Justering av protokoll
Janssen van Raay
Fru ordförande! Anledningen till att jag vill säga något om protokollet är det brev som jag i går tillkännagav att jag skulle skriva till ordföranden. Jag vill tacka alla kvestorer så hjärtligt för det faktum att de beviljade min förfrågan om att be rättsrådgivaren, som jag hyser stort förtroende för, att granska legaliteten, inte opportuniteten utan legaliteten av systemet med röstningstvång, finansiell disciplin och dess skattemässiga följder. Hjärtligt tack, kvestorer, och även ett tack till vår kollega Falconer som å parlamentets backbenchers vägnar har fått fart på alltsammans; herr Falconer och ledamöter, hjärtligt tack.

Rübig
Fru ordförande! Jag tog tillbaka min fråga vid frågestunden med kommissionen, men detta står inte med i protokollet.

Ordföranden
Det skall vi naturligtvis åtgärda. Finns det andra synpunkter på protokollet?

Hardstaff
Fru ordförande! Jag kan se i omröstningsregistreringen att min röst inte registrerades vid de två första omröstningarna, då jag var närvarande, och som jag trodde min maskin hade registrerat. Jag röstade " nej" vid första omröstningen och " nej" vid andra omröstningen.

Ordföranden
Det skall vi korrigera.
(Protokollet justerades.)

Ordföranden
Fru Gonzáles Álvarez om en ordningsfråga.

González Álvarez
Fru ordförande! Jag vill be ordförandeskapet om en sak. Under det förra sammanträdet antog vi en resolution som fördömde fångars och dödsdömdas situation i Ekvatorialguinea.
I förrgår dog bubiledaren Martín Puye. Han hölls fängslad under fruktansvärda förhållanden i de ekvatorialguineanska fängelserna, tilläts inte att prata med någon, hans mat och vatten var ransonerade och han befann sig i en cell som var 1, 50 gånger 1, 50.
Vi vädjar till ordförandeskapet - eftersom det är för sent att lägga fram en brådskande resolution - att de skall be myndigheterna i Malabo om en utredning och att vår institution vidtar de nödvändiga åtgärderna för att det aldrig mer skall inträffa något liknande, för det finns många andra fångar som befinner sig i samma situation som denne bubiledare befann sig i. Vi bör från vår sida se till att något liknande aldrig mer inträffar. Denne man var 58 år gammal. Det är hemskt att han dött på detta sätt; de andra fångarna har inte dömts till döden men de kommer att dö på samma sätt på grund av de förhållanden som råder i fängelserna.

Ordföranden
Fru kollega! Det är naturligtvis svårt att ingripa härifrån. Vi måste fundera över vilken typ av protester från vår sida som kanske kan åstadkomma någon hjälp i framtiden. Jag anser att jag bör vidarebefordra saken till det ansvariga utskottet eller till presidiet.
Herr Morris har ordet.

Morris
Fru ordförande! Det gäller en ordningsfråga. I går kväll under frågestunden hann vi inte komma till den fråga jag hade tänkt ställa till rådet. Det är en viktig fråga.
Just nu sitter det fem fångar i ett fängelse i Saudiarabien som anklagas för att vara avfällingar, och de har dömts till döden och skall halshuggas. Två av dessa är européer och det är högst troligt att som en konsekvens av vädjan från sju medlemsstater, att de kommer att få sina dödsstraff sänkta, möjligen till en viss period i fängelse. Av dessa fem är tre filippinska medborgare och det är högst troligt, precis som förr i tiden, att de - med andra ord de icke-europeiska medborgarna som misstänks för att vara avfällingar i Saudiarabien - kommer att avrättas med svärd.
Jag vädjar till ordföranden och till parlamentet, och naturligtvis till rådet, att vi ställer samman en vädjan till myndigheterna i Saudiarabien om nåd för alla fem. Vi skulle därmed vädja till den grundläggande friheten rörande religionsfrihet i Saudiarabien. Min vädjan å dessa fem personers vägnar måste snabbt omsättas i handling.

Ordföranden
Herr Morris! Ordförandeskapet är närvarande. Jag vet inte om herrarna har noterat detta, annars skulle jag föreslå att vi ställer er fråga till förfogande skriftligt ännu en gång, så att ordförandeskapet kan uttrycka denna protest.
Fru Ferrer har ordet.

Ferrer
Fru ordförande! Jag instämmer till fullo i det som González sagt för att det handlar inte bara om att det i dag tyvärr redan dött en människa - bubiernas ledare - utan om att det är tio eller elva människor till i farozonen. Jag tycker att detta parlament, som har uttalat sig klart emot dödsstraffet i allmänhet och även emot dödsdomarna mot vissa fångar i Ekvatorialguinea, borde agera, åtminstone, genom rådets ordförandeskap. Vi skulle kunna adressera detta budskap till rådet för att de skall agera gentemot myndigheterna i Ekvatorialguinea och för att dessa, åtminstone, skall tillåta besök från myndigheter från Europeiska unionen för att inspektera dessa fångars situation och på så sätt garantera rättvisan för detta folk.

Ordföranden
Tack, fru Ferrer! Vi har noterat detta. Vi kommer att agera på det sättet.
Herr Smith har ordet.

Smith
Fru ordförande! Jag har några korta kommentarer som jag hoppas ordförandeskapet tar till sig.
Jag har förstått att den sydkoreanska regeringen, beroende på den ekonomiska oron i landet, har utfärdat häktningsorder för 55 fackföreningsledare. Jag skulle vilja be ordförandeskapet om att klargöra att vi inte stöder detta och kraftfullt sätter oss emot ett sådant uppförande.

Överläggningar i utskottet för framställningar under det parlamentariska året 1997-1998- Ändring av artikel 156.3 i parlamentets arbetsordning- Ändring av artikel 156 i parlamentets arbetsordning
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande betänkanden:
A4-0250/98 av Fontana för utskottet för framställningar om överläggningar i utskottet för framställningar under parlamentariska året 1997-1998, -A4-0209/98 av Evans för utskottet för arbetsordningen, valprövning och ledamöters immunitet om ändring av artikel 156.3 i Europaparlamentets arbetsordning om rätten att inge framställningar, -A4-0158/98 av Wibe för utskottet för arbetsordningen, valprövning och ledamöters immunitet om ändring av artikel 156 (rätt att inge framställningar).
Fontana
Fru ordförande, kära kolleger! För utskottet för framställningar erbjuder sammanträdesperioden i juli traditionellt en möjlighet att presentera den årliga rapporten, men det är också en möjlighet för kammarens ledamöter att debattera själva framställningsbegreppet, där kunskaperna ofta verkar stå i omvänd proportion till den viktiga roll framställningarna spelar.
Framställningarna gör det möjligt för de europeiska medborgarna att framföra sin krav till gemenskapens institutioner och ger samtidigt de senare en möjlighet att få insikt i medborgarnas farhågor och förhoppningar, framför allt i de fall där konflikterna mellan gemenskapens förordningar och de nationella lagarna skadar de enskildas rättigheter. Många framställningar, jag skulle vilja säga alltför många, visar att medlemsstaterna åsidosätter de regler de har varit med om att godkänna i det europeiska samarbetet, eller tillämpar dem felaktigt. Oavsett om det handlar om mer allmänna frågor, som diskriminering av gemenskapens medborgare jämfört med det egna landets medborgare, eller de mer specifika fall där man hotar att utvisa medborgare från andra medlemsstater bara för att de blivit arbetslösa, eller advokater, läkare etc. som inte lyckas få sin egen examen godkänd, så finns det ett oändligt antal fall av det största intresse, som gemenskapens medborgare bringar till Europaparlamentets kännedom via framställningar.
Det handlar om mänskliga problem, ofta smärtsamma, alltid av pedagogiskt intresse, som vi försöker lösa inom de snäva gränser som sätts av våra resurser och vår kompetens. Detta är möjligt tack vare bidrag från kommissionen och dess olika kontor, som, till skillnad från rådet och de olika nationella regeringarna, för en konstant och nästan daglig dialog med vårt utskott.
Från de olika fall vi har stött på och som vi har kunnat lösa utgår en varning och en uppmaning att ge Europaparlamentet mer direkt inflytande över lagstiftningsarbetet, något som skulle bättre motsvara medborgarnas krav, och att satsa på bättre information om parlamentet som sådant och om framställningsinstitutet.
Det krävs därför en fördjupad debatt, även med tanke på den förestående utvidgningen, i syfte att finna nya instrument och rutiner för en effektivare hantering av framställningarna. Den processen bör i högre grad och mer direkt beröra de nationella myndigheterna och institutionerna, framför allt rådet, som alltför ofta står tyst och passivt inför våra uppmaningar om information och ingripanden.
I vår rapport glädjer vi oss över att relationerna med ombudsmannen är fruktbara och konstruktiva, vilket ligger i medborgarnas intresse och främjar öppenheten i gemenskapens arbete. Vi önskar också att man i högre grad skall utnyttja den nya informationsteknologin och ställa lämpliga instrument till parlamentets förfogande.
Även om kvantitet aldrig får bli viktigare än kvalitet, är de siffror som presenteras i rapporten mycket vältaliga. Jag vill påminna om att under den här aktuella perioden har 1 312 framställningar presenterats, 582 har förklarats vara tillåtliga och 529 otillåtliga. Jag vill dessutom påminna om att 959 framställningar fortfarande behandlas, och bland dessa finns det även framställningar som, i likhet med den vi nyss mottagit om jakt, är försedda med över 1 800 000 underskrifter, vilket ger en uppfattning om det intresse som många medborgare hyser för detta instrument.
Fru ordförande! Låt mig avsluta med en fråga. Vi är väl medvetna om att framställningen har blivit ett viktigt och känsligt instrument när det gäller att bättre närma medborgarna till Europeiska unionen och när det gäller att ge parlamentet en möjlighet att förstå medborgarnas faktiska förväntningar. I ett parlament som tyvärr fortfarande inte har makt att ta initiativ till ny lagstiftning, utgör framställningen i dag ett oersättligt instrument när det gäller att bekräfta det europeiska medborgarskapet, dvs. förverkliga den utopi som närdes av de stora européerna och som beskrevs av Voltaire när han år 1700 hävdade att Europa borde bli en enda kontinent där den italienska eller tyska medborgare som befann sig i Frankrike eller i något annat land, aldrig skulle behöva känna sig som flykting.
Om detta är sant vill jag fråga er, fru ordförande: är de resurser och instrument som vi har skapat verkligen i nivå med våra ambitioner och med de förväntningar från de europeiska medborgarna som jag har angett tidigare?

Ford
Fru ordförande! Jag ber om ursäkt på herr Evans vägnar som var tvungen att vara frånvarande denna förmiddag, men han hoppas vara tillbaka vid lunchtid när vi röstar om frågan.
Evansbetänkandet handlar om att tillåta att framställningar i Europaparlamentet avfattas på andra språk än ett av de elva officiella språken. Det finns två grupper med vad vi skulle kunna kalla icke-officiella språk. För det första har vi språken som talas i en del regioner i Europeiska unionen. Från mitt eget land har vi till exempel walesiska eller gaeliska. För det andra har vi språken som talas av invandrare i Europeiska unionen som, återigen från mitt land, skulle vara språk som gujarati, urdu, bengali etc.
Förslaget från Evans är att tillåta folk att skicka in framställningar till Europaparlamentet på något av dessa språk, under förutsättning av att de åtföljs av en korrekt översättning på något av de officiella språken. Detta skulle vara till nytta för miljontals människor som bor i Europeiska unionen, som är medborgare i unionen men vilkas förstaspråk inte är något av de elva officiella språken.
Jag hoppas att kammaren stöder betänkandet. Evans ändringsförslag handlar om denna fråga. Det finns en rad andra ändringsförslag som jag är rädd att vi inte stöder på grund av att de oftast drar upp en skiljelinje mellan officiellt erkända språk och språk som inte är officiellt erkända. Vi anser att alla de språk som används i det dagliga livet i Europeiska unionen skall godtas, under förutsättning av att de åtföljs av en officiell översättning. Ett par av ändringsförslagen är faktiskt rent nonsens; ett av dem säger att vi måste anställa personal som exempelvis kan behandla framställningar på walesiska. Vi tycker det är mycket bra att det kommer in framställningar på walesiska, men vi stöder inte ändringsförslagen som säger att det skall vara tillåtet för dem att skickas in utan en bifogad översättning.
Jag ber er att stödja Evans betänkande, men inte de övriga ändringsförslagen. Jag hoppas att ni vill göra denna lilla men betydelsefulla förändring på de europeiska folkens vägnar när vi röstar kl. 12.

Wibe
Fru ordförande! Mitt betänkande har sin utgångspunkt i ett förslag från Dell'Alba om att göra en liten ändring i artikel 156 som skulle göra det möjligt att insända framställningar med elektronisk post. Kärnan i mitt förslag är att vi godtar denna förändring från Dell'Alba, och att vi alltså tillåter att framställningar insänds också med elektroniska medel. Dessutom innehåller mitt betänkande ett andra förslag, nämligen att dessa framställningar skall ingå i ett offentligt register och således vara tillgängliga för allmänheten.
Mitt betänkande har diskuterats en hel del. Låt mig dock säga att den värdefullaste synpunkten på detta ändå är att framställningar skall vara oberoende av på vilket sätt de sänds in. Det skall inte spela någon roll om de sänds per fax, vanligt brev eller per elektronisk post. Det kan också påpekas att i många motsvarande organ i de nationella parlamenten och hos vår egen ombudsman tillåter man att framställningar sänds in med elektroniska medel.
Det finns i huvudsak tre invändningar som har rests mot detta. Det första är att det på något sätt är orättvist, eftersom inte alla människor äger en dator. Datorer finns för det första övervägande hos män och för det andra hos högavlönade människor. Det är naturligtvis en riktig invändning att detta ökar möjligheterna för dem som har en dator, inte för de andra. Samtidigt måste man ju säga att för 50 eller 100 år sedan när skrivmaskinen uppfanns, var inte heller den var mans egendom, utan tillhörig de kanske mer besuttna grupperna i samhället. Det vore emellertid orimligt att förbjuda insändandet av framställningar per elektronisk post bara för att endast en speciell grupp av människor skulle kunna utnyttja denna möjlighet.
Den andra invändningen rör möjligheten till förfalskning, dvs. om man skickar in en framställan med elektronisk post, så kan man skriva under med ett falskt namn. Det är helt korrekt, det kan man göra. Jag vill dock påpeka att det inte finns någonting i vår nuvarande arbetsordning som säger att man skall kontrollera underskriften i det brev som har kommit in. För min del är det en fråga för administrationen. Vill administrationen kontrollera underskriften, går det bra att göra det, oavsett om den har sänts in elektroniskt eller i form av ett vanligt brev.
Den tredje punkten av kritik gäller att detta kommer att leda till ett ökat antal framställningar och alltså kräva mer personal, vilket i och för sig också är riktigt. Jag tror dock att det finns möjligheter att effektivisera arbetet när man använder sig av elektroniska medel. Den viktigaste synpunkten i detta sammanhang är ändå att demokrati måste få kosta. Det är möjligt att detta leder till att vi behöver mer personal i utskottet för framställningar, men demokrati kostar, och då måste vi också vara beredda att betala det lilla pris som det ändå är fråga om.
Förutom ovannämnda kärnfråga innehåller betänkandet även ett förslag om att framställningarna skall finnas i ett offentligt register, såvida inte den som inger en framställan önskar att den skall behandlas konfidentiellt. Detta är också ett rimligt krav i öppenhetens namn.
Jag vill avsluta med att säga att detta betänkande glädjande nog har nått enhällighet i utskottet för arbetsordningen, valprövning och ledamöters immunitet. Det är visserligen oerhört små steg som tas här - det är nästintill en bagatell - men det är ändå små steg mot ökad öppenhet. Varje lång resa börjar ju ändå med ett litet steg.

Thors
Fru ordförande! Vi i utskottet för framställningar välkomnar detta initiativ och vill gärna se att man så snabbt som möjligt går in för detta. Vi anser att det behövs en snabb reform. Samtidigt vill jag, liksom föredraganden, gratulera ombudsmannen för att han har öppnat en hemsida där man kan hitta ett formulär för hur man skall klaga. Det är en bra modell, även för oss, när vi praktiskt skall förverkliga den ändring i arbetsordningen som detta nu innebär.
Det är sant att man enligt våra regler i dag måste kontrollera framställarens identitet. Vi måste försöka påskynda detta, och vi måste också samtidigt utnyttja kanske nya lagstiftningsförslag om elektroniska underskrifter.
Vi delar föredragandens uppfattning att vi skall göra mer för att utveckla databaserna, så att allmänheten kan se vilka framställningar som finns. Vidare håller vi med om att framställningar skall behandlas på samma sätt oberoende av hur de har ingivits.
Jag ser med glädje också fram emot det förslag om ändring av arbetsordningen så att framställningarna skall vara offentliga, förutom i de fall då framställaren har begärt att en framställan skall behandlas konfidentiellt. Det intressanta är ju att denna ändring av arbetsordningen kommer att stå i konflikt med artikel 2.3 i de regler om tillgång till dokument som parlamentets presidium har antagit. Dessa regler har en annorlunda inriktning, dvs. för att få tillgång till en handling som har sänts in till parlamentet skall man inte vända sig till parlamentet utan till den som har författat handlingen. Detta är en intressant konflikt, men den riktigare linjen har vi valt i detta dokument, dvs. de skall betraktas som parlamentets handlingar.
Slutligen vill jag säga att det är viktigt att vi i framtiden också får möjligheter att inge massframställningar. Samtidigt är det vårt ansvar som parlamentariker att se till ärendets art och inte till antalet framställningar i vår prioritering.

Schmidbauer
Fru ordförande! Jag skulle vilja gratulera de tre föredragandena, för alla tre betänkandena bifölls enhälligt om jag har förstått de andra utskotten rätt. Det är vår uppgift som parlamentsledamöter, valda direkt av de europeiska medborgarna, att representera dessa medborgares intressen och ta oss an deras bekymmer. Ingen institution eller förvaltning är ofelbar. Europeiska föreskrifter kan vara bristfälliga i praktiken, och den mest välmenta omsättning av europeisk rätt i nationell rätt kan ha sina fel. Vi vet alla att förvaltningar tenderar att agera byråkratiskt, och det betyder ökat avstånd till medborgarna.
Närhet till medborgarna är ett favorituttryck i våra tal här i Europaparlamentet. Utskottet för framställningar med sitt praktiska arbete är en garant för att närheten till medborgarna upprätthålls i praktiken. Arbetet i utskottet innebär att åtgärda bristfälligheter och brott mot gemenskapsrätten och att skydda medborgarnas rättigheter. Glädjande nog använder medborgarna sig av sina rättigheter i allt större utsträckning, och alltså har antalet överklaganden och framställningar också ökat de senaste åren. Tyvärr har inte sekretariatets personal ökat automatiskt allt eftersom arbetet i utskottet har ökat, och vi anstränger oss för att påskynda behandlingen av framställningarna genom att ändra och strama åt vår arbetsgång och systematiken i vårt arbete. Vi hoppas dessutom på att beslutet om Wibebetänkandet om ändring av arbetsordningen kommer att medföra ytterligare möjligheter, för då kan ju framställningarna även lämnas in via Internet, vilket medför att det kommer att gå fortare att bearbeta och behandla dem genom hela systemet.
Det är inte bara retfullt när det går flera år tills många av framställningarna kan godkännas. Det ger inte heller någon positiv bild av Europa. Skälen till den ofta mycket långa bearbetningstiden är flera. För det första tar det tid innan dokumenten är översatta och det finns en sammanfattning på de elva språken. För det andra ber man ofta kommissionen om råd, och svaret från kommissionen måste också översättas till alla elva språken, innan framställningarna kan behandlas i utskottet.
Det största problemet är emellertid våra medlemsländer, som vid svaret på överklaganden - framför allt om de uppenbarligen har rätten på sin sida - har reagerat undvikande, långsamt eller inte alls. Det är först hotet om att gå till EG-domstolen som får dem att agera. Att det sedan står i EU-kommissionens rapport om denna EU-rätt att man på parlamentets initiativ har tagit itu med 17 överträdelseförfaranden under 1997, det är ett resultat av vårt arbete i utskottet för framställningar. För trots alla svårigheter är det ändå glädjande att man har kunnat fatta ett positivt beslut om många framställningar.
I årsrapporten tas många fall upp som exempel, och jag skulle vilja ta upp ett av dem här. En tysk arbetstagare har avverkat en del av sitt yrkesverksamma liv i Belgien och Frankrike. Han kräver med rätta sin pension i alla tre medlemsländerna, och den franska pensionskassan erkänner visserligen hans anspråk, men betalar bara hälften med motiveringen att han först måste visa upp pensionsbeskeden från Tyskland och Belgien innan han får hela beloppet. Eftersom han samtidigt har problem med den tyska pensionskassan och redan har gått till domstol med detta, måste han vänta väldigt länge innan han kan få den franska pensionen.
På initiativ respektive intervention av kommissionen ändrades det franska pensionsbeskedet, och hela pensionen betalades ut eftersom de franska myndigheterna hade agerat efter en gammal bestämmelse. Det handlar alltså om ett fall där de nationella myndigheterna hade gjort ett fel, men där ett ingripande av utskottet för framställningar var framgångsrikt och en medborgare kunde återfå sin rättighet.
Det är inte alla framställningar som godkänns med lika stor framgång. Vi tänjer också hela tiden på gränserna till vad som är tillåtet enligt fördraget. Men det är viktigt att de europeiska medborgarna är informerade och vet att de kan vända sig till utskottet för framställningar för att få igenom sina rättigheter, och vi kommer att gör allt som står i vår makt för att hjälpa dem att ta vara på sina rättigheter.

Perry
Fru ordförande! Under debatten om Anastassopoulosbetänkandet tidigare i veckan sade många ledamöter att vi måste göra vad vi kan för att föra detta parlament närmare de europeiska medborgarna. Detta är ett viktigt mål. Möjligheten att skicka in framställningar och arbetet som utförs av utskottet för framställningar är ett av de mest effektiva medel vi har när det gäller att låta enskilda medborgare använda parlamentet på ett klart och direkt sätt för att ta itu med sina frågor av personlig karaktär.
Jag gratulerar Fontana till den tydlighet hans betänkande uppvisar och också till det engagemang han visat som ordförande för utskottet för framställningar vad gäller de europeiska medborgarnas behov. Han har fått god hjälp av kompetenta och noggranna medarbetare, och sammaledes är de rapporter vi får från kommissionen också alltid väl genomarbetade och läggs alltid fram på ett bra sätt. Ibland skulle man dock önska att dess rapporter anlände bättre i tid till utskottet för framställningar.
Den bojkott av utskottet som alla företrädare för rådet beslutat sig för är fortfarande, vilket är mycket tråkigt, ett stort misstag. Jag ser inte att någon är här och lyssnar på denna debatt. Vi misslyckades med att få det brittiska ordförandeskapet att ta de enskilda medborgarnas behov på allvar. Jag hoppas att det österrikiska ordförandeskapet kommer att ta itu med denna fråga och se till att det blir en självklarhet att en företrädare för rådet är närvarande vid varje sammanträde som utskottet för framställningar håller. Rådet skulle lära sig mycket mer om hur Europa verkligen fungerar än vid något av alla de stängda sammanträden som rådet håller.
Jag stöder också de uttalanden från andra ledamöter om behovet av att använda moderna metoder - e-post och Internet - för att sända in framställningar. Medan jag sannerligen stöder Evans betänkande, så är huvudfrågan här behandlingstiden. Det är på denna punkt ledamöterna verkligen vill se förändringar.

Ordföranden
Tack så mycket, herr Perry! Jag vill bara tala om för er att rådsordförandeskapet är närvarande. Representanterna sitter här framme och antecknar flitigt.

Vallvé
Fru ordförande! Jag tycker att ändringen av rätten att inge framställningar till Europaparlamentet som innebär att man erkänner de språk som är officiella i en viss del av medlemsstaternas territorier är positiv. Vi bör komma ihåg att detta parlament, i december 1990, antog betänkandet av Luxemburgs ledamot, Reding, i vilket man behandlade vikten av minoritetsspråken inom ramen för Europeiska unionen och nödvändigheten av att inga av Europas medborgare såg Europeiska unionen som något främmande för deras egen identitet.
Vi talar inte om ett erkännande av flera arbetsspråk eller flera officiella språk. Bara att dessa medborgare skall kunna adressera sina förfrågningar till Europaparlamentet, som är den institution som representerar alla Europas medborgare, på sitt eget språk, när det erkänns som officiellt språk i respektive land.
Jag vill påminna om att flera av dessa språk var förbjudna i vissa stater under inte alltför avlägsna diktaturperioder, men att de i och med demokratin har erkänts och även fått officiell status.
Vi måste också beakta att dessa medborgare har rätt att använda sitt modersmål i EG-domstolen och andra rättsliga instanser. Följaktligen skulle erkännandet av rätten att använda det egna språket från Europaparlamentets sida vara en rättvisehandling vad gäller rätten att inge framställningar, och det skulle vara ett gott exempel inför den framtida utvidgningen till de öst- och centraleuropeiska staterna, där det också finns minoritetsgrupper med egna språk inom ramen för de olika staterna, för att dessa grupper skall se att denna europeiska institution är öppen för alla europeiska folks pluralitet.

Hyland
Fru ordförande! Det blir mer och mer tydligt att en av de mer betydande innovationerna i Maastrichtfördraget var att fördunkla rätten till att insända en framställning. Detta är en grundläggande rättighet som varje medborgare i Europeiska unionen har. Under den period som täcks av betänkandet erhöll utskottet för framställningar 1 300 framställningar. De flesta av dessa framställningar omfattade fyra huvudområden, nämligen icke-erkännande av kvalifikationer, problem i samband med fri rörlighet i medlemsstaterna, miljö och folkhälsofrågor. Detta är verkliga frågor som tagits upp av EU-medborgarna själva, och det är skada om vi ignorerar dem. Rätten att insända framställningar hjälper till med att bryta ned barriärer och skapar en vital länk mellan EU-institutionernas funktion och våra medborgare. Som ett resultat av de framställningar som sänts in av medborgare i EU, kan medlemsstaterna förklaras skyldiga till att hindra genomförandet av gemenskapslagstiftningen.
Jag skulle kort vilja ta upp Sellafield. Detta kärnkraftverk på den brittiska västkusten, långt borta från maktens salar i London, har varit och är fortfarande ett allvarligt problem för de irländska medborgarna. Det enda säkra Sellafield är ett stängt Sellafield. Kommissionen kan inte fortsätta med att strunta i vad medborgarna säger. Det är inte en fråga om subsidiaritet: gränsöverskridande föroreningar är en fråga som rör oss alla och har gett upphov till åtskilliga framställningar.
Sellafield har en motbjudande historia: det är olycksbenäget, det smutsar ned luften och vårt hav. Det finns en lång lista med incidenter och tvister. Varför var British Nuclear Fuels Limited ovilligt att släppa ifrån sig tillräckligt med information till Radiological Protection Institute of Ireland för att göra det möjligt för det att bedöma säkerheten för lagring av kärnavfall i Sellafield? En rapport från landstingens allmänna råd i Irland som offentliggjordes i juni, varnade för att en kärnkraftsolycka vid Sellafield skulle kunna resultera i en katastrof tio eller hundra gånger värre än Tjernobyl. Till och med en liten jordbävning i den cumbriska regionen skulle kunna förstöra lagringstankarna. Denna rapport, som utarbetats av chefen för det amerikabaserade institutet för forskning och säkerhetsstudier, anklagar de brittiska kärninstallationskontrollörerna för att inte i tillräcklig grad ta hänsyn till en allvarlig olycka vid Sellafield, och för att de inte har någon beredskapsplan. Det är dags att kommissionen vingklipper British Nuclear Fuels strävanden på kärnområdet när bolaget nu utvidgar sitt imperium till Förenta staterna.
Till sist, vad gäller irländske herr Peter Downs framställning om ridhjälmars säkerhet, skulle jag vilja be kommissionen att omgående lägga fram en situationsrapport om den aktuella frågan. Den föreslagna EN 1384-standarden är en kompromiss som inte tillhandahåller bästa möjliga skydd som krävs enligt direktivet om skyddsutrustning för personal. Endast en hästsportsorganisation av 17 i Europa rådfrågades. Varför förnekas vi säkrare standarder när dessa finns under förutsättning att exempelvis amerikanska standarder ger ett bättre skydd? Var snälla och lägg fram en lägesrapport, därför att det står människoliv på spel.

Gutiérrez Díaz
Fru ordförande! Ändringen av punkt 3 i artikel 136, som föreslås i Evans betänkande, är inte en ändring av den språkliga ordningen, för vilken rådet ansvarar, utan av viljan att medborgarna skall kunna använda sitt eget språk vad gäller de klagomål eller framställningar som de gör till Europaparlamentet.
Evans har mycket riktigt gjort en insats, och har introducerat det hela genom att presentera skriften på sitt eget språk med en översättning. Men detta är inte tillfredsställande: det är en formell lösning men inte en verklig lösning. Och framför allt inte i vissa fall, fru ordförande, som då språken är officiella i en av medlemsstaterna. I detta fall, fru ordförande, anser vi att man borde acceptera medborgarnas framställningar och klagomål på deras eget språk.

Tamino
Fru ordförande! Jag tror inte det kan undgå någon att framställningar, tillsammans med utnyttjandet av ombudsmannen, utgör en viktig del av de europeiska medborgarnas medborgarrätt, och följaktligen anser jag att vi måste så mycket som möjligt stimulera denna demokratiska verksamhet och denna medborgarnas rätt till information.
Framställningarna utgör på samma gång ett instrument för medborgarna att bättre lära känna de europeiska institutionerna och för oss parlamentariker och för de europeiska institutionerna ett viktigt tillfälle att lära känna vilka som är de viktigaste problemen för medborgarna och vad som följaktligen borde vara de viktigaste aspekterna i vår verksamhet.
Man bör dessutom betänka att framställningarna har en tendens att öka - över 1 300 stycken förra året - men även det antal medborgare som skriver under framställningarna ökar - det finns framställningar med över 30 000 underskrifter - och därför är det hundratusentals medborgare som varje år utnyttjar detta viktiga demokratiska instrument. Detta kräver naturligtvis förbättringar när det gäller hur arbetet organiseras i utskottet för framställningar, men det kräver också att man underlättar medborgarnas möjligheter att utnyttja detta instrument. Vi är därför positiva till att man utnyttjar nya instrument, som Internet, och att man använder andra språk än de officiella, bara man får en sammanfattning och en översättning till något av de officiella språken.
Man bör även betänka att praktiskt taget hälften av framställningarna är otillåtliga. Detta innebär att det finns brister i informationen till de europeiska medborgarna om vad de kan begära och om hur framställningarna skall utformas.
En annan viktig aspekt är samarbetet med Europeiska unionens olika strukturer. Framför allt gäller detta samarbetet med den Europeiska ombudsmannen, men också med kommissionen, med vilken samarbetet, som hittills har varit bra, skulle kunna förbättras när det gäller behandlingstider och kvaliteten på svaren.
En förbättring skulle kunna vara önskvärd även när det gäller samarbetet mellan utskottet för framställningar och de andra utskotten inom Europaparlamentet. Dessutom måste, vilket redan har nämnts, relationerna med medlemsstaterna förbättras, med tanke på att de svar vi har fått hittills har varit otillfredsställande och sena.
Som representant för de Gröna måste jag få säga att vi är mycket glada över att de europeiska medborgarna anser framställningen vara ett mycket viktigt instrument för att belysa olika miljöproblem inom det egna landets gränser.

Novo Belenguer
Fru ordförande! Jag börjar med att gratulera de tre föredragandena, även om jag skall koncentrera mitt inlägg på Evans betänkande på grund av den stora betydelse och intresse som det har för Europeiska unionens språk och kultur. Mycket riktigt kommer de språk som åtnjuter officiell status i en medlemsstat att, från och med denna stund, kunna åtnjuta samma rättigheter som vart och ett av Europeiska unionens 11 officiella arbetsspråk vad gäller rätten att inge framställningar till Europaparlamentet, vilket gynnar utvecklingen av de europeiska folkens olika kulturer.
Och, fru ordförande, detta är tanken med vårt ändringsförslag: gynna och utveckla de europeiska medborgarnas användande av det egna språket och kommunikationen på detta språk med gemenskapens institutioner, i det här fallet med Europaparlamentet, samtidigt som man respekterar deras egen kultur och känslighet.
Med allt detta gör vi inte annat än stärker och utvecklar känslan av ett europeiskt medborgarskap hos alla unionens folk, eftersom det vi hoppas uppnå är att en medborgare, från Valenciaregionen till exempel, skall ha möjlighet att vända sig till Europaparlamentet på spanska såväl som på valencianska, då detta språk finns erkänt i vår självständighetsförordning.
Detta är ett bra tillfälle att ge en mening åt den stora ansträngning som Europeiska unionen, genom kommissionen, sedan flera år gör för stärkandet och utvecklandet av unionens minoritetsspråk, framförallt genom Ariane-programmet vars budget 1997 översteg 3 700 000 ecu, och även tack vare det arbete som Europeiska kontoret för minoritetsspråk gjort.
Jag slutar, fru ordförande, med förhoppningen att denna församling skall anta ett betänkande vars ändringsförslag försöker vidga och befästa integrationsandan hos folken och deras kulturer.

Striby
Fru ordförande! Betänkandena av våra kolleger Evans och Wibe syftar till att ytterligare utvidga rätten att inge framställningar, som regleras av artikel 156 i arbetsordningen. Men i de här texterna kan vi också hitta föreskrifter som utgör en modell för status quo, eftersom man förutspår de svårigheter som reformerna kan föra med sig.
Samtidigt som Europeiska kommissionens översättningstjänst kräver en hierarki över dokumenten, för att man skall kunna avgöra vilka texter som måste bli fullständigt översatta - med tanke på utvidgningen som kommer att öka antalet officiella språk till 16 - då föreslår Evans en reform av arbetsordningen som innebär att alla skall kunna inge framställningar på ett annat språk än ett av unionens elva officiella språk. En fin idé för alla som talar ett minoritetsspråk. Men vari ligger tidsvinsten om framställaren måste bifoga en översättning, eller en sammanfattning, av innehållet på ett av Europeiska unionens officiella språk? Förslaget är ett bedrägeri och ett hyckleri, eftersom det, för att uttrycka det enkelt, faktiskt föreslår att parlamentet skall ta emot dokument som vi mycket väl vet inte tjänar något till!
Wibe å sin sida föreslår att förfarandet för att inge framställningar skall förenklas med hjälp av elektroniska medel, men han klargör också, att så snart man har tagit emot en framställning via webben, så måste man skicka ett brev till framställaren och uppmana denne att bekräfta förslaget som har skickats med e-mail. Samma sak här, vari ligger den utlovade förenklingen? Ordföranden Fontana konstaterar i sitt betänkande en tendens mot allt fler och mer omfattande framställningar, vilket naturligtvis leder till fler och fler förseningar och svårigheter i att behandla dem. Hur trovärdigt och effektivt kan utskottet för framställningar framstå, om man mot den här bakgrunden ökar antalet framställningar till parlamentet, vilket man föreslår i dagens betänkanden?
Fru ordförande! Vi kommer att rösta mot de här betänkandena, inte för att de är dåliga, men för att de inte löser de uppkomna problemen, och för att man först konstaterar att utskottet för framställningar översvämmas av arbete och sedan föreslår att detta skall lösas med hjälp av ännu mer byråkrati.

Amadeo
Fru ordförande! Ett av de viktigaste resultaten av Maastrichtfördraget var utan tvekan inrättandet av det europeiska medborgarskap som innebär att varje medborgare i en medlemsstat också är medborgare i unionen och som därigenom ökade betydelsen av att skydda de europeiska medborgarnas rättigheter i samband med att gemenskapen byggs upp.
Tillsammans med medlaren, som inrättades i fördraget, är även rätten att göra framställningar, som även nämns i fördraget, en del i arbetet på att överbrygga det demokratiska underskott som fortfarande skadar gemenskapens medborgare. Rätten att göra framställningar är av avgörande betydelse, inte bara för medborgarna, utan också för unionens institutioner, eftersom framställningarna gör det möjligt för institutionerna att lära känna medborgarnas verkliga förväntningar.
Men vi vill ändå stryka under att en effektiv behandling av framställningarna kräver tillräckliga mänskliga resurser, ansvariga tjänstemän, och vi insisterar på att man ökar insatserna när det gäller att informera de europeiska medborgarna om rätten att göra framställningar och, i ännu högre grad, om hur man får tillträde till Europaparlamentet, där framställningarna hamnar. Slutligen bör man lägga stor vikt vid framställningarnas tillåtlighet.
Kommissionens ordförande, och vi med honom, önskar vi en förbättring när det gäller medlemsstaternas verksamhet i de fall där brott mot förordningar och föreskrifter kunnat konstateras och vi vill understryka behovet av att medlemsstaterna själva svarar utförligt och snabbt på kraven på information och åtgärder som kommer från Europeiska kommissionen och att man uppfyller skyldigheten att underlätta för gemenskapen att fullgöra sina åligganden, i enlighet med vad som anges i artikel 5 i fördraget. Inget av allt detta sker tyvärr för närvarande.
Ordföranden Fontana, som jag vill tacka för det utmärkta arbete han utför som ordförande i utskottet för framställningar, pekar helt riktigt på den faktiska makt som tillkommer Europaparlamentet, som för närvarande bara har medbestämmanderätt, utan egen reell lagstiftande makt som skulle kunna ge väljarna en möjlighet att via de valda ombuden utöva en demokratisk kontroll över de åtgärder som vidtas.
Möjligheten att tillgripa framställningar, som återspeglar medborgarnas förväntningar och förhoppningar och som kan fånga upp medborgarnas klagomål avseende de europeiska lagar som upplevs som orättvisa, är en grundbult i vårt demokratiska system. Tack vare de olika framställningar som riktats till Europaparlamentet har vi kunnat tillföra lagarna de korrigeringar som behövts för att främja en europeisk integration som nu inte längre kan skjutas på framtiden.
Ett sista påpekande om de alltför långa behandlingstiderna. Jag vet inte hur, men vi måste undersöka metoder att arbeta smidigare och snabbare.

Smith
Fru ordförande! Att vara en aktiv ledamot i utskottet för framställningar liknar i mångt och mycket en utbildning. Utskottet för framställningar tillhandahåller en konstant källa av information, kunskaper - och ibland lite förvirring - när vi undersöker de olika lagstiftningskomplex som är orsaken till medborgarnas klagomål.
Men det är här, i direktkontakt med medborgarna i EU, som vi hittar luckorna och begränsningarna i Europeiska unionens lagstiftning. När det till exempel gäller miljön har vi förstått att miljökonsekvensbedömningar inte är tillämpliga vid projekt som hade planerats innan lagstiftningen genomförts. Därför kan en 20 år gammal plan tas ner från hyllan och dammas av, och inte behöva underkastas en miljökonsekvensbedömning före godkännande. När det gäller ömsesidigt erkännande av kvalifikationer har Europeiska unionen fortfarande en lång väg kvar. När det gäller tillgång till socialförsäkring samarbetar regeringarna med varandra för att förneka medborgarna deras rättigheter.
Alla dessa saker tillsammans verkar som ett hinder mot medborgarnas fria rörlighet och utskottet för framställningar har hela tiden uppmärksammat detta.
Jag skulle vilja hylla kommissionen och tacka den för samarbetet under min tid i utskottet. Denna hyllning sker emellertid med vissa reservationer. Ibland skulle den kunna vara lite mer förekommande. Frågor som kommer upp i utskottet för framställningar skulle kunna behandlas lite mer av kommissionen innan de går vidare till utskottet.
Men jag gör som Perry, reserverar min kritik till rådet. Det samarbetar mycket sällan med oss, och nyckeln till lösningen på väldigt många medborgares kritik ligger i samarbete. Men tyvärr är inte rådet tillräckligt tillmötesgående i detta avseende.
Jag är alltså glad att kunna stödja dessa betänkanden, med dessa reservationer. Jag tackar föredragandena för deras arbete. Wibe har bett mig att påpeka att hans betänkande är ett arbete som kommer att få historisk betydelse. Jag citerar gärna detta, så att det tas till protokollet - men jag överlåter åt er att bedöma detta.

Ordföranden
Hittills har ingen av talarna hållit sig till talartiden. Om vi fortsätter på det här sättet, då kommer vi återigen att inleda omröstningen en halvtimme för sent. Jag ville bara säga det en gång för alla och be er att kanske kasta en blick på klockan då och då.

Donelly, Brendan
Fru ordförande, jag talar på Europeiska folkpartiets grupps vägnar om Evans och Wibes betänkanden. Wibebetänkandet är ett litet steg för mänskligheten, men ett enormt steg för Europaparlamentet. Vi vet att Wibe, han har ju en skandinavisk bakgrund, är synnerligen intresserad av informationsteknik. Detta är en ny insikt, en ny aspekt av vårt arbete som särskilt betonats och understrukits genom hans och hans skandinaviska kollegers arbete. Vi välkomnar det och det är rätt att han försiktigt skall leda in oss i 2000-talet i detta avseende.
Vad gäller Evansbetänkandet talar jag också på PPE-gruppens vägnar. Jag vill påpeka att ändringsförslag nr 3 har dragits tillbaka. Det är inte ett ändringsförslag som lagts fram av PPE-gruppen. Ett identiskt ändringsförslag har lagts fram av Ferrer och 28 andra, och det är detta vi skall rösta om.
I och med denna inledande anmärkning borde jag säga att PPE-gruppen stödjer Evansbetänkandet. Vi tycker att det är en mycket praktisk och värdefull kompromiss mellan två mål, varav ett är att respektera fördragen och de förordningar som är i kraft. Det andra är att erkänna rätten och önskvärdheten i att folk i så stor utsträckning som möjligt skall kunna insända sina framställningar till Europaparlamentet på sina modersmål.
Evans betänkande verkar rätta sig efter båda dessa mål. Det följer fördragens och förordningarnas rättsliga krav. Det är ett viktigt steg i riktning mot att tillåta de som talar minoritetsspråk eller språken i Katalonien, Wales, Irland, Sardinien etc. att få vända sig till Europaparlamentet på sitt eget språk. Invandrargrupperna kommer också att få nytta av detta.
Det skulle vara synd om Europaparlamentet blev för djupt involverat i frågor om språkliga arrangemang som bäst beslutas på nationell nivå. Vi har våra officiella språk. Vi bör observera deras ställning i utskottet för arbetsordningen, valprövning och ledamöters immunitet. Jag rekommenderar kammaren att anta Evans och Wibes betänkanden.

Ephremidis
Fru ordförande! Europaparlamentets mest direkta och levande kontakt med den europeiska medborgaren, individuellt och kollektivt, sker genom utskottet för framställningar. Detta framhålls av alla tre betänkandena och jag instämmer. Det framhålls särskilt i herr Fontanas betänkande, som jag också stöder. Jag vill bara påpeka att han lämnar ett slags verksamhetsberättelse och nämner ett antal framställningar som har behandlats, men att vi inte får veta resultatet. Har medborgaren, som nämnts, i dessa fall till slut fått rätt, ja eller nej? Det är det som intresserar oss. Och om han inte har fått rätt, vem har då reagerat? Rådet, kommissionen, de nationella myndigheterna? Vad händer sedan? Då håller man kanske en högtidlig debatt, ett tidsödande förfarande utan resultat.
Därför, fru ordförande, skulle jag vilja tillägga, för det första, att detta betänkande måste nämna om kraven tillgodosetts efter behandlingen, för det andra, varför och vem som är ansvarig. Jag skulle också vilja föreslå att detta utskott förstärks organisatoriskt och juridiskt, för att det skall finnas något slags bekräftelse, när ett rättmätigt krav inte tillgodoses efter framställningen. Slutligen vill jag föreslå att debatten inte hålls bara en gång om året. Om möjligt, borde den hållas vid varje plenarsammanträde - om vi tycker att detta är en viktig institution - eller åtminstone två gånger om året, för att parlamentet skall vara informerat och kunna övervaka och hjälpa detta utskott i dess verksamhet.

Kuhn
Fru ordförande! Jag skulle kunna upprepa mina anföranden från de gångna åren nästan ordagrant. Vi får fler och fler framställningar från år till år, fastän en stor del av människorna i Europeiska unionen över huvud taget inte känner till rätten att inge en framställning till Europaparlamentet om gemenskapsfrågor. Inte bara broschyrer, utan även användandet av andra medier kan bidra till att göra medborgarna uppmärksamma på sina demokratiska rättigheter.
Bearbetningen av framställningarna fram till det slutgiltiga svaret dröjer till framställarnas bedrövelse alltför länge. Utskottet för framställningar har förbättrat sin arbetsgång. Samarbetet med kommissionens tjänstemän har enligt min mening blivit väsentligt mycket bättre. Problemet ligger - och detta sägs redan nu - i de flesta fall hos rådet, det vill säga hos det aktuella medlemslandet som skall tillfrågas. För att få ett svar krävs det verkligen tålamod. Ofta dröjer det flera månader, ibland kommer inget svar, och ibland kan bara påtryckningar från kommissionen att inleda ett förfarande få medlemslandet att svara.
Man kan inte värja sig mot intrycket att vissa medlemsländer inte riktigt tar framställarnas rätt, som är förankrad i Maastrichtfördraget, på allvar. För mig personligen är det glädjande att antalet framställningar som klagar på att europeisk miljörätt inte genomförs eller inte används har minskat avsevärt under den tid betänkandet omfattar. Man skulle kunna dra den slutsatsen att medlemsländerna under tiden har börjat ta miljöbestämmelserna på större allvar.
En stor del av framställningarna avser socialområdet och i synnerhet arbetstagare som har flyttat. Koordineringsdirektivet 1408 är visserligen positivt, men kan ofta inte åtgärda felaktigheter. Här är det viktigt att i synnerhet rådet visar en större insikt, så att den fria rörligheten inte medför nackdelar. Jag vill här hänvisa till Weilers betänkande, som vi skall rösta om i eftermiddag.

Ferrer
Fru ordförande! Europeiska unionen, som beskriver sig och agerar som en gemenskap grundad på respekten för mänskliga rättigheter och som alltid har försvarat och arbetat för stärkandet av den kulturella mångfalden i Europa, kan inte ignorera ett folks rätt att få sin identitet erkänd och respekterad. Av denna anledning har detta parlament, i egenskap av representant för de folk som utgör Europeiska unionen, vid ett flertal tillfällen uttalat sig för åtgärder som bidrar till att bevara denna identitet, vars mest uppenbara kännetecken är dess språk. Det räcker att påminna om Redings betänkande om det katalanska språkets situation, eller Killileas betänkande om minoritetsspråken.
Nåväl, i dag har parlamentet chansen att leva upp till ett av de avtal som antogs i Killileas betänkande och på så sätt upprepa sin strävan att försvara de språk som utgör en del av det rika europeiska kulturarvet.
Av denna anledning ber jag om denna församlings röst för det ändringsförslag till Evans betänkande som olika grupper och flera ledamöter lagt fram, där vi yrkar på att de framställningar som är skrivna på ett språk som är officiellt i någon del av en medlemsstats territorium också tas emot för behandling. Jag yrkar på det så att vi är enhetliga med våra egna frågeställningar och beslut och som bevis på detta parlaments intresse för byggandet av ett Europa som respekterar mångfalden hos de folk och de kulturer som det utgörs av och som är en av dess största rikedomar.
Det handlar inte om att utöka antalet officiella språk eller antalet arbetsspråk, utan om att göra det möjligt för de medborgare som har ett eget språk som är erkänt som sådant i dess medlemsstats lagstiftning, att formulera sina framställningar på sitt eget språk, därför att detta språk är ett bevis på Europas kulturella rikedom, därför att dess användande utgör en av dess rättigheter och därför att vi, genom att göra på det här sättet, kommer att vinna över många medborgare till den europeiska saken.

Palacio Vallelersundi
Fru ordförande! De historiska minoriteternas kollektiva rättigheter och den kulturella mångfalden är tillgångar som vi alla måste skydda och de europeiska institutionerna har alltid ansträngt sig för att göra det. Men rätten att inge framställningar är inte folkens rättighet; det är just motsatsen: det är en individuell rättighet baserad på skyddet av de mänskliga rättigheterna, som fördraget tillskriver inte bara unionens medborgare utan alla människor, som befinner sig i Europeiska unionen. Följaktligen finns det ingenting så avlägset från denna anda som att diskriminera bland de som har ett minoritetsspråk som är erkänt på grund av en territoriell anledning och andra medborgare, som oftast är de som är i störst behov av hjälp, vars språk, också det ett minoritetsspråk, däremot inte har ett officiellt erkännande.
Fru ordförande! Ferrers ändringsförslag är inte i enlighet med fördragen och inkräktar dessutom mycket allvarligt på något grundläggande i Europeiska unionen: det verkliga skyddet av de mänskliga rättigheterna. Den som mest behöver möjligheten att inge en framställning på sitt eget språk är inte den europeiske medborgaren som tillhör en historisk minoritet vars språk har officiell status.
Låt oss följaktligen vara allvarliga. Om vi erkänner den möjligheten, låt oss erkänna den utan någon begränsning. Och jag tycker för den delen att Evans ändringsförslag är en rimlig lösning på detta mycket komplicerade problem.

Banotti
Herr ordförande! Jag använder återigen mina en och en halv minuter till att ge er en mycket kort rapport om mitt arbete som ordförandens förlikningsman för transnationellt bortrövade barn. Jag fick äran att ta på mig denna roll på begäran från utskottet för framställningar. Så snart som vi får ett meddelande om en framställning som rör bortrövande av ett barn, i allmänhet av en av föräldrarna, så ringer vi de berörda parterna så att de omgående känner till att någon i parlamentet direkt tar itu med deras frågor.
På detta sätt kommer man runt problemen som många talare hänvisat till i samband med förseningar för framställningarna, även om jag bekräftar att situationen har förbättrats avsevärt sedan utskottet nyligen omorganiserades.
Jag anser att när man behandlar många framställningar, i synnerhet de som rör bortrövande av barn, så är snabbheten avgörande. Vi tar omgående kontakt med berörda föräldrar, domare och nationella myndigheter. Detta uppskattas mycket av dem vi kontaktar. Vi har dock fortfarande ett mycket ofördelaktigt läge, eftersom många länder i Europeiska unionen ständigt verkar misslyckas med att tillämpa Haagkonventionen.

