Frågestund (frågor till kommissionen)
Talmannen
Nästa punkt är frågestunden (B6-0006/09).
Följande frågor har ställts till kommissionen.
Del I

Angående: Offentlig upphandling av byggentreprenader, varor och tjänster inom försvars- och säkerhetsområdet
De europeiska marknaderna för försvarsmateriel är uppsplittrade och detta har sedan 1990-talet haft negativa ekonomiska konsekvenser. De senaste 20 åren har försvarsutgifterna i Europa halverats. Detta har medfört minskad försäljning, färre arbetstillfällen och minskade investeringar i forskning och teknik. Även de större medlemsstaterna har svårt att bekosta utveckling av nya vapensystem. Omorganisationen av försvarsmakterna efter kalla krigets slut har lett till minskade lager av traditionell försvarsutrustning, men nya kvalitetskrav har ställts.
Anser inte kommissionen att det är till nackdel för länder som huvudsakligen köper försvarsutrustning, såsom Portugal, att förslaget inte garanterar ett kompensationssystem i form av motköp av civil eller militär karaktär mellan medlemsstaterna vid köp av försvarsutrustning? Kommer kommissionen att införa ett kompensationssystem?
Charlie McCreevy
ledamot av kommissionen. - (EN) För en månad sedan antog parlamentet en resolution om ett förslag till direktiv om offentlig upphandling inom områdena för försvar och säkerhet. Detta innebär att förslaget framgångsrikt har genomgått första behandlingen och inom kort kommer att antas av rådet.
Det nya direktivet utgör ett stort steg framåt på vägen mot att upprätta en gemensam europeisk försvarsmarknad. Rättvisa och överblickbara regler för offentlig upphandling kommer att införas och vara tillämpliga i hela EU. Detta kommer att öka öppenheten på försvarsmarknaderna mellan medlemsstaterna, till fördel för alla. De europeiska industrierna kommer att få en mycket större hemmamarknad och bli mer konkurrenskraftiga, våra väpnade styrkor kommer att få mer valuta för pengarna, vilket kommer att bidra till att förbättra Europas försvarsförmåga, och sist men inte minst kommer skattebetalarna att gynnas av större effektivitet i de offentliga utgifterna.
En av de kontroversiella frågorna under debatten om direktivet var den om ”motprestationer”, det vill säga ekonomisk kompensation för försvarsinköp från utländska leverantörer. Vissa medlemsstater föreslog att direktivet skulle innefatta ett kompensationssystem som gör det möjligt för dem att säkra sådana industriella vinster på försvarsinvesteringar.
Motprestationer syftar till att främja industrin i den medlemsstat som köper försvarsutrustning utomlands. Därför kan de leda till snedvridning av den inre marknaden och innebära diskriminering av företag från andra medlemsstater på grundval av leverantörens nationalitet. I EG-fördraget förbjuds diskriminering på grundval av nationalitet, och ett direktiv, som sekundärrätt, måste följa fördraget.
Rådets juridiska avdelning bekräftade i sitt yttrande av den 28 oktober 2008 att restriktiva åtgärder vid offentlig upphandling som är utformade för att främja den inhemska industrin inte är förenliga med de allmänna principerna i EG-fördraget. Följaktligen kan motprestationer vid offentlig upphandling inom försvarsområdet enbart tillåtas om de är nödvändiga för att skydda väsentliga säkerhetsintressen, eller om de kan motiveras genom tvingande hänsyn till allmänintresset. Ekonomiska intressen är däremot inte tillräckliga som skäl. En stor majoritet av medlemsstaterna instämde i denna bedömning.
Alltså fanns det inte bara en rättslig skyldighet, utan också politiskt samförstånd om att kompensationer i syfte att främja nationella industrier inte skulle godtas i direktivet. Följaktligen infogade varken kommissionen i sitt förslag, eller medlagstiftarna, nämligen rådet och Europaparlamentet, några särskilda bestämmelser om motprestationer i texten till försvarsdirektivet.
Försvarsdirektivet innehåller emellertid alternativ till motprestationer. Medlemsstater som huvudsakligen köper försvarsutrustning använder vanligtvis antingen försörjningstrygghetsskäl eller nödvändigheten av att öppna försvarsmarknader för sina små och medelstora företag för att motivera sitt krav på motprestationer. I direktivet om offentlig upphandling inom områdena för säkerhet och försvar kommer hänsyn att tas till dessa aspekter. Å ena sidan tillåts de avtalsslutande myndigheterna ställa särskilda krav på anbudsgivare för att tillgodose sina behov av försörjningstrygghet. Å andra sidan innehåller direktivet bestämmelser om underleverantörer, vilket gör det möjligt att kräva att anbudsgivare öppnar sina leveranskedjor för EU-omfattande konkurrens och underlättar tillträde för små och medelstora företag, eftersom detta kommer att bidra till att tillgodose den legitima säkerheten och de ekonomiska intressena hos köpande medlemsstater och samtidigt undvika behovet av att ta till kompensationer eller motprestationer.
Armando França
(PT) Jag tackar kommissionsledamoten för det mycket utförliga svar jag just har fått. Jag vill emellertid betona min oro, som både gäller den krissituation som vi har i dag, vilken alla är mycket väl medvetna om, och att det är valår i år, vilket kan leda till att intresset och entusiasmen på detta område svalnar avsevärt.
Jag vill också påpeka att vi inte får förlora den centrala frågan ur sikte, och den centrala punkten ur vår synvinkel är att vi måste förhindra eventuella nackdelar för köpande länder som Portugal.
Charlie McCreevy
ledamot av kommissionen. - (EN) Jag inser givetvis att det kan bli politiska konsekvenser, och jag noterade uttalandet om att det är valår. Som ledamoten känner till beaktades emellertid dessa frågor i det aktuella direktivet, och medlemsstaterna och Europaparlamentet enades om att inte ta upp dem igen.
Detta diskuterades ingående i de olika arbetsgrupperna, men av skäl som jag redogjort för i mitt formella svar rådde full enighet om att inte behandla frågan ur den aspekt som ledamoten föreslog. Av skäl som jag tidigare anförde är jag mycket nöjd med resultatet av kompromisserna, som i hög grad gagnar Europas samtliga ekonomier.
Mairead McGuinness
(EN) Jag tar tillfället i akt att anknyta till den första delen av frågan och ta upp problemet med såväl offentliga kontrakt rent allmänt som problemet med selektiva anbudsinfordringar, vilka många menar är eller kommer att vara en dålig affär. Kommissionen kunde möjligen någon gång - kanske inte just nu - ta upp frågan, särskilt mot bakgrund av de ansträngda ekonomiska omständigheter som flera av medlemsstaterna befinner sig i, samt återigen ta upp frågan om kontrakt och anbudsinfordringar, särskilt selektiva anbudsinfordringar.
Charlie McCreevy
ledamot av kommissionen. - (EN) Som Mairead McGuinness känner till enades de europeiska stats- och regeringscheferna vid rådets möte i december förra året om att en kortare tidsperiod kunde gälla för anbudsinfordran 2009 och 2010. Detta ligger helt i linje med flexibiliteten i gällande direktiv, eftersom stats- och regeringscheferna ansåg att detta var rätt väg att gå med tanke på de svåra ekonomiska förhållanden som råder i Europas samtliga ekonomier och eftersom det är förenligt med gällande direktiv.
Jag är medveten om de problem med selektiva anbudsinfordringar som ledamoten tog upp, men vi ser regelbundet över direktiven om offentlig upphandling, och jag kommer att se till att Mairead McGuinness synpunkter delges alla berörda.
Angående: Handelsförbindelser mellan EU och Israel
Hur tänker kommissionen se över sina handelsförbindelser med Israel, med hänsyn till den pågående militära aktionen i Gaza, Israels överdrivna och oproportionerliga användning av våld och de tusentals civila offer och dödade oskyldiga palestinska medborgare?
Siim Kallas
kommissionens vice ordförande. - (EN) Kommissionen har starkt fördömt våldet i Gaza. Krisen är ännu ett bevis på att konflikten mellan Israel och Palestina inte kan lösas på militär väg. Endast förhandlingar med ett förutsättningslöst deltagande av båda parter kan leda till en varaktig lösning.
Kommissionen noterar med tillfredsställelse att fientligheterna i Gaza nyligen upphört. Det är absolut nödvändigt att alla parter ser till att den nuvarande vapenvilan består genom att FN:s säkerhetsråds resolution 1860 genomförs fullt ut. Ett antal frågor måste omgående behandlas, i första hand återöppnandet av samtliga gränsövergångar till och från Gaza, ett varaktigt stopp för raketattackerna mot Israel och effektiva åtgärder för att förhindra vapensmuggling till Gaza.
När fientligheterna nu tycks ha upphört måste samtalen återupptas för att en övergripande fredsuppgörelse ska komma till stånd så snart som möjligt. EU har bett sina partner om hjälp med att påskynda fredsprocessen. Kommissionens just nu viktigaste uppgift är att lindra det mänskliga lidande som drabbat Gazas befolkning. Handelsförbindelserna mellan EU och Israel kommer att fortsätta. Isolering, sanktioner eller andra typer av bojkottaktioner skulle inverka menligt på de samtal och förhandlingar som syftar till en hållbar lösning av konflikten. Även om de har israeliska intressen som mål skulle de också påverka det ockuperade palestinska territoriet negativt, som är ekonomiskt beroende av Israel som huvudsaklig exportdestination och mottagarland för dess arbetskraft.
David Martin
(EN) Jag vill tacka kommissionsledamoten för svaret, och jag ser mycket positivt på att han upprepade kommissionens fördömande av Israels agerande. I alla handelsavtal ingår emellertid en klausul om de mänskliga rättigheterna. Varken jag eller mina väljare kan begripa att vi fortfarande anser att ett land inte har brutit mot klausulerna om de mänskliga rättigheterna när man erkänner att man vidtar oproportionerliga militära aktioner mot en civilbefolkning - landet riktar med berått mod sina attacker mot skolor och attackerar medvetet fredliga och neutrala organisationers byggnader. När handlar det om ett brott mot de mänskliga rättigheterna om inte under dessa omständigheter?
Siim Kallas
kommissionens vice ordförande. - (EN) Jag vill betona att vår politik i sin helhet under denna period av konflikt mellan Israel och Palestina handlar om att kommissionen nu är inriktad på humanitärt bistånd och att hjälpa människorna i Gaza, och alla övriga frågor kommer att tas upp vid ett senare tillfälle. Det kommer inte att bli någon förändring av vår handelspolitik, och den fortsatta utvecklingen beror på omständigheterna.
Jag vet naturligtvis att ni kan få detaljerad information om de utredningar som inletts om eventuella kränkningar av de mänskliga rättigheterna och om brott som begåtts under konflikten. Kommissionen följer utredningarna noggrant och kommer efter avslutad utredning att ta ställning, och man kommer att informera sig om utvecklingen och därefter fatta beslut.
Talmannen
Många ledamöter har bett att få ställa ytterligare följdfrågor om detta. Enligt arbetsordningen får jag endast tillåta två frågor, och jag väger därför in vem som ställde frågan och när samt den politiska balansen. Jag kommer följaktligen att låta Jim Allister och Reinhard Rack ställa följdfrågor.
Jim Allister
(EN) Herr kommissionsledamot! Jag skulle vilja veta om jag kan se fram emot en försäkran om att handelsförbindelserna kommer att fortsätta, och jag skulle vilja uppmana er att inte bry er om störtfloden av anti-israelisk propaganda och att be kommissionen att inte glömma bort att Israel är en av de mycket få demokratierna i denna region och att vi därför inte får frysa ut eller stöta bort landet, vilket på intet sätt skulle gynna freden. Sådana åtgärder skulle för övrigt stå i bjärt kontrast mot den tolerans som EU har visat ett stort antal mycket tyranniska regimer världen över.
Reinhard Rack
(DE) Jag välkomnar att EU gör ett humanitärt åtagande för att hjälpa dem som lider i Gazaremsan. Jag välkomnar likaså att vi har fördömt den sannolikt oproportionerliga reaktionen från Israels sida och att vi med rätta har påpekat att detta inte är det rätta sättet att säkra freden, utan att det tvärtom leder till att freden riskeras. Vi måste emellertid ta oss tid att förklara på EU:s vägnar att det finns personer i Gazaremsan som har begått olagliga våldshandlingar som har en direkt och dödlig effekt på Israels invånare. Det skulle glädja mig om EU kunde agera på ett välavvägt sätt i detta avseende.
Siim Kallas
kommissionens vice ordförande. - (EN) Jag kan försäkra er om att kommissionen alltid försöker agera på ett balanserat sätt. Eftersom mina kolleger Louis Michel och Benita Ferrero-Waldner också har fördömt attackerna mot Israel har de brännmärkt båda sidor för att ha tagit till vapen och begått våldshandlingar. Vi försöker att inta en balanserad hållning och beakta alla aspekter av denna synnerligen mångfacetterade konflikt.
Angående: Programmet Säkrare Internet
Genom Europaparlamentets och rådets beslut nr 1351/2008/EG av den 16 december 2008 inrättades ett flerårigt gemenskapsprogram för att skydda barn som använder Internet och annan kommunikationsteknik. Enligt detta beslut ska kommissionen utarbeta årliga arbetsprogram inom ramen för det större programmet Säkrare Internet. Målet med programmet är att främja en säkrare användning av Internet och ny kommunikationsteknik. Med tanke på de hot som obegränsad tillgång till teknik och information för med sig bör man alldeles särskilt tänka på barns och ungdomars säkerhet. Den finansieringsram som anslås för genomförandet av programmet uppgår till 55 000 000 euro för perioden 1 januari 2009-31 december 2013.
Hur ser den exakta handlingsplanen ut? Vilka kostnader förutses för genomförandet av programmet under de kommande åren? Vilka aktörer kan ansöka om att få delta i programmet? På vilket sätt och för vilka åtgärder kan man erhålla finansiering från programmet Säkrare Internet?
Siim Kallas
kommissionens vice ordförande. - (EN) Programmet ”Säkrare Internet”, som var en föregångare till det program som nu införs, ansågs som en stor framgång. Kommissionen är övertygad om att också det kommande programmet blir en framgång.
Programmet ”Säkrare Internet” är ett unikt alleuropeiskt initiativ som innebär att EU hjälper till att dels bekämpa olagligt innehåll och skadligt beteende online, dels öka medvetenheten hos allmänheten om barns säkerhet online. Det bidrar till att underlätta samordningen av nationella åtgärder och initiativ.
Som parlamentsledamoten har påpekat har det nya programmet ”Säkrare Internet”, som kommer att pågå i fem år från 2009 till 2013, en sammanlagd budget på 55 miljoner euro och kommer att genomföras genom årliga arbetsprogram. Programmet för 2009 är just nu föremål för samråd mellan kommissionens olika avdelningar. Kommissionen kommer därefter att försöka få förvaltningskommittén för programmet att tillstyrka programmet. Dokumentet kommer därefter att laddas ned till registret över kommittéhandlingar, så att parlamentet får möjlighet att utöva sin 30-dagars rätt till insyn, vilken bör infalla någon gång under slutet av mars eller början av april. I arbetsprogrammet fastställs innehållskriterierna och den preliminära budgeten för den förslagsinfordran som kommer att inledas 2009.
Förslagsinfordran kommer att vara öppen för alla juridiska personer som är etablerade i medlemsstaterna. Den är även öppen för juridiska personer i de Efta-stater som är avtalsslutande parter i EES-avtalet - Norge, Island och Liechtenstein. Förslagsinfordran är dessutom öppen för juridiska personer som är etablerade i andra länder, under förutsättning att de undertecknar ett bilateralt avtal.
2009 års program är det första av fem och kommer alltså att utgöra grunden för samtliga aktiviteter under programmets sammanlagda löptid. Enligt det nuvarande programutkastet syftar programmet till att stärka och skydda barnen genom att nya åtgärder vidtas och de åtgärder fortsätter som inleddes inom det föregående programmet ”Säkrare Internet”. Målet är att genomföra aktiviteter för att öka medvetenheten, att upprätta hjälptelefoner och telejourer i samtliga medlemsstater, att stärka samordningen på EU-nivå samt att se till att vi får valuta för pengarna genom att använda tillgängliga ekonomiska resurser, 11 miljoner euro per år, på allra bästa sätt.
Bogusław Sonik
(PL) Fru talman, herr kommissionsledamot! Jag välkomnar varmt detta viktiga initiativ. Jag vill bara ställa en fråga. I programmet anges det att särskilda kontaktpunkter ska inrättas i varje medlemsstat för att samordna programmet. Har kommissionsledamoten någon information om det, och vad planerar man exakt?
Siim Kallas
kommissionens vice ordförande. - (EN) Tyvärr har jag ingen exakt information om kontaktpunkterna, men jag vet rent allmänt att beslut om detta fattas i medlemsstaterna och i stor utsträckning hänger samman med regeringsstrukturen och styrelseformerna.
Jag vet var kontaktpunkten kommer att finnas i mitt eget land, men för ögonblicket har jag ingen samlad information om var kontaktpunkterna finns i övriga länder.
Om ni är intresserade finns det förstås möjlighet att ge er tillgång till nödvändiga detaljer.