Oreja Aguirre
Herr ordförande, ärade ledamöter! Jag vill uttrycka mitt samtycke med Fontanas utmärkta betänkande vad gäller dess kommentarer om vikten av rätten att inge framställningar. Framställningarna gör det möjligt för institutionerna att få reda på de svårigheter och problem som medborgarna verkligen har. Rätten att inge framställningar placerar sig på så sätt i det vi skulle kunna kalla hjärtat av den förtroenderelation mellan medborgarna och institutionerna som bör vara garant för att unionen fungerar bra.
När en medborgare inger en framställning till parlamentet anger han inte bara det som han tycker är en felaktig tillämpning av gemenskapsrätten, utan han uttrycker samtidigt sitt förtroende för parlamentet och för institutionerna i allmänhet med förhoppningen att misstaget skall åtgärdas.
Därför är jag glad över att samarbetet mellan parlamentet och kommissionen gjort det möjligt att också i år - som Fontanas betänkande påpekar - få fram konkreta lösningar och förbättringar i ett stort antal fall.
Jag skall också säga er att kommissionen, som gör allt för att föra Europa närmare medborgarna, delar utskottet för framställningars ställningstagande vad gäller överträdelseprocedurerna och uppskattar till fullo den roll som parlamentet spelar i frågan.
Vi är övertygade om att en för oss mycket viktig uppgift är att garantera en total respekt för gemenskapsrätten och upptäcka svagheterna hos denna lagstiftning för att förbättra den och anpassa den mer efter medborgarnas behov.
Just på grund av detta bekymmer att snabbt och grundligt granska de framställningar som ingetts oss, skall jag bara göra en mycket kort anmärkning på Evans betänkande. Det är sant att frågan om språken på vilka framställningarna formuleras huvudsakligen är ett problem som är parlamentets ansvar. Men det är också sant att man, tack vare ett samarbete - som jag skulle våga kalla kreativt - mellan utskottet för framställningar och kommissionens administration, skulle kunna granska ett stort antal framställningar. Det var bara det jag ville säga er. Jag upprepar min gratulation till föredraganden och till medlemmarna av utskottet för framställningar för det utmärkta arbete som de utfört.

Ordföranden
Tack så mycket, herr kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 12.00.

Europeiska ombudsmannens årsrapport för verksamheten 1997- Offentlig tillgång till handlingar (specialrapport från Europeiska ombudsmannen)- Ändring av artikel 161 i parlamentets arbetsordning
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande betänkanden:
betänkande (A4-0258/98) av Newman för utskottet för framställningar om Europeiska ombudsmannens årsrapport för verksamheten 1997 (C4-0270/98), -betänkande (A4-0265/98) av Thors för utskottet för framställningar om Europeiska ombudsmannens specialrapport till Europaparlamentet efter undersökningen på eget initiativ om offentlig tillgång till handlingar (C4-0157/98), -betänkande (A4-0416/97) av Crowley för utskottet för arbetsordningen, valprövning och ledamöters immunitet om ändring av artikel 161 i Europaparlamentets arbetsordning om ombudsmannens verksamhet.
Söderman
Herr ordförande, det har nu blivit en etablerad praxis att Europaparlamentet följer de bästa traditionerna i medlemsstaterna genom att inbjuda ombudsmannen att presentera sin årsrapport personligen. Kopior av årsrapporten för 1997 bör ha delats ut till alla ledamöter av Europaparlamentet. Rapporten finns också tillgänglig på ombudsmannens hemsida på Internet. Hemsidan gjordes om nyligen för att kunna utnyttja ny teknik för kommunikation med medborgarna. Från och med början av denna månad har vi på hemsidan regelbundet börjat att offentliggöra alla beslut som följer på en utredning. På hemsidan hittar man också det nya standardformuläret som används för klagomål. Detta kan användas av det snabbt växande antal medborgare som väljer att skicka sina klagomål via e-post.
Redan i förordet till årsrapporten för 1997 finns en fullständig introduktion till rapportens viktigaste teman. Jag kommer här att begränsa mig till tre frågor som rör framtiden.
Den första frågan är: vad återstår att göra innan Europeiska ombudsmannens ämbete är helt operationsdugligt och redo att på ett effektivt sätt ta itu med medborgarnas klagomål?
Den andra frågan är: vilket är det bästa sättet att hjälpa till med att förbättra kvaliteten hos den europeiska administrationen ur medborgarnas synvinkel?
Den tredje frågan är: vad kan göras för att hjälpa de många klaganden som har bekymmer med tillämpningen av gemenskapslagstiftningen i medlemsstaterna, särskilt när de försöker att utöva sin rätt till fri rörlighet?
Vad gäller den första frågan är det viktigt att komma ihåg att 1996 var det första fullständiga arbetsåret för Europeiska ombudsmannen. Mellan 1996 och 1997 steg antalet klagomål med 40 procent. Under det första halvåret 1998 har det skett en ytterligare ökning med ca 15 procent. Som jag även erfarit på nationell nivå, så sker det en stadig ökning av antalet tillåtliga klagomål, men ökningen av otillåtliga klagomål är ännu större. Men en medborgare som har ett välgrundat klagomål som är otillåtligt blir sällan tomhänt. Särskilt när det gäller rättigheter inom gemenskapslagstiftningen försöker Europeiska ombudsmannen alltid att informera klaganden vilken myndighet som är behörig att behandla klagomålet. Vi kan nu bearbeta 70 procent av de otillåtliga klagomålen på detta sätt.
Under 1997 behandlade ombudsmannen totalt 1 412 fall. Av dessa var 1 181 nya klagomål som inkommit under 1997. Fyra undersökningar på eget initiativ påbörjades under året och 101 undersökningar avslutades med ett motiverat beslut. I 40 procent av dessa fall avslutades frågan antingen av institutionen, eller gjordes det upp i godo, eller avslutades fallet med en nödvändig anmärkning. I 59 procent av fallen fann man att det inte hade skett en dålig förvaltning. Detta utslag är inte alltid negativt för medborgaren. Klagomåls- och undersökningsprocessen ger institutionen möjlighet att förklara offentligt vad den gjort och varför. I vissa fall lyckas den till och med att övertyga klaganden om att den handlat på ett korrekt sätt.
Vårt mål är att inom en månad komma fram till ett beslut om ett klagomål är tillåtligt och att inom ett år avsluta ett fall som blivit föremål för en undersökning. Vi har i stort sett uppnått det första målet: endast ett fåtal fall behandlas under längre tid än en månad. När det gäller det andra målet, så har vi varit framgångsrika och hela tiden ökat antalet lösta fall, men antalet inkommande fall blir större och större.
Jag har varit ganska oföretagsam när det gällt att ansöka om de resurser som är nödvändiga för att driva ämbetet på ett effektivt sätt. Upprättande av ett kontor, val och utbildning av personal och upprättande av rätta arbetsprocedurer tar tid, och jag har insisterat på att behandlingen av medborgarnas klagomål måste sättas i första rummet. Nu är det emellertid uppenbart att vi snabbt behöver fler resurser för att på ett effektivt och korrekt sätt kunna behandla befintliga klagomål och förbereda oss för det nya arbete som Amsterdamfördraget kommer att föra med sig när det placerar den tredje pelaren (som inkluderar Europol) helt inom ombudsmannens ansvarsområde.
Utskottet för framställningar önskade i sina observationer rörande årsrapporten för 1996 att få en mer precis definition av termen " dålig förvaltning" . Jag tog på mig denna uppgift och inkluderade en definition i årsrapporten för 1997, som Newman välkomnade i sitt betänkande. Thorsbetänkandet om ombudsmannens undersökning på eget initiativ om offentlig tillgång till handlingar visar hur ombudsmannens och Europaparlamentets arbete, särskilt vad gäller utskottet för framställningar, kan samverka på ett fruktbart sätt till nytta för de europeiska medborgarna.
I samband med detta skulle jag vilja betona att det bästa sättet att på ett märkbart sätt förbättra kvaliteten hos förvaltningens verksamhet inom gemenskapens institutioner och organ är att anta en kodex för ett bra förvaltningsbeteende, på samma sätt som bestämmelser om offentlig tillgång till handlingar har antagits av gemenskapens institutioner och organ. Jag har nämnt två viktiga initiativ inom detta område i min årsrapport. Det första är Perrybetänkandet om verksamheten under 1996-1997 inom utskottet för framställningar. Det andra antogs av kommissionens generalsekreterare, Carlo Trojan, som informerade mig i oktober 1997 att arbete hade påbörjats rörande förslag till en kodex för ett bra förvaltningsbeteende för kommissionens tjänstemän.
Jag hoppas verkligen att vi kommer att anta den första kodexen på gemenskapsnivå i år. Ett antagande och offentliggörande av en sådan kodex är ett betydelsefullt tecken på beslutsamhet att skapa en mer serviceinriktad förvaltningskultur i relation till medborgarna. Det innebär också att både förvaltningstjänstemännen och medborgarna är medvetna om normerna inom detta område och vet vad en förvaltning kan förväntas göra.
Den sista frågan jag skulle vilja ta upp här är det fortsatt höga antalet klagomål från europeiska medborgare rörande de offentliga myndigheternas verkställan av gemenskapslagstiftning i medlemsstaterna. Vi har i allt högre grad vidarebefordrat dessa klagomål eller föreslagit att de skall behandlas antingen i form av framställningar till Europaparlamentet, när de omfattar en principfråga som kräver politisk erfarenhet eller påtryckning för att kunna lösas, eller av nationella ombudsmän eller liknande organ. Kommissionen och särskilt dess rådgivare inom europeisk rätt som biträder medborgarna vid kommissionens representationer i medlemsstaterna spelar också en roll inom detta område.
Jag anser att det är viktigt att veta att många av dessa klagomål kan lösas lätt och snabbt på nationell nivå. Vårt mål är att skapa ett effektivt nätverk för upprättelse för dessa olägenheter i samarbete med nationella ombudsmän och liknande organ (oftast framställningsutskott vid nationella parlament). I årsrapporten har jag redovisat verksamheten som skett hittills inom detta område.
Jag skulle vilja använda detta tillfälle till att tacka alla gemenskapsinstitutioner och organ till ännu ett år av konstruktivt samarbete. Jag riktar mig särskilt till kommissionen och den ansvariga kommissionären, Anita Gradin, och tackar henne för hennes fasta och ständiga engagemang för en öppen och ansvarstagande förvaltning.
Jag skulle också vilja tacka ordföranden för Europaparlamentet, Gil-Robles, och hans kolleger för deras stödjande och förstående attityd till ombudsmannens arbete. Mina tack går också till ordföranden för utskottet för framställningar, Fontana, och till alla ledamöter i utskottet för deras tydligt visade intresse och samarbetsvilliga attityd vid deras kontakter med ombudsmannens kontor. Ett särskilt tack går till Newman och Thors för deras omfattande och detaljerade betänkanden som nu ligger framför er.
Tack för er uppmärksamhet.
(Applåder)

Ordföranden
Tack så mycket, herr ombudsman. Som ni kan höra, är vi mycket nöjda med det sätt på vilket ni har inlett ert viktiga arbete som ombudsman för parlamentet. Vi börjar nu debatten, och jag börjar med att ge ordet till Newman, som är föredragande för ett av betänkandena.

Newman
Herr ordförande! Under 1997 fortsatte Europeiska ombudsmannen att undersöka möjliga fall av dålig förvaltning inom Europeiska gemenskapens institutioner och organ. Han har gjort detta på ett mycket noggrant och genomarbetat sätt, och i mitt betänkande ombedjes parlamentet att bekräfta detta. De demokratiskt valda ledamöterna av Europaparlamentet som tjänstgör vid utskottet för framställningar har i uppgift att övervaka Europeiska ombudsmannens arbete. Vi tycker att Jacob Söderman är en effektiv mästare när det gäller att ta itu med medborgarnas rättigheter. Hans arbete tjänar som ett kraftfullt skydd, därför att utan en effektiv ombudsman skulle de enskilda medborgarna lätt kunna bli hjälplösa offer för dålig förvaltning inom en stark och ibland okänslig europeisk byråkrati.
I förra årets årsrapport om Europeiska ombudsmannens arbete bad parlamentet honom att formulera en tydlig definition av termen " dålig förvaltning" . Hans svar på denna utmaning blev en tillfredsställande formel, nämligen att dålig förvaltning föreligger när ett offentligt organ misslyckas med att agera i överensstämmelse med en regel eller princip som är bindande för detta organ. På ett kanske ännu mer meningsfullt sätt påminner han oss i rapporten om de exempel på dålig förvaltning som han gav i sin första årsrapport. Dessa inkluderar förvaltningsmässiga oegentligheter eller utelämnanden, maktmissbruk, illegala förfaranden, orättvisa, " funktionsfel" eller inkompetens, diskriminering, onödigt fördröjd handläggning och brist på eller förvägran att lämna ut information. Ombudsmannen påpekar naturligtvis helt korrekt att dessa exempel inte är uttömmande och att han inte kan ta upp klagomål som rör politiska eller rättsliga beslut eller klagomål som handlar om värdeomdömen om rättsakter.
Utskottet för framställningar har tidigare stött en gemensam kodex för bra förvaltningsbeteende för Europeiska unionens institutioner och organ, och vi är glada att ombudsmannen också har föreslagit en sådan kodex. Just som han säger i sin rapport, så skulle detta säkert höja kvaliteten på institutionernas förvaltningsverksamhet och stärka deras relationer med de europeiska medborgarna. Förvaltningen vid ombudsmannens eget ämbete skulle kanske vara ett användbart exempel på den slags verksamhet som skulle kunna inkluderas i en kodex. När ombudsmannen får ett klagomål erhåller klaganden ett bekräftelsebrev som både förklarar förfarandet för behandlingen av klagomålet och, något som är mycket viktigt, ger namnet och telefonnumret till den tjänsteman som handlägger klagomålet. Denna typ av förvaltningspraxis förvandlar den ansiktslösa eurokraten till en verklig person som klaganden alltid kan vända sig till, och jag hoppas att kommissionen tar till sig detta.
Ombudsmannen har tittat på Europeiska kommissionens förvaltningspraxis när den har använt sig av ett artikel 169-förfarande för att ta upp överträdelser mot fördraget i domstolen. Detta är en fråga som bekymrar många av våra medborgare som, det må vara rätt eller fel, känner att kommissionen svarar för beredvilligt på påtryckningar från medlemsstaterna vid till exempel möjliga överträdelser av miljöskyddsdirektiv. Kommissionen har också anklagats för att hålla klaganden ovetande om framstegen vid denna typ av klagomål.
Det är visserligen så att ombudsmannen kunde avsluta sina undersökningar av kommissionens verksamhet under överträdelseförfarandet utan att göra några avslutande anmärkningar. På grundval av vår bedömning av många relevanta framställningar anser emellertid utskottet för framställningar att det finns för många olösta problem rörande tillämpningen av överträdelseförfarandet, och vi ber ombudsmannen att ständigt granska kommissionens förvaltningsbeteende när den använder förfarandet. Kanske skulle kodexen för ett bra förvaltningsbeteende också hjälpa till i denna fråga.
Jag välkomnar ombudsmannens vilja att avsluta sina undersökningar och informera klaganden, normalt inom ett år från erhållandet av klagomålet. För att hjälpa ombudsmannen att leva upp till sina åtaganden måste parlamentet säkerställa i budgetproceduren att hans kontor kan anställa den personal som är nödvändig.
Till sist vill jag säga att jag stöder ombudsmannens beslut att rikta sitt senaste utspel mot medborgare och organisationer som har kontakt med institutioner och organ inom Europeiska gemenskapen, eftersom hans maktbefogenheter är begränsade till att undersöka möjliga fall av dålig förvaltning av sådana institutioner och organ. Övriga klagomål som riktar sig mot Europeiska unionen kan behandlas i utskottet för framställningar vid Europaparlamentet.
Utskottet för framställningar och Europeiska ombudsmannen har kompletterande men distinkta roller. En av de roller som utskottet har är att rapportera om ombudsmannens övergripande arbete, och vår rapport till er i dag säger att vi är fullständigt nöjda vad gäller hans sätt utföra sitt arbete.

Thors
Herr ordförande! Arbetet på att öka offentligheten i EU har kommit i gång på allvar. Förstainstansrättens avgörande om ministerrådets handlingar, bestämmelserna i Amsterdamfördraget och nya metoder i ministerrådets arbete är alla exempel på detta. Ett synnerligen viktigt bidrag till ökad offentlighet ges av ombudsmannen genom den specialrapport som vi skall debattera och genom flera andra initiativ.
Låt mig först konstatera att specialrapporten är historisk. Det är första gången som vi i parlamentets plenum har att ta ställning till en sådan rapport. Det sätt på vilket vi behandlar denna specialrapport kan på sätt och vis bilda modell för framtiden.
Det juridiskt sett viktiga i rapporten är att utskottet för framställningar föreslår och finner att det föll inom ombudsmannens mandat att vidta undersökningen på eget initiativ. Å andra sidan delar vi ombudsmannens uppfattning att det inte finns skäl till formella rekommendationer, med den juridiska betydelse rekommendationer har enligt ombudsmannens stadga.
Däremot ger specialrapporten, såsom också ombudsmannen föreslår, anledning till politiska initiativ från parlamentets sida. I detta skede är det därför viktigt att vi politiskt signalerar vad vi väntar oss av kommissionen i det förslag om öppenhet som kommissionen bör lägga fram med stöd av artikel 191a i Amsterdamfördraget om rätten till tillgång till dokument.
Vad vi väntar oss av kommissionen är bland annat följande, vilket vi säger i betänkandet:
Vi beklagar att Amsterdamfördragets nya regel som skall antas om öppenhet formellt bara gäller kommissionen, rådet och parlamentet. Det var en besvikelse för många av oss att den är så begränsad. Låt oss dock säga att den nya artikel A i fördraget också är förpliktande för de andra organen, dvs. man skall fatta besluten så öppet och så nära medborgarna som möjligt.
Vi har i dag diskuterat en hel del på basis av ombudsman Södermans tal och Newmans betänkande frågan om code of good administrative praxis , en uppförandekodex för god administration, och vilken betydelse detta har. Genom en sådan kodex antar vi miniminormer för god förvaltning. God förvaltning innebär snabb service, men också att man har tillgång till dokument är god förvaltning. Detta betyder att det kan vara av betydelse för de andra institutionerna som formellt kanske inte binds av artikel 191a.
Vi betonar också i vårt betänkande att en dokumentoffentlighet inte är värd mycket, om inte alla kan ta reda på vilka handlingar som finns och därefter begära en del av dem. Om man inte har något register eller diarium över de handlingar som finns, får vi en så kallad insider-offentlighet. Betänkandet förutsätter därför att bestämmelser om register skall vara en integrerad del av de lagstiftningsförslag som kommissionen bör lägga fram så snart som möjligt.
I diskussionen efter regeringskonferensen har det hävdats att de regler som skall antas om offentligheten enbart kan gälla dokument som kommer till inom institutionerna. Här hänvisas då till den förklaring om detta som fogades till fördraget. På goda grunder kan man hävda motsatsen. Den deklaration som fogats till fördraget berör uttryckligen medlemsstaternas korrespondens. Man kan, och det gör vi, tolka det så att annan ingående korrespondens är offentlig. Det är bara det som medlemsstaterna har begärt skall vara hemligt som skall vara det. Dessutom vill jag rikta en uppmaning till alla de medlemsländer som säger sig stå för öppenhet, att de till det yttersta begränsar begäran om att en handling skall vara konfidentiell. Vi bör också se till att det faktiskt fungerar på det sättet.
Jag vill tacka ombudsmannen för detta initiativ. Vi kan konstatera att det har lett till att så gott som alla institutioner och organ har regler om offentlighet; domstolen är ett beklagligt undantag. Vi kan också konstatera att efter det att rapporten kom till stånd och så länge som vi har behandlat den här i parlamentet, har också offentliggörandet av reglerna förbättrats. Så gott som alla institutioner har regler om tillgång till dokument på alla språk. De har offentliggjort reglerna om tillgång till dokument i EGT eller på sina webbsidor. Även Regionkommittén har gjort det; det har kommit som ett tillägg efter det att rapporten blev färdig i vårt utskott.
Låt mig också säga en sak angående vår omröstningsprocedur. Jag tror att ordföranden kommer att föreslå att punkt D är en överflödig punkt i betänkandet. Det hade blivit ett fel där. Jag hoppas att ordföranden kommer att ta ställning till detta vid omröstningen.
När vi kan gå vidare med offentligheten, är det viktigt att vi i framtiden får exaktare regler för alla institutioner, där avvikelserna från offentlighetsprincipen är så exakta som möjligt och så små som möjligt.

Crowley
Herr ordförande! Jag skulle vilja välkomna ombudsmannen till kammaren. Jag hälsar också kommissionären välkommen. Hon har utgjort en mycket aktiv kraft när det gället att ta fram en del av de förslag som diskuteras här i dag.
Så här i början skulle jag vilja påpeka för ledamöterna att mitt betänkande behandlar ändringar i arbetsordningen av ombudsmannens verksamhet osv. I samband med detta vill jag tacka utskottet för arbetsordningen, valprövning och ledamöters immunitets sekretariat för dess hjälp vid utarbetandet av detta betänkande, som var ett ganska bekymmersamt betänkande när det påbörjades under det förra parlamentet.
Det är viktigt för oss, som parlament, att garantera ett oberoende ombudsmannaämbete. I ett avseende, medan vi i parlamentet är företrädare för de europeiska medborgarna och medan kommissionen och rådet har sina distinkta roller, är ombudsmannen den person som kan verka mellan alla dessa olika institutioner på ett neutralt och opartiskt sätt; som kan göra kommentarer och fatta beslut som antingen är gynnsamma eller ogynnsamma, på grundval av medborgarnas rättigheter och till stöd för dessa rättigheter. Det är därför viktigt för oss, som parlament, att få vår arbetsordning ändrad för att garantera detta oberoende och även för att visa kopplingen mellan parlamentet - genom dess utskott - och ombudsmannen.
Ur denna synvinkel är ombudsmannen och parlamentet de två centrala tillgångsställena för de europeiska medborgarna: på grund av att vi är valda och på grund av att ombudsmannen är här för att skydda deras rättigheter om det sker några fall av dålig förvaltning eller felaktigheter inom de europeiska institutionernas verksamhet.
Ursprungligen hade vi artikel 161 i vår egen arbetsordning i dess ursprungliga lydelse, som skulle kunna tolkas som om vi inte garanterade ombudsmannens självständighet, särskilt i frågor som till exempel: när ombudsmannen måste rapportera till parlamentet, om han kunde kallas in av parlamentet för att lämna information och om ett parlamentsutskott skulle kunna kalla in honom för att få information. Enligt fördragen har ombudsmannen rätt att godkänna sina egna genomförandebestämmelser. Detta skedde på provisorisk grund när ämbetet inrättades och trädde i kraft fullständigt i januari i år. Olyckligtvis är det först nu som vi i parlamentet tar itu med att ändra vår arbetsordning så att den tar hänsyn till dessa bestämmelser som rör ombudsmannen.
För att nå detta syfte har vi gjort några ändringar av artikel 161. Det är viktigt att ledamöterna inser att vår egen arbetsordning är våra egna riktlinjer när det gäller verksamheten i detta parlament. Jag vet att många ledamöter tycker att de är alltför tekniska, väldigt tråkiga och ibland till och med pedantiska. Men skälet till att vi har en arbetsordning är att vi skall kunna säkerställa en korrekt verksamhet vid parlamentet och även en korrekt struktur när det gäller förbindelser mellan parlamentet och övriga institutioner.
Det är av detta skäl som ändringarna av artikel 161 görs. Den största ändringen som görs i arbetsordningen är att säkerställa att ombudsmannen innehar initiativet när det gäller att ge information till parlamentet och parlamentets utskott. Den enda skyldighet som krävs av ombudsmannen är att han måste lämna en årsrapport. Denna årsrapport ger underlag till debatt i detta parlament, vilket är fallet just nu. Förutom detta garanterar parlamentet att det skall samarbeta med ombudsmannen, antingen genom tillgång till handlingar, genom information eller genom utskottet för framställningar, vilket garanterar att begäran om information följs upp.
Vad vi gör här i dag genom att ändra arbetsordningen är först och främst att garantera ombudsmannens oberoende. Det är ett mycket tydligt meddelande som vi i dag kan ge de europeiska medborgarna som trots personalförändringarna inom parlamentet, trots förändringarna inom kommissionen och trots ett nytt ordförandeskap i rådet var sjätte månad visar att ombudsmannaämbetet ständigt finns på plats för att utföra sina plikter: detta kontor som är den sista utposten för skyddet av rättigheter och grundläggande friheter och garanten för en korrekt förvaltning inom Europeiska unionens alla institutioner.
Jag rekommenderar att kammaren godkänner detta betänkande. Jag vill också tacka utskottet för framställningar för deras yttrande, framlagt av Gutiérrez Díaz, som ger ett kraftigt stöd för min egen ståndpunkt.

Gutiérrez Díaz
Herr ordförande! Brian Crowley presenterar, efter ett givande åsikts- och idéutbyte i vilket utskottet för framställningar deltagit aktivt och till fullo, ett förslag om ändring av artikel 161 i Europaparlamentets arbetsordning. Tack vare det fina arbete som Brian Crowley utfört, står vi i dag inför ett förslag om ändring som är helt tillfredsställande och som, å andra sidan, överensstämmer med det utlåtande som Europaparlamentet gjorde redan tidigare.
Föredragandens förslag visar tydligt den Europeiska ombudsmannens fullkomliga självständighet, såväl som det faktum att den vanliga kanalen för förbindelser mellan ombudsmannen och Europaparlamentet är utskottet för framställningar - förbindelse som klart och tydligt bekräftas i det förslag om ändring som vi skall rösta om.
Följaktligen, herr ordförande, inbjuder jag, samtidigt som jag gratulerar Brian Crowley, de ärade ledamöterna att rösta för förslaget om en ändring av arbetsordningen.

Ullmann
Herr ordförande, herr ombudsman, fru kommissionär! Vad betyder det som står i Maastrichtfördraget, att politikerna skall fatta EU: s beslut så nära medborgarna som möjligt? Det betyder väldigt mycket. Men det betyder helt klart också det som står i specialrapporten från Europeiska ombudsmannen, nämligen att medborgarna i EU skall få tillgång till EU: s dokument. Jag har därför äran och glädjen, herr ombudsman, att tacka er här på utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätts vägnar för att ni inte bara har tagit ett initiativ vad beträffar rättsliga underlag, utan även har gjort medborgarna en avsevärd tjänst vid tillvaratagandet av deras rättigheter.
Ni har därmed även förpliktat organen och institutionerna inom Europeiska unionen att kontrollera sin praxis. Till exempel måste rådet ställa sig frågan om det självt har rätt att besluta om vad som är lagstiftning eller ej. Också vi i parlamentet måste fråga oss om våra regler för tillgång till handlingar har kommit till i överensstämmelse med arbetsordningen.
Den föreliggande specialrapporten är alltså ett viktigt steg för att förverkliga den nya artikel 191a, som visserligen endast avser regler för tillgång till handlingar för rådet, parlamentet och kommissionen, men som även, sett i ljuset av den nya versionen av artikel A.2, måste uppfattas som kriterium för alla organ och institutioner inom Europeiska unionen.
Jag avslutar med ett särskilt tack till föredraganden, som inte bara underströk betydelsen av Södermans särskilda rapport, utan dessutom har föregått med gott exempel genom sitt samarbete med utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt, vilket inte alltid är fallet i detta parlament.
Tack så mycket, fru föredragande!

Gradin
Herr ordförande, herr ombudsman, ärade ledamöter! Jag vill först gratulera såväl ombudsmannen som de ärade ledamöterna Newman, Thors och Crowley till deras utmärkta betänkanden. Dessa behandlar dels ombudsmannens årsrapport för 1997, dels ombudsmannens specialrapport om offentlig tillgång till handlingar samt en ändring av parlamentets interna arbetsordning som just gäller ombudsmannen. Jag har läst alla betänkandena med mycket stort intresse. Det är ju ändå så att det är genom ombudsmannen som Europeiska unionens medborgare har fått möjlighet att veta hur vår förvaltning fungerar.
I ombudsmannens årsrapport för 1997 gällde, liksom för 1996, att de flesta av ombudsmannens utredningar gäller kommissionen. Det är normalt med tanke på att kommissionen är den institution som fattar de flesta av de beslut som direkt berör medborgarna.
I Newmans betänkande om ombudsmannens årsrapport är det framför allt fyra frågor som jag kort vill kommentera. För det första välkomnar jag, liksom Newman, att innebörden av termen " administrativa missförhållanden" nu klart har definierats. Detta tydliggör ombudsmannens mandat. Det underlättar också vårt och ombudsmannens arbete med att identifiera hur vi skall bekämpa dessa missförhållanden.
Den andra frågan gäller vikten av att medborgarna får information om sina rättigheter att kunna inge framställningar till ombudsmannen. Jag delar uppfattningen att vi inom EU-institutionerna måste fortsätta detta informationsarbete. Informationen måste också förbättras vad gäller rätten att inge framställningar till parlamentets utskott för framställningar.
Den tredje punkten rör ombudsmannens ansträngningar att förbättra proceduren för förfaranden enligt artikel 169 om överträdelser av medlemsstaterna gentemot gemenskapslagstiftningen. Vad det handlar om är att just öka medborgarnas förtroende för detta förfarande. Kommissionen har för sin del åtagit sig att meddela den klagande när vi har för avsikt att lämna ett klagomål utan åtgärd. Vi kommer också att meddela kommissionens skäl till bedömningar att inget brott mot gemenskapsrätten har ägt rum.
Slutligen tar ledamot Newman upp frågan om utarbetandet av en uppförandekodex för förvaltningarna inom unionens institutioner och organ. Parlamentet tog upp denna fråga i samband med Perrybetänkandet om petitionsutskottets framställningar 1996-1997. Frågan har även tagits upp av ombudsmannen själv. Från kommissionens sida stöder vi detta förslag och har tagit fram ett första utkast till en sådan uppförandekodex. Det har sänts över till ombudsmannen som har givit oss många konstruktiva påpekanden. Just nu arbetar vi med ett nytt förslag och överarbetar det i brett internt samförstånd. Jag är övertygad om att en sådan uppförandekodex leder till att vi får en bättre förvaltningssed, och att vi kan förbättra relationerna mellan kommissionens tjänstegrenar och medborgarna.
År 1997 presenterade ombudsmannen också en specialrapport om vilka möjligheter som allmänheten skall ha för tillgång till handlingar. Den rapporten behandlas också i Thors betänkande. Kommissionen stöder betänkandets uppfattning att tillgång till handlingar utgör en viktig del om vi vill skapa ökad öppenhet i unionen. Det är också en grundläggande förutsättning för att medborgarna skall kunna delta i den offentliga debatten. Genom ökad öppenhet bidrar vi till ett bättre beslutsförfarande, och därigenom också till ökat förtroende hos medborgarna för unionens institutioner. Vill man förhindra maktmissbruk och korruption, då är öppenhet ett bra hjälpmedel. Liksom ombudsmannen välkomnar jag därför att EU: s institutioner och organ är på väg att genomföra regler för allmänhetens tillgång till handlingar. Jag instämmer också i Thors krav att varje vägran att lämna ut handlingar skall motiveras med hänvisning till varför man gör ett undantag.
Frågan om tillgång till dokument är också nära kopplad till att det finns ett väl fungerande dokumentregister i institutionerna. Detta anser jag vara ett mycket viktigt instrument, både för vårt dagliga arbete och för att åstadkomma ökad öppenhet.
Thors förslår också i sitt betänkande att det skall finnas särskilda personer som allmänheten skall kunna vända sig till med sina förfrågningar. Upplysningsvis kan jag meddela att kommissionen har utsett sådana kontaktpersoner inom samtliga generaldirektorat. Dessutom finns en enhet inom generalsekretariatet som centralt skall ansvara för öppenhetsfrågor och för att svara på vilken tillgång det finns till handlingar.
Slutligen vill jag välkomna ledamot Crowleys betänkande om en ändring av artikel 161 i parlamentets arbetsordning. Dessa ändringar kommer ytterligare att förbättra petitionsutskottets redan goda relationer med ombudsmannen.
Herr ordförande! I Amsterdamfördraget har det fastställts att öppenhet i beslutsfattandet skall vara en av unionens grundläggande principer. Kommissionen har redan börjat förbereda det förslag som rådet och Europaparlamentet skall behandla om allmänhetens rätt till handlingar i alla tre institutionerna. Vi hoppas att det skall finnas ett första arbetsdokument redan under hösten.
Avslutningsvis vill jag tacka ombudsman Söderman för det goda samarbete som vi i kommissionen har med honom.

Fayot
Herr ordförande, fru kommissionär, herr ombudsman! Det gläder mig att vi kan diskutera Newmans och Thors utmärkta betänkanden om Europeiska ombudsmannens rapporter på, som man säger, bästa sändningstid; ämnet förtjänar det verkligen. Detta gäller medborgarnas rättigheter visavi förvaltningen och insynen i förvaltningens verksamhet.
Herr ordförande! Ombudsmannens svårigheter beror på att han skulle utforma och att han ännu skall utforma, nu och under de närmaste åren, en hel samling regler och förfaranden. Han skall inrätta teoretiska och praktiska bestämmelser för behandlingen av klagomål. Eftersom jag har följt hans arbete, kan jag säga att Söderman har lagt ner mycket energi på det här och att han har varit angelägen om kontinuiteten, och jag vill gratulera honom till det på socialistgruppens vägnar.
Söderman har framför allt definierat begreppet administrativa missförhållanden, som finns med i fördraget men som inte definieras där. Ombudsmannens insatser för att definiera begreppet går åt rätt håll, och bör klargöra vilka respektive uppgifter som utskottet för framställningar och ombudsmannen bör ha. De är inte konkurrenter, utan kompletterar varandra. De är den parlamentariska demokratins instrument för att kontrollera förvaltningen.
Ur den synvinkeln är det mycket viktigt att parlamentet självt fastställer tydliga förfaranden för behandlingen av ombudsmannens rapporter. Publicitet är ett effektivt vapen i kampen mot byråkratiska övertramp. Det vore alltså bra om det fanns parlamentariska regler för ombudsmannen, i plenum, för att det vapnet skall kunna användas, och jag kan tala om att utskottet för arbetsordningen ägnar sig åt detta.
Samtidigt tror jag också att de konkreta fall som tas upp i ombudsmannens rapport, som verkligen är spännande läsning, tydligt visar att arbetet med klagomålen också kan leda till att debatten bli mer objektiv. Alltför ofta är det så, att den medborgare som får avslag på sin anhållan, anklagar den nationella eller europeiska förvaltningen för att vara diskriminerande - så i det avseendet tror jag att ombudsmannens efterforskningar kan ha ett pedagogiskt värde, för de gör att medborgarna lär sig mer om hur gemenskapen fungerar.
Men när man konstaterar att 1 181 nya klagomål togs emot under 1997, med en befolkning på 370 miljoner, så förstår man att vi fortfarande har en lång väg kvar, särskilt som bara 27 procent av de mottagna klagomålen föll inom ramen för ombudsmannens mandat.
Tillåt mig också att säga några ord om specialrapporten som rör tillgång till handlingar. Det är en ytterst viktig princip för öppenheten som förstärktes i och med Amsterdamfördraget, och alla institutioner har, på ombudsmannens begäran, uppmanats till att förse sig med regler på det området. Europaparlamentet gjorde det 1997, men de här reglerna, herr ordförande, är enligt min mening mycket restriktiva och mycket formalistiska, och framför allt har de inte varit föremål för en demokratisk debatt inom den här institutionen. Jag ansluter mig till alla, bland dem Thors, som beklagar att parlamentets beslut på det området faktiskt är ett beslut från presidiet, som inte är behörigt att fatta beslut, och, för att få se om de här reglerna verkligen är solida, väntar jag på EG-domstolens första ärende om att en medborgare till exempel vägrats tillgång till handlingar som rör parlamentets fastighetspolitik.
Herr ordförande! För att avsluta skulle jag vilja framföra ett beklagande. 17 klagomål från medborgarna har vidarebefordrats av ledamöter i Europaparlamentet. Det är minimalt, och det är ett bevis för att ledamöterna, vi själva, personligen måste ge oss ut för att upplysa medborgarna om deras rätt att vända sig till ombudsmannen.

Chanterie
Herr ordförande, herr ombudsman, fru kommissionär, ärade kolleger! I PPE-gruppens namn vill jag uppehålla mig vid Newmanbetänkandet och jag vill först och främst gratulera Newman till hans betänkande. För det andra, vad särskilt beträffar ombudsmannens arbete, vill jag uttrycka PPE-gruppens speciella uppskattning för det arbete ombudsmannen och hans tjänstemän har uträttat och för årsrapporten för 1997. Årsrapporten för 1997 innehåller en särdeles klar struktur och som mycket ingående bl.a. behandlar element som verkligen är av stor vikt. För övrigt, kollega Fayot har anspelat på detta, handlar det om problematiken kring det rättsliga sammanhang som europeiska ombudsmannen måste verka i. Vilket är det mandat som fastställs i fördraget för ombudsmannen? Hur avgränsar man begreppet " administrativa missförhållanden" ? Och omvänt, försöken att fastställa regler för en ordentlig förvaltning. Jag tror vår grupp redan 1996 efterfrågade dessa element, och vi gladde oss åt arbetet i frågan som den nu framlagda årsrapporten innehåller.
Vi vill även gratulera ombudsmannen och dennes tjänstemän för att de så öppet och snabbt redovisar sina verksamheter. Både inför EU och direkt inför medborgarna och föreningarna i medlemsstaterna. Jag tror att det är en bra förebild för andra europeiska institutioner, också vad gäller användandet av den nya kommunikationsteknologin. Det står många intressanta siffror i årsrapporten, men jag skall uppehålla mig vid två av dessa. För det första att endast 27 procent av klagomålen faller inom ombudsmannens mandat, 27 procent av inkomna klagomål varav ungefär två tredjedelar uppfyller villkoren för en prövning. Det rör sig om 1 000 nya klagomål. I slutändan är det endast ett mycket begränsat antal som faller inom ombudsmannens verksamhetsområde. Endast tre procent av alla tillåtliga klagomål har lett till ett kritiskt uppmärksammande tack vare ombudsmannen eller till en förlikning med de berörda institutionerna.
Vi som grupp drar tre slutsatser av detta. För det första: Medborgarna vet för lite om ombudsmannen specifika uppgift och om rollen som parlamentets utskott för framställningar har.
För det andra: Både utskott, parlament och ombudsman har här ett gemensamt kommunikationsansvar, men parlamentet har även ansvar för avsättandet av mer finansiella medel.
För det tredje: Europaparlamentet måste kunna bemöta medborgarna, som vi vet har många frågor angående institutionerna, på ett mer positivt sätt. Herr ordförande! Jag har en fråga till er. Vi har tusentals besökare här varje vecka. Varför förser vi besökarna inte med en liten bok, en broschyr om ombudsmannens uppgift och parlamentets agerande i sammanhanget?

De Clercq
Herr ordförande! Det finns två skäl till varför europeiska ombudsmannens ämbete är viktigt. För det första, rätten att vända sig till det är en av de europeiska medborgerliga rättigheterna som tillkommer alla fysiska och juridiska personer som vistas legalt i Europeiska unionen. Det betyder att denna rätt representerar en politisk rättighet och ett politiskt projekt.
För det andra visar det stora antalet klagomål hur nödvändigt detta ämbete är och att det är långt ifrån allt som går som på räls inom de europeiska institutionerna. Får jag vad gäller europeiska ombudsmannens funktion bara hänvisa till slutsatserna i mitt betänkande " Unionsmedborgarskap" .
För det första: Det är av grundläggande vikt att medborgarna blir bättre informerade om ombudsmannens roll. Det är framför allt parlamentets uppgift att se till att medborgarna känner till sina europeiska rättigheter och vet hur, var och när de kan tillvarata dessa.
För det andra: Institutionerna måste dra lärdom av akterna som hamnat hos ombudsmannen över dem själva. De inlämnade klagomålen ger en bra bild av vad medborgarna anser och vad de tycker är fel hos den europeiska förvaltningen. Varje institution måste således anpassa sitt tillvägagångssätt för att komma medborgarna så nära som möjligt.
För det tredje: Ombudsmannens verksamhet kan förbättras genom upprättandet av nationella instanser i medlemsstaterna. Detta stärker ombudsmannens roll och dessa instanser kan ha i uppgift att hänvisa ärenden vidare som medlemsstaternas egna ombudsmän har behörighet för och vice versa.
Kort sagt, som Europaparlament måste vi se till att även ombudsmannen lämnar sitt bidrag till att föra Europa närmare medborgarna. För detta har den nuvarande ombudsmannen, Söderman, vårt fulla förtroende.

Ojala
Herr ordförande! Först vill jag gratulera alla tre föredragande till ett utmärkt arbete. Framför allt vill jag tacka Europeiska ombudsmannen Söderman för hans utomordentligt energiska arbete för att öka öppenhet, offentlighet och Europeiska unionens trovärdighet. Hans insats har varit av central betydelse och under hans korta mandatperiod, kan man redan säga, har institutionen Europeiska ombudsmannen stabiliserat sin ställning i Europeiska unionen.
Det är också viktigt att han lagt fram sin första specialrapport om tillgång till offentliga handlingar. Jag kan helt och fullt ställa mig bakom de slutsatser som Thors i sitt eget betänkande dragit. Tyvärr verkar det fortfarande ofta som om arbetet för öppenhet är besk medicin i somliga institutioner, men jag tror att vi även här kommer att göra framsteg.
En annan viktig poäng är att Europeiska ombudsmannen har lyft fram en definition av begreppet administrativa missförhållanden. Det räcker dock inte att vi vet vad dålig förvaltning är. Vi måste åstadkomma kodexen för god förvaltningssed såsom ombudsmannen har framfört. Jag hoppas också att detta parlament skall ordna personalfrågan så att Europeiska ombudsmannen får mera resurser, vilket är en nödvändighet.

Hautala
Herr ordförande! När vi tittar på vilka instanser som för närvarande skapar öppenhet inom Europeiska unionen måste man med tacksamhet lägga märke till Europeiska ombudsmannens grundläggande arbete. För detta vill gruppen De gröna varmt tacka honom. Följaktligen har nästan alla unionens institutioner fått regler som de måste följa när allmänheten vill ha tillgång till deras handlingar. Nu är det medborgarnas sak att undersöka och testa hur pass bra dessa regler tjänar dem och vid behov utnyttja möjligheterna att söka rätt i fall där allmänheten vägras tillgång till handlingar. Med sitt beslut och arbete har Europeiska ombudsmannen också tvingat rådet och kommissionen att allt noggrannare motivera varför institutionerna inte alltid lämnat ut dokument till allmänheten. Rådet kan inte heller gömma sig bakom olika slags pelarkonstruktioner utan allmänheten måste ha omfattande rätt att få tillgång till dokument hos Europeiska unionens institutioner.
Det återstår emellertid fortfarande en lång väg till den situationen att vägran att lämna ut dokument skulle vara ett välmotiverat och sällsynt undantag. Här är det viktigt att parlamentet bär sitt ansvar för att utfärda en öppenhetsförordning. Det var glädjande att höra från kommissionärens sida att ett sådant arbetsdokument kan komma redan i höst. Förordningen skall gälla alla institutioner precis som det står i Astrid Thors betänkande eftersom god förvaltningssed måste följas. Det är av stor vikt att undantagen som gäller dokumentens öppenhet noggrant begränsas. Alldeles för ofta används sådana begrepp som allmän säkerhet och internationella relationer som motivering för vägran att lämna ut dokument. Vår grupp hoppas att Europeiska ombudsmannen skulle kunna hjälpa till att närmare definiera dessa begrepp.

Leperre-Verrier
Herr ordförande! Jag skulle vilja gratulera ombudsmannen till denna andra verksamhetsrapport, som bringar nytt ljus över det han gör för de europeiska medborgarna, nu när hans olika tjänsterna och infrastrukturerna fungerar och när förbindelserna med medlemsstaterna och de nationella ombudsmännen har upprättats. Ombudsmannen har kunnat bemöta de 1 200 klagomål som de har tagit emot; det är beviset på att den här institutionen börjar bli känd, men det är utan tvivel inte tillräckligt ännu.
Jag delar alltså den ståndpunkt som Newman framför i sitt utmärkta betänkande. Utöver handläggningen av klagomålen är ombudsmannens initiativ alltså välkomna, bland annat när det gäller definitionen av begreppet administrativa missförhållanden, som inte alltid är lätt att greppa.
Det borde därför bli lättare att kunna urskilja vad som lyder under utskottet för framställningar och vad som lyder under ombudsmannen. Det förutsätter självklart ett förstärkt samarbete mellan de här två institutionerna, och det förutsätter också att de två strukturerna får medel, även budgetära medel, för att kunna utföra sina respektive uppdrag. I det avseendet vet ni, herr ombudsmannen, att min grupp kommer att stödja era krav i frågan.
Till sist är det också viktigt att ge medborgarna en kvalitativ information, bland annat med hjälp av nya kommunikationsmedel som Internet, och det skall göras för öppenheten som alla europeiska medborgare har rätt till.

Striby
Herr ordförande! De tre betänkandena som vi skall granska färgas av goda avsikter, liksom de tre tidigare. Det måste erkännas att Crowleys betänkande verkligen visar en angelägenhet om att göra texterna juridiskt mer åskådliga; både kammarens arbetsordning och ombudsmannens stadga. Han gör det till den sistnämndes förmån, och ställer därmed var och en inför sina egna prerogativ och skyldigheter, vilket är en av garantierna för en väl fungerande ordning.
Betänkandet Newman om ombudsmannens rapport tar i stället upp, än en gång, det nödvändiga samarbetet mellan utskottet för framställningar och ombudsmannen. Hur många gånger har inte den här klagovisan framförts? Men när man läser betänkandet frestas man ändå att dra slutsatsen att antingen görs det verkligen ingenting inom det här området, eller så nöjer sig föredraganden med att av princip föreslå avsiktsdeklarationer, som han själv vet inte leder någon vart. Men för att ett samarbete skall bli fruktsamt måste man ju ha en partnerskap som fungerar bra, det gäller också här.
Förseningarna på ömse sidor har verkligen varit väldigt stora. 959 klagomål står på tur i parlamentet och 227 ärenden till ombudsmannen, och de skjuts upp år efter år. EG-domstolen erinrar om att gemenskapsinstitutionerna måste, jag citerar: " se till att den interna organisationen fungerar, i den goda förvaltningens intresse" .
När det gäller betänkandet av Thors, herr ordförande, återspeglar den ombudsmannens specialrapport, som kräver att allmänheten får större tillgång till handlingar från gemenskapens institutioner.
Vi kan inte annat än skriva under på det klagomålet. Europabygget har ju alltid varit alltför avlägset, ja till och med något som medvetet undanhålls, vilket gör att vi självklart ansluter oss till det här förslaget. Men i sin motivering framhåller också Thors att öppenheten inte är den enda reformen som krävs, och att man måste genomföra andra strukturella reformer inom alla institutioner i gemenskapen, för att göra dem effektivare och tydligare.

Schmidbauer
Herr ordförande! Först och främst skulle jag vilja gratulera Söderman till hans utmärkta rapport, men jag skulle även vilja gratulera föredragandena som har gett sin syn på ombudsmannens årsrapport och på betänkandets öppenhet. Det glädjer mig att det finns möjlighet att diskutera detta betänkande i samband med betänkandena om arbetsordningen och årsrapporten om arbetet i utskottet för framställningar i dag på förmiddagen.
Dessa frågor hör ihop, eftersom utskottet för framställningar inte bara är ansvarigt för samarbetet med ombudsmannen, vi kan gång efter annan konstatera att arbetena kompletterar varandra, och inom loppet av de senaste åren har medlemmarna i utskottet för framställningar och ombudsmannen, Söderman, skapat ett stabilt förtroende som kan ligga till grund för de europeiska medborgarnas väl.
Södermans rapporter bevisar att klagomål angående institutioner är berättigade och att problemen kan lösas. Vad beträffar initiativen om öppenhet hos institutionerna så kan jag inte göra något annat än att lyfta på min hatt. Söderman har hanterat denna heta potatis helt suveränt på ett framgångsrikt sätt. Just på grund av att de europeiska institutionerna har en byråkratisk image är det bra för medborgarna att veta att här finns ett ställe som bringar klarhet i byråkratins dunkel och som på så vis öppnar vägar att framföra deras överklaganden med framgång.
Men även ombudsmannen har satt upp gränser genom sitt arbete med fördraget, och många överklaganden avser dåligt förvaltningshandlande, inte så mycket från de europeiska, utan snarare från de nationella institutionernas sida. Den andra gränsen är ämbetsverkets personalstyrka, och med det stigande antalet överklaganden och vår önskan att praktisera närhet till medborgarna stöder vi kravet på att utöka ämbetsverkets personal, så att allt kan lösas.

Camisón Asensio
Herr ordförande! I stora drag är vi överens med föredraganden, Thors, om att stödja ombudsmannens initiativ att ge alla gemenskapens aktiviteter en större öppenhet och uppmana alla institutioner att de skall ge, till de medborgare och juridiska personer som bor eller är skrivna i någon av medlemsstaterna och som ber om det, information om de aktiviteter som det aktuella organet ansvarar för. Allt detta därför att det stärker dessa institutioners demokratiska karaktär, varför det är önskvärt att uppmana, framförallt kommissionen och rådet, att gå framåt i den här riktningen.
Detta kanske är rätt tillfälle att påminna om att det kommer positiva signaler i den här riktningen. Till exempel: EG-domstolens första instans har just slagit fast att ett beslut från rådet att neka tillträde till vissa handlingar skall annulleras, då man inte redogjort för motiven till nekandet på ett tydligt sätt. Handlingarna hade begärts av det svenska journalistförbundet, som av rådet endast fick 4 av de 20 som begärts och som, däremot, lyckades få 18 av 20 genom de svenska myndigheterna.
En annan signal är att EG-domstolen just uttalat sig om direktivet för tillgång till information om miljö för första gången.
På grund av allt detta ställer vi oss bakom detta betänkande och, självfallet, att man skall ha tillgång till handlingar inom ramen för gällande spelregler.
Följaktligen, ärade ledamöter, stöder vi detta betänkande och gratulerar såväl föredraganden som ombudsmannen.

Thors
Herr ordförande! Jag blev väldigt glad över att höra ordföranden i utskottet för arbetsordningen, valprövning och ledamöters immunitet dela den uppfattning som framförs i betänkandet om tillgång till dokument, dvs. att det är fel att presidiet har antagit reglerna om vår egen offentlighet och att det finns brister i dem. Jag hoppas att vi tillsammans mellan flera utskott kan få en snabb korrigering, eftersom detta är en skam för parlamentet.
Det gläder mig också att kommissionären meddelar att kommissionen är beredd att anta system för att ha register över dokumenten. Det som saknas är dock ett svar på om inkommande handlingar också kommer att registreras där.
Vidare vill jag meddela att vår grupp inte kan stödja punkt G i betänkandet. Den betonar nämligen konfidentialitet, vilket strider mot hela betänkandet. ELDR-gruppen kommer också att rösta emot punkt 22 som är rentav felaktig.