Jörg Leichtfried
(DE) Farorna med Internet förändras ständigt, och vi har sett Internet gå från version 1.0 till version 2.0 så att säga. I grund och botten innebär detta att allt har blivit mycket mer interaktivt. Det har förekommit fall där unga människor har drivits att begå självmord av webbplattformar och nätgemenskaper av detta slag.
Jag har därför följande fråga: Generellt sett, anser ni att denna utveckling är positiv eller negativ? Kommer situationen att bli mer eller mindre farlig? Om den blir farligare, vilka särskilda planer har kommissionen med hänsyn till den förändring som Internet genomgår?
Paul Rübig
(DE) Det handlar om att använda dessa 55 miljoner euro på lämpligt sätt. Kan ni tänka er att bevilja mindre stödbelopp till små och medelstora företag för att förbättra programmen, inrätta programklassificering för unga människor så att de kan bestämma sig för om de är intresserade av programmet eller inte på samma sätt som med filmer, och ange en åldersgräns som visar om innehållet är önskvärt och om det finns en särskild åldersgräns? Skulle man kunna anslå programfinansiering på samma sätt som för Eurostarsprogrammet?
Siim Kallas
kommissionens vice ordförande. - (EN) Riskerna med och utvecklingen av Internet är ett enormt problem. Vi vet alla hur nytt Internet är i vår värld och hur det har utvecklats exponentiellt under de senaste åren och inneburit att både de positiva och negativa sidorna är helt nya för samhället och de statliga myndigheterna.
De statliga myndigheterna, liksom EU:s institutioner, måste givetvis göra en korrekt bedömning av alla eventuella hot, och jag är övertygad om att de gör detta. Programmet ”Säkrare Internet” är en reaktion på de hotbilder som redan förekommer. Andra redan kända hotbilder är cyberattacker och olika försök att attackera och blockera via Internet. Kriminella utnyttjar också Internet, och de brottsbekämpande myndigheterna arbetar aktivt med att hantera eventuella hotbilder.
Jag anser därför att en av de främsta uppgifterna för regeringarna - liksom för EU:s institutioner - är att reagera på lämpligt sätt. ”Lämpligt” i detta sammanhang betyder att vi inte ska begränsa de enorma fördelar som Internet erbjuder alla användare.
Även om de olika aspekterna av eventuella hotbilder och möjligheter - liksom lämpliga reaktioner på detta - tveklöst är en fråga för i första hand experterna på området är de emellertid också av intresse för Internetanvändarna. Jag försäkrar er att kommissionen och de berörda avdelningarna följer situationen mycket noggrant.
När det gäller deltagande i programmet har kommissionen inställningen att ansökningar kan komma från ett brett spektrum av möjliga sökanden, bland annat små och medelstora företag, och att dessa företag till stor del tillhandahåller tjänster av detta slag. Därför anser jag att det även skulle vara till fördel för företagen.
Om jag uppfattade frågan rätt gällde det möjligheten för de unga generationerna att delta i programmet, och där kan jag just nu inte ge ett konkret svar, men kommissionen är mycket positiv till att så många som möjligt deltar och arbetar i programmet. Jag kan emellertid inte i dag ge ett konkret svar på frågan om ungdomars deltagande.
Angående: Särskilde rådgivaren Richard Boomer och området Heysel
Sedan den 1 april 2006 fungerar den belgiske fastighetsföretagaren Richard Boomer som kommissionsledamoten Kallas särskilde rådgivare i fastighetsfrågor. Hans uppdrag förlängdes.
Vad har föranlett kommissionsledamoten till en förlängning? Vilka av kommissionsledamotens beslut har Boomer utövat inflytande på? Vilka interna sammankomster inom kommissionen har Boomer deltagit i sedan han fick förlängning?
Ytterligare en belgisk fastighetsföretagare sägs nu försöka utöva påtryckningar för att en del kommissionskontor ska placeras i Heysel-området i Bryssel. Kommer kommissionen att yttra sig om detta område? Hur ser tidsplanen för besluten ut? När kommer resultaten av arkitekttävlingen om Rue de la Loi?
Siim Kallas
kommissionens vice ordförande. - (EN) Jag känner väl till frågan, och den har redan diskuterats flera gånger. Först och främst vill jag påpeka att Richard Boomer inte är fastighetsföretagare, vilket påstås i frågan. Alla upplysningar om honom finns på webbplatsen. Han har varit min särskilde rådgivare sedan den 1 april 2006, och mandatet förlängdes 2008 för perioden 1 april 2008-31 mars 2009.
I hans mandat som särskild rådgivare ingår följande uppgifter. Han ska fungera som rådgivare i fastighetsfrågor åt vice ordföranden med ansvar för administration, revision och bedrägeribekämpning, stärka förbindelserna med behöriga myndigheter i Bryssel och Luxemburg och se till att kommissionens framtida investeringar får bästa möjliga effekter.
Jag vill framhålla att han i högsta grad har stått till tjänst med värdefull expertkunskap, eftersom han är väl insatt i det som sker på fastighetsområdet, framför allt i Bryssel och Belgien, om än i mindre utsträckning i Luxemburg. Hans råd har varit värdefulla, och jag vill även understryka att myndighetsutövningen när det gäller kommissionens fastighetspolitik är mycket tydlig. Fastighetspolitikens innehåll fastställs av generaldirektoratet för personal och administration under ledning av vice ordföranden med ansvar för administration. Politiken genomförs av Infrastruktur- och logistikbyrån i Bryssel (för Bryssel) och Infrastruktur- och logistikbyrån i Luxemburg (för Luxemburg). I uppdraget som särskild rådgivare ger Richard Boomer, liksom alla särskilda rådgivare vid kommissionen, råd om politiken och utsikterna på lång sikt i de frågor som ingår i hans mandat. Han har inget inflytande på beslutsprocessen eller på grundläggande förvaltningsförfaranden, exempelvis fastighetsförvärv eller upphävande av långfristiga leasingavtal.
På den tredje frågan, som gäller en icke namngiven belgisk fastighetsföretagare, vill jag svara att kommissionen inte har någon kännedom om de påtryckningar som parlamentsledamoten nämner.
När det gäller den sista frågan - den mest angelägna - är det mig ett nöje att kunna upplysa parlamentsledamoten om att kommissionen den 5 september i ett meddelande om fastighetspolitiken offentligt uttryckte sin vilja att behålla en stark symbolisk närvaro i centrum av EU-området och samtidigt bygga upp en verksamhet på ytterligare upp till tre platser utanför detta område. Denna politik möjliggör bästa möjliga mervärde vid bruket av offentliga medel och bidrar till en sänkning av den höga prisnivån inom EU-området. Åtgärderna föranledde kommissionen att i juni 2008 gå ut med en begäran till marknaden om att inkomma med information i syfte att skaffa sig ökad kunskap om möjligheterna att från 2014 placera ett verksamhetsställe utanför EU-området. Det var en helt öppen begäran, som offentliggjordes i Europeiska unionens officiella tidning. Kommissionen fick nio förslag och håller just nu på med en teknisk granskning av dessa.
Kommissionen försäkrar parlamentsledamöterna att valet av område 2009 kommer att baseras på en noggrann utredning av fördelarna med varje enskilt förslag och ske i enlighet med tydliga förfaranden och med kommissionens intressen och skattebetalarnas pengar för ögonen. Innan beslutet är fattat kommer kommissionen inte att uttala sig om något av de granskade förslagen.
På frågan om när resultaten av arkitekttävlingen för Rue de la Loi kommer att tillkännages kan kommissionen endast säga att frågan inte ligger inom kommissionens behörighet utan måste underställas huvudstadsregionen Bryssel, som utlyste stadsplaneringstävlingen. Enligt den information som kommissionen fått väntas det slutliga avgörandet under våren 2009.
Jag beklagar det långa svaret, men det var viktigt att också få med alla detaljer.
Ingeborg Gräßle
(DE) Herr kommissionsledamot! Det är alltid ett stort nöje att lyssna till vad ni har att säga och diskutera olika frågor med er. Jag har tagit fram ett diagram som visar er särskilda rådgivares yrkeskarriär. Jag skulle vilja fråga hur ni kommer att försäkra er om att inga intressekonflikter kommer att uppstå. En av de personer som finns med i era nya erbjudanden finns med i det här diagrammet. Det är en person som har haft en affärsförbindelse med er särskilda rådgivare under lång tid. Hur kommer ni alltså att försäkra er om att inga intressekonflikter föreligger?
Siim Kallas
kommissionens vice ordförande. - (EN) Som jag konstaterade känner han givetvis väldigt många människor. Jag är fullständigt övertygad om att han inte berörs av någon intressekonflikt. Han har inte kommit med något som helst förslag som rör kommande politiska beslut.