Sjöstedt
Herr ordförande! Det är uppenbart att ombudsmannen redan med sitt arbete har spelat en mycket positiv roll för ökad öppenhet inom EU. Jag skulle vilja ta tillfället i akt och uttrycka min uppskattning över ombudsman Södermans arbete.
De krav som Thors ställer på de framtida reglerna om öppenhet i betänkandet är bra, men jag skulle vilja peka på två punkter som jag tycker saknas. Det första gäller det faktum att det finns flera viktiga rättsfall i EG-domstolen, t.ex. Guardian -fallet och Journalisten -fallet, som flyttat fram positionerna för öppenheten. Domstolsförfaranden har också flera svagheter. Det kostar mycket pengar att gå till domstolen och behandlingen tar mycket lång tid. Det måste införas en möjlighet att överklaga i de nya reglerna som går snabbt och är kostnadsfri.
För det andra bör de EU-anställdas rättigheter att tala med massmedia stärkas genom att man inför en meddelarfrihet. Jag kommer i konsekvens med detta också att rösta emot punkt G i betänkandet.

Papakyriazis
Herr ordförande! Jag tror inte att det är någon slump att vi i dag hela dagen har debatterat, först om framställningar och nu om ombudsmannen. Det är enligt min mening en mycket lämplig sammankoppling, för jag anser att medborgarens rätt att inge framställningar till Europaparlamentet och hans rätt att göra anmälningar till Europeiska ombudsmannen är två viktiga rättigheter, som är grundläggande för Europeiska unionen. Det är naturligtvis parallella funktioner, som klart belyser ombudsmannens självständiga roll. Men rätten att göra anmälan, liksom rätten att inge framställning, innebär en möjlighet till praktisk prövning, ett slags fortlöpande opinionsundersökning av Europeiska unionens verksamhet, i direkt kontakt med medborgaren, genom medborgarens aktiva medverkan. Det är alltså ett värdefullt instrument, ett viktigt inslag i Europeiska unionens utveckling.
För exakt ett år sedan hade jag äran att som föredragande för utskottet för framställningar framföra utskottets synpunkter på ombudsmannens årsrapport. Vad jag vill säga är att jag i dag med stor tillfredsställelse konstaterar att betydande framsteg har gjorts sedan förra året. Årets rapport från ombudsmannen är verkligen ägnad att främja, stärka och utveckla Europeiska ombudsmannens roll. Newman, vår erfarne föredragande från utskottet för framställningar, analyserar rapporten men också ombudsmannens verksamhet. Sammanfattningsvis vill jag säga att jag anser att Europaparlamentet gjort ett lyckosamt val av ombudsman, och att Europeiska unionen på ett värdigt sätt representeras av Europeiska ombudsmannen, för Söderman har verkligen byggt upp detta värdefulla organ, ett uppbyggnadsarbete som han fortsätter med oförtröttlig energi. Jag tackar och gratulerar därför Europeiska ombudsmannen.
Det sades tidigare, herr ordförande, att vi upprepar oss varje år vid denna debatt om framställningar och anmälningar. Men det här året är inget vanligt år. Vi befinner oss snubblande nära nästa val, och då måste vi i dag framföra ett kraftfullt budskap till medborgarna om att de skall medverka aktivt i Europeiska unionens utveckling.

Matikainen-Kallström
Fru ordförande! Möjligheten att framföra klagomål till Europeiska ombudsmannen är en av de viktigaste rättigheterna för medborgarna i gemenskapen. Effektiviteten i ombudsmannens verksamhet är i stor utsträckning beroende av de resurser som man ger honom. Antalet undersökningsframställningar till Europeiska ombudsmannens kontor har kontinuerligt ökat. Detta är ett bevis på att allmänheten upplever Europeiska ombudsmannens verksamhet som nödvändig för att rätta till missförhållanden som uppdagats i Europeiska unionens förvaltning. Europaparlamentets och Europeiska ombudsmannens uppgifter är att tillsammans trygga allmänhetens rättigheter och unionens internationella verksamhet.
Unionens medborgare har rätt att förvänta sig att Europeiska ombudsmannens kontor som behandlar deras klagomål har tillräckligt med juridisk personal med minst samma juridiska erfarenhet som personalen hos gemenskapens institutioner och organ som är föremål för en undersökning. Problemet för den under ökande arbetstryck kämpande ombudsmannen är såväl tjänsternas antal som deras nivå. Detta missförhållande måste i fortsättningen rättas till. I annat fall skapar vi en situation där Europeiska ombudsmannen som företräder unionens medborgare har till sitt förfogande ett underdimensionerat maskineri med dålig effektivitet.
Jag hoppas att vi alla kan vara med och stödja Europeiska ombudsmannen i hans viktiga arbete att skapa ett flexibelt och effektivt ombudsmannakontor utrustat med tillräckliga resurser. Ty det är bara på detta sätt vi kan erbjuda unionens medborgare en högklassig och snabb behandling av deras ärenden på Europeiska ombudsmannens kontor.

Banotti
Fru ordförande! Jag skulle vilja ansluta mig till hyllningskören för vår ombudsman. Han har gjort ett utmärkt jobb som med rätta har erkänts av parlamentet.
Hans arbete har på många sätt fört medborgarna i Europa närmare oss, vilket är ett mål som vi ständigt talar om här i parlamentet. Han har också, för många länder som inte har en ombudsmannatradition, fört rollen närmare och förklarat den för folket - vilket var mycket viktigt. I sin första rapport visade han hur många personer som hade sänt in framställningar, och vilkas framställningar inte var tillåtliga. Som jag också påpekade när jag talade tidigare i dag, så har han också i rätt tid svarat de som sänt in framställningar till parlamentet. Detta är mycket viktigt, eftersom många känner när de skriver att deras brev försvinner ner i något bottenlöst hål där ingen hittar dem igen. Så detta är alltså oerhört viktigt.
Jag vill också ta tillfället i akt, på samma gång som jag uttrycker min uppskattning av ombudsmannens arbete, att ta upp frågan om behovet av en särskild ombudsman för barn i Europa. Mitt arbete inom området för barn och barnens rättigheter visar tydligt att detta är en mycket viktig utvidgning av den roll herr Söderman så förtjänstfullt har spelat. Jag hoppas att vi under nästa parlamentsperiod kommer att ta itu med denna fråga och besluta om utnämnandet av en särskild ombudsman för barn.

Ordföranden
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum under nästa omröstningstimme, det vill säga nu.

Galeote Quecedo
Fru ordförande! Ert lands inrikesminister har sagt att morden, i Baskien, på demokratiskt valda representanter är - jag läser - " oacceptabla för hela Europeiska unionen därför att de hotar själva grunden för demokratin" . Och eftersom detta är den Europeiska demokratins hus och dessutom det mest synliga uttrycket för den fred och frihet som en överväldigande majoritet av oss européer åtnjuter, skulle jag vilja be er, fru ordförande, välkomna en grupp baskiska stadsfullmäktigeledamöter vars liv hotas på grund av deras åsikter och som gör oss sällskap i dag under våra debatter.

Ordföranden
Herr Galeote Quecedo, jag välkomnar mycket gärna våra besökare, och jag vill uppriktigt stämma in i er välkomsthälsning.
(Applåder)

Omröstning
Wibe
Jag vill bara få till protokollet att det finns ett litet problem med de tyska, spanska och franska översättningarna, i vilka det inte klart framgår att framställningar även fortsättningsvis måste vara i skriftlig form, och alltså inte får inges per telefon.
Mitt betänkande påverkas självklart inte av detta. Jag vill bara få detta fört till protokollet före omröstningen.
(Parlamentet antog beslutet.)

Manzella
Herr ordförande! Låt mig bara rikta församlingens uppmärksamhet mot den negativa betydelse av detta ändringsförslag, som syftar till att alltid och i samtliga fall införa dubbel behandling. Ändringsförslaget har med andra ord som mål att rasera det som vi med sådan möda byggt upp med Amsterdamfördraget. Om det godkänns skulle det förvanska betänkandet och innebära, inte en reform, utan en motreform.
(Parlamentet antog resolutionen.)

Frischenschlager
Fru ordförande, kära kolleger! Jag tror att jag bör lämna följande upplysningar innan vi röstar om punkterna 10, 11 och 12: Dessa tre punkter utgör tillsammans en kompromiss från utskottet för institutionella frågor, där den ursprungliga texten i mycket klarare ordalag talade emot att det å ena sidan skall finnas ett ökat samarbete med majoritet, men samtidigt att varje medlemsland, som inte samarbetar, skall få möjlighet att lägga in ett veto mot detta ökade samarbete med majoritet.
Till denna kompromiss hör även punkt 12, där kommissionen uppmanas att ta upp en punkt i sitt arbete med revisionen av Amsterdamfördraget, som åter avlägsnar denna nationella vetorätt. Denna kompromiss godkändes med stor majoritet, och jag rekommenderar plenum att hålla fast vid denna kompromiss, inte minst för att Europaparlamentet alltid har uttalat sig mycket tydligt för att ersätta kvalificerad majoritet med enhällighetsprincipen, utom på konstitutionella områden. Jag skulle tycka att det vore fel, om nu den nationella vetorätten inte avlägsnas på en konkret punkt där det handlar om majoritetsomröstning, och därför ber jag er att hålla fast vid denna kompromiss.
(Parlamentet antog resolutionen.)

Killilea
Fru ordförande! Jag vill ta upp en ordningsfråga. Är det inte rätt och riktigt att vi skall fortsätta? I går startade vi nästan 30 minuter för sent. I dag har vi startat nästan 20 minuter för sent. Det är bara rätt och riktigt att vi skall fortsätta. Faktum är att något måste göras så att om ni säger att omröstningen äger rum kl. 12, så skall den ske kl. 12!
(Applåder)
(Ordföranden beslutade att förlänga omröstningen efter att ha kontrollerat att en majoritet av kammaren samtyckte till det.)

Posselt
Fru ordförande! Jag har röstat nej till Evans betänkande eftersom jag tror att det var ett mycket dåligt beslut av parlamentet. Vi kräver visserligen att minoriteters rättigheter och regionala språk respekteras överallt. Det kräver vi av rådet, det gjorde vi i Maij-Weggen/Durybetänkandet. Vi kräver det av de associerade staterna, men vi kräver det inte av oss själva. Vi har inte dragit konsekvensen av vad vi kräver av andra i vår arbetsordning. Därför är Evans betänkande inte bra, eftersom det å ena sidan inte skiljer mellan de regionala språken och vilka andra språk som helst, och jag å andra sidan inte kan förstå vad den sammanfattade översättningen egentligen skall vara bra för, för detta kan ju bara betyda att framställningen inte läses på originalspråk. Men om det inte läses, då är det ju meningslöst att ge möjlighet att lämna in det.
Jag har en känsla av att det här skulle vara vilseledande, och därför måste jag säga klart och tydligt: Jag anser att vi måste hålla fast vid våra tjänstespråk, men även minnas att vi mellan tjänstespråken och vilka andra språk som helst har de regionala språken som vi måste slå vakt om och skydda.

Palacio Vallelersundi
Jag har röstat för ändringsförslaget om arbetsordningen som lagts fram av kommissionen, enligt vilken framställningarna kommer att godtas trots att de är skrivna på ett språk som inte är officiellt i Europeiska unionen; för behandlingen av dessa kommer det att bifogas en översättning eller sammanfattning på något officiellt språk, på vilket resten av behandlingen kommer att ske, även institutionens korrespondens med den som gjort framställningen.
Som jag hade tillfälle att påpeka under mitt inlägg i debatten, respekterar detta ändringsförslag noggrant grundtanken med rätten att inge framställningar, som, genom själva dess natur, är en individuell rättighet som fördraget ger alla män och kvinnor bland oss, utan någon som helst diskriminering och, framförallt, utan att göra någon skillnad på medborgare och icke-medborgare.
Den kompletterande - och följaktligen senare - regeln är en procedurregel som, bortsett från andra hänsyn, respekterar fördragen: generellt skall procedurer inom en europeisk institution föras på ett av de officiella språken.
De framlagda och förkastade ändringsförslagen som, i folkrättens namn, diskriminerar vissa individer i förhållande till andra när det gäller att formulera en framställning - därför att deras språk inte har ett territoriellt erkännande - strider, ytterst, mot själva principen av rätten att inge framställningar.

Titley
Jag är glad att kunna stödja detta betänkande som försöker att göra systemet för framställningar i Europaparlamentet mer tillgängligt för våra medborgare.
Min labourkollega herr Evans betänkande förespråkar en välkommen reform som tillåter folk som lättare använder sig av ett icke-EU-språk att använda sitt modersmål vid författandet av en framställning som de sänder till oss. Av administrativa skäl behöver vi naturligtvis fortfarande en sammanfattning på ett officiellt EU-språk för att göra det möjligt att behandla framställningen. Eftersom vi erkänner minoritetsspråk i EU som giltiga när de har sitt ursprung i medlemsstaterna, finns det inget skäl till varför vi inte också skulle erkänna Urdu eller Hindi.
EU-medborgare som tillhör etniska minoriteter stöter ofta på problem med rasistiska förtecken som majoriteten av oss behöver bli medvetna om, så att man kan ta itu med dem. Allt som gör det lättare att ta upp sådana problem skall stödjas - därför skall icke-EU-språk vara lika giltiga att använda i framställningar som de officiella språken.
Betänkande: Hautala (A4-0253/98)

Pinel
Fru ordförande! Det är mycket beklagligt att man varken i Hautalas ursprungliga version eller i ändringsförslagen klargör att den här typen av fordon endast skall beröras då det rör sig om transporter från och med en viss körsträcka.
Precis som föredraganden är vi måna om att djuren inte skall lida av stress, kyla, värme, chocker, osv., och vi skulle ha röstat för flertalet ändringsförslag och även för texten i sin helhet, om bara författarna hade ägnat en tanke åt de små uppfödarna, som tar med sig sina två eller tre djur till närmaste marknadsplats, små uppfödare som självklart inte har behov av en luftkonditionerad lastbil, och som framför allt inte har tillräcklig köpkraft för att göra en sådan investering.
Eftersom det inte finns sådana klargöranden, är det än en gång de små uppfödarna som blir bestraffade, ja till och med undanröjda, och det kan vi absolut inte tolerera.

Carlsson och Virgin
Vi väljer att rösta emot vissa förslag från utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik, eftersom de utgör en onödig detaljreglering och till viss del strider mot subsidiaritetsprincipen. Vi förutsätter dock att kommissionens tekniska experter har gjort en korrekt bedömning av de krav som kan ställas på en god djurtransport. Det är dock vår förhoppning att medlemsstaterna kompletterar med regler som tar hänsyn till lokala förhållanden i syfte att maximera djurens välbefinnande.

Holm och Schörling
Transporter av djur inom EU gäller ett mycket stort antal djur. Varje år transporteras ca 14 miljoner nötkreatur, svin, hästar, får osv. mellan medlemsstaterna. De flesta av dessa går till slakt, en del exporteras, samtidigt som EU emellertid också importerar en hel del djur, ca 2, 3 miljoner.
De senaste åren har vi gång på gång fått se bilder som visar vilket grymt och ovärdigt sätt dessa transporter sker på. Kommissionens förslag på förbättringar av gällande direktiv om hur de fordon och vagnar som används skall vara utformade är en bra utgångspunkt, men inte tillräckliga. Vi stöder därför föredraganden, Hautala, i hennes betänkande som går ut på att förbättra kommissionens förslag med skärpta krav. Det gäller bl.a. hur lastningsramperna skall utformas och hur ventilationen i vagnarna skall kunna förbättras. Ändringsförslaget om att det kontinuerligt skall ske kontroller av fordonen så att de uppfyller kraven är av största vikt, annars är det ju ingen mening med direktivet.
Detta är steg i rätt riktning för att komma en bit på vägen mot att få bort de vidriga djurtransporter som i dag finns inom EU.

Lindqvist
Kommissionens förslag om gemensamma regler för fordon och vagnar som används för landsvägstransporter av djur förbättras väsentligt genom Hautalas utmärkta betänkande som innehåller förslag om mindre branta lastningsramper, elektriska lyftanordningar, bättre ventilation och temperatur samt fortlöpande kontroll. Detta är bra.
Jag har mot denna bakgrund röstat ja till betänkandet. Huvudfrågan måste emellertid vara att minska antalet djurtransporter överhuvudtaget. Detta sker bäst genom att inget stöd utgår till transport av djur inom EU. Detta har jag också understött i omröstningar, bl.a. i samband med budgeten.

Nicholson
Frågan om skydd för vissa djur under transporter får stöd, men med reservationer för framgången för kommissionens förslag. Eftersom planerna kommer att beröra 14 miljoner djur måste också hänsyn tas till deras ägare som kommer att betala för varje typ av ändring i transportbestämmelserna.
Det finns tre huvudfrågor som bör utvärderas innan ett fullständigt godkännande sker. För det första bör lutningen för lastningsramperna inte överstiga 20ºenligt Vetenskapliga veterinärkommittén (1992). Detta betänkande tillåter en ökning av denna siffra med ytterligare 5º. För det andra kan hål i väggar av " lättmetall" föra med sig två möjliga problem. De skulle kunna föra med sig en höjd bakterienivå om de går sönder, och öka kostnaderna för transportörerna. Detta verkar vara en mindre effektiv åtgärd än möjliga alternativ om frågan om desinfektion av transportområdet blir ytterligare ett problem (Yttrande från ECOSOC, dec. 1997, ref.: CES 1378/97). För det tredje har ändringar av takstrukturen och dess syfte att skydda mot temperaturvariationer och ogynnsamma väderförhållanden redan trätt i kraft i och med ventilationskontrollsystemen.
I och med de uppenbara problemen med att ändra veterinärmedicinska förslag till säkerhet och kostnadsökningar för transportören, kan detta betänkande inte stödjas i sin helhet. Det bör bedömas om sådana ändringar på ett betydande sätt skulle höja säkerheten för djuren eller bara kostnaden för deras transporter. Vi bör undersöka om säkerhetsplanerna kan genomföras bättre på andra sätt.

Rübig
Vi vet att temat djurtransporter är ett mycket viktigt tema, och att vi måste sträva efter politiskt handlande och lösningar på detta område. Djurskyddet värderas mycket högt av Europas medborgare. Undersökningar som visar att slaktdjur är utsatta för extrem stress både under transport och vid av- och pålastning måste därför tas på allvar och diskuteras på politisk nivå.
Politiska direktiv är en sak, delutförande och tekniskt genomförande av dessa principer är en annan. Just på senare tid har vi diskuterat mycket ofta om nya vägar för den tekniska lagstiftningen i samband med förslaget till direktiv om busskonstruktioner - både i ekonomiutskottet och i plenum. Även detta betänkande ger en möjlighet att fundera över fördelarna med " New Approach" .
Detta förfarande ger oss möjlighet att uppträda och besluta på ett sätt som motsvarar den tänkta rollfördelningen. Det är Europaparlamentets uppgift som representant för Europas medborgare att förebygga bekymmer och oro och utveckla politiska grundkoncept för att åstadkomma säkerhet och hälsa för människor och djur på ett ändamålsenligt sätt. De tekniska experterna, praktikerna, som dagligen arbetar på detta område, sörjer för att detta genomförs i pratiken på grundval av de politiska processerna. Här bör representanter för alla intressegrupper höras och få möjlighet att delta - tillverkare, konsumenter och andra berörda.
På så vis kan vi garantera att vi inte skapar en abstrakt och övergripande lagstiftning, fjärran från praxis, utan främjar precisa, effektiva och moderna bestämmelser och därmed i slutändan även bidrar till att fullfölja den inre marknaden.

Souchet
Hela vår grupp stöder principiellt åtgärderna som främjar djurens välbefinnande. Men man kan med all rätt fundera över om det är lämpligt att införa enhetliga normer för konstruktion av fordon som är avsedda för djurtransporter, utan att ta hänsyn till hur de skall tillämpas och om de fungerar.
För varför skall man införa krav på luftkonditionerade djurtransporter i Finland eller i Sverige? Varför upprätta identiska normer för djurtransporter, som skall tillämpas på både korta och långa körsträckor? De är några av de viktiga frågor som man absolut måste ta hänsyn till. Vad är det som är viktigast? Viljan till enhetlighet eller användbara och funktionsdugliga bestämmelser?
En annan fråga: Hur skall man lyckas med att tillämpa de europeiska bestämmelserna om import av levande djur från tredje land? Om vi inte vill bestraffa oss själva är det nödvändigt att tillämpa våra egna bestämmelser på alla importerade produkter, och det redan från produktionskedjans första länk, och inte bara från den stund då produkterna överskrider det europeiska ekonomiska områdets gränser.
Snarare än att bara vilja lagstifta på europeisk nivå, borde vi ägna oss åt att fastställa den här typen av bestämmelser på internationell nivå, inom ramen för WTO: s internationella förhandlingar. Det här är en av många punkter som vi särskilt kommer att uppmärksamma - på vilket sätt kommissionen kommer att kunna eller inte kunna försvara europeiska intressen, särskilt när det gäller bestämmelsernas ömsesidighet.
Till sist måste vi akta oss för att inte tynga våra jordbrukare med alltför stora kostnader, i det här fallet uppfödarna, med den hedervärda motiveringen att garantera ett maximalt välbefinnande för djuren. Snart kommer ett flertal gemensamma organisationer av marknader att reformeras, och kommissionens förslag till förordningar oroar oss mycket. För om de följs, kommer de att medföra kraftiga inkomstsänkningar för jordbrukarna. Och om övriga enheter inom kommissionen inför ytterst strikta normer inom alla sektorer, utöver de här förslagen, så är det hela jordbrukets produktionskedja och även landsbygden i sin helhet som kommissionen kommer att bestraffa och missgynna.

Titley
Herr ordförande! Även om jag välkomnar det faktum att de brittiska bestämmelserna redan uppfyller standarderna för utformning av fordon för djurtransporter som fastställs i detta betänkande, så är detta ett särskilt fall där jag skulle vilja att hela Europa var tvunget att följa centraliserade bestämmelser på EU-nivå, för de 14 miljoner djurs skull som transporteras på de europeiska vägarna varje år.
Om de hade kunnat rösta är jag säker på att dessa djur skulle välja att åka i lastbilar eller släpvagnar med lämplig ventilation, tillräckligt utrymme per djur, godtagbart ljus och tillräckliga lastnings- och lossningsmöjligheter. Särskilt den sistnämnda aspekten behöver lämpliga minimistandarder, eftersom experterna - och det sunda förnuftet - säger att lastning och lossning av djur i och från fordon är en särskilt stressande tidpunkt.
Jag delar också föredragandens åsikt om att det behöver göras mer för att säkerställa övervakningen av ventilation och lämplig inspektion av fordon för att se om de verkligen följer EU-bestämmelsernas bokstav och andemening. Jag hoppas att många länder väljer, som vi gjort i Storbritannien, att gå längre än vad EU-bestämmelserna kräver. Men vi behöver anständiga minimistandarder för djurtransporter för hela EU.
Det har sagts att ett samhälle kan dömas genom det sätt på vilket det behandlar sina svagaste medlemmar. Några av Europas svagaste invånare är dess djur, som vi är beroende av för att få mat, så det minsta vi kan göra för dem är att transportera dem på ett civiliserat sätt.

Wibe
Föredraganden har arbetat fram flera mycket bra förslag till ändringar av kommissionens direktivförslag. Jag vill dock framföra en invändning som jag brukar ta upp vid behandling av liknande betänkanden.
Jag ställer mig frågande till om det är denna typ av tekniska frågor som detta parlament skall syssla med. Är detta parlament kompetent att fatta detaljerade beslut om inre takhöjd på varje däck för att fastslå exakt millimeterstorlek för transporten av griskultingar respektive lamm m.m.?
I stället borde detta parlament ställa upp ramar och mål som till exempel att djurtransporter skall ske på för djuren bästa möjliga sätt. Sedan får tjänstemän utarbeta medlen för dessa av politikerna uppställda mål.
Betänkande: Rothley

Cot
Det gläder mig att betänkandet av Rothley antogs vid första behandlingen. Det föreslagna direktivet inför principen om att den skadelidande kan vända sig direkt till den ansvariges försäkringsgivare. Direktivet ålägger försäkringsgivaren att erbjuda en ersättning inom en viss tidsfrist, en skyldighet som är förknippad med ekonomiska påföljder. De här olika och nödvändiga åtgärderna kommer att förbättra situationen för de som skadas vid trafikolyckor i Europeiska unionen.
Att utsträcka direktivet till att gälla stater som inte är medlemmar av unionen för med sig svåra problem. Jag är inte säker på att det här direktivet är lämpligt för det ändamålet. Den frågan måste utan tvekan tas upp på nytt vid andra behandlingen.

Deprez
Betänkandet som läggs fram av Rothley är ett av de betänkanden som man med stort nöje röstar för.
I första hand för att det handlar om en riktig institutionell " premiär" . Det är faktiskt första gången parlamentet skall yttra sig om ett förslag till direktiv, som har sitt ursprung i den initiativmakt som artikel 138b i fördraget anförtror Europaparlamentet.
I andra hand för att det handlar om ett förslag till direktiv som, när det väl har genomförts, kommer att ge en praktisk och effektiv hjälp till ett stort antal europeiska medborgare. Man uppskattar faktiskt att europeiska medborgare varje år blir offer för 500 000 bilolyckor utanför sitt hemland. Föredraganden noterar att skaderegleringen av en olycka utomlands blir åtminstone femton gånger dyrare än i hemlandet, och varar i allmänhet upp till åtta år! Det räcker för att säga att initiativet är både nödvändigt och brådskande.
Bestämmelsen, som kommissionen har föreslagit och som har ändrats av parlamentet, innehåller fyra mycket viktiga åtgärder som är enkla och praktiska att inrätta i varje medlemsstat:
1.Att den skadade personen skall ha rätt att göra en direkt skadeanmälan, 2.Att försäkringsgivaren skall utse en skaderegleringsrepresentant, 3.Att ett informationsorgan skall inrättas, 4.Att ett skadeersättningsorgan skall inrättas eller godkännas, som skall träda in om en försäkringsgivare inte fullgör sina skyldigheter.Min önskan är att de här åtgärderna blir tillämpbara så snart som möjligt, och jag hoppas att alla institutioner i unionen kommer att verka för det.

Malone
Detta direktiv kommer att vara till stor nytta för folk som blir inblandade i trafikolyckor medan de är på semester i andra europeiska länder.
Tiotusentals irländare reser till Storbritannien och kontinenten med bil varje år. Om du blir inblandad i en olycka i Frankrike med en holländsk turist, kan det vara mycket svårt att få ut ersättning efteråt.
Förutom de personskador som kan ske, så kan det bli väldiga problem med papper, olika förfaranden och ändlös väntan. Jag blir då och då kontaktad av personer som fått sin semester förstörd som ett resultat.
Även om detta direktiv inte kommer att lösa alla deras problem, så kommer det att innebära att ett ersättningsanspråk som riktas mot någon i ett annat land för en olycka som skedde i ett tredje land inte kommer att bli så svårt att genomföra som det är för närvarande.
Jag välkomnar också det faktum att kommissionen har tagit till sig Europaparlamentets initiativ från 1995 att ta itu med problemet. Kommissionen bör behålla sin ensamrätt att initiera lagstiftning för att säkerställa att EU-lagstiftningen återspeglar alla medlemsstaters intressen. Men det är lämpligt att parlamentet bör ha rätten att föreslå lagstiftning för problem som kommissionen har missat och där ett europeiskt förhållningssätt är den bästa lösningen.

Titley
Jag är glad att kunna stödja detta betänkande i dag, eftersom jag varit tvungen att ta upp åtskilliga fall där mina väljare varit inblandade, och som stött på problem med fordonsförsäkringen, efter att ha genomlidit den stress en olycka innebär, när de rest runt i ett annat EU-land.
För att göra ersättningsfall så lätta och snabba som är möjligt under stressande förhållanden, stöder jag detta betänkandes praktiska förslag - för ett system med direkta ersättningsanspråk till motpartens försäkringsbolag, för att försäkringsbolagen skall utse en särskild företrädare i EU-länderna för att snabba på handläggningen av ersättningsanspråken och för nya organ som handlägger skadeersättningsanspråk istället för att detta skall ske inom domstolarna vilket tar alldeles för mycket tid.
Bilden av bilsemestern utomlands i EU kan ofta vara ett lättjefullt åkande hit och dit som det framställs i semesterprogrammen på TV. När olyckor sker utomlands i det verkliga livet behöver vi emellertid ett försäkringssystem som fungerar snabbt över gränserna. Jag hoppas att våra förslag uppmärksammas av industrin och kommissionen som en hjälp till alla som har oturen att drabbas av en bilolycka i ett annat EU-land. Antingen en vägolycka utomlands är en liten repa på en bil eller en tragedi där nära och kära blir skadade eller avlider, så skall stressen inte förstärkas eller förlängas längre än nödvändigt på grund av byråkrati vid behandlingen av gränsöverskridande skadeersättningsanspråk.

Posselt
Fru ordförande! Jag är mycket glad över att vi med stor majoritet har lyckats få igenom en mycket tydlig hållning i Kosovofrågan. Visserligen måste jag säga att vi tyvärr borde ha gjort detta två, tre år tidigare, då hade vi faktiskt kunnat få en internationellt garanterad långtgående autonom lösning - som krävs i dag. Vi har komprometterat Rugovas fredliga väg genom att vi inte har gjort någonting under flera år, och i dag är det en logisk följd att Kosovoalbanerna försöker att rädda sitt skinn. Det och inget annat är vad som händer där. Man har helt enkelt handlat för sent. Men jag är glad att vi verkar ha kommit till en vändpunkt i och med det österrikiska rådsordförandeskapet. Schüssel var den förste rådsordföranden som talade om Kosovo i tydliga och framtidsinriktade ordalag. Vi har krävt ett EU-kontor i Pristina i flera år. Man har alltid talat om för oss att det inte är möjligt. Schüssel inrättade ett kontor för rådsordförandeskapet på bara några dagar, och jag är glad att vi i dag kan presentera ett Schüssels Europa i Kosovo.

Eriksson, Ojala och Sjöstedt
Vi har röstat för de grönas första ändringsförslag som innebär att FN måste ge klartecken för en eventuell militär aktion, för att förhindra folkmord på de albanska invånarna i Kosovo. Resolutionens föreslagna text är otydlig på denna punkt, och är möjlig att tolka som att Nato/VEU kan agera utan FN-mandat. För oss är ett FN-mandat nödvändigt för att en eventuell militär aktion skall kunna genomföras.
Huvudlinjen i Kosovofrågan måste dock vara internationella fredliga påtryckningar och medling för att få till stånd en politisk lösning av konflikten i Kosovo.

Kirsten Jensen, Blak, Sindal och Iversen
De danska socialdemokraterna har röstat för en resolution som fördömer den kränkning av grundläggande mänskliga rättigheter som äger rum i Kosovo och de våldsamma övergrepp som de serbiska säkerhetsstyrkorna, enheter ur den jugoslaviska armén och paramilitära styrkor begår mot befolkningen i Kosovo. Vi stöder dock ett ändringsförslag som framhåller att det måste finnas ett beslut från FN: s säkerhetsråd, innan en militär aktion kan genomföras.

Souchet
Knappt en månad efter att vår senaste resolution om Kosovo antogs röstar kammaren igenom en ny resolution om samma ämne. Var det verkligen nödvändigt? Visst är den försämrade situationen oroande, men till vilken verklig nytta är en text med upprepningar, som i huvudsak begränsar sig till att än en gång fördöma begångna brott och dessas gärningsmän? Ett allmänt moraliserande skall inte förväxlas med att man på det utrikespolitiska planet intar ståndpunkter eller vidtar åtgärder som kan få verkliga effekter.
I övrigt måste vi undvika övertramp. Här har vi fått höra väl så många oansvariga uttalanden, som kopplar varje framsteg mot fred till ett oberoende för den så kallade nationen Kosovo. Att gå i den riktningen, dvs. att följa den väg som börjar med ett erkännande av Kosovos oberoende av myndigheterna i Tirana, det skulle med all säkerhet vara det mest effektiva sättet att skapa en oförsonlighet i de aktuella sammanstötningarna. Vi får inte glömma att Kosovo, även om dagens befolkning till 90 procent har albanskt ursprung, är den serbiska nationens historiska och andliga vagga, och att det var på den ottomanska maktens initiativ som de första albanska kolonierna installerade sig där. Det kommunistiska systemets förtryck av nationerna får inte avlösas av ett uppdelnings- och upplösningsraseri, som kan leda till att artificiella nationer skapas, vilket på sikt kommer att ställa till med fruktansvärda problem.
Ifrågasättandet av Kosovos autonoma ställning 1989 var det första elementet som destabiliserade den jugoslaviska enheten. Kontaktgruppen arbetar mycket aktivt för att återupprätta just en sådan ställning, mitt ibland betydligt större svårigheter, vare sig det handlar om regeringen Milosevics våldsaktioner eller det anarkistiska tillståndet i Kosovos befrielsearmé - en samling motståndsmän utan representanter som kan komma att betraktas som kvalificerade samtalspartner. Kontaktgruppen, som enar Europeiska unionens agerande part, anstränger sig för att hitta en lämplig blandning av hot och positiva incitament för att undvika att konflikten radikaliseras och utvidgas.
De nationella diplomatkårerna har en viktig roll att spela vid sidan av kontaktgruppen, och de stöder gruppens arbete. OSSE, som Polen just nu är ordförande i, kan också ge ett positivt bidrag, och det österrikiska ordförandeskapets planer som går åt samma håll, kan också komma till nytta.
Betänkande: Fourçans

Berthu
Fru ordförande! Europeiska monetära institutets årsrapport, den sista rapporten från det här organet innan det omvandlades till Europeiska centralbanken den 1 juli, visar - som kammarens föredragande fint säger - att man delvis bestämde sig för att hålla sig till allmänna ordalag.
Men den inleds inte desto mindre med ett foto på hela EMI-rådet på första sidan, som säger långt mer än allt det övriga. Där kan man se de nationella centralbankscheferna, snällt uppställda i andra raden, medan fem personer sitter bekvämt i fåtöljer i första raden: EMI: s ordförande som har blivit ECB: s ordförande, Duisenberg, såväl som hans vice ordförande, vilket är helt normalt; de omringas av de två centralbankscheferna av kvinnligt kön, vilket också har sin förklaring. Den femte personen är Hans Tietmeyer, chef för Bundesbank, som så vitt jag vet inte tillhör någon av de här två kategorierna. Utan tvekan är det meningen att hans närvaro skall illustrera Duisenbergs välkända maxim, jag citerar: " Euron talar tyska, och det bereder oss ett särskilt stort nöje" .
Vi väntar oss att den här rapporten från EMI förklarar för oss, sex månader innan den gemensamma valutan skall träda i kraft, hur man skall göra för att föra en enhetlig penningpolitik i ett ekonomiskt, socialt och politiskt heterogent område. Enligt vilka kriterier skall man till exempel fastställa en enhetlig räntenivå? Hur gör man för att inte gör alla besvikna på en gång, och framför allt, för att det ekonomiska resultatet inte blir allmänt sett lägre än vad som hade blivit följden av en politik som är omsorgsfullt anpassad till varje nationell situation?
Rapporten förblir emellertid hemlighetsfull när det gäller alla de här punkterna, som ändå är oerhört viktiga och som det är brådskande att ta itu med på det stadium vi nu har kommit till; vilket inte hindrar att man i rapporten än en gång proklamerar att man, jag citerar: " erkänner att ECBS måste säkerställa insynen i dess mål och den politik den kommer att föra, så att finansvärlden och allmänheten förstår och stöder dess verksamhet" .
Däremot är EMI: s rapport, både själva texten och förordet som undertecknats av ordföranden, inte särskilt snål med klara besked om vilken politik som skall föras inom det budgetära - ja, faktiskt - inom det budgetära området. Duisenberg förklarar där, enkelt uttryckt, att man måste skynda på med att minska de offentliga underskotten om man inte vill tvinga ECB att föra en restriktiv penningpolitik. Han föll för övrigt in i samma tongångar vid sidan av det senaste eurorådet. Visst hänger allting ihop, men det finns trots allt gränser att respektera, framför allt när det gäller en man som på ett så extraordinärt sätt har ställts bortom all demokratisk kontroll.

Blot
Det här betänkandet erbjuder ett tillfälle för en nödvändig reflektion om det internationella monetära systemet.
Som föredraganden antyder är EMI: s rapport oklar. Men i vilket fall som helst är vårt internationella monetära system fördärvat i grunden, eftersom det grundar sig på dollarn som standardvaluta: det ger Förenta staterna det orimliga företrädet att utfärda den internationella valutan och därmed till viss del undslippa den monetära disciplin som åläggs andra länder.
Införandet av euron kommer inte att förändra detta diskutabla system på något sätt. Viljan att indexreglera euron efter den tyska marken riskerar dessutom att framkalla en deflation i Europa och att äventyra sysselsättningsnivån i de minst konkurrenskraftiga europeiska staterna.
För att återge varje stat kontrollen över sin valuta, inom ramen för en disciplin som gäller alla, borde man återupprätta ett penningsystem relaterat till guldets värde, eller åtminstone en guldmyntfot. På så sätt skulle inflationistiska överdrifter kunna bekämpas utan att Förenta staterna och en framtida europeisk centralbank får oberättigade maktpositioner.
Centralbanken, vilket föredraganden klart och tydligt medger i punkt 13 i sitt betänkande, kommer inte att ta hänsyn till särskilda förhållanden i varje enskild medlemsstat. Man tar stora risker genom viljan att centralisera valutaemissionen i ett Europa som i övrigt är ekonomiskt mångtydigt och skiftande.
Att sätta sin tillit till regeringar i monetära frågor är ofta riskfyllt. Men att sätta alltför stor tilltro till en centralbank är också riskfyllt. Ett automatiskt system som centreras kring guldet, så som det var innan 1914 i Europa, skulle möjliggöra en stark tillväxt under stabila förhållanden, med ett minimum av godtycke. Det är beklagligt att den möjligheten inte har granskats seriöst, på grund av den förutfattade meningen till förmån för ett överstatligt emissionsinstitut.

Caudron
Denna rituella övning visar än en gång upp sina begränsningar, och jag vill stödja vår kollega André Fourçans och de reservationer som gäller vissa aspekter av de nuvarande relationerna mellan det monetära institutet och Europaparlamentet.
Det är faktiskt synd att redskapen och analyserna inte var mer genomarbetade. En mer detaljerad resultattavla för den europeiska ekonomin skulle ge alla en reell uppfattning om dess egenskaper, och den skulle tjäna som ett stöd till vår egen reflektion på ett mer konstruktivt sätt.
Det skulle faktiskt vara synd om de framtida relationerna mellan kammaren och Europeiska centralbanken skulle bli lika summariska. Man har rätt att vänta sig mer från en sådan inrättning. Jag vill tillägga att en del av våra kolleger gjorde uttalanden med den innebörden helt nyligen, under diskussionerna om centralbanken, och det verkar som om det avlades en del löften. Jag vågar hoppas på att de kommer att hållas.
Dessutom, om man nu har rätt att framföra reservationer i fråga om innehållet, har man också rätt att fundera över den politisk-ekonomiska inriktning som ligger till grund för rapporten.
Centralbankens oberoende får inte ifrågasättas, men jag måste påminna om att utbytet mellan Europaparlamentet och centralbanken innebär en lyhördhet från båda parter. I dessa besvikna och komplexa tider kan ingen göra anspråk på visshet ... får jag bara påminna om Asienkrisen och " prognoserna" från våra lärda ekonomer på den tiden!
Visst skall politikerna ta hänsyn till ekonomernas analyser, men jag tycker också att de borde ta hänsyn till våra synpunkter i sitt reflektionsarbete. Under alla omständigheter är det bara de demokratiskt valda som kommer att få förklara sig inför medborgarna!

Holm och Schörling
Betänkandet om EMI: s årsrapport 1997 handlar egentligen om eurons införande 1999. Ur denna aspekt är betänkandet ganska " avslöjande" , sett utifrån den svenska debatten om EMU, i fråga om vad EMU kommer att innebära. Bland annat skriver man:
att den gemensamma penningpolitiken skall ligga till grund för ändringen av den ekonomiska politiken för de medlemsstater som har antagit euron (beaktandesats A), -att det dock är nödvändigt att utveckla en verklig ekonomisk politik på unionsnivå genom mer effektiv samordning och övervakning av medlemsstaternas ekonomiska politik (beaktandesats G), -att gradvisa reformer av arbetsmarknaden är nödvändiga (punkt 5), -att man beklagar att EMI inte har velat gå in på den allmänna problematiken beträffande samordning av budget- och skattepolitiken i EU, som kommer att vara en av de stora förutsebara konsekvenserna av unionens ekonomiska och monetära process (punkt 7).Dessa exempel ur betänkandet visar tydligt att Europaparlamentet klart anser att EU, i samband med EMU-starten 1999, i större utsträckning än i dag skall lägga sig i och börja ta över medlemsstaternas ekonomiska politik.
" Gradvisa reformer av arbetsmarknaden" låter fint, men brukar innebära sämre anställningsregler och ökade löneklyftor, vilket vi inte kan ställa upp på.
Sverige kommer att stå utanför euro-området från starten 1999. Vi anser att detta beslut är bra, eftersom vi anser att den ekonomiska politiken skall föras från medlemsstaterna och inte från EU.
Det finns dock naturligtvis också en del bra krav i betänkandet. Det gäller bl.a. kraven om öppenhet i dagens EMI och i efterföljande ECB. Dessa krav stöder vi naturligtvis.

Kirsten Jensen, Blak, Sindal och Iversen
De danska socialdemokraterna i Europaparlamentet har i dag röstat för Fourçans betänkande. Vi håller med föredraganden om att EMI har kommit långt i sin förberedelse av instrument och förfaranden, som är nödvändiga för att genomföra den tredje etappen i den gemensamma monetära politiken. Vi håller med om att det är nödvändigt med flera offentliga och privata investeringar för att stimulera den inre efterfrågan, att EMI: s redogörelse för EMS II är otillräcklig och att det saknas planering för staterna i Central- och Östeuropa och ett associerat EMS II-medlemskap i samband med utvidgningen av unionen.
Vi reserverar oss emellertid mot föredragandens uppfattning att det är nödvändigt att utforma en reell ekonomisk politik på unionsnivå, men vi är för en samordning av den ekonomiska politiken mellan medlemsländerna, inte minst för att främja sysselsättningen.
Vi delar inte helt åsikten att det är beklagligt att årsrapporten inte tar upp frågan om samordning av budget- och avgiftspolitik i EU. Det är knappast EMI: s uppgift att kräva samordning av denna politik i sin årsrapport.

Trizza
Årsrapporten från Europeiska monetära institutet, den sista innan institutet läggs ner och Europeiska centralbanken föds, är begränsad som följd av att man avslutar ett kapitel som hittills varit dess huvudsakliga uppgift, analysen av hur de enskilda medlemsstaternas konvergens fortskrider.
Rapporten som tillkommit i ett viktigt ögonblick av den historiska utveckling som har lett fram till euron, saknar en detaljerad analys av följande punkter:
En grundlig analys av hur harmoniseringsprocessen fortskrider när det gäller de olika europeiska skattesystemen. Om de inte upptäcks och analyseras av en grupp av oberoende experter skulle de enskilda nationella skattesystemens nuvarande otympligheter och bristande homogenitet kunna omintetgöra de ansträngningar som gjorts för att uppnå en europeisk monetär union och eliminera de fördelar och potentiella möjligheter som den inre marknaden skulle kunna erbjuda vad gäller ekonomisk utveckling och gradvis minskning av den nuvarande strukturella arbetslösheten.-Dessutom saknas en diskussion i kandidatländerna för att belysa deras ansträngningar vad gäller ekonomisk, monetär och finansiell politik och att bedöma de verkliga framsteg som gjorts.Slutligen anser jag det vara min plikt att peka på den italienska ekonomins strukturella svagheter, som tillsammans med den franska och tyska analyseras i rapporten. Detta är en varningsklocka som borde leda till lämpliga åtgärder, såväl vad gäller horisontella europeiska aktioner, som när det gäller de enskilda nationella regeringarnas åtgärder. Problemet med den strukturella arbetslösheten kräver snabba och riktade lösningar. Även om Europeiska centralbanken har en viktig roll att spela i det här sammanhanget, så kan den inte bli en ersättning för de åtgärder som krävs internt för att modernisera de enskilda arbetsmarknaderna. Det krävs därför en sysselsättningsstrategi som, samtidigt som den tar hänsyn till den demografiska utvecklingen i Europa, överger stelbenta politiska lösningar som, även om det sker i god tro, skapar en social trygghet som bara är tillfällig och illusorisk, och i stället utarbetar nya typer av relationer på arbetsmarknaden, mer flexibla och i linje med marknadens krav. Trots att jag uppskattar föredragandens ansträngningar, förklarar jag som representant för Alleanza Nazionale av de skäl som anges ovan att vi avstår från att rösta om det aktuella betänkandet.
Betänkande: Manzella

Féret
Fru ordförande! Manzella kommer med goda nyheter: parlamentets lagstiftningsförfaranden skall påskyndas och förenklas.
Men kommer våra europeiska institutioners så uppenbara demokratiska underskott att täckas för det? Uppenbarligen är svaret nej. Genom att göra saker och ting snabbare och kortare kommer man inte att beröra det väsentliga. Man kommer inte att uppväga den förkrossande tyngd som parlamentets två dominerande grupper har. I parlamentet kommer man alltid att löpa risken att än en gång få se socialistiska ordförande, som alla verkar lida av nedsatt syn på höger öga, eftersom de nästan systematiskt utesluter grupplösa ledamöter, som anses vara ute ur spelet för gott.
Att vilja intensifiera kontakterna med de nationella parlamenten, det är något som är bra, men ibland, som i Belgien, ännu bättre då det kommer att vara onödigt, när man vet att det landets parlaments- och Europaval är uppenbart manipulerade, antingen av subventionerade medier, av skattebetalarnas pengar eller av politisk-finansiella intrigers smutsiga pengar.
Detta är vad som föregår vårt parlamentariska arbete, och när det gäller ett senare skede kan man fråga sig vad det tjänar till att lagstifta, när Belgien på nytt vägrar att underordna sig de direktiv som misshagar landet, som till exempel rätten för EU-medborgare att rösta vid kommunalval i ett annat EU-land.

Bébéar
" Maastricht" utökade våra befogenheter och våra ansvarsområden. " Amsterdam" kommer att reformera de aktuella, alltför tungrodda, förfarandena, för att de skall bli enklare.
Varje dag reflekterar och agerar vi för att föra Europeiska unionen närmare medborgarna. Med betänkandet Manzella får vi i dag ett nytt tillfälle till att visa vilka insatser vi gör, och framför allt ett tillfälle till att konkretisera dem.
Med hänsyn till den textmängd som vi granskar i parlamentets utskott och under plenarsammanträdena, har vi en dubbel utmaning att anta: att definitivt förenkla lagstiftningsförfarandet och att skapa en jämvikt mellan Europaparlamentets, Europeiska kommissionens och rådets roller.
Att förenkla, rationalisera och påskynda vårt lagstiftningsarbete är numera juridiskt möjligt. Det är vår sak att inom våra respektive utskott uppmuntra ordförandena i den riktningen. En ny strukturerad dialog skulle kunna inrättas. Majoriteten av våra hemländer har ett tvåkammarsystem. Det systemets effektivitet behöver inte längre bevisas. Och möjligheten finns att överföra det till europeisk nivå. Till att börja med räcker det med att fastställa nya regler för hur Europaparlamentet skall fungera och för relationerna mellan våra olika institutioner.
Informella diskussioner och ett enhetligt och förenat arbete mellan kammaren, Europeiska kommissionen och rådet - det kan skapa många överenskommelser redan vid första behandlingen, utan att man hindrar insynen och genom ett större informationsutbyte.
Jag godkänner alltså betänkandet av Manzella, för hans insats för en bättre kvalitet på vår juridiska produktion vid första behandlingen, vid andra behandlingen och vid förlikningsförfarandet, och även för att han vill se en mer fullständig planering av det årliga lagstiftningsprogrammet, så att vi kan koncentrera oss ännu mer på våra prioriterade mål.

Berthu
Betänkandet Manzella som Europaparlamentet just har antagit föreslår ett antal tekniska reformer, i syfte att dra slutsatserna av det nya medbeslutandeförfarandet som anges i artikel 251 i FEG, ändrat av Amsterdamfördraget.
Visst har kammaren rätt att börja reflektera över Amsterdams konsekvenser, men den går trots allt lite för långt när den i resolutionen refererar till fördraget som om det var slutgiltigt vunnet, och som om ratificeringsetappen redan tillhörde det förgångna. Men så är inte fallet, särskilt inte när det gäller Frankrike. I det nya Europa borde man inte betrakta folkets godkännande som en automatisk formalitet.
Vi drar oss allt mer för att lita på Europaparlamentet i den här frågan, eftersom medbestämmandeprincipen, som introducerades av Maastricht och som skall utvidgas av Amsterdam, knappast är tillfredsställande. Jag noterar för övrigt att det franska konstitutionella rådet, i sitt beslut av den 31 december 1997, för första gången har gjort bedömningen att medbestämmandet kan kränka viktiga villkor för utövandet av den nationella suveräniteten, när det tillämpas på vissa områden.
Det här förfarandet gör det mycket riktigt möjligt för Europaparlamentet - där de franska ledamöterna bara har 13 procent av rösterna - att få sista ordet i frågor som är livsavgörande för vårt land, bland annat när det gäller personers internationella rörlighet. Man kan till och med föreställa sig ett läge där Europaparlamentet kan motsätta sig ett beslut som alla regeringar står bakom, och som samtliga nationella parlament stöder! Detta är en form av överstatlighet, som är desto mer riskabel då den europeiska kammaren åberopar ett europeiskt folk som inte existerar och stöder sig på eurokrater, som det tyvärr bara finns alltför många av.
Och Amsterdamfördraget förvärrar situationen ytterligare: under förevändning att förfarandet skall förenklas stärker fördraget Europaparlamentets position, genom att likställa det med rådet som lagstiftare och så sätt inrättas ett jämviktsförhållande, i vilket Manzella med nöje upptäcker " egenskaper hos ett tvåkammarsystem" . Samtidigt utvidgar betänkandet tillämpningsområdet för det förstärkta förfarandet till 25 nya områden. Resultatet av dessa samverkande faktorer är att Europaparlamentet får en större betydelse, vilket representerar en av Amsterdamfördragets stora federalistiska framryckningar.
Men innan man ger sig i kast med tillämpningen av det nya förfarandet, och med tanke på den debatt kring ratificeringen av Amsterdamfördraget som kommer att föras i Frankrike, vill vi först ställa följande fundamentala fråga: är ett förstärkt medbeslutande och medbeslutandet i sig över huvud taget lämpligt? Vi svarar nej på det, för medbeslutandet gör Europaparlamentet till en mycket viktig beslutsfattare, medan det bara borde ha en sekundär roll. Det tar ifrån folket dess kontroll över sitt eget öde, utan att de europeiska mekanismerna erbjuder samma demokratiska kvalitet och närhet som de nationella parlamenten gör. I framtiden måste medbeslutandet inskränkas - till att börja med genom att man t.ex. avslår Amsterdamprojektet - eller genom att uppväga det genom att ge de nationella parlamenten vetorätt.