Jag är helt säker på att ni kommer att informeras när beslutet är fattat. Nio områden har föreslagits, men jag vet inte var områdena ligger. Jag har läst i tidningarna om några av förslagen. Ni kan kontrollera det efteråt, och ni kommer då att få fullständig information om varför det ena eller det andra beslutet fattats. Inget är ännu klart, och jag är följaktligen mycket intresserad av att få se samtliga förslag.
Min rådgivare har utrett ärendet ur alla synvinklar, och jag är övertygad om att någon intressekonflikt inte föreligger, och jag vet givetvis framför allt att han inte deltar i detta slags beslutsfattande.
Markus Pieper
(DE) Jag har en ytterligare fråga: Vi har hört att man söker en fastighet utanför EU-området. Jag anser att det är EU-skattemedel som används i det här sammanhanget och att Europaparlamentet därför bör få delta i en öppen process.
Jag har följande fråga. Som ni själv har sagt har nio parter redan visat intresse för denna begäran om att inkomma med information, och de utvärderas för närvarande. Särskilda förändringar av användningen har emellertid införts för ett område, Heyselkvarteret. Hur stämmer de upplysningar som ni just har lämnat oss överens med de förberedelser som uppenbarligen redan pågår för detta område? Vi skulle vilja ha lite mer detaljerade upplysningar och vill särskilt veta när vi kommer att informeras om det allmänna läget och förfarandet.
Siim Kallas
kommissionens vice ordförande. - (EN) Ni kommer att få fullständig information om hela förfarandet, och det kan granskas i detalj. Beslutet kommer att vara helt öppet och offentligt. Skälet till att vi vill ha så kallade andra områden utanför EU-kvarteret är just för att vi vill få bättre valuta för pengarna.
Om vi koncentrerar samtliga avdelningar till EU-kvarteret står det fastighetsföretagarna fritt att begära mycket höga priser, något som vi vet redan har skett i en rad fall. Att även ha andra områden är alltså nödvändigt, inte minst för att hålla nere kostnaderna. Det är framför allt detta det handlar om.
Vi har redan en del byggnader och områden utanför EU-kvarteret. Vi har byggnader i Beaulieu, på Rue de Genève och en del andra platser. Vi är intresserade av att se oss omkring. Vi har infordrat förslag på 70 000 m2, och vi kommer efterhand att granska alla möjligheter.
Ni nämnde Heysel. Jag läste om det i tidningarna. Jag vet inget om Heysel. Jo, sedan jag läste detta har en rad belgiska politiker kontaktat mig och talat både positivt och negativt om detta område, men det har aldrig ansetts som något slags förstahandsalternativ. Inget beslut har fattats. Det hela är en process.
Områdenas placering är av stort intresse för politiker i Belgien och Bryssel, och regionen Bryssel är också intresserad av att området placeras utanför EU-kvarteret, och vi kommer därför att fatta detta beslut. Vi har en utvärderingskommitté som just nu undersöker förslaget, och sedan kommer det att läggas fram för styrelsen för Infrastruktur- och logistikbyrån i Bryssel (OIB) och därefter för kommissionen. Det kommer att vara en öppen process. Jag föreslår emellertid att vi håller oss utanför och bortser från inhemska belgiska debatter och intressen.
Angående: Förfalskning av eurosedlar och euromynt
Kan kommissionen ge information om den nuvarande situationen beträffande förfalskning av eurosedlar och euromynt samt en analys av vad EU gör för att bekämpa förfalskningsbrott?
Siim Kallas
kommissionens vice ordförande. - (EN) Europeiska gemenskapen har tagit fram ett antal metoder för att skydda euron mot förfalskning, men som svar på er fråga om situationen beträffande kampen mot förfalskningsbrott är läget följande.
Enligt siffror från Europeiska centralbanken (ECB) togs 2008 sammanlagt 666 000 förfalskade eurosedlar ur omlopp - alltså strax över 600 000 jämfört med 20 miljarder äkta eurosedlar. Det rör sig alltså om ett inte särskilt uppseendeväckande antal. Historiskt sett har femtioeurosedeln varit den mest förfalskade sedeln, men under den andra hälften av 2008 var - för första gången - tjugoeurosedeln den sedel som förfalskades mest.
När det gäller euromynt togs 2008 totalt 100 095 förfalskningar ur omlopp, vilket är en nedgång med 7 procent jämfört med 2007, och det överlägset mest förfalskade myntet har av hävd varit tvåeuromyntet.
Allt övervakas alltså noggrant. Ansvaret är tudelat. ECB ansvarar för samordningen av kampen mot förfalskning av eurosedlar. Kommissionen, i första hand dess avdelning Europeiska byrån för bedrägeribekämpning (Olaf), har hand om myntförfalskning.
Det praktiska genomförandet av lagstiftningen sker på medlemsstatsnivå, men samordningen sköts av ECB. Vi har ett tekniskt och vetenskapligt centrum som utför analys och klassificering av nypräglade förfalskade mynt.
Det är viktigt att påpeka att Europol gör avsevärda insatser för att bekämpa förfalskning. Detta är alltså den aktuella situationen beträffande förfalskning av eurosedlar och euromynt.
Liam Aylward
(EN) Herr kommissionsledamot! I ert svar antyder ni att detta är ett mycket litet problem i ett större sammanhang. Ändå får jag ta emot en hel del klagomål från småföretag om att det blir allt svårare för dem och att de råkar ut för fler problem.
För att ta itu med frågan om förfalskning anser jag att det är av största vikt med bästa möjliga samarbete mellan polisen, Europeiska centralbanken, som ni redan har nämnt, och Europeiska kommissionen.
Kan ni i stora drag beskriva den nuvarande situationen när det gäller samarbetsnivån, och är ni särskilt tillfreds med att samarbetet är tillräckligt starkt och bra?
Siim Kallas
kommissionens vice ordförande. - (EN) Jag är direkt ansvarig för Olaf, och Olaf har, som jag nämnt, hand om förfalskning av mynt. Jag har inga uppgifter om att samarbetet skulle vara dåligt mellan medlemsstaterna och EU:s institutioner, däribland Europol, som jag har besökt och där jag har fått se den teknik man använder för att upptäcka förfalskade sedlar och mynt.
Jag anser därför att situationen är mer eller mindre tillfredsställande jämfört med flera andra områden där samarbetet inte är så bra. Men när det gäller förfalskning har kommissionen inga uppgifter om att det finns problem i fråga om samarbetet mellan Europol och nationella brottsbekämpande organ. Det är tvärtom så att det inom Europol finns specialister från nationella brottsbekämpande organ, och de har ett nära samarbete för att bekämpa förfalskning.
Manolis Mavrommatis
(EL) Fru talman, herr kommissionsledamot! Nu när eurons tioårsjubileum firas i denna tid av global ekonomisk kris skulle jag vilja fråga kommissionen om den har för avsikt att be Europeiska centralbanken att godkänna frågan om en- och tvåeurosedlar, eftersom det är en- och tvåeuromynten som har förfalskats mest, där det senaste fallet är den turkiska liran, som liknar tvåeuromyntet och därför fortsätter att förfalskas.
Gay Mitchell
(EN) Herr kommissionsledamot! Jag skulle vilja tacka för ert svar och ställa följande fråga: Om det fanns tre förfalskare - ”A” som opererade i Tyskland, ”B” på Irland och ”C” i Slovakien - skulle alla få samma straff om de ertappades med förfalskning?
Låt mig uttrycka det på ett annat sätt. Finns det någon anledning, om man är förfalskare, att hellre bedriva sin verksamhet i en stat än i en annan därför att straffen är mindre stränga? I Förenta staterna är valutaförfalskning ett allvarligt brott. Har vi samma inställning inom EU?
Siim Kallas
kommissionens vice ordförande. - (EN) För det första känner jag mycket väl till den turkiska liran. Det är inte någon fråga för Europeiska centralbanken, men jag har själv vid ett besök i Turkiet tagit upp problemet med medlemmar av den turkiska regeringen, och de har lovat att successivt avveckla myntet och ändra det så att det blir mindre likt euromynten. Detta har man åtminstone lovat. Det här skedde redan för några år sedan och frågan har inte tagits upp igen, så förmodligen är processen i full gång.
När det gäller samarbete arrangerades i början av 2009 en stor operation mot förfalskare tillsammans med de italienska myndigheterna. Alltså fungerar samarbetet.
Beträffande straff som bestäms av domstolarna är det naturligtvis en sak för de nationella domstolarna och snarare en fråga för min kollega Jacques Barrot, men jag har aldrig hört talas om att EU skulle lansera något initiativ för att harmonisera straffen. Men från det land jag känner bäst till och från andra länder vet jag att förfalskning är ett allvarligt brott överallt.