Caudron
Betänkandet som läggs fram av vår kollega Andrea Manzella är av stor vikt, eftersom det handlar om att omsätta Amsterdamfördragets framsteg i praktiken. Eftersom jag är anhängare av en reell makt för Europaparlamentet stöder jag de åtgärder som föreslås i dag.
Revideringen av medbeslutandeförfarandet är utan tvivel ett viktigt steg för vår institution, alla är överens på den punkten. Det är förresten viktigt att påminna om att vi är enhälliga så fort det handlar om att tillmäta vårt arbete en större betydelse.
Detta faktum tar sig inte bara uttryck i våra relationer med kommissionen, men också, och det är lika viktigt, i vår vilja att inrätta en framgångsrik dialog med Europeiska centralbanken. I båda fallen verkar kammaren ha kommit till insikt om att vi skall få vår lagstiftande roll att erkännas.
Och den strävan blir ännu mer legitim, eftersom den hos de allra flesta av våra kolleger hänger ihop med viljan att föra Europabygget närmare medborgaren. En del dysterkvistar, som trots allt blir färre och färre, kan hävda att den ena eller den andra åtgärden inte går tillräckligt långt inom det ena eller det andra området. Men det är alla bestämmelser sammantagna som man måste ta hänsyn till, för att kunna bedöma hur långt vi har kommit.
Ja, jag är verkligen övertygad om att vi måste fortsätta att gå i den här riktningen; det verkar som om tiden talar för det politiska beslutet igen, och det är mycket viktigt att Europaparlamentets lagstiftande makt får det politiska beslutsfattandets fulla innebörd och omfattning. Jag hoppas att de kommande månadernas politiska debatter blir givande, och att invektiven och demagogin lämnas till främlingshatare och rasister. Det kan bara stärka oss i vår roll och öka vår trovärdighet.

Deprez
Jag tror ofta att den skeptiska inställningen till EU, som vi beklagar att alltför många medborgare har, får näring av och hålls vid liv av våra egna besvikelser. För hur många europaledamöter är det inte som har ägnat mer tid och fler ord åt att beklaga Amsterdamfördragets svagheter, än åt att framhäva de framsteg - ibland mycket viktiga - som det medför?
Det är därför som jag i första hand är tacksam mot föredraganden, Manzella, för den positiva och argumenterande tonen i hans betänkande, som handlar om vilka förändringar Amsterdamfördraget innebär för medbeslutandeförfarandet.
Jag vill med honom välkomna det faktum att detta fördrag inte bara kommer att utvidga, utan också reformera medbeslutandeförfarandet, genom att det förenklar mekanismerna, så att Europaparlamentet i framtiden kan bli en verklig medlagstiftare.
I mina ögon har han också helt rätt när han insisterar på att Amsterdamfördraget möjliggör stora förändringar redan under fasen som kallas " första behandlingen" . Enligt fördraget kan denna första fas faktiskt vara den sista - och därmed ge upphov till en " lag" inom unionen - om rådet godkänner ett förslag från kommissionen som inte har ändrats av parlamentet, eller om rådet antar alla ändringsförslag från parlamentet.
Jag delar helt och hållet föredragandens ståndpunkt, då han i den här möjligheten ser stora fördelar när det gäller ett snabbare, rationaliserat och enklare lagstiftningsarbete.
Jag anser till sist att han gör rätt i att insistera på att parlamentet bör dra fördel av det här tillfället, för att verkligen förändra sin attityd vid första behandlingen: en bättre juridisk kvalitet på texterna, en större betoning på huvudsakliga prioriteringar, inrättande av nya interinstitutionella förbindelser. Ett bra arbete, herr Manzella. Jag godkänner er (nästan) utan förbehåll.

Kirsten Jensen, Blak, Sindal och Iversen
De danska socialdemokraterna har i dag röstat för Manzellas betänkande. Detta har vi gjort eftersom vi anser att betänkandet ger en god genomgång av det förbättrade gemensamma beslutsförfarande som antogs genom Amsterdamfördraget. Vi stöder klart Europaparlamentets ökade inflytande, på många politiska områden har vi nu fått samma inflytande som rådet. De danska socialdemokraterna röstar dock mot punkten om att det skall finnas en skriftlig motivering till alla Europaparlamentets ändringsförslag i lagstiftningsfrågor. Skälet till att vi motsätter oss denna punkt i betänkandet är att den kommer att göra förfarandet mera byråkratiskt och tidsödande, och detta kan ju inte vara meningen med en förenkling av det gemensamma beslutsförfarandet.

Wibe
Jag avstår vid omröstningen om detta betänkande, eftersom min grundinställning är att Europaparlamentet inte skall ha något medbeslutandeförfarande tillsammans med rådet. Jag anser att EU-samarbetet skall grundas på ett samarbete mellan medlemsstaternas parlament. Den politiska debatten i medlemsstaterna är i dag baserad på valen till de nationella parlamenten. För demokratins skull bör Europaparlamentets makt minskas.
Betänkande: Frischenschlager

Ahlqvist och Theorin
Diskussionen om samarbete och olika hastigheter har förts länge inom EU. Föredraganden har gjort ett ambitiöst försök att belysa denna fråga. Det finns dock framför allt 3 punkter i resolutionen som vi inte kan rösta för, nämligen punkterna 10, 12 och 21. Vi ställer oss dock även tveksamma till punkt 11.
Samarbete är förutsättningen för allt internationellt arbete och särskilt för EU. Syftet som man önskar uppnå genom samarbetet kan man emellertid aldrig nå genom att tvinga andra medlemsstater till något de inte önskar. Samarbete måste vara fullständigt frivilligt för att vara meningsfullt. Av den anledningen kan vi inte rösta för punkterna 10, 11, 12 och 21.

Andersson, Hulthén, Lööw, och Waidelich
Vi tycker att det som beslutades om i Amsterdamfördraget av demokratiska skäl skall vara det som gäller tills en eventuell ny regeringskonferens ändrar detta fördrag. Detta främjar också tydligheten och möjligheten till insyn i EU: s lagstiftning för ansökarländerna.

Berthu
Gruppen Nationernas Europa har röstat mot betänkandet Frischenschlager om Amsterdamfördragets nya bestämmelser om ett närmare samarbete. Vår grupp har motiverat sin ståndpunkt i en minoritetsståndpunkt, som utskottet för institutionella frågor haft vänligheten att göra till en bilaga i betänkandet.
I dag när allt samarbete mellan staterna är helt fritt i Europa (givetvis förutom det som kodifieras av gemenskapstexter), vill Amsterdamfördraget integrera allt inom gemenskapens ram, genom att ge specifika samarbetsformer en särskild status i fördragen. Det slutgiltiga målet är alltså att minska samarbetsformernas mångfald i Europa, genom att stöpa dem i samma enhetliga institutionella form, en form som syftar till att upprätta en överstat.
Vi tycker inte att den inriktningen är bra: efter den sovjetiska regimens sönderfall kan européerna skönja möjligheten till en kontinent som är befriad från totalitära system, och som äntligen förverkligar sina ideal om respekt för enskilda människor och folk. Överstaten och olika överstatliga sammanslagningar är inte till någon som helst nytta i det avseendet. Och värre ändå, eftersom den utvecklingen står i strid med Europas mångskiftande karaktär så kommer den att försvaga Europa i stället för att stärka det.
Om ett närmare samarbete skall integreras i en gemenskapsram, vilket anges i Amsterdamfördraget, kommer det dessutom att vara diskutabelt ur en teknisk synvinkel, eftersom det kommer att bli krångligt och föga effektivt. I motsats till uttalade avsikter kommer det att leda till en hopplöst invecklad förvaltning, vilket det nya samarbetet " Schengen" redan visar. Och de som vill inleda ett samarbete kommer på samma sätt att nedslås av de många förhandsvillkoren och den rätt till insyn i enskilda avtal som fördraget ger alla medlemmar i Europeiska unionen. Detta kommer att bromsa upp samarbetsformer som annars hade kunnat vara fördelaktiga.
De diskussioner som hölls här i går visade för övrigt att till och med federalisterna inte fick någon ordning på det hela, och att de uppvisade en stor osäkerhet huruvida de nya bestämmelserna är berättigade. Vår kollega Ole Krarup kunde med rätta framhålla, att om medborgarna fick reda på hur krångliga de här bestämmelserna är, så skulle de fastna någonstans mellan gapskratt och förskräckelse.
Gruppen Nationernas Europa anser att samarbetet i Europa bör lämnas helt fritt, under de nationella parlamentens kontroll. Den metoden kommer att vara mycket enklare och mer fördelaktig. De olika samarbetsformerna bör inte höra till Europeiska unionens ram, om inte den kan visa sig vara mer effektiv i varje enskilt fall. På det här sättet bör det skapas en samarbetsdynamik, i frihet.

Delcroix
Europasamarbetet har spelat en stor roll i utvecklingen av gemenskapens regelverk. Det är med hjälp av en frivilligt delad suveränitet som vi har kunnat uppnå framgångar, men i dag verkar det som om Europeiska unionen, utöver en fördjupning och utvidgning, måste bereda plats åt ett närmare samarbete.
Tanken med ett närmare samarbete mellan medlemsstaterna är att man skall kunna övervinna hinder, som beror på att Europeiska unionens medlemsstater kan ha olika förväntningar. I många fall sker detta samarbete genom omröstningar som kräver enhällighet. Alla önskar emellertid att mekanismerna för ett närmare samarbete inte skall behöva sättas i verket, eftersom det kommer att uppfattas som ett misslyckande av medborgaren.
För övrigt finns det ett slags motsatsförhållande mellan de planerade institutionella reformerna - som skall möjliggöra Europas utvidgning och fördjupning, och det närmare samarbetet - som är ett påtryckningsmedel för att stärka Europabygget, som, än en gång, skall utnyttjas om de mellanstatliga förfarandena skulle misslyckas. De institutionella reformerna är alltså helt klart att föredra, och vi borde ägna alla våra krafter åt det. Man skall i dag inte hoppas på att det närmare samarbetet kan utgöra en lämplig ram för att anta Europeiska unionens största utmaningar. Europa måste välja rätt process för att anpassa sig efter nya förhållanden.
Men vi måste ändå förbereda oss på det värsta och göra allt för att Europeiska unionen inte faller sönder. Ett Europa à la carte är inte acceptabelt. Om ett närmare samarbete blir nödvändigt, bör det uppfylla vissa kriterier:
1.Gemenskapens regelverk och en väl fungerande inre marknad får inte ifrågasättas.2.Den gemensamma institutionella ramen bör bevaras.3.Ett närmare samarbete måste vara förenligt med Europeiska unionens mål, som delas av samtliga medlemsstater.4.Det skall vara den absolut sista utvägen, och måste ange lämpliga möjligheter för de icke-deltagande länderna att kunna ansluta sig på ett senare stadium.5.Kommissionen bör ha en central roll när det gäller tillämpningen av kriterierna och de närmare bestämmelserna, särskilt när det rör gemenskapens områden.De här villkoren finns med i en skrivelse från Belgien, Nederländerna och Luxemburg av den 8 mars 1996.
Jag välkomnar punkt 7 i resolutionsförslaget, som betonar att tillämpningsområdet för ett närmare samarbete utgör ett undantag och är begränsat, och punkt 20, som anser att man inte kan förvänta sig att ett närmare samarbete kan utgöra en lämplig institutionell ram.
Jag kommer att låna min slutsats från reflektionsgruppen som hade uppdraget att förbereda regeringskonferensen. Ett närmare samarbete kan utgöra ett framsteg, men det kan också leda till ett ifrågasättande av vad som tidigare har uppnåtts. Enligt vissa handlar det om att tillåta de mest ambitiösa staterna att gå vidare, enligt andra handlar det i stället om att inte behöva delta i gemensamma projekt. Det finns alltså två hot som man måste konfronteras med: hotet om upplösning och hotet om handlingsförlamning.

Deprez
Det utmärkta betänkandet av vår kollega Friedhelm Frischenschlager är ett litet intellektuellt bravurnummer. Med känsla och nyans tar det itu med en av de mest kontroversiella bestämmelserna som infördes av Amsterdamfördraget, nämligen ett närmare samarbete.
Enligt de som står bakom den här idén skulle man kunna tro att ett närmare samarbete - som enkelt uttryckt innebär att en majoritet medlemsstater har möjlighet att gå längre på vägen mot en integration, utan att uppehållas av de som inte vill eller kan följa den takt som slås an - har som mål att blockeringarna inom rådet skall kunna övervinnas.
Om detta verkligen är avsikten, var det då nödvändigt att föreskriva ett " skenbart veto" för alla medlemsstater, förutsatt att de åberopar " viktiga skäl som rör nationell politik" , något som då tvingar Europeiska rådet att besluta i enhällighet?
Om detta verkligen är avsikten, var det då nödvändigt att ange såpass många garantier som måste respekteras, inte bara när det handlar om innehållet - där det är helt berättigat - men också när det gäller förfarandet, där garantierna är dessutom både tungrodda och tvetydiga (hur skall man bland annat definiera begreppet " sista utväg" ?).
I realiteten kan jag inte, liksom föredraganden, bli av med tanken på att ett närmare samarbete framför allt kommer att vara effektivt på ett hypotetiskt plan: man kommer knappast att använda sig av det, men förhoppningen är att risken för att det skall utnyttjas kommer att få en och annan blockering att lösas upp.
Om det närmare samarbetet bara skulle tjäna det syftet, skulle det ändå vara användbart. I den andan har jag godkänt betänkandet av Frischenschlager.

Kirsten Jensen, Blak, Sindal och Iversen
De danska socialdemokraterna har i dag röstat för Frischenschlagers betänkande. Detta har vi gjort, eftersom vi anser att betänkandet väl ansluter sig till Amsterdamfördragets syften. Vi har dock röstat mot betänkandets punkt 10 och punkt 12, eftersom vi inte delar föredragandens uppfattning om den speciella möjligheten att använda vetorätten. Till skillnad från föredraganden anser vi det förnuftigt att det finns en nödbroms i samarbetet. Det måste vara möjligt att åberopa sin vetorätt, om det finns tungt vägande nationella skäl. Vi menar naturligtvis inte att denna möjlighet skall utnyttjas i alla frågor där det uppstår oenighet, men vi anser det nödvändigt att respektera ordalydelsen i Luxemburgförlikningen från 1966. Vi anser alltså att rådets medlemmar, när mycket viktiga intressen för en eller flera medlemsstater står på spel i fråga om beslut som kan fattas genom majoritet efter förslag från kommissionen, inom rimlig tid skall försöka finna lösningar som alla rådets medlemmar kan ställa sig bakom under hänsynstagande till såväl deras intressen som gemenskapens intressen i enlighet med artikel 2 i fördraget.

Lindqvist
Ett " närmare samarbete" mellan vissa länder inom ett specifikt område skapar en uppdelning av EU i A- och B-lag. Amsterdamfördraget ger nu en sådan möjlighet under strikta förutsättningar och med säkerställandet att vetot i sista hand finns kvar från enskilda medlemsländer att stoppa sådana förslag. Parlamentet kan inte och skall inte ändra föreslagna fördragstexter, även om fördraget ännu inte är ratificerat av alla medlemsländer.
Att ersätta enhällighetsprincipen med beslut enligt principen om kvalificerad majoritet får ju i realiteten samma effekt som att vetot tas bort, dvs. ett land som vill förhindra ett " närmare samarbete" för andra länder kan inte längre göra det. Enhällighet och veto borde vara en självklarhet i samarbetet mellan självständiga stater. Jag har därför röstat nej till betänkandet.

Spaak
Amsterdamfördraget kringgick de institutionella reformer som visar sig vara ofrånkomliga för en union som utvidgas mot länderna i Central- och Östeuropa.
Att ha fler omröstningar med kvalificerad majoritet i rådet är med sannolikt grundbulten i de institutionella reformerna, som måste genomföras om vi vill undvika en institutionell blockering inom Europeiska unionen.
Men det visade sig snabbt att medlemsstaterna inte var redo att göra framsteg på det här området.
Under tiden uppkom ett nytt politiskt begrepp, " flexibilitet" . Det lanserades inom reflektionsgruppen, innan regeringskonferensen, och först verkade det som om det begreppet utgjorde " mirakellösningen" , som skulle råda bot på det stillestånd som hängde som ett hot över oss.
Tyvärr visade Amsterdam att detta inte betyder någonting, och att " ett närmare samarbete" , på det sätt som det definieras i det nya fördraget, har ett mycket snävt tillämpningsområde (det begränsar sig huvudsakligen till den tredje pelaren) och förmodligen är omöjligt att genomföra i praktiken.
ELDR-gruppen beklagar att Amsterdamfördraget ger varje medlemsstat möjlighet att motsätta sig ett närmare samarbete som det beslutas om med kvalificerad majoritet, om staten i fråga har " viktiga skäl som rör nationell politik" , en formulering som för övrigt inte definieras någonstans.
ELDR-gruppen anser att vetomöjligheten både är motsägelsefull och oproportionerlig; den motsäger själva syftet, nämligen att lösa upp blockeringar, och den står inte i proportion till det planerade tillämpningsområdet.
Vi anser förresten att det aldrig får finnas anledning för en medlemsstat att åberopa sådana skäl, och vi kan uppenbarligen inte ge vårt stöd till ett betänkande som förespråkar den möjligheten, och som i slutändan gör " ett närmare samarbete" till en helt och hållet onödig och oduglig bestämmelse.
Jag hoppas att de som i dag röstar för det här betänkandet är medvetna om följande faktum: om " ett närmare samarbete" , så som det är definierat och fastställt i Amsterdamfördraget, hade existerat när EMU drogs i gång, då hade euron sannolikt aldrig sett dagens ljus.

Souchet
Redan innan Amsterdamfördraget har ratificerats av folken eller deras representanter, tar Europaparlamentet på eget bevåg itu med en bestämmelse i fördraget, som ger de medlemsstater som så önskar att ha ett närmare samarbete inom vissa områden.
Europaparlamentets reaktion överensstämmer med den rådande dominerande ideologin: i den nya bestämmelsen ser parlamentet bara ett hot mot den federala konstruktion som det har för avsikt att gynna, och vill därför begränsa dess tillämpningsområde maximalt.
Det frivilliga samarbetet mellan stater är likväl den europeiska form som hittills har givit flest positiva resultat, från Ariane till Airbus.
Samma sak gäller området för internationella relationer. Europaparlamentet beklagar sig ritualenligt över GUSP: s ineffektivitet, utan att vilja erkänna stagnationens strukturella karaktär. Men om Europa - i stället för att till varje pris tvinga in alla unionens yttre aktiviteter i den gemensamma EU-politikens trånga ram - hade haft förmågan att uppmuntra och stödja initiativ från de medlemsstater som har den största expertisen, och att ge dem en europeisk dimension när de bedöms tjäna hela Europas intressen, skulle unionens yttre verksamhet bli reell, läsbar och respekterad. Genom att avsiktligt nonchalera de nationella diplomatkårernas lämplighet och effektivitet, berövar unionen sig själv viktiga fördelar. Genom att föra fram en ideologisk vision av GUSP dömer den sig själv till maktlöshet.
Genom att hålla fast vid den arkaiska och monolitiska visionen om ett Europa med en gemensam ram och en enhetlig politik, vänder parlamentet än en gång ryggen åt den framgångsrika vägen, med ett Europa där suveräna nationer frivilligt samarbetar med varandra.

Wibe
Som vanligt när man behandlar institutionella frågor, går Europaparlamentet längre än vad regeringskonferensen har kommit fram till. I detta betänkande markeras detta mycket tydligt i punkterna 10, 12 och 21.
Jag tror inte på skapandet av ett federalt Europa och röstar därför mot punkterna 10, 12 och 21.
Betänkande: Weiler

Caudron
Jag förebrår inte vår kollega Barbara Weiler, hennes text är av god kvalitet och jag skriver under på hennes rekommendationer utan minsta spår av tvivel. Samtidigt har jag under de senaste åren regelbundet sett betänkanden som mer eller mindre har att göra med den här frågan.
Och tyvärr måste man konstatera att vi bara gör små framsteg på det här området. De personer som vill eller måste arbeta i en annan medlemsstat än sin egen utsätts för administrativa problem som befinner sig miltals ifrån det rådande talet om flexibilitet, rörlighet och allt vad det nu är.
Erkänn att det trots allt är lite märkligt att konstatera hur oroande lätt det är att förflytta flera miljoner ecu tvärs över hela planeten; och hur svårt det på alla sätt och vis är att arbeta 50 kilometer hemifrån, så fort man överskrider en gräns. En förvånande paradox i globaliseringens tidsålder!
Jag blir verkligen irriterad när jag läser brev från europeiska medborgare, som redogör för sina problem med skatter, med hemvist, osv., osv. Och när jag får veta vilket administrativt maraton man måste genomföra för väl så ofta osäkra resultat.
Det står helt klart att vi ännu inte har skapat ett medborgarens Europa, ett vardagens Europa. Och då kan jag förvånas över att se hur en del kolleger motsätter sig de enklaste och förnuftigaste lösningarna, på grund av något hjärnspöke, jag vet inte vilket. Och det är samma personer som motsätter sig alla former av ett Europabygge ... nåväl.
Vi måste absolut gå framåt i de här frågorna; förutom att de ger upphov till individuella problem, är det Europabygget som står på spel i medborgarnas ögon.
Vi får inte göra dem besvikna i de stora politiska besluten, men vi får inte heller tillåta oss att glömma européernas vardag!

Eriksson och Sjöstedt
Vi lägger ned våra röster i slutomröstningen om Weilerbetänkandet.
Det är mycket vi sympatiserar med i betänkandet, och det är oerhört viktigt att gränsarbetares problem löses. Vi anser emellertid inte att skatte-, pensions- och socialförsäkringssystem skall harmoniseras. Vi anser inte att rörligheten hos arbetskraften är grundbulten för tillväxt och fortsatt välfärd.

Lis Jensen
Weilers betänkande förtjänar beröm för att det inte gör någon åtskillnad mellan människor som kommer från ett EU-land och människor som inte ursprungligen kommer från ett EU-land. Trots betänkandets sympatiska grundinställning kan jag inte stödja det.
Att vilja harmonisera utbildningssystem, socialförsäkringsregler, skatteregler osv. av hänsyn till arbetskraftens fria rörlighet är som att skjuta mygg med elefantbössa. Problemet är minimalt. För dem som vill arbeta i utlandet bör huvudregeln vara att de inte arbetar under sämre villkor än landets egen arbetskraft från den dag då de börjar arbetet. Det är de nationella myndigheternas plikt att kontrollera att så är fallet. Frågan om arbetskraftens fria rörlighet över de nationella gränserna är, som sagt, en liten fråga. Det är bara 0, 2 procent av EU: s sammanlagda arbetskraft som utnyttjar denna möjlighet. Även om EU skulle nå t.ex. USA: s nivå på 0, 5 procent, vilket en rad språkliga och kulturella förhållanden talar emot, så kommer det knappast att minska den alltför stora arbetslösheten, vilket också Weiler själv har uppmärksammat.
Jag kan absolut inte stödja önskemålet om en " uppmjukning" av förordning 1408/71. Jag stöder helt rådets avvisande hållning i detta sammanhang. Jag uppmanar därför de danska förhandlarna i rådet att " stå fast" . Den danska fackföreningsrörelsen är en avgjord motståndare till tanken på ett EU-system med " europeiska lärlingar" . EU bör inte ha något inflytande på yrkesutbildningarnas innehåll och naturligtvis inte heller när det gäller andra utbildningar. Utbildningsområdet är helt och hållet en nationell angelägenhet.
Av bl.a. dessa skäl kan jag inte stödja Weilers betänkande.

Kirsten Jensen, Blak, Sindal och Iversen
De danska socialdemokraterna har röstat för en förbättring av arbetskraftens fria rörlighet i EU. En av grundtankarna bakom det europeiska samarbetet är att det skall skapas möjlighet till fri rörlighet för personer - inte bara för varor, kapital och tjänster. Europa skall inte bara vara en gemenskap för verksamheter. Det skall vara medborgarnas Europa.
Vi kan därför ansluta oss till en rekommendation om att de många hindren för den fria rörligheten skall undanröjas. Bara 0, 2 procent av EU: s medborgare arbetar i en annan medlemsstat än sin egen. En av orsakerna är att det är ganska besvärligt att flytta till ett annat land. Vi skall därför se till att det finns ett antal klara och lättförståeliga regler för t.ex. social- och sjukförsäkring och pensionsavtal. Det måste bli mindre byråkratiskt för människor som vill pröva lyckan i ett annat medlemsland.
Föredraganden av betänkandet beklagar det danska förbehållet på det rättsliga området. Vi vill dock påpeka att det danska förbehållet på det rättsliga området är en dansk angelägenhet, som bara kan ändras genom en folkomröstning i Danmark.

Lindqvist (ELDR), Holm och Schörling (V)
Vi motsätter oss bl.a. avsnitten om Schengen i betänkandet liksom punkterna om avskaffande av kravet på enhällighet.
Vi har ändå röstat ja till betänkandet för att stärka rättigheter för medborgare i tredje land.

Lulling
Betänkandet från utskottet för sysselsättning och socialfrågor om kommissionens meddelande om främjande av den fria rörligheten för arbetstagare missbrukades ännu en gång av en vänstermajoritet i detta utskott för att leverera ett stycke ideologisk ballast angående invandrarpolitik och rättigheter för medborgare i tredje land.
Vi har denna vecka inte röstat ja till betänkandet om EU-kommissionens meddelande om en reglering för att tillåta yrkesutövning i EU: s medlemsländer för alla medborgare i tredje land, eftersom den blivit fullspäckad med krav från en majoritet från samma politiska läger; dessa krav har lett till att vår arbetsmarknad, med sina redan över 18 miljoner arbetslösa, blivit översvämmad med ytterligare hundratusentals arbetssökande, företrädesvis billig arbetskraft.
Vad som står i detta betänkande beträffande rätten till familjeåterförening för personer från tredje land överskrider gränsen till det uthärdliga, i varje fall det som vi har tillåtit kandidatländerna hittills under övergångsperioden och vad vi kan tillåta i de nya medlemsländerna. Att utsträcka familjeåterföreningen till partner av samma kön, till familjemedlemmar oberoende av deras nationalitet, till familjens anhöriga som inte bor i gränsarbetarens hushåll, till sådana, som har mer än en äkta make/maka eller livspartner, detta skulle leda till en invandringsöversvämning, en belastning som åtminstone mitt lilla land, där det redan finns 37 procent icke-luxemburgare, helt enkelt inte skulle klara av.
Betänkandet innehåller även oigenomtänkta krav vad gäller beskattning av gränsarbetare samt ett påstående som är fullständigt gripet ur luften, nämligen att gränsarbetare skulle löpa risk att lida avsevärda inkomstbortfall till följd av skillnader mellan systemen för beskattning och sociala trygghetssystem.
Det är med all säkerhet inte fallet för de närmare 70 000 gränsarbetarna i Luxemburg.
Jag kan inte heller rösta ja till kraven på avskaffande av visumtvånget inom Europeiska unionen för medborgare från tredje land.
Talleyrand sade en gång att allt som är överdrivet är oviktigt. Förvisso är överdrifterna i detta betänkande ingalunda oviktiga om de tas på allvar, utöver att de extremister som säger nej till Europa får vatten på sin kvarn.
Därför kunde jag inte rösta ja till detta betänkande.

Theonas
Först måste jag påpeka den allvarliga förseningen när det gäller regleringen av den fria rörligheten för personer, till skillnad från den fullständigt fria rörligheten för varor, tjänster och kapital. Jag vill i detta sammanhang särskilt framhålla de rörliga arbetstagarnas försäkringsrättsliga och arbetsrättsliga problem.
Särskilt besvärligt är problemet med den fria rörligheten för medborgare från tredje land, som fullt lagligt är bosatta i en av medlemsstaterna, när de förflyttar sig mellan Europeiska unionens medlemsländer. Jag motsätter mig dock kategoriskt varje försök att anknyta frågor om den fria rörligheten till Schengenavtalet. Detta avtals främsta syfte är inte att underlätta den fria rörligheten för personer inom Europeiska unionen utan att möjliggöra registrering och kontroll genom enhetliga informationscentraler, av miljoner medborgare. Man vill förvandla Europeiska unionen till en ointaglig fästning i förhållande till medborgare från tredje land, vilket också framgår av de nyligen framlagda förslagen om rätt till inresa och vistelse.
Med utgångspunkt från att de rörliga arbetstagarna inte är andra klassens arbetstagare begär vi att de skall få en jämlik behandling, såväl ekonomiskt och socialt som skattemässigt. För övrigt finns det en lucka i lagen, som måste täppas till, när det gäller rätten till uppehållstillstånd för arbetssökande och för pensionärer som är fast bosatta i en annan medlemsstat.
Vi anser att rådet bör godkänna de förslag som gäller ändring av förordningen om samordning av socialförsäkringssystemen för de rörliga arbetstagarna. Vidare bör förordningen gälla även statstjänstemännens socialförsäkringssystem och de medborgare från tredje land som täcks av socialförsäkringssystemet i en av medlemsstaterna. Dessutom måste man införa en bestämmelse som garanterar lika behandling av de rörliga arbetstagarna och att de får behålla sina rättigheter vid flyttning till en annan stat, när det gäller rätten till tilläggspension, då deras yrkesverksamhet upphör. Vi vill också påpeka de problem som uppstår till följd av de olika definitionerna av arbetsoförmåga, den olika uppskattningen av invaliditetsgrad och skillnader i systemen för beräkning av försäkringsperioderna.
Betänkande: Hulthén

Deprez
I våra länder finns det inte många kvar som i dag bestrider att den ekonomiska utvecklingen definitivt måste innebära en respekt för miljön, som gör det omöjligt för oss att dra växlar på framtida generationers öde. Alla är generellt sett överens om att skapandet av nya arbetstillfällen måste vara en ständig angelägenhet för alla politiska beslutsfattare.
Detta är såpass vedertaget att Amsterdamfördraget har tagit upp " ekonomiska och sociala framsteg" , en " hög sysselsättningsnivå" och en " balanserad och varaktig utveckling" bland unionens grundläggande målsättningar.
En viktig angelägenhet för de europeiska institutionerna bör vara att på ett gränsöverskridande sätt integrera miljön i unionens och medlemsstaternas alla politikområden. Det bör också gälla för sysselsättningspolitiken.
En väl utformad gränsöverskridande miljöskyddspolitik är långt ifrån något som bromsar investeringar och tillväxt, nej den kommer faktiskt att möjliggöra en ökad konkurrenskraft för våra företag, nya mervärden och ytterligare nya arbetstillfällen, på alla kvalifikationsnivåer. Och däri ligger hela intresset av det meddelande från kommissionen som vi behandlar i dag.
Jag kan inte annat än skriva under på kommissionens strategi och allmänna principer, och jag önskar att ett antal ärenden - som t.ex. kommissionens förslag till direktiv om en koldioxid- och en energiskatt - blir klara så fort som möjligt.
Det är i den andemeningen som jag ger mitt stöd till den föreslagna resolutionen.

Souchet
Miljöskyddskravet inför många hinder i våra samhällen, men man betonar inte tillräckligt de nya perspektiv som detta erbjuder i fråga om sysselsättning. I gemenskapen uppgår de miljörelaterade arbetstillfällena i dag till minst 3, 5 miljoner (källa: Eurostat). OECD uppskattar miljösektorns årliga tillväxt under de närmaste åren till 5, 5 procent.
Inrättandet av miljöskatter, som numera generaliseras, visar att de sektorer och företag som inte investerar i miljövänliga processer oundvikligen riskerar att se sin konkurrenskraft försvagad, ja till och med att hotas av ett försvinnande.
För att garantera en tillväxt som integrerar miljöproblematiken, måste man både ta itu med problemet med begränsade tillgångar och problemet med sambandet mellan sysselsättning och miljö.
Detta förutsätter att våra ekonomier inte längre överutnyttjar naturtillgångar och underutnyttjar mänskliga resurser. Man borde sträva efter bästa möjliga överensstämmelse mellan ett utnyttjande av naturtillgångar och sysselsättning. En skattesänkning som lättar de obligatoriska avgifterna på arbete, och en åtminstone delvis höjning av miljöskatterna i stället, skulle kunna främja en sådan utveckling. Man måste alltså påskynda våra ekonomiers övergång till ny och ren teknik, som skall ersätta äldre och förorenande teknik, och en minskning av avfall som inte går att återvinna.
Men på grund av att våra ekonomier har internationaliserats kommer den avgörande faktorn att vara om den internationella handelns regler tar hänsyn till miljöparametrar. Det är inom WTO som den kampen måste föras och vinnas. Det är innebörden i de ändringsförslag som Gruppen Nationernas Europa har ingivit, varav vissa har antagits av kammaren. De aktuella bestämmelsernas brister är faktiskt väldigt betydande. Det är ganska enkelt att införa miljöskatter som avser förpackningsavfall på produkter som importeras från tredje land, men inom ramen för aktuella internationella avtal är det omöjligt att beskatta produktionsprocessers inverkan på luft och vatten (och därmed kompensera för miljödumpingen).
Till sist: Om det är nödvändigt att utveckla särskilda yrkeskvalifikationer som motsvarar uppgifterna inom nya specifika miljörelaterade arbeten, kommer det att vara, det får vi inte glömma, nödvändigt att inkludera miljöaspekten i samtliga tekniska, ekonomiska och juridiska utbildningar.
(Sammanträdet avbröts kl.13.30 och återupptogs kl. 15.00.)

Bertens
Herr ordförande! Tack för att ni ger mig ordet med anledning av en ordningsfråga. Nu ger vi oss in i aktualitetsdebatten igen och jag måste nog beklaga mig något, kanske också på vissa av mina kollegers vägnar. Dagens föredragningslista tillgodoser den aktuella problematiken mellan kl. 15.00 och 18.00, och där står att läsa: Nigeria, Vitryssland, mänskliga rättigheter, och så vidare, och därefter ett antal siffror, en slags sifferkod ur vilken det är helt omöjligt att utläsa från vem resolutionen kommer eller varför dessa nyheter behandlas. Aktualitetsdebatten har redan nått bottenläget. Vi vet det. Därför talas det i dagarna om en omorganisation. Men jag anser att det som händer här inte är rätt, nämligen att det inte framgår vem, vilken grupp, vilka personer som engagerar sig för Vitryssland eller för Nigeria och så vidare; allt detta trots att aktualitetsdebatten knappast uppmärksammas längre i pressöversikterna över huvud taget sedan åratal tillbaka därför att personalen tydligen måste åka hem redan med tretåget. Herr ordförande! Jag är mycket besviken. Ni vet, eller ni vet inte, att jag här i nio år har försökt göra något av aktualitetsdebatten, inte halvdant utan med kropp och själ.

Ordföranden
Herr Bertens! Jag för ert påpekande till protokollet, vi kommer att delge det till vederbörande.

Aktuell och brådskande debatt
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är den aktuella och brådskande debatten om frågor av större vikt.

Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande sju resolutionsförslag:
B4-0723/98 av Bertens m.fl. för ELDR-gruppen om situationen i Nigeria, -B4-0739/98 av Pasty och Andrews för UPE-gruppen om situationen i Nigeria, -B4-0741/98 av Maij-Weggen m.fl. för PPE-gruppen om situationen i Nigeria, -B4-0749/98 av Hory och Macartney för ARE-gruppen om situationen i Nigeria, -B4-0752/98 av Telkämper m.fl. för V-gruppen om situationen i Nigeria, -B4-0767/98 av Vecchi och Kinnock för PSE-gruppen om situationen i Nigeria, -B4-0769/98 av Marset Campos m.fl. för GUE/NGL-gruppen om situationen i Nigeria.
Fassa
Herr ordförande, kära kolleger! General Abachas plötsliga och i vissa avseenden mystiska frånfälle har inlett ett nytt kapitel i utvecklingen i det plågade land som är Nigeria. Europeiska unionen kan inte undgå att ta hänsyn till det faktum att den provisoriske efterträdaren till general Abasha, general Abubakar, har förordnat om frisläppande av vissa politiska fångar, men samtidigt måste man också konstatera att inte alla har frisläppts och att det inte finns några garantier för en snabb demokratiseringsprocess i Nigeria.
Det är därför Europaparlamentets skyldighet att uppmana rådet och kommissionen att noga följa den politiska utvecklingen i landet och att uppmuntra presidenten, i denna så ömtåliga övergångsfas, att göra tydliga utfästelser om att återställa den demokratiska ordningen i landet.

Maij-Weggen
Herr ordförande! Den politiska situationen i Nigeria har förändrats dramatiskt på några veckors tid. Först general Abachas oväntade död, därefter utnämnandet av en ny makthavare, general Abubakar, och sedan den fängslade oppositionsledarens, den valde presidenten Abiola, lika oväntade bortgång. Av dessa händelser är det framför allt Moshood Abiolas död som mest har chockat världen. Visserligen har det talats om en hjärtattack, men alla vet hur illa politiska fångar behandlas i Nigeria. Det var allmänt känt att Abiola, som sedan länge led av hjärtbesvär, inte fick nödvändig behandling och medicinering i fängelset. Man skulle egentligen kunna tala om död på grund av vanvård.
Under tiden har det av förklarliga skäl utbrutit oroligheter i Nigeria och det har lett till våldsamma incidenter mellan polis, militär och demonstranter som uppträdde i oppositionens namn med några tiotal döda som följd. Det rör sig om en upptrappning av händelserna och en tilltagande destabilisering i Nigeria.
Herr ordförande! Vad gör Europeiska unionen, där väldigt många flyktingar från Nigeria uppehåller sig, för att hjälpa den demokratiska oppositionen? Redan i februari krävde vi i parlamentet via muntliga frågor med debatt uppmärksamhet för den förvärrade situationen i Nigeria. Det brittiska ordförandeskapet hade visserligen då förståelse för våra frågor, men det hände inte mycket. Nu har situationen trappats upp ytterligare och tagit en dramatisk vändning. Vi, som PPE-grupp, anser att EU måste sätta större press på Nigeria och på den nye presidenten Abubakar för att omedelbart få stopp på kränkningarna av de mänskliga rättigheterna, få till stånd en frigivning av alla politiska fångar och återupprätta demokratin genom demokratiska val.
Men EU får inte heller tveka att vid behov skärpa aktionerna mot Nigeria för att på så sätt öka pressen. Fyra gånger har jag via resolutioner bett om ekonomiska sanktioner. Men den viktigaste uppmaningen är: Bestäm er i egenskap av Europeiska unionen tillsammans för en linje, bemöt det nya nigerianska styret resolut och kräv återupprättande av demokrati och mänskliga rättigheter. Chansen att något då vänder till det bättre i Nigeria är i nuläget faktiskt större än någonsin. Så, kommissionen och rådet: gör något!

Macartney
Herr ordförande! Jag skulle vilja börja med att ge ett erkännande till statschef Moshood Abiolas liv. Det är en gammal afrikansk tradition att man väntar tills någon har begravts och blivit korrekt hyllad innan man återgår till det normala livet. Tyvärr så har Nigeria inte tillåtit oss lyxen att göra detta, men vi bör inte låta detta tillfälle passera utan att ge ett erkännande till denna man, en man som vann valet för fyra år sedan, mot alla odds, som enade nord och syd, yoruba och muslim. Hans verk blev, som vi känner till, omintetgjort genom framlidne general Sani Abachas brutala dåd. Nigeria - Afrikas jätte - betalar nu priset för detta.
Min oro för denna afrikanska jätte avser folket - det är inte Nigerias regeringar som skapat denna jätte, det är folket. I denna resolution har vi gjort det enda rätta genom att begära punkt 1 och 2 för ett snabbt återinförande av makten till Nigerias folk så att de kan inta sin rättmätiga plats som ledare i Afrika.

Aelvoet
Herr ordförande! Normalt sett gläder man sig aldrig åt en människas död. När det gäller vissa diktatorer måste jag uppriktigt säga, kolleger, att jag gör ett undantag, och diktator Abachas bortgång har faktiskt lett till att den politiska utvecklingen i Nigeria åtminstone delvis kan fortsätta. På grund av hans efterträdare Abubakar har det kommit några små signaler som pekar i rätt riktning, men ännu återstår det otroligt mycket att göra. Det är särskilt smärtsamt att ledaren Moshood Abiola skulle avlida just vid den här tidpunkten och, vilket andra redan har sagt, säkerligen till följd av försummelse och förvägran av riktig vård, och så vidare.
Jag tror följaktligen att man nu måste öka trycket på de nigerianska myndigheterna att upphäva alla repressionsåtgärder, att åter hylla rättsstaten och att frige alla de trettio politiska fångar som fortfarande finns. Då först kan det eventuellt bli tal om ett möjligt återupptagande av Loméhjälpen så snart en civil regering har bildats.

Vecchi
Herr ordförande! Det finns verkligen inget som längre kan rättfärdiga den situation som sedan flera år tyvärr karakteriserar Nigeria.
Sedan 1993, när den demokratiska process som pågick i landet brutalt avbröts av en militär statskupp, har alla upptänkliga typer av kränkningar och brott mot de mest elementära mänskliga rättigheterna ägt rum i Nigeria och en regim har tillträtt som är nära knuten till militära och ekonomiska grupper, och som har tillåtit allmän korruption och blint våld.
Vårt parlament har upprepade gånger uttalat sig om situationen i Nigeria, liksom - på ett mycket tydligt sätt - den gemensamma församlingen AVS-EU.
General Abachas frånfälle, som inträffade i förra månaden, har åter väckt hoppet om en eventuell förändring. Ex-presidenten och oppositionsledaren Abiolas plötsliga död, som inträffade i anslutning till hans frigivning, har i stället inneburit ett mycket hårt slag för den eventuella demokratiseringsprocessen eftersom det innebar att en nyckelfigur försvann från scenen, en nyckelfigur som åtnjöt ett starkt folkligt stöd och som skulle ha kommit att spela en avgörande roll när det gäller övergången till demokrati.
Den nyutnämnde presidenten, general Abubakar, har befriat ett antal politiska fångar, men det är ännu inte klart vad som är hans verkliga avsikter när det gäller att vända ett nytt blad i Nigerias historia.
Därför kräver vi av myndigheterna i Lagos att de omedelbart inleder en verklig demokratiseringsprocess, som framför allt bygger på en politisk dialog med samtliga oppositionspartier, omedelbart frigivande av politiska fångar och stopp för politisk och etnisk repression, samt att man inleder en process som leder fram till fria val.
Vi anser att ögonblicket nu är inne för det internationella samfundet och framför allt för gemenskapens institutioner och regeringarna i unionens medlemsstater att samordna sina åtgärder och öka det politiska trycket mot den nigerianska regimen, och kräva i första hand en fullständig respekt för de sanktioner som är i kraft för att kunna tvinga fram den förändring som vi under allt för många år har önskat, utan att emellertid hittills ha uppnått några som helst resultat.

Carnero González
Herr ordförande! Diktatorn Abacha har mycket riktigt avlidit, men diktaturen upprätthålls fortfarande; dock med en ny frontfigur i form av en annan militär: Abubakar. Man har frigivit några politiska fångar, men de auktoritära strukturerna finns ännu kvar. Många andra politiska fångar och samvetsfångar är ännu kvar i fängelserna och löftena om demokratisering är, än så länge, inte mer än så: löften och ord, som vinden kan blåsa bort.
Därför tycker jag att det är mycket viktigt att Europeiska unionen, i denna stund, intar en bestämd hållning och ställer krav på myndigheterna i Lagos, och att man absolut inte fäster något avseende vid de löften som givits, inte ens i minimal utsträckning. I detta avseende finner jag en och annan vink från statschefer från länder som är medlemmar i Europeiska unionen, som till exempel president Chirac, som verkar fast besluten att övertyga européerna om välvilligheten i löftena från den nye diktatorn Abubakar, mer än alarmerande.
I denna situation är det uppenbart att man måste behålla sanktionerna, att man måste skärpa dem, att man måste försöka få Europeiska unionen, och inte bara den, att föra en politik med målsättningen att en civil regering som kan förbereda fria val blir tillsatt; en regering baserad på deltagandet från den politiska oppositionen, de demokratiska krafterna i Nigeria. Och före allt detta måste man släppa alla politiska fångar och återupprätta ett minimum av grundläggande rättigheter.
Man måste mycket riktigt beklaga att den valda presidenten Abiola avlidit - troligen på grund av bristande medicinsk hjälp - och att han avled i fängelset, bara dagar efter Abacha.

Bertens
Herr ordförande! Abachas bortgång skapar som sagt sorgligt nog, men Gud vare tack, nya möjligheter. Trots alla motsägelsefulla besked är den nye makthavaren Abubakar mer beredd att demokratisera. Såtillvida har Abiolas bortgång, som har orsakat en ytterst spänd situation i landet, spelat en viss roll. Nu måste EU utstråla tydlighet och samstämmighet och - jag måste i ärlighetens namn säga att det är att be om det omöjliga - men ändå, rådet och kommissionen måste ansluta sig till önskemålet om en snabb överföring av makten till en civil övergångsregering. Det är enda sättet att kunna anordna sådana demokratiska val. Sanktionerna, hur enkla de än må vara, får inte upphävas förrän verklig demokrati har återupprättats. I en dialog måste unionen erbjuda sin assistans och låta övergången ske så framgångsrikt som möjligt.
Försök till exploatering av etniska motsättningar måste angripas. Den risken får emellertid inte vara ett skäl att motsätta sig demokratisering. Demokrati, herr ordförande, respekt för mänskliga rättigheter, uppbyggnaden av en rättsstat är fortfarande de bästa garantierna för stabilitet och utveckling. Men låt oss, unionen, visa nigerianerna att det inte bara handlar om gester utan verkligen om medhjälp, samarbete.

Moorhouse
Herr ordförande! Nigeria har utgjort scen för en långdragen historia med oroligheter och brutalitet, och utsikterna för demokrati och mänskliga rättigheter är fortfarande mycket osäkra. General Abachas plötsliga död kan möjligen bana väg för en mer hoppfull framtid, men detta är långt ifrån säkert.
Vår resolution uppmanar rådet och kommissionen att förnya sina påtryckningar på de nigerianska myndigheterna, men tyvärr så har inte alla medlemsstater helhjärtat stött de tidigare gjorda sanktionerna. Man kan alltid hoppas att en del av dem kommer att motstå frestelsen att kringgå frågan för personlig vinnings skull.
Jag skulle vilja veta om kommissionen försöker att övervaka sanktionssituationen.

Brittan, Sir Leon
Herr ordförande! Efter en lång period av försämrade politiska och ekonomiska förhållanden och allvarliga brott mot de mänskliga rättigheterna i Nigeria, verkar det nu ha öppnats en dörr för möjligheter till - kanske något osäkra - en mer positiv händelseutveckling.
Den nya statschefen, general Abubakar, har släppt ett antal politiska fångar och tydligt uttryckt sin avsikt att föra landet mot ett civilt styre. Denna utveckling är välkommen. Den politiska inriktning som nu påbörjats bör uppmuntras och också användas för att trycka på för ytterligare åtgärder i riktning mot demokrati och fullständig respekt för de mänskliga rättigheterna. Jag välkomnar uttalandena i denna debatt som uppmanar oss att göra detta.
Den 13 juli uppmanade rådet general Abubakar att släppa resten av de politiska fångarna och klargöra sina planer för de framtida valen. Vi är för en närmare dialog med de nigerianska myndigheterna för att främja och om möjligt hjälpa till vid övergången till demokrati. Europeiska unionen har redan tagit de första stegen mot en sådan dialog genom ett nyligen gjort besök av minister Lloyd som företrädare för EU: s ordförandeskap. Dessa initiativ bör fortsätta, och det är viktigt att andra internationella organ som till exempel FN och OAU, arbetar aktivt i samma riktning.
Kommissionen tycker naturligtvis att det är mycket sorgligt att statschef Abiola avled så hastigt den 7 juli. EU har vid ett flertal tillfällen uppmanat regimen att han skulle friges. Hans död kastar mer osäkerhet över det nigerianska politiska landskapet och har lett till ett ökat klimat av misstänksamhet och till oro och våldsamheter. Detta har belyst behovet av ytterligare förtroendeskapande åtgärder från de som nu har makten, visavi det nigerianska samhället som helhet.
Jag kan försäkra herr Moorhouse att kommissionen noggrant kommer att övervaka händelserna i Nigeria, och under de kommande månaderna skall Europeiska unionen granska sin politik gentemot Nigeria, inklusive sanktionsfrågan. Målet för vår politik är att stödja och kräva ett fullständigt återinförande av demokrati och fullständig respekt för de mänskliga rättigheterna. Detta fordrar en process med nationell försoning som grundas på en trovärdig plan för övergång till civilt styre och frisläppande av alla politiska fångar. Jag kan försäkra kammaren om att våra initiativ i huvudsak kommer att handla om detta.

Ordföranden
Jag förklarar den gemensamma debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 17.30.

Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande sex resolutionsförslag:
B4-0728/98 av Bertens för ELDR-gruppen om situationen i Vitryssland, -B4-0732/98 av Saint-Pierre för ARE-gruppen om situationen i Vitryssland, -B4-0756/98 av Schroedter för V-gruppen om situationen i Vitryssland, -B4-0758/98 av Mann, Hoff, och Botz för PSE-gruppen om situationen i Vitryssland, -B4-0770/98 av Carnero González m.fl. om situationen i Vitryssland, -B4-0784/98 av Habsburg-Lothringen, Ferri och Oomen-Ruijten för PPE-gruppen om situationen i Vitryssland.
Bertens
Herr ordförande! Liberalerna är glada över den samstämmiga hållningen i detta fall som rådet, kommissionen och parlamentet samt ett stort antal tredje länder intar gentemot regimen i Minsk, Vitryssland. Den så kallade ambassadincidenten visar samtidigt president Lukasjenkos storhetsvansinne och världsfrånvändhet. Den lättsinnighet med vilken han kränker de internationella konventionerna inger inte mycket hopp om gott samarbete. Reaktionen från Lukasjenko, att han hoppas att Europas politik ska präglas av sunt förnuft och realism i stället för känslor, är ett slag i ansiktet för oss.
Hans utrikespolitik är dock bara en skugga av hans auktoritära inrikespolitik. Stalinismens tider, kanske får jag säga det, tycks ha återvänt. En samstämmig, internationell front måste klart ta ställning mot detta. Insatsen från OSSE för att främja demokrati förtjänar uppskattning liksom Tacis demokratiseringsprogram, åtminstone om Vitrysslands regering inte blockerar detta.
EU måste vara beredd på en dialog. Först och främst måste Lukasjenko uppfylla villkoren för en sådan. Han känner till klausulerna om demokrati och mänskliga rättigheter i Europeiska unionens externa avtalspolicy. Det är hans fel att Vitryssland är Europas paria.