Naturligtvis finns det, som sagt, en hel del samarbete mellan de brottsbekämpande organen för att bekämpa dem som är inblandade i förfalskningsverksamhet, men såvitt jag vet finns det inte något initiativ för att harmonisera den sortens lagstiftning inom EU.
Angående: Effektiv användning av EU:s budget
Nu när EU:s budget för 2009 ska träda i kraft, hur kommer kommissionen att fortsätta se till att EU:s skattebetalares medel används så effektivt som möjligt och slöseriet hålls nere vid ett absolut minimum?
Siim Kallas
kommissionens vice ordförande. - (EN) Jag skulle naturligtvis kunna tala i minst en timme om dessa frågor. Det vi gör inom detta område avspeglas i det pågående förfarandet för beviljande av ansvarsfrihet samt i många meddelanden från kommissionen, i många resolutioner om ansvarsfrihet och i många anföranden i budgetkontrollutskottet. Därför kan jag för det första försäkra er om att vi tar dessa frågor på mycket stort allvar och att situationen håller på att förbättras.
Systemet fungerar på följande sätt. Budgetmyndigheten, vilket innebär parlamentet, bemyndigar kommissionen att använda medlen och godkänner vilka medel som kan användas för att verkställa gemenskapens politik. Det finns ett särskilt utgiftsprogram som har en egen rättslig grund. Parlamentet utformar också denna rättsliga grund, så de bestämmelser som gäller budgeten fastställs av budgetmyndigheten.
Därefter kommer genomförandet där det finns olika nivåer. En av dessa är naturligtvis kommissionen som är den viktigaste aktören med ansvar för att genomföra budgeten. Vår verksamhet för att förbättra den finansiella styrningen avspeglas i våra årliga aktivitetsrapporter, och revisionsrätten har bedömt att de blir allt bättre och avspeglar situationen på ett mer tillfredsställande sätt.
Detta är en inre del. En annan är kontroll- och revisionssystemen som också har stärkts under de senaste åren, t.ex. inom den inre politiken på forskningsområdet, där vi har utökat kontroll- och revisionspersonalen. Inom just denna del är det även viktigt att förvaltningen är delad. Det är också mycket som är beroende av medlemsstaternas insatser och ansträngningar för att minska felen och undvika missbruk av medel. Även inom detta område finns det förbättringar. Ett helt nytt verktyg har införts - den så kallade årliga sammanfattningen av alla rapporter från utbetalande organ. Förra året analyserades rapporterna noga för första gången, och nu sker det igen.
Situationen håller alltså på att förbättras. I revisionsrättens rapport, som också har förändrats mycket sedan början av vår mandatperiod, beräknas numera ändringarna matematiskt. Även beräkningarna visar att det har skett en förbättring. EU:s medel förvaltas alltså ganska strängt - till och med alltför strängt inom vissa områden. Vi kan visa vad som har gjorts. Men vi kan också helt klart säga att det är långt ifrån perfekt. Det är en enorm apparat som måste fungera smidigt. Enligt revisionsrättens beräkningar genomförs 98 procent av alla transaktioner utan fel inom de flesta områden. Inom strukturfonderna är siffran nästan 90 procent. De allra flesta transaktioner är alltså korrekta, och alla fel rättas. Antalet beslut om rättelse som gäller strukturfonderna har ökat oerhört under denna period. Jag kan givetvis förse er med en mängd siffror om det skulle behövas. Det här är några tecken på förbättring, men det är naturligtvis uppenbart att det inte är hela svaret på den enkla frågan: ”Hur förvaltar ni EU:s budget?”
Gay Mitchell
(EN) Herr kommissionsledamot! Är ni medveten om att revisionsrätten uppgav att det fanns oacceptabla fel ifråga om utgifter inom alla utom två av de sju politikområden som ingår i budgeten på 140 miljarder euro? Visst har det skett förbättringar. Revisorerna uppskattade att minst 12 procent av Sammanhållningsfondens medel inte skulle ha betalats ut förra året, och siffran var nere på 11 procent det här året - det är ett framsteg. Men 11 procent motsvarade 462 miljoner euro. Anser ni att det är acceptabelt?
Inom andra politikområden - jordbruk, miljö, yttre bistånd, utveckling och utvidgning, forskning, energi och transport samt utbildning och medborgarskap - var felfrekvensen (jag använder ordet ”fel”) mellan 2 och 5 procent, och revisorerna påpekade att det förekom en ”oproportionerligt” (deras ord) hög felfrekvens för landsbygdutveckling, som nu utgör 20 procent av jordbruksutgifterna och som ökar.
Det här är en riktig röra! Kan vi förvänta oss att det kommer att förbättras?
Siim Kallas
kommissionens vice ordförande. - (EN) Naturligtvis måste det förbättras, men ni måste också inse att vi talar om fel. 12-procentssiffran för förra året bygger till exempel på stickprov som togs av revisionsrätten med hjälp av en fullständigt korrekt metod. Stickproven uppgår till 63 miljoner euro. Samtliga stickprov har rättats och återvunnits, och nödvändiga dokument har tillhandahållits. 12-procentsproblemet från 2006 är därmed löst.
Fel är inte slöseri med medel, utan fel är just fel som rättas. Alla uppgifter om vad som görs för att återvinna felaktigt utbetalda medel finns att tillgå från budgetkontrollutskottet.
I år har till exempel Regionala utvecklingsfonden fattat beslut om återvinning av nästan 2,3 miljarder euro från medlemsstaterna - förutsatt att det inte finns några andra korrigeringar. Men det är en process där vi förra året var mycket tuffare än tidigare, och ni måste ändå inse att vi talar om fel.
Samtidigt har revisionsrätten lämnat denna ansvarsbefrielse, denna rapport. På grundval av rapporten har de överlämnat hela två ärenden till Olaf för vidare granskning - ett ärende har avskrivits, och det andra är under utredning. Det här är de eventuella bedrägerifallen. Jag måste säga att situationen inte är så illa, även om vi naturligtvis måste se till att medlen används på rätt sätt överallt.
Justas Vincas Paleckis
(EN) Herr kommissionsledamot! Till följd av finanskrisen och som ett tecken på solidaritet har lönerna för ministrar, parlamentsledamöter och även för ledamöter i Europaparlamentet och andra tjänstemän sänkts med 10, 15 eller 20 procent i vissa EU-länder.
Stöder ni detta? Jag vet att det är komplicerat att genomföra, men kan man åtminstone teoretiskt genomföra något sådant inom Europeiska kommissionen?
Silvia-Adriana Ţicău
(RO) Med tanke på att energieffektivitet är ett av de prioriterade områdena för EU:s ekonomiska återhämtning och för klimatförändringen, anser jag att det är nödvändigt att inrätta en europeisk fond för energieffektivitet och förnybar energi för att anskaffa de offentliga och privata medel som behövs för att genomföra särskilda projekt inom EU. Detta skulle utgöra en effektivitetsmodell för användningen av EU:s offentliga medel. Jag vill gärna höra kommissionens synpunkter på detta.
Siim Kallas
kommissionens vice ordförande. - (EN) Jag vet inte vad parlamentet har för inställning i lönefrågan. Det handlar om att ändra tjänsteföreskrifterna, vilket är en mycket komplicerad fråga. Den nuvarande kommissionen beslöt i början att inte ändra tjänsteföreskrifterna utan istället få denna apparat att fungera smidigt. Ingen har hittills, med tanke på hur komplicerat det är att ändra tjänsteföreskrifterna, på nytt föreslagit några ändringar.
Om vi instämmer i ett sådant förslag måste vi naturligtvis förhandla med våra arbetsmarknadsparter, fackföreningarna. Vi kan definitivt förhandla om detta eller ställa dessa frågor till dem, men möjligheterna är mycket små att tjänsteföreskrifterna ändras innan parlamentets och kommissionens mandatperioder är slut.
När det gäller fonderna förstod jag inte frågan. Föreslog ni att samtliga fonder skulle slås samman? Skulle ni kunna upprepa frågan?
Silvia-Adriana Ţicău
(EN) Jag föreslår att man inrättar en europeisk fond med inriktning på energieffektivitet och som gäller projekt som genomförs inom EU. Jag anser att det skulle vara mycket betydelsefullt för den hållbara ekonomiska utvecklingen inom EU.
Siim Kallas
kommissionens vice ordförande. - (EN) Det är en mycket stor fråga. Jag kan inte annat än lämna den vidare till mina kolleger.
Vi, tillsammans med parlamentet, frågar medlemsstaterna om medel av detta slag - dessa 5 miljarder euro - kan göras tillgängliga enkom för energieffektivitet. Hittills har det varit en mycket livlig diskussion om detta i rådet.
Det finns vissa möjligheter att stödja energieffektivitet genom sammanhållningsfonderna. Men att inrätta något slags ny fond kommer troligen att leda till många mycket långa diskussioner. Jag vet inte hur bra idén är eftersom energi fortfarande inte faller under gemenskapens behörighet - det är en strikt nationell fråga.
Jag är inte så entusiastisk över ett samarbete mellan medlemsstaterna för att inrätta olika finansieringsinstrument, när jag ser vad som händer med dessa 5 miljarder euro. Själva idén kan jag naturligtvis inte annat än stödja.
Angående: Avtal med länderna i Andinska gemenskapen
Med tanke på de svårigheter av institutionell karaktär som Andinska gemenskapen i dag befinner sig i, anser kommissionen att det fortfarande är möjligt att nå ett gemensamt avtal med Andinska gemenskapen eller anser den att det är mer genomförbart med separata avtal med en eller flera medlemmar av denna organisation?
Siim Kallas
kommissionens vice ordförande. - (EN) Tack för denna möjlighet att ta itu med den mycket intressanta frågan om vår utrikespolitik för Andinska gemenskapen.
Förhandlingarna mellan EU och Andinska gemenskapen körde fast förra sommaren på grund av Andinska gemenskapens oförmåga att enas om gemensamma förhandlingsståndpunkter inom vissa handelsrelaterade områden. Meningsskiljaktigheterna avspeglar i viss mån de skilda synsätten i de olika länderna i regionen i fråga om ekonomi- och handelspolitik.
Trots de ansträngningar som gjordes av vissa länder inom Andinska gemenskapen för att bryta dödläget kunde kommissionen endast konstatera att det inte längre fanns någon allmän enighet om att gå vidare med förhandlingarna. Under dessa omständigheter och utan att överge det medelfristiga målet att upprätta en associering mellan Andinska gemenskapen och EU, föreslog kommissionen rådet ett nytt förhandlingsformat med två inriktningar som godkändes av rådet den 19 januari.
För det första och i syfte att upprätthålla och stärka förbindelserna mellan EU och Andinska gemenskapen föreslår kommissionen att man ska utveckla och modernisera den politiska dialogen och samarbetsavtalet från 2003.
För det andra föreslår kommissionen att man ska förhandla fram flerpartsavtalet om handel utanför Andinska gemenskapens ram med de länder som är redo och har förmåga att engagera sig i ambitiösa och omfattande handelsförhandlingar som är förenliga med Världshandelsorganisationens (WTO) regler. Samtliga är naturligtvis inbjudna.
Med hänsyn till skiljaktigheterna mellan länderna i Andinska gemenskapen om handelsdelen av associeringsavtalen anser kommissionen att det föreslagna tillvägagångssättet är det mest lämpliga för att vi ska kunna gå framåt på ett pragmatiskt och konstruktivt sätt, samtidigt som vi fortsätter att stödja Andinska gemenskapen och den andinska integrationen.
Manuel Medina Ortega
(ES) Herr talman! Jag instämmer i er kommentar om att detta är det lämpligaste sättet att gå vidare på. Jag har tillbringat de senaste dagarna i Bolivia och har dagligen följt händelseutvecklingen.
Jag vill ställa en särskild fråga till er: när jag var där gjordes invändningen att dessa avtal kan strida mot Cartagenaavtalet - som Andinska gemenskapen grundas på - och att det avtalet kan behöva ändras.
Kan kommissionen tala om för mig om avtalen kan ingås för närvarande utan att man ändrar Andiska gemenskapens grundläggande akter?
Siim Kallas
kommissionens vice ordförande. - (EN) Jag tycker att just den här frågan är ganska svår. Utifrån vad jag har läst i översikten anser jag att det på grundval av avtalet med Andinska gemenskapen är möjligt att gå vidare med detta, men jag skulle gärna vilja ge mer detaljerad information genom våra tjänsteavdelningar.
Reinhard Rack
(DE) Europaparlamentet har fört upp sina förbindelser med Latinamerika till en ny nivå, eftersom Europaparlamentet nu har ömsesidiga förbindelser med nästan alla latinamerikanska parlament, inklusive det andinska parlamentet via den parlamentariska församlingen EU-Latinamerika. Är detta förstärkta, praktiska återvändande till bilateralism verkligen rätt inställning, eller bör vi sträva efter att föra en intensiv dialog med hela Latinamerika och endast beakta särskilda krav inom ramen för speciella avtalsarrangemang?
Siim Kallas
kommissionens vice ordförande. - (EN) Ja, jag kan definitivt säga att det är kommissionens hållning. Vi har alltid stött avtal mellan multilaterala organisationer, och vi ser alltid farorna med bilaterala förbindelser som lätt kan leda till förvirring.
Jag är mycket glad över att jag ombads åka till Barbados för att underteckna ett frihandelsavtal mellan EU och fjorton länder i den västindiska regionen. Avtalet var en mycket stor bedrift. Genom det har handeln uppmuntrats och ökat oerhört mellan dessa länder, och det har tagits emot som ett mycket positivt steg. Därför kommer vi naturligtvis att sträva efter detta multilaterala tillvägagångssätt.
Angående: PMOI avfört från EU:s förteckning över terrorister
Den 4 december 2008 ogiltigförklarade förstainstansrätten rådets beslut av den 15 juli 2008 om att People's Mojahedin (PMOI) skulle kvarstå på EU:s förteckning över terrorister.
I domen underströks det att rådet brutit mot PMOI:s rätt till försvar och effektivt rättsskydd och att rådet inte heller bevisat att PMOI medverkade till terrorism. I domen tillades det att de handlingar som tillställts av Frankrikes regering inte byggde på seriösa och trovärdiga bevis och att domen gällde enskilda som misstänkts vara medlemmar av PMOI och inte PMOI självt.
Denna dom är den sista av sex domar från Storbritanniens High Court och Court of Appeal liksom från förstainstansrätten, vilka alla utfallit till PMOI:s favör och framhållit att PMOI inte medverkar eller planerar medverka till terrorism.
Vilken ståndpunkt intar kommissionen, som ju i detta sammanhang bör slå vakt om att lagen följs?
Vilken roll har kommissionen för att garantera en rättegång i vederbörlig ordning och naturlig rättvisa för varje organisation som kan hamna i detta läge?
Siim Kallas
kommissionens vice ordförande. - (EN) Som ni alla vet fördömer EU terrorism i alla dess former och anser att kampen mot terrorism måste ske med respekt för de mänskliga rättigheterna för att vara effektiv och trovärdig.
Sanktioner mot terrorister vidtas inom ramen för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken, och kommissionen är bunden av de beslut som fattas enhälligt av medlemsstaterna i rådet. Kommissionen har följaktligen noterat att förstainstansrätten i sin dom av den 4 december 2008 ogiltigförklarade rådets beslut av den 15 juli 2008 där People's Mojahedin (PMOI) listades som en terroristorganisation.
Rätten anförde att PMOI:s rätt till försvar och effektivt rättsskydd inte hade respekterats. Framför allt hade inte skälen till att PMOI förts upp på förteckningen delgivits före beslutet. Organisationen hade därför ingen möjlighet att framföra sina synpunkter innan ett beslut fattades. För att tillämpa domen antog rådet den 26 januari 2009 en ny förteckning över personer och enheter som omfattas av de restriktiva åtgärder som gäller terroristorganisationer, och PMOI fanns inte med på denna förteckning.
I det avseendet är det också viktigt att lägga märke till att EG-domstolen i ett tillägg av den 23 oktober 2008 bekräftade att det nuvarande förfarandet för att föra upp terroristorganisationer på förteckningen, och som används av rådet när det gäller sanktioner som inte bygger på FN:s sanktioner, respekterar de mänskliga rättigheterna för berörda personer och organisationer. Det omfattar ett förfarande där båda parter hörs, skälen till att vederbörande förs upp på förteckningen ges i förväg och den berörda personen eller enheten kan framföra sina synpunkter.
Avril Doyle
(EN) Herr kommissionsledamot! Jag skulle vilja tacka för ert svar. När jag lade fram frågan den 17 december 2008 kunde jag faktiskt inte veta att de goda nyheterna skulle komma från utrikesministermötet den 26 december.
Låt mig klargöra att jag fördömer terrorism i alla dess former. Men jag måste samtidigt fråga om det är acceptabelt att något ministerråd konsekvent kan vägra att upprätthålla rättssäkerheten och inte ta hänsyn till förstainstansrättens domar?
Slutligen, har kommissionen mottagit några reaktioner - officiella eller på annat sätt - från den nuvarande regeringen i Iran sedan beslutet av EU:s utrikesministrar den 26 januari 2009?
Siim Kallas
kommissionens vice ordförande. - (EN) Det var som sagt ett rådsbeslut, och nu har EG-domstolen visat på bristerna i beslutet. Jag förutsätter att rådet och andra EU-institutioner följer domstolens beslut.