Dupuis
Herr ordförande, herr kommissionär, kära kolleger! Jag tror att vi har att göra med två problem: ett psykiskt problem - och det kan vi uppenbarligen inte göra mycket åt - och ett politiskt problem.
En gång är ingen gång; jag tror att vi kan gratulera rådet till den bestämda ståndpunkten i förhållande till Vitryssland. Men man måste ändå gå längre. Med tanke på att Ryssland just har beviljats ett lån på ungefär 20 miljarder dollar, delvis tack vare Europeiska unionen, borde man ha alla skäl att förvänta sig att det landet skulle göra mer - inte för att förhindra att en sådan uppstår igen, som Bertens sade - utan för att hindra en kommunistisk, stalinistisk skyddszon att bestå mitt i dagens Europa. Det är nödvändigt att utöva påtryckningar på Ryssland. Det krävs också åtgärder från Europarådet. Jag anser att de femton medlemsstaterna borde anstränga sig för att få Vitryssland avstängt från Europarådet. Detta gäller också för OSSE och andra instanser. Jag tror att man måste vara mycket hård och gå på rådets linje.

Schroedter
Herr ordförande! Självisoleringen i Vitryssland drivs på in absurdum av president Lukasjenko. Enligt ledamöterna i det upplösta parlamentet, de oberoende medierna och ungdomarna var det bara Lukasjenko som valde ut ambassadörerna från väst som sin personliga fiende och smutskastade dem. Först när de egna drabbades reagerade den internationella gemenskapen. Mycket sent förstod de att Lukasjenko inte är beredd att rätta sig efter de internationella bestämmalserna i Europa, och att den enda chansen för detta land att återfå demokratin är att stödja oppositionen, för det är oppositionen som bär på förhoppningarna.
Visumförbudet var rådets enda följdriktiga steg. Det var emellertid också mycket försenat. Verkan är förbluffande. Kan ni tänka er, befolkningen har nu förstått vem som bär ansvaret för deras situation. Det är inte ni, inte väst, utan det är regeringen som bär ansvaret. Ett litet instrument med överväldigande verkan! Nu gäller det att detta arbete fortsätter lika konsekvent, dvs. man måste kräva av Lukasjenko att han samarbetar med OSSE-monetoring group . Man måste kräva att han ger grönt ljus för Tacisprogrammet, så att det äntligen blir slut på civilbefolkningens lidande. Man måste kräva att han accepterar att hans valperiod bara sträcker sig fram till slutet på nästa år, och att fria och rättvisa val måste förberedas.
I detta sammanhang frågar jag er, herr Leon Brittan: Hur står det till med beredskapen hos kommissionen, och vad kommer det att föreslå rådet som villkor för att åter upphäva visumförbudet?

Mann, Erika
Herr ordförande, ärade kolleger! Sir Leon Brittan! Det glädjer mig att ni är här. Vi har kommit till en kritisk punkt i våra förbindelser med Vitryssland, och jag skulle önska mig att detta är den sista resolution som vi dryftar och att vi äntligen kan slå in på en positiv väg.
De senaste besluten från regeringen i Vitryssland utgör ett allvarligt brott mot Wienavtalet om diplomatiska förbindelser. Rådets beslut förtjänar vårt fulla stöd. Nu verkar det bli omförhandlingar, och man verkar sikta på att bilägga konflikten. Regeringen i Vitryssland har gett signaler om att de på allvar är intresserade av en positiv lösning. Detta välkomnar vi naturligtvis uttryckligen. Vi bör under alla omständigheter se konflikten som en anledning att göra klart för oss vilken tunn is det är vi befinner oss på. Detta är en vändpunkt för trenden i relationerna.
Vitryssland hör till den Europeiska familjen. En isolering är inte önskad. Vitryssland kommer snart att vara vår omedelbara granne. Jag vill därför uttryckligen ge mitt stöd åt rådets formulering och skulle vilja föreslå att vi tillfogar följande formulering under punkt 1: jag skulle föreslå att vi tar den engelska texten, jag har den inte i original här, utan bara den tyska versionen, som motsvarar den indirekt - " och stödjer helt och fullt rådets önskan som den är formulerad i den gemensamma ståndpunkten av den 13 juli, att vilja utveckla en konstruktiv relation med Vitryssland."
Till detta hör förvisso även tydliga positiva signaler från Vitryssland. Europaparlamentet har visat i alla grupper, att vi är intresserade av att förbättra relationerna. Till detta hör naturligtvis också att de demokratiska spelreglerna respekteras. Dem kan vi inte sätta oss över här, och det kommer vi självklart inte heller att göra.
Delegationen har i Bryssel haft ett synnerligen positivt sammanträde om Vitryssland. Ambassadör Wick har visat på ett tydligt och pragmatiskt sätt vilken väg han ämnar gå för att inleda förbättringarna av relationerna. Vi planerar ett nytt möte i Vitryssland i november, och jag skulle önska att alla kolleger som är här nu har möjlighet att följa med och arbeta vidare för att förbättra relationerna.

Habsburg-Lothringen
Herr ordförande! Först och främst skulle jag vilja säga att jag är glad att man i dagens läge har märkt vissa impulser från Vitryssland att det mycket skärpta läget under omständigheterna verkar ha normaliserats något de senaste dagarna. Representanter från Vitryssland har ofta förebrått oss att vi mäter med två mått just när det gäller frågor om mänskliga rättigheter. Jag har alltid samma svar på detta, nämligen att man naturligtvis betraktar länder som är våra omedelbara grannar med extra kritiska ögon, där vi utgår ifrån att de någon gång kommer att vilja höra till vår gemenskap och som står oss mycket nära kulturellt, vilket är fallet med Vitryssland.
Vi mäter inte med två mått, men kanske betraktar vi somliga länder lite noggrannare än vad vi gör med andra länder, helt enkelt därför att vi bör och vill ha ett närmare förhållande till dessa länder. Därför betraktar vi ibland också Vitryssland mycket kritiskt och ser vad som händer där. Då måste vi också säga att vissa saker som händer där helt enkelt inte kan accepteras, så som vi har gjort här. Naturligtvis är ambassadörernas pseudo-spärrar något som är helt oacceptabelt för oss, och vår reaktion på detta är enligt min mening en mycket rättfärdig reaktion. Naturligtvis är inreseförbudet och arbetsförbudet från olika NGO inte heller godtagbart. Också på detta område har vissa åtgärder vidtagits, och det finns vissa tendenser till förbättringar, men inte alls i ett för oss acceptabelt mått.
Naturligtvis är nödvändigheten att OSSE är fritt verksamt där och kan sköta sin uppgift, sitt mandat, även mycket viktig för oss. Vi kommer att bedöma detta land efter dess handlingar och inte efter dess ord, som vi får höra om och om igen. Detta är av stor vikt för oss, så att detta europeiska land uppnår den standard som motsvarar både våra och Vitrysslands befolknings föreställningar, så att vi kan agera förnuftigt här och ha en bra grund.

Féret
Herr ordförande! Resolutionsförslaget om situationen i Vitryssland är ett mästerverk, ett mästerverk i desinformation, som bör klassificeras som ett av världens under, vid sidan av medialögnerna från Timisoara och från Gulfkriget, ett krig som kallades kliniskt och som blev ett grymt blodbad.
De vitryska myndigheterna har beslutat - vad kan vara mer normalt - att reparera mer än ett halvsekel gamla vattenledningar, och man talar med oss om utvisning av ambassadörer, allvarliga kränkningar av Wienkonventionen och de mänskliga rättigheterna.
Jag känner det vitryska folket och dess president Lukasjenko väl. Det vitryska folket har lidit, och lider fortfarande av Tjernobylkatastrofen, vid sidan av västländernas skandalösa likgiltighet. President Lukasjenko valdes på demokratisk väg, det måste man komma ihåg, av ett entusiastiskt folk som han lovade att kämpa mot korruptionen, vilket han också gör. En politiker som håller sådana vallöften borde tjäna som ett föredöme för våra gamla korrumperade partier, i Frankrike, i Belgien, i Italien, våra gamla partier som sitter fast i mygel och är besudlade av kriminella uppgörelser, vilkas upphovsmän ofta får lov att gå helt fria.
Vilken rätt har vi att undervisa Vitryssland om demokrati, när valen hos oss förvanskas av en tjänstvillig press och av smutsiga pengar? Är parlamentet en salong där man både talar och ljuger? Man har sagt oss, och det var till och med här, att det inte finns någon fri press i Vitryssland. Så jag åkte dit för att se efter, och i varje kiosk hittade jag två regeringsvänliga tidningar och två oppositionstidningar till fri försäljning. Vi känner alla till liknelsen om grandet och bjälken. Det skulle vara bra om vi verkligen begrundade den.
Herr ordförande, mina kära kolleger! Jag har här, och jag skall visa er dem, kopior av två brev som skickades till rådets ordförandeskap den 11 juli, ett från president Lukasjenko själv, och ett från Vitrysslands utrikesminister, de förpliktar sig båda att tillmötesgå önskningar och krav som de ackrediterade ambassadörerna i Minsk har. Tysklands ambassadör har redan utsetts av rådet för att bege sig till Minsk under de två, tre närmaste dagarna, för att erhålla ett avtal. Det skulle vara beklagligt om en resolution från Europaparlamentet riskerar en förhandling som har inletts och som praktiskt taget redan har lyckats.

Brittan, Sir Leon
Herr ordförande! Parlamentets resolution kommer inte att göra något av de farliga saker som just åsyftades - tvärtom. Kommissionen välkomnar parlamentets förslag till en resolution om Vitryssland. Till största delen har debatten varit extremt balanserad och uttryckt korrekt kritik för vad som skett i Vitryssland, såväl som en önskan om att inte isolera Vitryssland, utan att hjälpa landet att följa den rätta vägen.
Som svar till föregående talare, så förtar inte det faktum att en regering har valts på ett demokratiskt sätt skyldigheterna denna har att följa internationella bestämmelser och respekten för de mänskliga rättigheterna. Det är dessvärre möjligt för en demokratisk regering att inte göra det, och när detta sker är det i sin ordning och, sannerligen, nödvändigt att det internationella samfundet påpekar detta och vidtar lämpliga åtgärder.
Kommissionen välkomnar parlamentets förslag till en resolution, därför dessa förslag visar alla Europeiska institutioners djupa engagemang rörande, till exempel, de upprepade överträdelserna av Wienkonventionen om konsulära förbindelser. De visar dessutom en institutionell solidaritet med Europeiska unionens gemensamma ståndpunkt om Vitryssland, som visat sig vara en ganska hård nöt att knäcka.
I vilket fall hoppas kommissionen också att de nyligen ställda utfästelserna av Vitryssland att arbeta för en lösning av den diplomatiska krisen snart kommer att materialisera sig i konstruktiva åtgärder. Det kommer då inte att finnas något behov av att vidta ytterligare åtgärder som skulle vara oönskade av både Vitryssland och, naturligtvis, Europeiska unionen.
En av talarna nämnde Ryssland. Den 24 juni sade utrikesminister Primakov till Europeiska unionens ministertrojka att Ryssland delade unionens oro rörande Vitryssland, och skulle försöka använda sina goda relationer. Varje gång det sker ett officiellt bilateralt sammanträde, uppmanar kommissionen Ryssland att intervenera för att få Vitryssland på rätt spår igen. Kommissionen har redan vidtagit vittgående åtgärder, som är av helt annan art än ett upphävande av huvuddelen av Tacis-programmet. Den har ännu så länge inte ytterligare diskuterat programmet för utveckling av det civila samhället inom Tacis med den nationella samordnaren, men vi hoppas att de nuvarande svårigheterna rörande kontakterna med Vitryssland inte kommer att förhindra återupptagandet av en konstruktiv dialog med Vitryssland och motparterna om detta program. Programmet stöds av OSSE: s delegation i Minsk, eftersom det fullständigt kompletterar OSSE: s egna mål.
Så jag hoppas att den politiska linje vi kan följa - med parlamentets stöd, vilket vi djupt uppskattar - kommer att fortsätta att vara balanserad och mycket bestämd när det gäller att vidta sådana åtgärder som kan bli nödvändiga för att möta överträdelser av internationella normer av den vitryska regeringen. På samma gång måste denna politiska strategi räcka ut vänskapens hand och visa att det finns en vilja att samarbeta med den vitryska regeringen om den uppfyller vad den utlovat när det gäller att arbeta för en lösning av krisen, och gå vidare på ett sätt som är acceptabelt för de som uttryckt sin oro i denna kammare och annorstädes över vad som skett förr i tiden.

Schroedter
Herr ordförande! Jag ställde en fråga till kommissionären som han inte svarade på. Jag vill be honom att svara på frågan.

Brittan, Sir Leon
Herr ordförande! Som jag förstår saken så är frågan vilka ytterligare åtgärder vi kommer att vidta. Svaret är att vi håller på att observera situationen och jag tror inte det är någon nytta med att uttala en rad specifika hot. Som svar på frågan i debatten sade jag att vi vill undvika att vidta ytterligare sanktioner mot Vitryssland, vilket emellertid implicerar att vi fullständigt reserverar oss rätten att göra detta om det inte görs några framsteg.

Schroedter
Herr ordförande! Frågan var: Vilka är villkoren för att åter upphäva visumförbudet?

Brittan, Sir Leon
Jag befinner mig inte i en ställning där jag kan fastställa särskilda villkor. Den gemensamma ståndpunkten talar för sig själv, och jag tycker inte att det är lämpligt av mig att försöka lägga till något till den i dag.

Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande 23 resolutionsförslag:
Togo -B4-0725/98 från André-Léonard m.fl. för ELDR-gruppen om presidentvalet i Togo, -B4-0744/98 från Günther m.fl. för PPE-gruppen om situationen i Togo, -B4-0754/98 från Aelvoet, Telkämper och Schroedter för V-gruppen om presidentvalet i Togo, -B4-0761/98 från Vecchi för PSE-gruppen om presidentvalet i Togo, -B4-0773/98 från Wurtz m.fl. för GUE/NGL-gruppen om presidentvalet i Togo,
Guinea-Bissau -B4-0740/98 från Pasty, Girão Pereira och Andrews för UPE-gruppen om situationen i Guinea-Bissau, -B4-0743/98 från De Melo m.fl. för PPE-gruppen om situationen i Guinea-Bissau, -B4-0748/98 från Hory m.fl. för ARE-gruppen om situationen i Guinea-Bissau, -B4-0753/98 från Aelvoet och Telkämper för V-gruppen om den humanitära situationen i Guinea-Bissau, -B4-0759/98 från Barros Moura m.fl. för PSE-gruppen om situationen i Guinea-Bissau, -B4-0772/98 från Miranda m.fl. för GUE/NGL-gruppen om situationen i Guinea-Bissau, 
Burma -B4-0731/98 av Bertens för ELDR-gruppen om situationen i Myanmar, -B4-0733/98 av Dupuis, Dell'Alba och Hory för ARE-gruppen om situationen för och förföljelsen av Karen-folken i Burma, -B4-0742/98 av Maij-Weggen m.fl. för PPE-gruppen om situationen i Myanmar, -B4-0760/98 av Harrison, Kinnock och Junker för PSE-gruppen, om situationen i Myanmarunionen, -B4-0778/98 av Telkämper för V-gruppen om situationen i Myanmar, 
Sudan -B4-0724/98 av Bertens och Fassa för ELDR-gruppen om situationen i Sudan, -B4-0745/98 av Maij-Weggen för PPE-gruppen om situationen i Sudan, 
Situationen i Georgien och Abchasien -B4-0729/98 av La Malfa för ELDR-gruppen om situationen i Georgien, -B4-0735/98 av Dupuis och Hory för ARE-gruppen, och av Carrère d'Encausse för UPE-gruppen om situationen i Georgien och Abchasien, -B4-0762/98 av Jöns, Hoff och Needle för PSE-gruppen om situationen i Georgien, -B4-0774/98 av Alavanos, Marset Campos och Vinci för GUE/NGL-gruppen om situationen i Georgien, 
Vietnam -B4-0736/98 av Dupuis, Dell'Alba och Hory för ARE-gruppen om situationen i Vietnam och om fallen Doàn Viêt Hoat, Nguyen Dan Que och Thick Khonh Tanh.
André-Léonard
Herr ordförande! I oktober förra året, när AVS-EU: s gemensamma församling sammanträdde i Togo, kritiserade jag kränkningarna av de mänskliga rättigheterna, de godtyckliga bestraffningarna och bristen på respekt för yttrande- och pressfrihet. Jag kritiserade den diktatoriska makt president Eyadéma har haft i mer än 30 år. Jag lyckönskades inte av makthavarna för detta, de ansträngde sig i stället för att visa hur fel jag hade.
Jag vill påminna om att samarbetet mellan unionen och Togo avbröts 1992, och för att samarbetet skulle kunna återupptas krävde man respekt för de demokratiska principerna och val med full insyn i juni 1998. Man tvingas konstatera att de togolesiska myndigheterna inte har respekterat viktiga demokratiska principer för att valen skall kunna anses vara giltiga. Det slutade till och med med att den nationella valkommissionen begärde avsked den 23 juni. Oppositionen har inte kunnat uttrycka sig fritt, pressen har tystats och president Eyadémas seger proklamerades innan alla valsedlar ännu hade sammanräknats.
Under de omständigheterna är det uppenbart att unionen måste behålla sina sanktioner mot Togo, och avstå från att återuppta samarbetet, så länge vi inte får någon klarhet om valprocessen. Togo måste få veta att demokrati har ett pris och att det inte längre kan gå vidare ostraffat.

Günther
Herr ordförande, herr kommissionär, mina kära kolleger! Togo står egentligen som symbol för samarbetet mellan Europa och Afrika. Loméavtalet gäller fortfarande och är en milstolpe i ett sådant arbete. Därför är det desto smärtsammare för oss alla att vi endast under stora svårigheter kunde hålla ACP-församlingens näst sista sammanträde i Togo respektive kunde acceptera Togos inbjudan. Flera av kollegerna hade stora problem med att resa till detta land.
Vi kan dra en lärdom av det som nu har hänt i Togo, nämligen att man inte skall tro på tomma löften, för redan den mycket pinsamma personkulten med anledning av det dåvarande sammanträdet för ACP-församlingen visade mycket tydligt, i vilken riktning utvecklingen gick där. Man var å ena sidan beredd att hålla val, men man hade å andra sidan säkert redan letat rätt på kryphålen för att kunna dra i någon form av nödbroms om resultaten gick i en riktning som makthavarna inte tyckte om.
Vi har även påpekat i vår resolution - vilket också kollegan André-Léonard påpekade - att även medierna var manipulerade i stor utsträckning. Jag vill bara påminna om att vi i Europa inte är så långt från detta, man behöver bara se på vilken mediemanipulation som finns i så kallade valkampanjer i Serbien och på andra platser.
Jag är glad över att samarbetet med Togo inte har återupptagits ännu. Jag tror att de senaste händelserna också visar att upptagandet av detta samarbete inte bör påskyndas.
Det föreligger några ändringsförslag till denna text. Jag vill bara säga att jag tycker att ändringsförslag 4 och 5 är acceptabla, det ena för att det påminner om artikel 366 a, Mauritiusbeslutet. Ändringsförslag 5 är egentligen överflödigt, för jag anser att det är självklart att vi får ett motsvarande betänkande.

Schörling
Herr ordförande! Det är verkligen tragiskt för Togos demokratiska utveckling att presidentvalet nu helt verkar ha spårat ur. Det är inte för att folket har visat ointresse. Tvärtom var valdeltagandet väldigt stort och gick också mycket fredligt till. Nej, det är i stället för att regeringen och myndigheterna har agerat och totalt underminerat all trovärdighet för valförfarandet som man inte längre kan garantera demokratisk kontroll och insyn samt allt som hör till ett demokratiskt val. Trots löften som gavs i samband med att vi hade AVS-rådets möte i Lomé, trots att Togo har fått all den hjälp som landet har bett om från EU, trots att också icke-statliga organisationer och andra organisationer för mänskliga rättigheter har engagerat sig väldigt mycket i valet, och trots det togolesiska folkets ansvarskännande, sviker man alla och frångår alla försäkringar om att demokratiska principer skall respekteras.
Jag måste säga att kommissionen, EU och AVS-rådet verkligen måste vara observanta och hålla ögonen på den fortsatta politiska utvecklingen i Togo.

Vecchi
Herr ordförande! Togo är ett land som vi har haft tillfälle att lära känna, kanske i högre grad än andra länder i Afrika, också därför att vi, vilket mina kolleger har påmint om, under sammanträdet AVS-EU i oktober förra året lyckades förhandla fram eller åtminstone erhålla försäkringar från de togolesiska myndigheterna, och även från ledarna för oppositionen, vilken makt de nu kan ha, att man skulle respektera den valprocess som organiserades och att man skulle garantera fria och korrekta val.
Och naturligtvis var det utifrån dessa försäkringar och åtaganden som, med all rätt, Europeiska kommissionen lovade att stödja valproceduren, även ekonomiskt.
Vi har kunnat konstatera hur den första omgången av presidentvalen den 24 juni förra året inte har motsvarat förväntningarna och de försäkringar som lämnades. Man måste emellertid framhålla som positivt det omfattande och korrekta valdeltagandet från medborgarnas sida, som med andra ord har visat sig mogna att delta i den demokratiska processen.
Men det förekom ett flertal oegentligheter när det gällde organisationen av valet och när det gällde rösträkningen. Vallokalerna öppnade sent, framför allt i huvudstaden Lomé, rösträkningen blockerades, vilket emellertid inte försenade tillkännagivandet av resultatet, och man kan notera att valkommissionen avgick.
Detta innebär uppenbarligen att general Eyadema inte vill ge upp makten, åtminstone för tillfället, oavsett vad invånarna i hans land tycker. Därför är resultatet från den första valomgången inte trovärdigt, och detta är också vad hela det internationella samfundet anser, vilket visar att man måste fortsätta utöva starka påtryckningar mot de togolesiska myndigheterna. Även i det här fallet kan man bara hoppas på samstämmighet när det gäller de olika medlemsstaternas agerande, något som inte alltid har varit fallet i det förflutna, så att den demokratiska processen i landet återupptas utan några inskränkningar. Jag anser att alla förutsättningar finns för att detta skall kunna inträffa.

Robles Piquer
Herr ordförande! Om Nigeria - som man just debatterat om - med general Abachas och Abiolas tragiska och oväntade dödsfall, kanske skulle kunna ge upphov till en tragedi skriven av en modern Sofokles, så skulle Togo snarare kunna inspirera till en operett. Och situationen skulle kunna beskrivas på det sättet om det inte vore kränkande för Togos folk, som har deltagit i denna första omgång av presidentvalet med verklig entusiasm och med sinne för demokrati.
Herr ordförande! Den resolution som några grupper utarbetat är, enligt min mening, alltför återhållsam och resonlig och den håller, givetvis, fast vid den uppfattning vi hade som, redan innan vi kom till det näst sista mötet med det blandade parlamentariska utskottet, var mycket tveksamma till huruvida det var lämpligt att genomföra ett sådant evenemang i ifrågavarande land.
Nu kan vi bara vänta på att general Eyadema, mättad efter mer än 30 år vid makten, erkänner att han inte kan fortsätta att vara en sorts " Mobutu-kopia" och öppnar för en demokratisk lösning där det togolesiska folket kan åtnjuta den yttrandefrihet som hittills nekats dem. Tills den stunden kommer är det ingen tvekan om att upprätthållandet av de restriktiva kriterierna för det europeiska biståndet bör få ett fortsatt starkt och bestämt stöd.

Nordmann
Det är en ståndpunkt som inte får hela den liberala gruppens stöd, herr ordförande. Jag anser, och jag röstade så i går, att det hade varit bättre att skjuta på resolutionen i väntan på kommissionens rapport, så att vi skulle kunna uttala oss med bättre sakkännedom och under lugnare förhållanden.
Jag tror inte, herr ordförande - för att återge föregående talares vågade formulering - att det ofta händer att en ledare väljs på demokratisk väg och av en entusiastisk befolkning, och framför allt inte i Afrika. Jag tror att det hade varit bra om vi hade balanserat texten i resolutionerna ytterligare, desto mer som kontroverserna framför allt verkar gälla problemet med att enbart vissa resultat överlämnades.
I vilket fall som helst: Omöjligheten för oss att hålla en debatt om t.ex. Angola, där president Don Santos inte vill genomföra den andra valomgången i presidentvalet, vilket skulle ge honom legitimitet, visar att vi har en doktrin för Togo som vi inte har för Angola. När det gäller Afrika tillämpar parlamentet principen om två olika betydelser, två olika förhållningssätt, och det tycker inte jag är särskilt klokt.

Giansily
Herr ordförande! Flera politiska grupper i kammaren har beslutat att ställa sig frågande till presidentvalet i Togo. Naturligtvis har inte en enda av de goda apostlar som har undertecknat resolutionen begett sig dit. För egen del var jag där, eftersom jag var utsänd som observatör av min grupp, och jag kan intyga att det fungerade bra i de flesta av de 617 vallokalerna i Lomé - jag besökte ganska många av dem, även i Bé-området.
Jag har här beslut nr E 05/98 av den 8 juli från Togos författningsdomstol, som bekräftar vad jag själv har konstaterat och som jag redogjorde för i en kommuniké redan måndagen den 22 juni. Det här beslutet säger att, jag citerar: " en del oegentligheter utgörs av det faktum att legala öppnings- och stängningstider inte har respekterats" . Själv krävde jag, i en vallokal som stängde kl. 23.00, att man inte skulle påbörja sammanräkningen av valsedlarna innan den sista närvarande personen hade röstat. Men officiellt stängde lokalerna kl. 18.00.
Författningsdomstolen visar också att sammanräkningen av rösterna inte har kunnat genomföras i vallokaler i tre områden i Lomé, och att det bara kunde göras i den centrala vallokalen. Men i de här lokalerna erhöll den sittande presidenten mindre än tio procent av rösterna. Så om det har förekommit oegentligheter är det med säkerhet inte till dennes fördel. Till sist har författningsdomstolen bifogat samtliga handlingar till beslutet, till att börja med resultatet av röstsammanräkningen.
Det är därför som jag uppriktigt sagt undrar över den roll som ERIS och Reportrar utan gränser har haft, och över vem som har valt dem? Hur har man kunnat lägga ut två miljoner ecu, samtidigt som den slutliga rapporten fortfarande inte är färdig, på grund av att det fortfarande finns en oenighet bland de observatörer som påstår sig tala på våra vägnar? Jag litar mycket mer på den togolesiska författningsdomstolen, Afrikanska enhetsorganisationens afrikanska observatörer, frankofonins delegater, amerikanerna i Center for Contemporary Diplomacy och ordföranden i Malis nationalförsamling, Diello, än på den lilla grupp som har utsetts av GD VIII, och jag hoppas att revisionsrätten kommer att granska ändamålet med pengarna, som jag är rädd har förspillts av skäl som har att göra med ideologi och partitillhörighet.

Scarbonchi
Herr ordförande! Jag var i Togo som representant för det radikala vänsterpartiet och jag var en av de parlamentsledamöter som var på plats. Jag var observatör för 50 vallokaler, bland annat tillsammans med amerikanska och engelska jurister.
Vad jag fick se var att valet genomfördes utan våldsamheter, valsedlarna och röstlängderna innehöll några ofullständigheter, men omröstningen i sin helhet genomfördes på ett exemplariskt sätt, om man jämför det här valet med andra på samma kontinent.
Däremot uppkom det ett antal störningar och övertramp vid centraliseringen av resultatsammanräkningen, det viktigaste var såklart att valkommissionen begärde avsked och att resultatsammanräkningen överlämnades till inrikesdepartementet.
Tillåt mig att säga, även om kammaren via GD VIII brukar göra så, och även om vi har givit ett ganska så unikt och exceptionellt tekniskt stöd till ett presidentval på den här kontinenten så är det inte, när det gäller liknande val, brukligt att parlamentet avstår från att skicka en parlamentarisk observationsgrupp för att närvara vid valet. Vår debatt här hade kanske sett annorlunda ut än den vi nu har haft angående den här resolutionen.
Det är inte heller brukligt att företag som av Europeiska unionen och kommissionen har fått i uppdrag att organisera tekniskt stöd anförtror den uppgiften till studenter, hur kvalificerade de än är.
Herr ordförande! Jag skulle vilja klargöra att mitt ändringsförslag, nr 6, inte syftar till att ersätta artikel 4, utan bara till att komplettera den. Varför? För att det för oss är självklart att påminna om att kommissionen har vänt sig till de togolesiska myndigheterna och att vi alltså måste vänta på resultaten också från det hållet.
För att avsluta, herr ordförande, vill jag säga att det är det togolesiska folket som straffas och drabbas av sanktioner, och inte Eyadema.

Fassa
Herr ordförande! Det står ställt utom allt tvivel att när vi diskuterar val i ett afrikanskt land, ett land där val inte har hållits under lång tid, så kan vi inte förvänta oss samma grad av regelmässighet och precision som när det gäller de val som genomförs i västvärlden, i Europa eller i länder som sedan länge varit vana vid demokratiska förhållanden. Det är dessutom klart att de förhållanden under vilka presidentvalet i Togo genomförts i mer än ett avseende motiverar de värsta farhågorna. Det är svårt att fastställa hur saker och ting verkligen har gått till, men vi får inte glömma att när vi beslutade att genomföra den gemensamma församlingen i Lomé, så baserades vårt beslut på ett återupprättande av en verklig demokrati och inte bara en formell sådan, och det är detta som samtliga gemenskapens institutioner bör koncentrera sig på.
Guinea-Bissau

Girão Pereira
Herr ordförande, herr kommissionär! Den aktuella krisen i Guinea-Bissau har redan, enligt de senaste beräkningarna, förorsakat flera hundra döda och nära 400 000 fördrivna. Bara i huvudstaden, i Bissau, har befolkningen reducerats från 300 000 invånare till nära 25 000. Livsmedelssituationen och framför allt sjukvårdssituationen börjar bli dramatisk.
Kommissionens sätt att ge snabbt och ansenligt humanitärt bistånd måste få en eloge. Vi skall också säga att Portugal har gjort påtagliga ansträngningar inom detta område. Men det är obegripligt att man hittills inte har lyckats övertyga Senegal att tillåta humanitära korridorer från Dakar, som gör det möjligt att hjälpa de fördrivna befolkningarna.
Vi försvarar återinförandet av den konstitutionella ordningen, men vi vet att krisen har sin grund i inre politiskt och socialt förfall, och vi måste vara medvetna om att närvaron av utländska trupper, de senegalesiska, har en särskild betydelse, speciellt på regional nivå, och det bidrar inte på något sätt till att återinföra den konstitutionella ordningen, snarare kan den leda landet in i en ny fas av gerillakrigföring med oförutsedda konsekvenser och varaktighet. Även på detta område kan och bör Europeiska unionen spela en viktig roll.
Apropå konflikten i Guinea-Bissau vore det kanske lämpligt att fundera på vad som sker på den afrikanska västkusten med ständiga revolter, särskilt i de nya olje- och råvarukorridorerna. Det är fundamentalt att industriländerna i Europa, eller i andra delar av världen, inte för med sig diplomatflaggan för de ofta spänningsskapande intressena till Afrika, utan hjälper kontinenten att finna sin väg till utveckling, demokrati och respekt för de mänskliga rättigheterna.
Herr ordförande, ärade ledamöter! Jag kan i detta ögonblick inte avstå från att också nämna Angola. Det finns alltmer olja i detta land, men också fler tecken på en allt mer sönderfallande fredsprocess, rekrytering av ungdomar till armén, förflyttningar av trupper och militärt materiel, artificiella skapelser av krigsscenarier, summariska avrättningar, allt detta samtidigt som FN, obegripligt nog, inte utser en medlare för att ersätta den avlidne Maître Beye. Jag anser att kommissionen och världssamfundet kan spela en viktig roll för att få igång den sönderfallande fredsprocessen.

Cunha
Herr ordförande, kära kolleger! Situationen i Guinea-Bissau sedan nästan en och en halv månad håller på att få oroande och tragiska proportioner för landets framtid, med offrandet av människoliv och grundläggande rättigheter för befolkningarna och förstörelse av viktig fysisk och ekonomisk infrastruktur.
Jag skulle därför vilja understryka tre grundläggande punkter angående detta i förslaget till resolution som min grupp har ingivit.
För det första är det på alla sätt beklagligt att de ansträngningar som hittills har gjorts från olika internationella organisationer, inklusive ett portugisisk-angolanskt uppdrag, inte har lett till ett definitivt eldupphör och en fredlig och politisk lösning på problemet, och detta på grund av bristande vilja från parterna. På samma sätt är de svårigheter som grannländerna ställer till med för att få fram nödhjälp till de befolkningar som berörs av kriget beklagliga.
För det andra vill jag säga att den direkta eller indirekta inblandningen av utländska trupper i ett grannlands interna konflikt på alla sätt är beklaglig, och det är bråttom och oundvikligt för varje typ av fredslösning att dessa dras tillbaka från Guinea-Bissau.
För det tredje vill jag understryka att det är fundamentalt att på politisk väg finna en fredlig lösning på konflikten, som respekterar medborgarnas grundläggande rättigheter, skyddar deras kollektiva framtid och respekterar de demokratiskt valda institutionerna.
Och det är med denna förhoppning jag stöder appellen från FN: s säkerhetsråd, OAU och Europeiska unionen för att få slut på denna beklagliga inbördeskonflikt.

Schörling
Herr ordförande! Naturligtvis får inga krafter sparas från det internationella samfundet när det gäller att få de stridande parterna till förhandlingsbordet och försöka åstadkomma en politisk långsiktigt hållbar lösning som kan skapa fred i hela regionen, och som också kan garantera att Guinea-Bissaus gränser respekteras samt respekten för mänskliga rättigheter.
Tyvärr är ju de rapporter som vi har fått oroande. Det finns bland annat problem med att få fram humanitärt bistånd, t.ex. medicin, dricksvatten och livsmedel. Här hoppas jag verkligen att kommissionen utövar påtryckningar för att få till stånd en korridor för humanitär hjälp.
Det är också oroande att människor hålls fängslade och som gisslan. De behandlas mycket illa, enligt en rapport från Amnesty International. Det är dessutom många som är rädda bland journalister och dem som arbetar för mänskliga rättigheter. Därför stödjer jag verkligen punkt 11 i denna resolution, där det föreslås att en delegation från AVS-EU: s gemensamma församling sänds till landet för att ta reda på dels hur man snabbt kan få fram bistånd, dels hur man kan hjälpa till att lösa konflikten.

Scarbonchi
Herr ordförande! För att hämta in vår försening kommer jag den här gången att göra er nöjd genom att fatta mig mycket kort.
Vår grupp vill inte att punkt 9 skall vara med i resolutionen, eftersom den förbjuder alla utländska trupper att ingripa och kräver att de skall dras tillbaka, för vi anser att de senegalesiska truppernas närvaro fortfarande är nödvändigt i kampen mot rebellerna och för att situationen i landet skall stabiliseras.
Vi vill alltså helt enkelt att punkt 9 inte skall vara med i den här resolutionen. Det är ARE-gruppens önskan.

Apolinário
Fru ordförande, herr kommissionär! Det var från början tänkt att min kollega, Barros Moura, skulle tala, men på grund av händelser i sista stund kan han inte närvara. Men eftersom jag är en av de som har skrivit under resolutionen, skulle jag här i mitt namn och inte i Barros Mouras vilja understryka tre eller fyra aspekter.
För det första finns det bara fred eller fredsförhandlingar om de stridande parterna i konflikten vill detta. För det andra anser vi det fundamentalt att betona behovet av att dra tillbaka de utländska trupperna och hejda en successiv internationalisering av denna konflikt. För det tredje är det viktigt att inom dessa ramar medge möjligheten att placera fredsstyrkor i området under FN eller OAU, och under förutsättning att det finns avtal mellan de stridande.
Även den humanitära situationen för Guinea-Bissaus befolkning oroar oss. Svårigheterna att få fram det humanitära biståndet, huvudsakligen från de egna militära styrkorna i Senegal, förvärrar situationen. Om vi inte agerar snabbt och effektivt kommer den humanitära situationen att försämras från dag till dag. Å andra sidan har detta parlament, liksom vi tidigare har gjort, fördömt militärkuppen och försvarat återupprättandet av den konstitutionella och institutionella ordningen, ett återupprättande som går via respekten för institutionerna, framför allt det valda parlamentet, men även via respekten för de mänskliga rättigheterna (se framför allt kraven i dessa frågor från de icke-statliga organisationerna och Amnesty International).
Slutligen är det nödvändigt med ett omedelbart eldupphör, för att rädda mänskliga liv och göra det möjligt för landet att börja fungera under tiden man försöker finna en politisk och fredlig lösning som garanterar Guinea-Bissaus oberoende och territoriella integrering.

Ribeiro
Fru ordförande, herr kommissionär! Vi har med stor oro följt hur situationen i Guinea-Bissau utvecklats. Då vi känner till landet (vi besökte det nyligen), sedan konflikten som pågått sedan den 7 juni bröt ut, stöder vi de som utan tvetydigheter har försvarat en politisk lösning genom förhandlingar för att få slut på kriget och framför allt ett folks lidande.
Trots olika medlingsförsök har den väpnade konflikten fortgått och haft en direkt inblandning av utländska militära styrkor som inte på något sätt har bidragit till den politiska förhandlingssituation som vi kämpar för, och de djupt allvarliga humana konsekvenserna har blivit allt större, med förluster av människoliv och egendom och hundratusentals flyktingar.
Den dramatiska situationen förlängs och det brådskar att sätta stopp för den i ett land som redan dessförinnan var ett av de fattigaste i världen, något som oroar ännu mer genom att framtiden och den verkliga självständigheten sätts på spel i Guinea-Bissau, en självständighet som tillkom efter en heroisk kamp under PAIGC och en man med en sådan politisk och human betydelse som Amílcar Cabral.
Vi insisterar alltså på att man skall försöka finna en politisk lösning som leder till och garanterar en fred med respekt för Guinea-Bissaus territoriella och kulturella integration, och som sätter stopp för en militär internationalisering av konflikten, samt ser till att de utländska militärstyrkorna återvänder till sina länder. Det är emellertid bråttom att förverkliga det humanitära biståndet till befolkningen och öppna korridorer som gör det möjligt att få fram biståndet till de behövande och undanröja alla hinder. Vår inställning, som ledamöter och som portugiser, kan bara vara att bejaka och konkretisera en aktiv och osjälvisk solidaritet på ett politiskt plan och för ett humanitärt bistånd.

Mendes Bota
Fru ordförande! 350 000 fördrivna, av vilka 100 000 riskerar att dö av svält, hundratals döda civila och militärer, ohyggliga övergrepp mot kvinnor och barn, fruktan i de intellektuella kretsarna i den interna politiska oppositionen, brist på livsmedel, mediciner och dricksvatten, det är ingredienserna i denna katastrof.
De militära styrkorna får inte fortsätta att förhindra det humanitära biståndet från att nå den befolkning som är i fara. Medlingsförsöken pågår utan större framgångar. De portugisisk-angolanska medlingarna diskuterar nu att dra in Moçambique eller CPLP i arbetet. Eller att använda en fredsstyrka från OAU eller Västafrikanska staternas ekonomiska gemenskap. Ett omedelbart eldupphör är nyckelordet för att kunna lösa en konflikt med en farlig tendens att förevigas eller spridas. Det är nödvändigt att återupprätta den konstitutionella ordningen. Den 4 juni upphörde regeringens mandat. Därför har Nino Vieira legitimitet - men med ökat ansvar - som vald president - att främja vapenvila, dialog och förhandlingar. Bara efter detta kommer man att kunna få till stånd en politisk process med en regering som kan åstadkomma en nationell återuppbyggnad och som utlyser lagstiftande val och presidentval, vilka gör det möjligt för Guinea-Bissau att 1999 inleda en ny fas i sin historia.

Fassa
Fru ordförande, kära kolleger! Situationen i Guinea-Bissau är inget annat än ett specialfall inom en vidare ram, i en afrikansk region som, i likhet med många andra, kontinuerligt destabiliseras politiskt tills det saknas varje tillstymmelse till reell politisk auktoritet eller konkreta garantier för befolkningen.
Det står helt klart att Europeiska unionen inte kan göra mycket, men när det gäller åtminstone två punkter kan unionen inte låta bli att omedelbart agera. Först och främst gäller det att tillåta att humanitär hjälp, livsmedel och mediciner snarast når fram till befolkningen i detta så hårt drabbade område. Det andra syftet, på lång/medellång sikt, är att främja en fredsprocess som, även om den blir vansklig, är den enda förutsättningen för utveckling i det aktuella området.

Bertens
Fru ordförande! Den liberala gruppen är glad att det föreligger en skarp text om Burma. Jag hoppas även att denna resolution skall få det nederländska företaget IHC Caland att få upp ögonen för den hårda, oacceptabla verkligheten i Burma. Trots att det ännu inte finns någon officiell ekonomisk bojkott eftersom Frankrike än en gång skyddar Totals handelsintressen är det skamligt att detta nederländska företag går emot den närapå fullständiga enigheten för avveckling av investeringar och mot nyinvestering. Jag finner det särdeles tråkigt att tvingas tillrättavisa kommissionär Sir Leon Brittan men uttrycker ändå min förvåning över hans fördömande av staten Massachusetts bojkottpolitik. Vi liberaler anser att Europeiska unionen måste stödja president Clintons uppmaning från maj i år. Dennes uppmaning till ett förbud mot nya investeringar borde vara en förebild för oss, herr kommissionär. Unionen måste vara beredd att föregripa FN-sanktioner.
Till slut, fru ordförande, Burmas myndigheter måste sättas under hård press och det måste bli ett slut på den systematiska utplåningen av landets minoriteter.

Maij-Weggen
Fru ordförande! Situationen i Burma förvärras för tillfället snabbt. Det gäller både den ekonomiska situationen och den politiska situationen. Ekonomiskt sett står Burma vid ruinens brant, militärregimen som ändå redan levde på droghandel och delvis även på statligt tvångsarbete är sedan månader tillbaka oförmögen att stoppa nedgången i ekonomin och befolkningen tycks lida alltmer. Även politiskt har repressionen tilltagit de senaste månaderna. Det gäller både gentemot oppositionen och minoritetsgrupper. Karenerna, shan, de tvingas lida liksom naga, mon, karenni och folket från Kachin. De systematiska massakrerna och den etniska rensningen orsakar mängder av flyktingar i grannländerna, särskilt i Thailand, Indien och Malaysia. De har åter ökat dramatiskt den sista tiden. Liksom angreppen mot flyktinglägren hör mord och kidnappningar till vardagen. Också oppositionen lider. Aung San Suu Kyi greps för att hon ville resa norrut och ålades på nytt strängare husarrest under hotet om att hon skulle fängslas. De olika medlemmarna av oppositionen hotas eller har redan fängslats och detta i ett land som ändå redan har många politiska fångar. Det är känt att militärregeringen fruktar att situationen trappas upp ytterligare runt den 8 augusti eftersom åminnelsen då äger rum av studentupproren som för några år sedan kostade så många liv. Dessutom är regimen rädd för att situationen i Indonesien skall slå över till Burma. Under tiden tilltar också kritiken av Burma inom ASEAN-regionen. Burma accepterades nämligen på villkor att något positivt skulle hända på området för mänskliga rättigheter och demokrati. Så har helt enkelt inte skett.
Fru ordförande! Vi har i parlamentet redan flera gånger bett om europeiska investeringsstopp. Det finns ett behov av en ekonomisk bojkott. Mot den bakgrunden är det obegripligt - säger jag till Sir Leon Brittan - att han hackade på Massachusetts för att de helt enkelt har börjat med det. Kanske har ni rätt juridiskt, men inte moraliskt i alla fall. Vad vi önskar av kommissionen och rådet är just att följa efter USA och övergå till investeringsstopp och sätta ytterligare press på Burmas styre. Detta måste ske, fru ordförande, och det är något som kommissionen verkligen kan.

Dupuis
Fru ordförande! Först och främst skulle jag än en gång vilja meddela att Avgerinos inte är här, en kollega som betyder särskilt mycket för oss och som vi alla vet har uppdraget att studera en reform av det aktuella och brådskande förfarandet. Eftersom vi inte har sett honom under de senaste månaderna tycker jag att det är viktigt att påpeka att han inte är här i dag heller. Kanske tycker han att det är mer intressant att samla in råd i parlamentets korridorer, vilket för övrigt skulle ge en förklaring till de första förslag han har lagt fram till oss.
När det gäller Burma finns det inte mycket att tillägga till vad Bertens och Maij-Weggen har sagt: Europeiska unionen skall inte fortsätta stå i bakgrunden i förhållande till Förenta staterna. Det har redan utövats påtryckningar, men de har inte fått väntat resultat. Avskaffandet av preferentiella tullavgifter har inte lett till någon förändring från de burmanska myndigheternas håll. Jag anser att man måste gå längre och absolut välja bojkott. Eftersom amerikanerna för en gångs skull har en mycket klar ståndpunkt i frågan, skulle Europeiska unionen med förtjänst kunna ansluta sig till Förenta staterna och försöka sätta stopp för denna absurda regim.

Harrison
Fru ordförande! Burma är i en enda röra och situationen börjar nu bli otäck. Femtio folkvalda företrädare har satts i fängelse, medan andra parlamentsledamöter måste underkasta sig den ovärdiga uppgiften att två gånger dagligen rapportera till den lokala polisstationen; allt enligt order från regeringen. Trehundra tusen internt tvångsförflyttade människor från karenfolket befinner sig på flykt från den burmesiska armén. Systematisk förstörelse av karenbyar kombineras med våldtäkt av kvinnor från alla minoriteter i Burma. Förstörelse av livsmedelslager föregår etnisk rensning av naga-, shan-, mon-, karen- och kachinfolken. Och det växande antalet karen- och shanflyktingar i Thailand innebär nu nya problem för ASEAN-länderna.
Europeiska unionen måste ta ställning. EU-ASEAN har helt riktigt inte haft något sammanträde, eftersom detta skulle innebära att man gav Burma fullt företrädarskap. Vi kan göra mer. Vi borde sporra FN: s kommissionär för de mänskliga rättigheterna, Mary Robinson, till att installera permanenta observatörer i Burma för att övervaka de mänskliga rättigheterna. Vi uppmanar kommissionen att genomföra fullständiga ekonomiska sanktioner mot Burma och att förbjuda investeringar i Rangoon tills de mänskliga rättigheterna respekteras på ett lämpligt sätt.
FN: s säkerhetsråd bör också uppmuntra till globala ekonomiska sanktioner mot Burmas hänsynslösa diktatorer. Den thailändska regeringen skulle också kunna hjälpa till. Ett bättre skydd längs den thai-burmesiska gränsen kan hjälpa flyktingar som flyr från Burmas odemokratiska och despotiska regim.
Vi uppmanar den burmesiska regeringen att tillåta FN: s sakkunnige om Burma att fritt besöka landet, och att tillåta honom att utföra sitt mandat genom att garantera honom fullt tillträde till de regioner som bebos av Karenfolket. Vi kräver dessutom att utländska företag som investerar i Burma, som till exempel Total och Premier Oil, omedelbart skall frysa sina investeringar. Vi erkänner och stödjer ASEAN: s rätt att välja sina egna medlemmar, men allt eftersom dagar och månader passerar blir det allt tydligare att ASEAN har bjudit in en ovälkommen gök i sitt bo av nationer; en gök som förstör dess möjligheter att utveckla moderna demokratier och respektera de mänskliga rättigheterna samtidigt som man uppmuntrar till ekonomisk utveckling för att kunna försörja sitt folk.
Det är nu dags för EU att ta ställning.

McKenna
FN: s sakkunnige som rapporterar om situationen för de mänskliga rättigheterna i Burma har uttryckt en mycket djup oro över de senaste rapporterna att medlemmar av NLD fortsätter att bli offer för godtyckliga arresteringar och olika former av restriktioner. NLD har uppmanat parlamentet att samlas den 21 augusti och har också vid upprepade tillfällen uppmanat de militära befälhavarna att föra en dialog. Som Harrison just påpekade har emellertid regeringen svarat genom att beordra alla folkvalda ledamöter som inte redan är fängslade eller i landsflykt att två gånger om dagen rapportera till de lokala myndigheterna. Detta på grund av att de inte skall kunna samlas på egen hand.
Det är hög tid att EU tar moralisk ställning om situationen i Burma. Kommissionen och rådet måste genomföra fullständiga ekonomiska sanktioner mot Burma och förbjuda alla investeringar tills situationen vad gäller de mänskliga rättigheterna har normaliserats. Som Harrison sade, så borde FN: s Höga kommissionär, Mary Robinson, sända en permanent observatör för att undersöka situationen rörande de mänskliga rättigheterna och de grymheter som utförs av de burmesiska myndigheterna i de områden som bebos av förtryckta minoriteter. Detta har pågått för länge, och vi måste göra något åt saken.
Sudan

Bertens
Fru ordförande! I dag har tidningarna publicerat det glada beskedet att parterna i södra och norra Sudan har enats om ett eldupphör. Jag hoppas att några hundratusentals människor i södra Sudan nu kan räddas undan hungersnöden. Men vi har lärt oss läxan i Sudan.
Denna utveckling är mycket riktigt ett första steg inom ramen för en aktiv europeisk politik och förhoppningsvis kan man med detta som utgångspunkt inleda förberedelserna inför en folkomröstning om ett självständigt södra Sudan. Båda parter hade redan förbundit sig till en sådan, men nu måste det besannas. Internationell övervakning kommer att vara högst nödvändig för att denna folkomröstning skall gå rätt till. Båda parter måste dessutom delta i organiseringen av folkomröstningen. Under tiden måste regeringen i Khartoum visa sin trovärdighet som part genom att ställa demokratin, respekten för de mänskliga rättigheterna, frigivningen av politiska fångar och utvecklandet av en rättsstat i fokus.