EG-domstolen menade att beslutet inte följde materiella och förfarandemässiga krav, och rådet rättade sig efter detta beslut. Frågan har diskuterats i rådet (allmänna frågor och yttre förbindelser), och rådet beslutade att organisationen inte ska finnas med på den nya förteckningen över terrorister som antogs den 26 januari 2009.
Jag har dock inte hört att vi har fått någon reaktion från den iranska regeringen. Tvärtom säger kolleger att den iranska regeringen inte har reagerat.
Jag tror att sådana här förfaranden gör det lättare att hantera alla olika detaljer när man gör upp terroristförteckningar över organisationer eller människor och att de ger möjlighet till motargument. Jag tycker att det är ett steg i rätt riktning.
Andreas Mölzer
(DE) Terroristlistan har uppenbarligen sammanställts på grundval av information som inte alltid är tillförlitlig. Efter det att People's Mojahedin of Iran (PMOI) ströks från förteckningen över terroristorganisationer, finns det några planer på en allmän översyn och uppdatering av EU:s terroristlista?
Siim Kallas
ledamot av kommissionen. - (EN) Denna förteckning revideras naturligtvis kontinuerligt. Om en medlemsstat föreslår en ny metod för att ta bort eller lägga till ett objekt på listan är det absolut en anledning till att se över listan igen. Det är en dynamisk process: det är inget som är konstant. Det måste finnas orsaker till att införa en ny metod, men om nya orsaker kommer fram kan den ses över.
Angående: De framtida relationerna mellan EU och Island
Island är med i EFTA, de flesta ekonomiska relationerna mellan EU och Island omfattas av EES, Island har undertecknat Schengenavtalet och har många andra kopplingar till EU inom handel, ekonomi och i sociala frågor. Till följd av den finansiella krisen började en del rykten spridas om att Island, som fortfarande inte är med i EU, skulle gå med i euroområdet. Hur skulle detta påverka relationerna mellan EU och Island - i synnerhet samarbetet i frågor om miljön och sjöfart/fiskeri? Har kommissionen förberett en sådan utveckling? Är det möjligt att en sådan eventuell förändring skulle kunna leda till liknande avtal med andra stater som inte är med i EU?
Siim Kallas
kommissionens vice ordförande. - (EN) Detta har verkligen blivit föremål för intensiva diskussioner, och det hade vi inte kunnat föreställa oss för ett år sedan. Vi kunde inte föreställa oss att vi skulle diskutera eventuella radikala förändringar i förbindelserna mellan EU och Island. Frågan är hur förbindelserna mellan EU och Island skulle påverkas om Island skulle gå över till euron utan att gå med i EU.
Jag vill först betona att just nu, medan vi talar, pågår en intensiv debatt om Island och landets förbindelser med EU, bland annat frågan om medlemskap i EU. Kommissionen följer debatten noggrant.
Frågan om Island ska ansöka om medlemskap i EU är helt och hållet det isländska folkets sak, och skulle Island lämna in en ansökan kommer kommissionen och medlemsstaterna att handla enligt de förfaranden som fastställs i fördraget. Jag försäkrar att vi kommer att behandla ansökan så snabbt som möjligt.
När det gäller frågan om att Island ska gå över till euron utan att gå med i EU kan Island naturligtvis ensidigt fatta ett sådant beslut, men det ska klart sägas att det är kommissionens bestämda åsikt, och även Europeiska centralbankens, att en unilateral ”euroisering” inte är ett önskvärt politiskt alternativ för Island. Det skulle inte få någon positiv inverkan på förbindelserna mellan EU och Island.
Island är en möjlig kandidat för EU-medlemskap, och bör därför sträva efter långsiktig valutaintegration med euroområdet enbart i samband med EU-medlemskap. Det betyder att Island borde gå över till euron först efter att landet blivit EU-medlem och uppfyller villkoren som fastställts i fördraget.
Seán Ó Neachtain
- (GA) Herr kommissionsledamot! När det gäller era kommentarer om Islands ansökan om medlemskap i Europeiska unionen och om landet skulle lämna in en sådan ansökan med tanke på den nuvarande problematiska ekonomiska situationen - skulle EU tillämpa något slags brådskande system eller förfarande för att behandla en sådan ansökan? Hur skulle unionen kunna behandla en sådan ansökan snabbt, om det kunde göras?
Siim Kallas
kommissionens vice ordförande. - (EN) Jag anser inte att Island ska specialbehandlas på något sätt. Tidigare förhandlade vi med länder som nu är medlemmar i EU, och nu pågår förhandlingar med länder som vill bli medlemmar i EU: vi måste ha samma metodik - det måste absolut gå till på samma sätt för alla. Förhandlingarna ska gå till på samma sätt som för alla andra kandidatländer. Jag ser ingen möjlighet till någon slags genväg i förhandlingarna.
Om sedan Island är väl förberett för medlemskapet är en annan fråga. Jag känner inte till i vilken utsträckning man redan antagit lagstiftning som motsvarar den i EU, men detta är en viktig fråga.
Jag är i vilket fall som helst säker på att medlemsstaterna anser att man måste ha en absolut rättvis ståndpunkt som är lika för alla länder som ansöker. Det är min åsikt. I kommissionen har det aldrig varit tal om någon specialbehandling eller genväg.
Andreas Mölzer
(DE) Om Island ansluter sig till EU eller euroområdet, hur tänker kommissionen förhindra att Islands illa åtgångna ekonomi och finansiella system äventyrar eurons stabilitet eller till och med rubbar eurosystemets grundval?
Avril Doyle
(EN) I egenskap av vice ordförande i fiskeriutskottet vill jag be kommissionsledamoten att utveckla sina tankar kring hur ett EU-medlemskap kan påverka samarbetsavtalet om fiske mellan Island och EU?
Siim Kallas
kommissionens vice ordförande. - (EN) Detta är två helt skilda frågor. Jag måste återigen betona att utgångsläget är att förhandlingarna måste gå till på samma sätt som för alla andra medlemsstater.
Men det är klart, Islands har en befolkning på strax under 300 000, så det är ett litet land och skulle inte bli en stor börda för EU:s ekonomi. Jag tror att grundtanken är att landet ska kunna bidra med något, att det är en ekonomi som kan övervinna de nuvarande svårigheterna.
Jag tror att medlemsstaterna kommer att bevaka Island mycket noggrant och kräva att landet först löser sina interna problem. Det är det första kravet, och därefter kommer frågan om vad Island kan bidra med till unionens ekonomi.
Återigen, när det gäller fiskeriavtalet är det en mycket specifik fråga. Jag drar mig till minnes att frågan varit uppe flera gånger vid tidigare utvidgningsförhandlingar.
Jag tror att fiskerifrågan kommer att bli den svåraste i förhandlingarna med Island, eftersom landet har stora fördelar som kommer att ifrågasättas av en del medlemsstater. Jag tror att detta blir nyckelfrågan i de framtida förhandlingarna.
Jag vet inte i vilken utsträckning det nuvarande avtalet kan tillämpas eller är lämpligt för de framtida förbindelserna mellan Island och andra medlemsstater. Men eftersom ni ingår i utskottet vet ni säkert att detta var en brännande fråga i förhandlingarna mellan Norge och vissa medlemsstater. Jag anser dock att ingen i dag kan säga exakt vilka utsikter eller vilka problem det kommer att finnas inom detta specifika område.
Talmannen
. - Tack, herr kommissionsledamot, och tack för att ni i kväll hjälper oss med så många frågor.

Angående: Den demografiska rapporten
I november 2008 offentliggjorde kommissionen sin demografiska rapport, där den beskriver de utmaningar som Europa kommer att konfronteras med under kommande årtionden som en följd av den åldrande befolkningen. I rapporten framhålls att dessa utmaningar kommer att kräva en mängd politiska åtgärder, däribland ett stärkande av solidariteten mellan generationerna när det gäller långsiktig vård, ett större erkännande av vårdyrkena samt sist men inte minst bättre stöd till anhörigvården.
I december 2008 offentliggjorde kommissionen sin rapport om omstruktureringen i Europa, där den också tog upp de demografiska utmaningarna och påpekade att Europas potentiella tillväxttakt skulle kunna minska vid en tidpunkt när betydande extraresurser kommer att krävas för att möta kraven från ett växande antal äldre personer, som behöver adekvata pensioner och en tryggad hälso- och sjukvård på lång sikt.
Kan kommissionen, med tanke på att anhörigvården är och fortsatt kommer att vara en väsentlig och ofrånkomlig del av vårt system för hälsovård och social omsorg, ge besked om vilka specifika åtgärder den har vidtagit för att ta fram politiska lösningar på dessa utmaningar, särskilt för att ge bättre stöd till anhörigvården?