Schiedermeier
Fru ordförande! Jag kan ansluta mig till flera av kollega Bertens punkter, för det är faktiskt en sorglig och oändlig historia med Sudan. Jag vet det som föredragande i ACP-församlingen. Det är samma problem sedan flera år tillbaka. Vi kan helt enkelt inte avsluta ärendet. Parterna är inte beredda att sluta fred med varandra. Det finns en risk att det blir ett trettioårigt krig.
Jag anser att rådet har rätt när det stödjer IGAD och försöker att få historien så att vi får ännu ett ministeruppdrag till Khartoum och Nairobi och att det blir ett slut på stridigheterna. SPLA har enligt tidningarna, som kollegan Bertens så riktigt sade, förklarat att de är beredda att införa ett vapenstillestånd i tre månader. Jag hoppas att detta händer, för det är den enda chansen att verkligen hjälpa människorna. På grund av den stora torkan är det ändå redan mycket sent.
Sedan måste vi se till att vi får fred så fort som möjligt. Om vi lyckas att se till att man först och främst sluter fred, då kan alla de åtgärder som är nödvändiga för att hjälpa människorna där genomföras i lugn och ro. Jag menar, även om man sluter fred så kommer det inte att vara så lätt att lösa problemen där, för de skador som orsakas där, strukturerna som förstörs, kan inte byggas upp igen över en natt. Fram tills dess att de familjer som splittras är återförenade, och man har gjort allt som hör till detta, är jag rädd att vi har mycket arbete kvar framför oss om förutsättningarna äntligen är de rätta. Låt oss göra allt för att skapa dessa förutsättningar! Sedan kan vi börja med återuppbyggnaden. Det skulle vara det första steget.

Vecchi
Fru ordförande! Tyvärr fortsätter situationen på Afrikas horn och i angränsande områden att förvärras och att vara mycket allvarlig, och det råder inget tvivel om att det som sker i Sudan sedan många år fortfarande är ett av de mest oroande destabiliserande inslagen.
De dramatiska bilder vi har fått se, i likhet med vad vi redan sett vid andra tillfällen, under de senaste veckorna om nödens och konfliktens konsekvenser, framför allt i södra Sudan, riktar ännu en gång vår uppmärksamhet mot läget i det landet.
Vi vet att det alltid har varit mycket svårt, även i situationer när det rått den yttersta nöd, att få fram hjälpen från det internationella samfundet till den berörda befolkningen, framför allt eftersom parterna i konflikten, och framför allt myndigheterna i Khartoum, har förhindrat detta.
Nu gäller det att försöka agera politiskt, med stor fasthet och samtidigt intelligent, för att försöka ta tillvara alla möjligheter att bidra till en definitiv lösning på problemet. Ett eldupphör är något som vi hela tiden har begärt och önskat och av den information som når oss verkar det som om, kanske, detta skulle kunna uppnås, något som vi naturligtvis hoppas på.
Men samtidigt krävs, å ena sidan, en politisk vilja att engagera sig konkret och mycket snabbt för att humanitär hjälp - som måste vara omfattande - skall nå den svältande befolkningen och, å den andra, en sammanhängande politisk insats från i första hand de regionala aktörerna och IGAD, men även från Europeiska unionen, för att nå fram till en fredlig och förhoppningsvis definitiv lösning på de inre konflikterna i Sudan.

Van Bladel
Fru ordförande! För att förbättra den humanitära situationen i Sudan har parlamentet under de senaste tio månaderna antagit fem resolutioner med samma innebörd. I går besvarade den österrikiske ordföranden frågor från kolleger, effektivt enligt min uppfattning. Jag har inget att tillägga till detta.
Därför anser jag det meningsfullt att be parlamentet uppmärksamma för ett land där konflikten är nära att bryta ut. Ett land som år 2000 kan leverera en miljon fat olja och där 60 procent av befolkningen lever under existensminimum. Där regeringen just nu sjanghajar och mobiliserar ungdomar för strid, där eliten är korrumperad, där generaler har blivit till affärsmän och där människorättsaktivisten Sahandu Netos öde är ovisst. Där presidenterna Kabila, Dos Santos och Nujoma har avtalat att låta Angolas armé, för det är om det landet jag talar, utföra en operation på deras territorium. Hur allvarligt hotet är framgår av faktumet att portugiserna har sammansatt ett förband för att evakuera sina medborgare från Angola.
Jag ber kommissionären att via vår delegation i Luanda sända ut en signal om att denna konflikt inte får utbryta, uppmana till en andra röstningsomgång och framför allt säga att oljevinsterna inte ska gå till vapeninköp utan till Angolas befolkning.

González Álvarez
Fru ordförande! När resultatet av ett inbördeskrig läggs ihop med förtryck, kränkande av de mänskliga rättigheterna och torka, blir resultatet det vi sett i pressen dessa dagar: hotet om en fruktansvärd hungersnöd som drabbar hundratusentals människor. Därför har Förenta Nationerna bett kommissionen och medlemsstaterna att bidra med så mycket humanitärt bistånd som det bara är möjligt. Och man måste begära av de sudanesiska myndigheterna att de låter detta bistånd komma fram till den civila befolkningen på flykt, därför att annars kommer det som upprepas så många gånger att upprepas igen på grund av de anledningar som vi alla känner till.
I vilket fall som helst måste vi stödja fredsprocessen. Och det skulle inte vara för mycket begärt att kasta ett öga på FN: s utvecklingsrapport, som säger att detta land och andra länder inte kommer att ta sig ur sin totala fattigdom om de inte uppnår en jämnare fördelning av rikedomarna och en större respekt för de grundläggande mänskliga rättigheterna: rätten att äta, leva, utbilda sig och vara frisk.

Castagnède
Fru ordförande, kära kolleger! Än en gång skall parlamentet yttra sig om situationen i Sudan, men vi är inte riktigt övertygande, varken om tidigare interventioners effektivitet, eller om informationens aktualitet och fullständighet. Det gemensamma resolutionsförslag som vi behandlar visar på okunnighet om att det har blivit något lättare att nå fram till områden som är drabbade av livsmedelsbrist, vilket de sudanesiska myndigheterna har sett till, och att ett eldupphör har proklamerats av rebellrörelsen i söder, ledd av John Garang. Förslaget tar inte heller upp de relativa framsteg som har gjorts för att inrätta ett demokratiskt system - bland annat antagandet av en sudanesisk författning, och inte heller utvecklingen av förhandlingarna mellan konfliktens huvudsakliga parter.
Allmänt sett verkar resolutionsförslaget inte stödja sig på en djupare analys av orsakerna till den civila konflikten i Sudan, på en tillräcklig kunskap om situationen ute på fältet eller på ett hänsynstagande till yttre interventioner, i en region där politisk instabilitet i praktiken är allmänt utbredd.
Samtidigt som man naturligtvis måste ställa sig positiv till det intresse Europa visar för ett återupprättande av fred och demokrati i Sudan, anser vi att det krävs ett nytt sätt att gå tillväga för att uppnå de målen, en metod som framför allt stöder sig på mer aktuell information, vilket man kan få om att det finns en utsänd delegation på plats eller om man anordnar utfrågningar av representanter för konfliktens parter. Den metoden skulle också ersätta ett systematiskt och ett inte alltid så balanserat fördömande, med att man systematiskt uppmuntrar konfliktens parter till alla framsteg vad gäller dialog, strävan efter fred och inrättande av demokrati.
Läget i Georgien och Abchasien

Bertens
Fru ordförande! Konflikten i Abchasien, Kaukasus, har åter blossat upp. Flera hundratals människor har redan dödats, tusentals är på flykt. Eldupphöret från den 25 maj fick inte vara länge. FN: s och OSSE: s ansträngningar till trots är situationen fortfarande spänd för att använda ett annat statement .
Alla medel måste sättas in för att begränsa konfliktens förintande kraft. Båda parter i konflikten måste övertygas om att våld naturligtvis inte är lösningen. Just nu när demokratiseringen i Georgien går åt rätt håll och just nu när landets uppbyggnad gör vissa framsteg med hjälp av vår egen union måste konstant undvikas att denna process spårar ur.
Vi måste fördubbla våra ansträngningar att främja varaktig fred och utveckling i området. Sålunda är jag därför glad, herr kommissionär, att er kollega Van den Broek avlade ett besök i området förra månaden och att det civila samhället utvecklas något tack vare den extra hjälp han har utlovat.

Dupuis
Fru ordförande! Här får vi än en gång se ett fult trick. Man tar upp en i högsta grad politisk fråga under titeln mänskliga rättigheter, eftersom Georgien har drabbats av naturkatastrofer, och naturkatastrofer är ju inte längre en av parlamentets prioriteringar. Vad skall man säga om det!
Frågan om Georgien är politisk - och också här har man en tendens att gömma sig, eftersom man är beredd att rösta igenom en helt igenom rimlig resolution, men som inte löser några problem. Det som krävs, det är att tillåta Georgien att snabbt ansluta sig till Europeiska unionen, att undvika att göra det man gör med Jugoslavien, där kommissionen och rådet i åratal har sett på när förhållandena har försämrats. Sedan måste man föreslå de georgiska myndigheterna - som bara väntar på det - att de snart kan ansluta sig till Europeiska unionen.
Georgien är en strategisk region för Europeiska unionen. Det representerar en ingång till Centralasien, Marco Polos berömda sidenväg, och till Azerbadjans oljereserver, där engelsmän, fransmän, italienare och andra EU-länder redan har en stark närvaro. Det enda sättet att garantera regionens stabilitet är att snabbt tillåta Georgien att bli medlem av Europeiska unionen. Som professor Gerenk sade i går: Man föds inte till europé, man blir europé. Georgierna har visat det. De har ensidigt börjat anpassa sin lagstiftning till unionens. Vi måste alltså uppmuntra dem, de väntar bara på det.
Georgiens inträde i Europeiska unionen kommer också att göra det möjligt för oss att ta itu med Abchasienproblemet på ett konstruktivt sätt, för så länge det inte finns några klara utsikter till anslutning, är detta ett problem som alltid kommer att bero på ryssarnas goda vilja, och de har allt att vinna på att upprätthålla en viss typ av inflytande i den här regionen.

von Habsburg
Fru ordförande! När jag nu läser resolutionen och jämför den med fakta från de senast 48 timmarna, måste jag säga att det faktiskt förekommer en viss spänning. För när allt kommer omkring så blev ju faktiskt en polska från Förenta staterna, Maria Magdalena Wewiorska, 31 år gammal, skjuten i Georgien, och då förmodligen av georgiska förbrytare.
Jag ville bara ha detta sagt, eftersom det visar att somliga vackra förklaringar om länder som man vet lite om inte säger så mycket, och att vi en gång för alla bör erkänna att det råder svåra förhållanden där. Vi bör inte underskatta faran i detta, och vi bör i synnerhet på allvar ställa oss frågan om det verkligen tjänar något till att vi skickar européer till Georgien för att stödja den ryska armén, vilket man har förklarat från officiellt håll.

Schroedter
Fru ordförande! Den abchasiska konflikten hör till dem som ger oss bekymmer om och om igen, eftersom befolkningens hat är så starkt efter den militära sammandrabbningen att det splittrar dem och fredssträvandena knappast kan gå framåt.
Det faktum att familjer återvände till Gali väckte ju en stor förhoppning om att det äntligen skulle lyckas att göra framsteg i konfliktbekämpningen. Stridigheterna har nu återigen grusat dessa förhoppningar. Men vad gör EU för att stärka möjligheterna att återupprätta freden? Ibland är det bara små steg man måste ta. Förtroendeskapande åtgärder vidtogs från Europarådets sida, som biståndsprogrammet Ertoba Radio Company. Hittills har inte ett enda medlemsland förklarat sig berett att stödja detta biståndsprogram.
Det är några få projekt som måste återskapa samförståndet bland befolkningen. Därför uppmanar vi rådet att finansiera åtgärder som möjliggör ett sådant förtroendeskapande bland befolkningen och att ägna dem betydligt större uppmärksamhet.
Vietnam

Dupuis
Fru ordförande! När det gäller Vietnam finns det inte mycket att säga, förutom att det är första gången som parlamentet är berett att yttra sig i en fråga som tyvärr fortfarande är tabu för många av parlamentets ledamöter. Jag tackar kollegerna i PPE-gruppen och liberala gruppen för att ha gett sitt stöd till den här resolutionen.
Tyvärr får den inte stöd från socialistgruppen och gruppen Den europeiska enade vänstern. Jag skulle kanske påminna dem om att de hade samma ståndpunkt när det gällde Nordkorea och Kina, Mongoliet och Östturkestan - ni förstår genast att det finns en gemensam nämnare mellan socialistgruppen och den enade vänstern i den här ståndpunkten.
Så snart det handlar om forna kamrater är allt tillåtet, även om alla vet att ingenting förändras, som till exempel i Vietnam. Självklart finns det ingen Pinochet, men situationen för de mänskliga rättigheterna förbättras inte. Det är en diktatur, en röd diktatur, och alltså mycket mer acceptabel, men det är en diktatur, och jag anser att det är viktigt att parlamentet påminner om detta.

Habsburg-Lothringen
Fru ordförande, herr kommissionär! Egentligen står allting i denna resolution när det handlar om mänskliga rättigheter, och vi i Europaparlamentet har alltid yttrat oss mycket klart i frågan om mänskliga rättigheter. Jag tror att man alltid måste betrakta frågan om mänskliga rättigheter i ett land i detta lands historiska kontext. Om vi ser på Vietnams historia, då ser vi att det finns en del av Vietnam där vi har blivit vana vid att man principiellt kränker de mänskliga rättigheterna, och en annan del där detta inte hände i samma form förrän fram till låt oss säga 70-talet.
Vi har sedan dess och sedan den stora konflikten i Vietnam mer eller mindre förträngt detta land ur vårt medvetande, vi har bannlyst det från våra samveten, och det är hög tid att vi nu skakar liv i detta samvete så att vi åter blir medvetna om, vad som faktiskt händer där, och att vi också här i Europaparlamentet påpekar att vi inte kan tiga när sådana saker, sådana brott faktiskt inträffar där.
Därför är denna resolution mycket viktig, och det är bra att den kommer hit till parlamentet, att den faktiskt försöker att visa upp situationen för att möjliggöra en relation mellan Europeiska unionen och Vietnam i framtiden.

Brittan, Sir Leon
Fru ordförande! Angående Togo, så fick de villkor under vilka valen utfördes den 21 juni EU att anta en deklaration den 26 juni som uttryckte vår djupa oro över genomförandet av valet och tvivel över den trovärdighet resultatet som inrikesministern tillkännagav hade, nämligen en seger i första omgången för president Eyadema.
På förslag från kommissionen har Europeiska unionen bjudit in den togolesiska regeringen att hålla samråd om bevarande av förfarandet som fastställs i artikel 366a i Lomékonventionen. Den första fasen i samrådet kommer att ge den togolesiska regeringen möjlighet att förklara de oegentligheter som observerats under förfarandet och säga vilka åtgärder som har eller som skall vidtas för att komma till rätta med situationen. Om det i denna inledande fas inte sker tillfredsställande resultat för de båda sidorna kan vårt samarbetsåtagande sättas i fara.
Påbörjandet av denna procedur visar vilken betydelse vi tillmäter detta valförfarande. Dess syfte är att starta en dialog för att kunna hitta en väg för att återinföra rättsstatsprincipen och respekten för demokratin och normalisera förbindelserna, inklusive tillhandahållandet av EU-finansierade samarbetsprojekt.
Vad gäller Guinea-Bissau, stöder kommissionen kommentarerna i den föreslagna resolutionen som insänts till parlamentet för godkännande. Vi har hållit ett vakande öga på utvecklingen i Guinea-Bissau och beklagar det faktum att en inhemsk militärkonflikt har pågått under den senaste månaden och faktiskt under de senaste dagarna ökat i intensitet. Vi vädjar om en fredlig lösning som kan garantera en varaktig fred.
Vi är medvetna om de svårigheter som civilbefolkningen just nu får utstå, särskilt bristen på livsmedel, mediciner och vatten. Därför har kommissionen, genom ECHO, tagit i anspråk 1 miljon ecu för humanitärt bistånd och utdelning av livsmedel, vatten och mediciner till de som blivit tvångsförflyttade till de inre delarna av landet.
Kommissionen stödjer medlarinitiativen från ett antal regionala ledare och från medlemsstaterna, inklusive de från Angola och Portugal, och uppmanar alla parter i konflikten att förhandla fram ett definitivt avtal om vapenvila.
Vad gäller Burma beklagar kommissionen de utbredda överträdelserna av de mänskliga rättigheterna som sker där, inklusive avrättningar, godtyckligt fängslande av politiska fångar och flyktingar, den påtvingade omlokaliseringen av Shan-bybor, tillsammans med den systematiska förstörelsen av karen-, shan- och karennibyar, såväl som deras livsmedelsförråd, av den burmesiska militären. Vi använder alla tillfällen vi får för att uppmana regeringen att engagera sig i fredssamtal och föra en dialog med oppositionen som leds av Aung San Suu Kyi och de etniska minoriteterna. Eftersom Burma numera är medlem i ASEAN, uppmanar vi särskilt våra partner inom organisationen att använda sitt inflytande på sin senaste medlem.
Kommissionen har förklarat för kammaren vid många tillfällen att den inte har några befogenheter att förelägga sanktioner eller uppmana den privata sektorn att avhålla sig från att investera. Denna fråga måste avgöras av rådets skilda organ, som än så länge inte valt att gå den vägen.
Vad gäller Amerika så är det inte lämpligt, vilken ståndpunkt den amerikanska förvaltningen än har, för en enskild stat - Massachusetts - att försöka tvinga företag från Europeiska unionen att vidta särskilda åtgärder. Detta är inte förenligt med internationell rätt och vi har med rätta protesterat kraftfullt. Men detta innebär inte att vi stödjer något som sker i Burma, som vi ju ofta har kritiserat. Men det är ett stort misstag, för att uttrycka sig milt, av en enskild stat i ett vänligt sinnat land att försöka ha en egen utrikespolitik genom att utöva oacceptabel påtryckning på företag från Europeiska unionen. Vi stödjer aktivt den burmesiska demokratirörelsen genom vår budgetpost för mänskliga rättigheter och demokrati. Vi är med och finansierar ett projekt från Friedrich-Ebert-Stiftung , som inrättat ett Euro-Burma-kontor i Bryssel, som syftar till att skapa medvetenhet och sprida korrekt information om den sanna situationen i Burma. Initiativet ger också utbildning i gott politiskt styre och demokratifrågor till medlemmar av den burmesiska oppositionen och framtida ledare.
När det gäller Sudan delar Europeiska kommissionen den allmänna synen att det enda sättet att få en fredlig lösning på konflikten är ett hållbart framförhandlat avtal som är grundat på en heltäckande politisk process som beaktas av alla parter. Alla uttalanden från EU: s sida skall därför riktas till båda sidor i konflikten. Vi fortsätter att stödja alla försök till medling och initiativ till fred, och i synnerhet initiativen från FN: s mellanstatliga utvecklingsmyndighet. Vi har uppmuntrat och uttryckt vårt fulla stöd till dess diplomatiska initiativ. Vi har haft återkommande diskussioner med de som leder samtalen och intervenerat vid åtskilliga tillfällen för att göra våra åsikter kända. Europeiska unionen har också vid upprepade tillfällen uppmanat parterna i konflikten att nå en förhandlingslösning inom IGAD: s fredssamtal. Vi bekräftade återigen i förra månaden vår vilja att stödja detta vid senaste sammanträdet mellan parternas forumkommitté i Haag. Mot bakgrund av den senaste allvarliga humanitära krisen, beslutade parterna inom utvecklingsmyndigheten att sända en ministerdelegation till Khartoum och Nairobi för att undersöka möjligheterna att säkra ett genombrott i konflikten. Jag hoppas verkligen att nyheterna om vapenvila är riktiga. Vi håller på att bedöma vilken form av vapenvila eller " lugna korridorer" som skulle vara bäst för att stödja de humanitära initiativen och vara godtagbar för alla berörda parter.
Mot bakgrund av deras kontakter med företrädarna för den sudanesiska regeringen och företrädarna för SPLA, noterade också IGAD-parterna att parterna i konflikten åtagit sig att hålla den tredje fredsförhandlingsrundan i augusti 1998. I samarbete med övriga involverade partners och institutioner medfinansierar vi åtskilliga förberedande initiativ om politiskt styre och färdigheter rörande konstitutionell praxis och förhandling.
Samtidigt kommer vi inte att ändra vår deklarerade ståndpunkt om upphävandet av det formella utvecklingssamarbetet, utan att fortsätta att ge humanitär hjälp till den behövande befolkningen i söder, såväl som i de norra delarna av landet.
När det gäller Georgien och Abchasien, stödjer kommissionen helt och fullt ordförandeskapets deklaration av den 2 juni och välkomnar den statsmannaliknande återhållsamhet som visats av president Sjevardnadze, och som förhindrat ytterligare upptrappning av våldet. Den uppmanar alla parter att respektera sina åtaganden, inklusive protokollet om eldupphör som undertecknades den 25 maj.
Vi delar sorgen och beklagar mycket djupt den tragiska död som drabbade en hjälparbetare under de senaste dagarna. Precis som von Habsburg med rätta har sagt, är det oerhört svårt att be folk att gå till ett farligt område om liknande händelser sker. I vilket fall har vi sett till att 200 000 ecu finns tillgängliga genom ECHO. Kommissionen beslutade förra veckan att tillskjuta ytterligare 1, 5 miljoner ecu för att tillhandahålla rent dricksvatten, sanitär utrustning och sjukvård. Dessutom finns en del pengar tillgängliga från motsvarande medelkonton som inrättades av kommissionen under 1995/1996 för tillhandahållande av nödvändig utrustning och dricksvatten. ECHO är redo att intervenera igen om det skulle bryta ut epidemier eller om situationen inte förbättrats före vintern.
Till sist, vad gäller Vietnam så har den vietnamesiska regeringen tillkännagivit att en allmän amnesti kommer att ske den 2 september i år. Det har funnits starka tecken på att ett betydande antal politiska fångar skulle kunna släppas vid detta tillfälle. Det skulle vara den viktigaste amnestin i Vietnam under de senaste åren.
Vi måste fortsätta att pressa det vietnamesiska ledarskapet till att förstärka respekten för de mänskliga rättigheterna, särskilt religionsfriheten. Vi måste också uppmuntra och stödja steg i rätt riktning, som till exempel åtagandet att genomföra den allmänna amnestin i september. Det är viktigt att se till att vi inte handlar på ett sådant sätt så att det avskräcker det vietnamesiska ledarskapet från att släppa ett tillräckligt antal fångar vid tidpunkten för amnestin. Det är också mycket viktigt att våra och andras initiativ för främjande av en dialog med Vietnam om ett bra politiskt styre fortsätter och inte ifrågasätts på grund av den bredare politiska utvecklingen.
Det framfördes ett tydligt budskap till den vietnamesiska regeringen av delegationschefen i Hanoi vid rådgivande gruppens halvårsrapport i Hue den 15 och 16 juni, då det fastställdes att EU bedömer att dialogen om bra politiskt styre med Vietnam är ett viktigt element när det gäller att ge en politisk dimension till förbindelserna mellan de båda sidorna.
Kommissionen hoppas att Europaparlamentet kommer att använda den föreliggande resolutionen till att sända en positiv vädjan till det nuvarande vietnamesiska ledarskapet om att det skall använda septemberamnestin som en unik möjlighet till ett gensvar på det internationella samfundets förväntningar, och rikta särskild uppmärksamhet på de enskilda fall över vilka Europeiska unionen redan uttryckt allvarlig oro.
Det blandade parlamentariska utskottet EU-Vietnams kommande sammanträde i oktober kommer att ge tillfälle att bedöma räckvidden av septemberamnestin, och i synnerhet att se vilken betydelse som tillmätts de personer som finns på EU: s lista över politiska fångar.

Maij-Weggen
Herr ordförande! Får jag snabbt bara återkomma till Burma än en gång, kommissionären reagerade nämligen inte på en av de punkter jag nämnde. Han påstod att rådet ännu inte har följt efter USA och genomdrivit något investeringsstopp. Men min fråga är: har kommissionen lagt fram något sådant förslag till rådet? Parlamentet har redan bett om det ett flertal gånger, men har kommissionen lagt fram ett sådant förslag, för innan rådet kan fatta ett beslut måste det ligga ett förslag på bordet som beslutsunderlag. Jag tycker inte att man kan förebrå Massachusetts något när vi själva är för slappa för att följa den amerikanska kongressen i den här frågan, särskilt som hela parlamentet är av den uppfattningen.

Brittan, Sir Leon
Herr ordförande! Ni kan förebrå Massachusetts. Staten har inte dessa befogenheter. Dessutom strider det mot internationell rätt när en enskild stat inom Förenta staterna beslutar om och tillämpar en utrikespolitik som försöker att tvinga företag från Europeiska unionen att följa dess direktiv. Vi kan omöjligen bestrida Helms-Burtonlagstiftningen eller Ilsterlagstiftningen och sedan säga att det som Massachusetts gör är acceptabelt.
När det gäller sanktioner finns det inget stöd för dem och därför inget skäl att föra fram frågan till rådet som Maij-Weggen, med sin erfarenhet, vet mycket väl. Det är inte bara en fråga om att lägga fram en resolution. Man måste sondera för att se om det finns stöd.

Van Bladel
Fru ordförande! Jag har frågat kommissionären om EU: s delegation i Luanda kan sända ut en signal för att förekomma ett nytt krig i landet. Detta är viktigt. Detta är brådskande. Var god och ge mig en antydan. Kanske kan ni inte ge ett positivt svar nu, men skulle ni kunna tala med era kolleger om att ge en sådan signal? Det är min fråga.

Brittan, Sir Leon
Jag försäkrar er att ni skall få ett svar.

Ordföranden
Tack så mycket, herr kommissionär!
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i eftermiddag kl. 17.30.

Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande förslag till resolution:
Jordbävningar på Azorerna -B4-0727/98 av Miranda med flera för gruppen Europeiska enade vänstern - Nordisk grön vänster om jordbävningarna på ön Faial (Azorerna), -B4-0746/98 av Costa Neves med flera för Europeiska folkpartiets grupp om jordbävningarna på Azorerna, -B4-0747/98 av Rosado Fernandes med flera för gruppen Europeiska enade vänstern - Nordisk grön vänster om jordbävningarna på Azorerna, -B4-0768/98 av Marinhomed flera för Europeiska socialdemokratiska partiets grupp om jordbävningarna på Azorerna,
Jordbävningar i Turkiet -B4-0764/98 av Papakyriazis med flera för Europeiska socialdemokratiska partiets grupp om jordbävningarna i Adana (Turkiet), -B4-0777/98 av Alavanos med flera för gruppen Europeiska enade vänstern - Nordisk grön vänster om jordbävningarna i Adana (Turkiet), -B4-0782/98 av McMillan-Scott med flera för Europeiska folkpartiets grupp om de senaste jordbävningarna i Turkiet, 
Skogsbränder i Grekland -B4-0776/98 av Ephremidis med flera för gruppen Europeiska enade vänstern - Nordisk grön vänster om skogsbränderna i Grekland.
Novo
Fru ordförande, herr kommissionär, kära kolleger! Fler döda, skadade och hemlösa. På nytt förstörda byggnader och infrastruktur, skador som överstiger 12 miljarder escudos. Nu var det en jordbävning som drabbade öarna Faial, Pico och São Jorge. På nytt har katastrofen slagit ner på en hårt prövad befolkning, ett fåtal månader efter andra stormar, andra döda, sårade och skador.
Kondoleanserna, liksom vår djupa sorg och smärta, återkommer till dramat för Azorernas befolkning som får en kanske än större dimension med tanke på de upprepade tragedierna. Mer sorg, herr kommissionär, herr ordförande, kära kolleger, och mer förstörelse, kräver mer och större solidaritet - från Europaparlamentet, men också från kommissionen och rådet. En omstrukturering och förstärkning av gemenskapsinitiativ - som Regis II - och det operationella programmet är fundamental. Att förutom detta besluta om speciell nödhjälp är ett ingripande som ligger på kommissionen och rådet. Europaparlamentets stöd till dessa beslut är total, behoven av att de tas omedelbart är, mer än ett behov, ett krav från hela gemenskapsbefolkningen.

Girão Pereira
Fru ordförande! Jag skall hålla mig mycket kort, då jag konstaterar att min kollega Novo på ett klart sätt redan identifierat problemet. Jag skulle bara vilja säga att det är dramatiskt att det nu inträffar en ny katastrof, när det bara för några månader sedan skedde en naturkatastrof på Azorerna med översvämningar och rasande jordmassor som orsakade flera dödsfall.
Jag skulle för min grupps räkning vilja uttrycka allt stöd för detta resolutionsförslag, och dessutom uttala min övertygelse om att kommissionen också kommer att hjälpa den portugisiska regeringen och Azorernas regionala regering att finna sådana åtgärder som har nämnts här, framför allt en förstärkning av Regis-programmet, det operationella programmet för Azorerna, för att visa solidaritet för denna så prövade befolkning, för jag tror att utan denna solidaritetsyttring kommer det inte att finnas någon riktig anda för det europeiska bygget.

Apolinário
Fru ordförande! I egenskap av att jag är en av undertecknarna skulle jag vilja gå in på tre punkter.
För det första vet vi att det i gemenskapsbudgeten inte finns något finansiellt anslag för katastrofhjälp, och därför kräver vi ett starkare utnyttjande av de gemensamma pengarna för det operationella programmet för Azorerna och initiativet Regis II, så att den nationella solidariteten från Portugals regering till Azorerna inte äventyras i de byråkratiska näten i Bryssel. För det andra visar upprepningen av dessa fenomen på ett tydligt sätt de specifika egenskaper de ytterst avlägsna regionerna lever under, och det krävs nödvändiga initiativ från kommissionen för att förverkliga det som har fastställts i Amsterdamfördraget. För det tredje, och sista, motiverar stadsförnyelsen och förflyttning av människor - vid naturkatastrofer - att man kan välja dessa åtgärder, inom Feder, och stödja investeringar inom bostadssektorn. Den aktuella reformen av fondens bestämmelser är ett bra tillfälle att öppna denna dörr.

Costa Neves
Fru ordförande, ärade kolleger, herr kommissionär! Jordbävningen den 9 juli, framför allt på öarna Faial, Pico och São Jorge, fick förödande konsekvenser: de hemlösa som får bo i tält överskrider två tusen; skadorna på infrastrukturen är enorma.
På grund av katastrofens omfattning, kan inte familjerna som drabbats av jordbävningen själva återställa sina liv till det normala. Å andra sidan har inte Azorerna medel för att stödja dem så som omständigheterna kräver. Vi måste således räkna med solidaritet utifrån. Ingen kan vara oberörd inför situationen för den som på 20 sekunder förlorar allt, förlorar hela frukten av ett helt livs arbete.
Jag har besökt de hemlösa familjerna. De ser på oss med en blandning av svaghet och styrka, av maktlöshet och förhoppning, och hoppas på stöd men vågar inte tro att det kommer något. Vi kan inte lämna dem åt sitt eget öde. Speciellt i ögonblick som detta, får inte solidariteten bara vara ett begrepp. Nu får man se vem man kan lita på.
På Azorerna gör vi vår del, men det är viktigt med extra stöd från vårt land och från Europeiska unionen i återuppbyggnadsarbetet. Det måste finnas garantier för att vi, utan att det skall påverka det arbete vi gör för att närma oss den genomsnittliga utvecklingen i Europeiska unionen, får nödvändiga medel för att i tid, garantera livsvillkoren för de hundratals offren för katastrofen.
Det brådskar. Europeiska unionen förfogar över medel för ändamålet. Bara beslutet saknas och jag är övertygad om att det kommer att fattas. Det är dock nödvändigt att precisera begreppen. Jag talar inte enbart om humanitärt bistånd eller nödhjälp; detta är också nödvändigt, men det är normalt sett så knappt och en så stor och obegriplig tvistefråga mellan Europaparlamentet och kommissionen vad gäller användandet av dessa pengar, att det inte är till det jag sätter mina största förhoppningar. Det jag hoppas på, och anser är rimligt att hoppas på, är en förstärkning av anslagen till Azorerna inom gemenskapens stödram, liksom av de som kommer ur gemenskapsinitiativet Regis, med tanke på att den totala förstörelsen hittills uppgår till minst 90 miljoner ecu (18 miljarder escudos).
Bara på det sättet är det möjligt att garantera att de planerade investeringarna fortsätter, vilka är oumbärliga och brådskande, och samtidigt garantera återuppbyggnadsarbetena, vilka är ännu mer oumbärliga och brådskande. Om vi inte går tillväga på detta sätt innebär det att ohjälpligt försena vårt närmande till genomsnittsutvecklingen i Portugal och i Europeiska unionen, eller att inte utföra återuppbyggnadsarbetena, två oacceptabla hypoteser: det är när vi som mest behöver som vi minst förlåter att det vi förväntar oss uteblir; det är när vi som mest behöver den som vi mest uppskattar solidariteten från dem som vill stödja oss.

Correia
Fru ordförande, herr kommissionär, ärade kolleger. Den 9 juli 1998 är ännu ett tragiskt datum att lägga till många andra som det azoranska folket tyvärr kommer att påminnas om. Befolkningen på öarna Faial, Pico och São Jorge väcktes tidigt på morgonen den 9 juli, av våldsamma jordskalv som förorsakade åtta döda, ett hundratal skadade och mer än ett och ett halvt tusen hemlösa. De materiella skadorna uppskattas till nära 20 miljarder escudos.
Än en gång - och här - hävdar vi betydelsen av ett införande i Amsterdamfördraget av en artikel som fastställer en differentierad och specifik behandling av de ytterst perifera regionerna. Vi har även sagt här att, då dessa situationer kommer att upprepas, borde Regis-initiativet innehålla en komponent som gör det möjligt att möta situationer förorsakade av naturkatastrofer. I dessa situationer, är det, förutom beklaganden, sorgeförklaringar och uttryck för muntlig solidaritet, vilka alltid är välkomna, nödvändigt med konkreta åtgärder som tar sig uttryck i direkt och omedelbart stöd till regeringen och medborgarna så att inte bara den offentliga infrastrukturen återuppbyggs, utan att man också garanterar återuppbyggnaden av bostäder för äldre familjer utan ekonomiska medel.
Vi är medvetna om att det inte finns några anslag i gemenskapsbudgeten för att handskas med katastrofsituationer. Det är därför vi kommer att föreslå för kommissionen, och till följd av den nationella solidaritet som uttrycks i det förstärkta specifika program för utveckling av Azorernas självstyrande region, att den agerar för att stärka gemenskapsinitiativet Regis med fonder från andra gemenskapsinitiativ som inte utnyttjats inför 1999. Denna europeiska solidaritet kommer att göra det möjligt för dessa medborgare, som också är européer, trots allt som har skett, att känna det är värt att fortsätta att leva och tro på det europeiska idealet.
Jordbävningar i Turkiet

Papakyriazis
Fru ordförande! Söndagen den 28 juni blev vi alla stela av skräck efter den tragedi av bibliska dimensioner som inträffade i Adana i Turkiet. Det var naturligt att alla länder i Europeiska unionen, däribland mitt eget land, som grannland, skyndade sig att hjälpa den hårt prövade befolkningen i denna del av Turkiet.
Jag anser att sådana katastrofer, med tusentals offer och skadade, med ekonomiska och sociala följder som inte går att uppskatta, bör uppfattas mycket allvarligt av Europaparlamentet.
Som det står i den gemensamma resolutionen, skulle jag vilja att Europaparlamentet - och jag tror det är det vi gör just nu - uttrycker sitt deltagande och stöd till alla offrens familjer. Jag anser att vi måste begära att Europeiska unionen, kommissionen, försöker få fram ekonomiska resurser till återuppbyggnadsarbetet efter den tragedi av bibliska dimensioner som drabbat Turkiet.
Avslutningsvis vill jag, med anledning av denna debatt om naturkatastrofer, om jordbävningar, nämna att Europeiska unionen äntligen måste få till stånd ett internationellt samarbete om forskning kring system för att förutse och förvarna om jordbävningar. Avslutningsvis anser jag att Turkiet i det här fallet, utan avseende på eventuella problem i relationerna till Europeiska unionen, i dag måste få Europeiska unionens helhjärtade stöd.

Papayannakis
Fru ordförande! Jag känner också solidaritet med offren för den förödande jordbävningen i Adana nyligen, och jag stöder naturligtvis all tänkbar ekonomisk och teknisk hjälp som unionen skulle kunna erbjuda.
Men även olyckor kan ge tillfälle till positiv handling. I ett område som sträcker sig från Italien till Grekland, Turkiet och övriga Mellersta östern förekommer jordbävningar av likartad typ och, tyvärr, med likartade följder. Det är också känt, vilket bekräftades i Adana nyligen, att de förebyggande åtgärderna liksom även insatserna efter en katastrof släpar efter betydligt och därför måste moderniseras radikalt. Och naturligtvis skulle en mera omfattande samordning på alla dessa stadier kunna leda till en betydande lindring av en katastrofs konsekvenser. Här tror jag att Europeiska unionen kan spela en avgörande roll. Och jag frågar: Skulle kanske kommissionen kunna komma med något förslag i detta ämne?

Langen
Fru ordförande, mina ärade damer och herrar! Vid jordbävningarna i Turkiet handlar det om en större naturkatastrof - 150 döda, 1 500 svårt skadade, tusentals skadade byggnader - och det är god sed och absolut nödvändigt att vi inte bara uttrycker vår beklagan i ord, utan även i handling, med konkret hjälp. För denna jordbävning har ägt rum i södra Turkiet, en region som är mycket beroende av sin turism. De första siffrorna bara ett fåtal veckor efter denna ödeläggande jordbävning visar att bokningarna inom turismen har minskat drastiskt. Turkiet kan uppvisa en minskning på 40 procent i detta den europeiska turismens hjärta, med nästan 5 miljoner turister varje år.
Det är alltså en katastrof som går utöver de personliga skadorna, utöver familjers lidande. Det är en katastrof som går utöver de konkreta skadorna på plats. Det är en katastrof som berör den existentiella grunden för miljontals turkar, och därför är det nödvändigt att vi ger vår hjälp snabbt och konkret. Det är framför allt nödvändigt att Europeiska unionen inte bara tillkännager sin solidaritet här i parlamentet - och det glädjer mig att även de grekiska kollegerna har gjort det - utan att vi uppfyller våra plikter från avtalet om tullunionen med Turkiet.
Det är vi - inte Europaparlamentet, utan Europeiska unionen - som hittills har blockerat utbetalningarna till Turkiet i betydande omfattning. Vi har inte hållit oss till fördraget på denna punkt, och jag skulle vilja ta detta tillfälle i akt att både uppmana till solidaritet med de drabbade och att tillsammans med det österrikiska ordförandeskapet lyfta blockaden av det finansiella stödet till Turkiet, så att vi kan hjälpa till på ett konkret sätt.
I denna bemärkelse är det naturligtvis nödvändigt att vidta åtgärder och här kan jag förbehållslöst hålla med mina båda kolleger som har sett det som en uppgift.

Schörling
Fru ordförande! Turkiet ligger ju på en seismisk förskjutning som löper från öst till väst. Därför är tyvärr jordbävningar ganska vanliga i Turkiet. Vi kan inte förhindra att jordbävningar sker, men vi kan naturligtvis lindra verkningarna av dem genom att bygga husen mer stabila rent tekniskt samt finna förvarningssystem.
Denna jordbävning var ganska kraftig, 6, 3 på Richterskalan. Förutom det otroligt sorgliga att människor fick sätta livet till, blev det ju också stora materiella skador, bl.a. på elsystemet och på oljecisternerna i staden Adana.
Turkiet har jordbävningar. Det är därför ofattbart att den turkiska regeringen, bara 100 km från detta område, nu planerar att bygga ett kärnkraftverk som blir det första i Turkiet.
Jag vill fråga kommissionären vad kommissionen tänker göra för att vädja till Turkiet och säga till landet att det inte skall bygga ett kärnkraftverk i ett så jordbävningsbenäget område. Det är illa nog att man bygger ett kärnkraftverk, men vi måste förhindra en katastrof som kan inträffa med ett kärnkraftverk i just detta område.
Skogsbränder i Grekland

Ephremidis
Fru ordförande! Jag skulle vilja be kommissionsledamoten att han inte nöjer sig med en förhoppning om stöd och solidaritet efter de senaste två månadernas katastrofala bränder i Grekland. I stället bör han offentligt lova omedelbar hjälp med återuppbyggnadsarbetet. Det som har brunnit är tiotusentals hektar odlad mark, byggnader, infrastruktur, och många har skadats eller dött under bränderna. Därför skulle jag vilja be honom att lova omedelbar hjälp. Dessutom skulle jag vilja be honom att utnyttja sitt inflytande så mycket som möjligt för att förmå de grekiska regeringarna, även den nuvarande, att äntligen upprätta skogsmarksregistret och att införa strängare lagar om handel med mark och om byggnadsverksamhet. Lagstiftningen är nämligen så bristfällig att pyromanligor i maskopi med kommersiella byggnadsintressen faktiskt anlägger bränder i Grekland i mycket större utsträckning än man skulle kunna tro.
Jag vill också ta tillfället i akt och påpeka att gemenskapen saknar en förebyggande, effektiv politik för att skydda skogarna. Det finns inget samordnande organ, det finns inga resurser för att kunna använda vetenskapens och teknikens modernaste metoder, men allt detta skulle behövas, för att Europa inte skall ödeläggas av bränder, för bränder förekommer ju inte bara i Grekland.

Papakyriazis
Fru ordförande! Grekland har den sorgliga särställningen att det är det land i Europa där varje brand leder till att störst områden förstörs.
Grekland har naturligtvis inte monopol på dessa katastrofala bränder. De flesta områdena i södra Europa är, på grund av klimat och geografiskt läge, svårt drabbade av bränder. Just nu, medan jag talar, rasar nya bränder på Peloponnesos i södra Grekland. Jag tror att Europaparlamentet skulle vilja uttrycka sin solidaritet med mina landsmän. De senaste dagarnas många bränder i Grekland har också krävt människoliv. Jag anser att Europeiska kommissionen bör ge dessa områden ekonomiskt och tekniskt bistånd omedelbart. Också jag för min del vill understryka att Europeiska unionen bör hantera frågan på ett systematiskt sätt, i samarbete med alla de nationella myndigheterna, så att de tar initiativ till ett förebyggande system för att förhindra dessa skador.
Till sist vill jag mycket kraftigt understryka att man till varje pris måste förhindra att de förstörda områdena förvandlas till tomter. Därför bör man uppmuntra återställande, en återplantering av skog i dessa områden.
Fru ordförande! Som företrädare för mina socialistiska europeiska kolleger i PASOK vill jag tala om att vi helhjärtat stöder den framlagda resolutionen.

Trakatellis
Fru ordförande! Varje år brinner enorma skogsarealer i Grekland, men också i andra av gemenskapens Medelhavsländer. Utan tvivel anläggs en del bränder av pyromaner, som söker efter ekonomisk vinning, men de flesta orsakas av de speciella klimatförhållandena. Det är emellertid ett faktum att bristen på brandförsvar och svårigheten att samordna insatserna gör att bränderna får särskilt katastrofala följder. Att det saknas ordentlig bevakning och förebyggande åtgärder beror dessutom på att arbetet med upprättandet av det nationella markregistret har blivit försenat. En annan orsak är att det inte finns några nationella handlingsplaner i enlighet med gemenskapens förordning 308/97 om brandskydd för gemenskapens skogar. Herr kommissionär! Jag vill ha svar på följande frågor: för det första - om ni har fått handlingsplanerna från den grekiska regeringen 1997 och vilka summor som har anslagits för detta ändamål i gemenskapens budget, för det andra - hur det går med upprättandet av det nationella markregistret, som finansieras av gemenskapens andra ramprogram, där man begärt att den grekiska regeringen skall göra nedskärningar och flytta över pengar till andra projekt.
Med anledning av den svåra branden i Thessaloniki begärde jag redan förra året en generell strategi för förebyggande åtgärder och inrättande av ett europeiskt centrum för brandskydd med syfte att systematiskt studera och försöka förhindra brandkatastrofer, i synnerhet i områden med stor biologisk mångfald, som Europeiska unionen har undertecknat ett speciellt avtal om. Det är följaktligen nödvändigt att på ett effektivt sätt skydda skogarna och dessa värdefulla områden.

Daskalaki
Fru ordförande! Jag skall inte beskriva katastroferna. Det har mina kolleger gjort mycket bra. Några ord skulle jag dock vilja säga. För det första, att frågan om naturkatastrofer i allmänhet har diskuterats i parlamentet. Vi har själva avskaffat den budgetpost som avsåg sådana katastrofer. Vad skall vi då göra? I den konkreta frågan, dvs. bränderna i Grekland, vill jag gärna hålla med mina kolleger och fråga kommissionen om den har för avsikt att utöva de påtryckningar som den är skyldig att utöva på den grekiska regeringen, för att den skall upprätta detta omtalade markregister, som alltså inte finns, vilket varje år får svåra följder i samband med bränderna. Jag vill också fråga kommissionen om den, inom ramen för sina befogenheter, har för avsikt att utöva påtryckningar på den grekiska regeringen, för att inte de nedbrända områdena skall falla i orätta händer. Vidare skulle jag vilja understryka att det faktiskt är ett verkligt problem och att man därför måste hitta former för att lämna hjälp. De skador som bränderna orsakat är mycket omfattande, och vi måste därför söka finna ett lämpligt sätt att lämna hjälp, och vi bör naturligtvis inte stryka poster ur budgeten, när vi verkligen behöver dem.

Papayannakis
Fru ordförande! Uppenbarligen finns det inte stora möjligheter till materiell hjälp. Kommissionen kan emellertid, inom ramen för sina befogenheter och skyldigheter, spela en mycket viktig roll för att förebygga bränder på lång sikt.
Bortsett från naturens nyckfullhet, fru ordförande, finns det många andra faktorer som orsakar eller underlättar bränderna: avsaknaden av ett markregister, vilket ger vissa personer hopp om att tillskansa sig den brända marken, olagliga byggnader och olaglig tätbebyggelse, som saknar infrastruktur eller lämpliga tillfartsvägar och därmed hindrar släckningsarbetet, och slutligen - och det vill jag särskilt framhålla för kommissionen - de tusentals olagliga och okontrollerade soptipparna, som saknar bevakning och är helt oorganiserade, där eld lätt kan bryta ut.
Kommissionen kan vara till stor hjälp: för det första kan den agera för att påskynda upprättandet av markregistret, som för övrigt finansieras just av kommissionen. Den kan vidare vägra att betala ut bidrag som direkt eller indirekt sanktionerar eller tolererar byggnader som uppförts utan tillstånd. Och naturligtvis kan kommissionen utöva mycket starkare påtryckningar på myndigheterna, i synnerhet de lokala och regionala, för att de skall iordningställa moderna och skyddade platser för avfall. I detta syfte kan kommissionen hota med att vända sig till domstolen eller att avbryta utbetalningen av bidrag. På så sätt skulle kommissionen på ett avgörande sätt bidra till att minska brandrisken i Grekland.

Brittan, Sir Leon
Fru ordförande! Om jag kan börja med situationen i Azorerna och i Grekland, måste jag säga att kommissionen naturligtvis sympatiserar väldigt mycket med offren för bränderna i Grekland och jordbävningen i Azorerna. Först av allt vill jag framföra våra uppriktiga kondoleanser till de familjer som förlorat någon familjemedlem. Jag kommer inte att kunna svara på alla frågor som ställts. Jag kommer emellertid att dela med mig av den information jag har.
När det gäller bistånd till offren för dessa katastrofer, innehåller gemenskapsbudgeten för 1998 inte några anslag till katastrofhjälp inom Europeiska gemenskapen, men de områden som påverkats av katastroferna mottar medel från strukturfonderna enligt mål 1. Inom ramen för de tillgängliga anslagen kan de offentliga myndigheterna omdirigera sina utgifter så att de tar hänsyn till de nya behoven.
Vad som mer specifikt gäller för jordbävningen i Azorerna, så har kommissionen haft inledande kontakter med de regionala och nationella myndigheterna för att undersöka möjligheterna, inom ramen för gemenskapens stöd till Portugal, till finansiering av nödvändigt återuppbyggande av det som raserats i jordbävningens spår.
Kommissionen informerades att det behövs sändas in en officiell begäran från de regionala myndigheterna till övervakningskommittén för gemenskapsstödramarna, som faktiskt sammanträder i Lissabon i dag. Om detta sker kommer naturligtvis kommissionen att beakta denna begäran i en anda av öppenhet.
När det gäller Grekland finns det operativa program inom strukturfonderna som delvis skulle kunna finansiera återskapandet av miljön och skogarna. Dessutom kan också det särskilda programmet för förebyggande av skogsbränder bidra till att förbättra de förebyggande systemen, och det bör noteras att anslagen under detta program minskades från 23 miljoner ecu under 1997 till 17 miljoner ecu under 1998. Låt mig till sist betona att kommissionen är villig att snabbt undersöka varje form av konkret begäran som kommer från behöriga myndigheter i dessa två länder. Jag har ingen ytterligare information utöver vad jag har sagt om någon sådan begäran har skett.
Jag kan också bekräfta att kommissionen kommer att fatta alla nödvändiga formella beslut rörande möjliga ändringar av de befintliga programmen för att göra det möjligt att åstadkomma vad jag nyss har sagt.
Vad gäller Turkiet, vilket har nämnts, var det en mycket allvarlig jordbävning den 27 juni som ledde till att ett avsevärt antal personer dödades och skadades. Jag skulle återigen vilja uttrycka vår djupa sympati och våra kondoleanser till de familjer och enskilda som påverkades av denna tragiska händelse. De senaste rapporterna från Federationen Röda korset och Röda halvmånen säger att ungefär 300 000 personer bor i tält, men uppskattningarna av skadorna fortsätter.
Turkiska Röda halvmånen, Kizie Ay, gav omedelbart bistånd i form av tält, filtar, livsmedel och mobil köksutrustning och över 1 000 enheter blod. Internationella federationen Röda korset och Röda halvmånen utfärdade en begäran om medel för att kunna köpa katastrofhjälputrustning. En bedömningsdelegation från FN som besökte området den 1 och 2 juli rapporterade att regeringen och de lokala myndigheterna hade situationen under kontroll och varken behövde eller begärde någon internationell hjälp. Situationen har inte förändrats sedan dess.
OCHA, FN: s kontor för samordning av humanitära frågor, utfärdade regelbundet situationsrapporter och verkade som en kanal för bidragen. Alla bidrag som mottogs var avsedda för användning i samordning med de relevanta FN-organisationerna. ECHO har beslutat att tilldela 500 000 ecu som gensvar på IFRC: s begäran om medel till katastrofhjälpsutrustning. Detta täcker utrustning som till exempel filtar, tält, mobila kök och elgeneratorer.

Ordföranden
Tack så mycket, herr kommissionär!
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 17.30.

Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande förslag till resolution:
B4-0763/98 av Colajanni och Augias för Europeiska socialdemokratiska partiets grupp om återlämnande av egendom tillhörande förintelsens offer, -B4-0775/98 av Puerta med flera för gruppen Europeiska enade vänstern om återlämnande av egendom tillhörande förintelsens offer, -B4-0780/98 av Roth med flera för gruppen de Gröna i Europaparlamentet om återlämnande av egendom tillhörande förintelsens offer, -B4-0781/98 av Muscardini med flera för de grupplösa om återlämnande av egendom tillhörande förintelsens offer, -B4-0783/98 av Dimitrakopoulos med flera för Europeiska folkpartiets grupp om återlämnande av egendom tillhörande förintelsens offer.
De Giovanni
Fru ordförande! Det kan vara lämpligt att helt kort beskriva innehållet i denna resolution, i vilken vi uppmanar rådet och kommissionen att, i respekt för minnet av de elementära mänskliga rättigheternas alla miljontals offer, utöva de påtryckningar som krävs på de berörda regeringarna tills man offentliggör och återställer till de ursprungliga ägarna eller de aktuella rättsinnehavarna, samtliga de tillhörigheter som stals från judarna och som sedan deponerats i banker där sekretessen varit speciellt hög. Det rör sig om egendom som har utgjort och som fortfarande utgör ett enormt problem för den allmänna opinionen.
Detta är innehållet i vår resolution, en text som jag vill kommentera mycket kort och mycket enkelt genom att påminna om Europas ansvar för förintelsen. Europa är en blandning av tolerans och våld. Det är inte sant att förintelsen uppkom ur en helt annan värld. Tyvärr har förintelsen även växt fram inifrån Europas egen historia. Därför är detta något som berör oss på djupet, eftersom det hela tiden innebär nya typer av ansvar, ansvar som är av historisk-kulturell natur. Låt mig i denna kammare bryta en lans för motståndet mot den historierevisionism som håller på att utplåna det förflutna och som därigenom håller på att göra det omöjligt att bygga en samtid och en framtid. Det är uppenbart att den europeiska civilisationen framför allt måste baseras på ett fördömande av förintelsen och samtidigt på ett fördömande av alla typer av våld och behovet av att man verkligen accepterar de skillnader som finns. Det är detta som är den springande punkten!
Vårt krav är mycket precist och konkret och rör ett viktigt ämne, som har berört hela den allmänna opinionen och, framför allt, djupt oroat den amerikanska allmänna opinionen. Vår uppmaning till kommissionen och rådet är därför det som jag nämnde inledningsvis.

Ephremidis
Fru ordförande! Vi stöder helt och fullt resolutionen och de krav som framförs i den, och vi begär att kommissionen skall leva upp till sitt ansvar, för det är oacceptabelt om den uppför sig som Pontius Pilatus i sådana frågor.
När vi nu diskuterar förintelsen, vill jag gärna ta tillfället i akt och säga att den har ägt rum, låt vara i mindre skala och med mindre omfattande följder, även i andra länder, även i mitt hemland. Och ännu i dag vägrar de tyska myndigheterna att betala skadestånd - och det rör sig om förluster på flera miljarder dollar - och de vägrar att betala tillbaka det lån som de förband sig att betala tillbaka efter kriget, oavsett krigets utgång. Och de hittar olika förevändningar om att alla pengar har tagit slut, i synnerhet efter återföreningen av de båda tyska staterna. Jag skulle därför vilja be kommissionsledamoten att tala om förintelsens följder för Europas befolkning, men också om denna oacceptabla inställning hos ett av gemenskapens medlemsländer, ett land som därtill är det rikaste och mäktigaste.

Ullmann
Fru ordförande, herr kommissionär, mina damer och herrar kolleger! Med tanke på känsligheten hos det ämne som vi talar om, var det enligt min mening ett klokt beslut att lämna vägen öppen i rådets och kommissionens resolution, vilken skall användas för att utöva press på de berörda institutionerna och regeringarna så att egendomen som tillhör förintelsens offer hamnar hos dem som har rätt till den. Men just därför att det är på det här viset, eftersom denna öppenhet var nödvändig här, skulle jag nu eftertryckligen vilja understryka vad kollegan De Giovanni också har sagt.
Det finns en moralisk och rättslig nödvändighet att agera i denna fråga. Den moraliska nödvändigheten består i att förintelsen är ett exempel på hur de mänskliga rättigheterna sätts ur spel. Detta måste fördömas! Och vi måste handla därefter. Den rättsliga förpliktelsen består i att det i alla rättsliga regleringar skall finnas bestämmelser som gör det möjligt för skadade att få skadestånd eller att få tillbaka vad som har tagits ifrån dem.
Jag skulle vilja avsluta med att påpeka att Europeiska unionens agerande här är en historisk nödvändighet. Jag hoppas att Auschwitz kommer att hamna inom EU: s gränser genom utvidgningen under nästa valperiod. Därför är det redan nu nödvändigt att Europeiska unionen gör klart vad det betyder för unionen.

Van Bladel
Fru ordförande! Femtio år efter detta sekels största tragedi har offren inte fått någon upprättelse och egendom och lösöre har ännu inte återbördats till deras arvingar. Nu när fakta ligger på bordet beträffande de schweiziska bankernas verkliga roll är det således rätt tillfälle för parlamentet att med rätta uppmana Schweiz att ge förintelsens offer upprättelse. Min grupp har inget att tillägga här och ställer sig helt bakom detta.

Dimitrakopoulos
Herr ordförande! Jag tror att vi alla i detta parlament är överens om att fördöma förintelsen men också de handlingar och försummelser som har följt i dess spår.
Det är uppenbart att man till varje pris måste lösa frågan om den egendom som tillhört förintelsens offer. Det är ytterligare ett led i strävan att skipa rättvisa för offren för denna fruktansvärda politik i det förflutna. Schweiz, det första land där frågan om förintelseoffrens egendom aktualiserats, har efter internationella påtryckningar gjort vissa ansatser till en lösning. Det råder inget tvivel om att det krävs ytterligare kompenserande åtgärder för att det åtminstone i detta land skall kunna uppnås något påtagligt resultat. Men liknande kompenserande åtgärder måste vidtas också av vissa andra berörda länder. Jag vill gärna tro att Europaparlamentets resolution, som vi behandlar i dag, innebär ännu ett steg i denna riktning.

Newman
Herr ordförande! I dag, 53 år efter naziregimens militära nederlag, är det en skam att man fortfarande måste vädja till regeringar och banker att de skall lämna tillbaka de tillgångar som stals från det judiska folket under förintelsen till de överlevande och deras arvingar. Det är självklart att de överlevande oftast är äldre personer, och många är klena och skröpliga eller lever i fattigdom under sina återstående år.
Släktingar som är arvingar till de mördade offren har förvägrats ersättning på grund av den absurda anledningen att nazibarbarerna inte utfärdade några dödsattester och postade dem till de judar som lyckades fly undan gaskamrarna och dödsgroparna som nazisterna hade utsett som öde för hela det judiska folket.
I de fall där det helt säkert inte finns några levande arvingar, bör tillgångarna som stulits från dessa förintelsens offer användas för att finansiera materiellt stöd till de många numera äldre och fattiga överlevande som ursprungligen kom från en fattig bakgrund. Jag stödjer i sin helhet Europaparlamentets resolution som kräver att de stulna tillgångarna återlämnas, och jag hoppas att kommissionen och rådet kommer att göra allt som står i deras makt på detta område.
Det går emellertid aldrig att kompensera för shoah, massmordet på 6 miljoner judiska män, kvinnor och barn i Europa. Minnet av dessa 6 miljoner judiska martyrer, av deras liv och känslor, av deras kultur och av deras potential, måste bevaras. Och något som är mycket viktigt är att de ondskefulla rasistiska och antisemitiska idéerna, medierna och verksamheterna hos dagens fascister och nynazister i Europa måste bekämpas och hållas nere med alla tillgängliga medel.

Nordmann
Herr ordförande! Efter de andra talarna har Newman just sagt allt, och när det gäller innehållet delar den liberala gruppen givetvis de känslor och ståndpunkter som har uttryckts och framförts.
Men vi har ändå inte undertecknat den gemensamma texten, eftersom vi anser att punkt 1 är formulerad på ett mycket klumpigt sätt, och att den riskerar att skada textens viktiga innebörd och göra det till en simpel fråga om lobbying.
Det är därför som jag redan nu vill, genom att låna Newmans ord - och jag kommer att ta upp det igen alldeles strax - lägga fram ett muntligt ändringsförslag som kommer att ersätta: " utöva alla tänkbara påtryckningar på de berörda regeringarna" med orden " göra allt de kan i enlighet med deras behörighet" . Textens räckvidd skulle inte förvanskas och den skulle inte längre kunna vara ett simpelt och motbjudande utnyttjande.
Jag hoppas att alla våra kolleger kan acceptera det här muntliga ändringsförslaget, som jag kommer att förnya vid behov.
(Livliga applåder)

Ojala
Herr ordförande! Jag kan helt dela de tankar som Newman här framförde. Enligt min uppfattning menade han att vi i dag fortfarande måste bekämpa fascismen.
I den här resolutionen talar man uttryckligen om judar och de är ju en grupp som fick lida värst under nazisternas skräckvälde. Jag skulle dock vilja påminna om att det utöver judar fanns även många andra grupper som utsattes för dessa vedervärdigheter och förtryck. Speciellt vill jag lyfta fram zigenare och homosexuella. Även dessa gruppers heder måste återupprättas. Under senare tid har man bland annat i Schweiz och i Tyskland grundat fonder, ur vilka judar, zigenare och sexuella minoriteter som utsatts för grymheter kan få ersättningar. Dessa ersättningar är tyvärr närmast symboliska, men de är bevis på att hedersbetygelser även i dag är på sin plats. Jag hoppas att kommissionen och rådet i fråga om återlämnande av egendom utöver judarna uppmärksammar även zigenare och homosexuella.

Amadeo
Herr ordförande, kära kolleger! Alleanza Nazionale stödjer den gemensamma resolutionen från Europaparlamentet om ett återlämnande av den egendom som stals från förintelsens offer och uttrycker sin tillfredsställelse med att man i kammarens debatt behandlar ett av våra egna resolutionsförslag, som undertecknats av Muscardini och Pasty, samt ordföranden för Alleanza Nazionale, Gianfranco Fini.
Delegationen från Alleanza Nazionale är särskilt tillfreds med detta uttalande från kammaren, som vi anser vara en naturlig avslutning på den parlamentariska behandling som inleddes just med två av våra politiska initiativ i frågan, den skrivna deklarationen av den 14 januari 1998 och det därpå följande resolutionsförslaget av den 20 maj 1998. I båda dessa initiativ krävde vi att man skulle återlämna den egendom som tillhört förintelsens offer.
Det är med andra ord uppenbart att vi till fullo stödjer den gemensamma resolutionens innehåll och krav, som vi inom kort kommer att rösta om. Det oerhörda brott som de nazistiska förbrytarna begick mot de människor som tillhörde den judiska religionen, den skam som fläckat nazisternas allierade i olika europeiska länder där man medverkat till förföljelsen, angiveriet och razziorna och, inte minst, den tragiska raslagstiftning som infördes av den fascistiska regimen i Italien, gör den ovärdiga skändlighet som det innebar att lägga beslag på egendomar och sedan gömma undan det kapital man stulit från offren för denna fruktansvärda förföljelse än mer oförsvarlig. Detta är något som vi betraktar som ren och skär stöld, eftersom det är uppenbart att de berörda bankerna och finansinstituten inte kunde undgå att känna till vilka som var innehavare av de olika kontona.
Alleanza Nazionale kräver därför att egendomar och kapital som tillhör förintelsens offer, även i de fall där det är omöjligt att nå ägarna eller deras arvtagare, skall överföras till en fond som hanteras av Judiska världskongressen eller någon annan sammanslutning eller annat organ som Judiska världskongressen anger och bemyndigar i detta syfte.

Brittan, Sir Leon
Herr ordförande, jag tror inte att jag behöver säga hur starkt jag respekterar de känslor och åsikter som uttryckts under denna debatt av så många ledamöter från parlamentets alla hörn. Personligen måste jag säga att jag inte bara respekterar dessa känslor och åsikter, utan jag har heller ingen svårighet att säga att jag delar de flesta känslor som uttryckts.
Å andra sidan så måste jag meddela kommissionens ståndpunkt och, även om jag inte kan tro att inte alla mina kolleger är av samma åsikt som jag just gett uttryck för, så är det ett faktum att naziguldaffären inte ligger inom kommissionens behörighet. Allt som kommissionen kan göra vid dess kontakter med den schweiziska sidan är att uttrycka en ståndpunkt i frågan som jag tycker skulle ligga väldigt mycket i Schweiz intresse att göra sitt yttersta för att tillmötesgå, och på ett sätt som skulle tillfredsställa de som talat i denna kammare.
Även om det är ett faktum att kommissionen inte har någon behörighet här, så kan jag säga att jag personligen varmt välkomnar det faktum att debatten har skett i kammaren och att de åsikter som uttryckts har uttryckts. Jag är säker på att, bland det virrvarr av aktiviteter från enskilda och organisationer, representativa och icke-representativa, de åsikter som uttrycks så starkt och av det stora flertalet av er i kammaren kommer att influera omvärlden, och kommer att få, hoppas jag, den effekt som ni önskar.

Ordföranden
Vi skall nu genomföra omröstningen.
Om resolutionerna om egendomar som tillhört förintelsens offer

Ordföranden
Nordmann! Jag har redan noterat er begäran om ett muntligt ändringsförslag. Under ert inlägg rapporterade jag det själv. Innan vi övergår till omröstningen vill jag meddela en begäran om två muntliga ändringsförslag. Det ena presenterades av den liberala gruppen och är tänkt att ersätta de första orden i paragraf 1, som är " uppmanar Europeiska unionens råd och kommission att respektera minnet" med följande ord " uppmanar medlemsstaterna att på alla sätt agera för att respektera minnet..." . Det som därefter följer kvarstår oförändrat.
Har jag förstått detta rätt, Nordmann?

Nordmann
Herr ordförande! Vi kräver inte att man tar bort uppmaningen till rådet och till kommissionen, men vi vill tillägga " och till medlemsstaterna" , och vi vill ersätta " utöva alla tänkbara påtryckningar på de berörda regeringarna" med orden " göra allt de kan i enlighet med deras behörighet" . Detta är ord som kommissionär Brittans anförande har berättigat, om det skulle behövas, och jag hämtar dem från Newmans egna uttalanden.

Ordföranden
Nordmann! Det har utan tvekan förekommit ett qui pro quo mellan begäran från den liberala gruppen och den text som har presenterats för mig, för under ert inlägg var denna formulering mycket klar. Detta kan emellertid samtliga ledamöter bedöma själva. Jag måste däremot vända mig till kammaren för att kontrollera att det inte föreligger några invändningar mot ett muntligt ändringsförslag.

Aelvoet
Herr ordförande! Vi anser att den befintliga texten är bättre än det framlagda muntliga ändringsförslaget, och vi motsätter oss sålunda en omröstning om det muntliga ändringsförslaget.

Ordföranden
Som ni vet föreskriver arbetsordningen att vi inte får rösta om ett muntligt ändringsförslag om minst 12 ledamöter i kammaren invänder mot detta. Tyvärr räcker det inte bara med er förklaring. Jag ber ledamöterna att resa sig upp.
(Tolv ledamöter reser sig.) Dimitrakopoulos begär att uttrycket " den judiska världskongressen" i paragraf 2 skall ersättas med " Israels regering, Knesset, samt de organisationer som företräder det judiska folket i världen."
(Parlamentet antog resolutionen.) Härmed är omröstningen om brådskande ärenden avslutad.

Omröstning
Bourlanges
Herr ordförande! Jag skulle vilja framföra en synpunkt om den föregående omröstningen. Jag måste säga att jag blev mycket upprörd över det sätt på vilket det muntliga ändringsförslaget avslogs, eftersom det skäl som anfördes var otillfredsställande.
Förfarandet för att avslå ett muntligt ändringsförslag har ett mycket legitimt syfte: att skydda ledamöterna mot risken för att ett ändringsförslag inte blir förstått. Men vad som sades här, det var att man vägrade att låta det gå till omröstning, eftersom man utav två versioner föredrog den andra versionen. Men det är kammarens sak att besluta det.
Ni hade inget val, herr ordförande. Ni handlade på ett bra sätt, men jag anser att våra kolleger missbrukade förfarandet, eftersom kammaren, som till absolut största delen hade valt en annan text, av tolv kolleger blev påtvingade minoritetens text.
(Applåder)

Ordföranden
Bourlanges! Frågan är mycket känslig och den berör oss alla, och därför lät jag er göra denna kommentar. Låt oss säga att det är ett slags röstförklaring. Naturligtvis skulle man kunna kommentera Aelvoets motivering, men jag måste hålla mig till arbetsordningen och som en följd av detta har jag inte presenterat Aelvoets motivering, eftersom jag endast såg tolv ledamöter som reste sig.

Aelvoet
Herr ordförande! Regler är regler, och reglerna säger inte vilken sorts motivering som måste användas. Alltså är kommentaren från vår kollega totalt omotiverad. Det är möjligt att han har en annan åsikt, det är inget problem för mig, men reglerna säger inget om typen av motivering som krävs.

Deprez
Rätten till framställning är en av de äldsta rättigheterna som tillkommer individer. Det är alltså helt i sin ordning att medborgarna i Europeiska unionen också får den möjligheten, som är kodifierad alltsedan Maastrichtfördraget trädde i kraft.
Men det är samtidigt nödvändigt att framställningarnas avsändare, som i allmänhet motiveras av vad de anser vara statsmakternas kränkning av deras legitima rättigheter, dessutom inte får en känsla av att Europaparlamentet, som de har vänt sig till, inte bryr sig om att granska deras anhållan grundligt och snabbt. Det är alltså viktigt att utskottet för framställningar får nödvändiga medel, både materiellt och i personal, för att effektivt och snabbt kunna behandla de många framställningar som det nuförtiden tar emot varje år.
Det är för övrigt beklagligt att rådet, i motsats till kommissionen som gärna samarbetar med utskottet för framställningar, tydligen inte är lika villigt att samarbeta. Parlamentet har rätt att vänta sig att rådets tjänstemän också deltar i arbetet inom utskottet för framställningar.
Rådets attityd och bristen på medel är särskilt skadligt då en grundlig granskning av framställningarna också är ett utmärkt sätt för institutionerna att utvärdera hur gemenskapsrätten tillämpas och egentligen respekteras i de olika medlemsstaterna.
Genom att rösta för den här resolutionen vill jag alltså särskilt insistera på hur nödvändigt det är för alla europeiska medborgare att institutionerna har ett nära samarbete, även inom utskottet för framställningar.
Betänkande Newman

Deprez
Europeiska ombudsmannen är den andra pelaren för rätten till framställningar, vid sidan av utskottet för framställningar och tack vare ombudsmannen har medborgarna och de boende i Europa möjlighet att personligen och direkt delta i utformningen av en union som respekterar sina egna principer och sina egna lagar.
I likhet med föredraganden kan man verkligen glädja sig åt att ombudsmannen har följt Europaparlamentets rekommendationer, och att han har definierat vad man bör avse med " administrativa missförhållanden" . Med lika stor tillfredsställelse måste man också notera att ombudsmannen har välkomnat vårt förslag, om att en gemensam samling allmänna administrativa regler bör utformas, vilka skall tillämpas på alla institutioner och alla organ i Europeiska unionen, i form av en administrativ uppförandekod. Den koden skall givetvis klargöra vilka påföljder som en bevisad överträdelse får.
Denna trots allt positiva utvärdering kan emellertid inte dölja det faktum, att endast tre procent av 1412 klagomål om administrativa missförhållanden som registrerades under det gångna året har lett till en anmärkning, en förordning eller en uppgörelse i godo. På den punkten kan jag inte hindra mig själv från att dela den skeptiska inställning som föredraganden visar, när det gäller bilden av den verklighet som siffrorna avslöjar.
Syftet med en noggrann granskning av de framställningar som ombudsmannen tar emot är ju nämligen att bidra till bättre fungerande institutioner och organ i gemenskapen, och till deras trovärdighet. Med hänsyn till detta framstår det som nödvändigt att utvidga och förstärka samarbetet mellan ombudsmannen och utskottet för framställningar. Det är också önskvärt att kommissionen förfogar över tillräckliga kontrollmedel, för att den skall kunna kontrollera om gemenskapens lagar tillämpas rätt i varje medlemsstat.
I en rättsstat med självaktning kan möjligheten att vända sig till ombudsmannen bara vara ett komplement, för att försäkra sig om att institutionerna uppför sig riktigt. Det kan aldrig vara den huvudsakliga metoden.
Det är i den andan som jag ger mitt stöd till den föreslagna resolutionen.

Titley
Herr ordförande! Jag är glad att kunna stödja detta betänkande som behandlar en ny och viktig del av EU: s institutioner, Europeiska ombudsmannen.
Ombudsmannen fyller den lucka som fanns i vårt sätt att arbeta genom att låta allmänheten sända in ett klagomål när de blivit offer för dålig förvaltning inom EU: s institutioner.
Det är goda nyheter att i fler än hälften av de fall som avslutades förra året, så visade det sig inte föreligga någon dålig förvaltning. Ombudsmannen har emellertid likafullt spelat en viktig roll för allmänheten genom att be kommissionen att förbättra medborgarnas rättigheter vid inledningen av rättsfall som är ett resultat av klagomål, något som kommissionen nu har gjort.
Man kan förstå folk som tycker att de är lika små som David, kämpande mot Bryssels Goliat när de klagar på Europeiska kommissionen - men nu skall folk veta att om de har ett godtagbart klagomål så kommer David att ha en stark allierad i ombudsmannen som kommer att möta Goliat tillsammans med dem!
Betänkande Thors

Lindqvist (ELDR), Eriksson, Seppänen och Sjöstedt (GUE/NGL), Holm och Schörling (V), Bonde, Lis Jensen, Krarup och Sandbæk (I-EDN)
Undertecknarna av denna röstförklaring stöder helt Europeiska ombudsmannens initiativ om offentlig tillgång till handlingar och därmed också Astrid Thors' betänkande. Det är på tiden att EU börjar sätta handling bakom de många vackra orden och avsiktsförklaringarna om öppenhet, som garanteras i Fördraget. Öppenhet och insyn är avgörande förutsättningar för ett demokratiskt system, så att beslutsfattarna kan ställas till ansvar för de beslut som de fattar.
Det går att göra mycket mer för att öka öppenheten i EU, vilket också är bakgrunden till Europeiska ombudsmannens undersökning. För att göra det lättare för medborgarna att ansöka om att få tillgång till offentliga handlingar och för att underlätta behandlingen av frågor om tillgång till handlingar skall EU: s institutioner och organ ha samma generella, klara och lättillgängliga administrativa bestämmelser på detta område.
Ombudsmannens undersökning och framställningar till EU: s institutioner och organ om mera öppenhet är ett steg i rätt riktning. Vi hoppas att EU: s institutioner kommer att följa upp undersökningen och framställningarna och arbeta för att införa bättre regler om tillgång till offentliga handlingar. Rätten att ta del av offentliga handlingar bör enligt vår uppfattning vara huvudregeln i EU, inte undantaget.

Ryynänen
Europeiska ombudsmannens första specialrapport till parlamentet är redan i sig ett starkt bevis på ombudsmannainstitutionens stora betydelse. I uppbyggnaden av ett medborgarnas samhälle i Europa och utvecklingen av en medborgarnära union behövs en aktör som försvarar den vanliga medborgaren, den så kallade lilla människan, klämd av det byråkratiska maskineriet. Europeiska ombudsmannen är för parlamentets målsättningar en centralt viktig institution och person.
Ämnet för Europeiska ombudsmannens specialrapport, det praktiska förverkligandet av offentlighetsprincipen, är oerhört viktigt för att bringa unionen närmare medborgarna. Europeiska ombudsmannens undersökning på eget initiativ har redan i sig främjat dokumentens offentlighet; befintliga bestämmelser har på ett helt nytt sätt börjat verkställas.
Det återstår emellertid mycket att göra på grundval av gjorda rekommendationer. Öppenhet måste bli en ledande princip vars begränsningar eller undantag noggrant skall motiveras. I många fall handlar det om att förvandla hela förvaltningskulturen från hemlighållande till öppenhet och att i verkligheten förbinda sig till att helhetsbetonat förverkliga offentlighetsprincipen.
Det är säkert nödvändigt att på basis av detta vidareutveckla allmänna administrativa bestämmelser för unionens institutioner och organ. Allmänheten har rätt att få information, rådgivning och vägledning i alla frågor som rör verksamheten i gemenskapens institutioner eller organ. Begäran borde besvaras så snabbt som möjligt och enligt den så kallade enluckasprincipen, dvs. genom att vid behov hänvisa frågeställaren till rätt institution. Om dessa principer inte omsätts i praktisk verksamhet är det lönlöst att tala om en medborgarnära union.
När det gäller den egentliga offentligheten av dokumenten måste man gå längre än till institutionernas interna bestämmelser. De gemensamma offentlighets- och öppenhetsbestämmelser som förstärker förbindelsen att man även i praktiken skall handla enligt dessa principer måste införlivas i gemenskapslagstiftningen.

Kompensation till passagerare som nekas ombordstigning på luftfartyg
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0240/98) av González Triviño för utskottet för transport och turism om förslag till rådets förordning om ändring av förordning (EEG) nr 295/91 om införande av gemensamma regler om kompensation till passagerare som nekas ombordstigning på luftfartyg i regelbunden lufttrafik.

González Triviño
Herr ordförande, ärade ledamöter! Den fråga som vi skall debattera är av stor betydelse för de europeiska medborgarna. Tack vare de senaste årens avregleringspolitik när det gäller flygtransporter, har vi, samtidigt, fått uppleva en markant prissänkning på många flygningar och en ordentlig ökning av antalet passagerare. Men samtidigt har mindre önskvärda konsekvenser dykt upp, som ökningen av de tillfällen då vissa passagerare, med giltig biljett, nekas ombordstigning då det sålts fler biljetter än antalet lediga platser. Denna företeelse, som redan gjort sig känd under det engelska namnet overbooking , innebär ett stort missnöje för de drabbade passagerarna.
Kommissionen har beslutat att se över den lagstiftning som gäller för närvarande, vilken är från 1991, med det dubbla syftet att garantera att medborgarna väl känner till sina rättigheter och att anpassa ersättningen för både den materiella skadan och för det missnöje som det innebär att drabbas av överbokning.
Det förslag som läggs fram inför denna församling är resultatet av många konsultationer som genomförts med alla sektorns parter: användare, konsumenter, fackföreningar, flygbolag, etc.
Det nuvarande förslaget har följande som främsta mål: att sluta skilja på reguljära och icke-reguljära flygningar, vilket blivit inaktuellt på grund av liberaliseringen av flygtransporterna och uppkomsten av nya flygbolag; att garantera att passagerarna informeras om deras rättigheter till ersättning i händelse av nekad ombordstigning trots en giltig biljett; att fastställa ersättningsnivåerna och justera dem efter utvecklingen av den aktuella ekonomiska situationen; och att undvika att de passagerare vars flygningar ställs in av kommersiella skäl står oskyddade och utan någon som helst ersättning.
Vi föreslår, i samförstånd med kommissionen, att reglerna som fastställts av flygbolagen för ersättning vid nekad ombordstigning skrivs på ett klart och begripligt språk och sprids, genom kommissionen, till konsumentorganisationer i Europeiska unionen. Det är också önskvärt att information om passagerarnas rättigheter finns tillgänglig för allmänheten vid incheckningsdiskarna på engelska och på det språk som talas i landet där ombordstigningen nekats med bokstäver som är minst en centimeter höga.
En annan sak som bör påpekas är att de biljetter som vissa passagerare får som kompensation för sin trofasthet till ett visst flygbolag också omfattas av denna förordning, även om de delats ut kostnadsfritt.
Och som avslutning vill jag uttrycka min åsikt att ändringsförslagen sammantagna förbättra kommissionens text. Alla ändringsförslag är acceptabla, men jag skulle vilja göra en nyansering vad gäller ändringsförslag nummer 10, där man yrkar på att den aktuella texten trycks på biljetten. Detta har nackdelar, för det första därför att texten på biljetterna är en konsekvens av en internationell förordning vilket skulle vara orealistiskt eller en undanflykt för flygbolagen och, för det andra, därför att det redan finns många flygbolag som inte ger ut biljetter, utan meddelar per fax att ett avtal om biljett slutits. Följaktligen skulle jag ersätta " biljetten" med " med biljetten" . Denna nyansering tror jag skulle göra det mer realistiskt att genomföra detta agerande.
Och vad beträffar ändringsförslag nummer 23 av Van Dijk, som jag vill gratulera, skall jag säga att jag accepterar det till fullo. Det hon, genom sitt tillägg, gör är att klarlägga och se till att de flygbolag som syndar mest är med i den årliga studie som kommissionen kommer att göra. Jag vill också säga att man förbättrar informationen till användarna och garanterar dem deras rättigheter, och att bolagen är tvungna att tillämpa förordningen.
Och ni tillåter mig väl att utnyttja detta inlägg för att tacka, som europeisk medborgare och som ledamot, Van Dijk för hennes flit och arbete i detta parlament, och önska henne samma framgång med de nya arbetsuppgifter som hon skall utföra, för att envis och arbetsam kommer hon att fortsätta vara. Vi förlorar en kär, arbetssam kollega och även en enastående kvinna. Lycka till och tack för ert bidrag till Europeiska unionen.

Aparicio Sánchez
Fru ordförande! Den socialdemokratiska gruppen kommer att stödja det goda och kompletta betänkandet av González Triviño som, efter att ha debatterats i utskottet för transport och turism, innehåller några försiktiga och givande ändringsförslag som stärker konsumenternas intressen.
Jag vill gratulera kommissionen, därför att dess förslag att ändra denna förordning innebär ett nytt framsteg i dess politik - ibland långsam men bestämd - avseende konsumentskydd och, i det här fallet, på den för konsumenterna väldigt specifika och viktiga marknaden, som den kommersiella flygtrafiken är.
Allt grundar sig på en premiss som man antingen tror på eller inte. Vi tror på den. Den som äger och förvaltar ett flygbolag bör veta att han inte äger ett företag vilket som helst - vare sig det är offentligt eller privat -, ett produktionsmedel med endast lukrativa ändamål, utan att det handlar om ett företag som tillhandahåller en tjänst som har ett allmänintresse, och att det av denna anledning har två egenskaper som de andra inte har. För det första, skyddet för de som köper denna tjänst av allmänintresse är, om möjligt, viktigare än skyddet för alla andra köpare som införskaffar en mindre nödvändig tjänst. Och för det andra, vinstintresset, företagets resultaträkning, är inte det högst värderade, hur legitima dessa koncept än må vara, utan det måste finnas parallellt med en utomordentlig öppenhet, rättvisa och kommersiell säkerhet för köparen.
Men jag måste göra en grundläggande invändning, herr ordförande: i kommissionens förslag och i betänkandet föreslås väsentliga förbättringar till fördel för köparen, men man ifrågasätter inte företeelsen överbokning. Det har gått tillräckligt många år för att fundera kring om det är vettigt att behålla den tillåtna siffran för överbokning av platser. Jag ifrågasätter inte nu överbokningen i sig - som man också kommer att vara tvungen att revidera någon gång - men däremot den tillåtna siffran. Det finns tillräckligt mycket uppgifter för att kunna göra ett statistik arbete med syftet att minska den tillåtna siffran och till och med få den att närma sig noll. När denna siffra tilläts var alla biljetter ombokningsbara, följaktligen var denna kompensation rättvis. Men i dag är det en stor del - mer än hälften av passagerarna - som reser med icke-ombokningsbara biljetter, varför frågan närmar sig vilken annan affärstransaktion som helst.
Men nåväl, vi välkomnar ändringen av denna förordning, därför att överbokningen på flygtrafik är i dag, på grund av hur ofta det sker och det obehag som det föranleder, det främsta gisslet som kan drabba resenären, och detta parlament ansåg det nödvändigt, då det antog ett betänkande som det tagit initiativ till för några få månader sedan, och som jag hade äran att ta hand om, att förbättra informationen till passagerarna, informationen om deras rättigheter, höja ersättningsnivåerna, få systemet att även omfatta charterflyget, reglera den motsatta situationen till överbokning, det vill säga, flygbolag som ställer in ett flyg på grund av fåtalet passagerare, med tvetydiga - om inte rentav osanna - förklaringar som kamouflage. Nåväl, nästan allt detta tas upp i den förordning som kommissionen föreslagit, och förbättras i González Triviños betänkande för utskottet för transport och turism, som vi i morgon kommer att anta, och till detta kommer, utan tvekan, den socialdemokratiska gruppens röster i denna församling att bidra.

Jarzembowski
Herr ordförande, käre herr kommissionär, kära kolleger! Vi träffas igen denna sena timme, så som tyvärr är brukligt. Jag tror att vi kan vara nöjda med kommissionens förslag om kompensation till passagerare som nekas ombordstigning på luftfartyg i lufttrafik. Vi i PPE-gruppen stöder de flesta av ändringsförslagen från utskottet för transport och turism. Vi tycker framför allt att det är rätt att de passagerare som trots giltig flygbiljett inte kan komma med på grund av överbokning från och med kommande år - jag antar att det träder i kraft under kommande år - kommer att få en högre kompensation, 185 ecu för flygningar upp till 3 500 km och 370 ecu för flygningar som överstiger 3 500 km.
Jag tycker också att det är rätt att man har upphävt skillnaden mellan charter- och linjeflyg, men inte helt och hållet. Vid charterflygningar gäller den enbart om sittplatsen bokas, men inte om man har bokat en paketresa. Alltså gäller de gamla bestämmelserna för resenärer med paketresor, här görs inga ändringar. Men det är riktigt att samma sak händer och en kompensation måste betalas om en enskild biljett säljs på ett charterflyg.
Jag tycker också att det är viktigt att vi informerar medborgarna om deras rättigheter. Det finns mycket bra flygbolag - det är de flesta - som av sig själva erbjuder en kompensation vid överbokning. Men det finns också flygbolag som inte gör passageraren uppmärksam på att han har rätt till kompensation vid överbokning. Därför är de nya bestämmelserna som vi har föreslagit tillsammans med kommissionen riktiga, nämligen att det skall finnas informationsanslag vid incheckningsdiskarna.
Här avviker emellertid vi kristdemokrater från några av utskottets förslag. Vi anser inte att bokstävernas storlek på informationsanslagen måste bestämmas på gemenskapsnivå. För det första har vi subsidiaritetsprincipen, och för det andra finns det skillnader i de olika länderna. Vissa länder har ett språk, andra har flera språk, och att vi nu skall bestämma gemensamt för alla länder från Finland till Portugal i vilken storlek - i centimeter - informationsanslagen skall tillverkas, det tycker jag är att gå för långt. Vi bör här hålla oss tillbaka som parlament, min grupp kommer åtminstone att rekommendera att vi röstar nej i morgon.
Vi vill även påpeka - och här har jag också en något annorlunda uppfattning än föredraganden - att det är riktigt att denna information skall stå tryckt även på flygbiljetten.
Det kommer säkert att krävas internationella förhandlingar för att göra klart det ena eller det andra. Flygpassageraren som bokar sin biljett via en resebyrå genom sin sekreterare, och där man bekräftar hans bokning, han behöver ingen information om kompensation. Men den normale lille medborgaren som bokar sin flygbiljett, han bör få möjlighet att läsa om sina rättigheter på sin flygbiljett.
Vi avböjer även kravet från majoriteten av utskottet att bestämmelsen om kompensation även skall gälla flygningar från tredje land. Vi kan inte ha två rättssystem. Gemenskapens företag skall betala kompensationer, och amerikanska eller andra konkurrerande företag behöver inte betala kompensation. Vi måste hålla det på global nivå, för det kan ju inte gå an att våra europeiska flygbolag får nackdelar i konkurrensen mot amerikanska och andra flygbolag.
Jag tror att detta är en rättvis kompromiss mellan passagerarnas intressen och flygbolagens intressen, och därför bör vi alla rösta ja till betänkandet på det hela taget.

Elmalan
Herr ordförande! Många användar- och konsumentorganisationer har gett uttryck för missnöjet hos de passagerare som har drabbats av överbokningsmetoder. Med tanke på det totala antalet resande personer i Europa gäller det här problemet visserligen bara en liten andel, men det är ändå så att den här metoden har en tendens att trivialiseras och att gå till överdrift. Det finns förresten en del flygbolag som inte tvekar att göra den till en viktig del av sin försäljningsstrategi. Mot den bakgrunden är det brådskande att se över de gemensamma reglerna om kompensation till passagerare som nekas ombordstigning, för att öka användarnas skydd och rättigheter, och för att få bolagen att avstå från att utnyttja den typen av metoder, samtidigt som vi måste akta oss för att inte legalisera en försäljningsmetod som är förkastlig och oacceptabel för passagerarna.
Jag ställer mig positiv till de ändringsförslag som finns i betänkandet av vår kollega González Triviño; de tvingar bolagen till att respektera strängare regler, med hjälp av ett bättre system för kompensation till passagerare och en mer fullständig och mer tillgänglig information. Fenomenet med överbokningar har blivit tydligare efter avregleringen av flygresemarknaden och den bittra konkurrens som bolagen ägnar sig åt. Det ökade antalet flygningar och strävan efter att fylla planen har fått en del att missbruka den här typen av metoder. Detta stärker kravet på en utvärdering av vilka sociala och ekonomiska konsekvenser avregleringen av flygtransporterna har fått, och att dra slutsatser av det, bland annat för att återinföra allmännyttiga kriterier och uppdrag inom flygtransportsektorn, som skall grundas på ett större deltagande för användarna, med nya kontroll- och interventionsrättigheter.

Van Dijk
Herr ordförande! Jag vill börja med att gratulera Gonzáles Triviño till hans betänkande. Det är ett bra betänkande och jag vill också tacka honom så hjärtligt för de vänliga orden han riktade till mig, för det är mycket riktigt den sista debatten i parlamentet som jag deltar i.
Jag vill dock lyfta fram några innehållsmässiga frågor. Det är sant att jag på min grupps vägnar har lagt fram ett ändringsförslag för att ändå öka insikten, och då i synnerhet för konsumentorganisationerna, om vilka flygbolag som nu gör sig mest skyldiga till överbokningar och därmed låter passagerare bli stående. Om man nämligen offentliggör detta kommer kanske flygbolagen inte att tycka om det, men det är däremot en särdeles effektiv åtgärd för att visa allmänheten att det kanske är bättre att se sig om efter ett annat flygbolag där överbokningar inte är allmänt brukliga. Det går naturligtvis inte för sig att man i slutändan vägrar ta ombord passagerare som har bokat.
Jag vill göra ännu ett påpekande. Jag tycker det är bra att förslaget från kommissionen föreligger, och jag ställer mig bakom ändringsförslagen från González Triviño. Men jag skulle likväl tycka det vore väldigt bra om man också tittade på konsumentskyddet för de andra transportmedlen. När man reser genom Europa med tåg så visar det sig mycket snart att resevillkoren där egentligen är från förra seklet och helt förlegade. Jag har ännu aldrig sett ett förslag från kommissionen om att skydda konsumenterna som reser med tåg. Jag skulle faktiskt tycka det vore utomordentligt bra, för att också se till att vi inte bara skämmer bort luftresenärerna, utan även någon gång skämmer bort de andra resenärerna som väljer de mer miljövänliga transportformerna. Det förefaller mig vara en utomordentligt bra idé, och jag skulle vilja be kommissionären att tänka över detta.

Ordföranden
Jag tackar er, framför allt eftersom detta var sista gången som ni hade möjlighet att yttra er i denna kammare. Jag tackar för det bidrag ni har lämnat, framför allt för det sätt på vilket ni har lett utskottet för kvinnors rättigheter, något som uppskattats av alla.

Van Dam
Herr ordförande! Av tio tusen resenärer som infinner sig på flygplatser inom Europeiska unionen med giltig biljett är det enligt föredraganden mellan tre och tolv personer som nekas tillträde till flygplanet. Nekad ombordstigning förekommer alltså procentuellt sett inte ofta. Med tanke på det enorma antalet flygningar drabbar det ändå ett tiotusental personer om året.
Kommissionen och majoriteten i transportutskottet efterlyser med rätta ett skäligt ersättningsbelopp. Det kan ske genom en anpassning av förordning 295/91.
Det är av stor vikt att informationen till resenärerna förbättras. Genom att denne nu har otillräckliga kunskaper om sin rättsliga ställning går han miste om skadestånd. Utskottets förslag, tillspetsat genom föredragandens ändringsförslag, förbättrar situationen.
Mycket har sagts om förslagets detaljreglering. Måste beslut om bokstavsstorleken på texten vid incheckningsdisken behandlas på europeisk nivå? Vi är för en strikt tillämpning av subsidiaritetsprincipen. Det medlemsstaterna själva klarar av måste de fortsätta att reglera. Men ändå motsätter vi oss i detta fall inte förslagets detaljreglering. Det gäller nämligen en förordning som blir direkt tillämplig i medlemsstaterna. Omnämnandet av detaljer är inte bara oundvikligt, utan det garanterar även level-playing field för flygbolagen inom unionen.
Förslaget kommer att förbättras avsevärt genom att ändringsförslag 20 godkänns. Detta stryker den av utskottet föreslagna kommittén med i uppgift att anpassa ersättningsbeloppet till den ekonomiska utvecklingen. Tillsammans med föredraganden är jag av den uppfattningen att ännu en ny kommitté medför en onödigt stor byråkrati.
Till slut vill jag gärna gratulera föredraganden till hans klara betänkande.

Linser
Herr ordförande! Den nämnda förordningen uppnådde inte den eftersträvade framgången i sin ursprungliga form, eftersom vissa flygbolag undanhöll de drabbade de nödvändiga upplysningarna. En skyddsföreskrift är emellertid bara meningsfull om de som skall skyddas känner till sina rättigheter. Vi måste förhindra att flygbolagen får möjlighet att undandra sig sina skyldigheter genom icke- eller desinformation. Därför anser vi att framför allt förslaget om informationsanslag vid incheckningsdiskarna mycket välkommet. Jag tycker emellertid även att det vore bra, vad gäller omfattande och kundinriktad information, att informera passagerarna även om den högre kompensationen på detta sätt, för det skulle förbättra informationen väsentligt.
Mitt fulla stöd får det ändringsförslag som förpliktigar flygbolagen att på begäran ställa en kopia på de gällande föreskrifterna till passagerarnas förfogande.

Camisón Asensio
Herr ordförande! Allt som vi sade till rådet i går under frågestunden om detta ämne kunde vi upprepa i dag, framför allt vad beträffar flygbolagens skyldighet att offentliggöra rätten till ersättning för skador i fall av överbokning och därmed få ett slut på den rådande omedvetenheten, och beträffande lämpligheten av att uppmuntra en förordning som syftar till att täcka de skador som uppstår då passagerare missar ett anslutande flyg.
González Triviños betänkande är, i stora drag, acceptabelt. Och vi gratulerar honom till detta, framför allt vad gäller behovet av att ändra de befintliga reglerna - som är från 1991 - och även vad gäller anpassningen av reglerna till den utveckling som transportindustrin genomgått, genom att tillgodose passagerarnas krav på information och höja ersättningsbeloppen.
Av största intresse är också idén om att passageraren, för att ha rätt till kompensation, skall ha infunnit sig minst trettio minuter innan avgången, men vid incheckningskön. Man skall inte glömma att nya amerikanska erfarenheter visar att de fall då man inte infinner sig till incheckningen har minskat från 10 till 8 procent tack vare den förbättrade informationen.
Däremot är kraven om information på det lokala språket eller storleken på annonsbokstäverna av mindre betydelse, som Jarzembowski så väl påpekat.
Slutligen, för att sammanfatta: Vi kommer att stödja detta betänkande.

Papayannakis
Herr ordförande! Först vill jag framföra mina gratulationer till föredraganden. Det han säger är mycket intressant.
Vi lever i en tid, herr ordförande, då internationaliseringen och teknologin säger oss att flyget kommer att kosta ungefär lika mycket som bussen. Detta betyder att konsumenten kommer att ha ett förhållandevis svagare skydd, även om priserna är lägre. Han kommer att ha färre bevis på att han har rätt till platsen, och han kommer eventuellt att ha sämre möjligheter att kräva sin rätt och protestera, i synnerhet om han befinner sig i ett annat land och är tvungen att göra det på ett annat språk. Jag anser alltså att föredragandens förslag är väldigt positiva, men vi borde skärpa dem i vissa avseenden, t.ex. när det gäller flygbolag från tredje land, som allt lättare kommer att kunna bedriva flygtrafik i Europa, bör unionens kontroll vara mycket strängare, och om dessa företag inte erkänner skyldigheten att betala kompensation, bör deras tillstånd kunna dras in. Vidare måste gemenskapens flygbolag som återvänder från tredje land ovillkorligen omfattas av reglerna. Där inträffar de största skandaler som vi känner till, och som jag också känner till från mitt eget land. Och kompensationerna, herr ordförande, måste naturligtvis betalas ut på plats, såsom det med rätta påpekats, även om företagen just då kan ha svårt att betala, i synnerhet kontant.
Att svartlista de företag som ständigt ägnar sig åt överbokning är också en utmärkt idé, och eventuellt borde kommissionen ta ställning till hur man skall kunna genomföra detta.

Amadeo
Herr ordförande! Det förslag som behandlas i dag avser att ändra de gällande reglerna avseende kompensation för de personer som nekas ombordstigning, förbättra hanteringen av de problem som uppkommer på grund av överbokning och att sist och slutligen skydda medborgarna från allt eventuellt missbruk från flygbolagens sida. Att nekas ombordstigning kan leda till avsevärda svårigheter för de resande.
Även om det bara handlar om siffror som vid ett första påseende kan verka löjliga, så visar statistiken, om den ställs i relation till den höga trafikvolym som registreras i de stora europeiska flygplatserna - genom var och en av dem strömmar årligen över 5 miljoner passagerare - att det förekommer många fall där man vägrats ombordstigning. Statistiken anger faktiskt cirka 5-10 000 fall varje år.
Detta kan naturligtvis bero på många olika motiv. Ett av de vanligaste är att antalet tillgängliga platser tagit slut. Den så kallade överbokningen är knuten till det faktum att passagerarna, även om de innehar en bekräftad bokning, inte inställer sig till incheckningen, utan litar på den flexibilitet de erbjuds som fullbetalande passagerare. Det rör sig om en tariff som i verkligheten ger dem rätt att avbeställa eller ändra bokningen, utan några extra avgifter, till nackdel för de personer som innehar biljetter som kan förlängas.
Den tillväxt inom lufttransportsektorn som inträffat i och med avregleringen av sektorn och möjligheterna för nya operatörer att komma in på marknaden, kommer säkerligen att innebära en ökning av detta fenomen. Det parlamentariska utskottet instämmer därför i de nya förslag som presenterats av kommissionen för att bättre skydda de tusentals passagerare som varje år vägras en plats ombord, även om den bokats i god tid, och för att skydda andra från den förvirring som skapas av bristen på klarhet i de regler som gäller vid eventuell ersättning på grund av att flygningar ställs in.
Vi glädjer oss slutligen åt förslaget eftersom det äntligen innebär skydd för konsumenternas intressen inom området flygtransporter.

Stenmarck
Herr ordförande! Låt mig först och främst få säga att jag inte anser att det som vi här behandlar är något som EU eller Europaparlamentet skall ägna sig åt. När vi nu arbetar för att ha en inre marknad, menar jag att vi skall vara väldigt försiktiga med att i detalj reglera denna. Därmed också sagt att min principiella inställning är att detta kan och skall faktiskt flygbolagen hantera själva. Det måste vara möjligt för ett flygbolag att visa att det är bättre än ett annat.
Att betala ut ersättning vid överbokning är i grunden ett konkurrensmedel precis som alla andra konkurrensmedel. Det finns alltid någon som säger att konkurrensen inte fungerar när det gäller flyget. Jag är medveten om att det på flera håll finns brister i detta avseende. Det bästa sättet att få flygbolagen att behandla sina passagerare på rätt sätt är emellertid att se till att konkurrensen blir bättre på fler sträckor än vad den är i dag. Då väljer man någon annan, om man inte är nöjd. Så fungerar systemet i alla andra sammanhang.
Detta förutsätter att kommissionen lägger ned tid och kraft på väsentligheter i stället, t.ex. på att få fram ett förslag om fördelning av slots . Det vore intressant att i dag få ett besked om detta från den ansvarige kommissionären.
Jag måste erkänna att jag tycker att det känns synnerligen pinsamt när vi såsom ett europeiskt parlament skall ta ställning till ett förslag från kommissionen som säger att informationen på flygplatserna skall ske på ett anslag " på vilket bokstäverna skall vara minst två centimeter höga" . Dessvärre blir det bara marginellt bättre av att föredraganden säger att det räcker med en centimeter. Uppenbarligen anser både kommissionen och föredraganden att de som finns utanför detta hus inte kan tänka ut själva hur de skall informera sina passagerare. Om det nu inte är så att kommissionären har behagat skämta med oss, så är det bästa sättet att hantera just denna artikel att förpassa den till första bästa papperskorg. Vi har stora och avgörande frågor att ägna tid och kraft åt, inte minst när det gäller flyget och transportsektorn. Låt oss få möjlighet att koncentrera oss på dem!
Kinnock, Neil, ledamot av kommissionen. (EN) Herr ordförande! Som tur är så finns det inga arrangemang i detta parlament eller något annat, som säger att man måste betala böter när man talat för länge. I annat fall hade vi alla varit mycket fattigare.
Innan jag svarar på frågorna om herr González Triviños betänkande, skulle jag vilja säga, som andra också har gjort, hur mycket jag beklagar det faktum att Van Dijk lämnar detta parlament. Jag vet att hon själv valt detta och naturligtvis föredrar alla politiker att lämna sitt uppdrag av egen vilja och inte därför att väljarna vill att man skall gå. Jag hoppas hon kommer att trivas i sin nya roll. Under de tre och ett halvt åren vi arbetat tillsammans har jag börjat beundra henne och se henne som en mycket bra parlamentariker och en mycket pålitlig och progressiv kollega. Jag hoppas att hon blir lycklig och får möjlighet att förverkliga sig själv i framtiden.
Jag vill också tacka utskottet för transport och turism och, särskilt, föredraganden González Triviños för ett utmärkt betänkande om kompensation vid nekad ombordstigning. Jag har förstått att herr Stenmarck tycker att det är pinsamt. Han skulle förmodligen tycka att det var ännu mer pinsamt om han inte fick korrekt information om hans rätt som konsument och ytterligt förlägen om han blev nekad att stiga ombord på ett plan och inte hade ett tillräckligt pålitligt regelsystem för att se till att han under dess omständigheter kunde utöva sin rätt som konsument.
Det är också ett faktum att hur liten detaljen än verkar vara i förhållande till textens faktiska storlek, så är jag helt säker på att om det vore stora skillnader inom inre marknaden så skulle det finnas konsumenter som skulle bli förargade över det sätt på vilket de behandlades och vidta rättsliga åtgärder som skulle vara tidskrävande, dyra och trots det inte garanterade att skydda deras rättigheter. Så även om det verkar futtigt för ett upplyst och förfinat intellekt som Stenmarcks, så är resten av oss glada att ha rättigheter som vi kan lita på.
Den praktiska verksamheten inom ett flygbolag innebär att en viss överbokning tyvärr är oundviklig. Men det är vår plikt att se till att de passagerare som nekas plats trots att de har en giltig biljett, eller motsvarande, kompenseras för den skada de åsamkas, som kan vara mycket kännbar.
De bestämmelser som fastställs i 1991 års förordning om kompensation till passagerare som nekas ombordstigning på luftfartyg har varit användbara när det gällt att skydda passagerarnas intressen, men ny utveckling inom sektorn och ett misslyckande från alltför många flygbolags sida att på ett korrekt sätt tillämpa förordningen berättigar sannerligen att ett antal förbättringar görs. Detta förslag förfinar och uppdaterar de befintliga reglerna genom att ge bättre information till passagerarna, genom att höja kompensationsnivåerna på grundval av de ekonomiska trenderna sedan 1991 och genom att ta hänsyn till relativt aktuell utveckling inom den civila luftfarten som code-sharing , biljettfria resor och den minskande distinktionen mellan reguljära och icke-reguljära flygningar.
Allt detta är viktigt för att visa passagerarna att gemenskapens regelverk för luftfart för med sig påtagliga fördelar, inte bara genom lägre priser och förbättrad valmöjlighet för många flygningar, utan också bättre kvalitet på tjänsterna och användarskydd. Stenmarck och resten av denna kammare kan vara helt säker på att vi inte kommer att strunta i någon fråga eller koncentrera oss bara på biljettpriserna. De andra frågorna som tagits upp under debattens gång - som avgångs- och ankomsttider och hur dessa följs - är frågor som vi, precis som många parlamentariker, ständigt tar upp. Vi hoppas att vi i framtiden kommer att få se framsteg här också. Vi behöver inte på minsta sätt bortse från dessa viktiga aktiviteter vid ett antagande av den föreliggande lagstiftningen.
Det gläder mig att utskottet för transport och turism delar kommissionens ståndpunkt, vilket märks på att utskottets ändringsförslag i stort sett går på kommissionens linje. Så jag är glad att kunna säga att kommissionen kan acceptera ändringsförslagen nr 4, 7, 11, 12, 18, 21, 22 och 23. Kommissionen kan också i princip acceptera, efter vissa omformuleringar, ändringsförslagen nr 3 och 8, första stycket, eftersom de klargör det faktum att kapacitetsbegränsningar kan föreläggas på grund av fullständigt berättigade säkerhetsskäl.
Ändringsförslagen nr 5 och 19 som utvidgar tillämpningen av förordningen om transportörer från gemenskapen som återvänder från tredje land, är också i princip acceptabel, precis som ändringsförslag nr 6, eftersom det på ett precist sätt bestämmer flygbolagets ansvar att identifiera passagerare som fortfarande står i kö när incheckningen stänger. Ändringsförslag nr 13 är acceptabelt eftersom det understryker det faktum att även resebyrån kan betraktas som transportör i detta avseende. Ändringsförslagen nr 15 och 20 förenklar procedurerna genom att ersätta en ny kommitté med en som redan finns. Vi tycker att det också är acceptabelt, precis som ändringsförslag nr 17 som ger möjlighet till ytterligare betalningssätt. Kommissionen kan också delvis acceptera ändringsförslag nr 9 som ger en bättre grund för förbättrad kundinformation.
Det finns emellertid några ändringsförslag som vi inte kan acceptera. Jag går igenom dem väldigt snabbt och ger våra huvudsakliga skäl. Vi kan inte acceptera ändringsförslag nr 1. Vi menar att det är tydligare och öppnare att bestämma en minimigräns på 30 minuter för incheckning i förordningen. Ändringsförslag nr 2 om att föreskrifterna skall ställas till passagerarnas förfogande är inte acceptabelt, eftersom denna skyldighet redan finns i den nuvarande förordningen. Tredje stycket i ändringsförslag nr 8 är inte acceptabelt, eftersom även om passagerarna kan acceptera en plats i en lägre klass, så har de fortfarande nekats ombordstigning i den klass de har rätt till enligt deras biljett. Passageraren förtjänar därför korrekt kompensation även under dessa förhållanden.
Ändringsförslag nr 10, andra och tredje stycket, tillfogar onödig byråkrati och skulle göra informationsanslagen svåra att läsa, särskilt för någon som i likhet med mig som alltid behöver läsglasögon. Dessutom föreslås en text på biljetten; detta tror inte kommissionen är praktiskt genomförbart. Till sist kan jag inte acceptera ändringsförslagen nr 14 och 16, eftersom de i vissa fall skulle tvinga flygbolagen att betala högre kompensation än vad passagerarna faktiskt betalat för biljetten - det så kallade " bingoarrangemanget" . Vi bör kanske inte lagstifta om det.
Slutsatsen är emellertid att jag med tillfredsställelse kan välkomna de flesta ändringsförslagen, vilka kommer att göra det möjligt för kommissionen att stärka den föreslagna förordningen, och jag vill återigen tacka González Triviño och utskottet för transport och turism för deras konstruktiva och upplysta arbete. Det kommer utan tvekan att bidra på ett positivt sätt till de diskussioner som kommer att ske i transportrådet.

Ordföranden
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum imorgon kl. 9.00.

Strukturfondsprogrammen fram till slutet av 1999
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0214/98) av Howitt för utskottet för regionalpolitik om kommissionens riktlinjer om prioriteringar för anpassning av strukturfondsprogrammen fram till slutet av 1999 (C4-640/97).

Howitt
Herr ordförande! Mitt betänkande om riktlinjer för anpassning av strukturfondsprogrammen kan tyckas behandla ett torrt och tekniskt ämne. Men faktiskt är det så att vi här i kväll debatterar hur vi kan få europeiska finansieringsprogram som är avsedda att skapa jobb och välstånd att uppnå dessa mål; på vilket sätt och varför de skiljer sig, som europeiska program, från regionalt stöd som redan tagits i anspråk i medlemsstaterna; hur det kan skapas en givande dialog mellan lokala folk i Europas olika regioner som verkligen innebär ett utbyte av bästa metoder och som höjer kvaliteten för oss alla; och kanske först och främst hur beslutsfattarmaskineriet kan oljas för att göra hela systemet så lättillgängligt som möjligt på alla nivåer.
Som klargörs i betänkandet så är detta första försök att driva igenom riktlinjer för strukturfonderna i princip rätt och välmenande, men det är ett försök från vilket man måste ta lärdom: det offentliggjordes fyra år för sent i Merseyside och på andra håll efter det att de ändringar som dessa riktlinjer hade för avsikt att påverka redan hade skett; texten var kompakt och trögläst; det identifierade 27 olika prioriterade områden - alldeles för många för att kunna tas på allvar; och det spreds endast via medlemsstaternas regeringar och de kanske inte ens spred det vidare. Som ett resultat av detta visade en undersökning som jag utfört tillsammans med 11 organisationer med verksamhet i Europa som är av lokalt och regionalt intresse att 40 procent aldrig ens hade hört talas om riktlinjerna, och inte en enda kände till några positiva förändringar som de hade fört med sig.
Allvarligt talat så måste jag säga att detta är det stoff som driver euroskepticismen och ett område inom vilket EU måste bättra sig. I kväll lägger vi fram en rad praktiska förslag som skall göra just detta och som jag hoppas att ni, herr kommissionär, kommer att godkänna.
Låt mig nu koncentrera mig på tre frågor som utgör en svårare utmaning. För det första den rättsliga ställningen rörande det som kommissionen föreslår. Lokala och regionala myndigheter hävdar att detta varit en gråzon inom vilken kommissionen själv har försökt att utnyttja tvetydigheten. Vi har beställt detta rättsliga yttrande från parlamentets rättstjänst, som kommit fram till att kommissionen i artikel 9.4 i förordningen om förslag till strukturfonder försöker att godkänna riktlinjer som utgör en bindande rättsakt baserad på EG-domstolens domslut från maj 1970 om väsentliga bestämmelser och om annan prejudikatlagstiftning. Kommissionen försöker helt enkelt att i smyg bestämma över reglerna som styr de europeiska strukturfonderna utan att inhämta ett korrekt medgivande från medlemsstaternas regeringar via ministerrådet, och utan en fullständig granskning av Europaparlamentet.
Vi ber er i kväll att visa att ni är beredda att omvärdera saken och att samråd innebär samråd, inte ytterligare regler som inte behövs och som bara skapar svårigheter om grunden.
För det andra så ger oss denna debatt en möjlighet att angripa den förseningskultur som spritt sig inom dessa programs verksamhet: försenat godkännande av programmet, försenat godkännande av samlade programplaneringsdokument (land för land); försenad ansökningsinfordran; alltför korta tidsfrister; försenade underrättelser om godkännande; och till och med försenade utbetalningar av medel - för ofta, för sent för dem som behöver pengarna, men aldrig för tidigt för oss för att hinna reagera.
Det är därför vi ikväll uppmanar Europeiska kommissionen att offentliggöra sina föreslagna nya riktlinjer, nio månader - och helst minst sex månader - före datumet för ingivande av programmen; alltså senast den 31 december 1998 för nästa strukturfondsprogram. Om de inte gör det så kan detta program inte påbörjas i tid. Men det måste det. Jag hoppas vi får höra ett tydligt uttalande av kommissionären om att detta kommer att ske.
För det tredje, hur kan vi debattera anpassningar fram till tidpunkten för programmens avslutande utan att inse tillkortakommandena här? Under tiden vi förhandlar om nästa strukturfondsprogram från 1999 och framåt, finns det fortfarande 51 program i Förenade kungariket och 58 i Frankrike som inte avslutats från den senaste strukturfondsperioden fram till slutet av 1993. I Förenade kungariket finns det i dag 120 miljoner GBP (150 miljoner ecu) i utestående betalningar till regioner för projekt inom Europeiska regionala utvecklingsfonden som faktiskt avslutades under åren 1994-1996: medel som finns tillgängliga löper ut under denna vecka i min egen region, i öster; projekt i nordöst erhåller bara 45 procent av kostnaderna; offentliga projekt erhåller bara en tredjedel av kostnaderna i sydväst; och vi hittar liknande fall inom andra medlemsstater.
I kväll kommer parlamentet att bekräfta sin vilja att avsluta detta " stopp-start-tillvägagångssätt" inom området för det europeiska regionala biståndet för att säkerställa kontinuitet, när detta är möjligt, och en smidig övergång när det inte är det. Detta kan bara ske genom att planera i förtid. Vi uppmanar kommissionen att se till att de nya riktlinjerna ger möjlighet att göra just detta.

González Álvarez
Herr ordförande! För det första skulle jag vilja uttrycka mitt samtycke vad gäller betänkandet av Howitt för utskottet för regionalpolitik. Men jag vill framför allt betona att kommissionens riktlinjer för prioriteringarna avseende strukturfonderna skall vara tydliga, koncisa och lättlästa. De bör också finnas i ett och samma dokument, om möjligt, och ges tillräcklig spridning, eftersom Howitt, genom en rundfrågning som han gjort i olika regioner inom Europeiska unionen, klarlagt i sitt betänkande att kommunikationen av riktlinjerna till själva regionerna är förvirrande och sen och påverkar ibland inte de projekt som startas. Följaktligen anser jag att det handlar om en fråga med prioritet.
Jag delar också hans betoning av tre horisontella frågor: sysselsättningen, miljön och lika möjligheter. I Amsterdamfördraget kopplades dessa tre frågor mycket tydligt samman med Europeiska unionens övriga politiska områden.
Utskottet för sysselsättning presenterar en rad förslag och beklagar, i första hand, att man saknar uppgifter om fondernas effekter under den första delen av programperioden, att man vet mycket lite om den verkliga tillämpningen av mål 4, att det saknas statistik över fondernas effekt vad gäller lika möjligheter mellan kvinnor och män eller främjandet av anställning av människor med funktionshinder och även över deras inverkan på de nya sysselsättningskällorna. I går diskuterade vi Hulthéns betänkande och kunde konstatera att miljön har en avgörande betydelse vad gäller sysselsättningen. Faktiskt anser OECD att arbetstillfällena kommer att öka med 5, 5 procent i miljösektorn under de närmaste åren. Med tanke på hur litet de ökar i andra sektorer eller att de ibland minskar, är denna fråga avgörande.
Vi anhåller också om öppenhet, medverkan och ett ständigt beaktande av lika möjligheter och om de projekt som har med miljön att göra; vi önskar en balans mellan de politiska åtgärderna för att skapa sysselsättning och de ekonomiska, politiska åtgärder som tenderar att reducerar densamma. Det är inte första gången som regioner som min egen, där jag bor - Asturien -, erhåller medel från mål 1, ibland från andra mål och ibland från vissa gemenskapsinitiativ och, trots detta, är det en region i förfall där man beslutar om ekonomiska politiska åtgärder som gör att sysselsättningen minskar.
Man måste också hitta en balans mellan budgetarna för infrastruktur - som brukar skapa tillfälliga arbetstillfällen -, och stödet till små- och medelstora företag, till de nya sysselsättningskällorna, och till de lokala initiativen för sysselsättning, etc., som skapar mer stabila arbetstillfällen.
Fonderna bör tillhandahålla omsorgsinrättningar för barn och äldre, det vill säga, man bör beakta sådana projekt som sedan kan underlätta lika möjligheter till arbete mellan män och kvinnor.
Avslutningsvis, herr ordförande: Vi behöver en större budget till miljösektorn - mål 2 avsätter endast 5, 2 procent - och de lokala och regionala myndigheternas medverkan i de projekt som har med miljö att göra, därför att det är mycket viktigt att dessa kontrollerar att man respekterar miljöprinciperna.

Botz
Herr ordförande, herr kommissionär! Föredraganden har även levererat ett mycket värdefullt bidrag till diskussionen om reformen av strukturfonderna - även om han formellt sett naturligtvis inte borde göra det. Om det är så att dessa riktlinjer skall återspegla målen och den europeiska dimensionen av strukturfondspolitiken, om de alltså verkligen återger prioriteter för programmens inriktning, då får det naturligtvis inte finnas för många sådana riktlinjer! Riktlinjerna får inte bli vilseledande!
Under punkt 7 i förslaget till resolution kan man lätt få det intrycket att man med dessa direktiv menar mycket specifika kvalitativa indikatorer, alltså konkreta tal och kvoter. Jag vill verkligen varna för det, för jag tror att man kan uppfylla europeiska riktlinjer även om man skulle fela en smula på konkreta sifferuppgifter. Bakom dessa - det vet vi naturligtvis alla - döljer sig även problemet med detta förslag från kommissionen, 10 procentsreserven. För här uppstår frågan konkret, på vilken grund kommissionen - när vi skall fatta beslut om denna riktlinje någon gång nästa år - på vilken grund kommissionen även i framtiden kommer att besluta om ett medlemsland får ett sådant avdrag och hur dessa pengar fördelas i andra regioner. Detta bör om alls bara vara fallet om det felas på riktlinjerna och inte bara enskilda sifferuppgifter. Men då måste det handla om överträdelse av några viktiga europeiska riktlinjer.
Om medlemsländerna i framtiden - så som det ju är tänkt, och som vi även vill ha det i detta parlament - verkligen får möjlighet i framtiden att få större spelrum vid det nationella genomförandet av europeiska program, då får dessa riktlinjer inte vara för många och för detaljerade. Annars skulle vi ge medlemsländerna och regionerna större spelrum formellt sett, men inte i praktiken.
Slutligen skulle jag vilja tacka kollegan Howitt - även om vi står ensamma här i kammaren - för vad han har gjort. Den som läser detta betänkande ordentligt - och det skulle jag vilja rekommendera kollegerna - kommer att märka att han inte bara har tänkt igenom det formella, utan att han verkligen har talat med alla från de ledande tjänstemännen på kommissionsnivå till projektledarna i flera medlemsländer, och han har skrivit ned flera förslag, och jag rekommenderar kollegerna att läsa den mycket grundligt för de kommande debatterna!

Bianco
Herr ordförande, herr kommissionär! Strukturfonderna har utgjort ett speciellt viktigt kapitel i gemenskapspolitiken och de har utan tvivel uppnått betydande resultat när det gäller att få fart på vissa regioner som lider av historisk och traditionsbunden tillbakagång.
Vi står nu inför ett övergångsår och risken är att om vi inför alltför stelbenta regler, så kan detta komma att leda till en blockering, snarare än en nytändning. Även jag är övertygad om att Howitts betänkande innehåller viktiga påpekanden och att han pekar ut en väg som det kan vara lämpligt att följa. Men jag ställer mig frågan om det finns ett samband mellan den inriktning vi bör följa under programmets avslutande fas fram till 1999 och riktlinjerna inför övergången till det nya programmet, från 2000 till 2006.
Det finns vissa kriterier som måste bestämmas från första början med den yttersta klarhet. Jag tror inte att man, just på grund av den roll som regionerna och även de olika staterna har spelat, kan avstå från en dialog som börjar nedifrån. Idén att utfärda riktlinjer kan naturligtvis vara användbar när det gäller att bestämma den gemensamma inriktningen inom Europeiska unionen för att uppnå vissa gemensamma mål, men man får inte underskatta regionernas vitalitet, en vitalitet som just uppkommer ur den förmåga som vissa stater har när det gäller att identifiera de problem som skall lösas och de program som måste utarbetas.
Grundkriteriet i fördraget, som framhåller de sociala frågorna, tilldelar de enskilda staterna och regionerna, som för övrigt visar prov på en avsevärd vitalitet, en huvudroll i detta avseende. Detta är ett faktum som absolut inte får glömmas bort och som vi måste hålla aktuellt.
I betänkandet finns det dessutom ett antal andra synpunkter som jag anser vara av stor betydelse, klarheten, snabbheten, den information som måste ges, smidigheten och samtidigt förmågan att införa de många indikationerna i mycket väl avgränsade sammanhang. Riktlinjer är utan tvekan av godo, men de måste också kopplas samman med dessa behov.

Ryynänen
Herr ordförande! Kommissionens strävan att med hjälp av gemensamma riktlinjer främja regionalpolitiken som omfattar hela Europa är naturligtvis väl värd att stödjas. I likhet med Howitts utmärkta betänkande finns det dock anledning att fråga sig vad riktlinjerna i verkligheten används till och huruvida dessa mål uppnås på det sätt som framställts. Det handlar ju på sätt och vis om en gemensam referensram för anpassning av program.
Enligt min mening är det av stor vikt att riktlinjerna används för att uttryckligen utveckla regionalpolitikens kvalitet. Som bäst utgör de ett rådgivande instrument som kan bidra till utbyte av erfarenheter vad gäller den bästa praxisen och på det sättet utöka programmens effektivitet. Detta förutsätter emellertid praktiska förbättringar speciellt från de regionala aktörernas synvinkel.
Den nuvarande situationen och den stora mängden olika riktlinjer är onekligen mycket förvirrande. Kommissionen måste klart lägga fram de prioriterade målen i ett enda dokument. Likaså måste man komma ifrån kommissionens ändringskrav som läggs fram så sent att de skapar bara förseningar och frustration. Riktlinjerna måste publiceras i tid om man vill att de skall ha en verklig effekt vid planering av programmen. När det gäller den kommande nya programperioden betyder detta en överenskommelse inom loppet av detta år. Dessutom måste informationen och utbildningen på den regionala nivån utökas när man vill effektivisera riktlinjernas genomslag.
Precis som föredraganden har föreslagit borde prioriteringarna innehålla även en strategi för fortsatt stöd, övergångsperiodens åtgärder och programmets avslutning på ett visst område. En ordentlig strategi för övergångsperioden skulle kunna hindra många problem, såsom förseningar, brist på resultatansvar och förspillande av medel, vilket i dag är en beklaglig verklighet.
Eftersom förhållandena i medlemsstaterna och inom regionerna är mycket olika måste man även i dessa gemensamma riktlinjer och målsättningar kunna bibehålla en viss flexibilitet. Ändå skulle de viktigaste prioriteringsområdena, som till exempel sysselsättning, miljö och jämställdhet, säkert dra klar nytta av gemensamma indikatorer.

Schroedter
Herr ordförande! Jag tackar Howitt för detta betänkande. Mer kunde inte göras, eftersom Europaparlamentet konsulterades så sent. Jag måste helt ärligt säga att jag är mycket besviken över att Wulf-Mathies inte är här. Drar hon sig för denna konfrontation?
Den kritiska punkten är den bindande kraften hos dessa riktlinjer. Denna konflikt tar vi upp igen i den nya förordningen. Mest informativ är föredragandens förfrågan, som finns i betänkandets motivering. Riktlinjerna är i praktiken en papperstiger. De ignoreras av medlemsländerna. Kommissionen framhärdar inte i att de skall användas som riktlinjer för att hålla de europeiska målen och de europeiska samordningspolitiken. Det är att betrakta som ytterst allvarligt med tanke på den aspekten att riktlinjerna i framtiden skall utgöra det centrala i den europeiska strukturpolitiken, och att de då även skall vara ett pseudo-centrum för en strukturfondsförordning när det handlar om europeisk samordningspolitik.
Kommissionen har omfördelat uppgifterna i den nya förordningen. Det var mycket klokt gjort, men när de inkräktar på att bestämma ramarna och kontrollerna, då behöver de riktlinjerna som ledstänger. Om dessa riktlinjer inte får någon central betydelse kommer det inte att finnas någon europeisk samordningspolitik. Det är ett mycket, mycket farligt sågande på den viktigaste bron vi har.
En hållbar utveckling, lika möjligheter och sysselsättning kan bara uppnås om det är ett gemensamt mål. Detta gemensamma mål behöver också en gemensam väg, även om den kan beträdas på olika sätt i de olika regionerna.
Därför är det mycket viktigt att denna diskussion fortsätter intensivt. Vi vet, att många medlemsländer inte vill ha några riktlinjer. Det är ansvar nog att utveckla dem till ett centralt instrument.

Taubira-Delannon
Herr ordförande, herr kommissionär! Jag skulle vilja koncentrera mitt anförande på en av aspekterna i Howitts utmärkta betänkande, och särskilt på kommissionens riktlinjer, som, är det sagt, skulle kunna bli tvingande - trots att den rättsliga grund som denna tvingande lag skulle vila på inte är helt självklar.
Jag skulle på förhand vilja påminna om att systemet med strukturfonderna är originellt och effektivt, och det ur många synvinklar: indelningen i målområden som tar hänsyn till regionala skillnader; det ibland föredömliga sättet på vilket strukturfonderna har varit ett stöd för regionalpolitiken - eftersom strukturfonderna verkligen har strukturerat; infrastrukturerna som har bundit samman territorier; hjälpen och stödet till ekonomiska verksamheter, särskilt på landsbygden och huvudsakligen för en diversifiering inom jordbruket; stödet till utbildning och omskolning, som verkligen har gagnat sysselsättningen. Systemet har utformats på ett intressant sätt: samrådsförfarandet vilar på regionala utvecklingsplaner och på " docup" , gemensamma programdokument, vars varaktighet och regelbundenhet i dag har fastställts och fungerar bra.
Principerna för utformningen av strukturfonderna är också intressanta: man kan bland annat nämna additionalitetsprincipen som möjliggör en samverkan mellan medlemsstaternas, de regionala myndigheternas och Europeiska unionens interventioner; principen om förenlighet med EU: s texter, dvs. fördragen och förordningarna, men också unionens allmänna principer, t.ex. prioriterade mål som rör miljön, sysselsättningen och lika möjligheter för kvinnor och män, och till sist subsidiaritetsprincipen inom regionalpolitiken, som på ett beundransvärt sätt illustrerar att den är nödvändig och effektiv.
Nu något om instrumenten, och då tänker jag på gemenskapens stödram, som ser till att programmet blir sammanfattande och enhetligt, det gäller också för de operativa program som närmare fastställer villkoren för hur programmen skall genomföras. Självklart finns det fortfarande mycket att göra när det gäller utvärderingarna, inte bara när det gäller utarbetandet av fördrag, utan också när det gäller tidsramar för publicering av utvärderingarna, för att man skall kunna ha någon nytta av dem.
Det är helt logiskt och till och med betryggande att kommissionen är angelägen om att inte låta Europeiska unionen förlora förmågan att påverka riktlinjerna för regionalpolitik och användningen av strukturfonderna. Här kommer givetvis frågan om legitimitet upp, som jag tog upp alldeles nyss i samband med den rättsliga grunden, men också frågan om Europaparlamentets aktiva deltagande och bidrag, en politisk instans för övrigt, och därmed frågan om parlamentets insatser för att sådana riktlinjer skall kunna upprättas.
I vilket fall som helst handlar det framför allt om att hitta en balans - som utan tvivel kommer att vara ömtålig - mellan en princip, nämligen subsidiariteten som inte får ifrågasättas, och ett mål, nämligen sammanhållningen, som kräver samordnade interventioner, kanske till och med justeringar.
Det som står på spel är viktigt, eftersom det handlar om att komma fram till hur man skall formulera och förena den nödvändiga samordningen och ekonomiernas vilja till oberoende.

Nicholson
Herr ordförande! Får jag samtidigt som jag välkomnar betänkandet gratulera föredraganden till hans arbete och ansträngningar att i allmänna termer försöka förstå hur riktlinjerna för strukturfonderna fungerar?
Jag förmodar att kommissionen kommer att ta allvarlig hänsyn till Howitts slutsatser i kväll, eftersom han inte bara har identifierat problemområden, utan gett en konstruktiv kritik om hur problemen kan angripas för att göra tillämpningen av riktlinjerna mer effektiv, och därigenom bidra till en större öppenhet och effektivitet.
Jag har förståelse för åsikten att en viss flexibilitet bör erbjudas, på grund av skilda omständigheter i medlemsstaterna. Om det finns för många riktlinjer, så bör problemet tas itu med utan att tvinga medlemsstaterna att acceptera vad som kanske visar sig vara en enhetlighet som motverkar sitt eget syfte. Förenkling måste innebära något mer än bara ett elegant system i Bryssel som omöjligen kan tillämpas på medlemsstatsnivå.
Föredraganden drar slutsatsen att de befintliga programmen måste kompletteras och att de framtida programmen måste förtydligas i större utsträckning. Det är oacceptabelt att bestämmelserna utfärdades utan en korrekt rättslig grund och dessutom i stort sett förblev olästa. Kommissionen kan naturligtvis säga att den gav sig ut på okänt vatten och att det bör tillåtas ett visst experimenterande när det gäller riktlinjer. Detta är ett otillräckligt svar till de europeiska medborgarna, inför vilka vi till sist alla är ansvariga. Kommissionen har en enorm erfarenhet och sakkunskap inom liknande områden, och vi bör inte låta den bräka att det finns ett arbete att utföra och att vi måste ta itu med det. Jag ber kommissionen att ta till sig detta.

Brittan, Sir Leon
Herr ordförande! Jag vill tacka parlamentet och i synnerhet herr Howitt för detta viktiga förslag till betänkande och resolution. Trots en del kritiska kommentarer i betänkandet, i huvudsak om tidsplaneringen och formatet rörande kommissionens riktlinjer, finns det mycket i resolutionsförslaget som vi kan skriva under på. Det påminner oss till exempel om det övergripande syftet med riktlinjerna, som var att tillhandahålla en allmän ram för strategi- och prioriterade frågor inom vilken man skulle göra anpassningar till de nuvarande programmen. Avsikten var aldrig att beröra projekt som redan pågick och som genomfördes på ett tillfredsställande sätt.
I resolutionen inser man att, även om riktlinjerna tillhandahåller medel för att fastställa prioriteringarna för unionen som helhet, så behöver man ta hänsyn till de lokala omständigheterna när man beslutar om anpassningar till programmen, och riktlinjerna bekräftar detta synsätt.
På liknande sätt skriver vi också under på förslaget i resolutionen som innebär att riktlinjerna bör ses som en mekanism för utväxling av bästa metoder mellan alla partners på regional, nationell och europeisk nivå, och detta är en aspekt som kan förstärkas på ett användbart sätt i framtida riktlinjer från kommissionen för nästa programperiod.
När det gäller riktlinjernas rådgivande aspekter, vill jag upprepa att avsikten alltid varit att riktlinjerna bara skulle tillhandahålla en allmän ram. Vad gäller deras rättsliga status har kommissionen alltid betonat riktlinjernas rådgivande karaktär och deras roll för övervakning av kommittéer och andra relevanta myndigheter vid anpassning av programmen. Det är faktiskt så att riktlinjerna var ett svar på en begäran från medlemsstaterna själva att kommissionen borde formulera strategiska riktlinjer, i överensstämmelse med subsidiaritetsprincipen, för att underlätta anpassningarna när hälften av programmen genomförts. Riktlinjerna har därför varken den lömska avsikt eller den lömska effekt som vissa har befarat eller hävdat.
Det betonades faktiskt särskilt att alla förändringar av de nuvarande mål 1- och 6-programmen skulle syfta till att skapa jobb. Det är tydligt att det är detta som riktlinjerna försökt åstadkomma. Kommissionen delar alltså inte det synsätt som säger att samhällsekonomin och nya sysselsättningskällor betonas på ett otillräckligt sätt i riktlinjerna.
Ett betydande avsnitt i dokumentet behandlar främjandet av lokala möjligheter genom lokala utvecklings och sysselsättningsinitiativ. Riktlinjerna belyser, till exempel, möjligheterna för företag att erhålla ekonomisk vinst från marknadsföring av lokala kvalitetsprodukter och kvalitetstjänster inom olika nischmarknader, och de betonar också möjligheterna med kooperativ, ömsesidiga bolag, föreningar och stiftelser.
Medan åtgärder inom området för lika möjligheter kanske alltför ofta finansierats av Europeiska socialfonden, så håller kommissionen med föredraganden om att sådana övergripande aspekter bör beaktas inom alla områden som finansieras genom fonderna. Detsamma gäller, till exempel, för miljön och den hållbara utvecklingen. Men detta är mer en fråga för medlemsstaterna själva att ta itu med när de ställer samman sina program, eftersom riktlinjerna var avsedda för att tillämpas på alla fonder.
Många av de återstående punkterna i resolutionen avser inte riktlinjerna för anpassning av de nuvarande programmen, utan kommissionens förslag till framtida riktlinjer enligt artikel 9.4 i dess förslag till allmän förordning för strukturfonderna efter 1999. Precis som föredraganden fastställer i sitt betänkande, så är det inte hans avsikt att föregripa diskussionerna om reformen. Men jag är säker på att kommissionen kommer att ta till sig slutsatserna om behovet av mer lämpliga och läsvänliga riktlinjer i framtiden, även om jag inte kan hålla med om att halvårsrapporten nästan hade färdigställts vid den tidpunkt då riktlinjerna utfärdades i föreliggande fall.

Ordföranden
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum imorgon kl. 9.00.

Säkerhet vid elektronisk kommunikation
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0189/98) av Ullman för utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt om meddelandet från kommissionen till rådet, Europaparlamentet, Ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén om säkerhet och pålitlighet vid elektronisk kommunikation - Mot en europeisk ram för digitala signaturer och kryptering (KOM(97)0503 - C4-0648/97).

Ullmann
Herr ordförande! Det rättsliga likställandet av digitala och traditionella signaturer är kärnan i detta betänkande. I den bör parlamentets svar på kommissionens meddelande om elektronisk kommunikation och en europeisk ram för digitala signaturer och kryptering formuleras.
Om man ser litet närmare på denna centrala åsikt, då ser man genast vilka konsekvenser som måste tas i beaktande. Det handlar om bestämmelser som den rättsliga tillförlitligheten hos den digitala dokumentationen, något beträffande rättsgiltigheten hos fördrag, eller integriteten hos texter inom ramarna för elektronisk kommunikation. De måste kunna användas som bevismaterial i domstolsförhandlingar, så att de även i detta avseende kan likställas med traditionella skriftformer.
Meningen med min presentation av detta betänkande kan inte vara att gå in på detaljerna, som t.ex. hur autenciteten hos signaturen, textens integritet och förtroligheten hos det som förmedlats digitalt kan säkerställas. Desto mera vill jag understryka att kommissionens meddelande är en förberedelse för och del av ett komplex av lagförslag som förbereds av kommissionen eller redan har förberetts, alla inriktade på att använda nya tekniker för vidareutveckling av den gemensamma marknaden, speciellt inom området fri rörlighet för varor, tjänster och kapital.
Betänkandet föreslår att dessa förslag skall uppmuntras och stödjas med eftertryck från parlamentets sida. Vad temat digitala signaturer och krypteringar beträffar bör vi stödja kommissionen och godkänna åtminstone två riktningar som föreslås av kommissionen i meddelandet. När det handlar om de certifikat som redan förbereds inom den elektroniska handeln bör principen om ömsesidigt erkännande på EU-nivå ges företräde framför alla försök till en enhetlig certifikation.
Lika viktigt är det att parlamentet backar upp kommissionen i fråga om att skyddet av privatsfären måste ha en framträdande betydelse, framför allt i medlemsländer där det finns tendenser till att av säkerhetsskäl göra det till en regel att låta staten få tillgång till digital kommunikation. Även när det gäller digital post måste det finnas en hemligstämpling av breven i traditionell bemärkelse.
Det glädjer mig att de utskott som deltog i samrådsförfarandet röstar i samma riktning. Om jag inte kan rösta ja till ekonomiutskottets ändringsförslag, då är det enbart av formella och inte av innehållsrelaterade skäl. Det ägnar sig åt temat ansvar, vilket, som jag en gång sade, spränger ramarna för detta betänkande. Kommissionen kommer att tematisera temat ansvar i ramdirektivet om elektronisk handel.
Jag avslutar med förhoppningen att det förslag till direktiv om elektroniska signaturer som kommissionen utlovat så snart som möjligt kan behandlas och godkännas i samma samarbetsanda, så att de nya bestämmelserna om elektronisk handel kan ge den gemensamma marknaden ytterligare dragkraft tillsammans med den gemensamma valutan.
Från utförande av medeltida kejsarurkunder med strecketsning till rättsligt likställande av digitala signaturer! Är inte det ett perspektiv som man måste hålla fast vid, som är absolut nödvändigt just med tanke på globaliseringen?

van Velzen, W.G.
Herr ordförande, herr kommissionär, kolleger! Budskapet från utskottet som nu ligger framför oss är ett viktigt steg för att stärka medborgarnas och företagens tilltro till användningen av elektroniska transaktioner. Jag vill gärna tacka Ullman för hans betänkande, och jag vill tacka utskottet för det mycket konstruktiva samarbetet.
Med hänsyn till tiden skall jag begränsa mig till vissa punkter. Först och främst välkomnar PPE-gruppen Europeiska kommissionens beslut att göra en tydlig åtskillnad mellan å ena sidan elektroniska signaturer och å andra sidan kryptering och att tydligt särskilja dessa. PPE-gruppen välkomnar detta med beaktande av att de hetsiga diskussionerna kring regleringen av tillgång till krypteringsnycklar utan tvekan skulle fördröja lagstiftningsarbetet angående elektronisk handel, emedan vi i Europa just måste öka takten för att hålla jämna steg med USA.
Detta hindrar inte att PPE-gruppens ståndpunkt i frågan om införandet av rättsliga regleringar för tillgång till kryptering är mycket klar. Frågan om man av säkerhetsskäl måste övergå till central förvaring av nycklar besvarar PPE-gruppen med nej, alltså nekande. Det viktigaste argumentet mot förvaring av nycklar är bristen på effektivitet. Utöver de höga kostnader regleringen av tillgång skulle föra med sig och kränkningen av användarnas privatliv är den åtgärd spanings- och säkerhetstjänsterna har för ögonen naiv. En god medborgare skulle duktigt lämna in en kopia av sin nyckel, men en brottsling däremot naturligtvis aldrig.
Kort sagt är förvaring av nycklar inte effektivt och kan dessutom allvarligt skada tilltron till elektronisk kommunikation. Jag är glad att USA: s regering också har kommit till denna övertygelse. Det hindrar inte att spaningstjänsterna måste ha rätt att med tillstånd från rättsliga myndigheter avkräva misstänkta personer deras nycklar.
Här kommer jag till min andra punkt. Det är av stort intresse att genom en effektiv förordning om ansvar vinna medborgarnas och företagens förtroende för elektroniska transaktioner. Regleringen måste vara juridiskt erkänd, annars står medborgare och företag tomhänta vid skada. Naturligtvis är det i första hand medlemsstaternas sak att utarbeta en sådan reglering. Men med hänsyn till de gränsöverskridande transaktionerna och reglerna för den inre marknaden är det också viktigt att utskottet uppmärksamt håller ett öga på det hela och föreslår harmoniserande åtgärder där det behövs.
Jag är också glad att uppfattningen är densamma i det nyutgivna direktivet från kommissionen.
Jag har nämnt dessa två punkter därför att dessa, som godtagits av ekonomiska och monetära utskottet med överväldigande majoritet, tyvärr avvisades av det juridiska utskottet, och jag hoppas sålunda ärligt talat att parlamentet på denna punkt skall rätta till det som gick snett i det juridiska utskottet.

Berger
Herr ordförande, ärade herr kommissionär, kära kolleger! Även jag skulle först och främst vilja tacka föredraganden så hjärtligt för hans betänkande. Vi är eniga om, tror jag, att de elektroniska kommunikationsmedlen utvecklas i en så rasande hastighet att vi måste komma mycket snabbt framåt även vid fastställandet av de rättsliga ramarna för denna nya typ av kommunikation. Kommissionens ansats är också värd att välkomna när den utarbetar en europeisk politik för gemensamma ramar för digitala underskrifter och kryptering, inte minst därför att den elektroniska handeln, precis som alla andra former för användning av de nya teknikerna, inte längre begränsas av de nationella gränserna. Vi i Europeiska unionen har möjlighet att utveckla sådana gemensamma rättsliga ramar.
Inför denna brådska är det därför välkommet att det konkreta förslaget till direktiv redan föreligger medan vi fortfarande diskuterar det förberedande dokumentet. Den elektroniska handeln går långt ut över unionen och är redan i dag gränslös. Därav också vår uppmaning till kommissionen och medlemsländerna att driva avtalet framåt på internationell nivå.
Vid behandling av ämnet säkerhet och tillförlitlighet hos den elektroniska kommunikationen handlar det som tidigare nämndes om två kärnområden, om säkerhetsaspekten och det mera kryptografiska området. Vad beträffar säkerheten hos den överförda informationen måste man å ena sidan kunna fastställa varifrån upplysningen kommer, å andra sidan måste man kunna säkerställa att upplysningen kommer fram till mottagaren i oförändrat skick.
Dessa frågor är av stor betydelse för konsumenterna och för att få människornas förtroende för detta kommunikationsmedel. Denna utveckling betyder en enorm omställning och utmaning både för människorna och för ekonomin. Deltagarna kommer att använda sig av denna möjlighet endast om informationen som de skickar är tillförlitlig, och framför allt om det sedan finns tillräckligt med rättslig säkerhet för de godkända fördragen vid elektroniska betalningssystem och elektroniskt överfört kapital.
Jag skulle här vilja ställa kravet att även organen inom Europeiska unionen och kommissionen skall ha en pionjärroll vid användningen av elektroniska signaturer, både vid överföring sinsemellan och med tredje land. Jag tror att det skulle vara ett viktigt steg för att stärka människornas förtroende för digitala signaturer och generellt för den elektroniska kommunikationen.
Just från den senaste diskussionen hämtar jag även kravet att vi behöver en uttrycklig föreskrift i alla medlemsländer, som likställer elektroniska signaturer med traditionella. När man ger stöd åt en gemensam politik och utvecklingen av den elektroniska handeln finns det några problem kvar att gå in på, som fortfarande återstår att lösa och där det finns olika alternativ. Detta gäller i synnerhet frågan om ansvar. Jag hoppas emellertid att vi snart kan lösa detta problem och därmed skapa en stor potential för nya arbetsplatser i Europa och för stödet av ekonomin.

Malerba
Herr ordförande, herr kommissionär! Det dokument som presenterats av Europeiska kommissionen är ett bra dokument, men det är fortfarande ett diskussions- och reflektionsdokument. Som en första synpunkt vill jag uttrycka en känsla av att det brådskar, att det börjar bli nödvändigt att Europeiska kommissionen nu sätter i gång lagstiftningsarbetet inom detta område, med tanke på att man runt om i världen, och även inom unionens medlemsstater, börjar utarbeta viktig lagstiftning inom området elektroniska signaturer.
Jag tycker, vilket också har påpekats av min kollega Van Velzen, att det kan vara lämpligt att stryka under skillnaden mellan tjänster som syftar till identifikation och sådana som syftar till sekretess. Det är bråttom framför allt med det förstnämnda, med de elektroniska signaturerna. Det finns behov av en metod, eller ett antal metoder, med juridiskt värde när det gäller elektroniska signaturer, vilket är första steget när det gäller att bygga upp konsumenternas förtroende och en grund för avtal inom den elektroniska handeln.
Utmaningen, även och framför allt när det gäller de kulturella aspekterna, är inte liten. Det krävs en omskolning av den offentliga och privata sektorn och en översyn av vissa aspekter av avtalsrätten och förvaltningsrätten för att man skall kunna konkretisera principen om likställdhet mellan den handskrivna signaturen och den elektroniska. Vinsten kommer att bli ökad kvantitativ och kvalitativ produktivitet, framför allt när det gäller företagens externa verksamhet. Det rör sig om en nödvändig utveckling om man skall kunna bemöta den ökande komplexiteten inom de processer som skapar välstånd i våra samhällen och, låt mig påpeka detta, för att befria oss från en viss byråkratisk ineffektivitet.
Denna uppdateringsprocess när det gäller de kommersiella reglerna på det elektroniska området, bör ledas av industrin, men den bör också engagera administrationen och mottaga impulser och legitimitet från de lagstiftande och politiska organen. Enligt min åsikt innehåller den omdaning som inspireras av den elektroniska handeln ett korn av revolution och jag frågar mig om det inte skulle finnas ett behov av att lämna traditionen med lagar som består av regler och förbud, till förmån för en lagstiftning som består av principer och metoder och som därmed också är mer flexibel, utvecklingsbar och acceptabel på global nivå.
Jag anser att initiativet från kommissionär Bangemanns sida som syftar till en globalisering av informationssamhället och det internationella samarbetet, som ibland betecknas som ett initiativ till en charta för Internet, ligger i linje med denna inriktning. Låt mig tillägga att det skulle vara lämpligt om även de deputerade i Europaparlamentet inom parlamentet inrättade en arbetsgrupp som omfattar samtliga partier och utskott och som utnyttjar den kompetens som finns och som förstärker den interparlamentariska samordningen internt med medlemsstaterna och även externt, framför allt med de amerikanska och japanska parlamenten.
Utan tvekan är dagens diskussion bara ett kapitel, en etapp i denna process.

Giansily
Herr ordförande, mina kära kolleger! Eftersom professor Pompidou är upptagen i ett möte, bad han mig att träda in i hans ställe, och ber er att ursäkta honom.
Betänkandet Ullman leder oss fram till det centrala i informationssamhället och en del av dess missräkningar, som vi europaledamöter har skyldigheten att hålla under kontroll. Det handlar om att garantera den elektroniska kommunikationens säkerhet och pålitlighet, i synnerhet för den elektroniska handeln och den ekonomiska informationen.
I båda fallen talar man om så kallade öppna nätverk, vars autencitet, integritet och konfidentialitet man behöver garantera. En rapport från STOA, framställd på begäran av utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter, handlar om utvecklingen av politiska kontrollmedel.
När det handlar om elektronisk kontroll är det viktigt att garantera kontraktens giltighet och medborgarens rättsliga säkerhet. Nu när den digitala signaturen handlar om biometri, är det viktigt att förhindra att individuella friheter kränks, och i synnerhet att förhindra att konsumentens beteende förknippas med fysiska, eller till och med psykologiska egenskaper. Biometrin gör det faktiskt möjligt att identifiera användaren med hjälp av de speciella egenskaperna hos ögats iris, eller genom en enkel elektronisk registrering av användarens signatur - grafologernas intresse av detta känner vi till.
Vårt mål är att skydda medborgerliga fri- och rättigheter och att förhindra en vild marknadsföring, som grundas på studier av en enskild persons beteende, vilken får en elektronisk stämpel på sig. Kryptografin, dvs. en elektronisk kodning av uppgifter, medför fördelar när det gäller konfidentialitet, men det erbjuder också en fristad för den organiserade brottsligheten. Det som på ett generellt plan står på spel för samhället gör att man inte kan acceptera lösningen, som är alltför lätt, som består i att dölja information med hjälp av kryptografi.
Användningen av den öppna informationen skall bidra till att alla former av fysiska och mentala hinder undanröjs, hinder som en medborgare stöter på om hans position är maktlös och försvagad p.g.a. att han inte har kunskap om den elektroniska informationens komplexa system.
Samma sak gäller risken för snedvridningar i konkurrensen, som hänger samman med den elektroniska kommunikationen mellan företag som är utsatta för internationell konkurrens. Deras elektroniska kommunikation kan lätt behandlas, dvs. analyseras, och sedan sammanfattas av externa observatörer.
Detta leder fram till tre frågor till kommissionen. Första frågan: Hur ser kommissionen på den öppna elektroniska informationen i förhållande till den nuvarande internationella konkurrensen? Andra frågan: Anser kommissionen att den europeiska industrin lider av en nackdel som har att göra med att det finns externa observationssystem utanför Europeiska unionen, som tredje länder därmed kan dra nytta av? Tredje frågan: Vilka åtgärder planerar kommissionen att rekommendera, bland annat gentemot identifierade serviceleverantörer, för att de europeiska företagens kommunikation skall bli ännu säkrare, såväl som enskilda personers elektroniska handel?

Hager
Herr ordförande! Att elektronisk handel är framtiden, det känner alla medborgare mer och mer för varje dag. Lösningen av de därmed förknippade problemen på området rättssäkerhet blir alltmer en förutsättning för medborgarnas tolerans mot den elektroniska kommunikationen, men även för det rättsliga likställandet av digitala signaturer med traditionella signaturer. Föredraganden redogjorde noggrant för dessa problem och ledde in dem på rätt spår.
Det verkar gå lika bra att lösa autencitetsproblemet som integritetsproblemet. Värre är det med frågan om tillförlitlighet. Med den snabba tekniska utvecklingen på området elektronik kan man emellertid vänta sig att tillfredsställande metoder snart kommer att ställas till förfogande. Dessa måste å ena sidan uppfylla de krav som ställs genom en daglig användning och även genom dataskyddet, med de får å andra sidan inte försvåra brottsbekämpningen. Enligt min mening bör man dock bortse från rättsliga bestämmelser om tillträde.

Brittan, Sir Leon
Herr ordförande! Låt mig först tacka föredraganden för hans beundransvärda betänkande och säga hur uppmuntrande och positivt vi tycker att det är.
Syftet med meddelandet var att betona betydelsen av fri tillgång till krypterade produkter och tjänster för konsumenterna och den europeiska industrin. Det generella svaret till Giansily är att vi anser att det är ett viktigt bidrag - bara ett bidrag, men ett viktigt sådant - för att ge den europeiska industrin tillgång till alla de fördelar som den nuvarande utvecklingen för med sig.
Europa befinner sig för tillfället inte i en ofördelaktig situation, men utvecklingen sker snabbt. Vi kommer därför att befinna oss i en ofördelaktig situation om vi inte vidtar de åtgärder som krävs, såväl som andra åtgärder utöver detta vad gäller informationssamhället, antingen i internationella forum eller genom vår egen lagstiftning. Om vi gör detta kommer vi inte att hamna i ett ofördelaktigt läge. Det finns sannerligen behov av åtgärder. Andra internationella organisationer är mycket aktiva.
Jag vänder mig nu till området för kryptering. Jag håller med om slutsatsen i betänkandet som säger att på grund av Internets internationella karaktär, så är den internationella dialogen av yttersta vikt. I EU finns det åtskilliga medlemsstater som engagerat sig i verksamhet inom detta område, och fallet är otvivelaktigt så att om man har skilda rättsliga och tekniska förhållningssätt, så skulle detta kunna utgöra ett allvarligt hinder för den fria omsättningen av varor och tjänster på inre marknaden. Det är därför det är brådskande att utarbeta en europeisk ram för kryptering.
Föredraganden är av samma åsikt som vi har uttalat oss mycket kraftfullt för, nämligen betydelsen av att göra åtskillnad mellan autenticerings- och integritetstjänster å ena sidan och konfidentialitetstjänster å den andra. Detta uttrycks klart i vår rapport.
När det gäller autenticerings- och integritetstjänster, så är direktivet om digitala signaturer det första viktiga steget. Förslaget sändes till parlamentet den 1 juli. Rådet har naturligtvis också fått ett exemplar. Syftet är att skapa en harmoniserad och lämplig rättslig ram för att underlätta användningen av digitala signaturer i gemenskapen. Förslaget är i linje med de krav som fastställs i Europaparlamentets betänkande. Det är ett förhållningssätt som betonar teknologisk neutralitet. En mängd olika autenticeringsprogram förväntas komma ut på marknaden, och direktivets räckvidd måste vara så bred att den täcker hela spektrumet av digitala signaturer.
Betydelsen av ett rättsligt erkännande betonas också. Direktivet bör bidra till en harmoniserad rättslig ram i gemenskapen, genom att se till att digitala signaturer erkänns rättsligt på samma sätt som handskrivna signaturer. Betydelse tillmäts också allmänna krav för leverantörer av certifieringstjänster och certifikat, och även principen om ömsesidigt erkännande, införandet av ansvarsbestämmelser och gränsöverskridande bestämmelser. I alla dessa aspekter är förslaget i linje med det som föreslås i Europaparlamentets betänkande.
När det gäller frågan om konfidentialitetstjänster, så talar vi här om ändringen av förordningen med dubbelt syfte, och detta förslag till rådets förordning antogs av kommissionen de 15 maj. Den största ändringen var förslaget till underrättande i stället för tillståndsprocedurer vid handel inom gemenskapen. För tillfället sker ingen verksamhet på lagstiftningsområdet, men kommissionen kommer att fortsätta att granska de nationella restriktionernas proportionalitet och se om någon av dem hindrar inre marknadens funktionssätt.
Jag skulle återigen vilja tacka parlamentet för detta uppmuntrande betänkande. Jag hoppas vi får samma stöd för förslaget till direktiv och, på grund av initiativens betydelse när det gäller deras effekter på tillväxt och sysselsättning, hoppas jag parlamentet snabbt kommer att godkänna förslaget.

Ordföranden
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum imorgon kl. 9.00.
(Sammanträdet avslutades kl. 19.45.)