Vladimír Špidla
Fru talman, mina damer och herrar! I den förnyade sociala agendan som antogs i juli 2008 åtog sig kommissionen att ta itu med den åldrande befolkningens behov. Det åldrande europeiska samhället kräver en rad olika strategiska åtgärder, till att börja med en utvärdering av de nödvändiga reformerna av hälso- och pensionssystemen för att tillgodose den åldrande befolkningens behov, samtidigt som man beaktar hållbarheten hos de offentliga medlen för att stödja forskning om hur informationstekniken kan bidra till att förbättra äldre människors hälsa och levnadsvillkor.
Kommissionen håller för närvarande på att slutföra ett förslag till en gemensam rapport om socialt skydd och social integration 2009, och i och med detta kommer vi att sända en tydlig signal om behovet av att säkra lämpliga och hållbara inkomster på lång sikt, effektivisera tillhandahållandet av hälsovård och minska skillnaderna på hälsoområdet. I rapporten behandlas även de utmaningar som vissa av medlemsstaterna måste hantera på pensionsområdet och inom hälso- och långvården. Dessa beskrivs i de bifogade undersökningarna av enskilda länder.
Det är medlemsstaternas myndigheter som är behöriga att fatta beslut om politik för stöd till personer som inofficiellt vårdar anhöriga. Kommissionen kan dock agera som en katalysator för förändring och stödja medlemsstaternas insatser. Inom ramen för den öppna samordningsmetoden på området för socialt skydd och social integration strävar kommissionen efter att stimulera medlemsstaterna att utforma politik för stöd till anhöriga.
I den gemensamma rapporten för 2008 betonar kommissionen och medlemsstaterna betydelsen av politik för informella vårdgivare, inklusive en uppsättning åtgärder som möjligheter till utbildning och rådgivning, avlastande vård, ledighet för vård och lämpligt socialt skydd för informella vårdgivare. Dessutom stöder kommissionen inrättandet av sådan politik på nationell nivå genom sitt bidrag i form av undersökningar och konferenser om denna fråga.
Marian Harkin
(EN) Tack för svaret, herr kommissionsledamot! Ni talar om den åldrande befolkningens behov. Omsorg är naturligtvis ett av dessa behov. Ni nämnde reformering av pensionssystemet, och det är jag glad för. Människor som slutar arbeta, ofta för att ta hand om barn eller gamla, betalar inte in tillräckliga sociala avgifter, och det är ofta anhörigvårdare som inte har tillräckliga pensioner.
Ni sa att anhörigvårdare faller under medlemsstaternas ansvarsområde, och det instämmer jag i. Ni nämnde också i svaret till mig att Europeiska socialfonden kan användas för utbildning. Jag skulle gärna vilja att ni förklarar den tanken ytterligare.
Slutligen, när det gäller anhörigvårdarnas arbete: de är obetalda arbetare. Jag är intresserad av era åsikter och hur ni ser på anhörigvårdarna ur det perspektivet när det gäller anställning och sociala förmåner, vilket ligger under ert generaldirektorat.
Vladimír Špidla
I samtliga fall, i alla kommissionsdokument, arbetar vi i medvetande om att alltfler personer kommer att börja vårda anhöriga i takt med befolkningens åldrande. Vi för även en mycket tydlig politik för jämställdhet mellan kvinnor och män, eftersom en av riskerna med en oplanerad utveckling är att det blir kvinnorna som i mycket större utsträckning får ta ansvaret för sjuka anhöriga, som i många fall är mycket gamla människor. Däremot är det medlemsstaternas ansvar att avsätta medel för anhörigvårdare. Medlemsstaterna kan ta fram de mest varierade system för att stödja anhörigvårdare, och de flesta medlemsstater har ett sådant system.
Eftersom ni nämnde Europeiska socialfonden kan jag säga att det är förståeligt att finansieringen av vård av anhöriga inte kan ske genom den fonden, men den kan däremot bidra till att utforma en hel rad viktiga program för anhörigvårdare. Utbildningen, som jag har nämnt, inriktas särskilt på att det faktiskt rör sig om ett specialiserat område i en viss bemärkelse, trots att den person som vi vill vårda kanske står oss nära och vi har känslomässiga band till honom eller henne, och trots alla goda avsikter och välvilja. Det är därför mycket positivt om dessa personer får möjlighet att förvärva en viss grundläggande kunskap och erfarenhet, eftersom resultaten är till fördel även för dem. Detta bidrar inte bara till att öka vårdens standard i allmänhet, utan underlättar avsevärt deras uppgift. Det är ett av skälen till att vi har valt denna inriktning.
Jag vill även betona något som inte har nämnts, men som vi också arbetar med, nämligen dålig behandling eller vanvård av äldre människor. I de flesta fall står det klart att vanvården inte beror på någon allmän karaktärsdefekt hos de ansvariga personerna, utan att det väldigt ofta rör sig om ett situationsmässigt misstag. Arbetsuppgifterna är helt enkelt för betungande, och de klarar inte av dem. Vi vill agera även på detta område genom Europeiska socialfonden.
Talmannen
Eftersom frågeställaren är frånvarande utgår fråga nr 51.
Vi går vidare till nästa fråga ställd av Brian Crowley, men Eoin Ryan kommer att ersätta honom.

Angående: Fattigdomen i Europa
Solidariteten är en av de utmärkande egenskaperna för Europeiska unionen, vars gemensamma värden innefattar sådant som att satsa på människan, främja lika möjligheter och bekämpa fattigdomen. Kan kommissionen med tanke på detta ange hur man i framtiden kunde garantera att fattigdomsbekämpningsplaner på gemenskapsnivå kan integreras i nationell politik?
Vladimír Špidla
Fru talman, mina damer och herrar! I och med inrättandet av Lissabonstrategin satte EU upp ett ambitiöst mål: att avsevärt minska fattigdomen till 2010. Sedan dess har unionen inrättat instrument för att nå detta mål. Den öppna samordningsmetoden på området för socialt skydd och social integration har bidragit till att förstärka kampen mot fattigdom och social utestängning, och har fungerat som ett stöd för medlemsstaternas insatser.
Detta samarbete mellan medlemsstaterna har gett mycket goda resultat. Jag kan nämna tre exempel: det finns nu 22 medlemsstater som har satt upp en målsiffra för att bekämpa barnfattigdom, både medborgarna och företagen är nu mycket nära involverade i de nationella strategierna för att bekämpa fattigdomen och strategier för social integration har inbegripits i många politikområden: sysselsättning, utbildning och yrkesutbildning, hälsa och bostäder. Alla relevanta politikområden har därför satts in i kampen mot social utestängning.
I den förnyade sociala agendan som kommissionen antog den 2 juli 2008 fastställs sju prioriterade åtgärdsområden, där kampen mot fattigdom och social utestängning ingår. Den förnyade agendan innehåller även förslag om att stärka den öppna samordningsmetoden. Syftet med EU:s plan för att stimulera tillväxten och sysselsättningen, som lades fram för stats- och regeringscheferna vid EU-toppmötet i december 2008, är att hantera effekterna av den finansiella och ekonomiska krisen, och även att stärka de reformer som redan genomförs inom ramen för Lissabonstrategin för tillväxt och sysselsättning.
Kommissionen har även åtagit sig att regelbundet övervaka de sociala effekterna av den finansiella och ekonomiska krisen i medlemsstaterna och de åtgärder som vidtas på nationell nivå. Resultaten av detta verktyg för att övervaka de sociala effekterna av krisen ska offentliggöras en gång i kvartalet, och det kommer naturligtvis att främst inriktas på de mest sårbara grupperna.
Kommissionen kommer också att fortsätta att samarbeta med medlemsstaterna för att garantera ett effektivt genomförande av de rekommendationer som den antog i oktober 2008 om aktiv integration av de personer som står längst bort från arbetsmarknaden. Syftet med denna rekommendation är särskilt att öka effektiviteten i minimilönesystemen, som fortfarande inte är tillräckligt utvecklade i många medlemsstater. Med andra ord är det centralt att ge alla medborgare en chans att nå en anständig levnadsstandard, särskilt under den rådande krisen.
Jag vill gärna påminna er om att 2010 har utsetts till Europeiska året för bekämpning av fattigdom och social utestängning. Det europeiska året kommer att inriktas på följande områden: stöd för att se till att socialt utestängda människors rättigheter och möjligheter garanteras för att de aktivt ska kunna återintegrera sig i samhället, betoning på alla samhällsmedlemmars ansvar i bekämpningen av fattigdom, beprövade metoder på området för social integration och slutligen att stärka de viktigaste politiska aktörernas åtagande.
Jag anser att de åtgärder som jag har nämnt visar att EU ständigt försöker tillgodose de mest sårbara gruppernas behov på ett konkret sätt, särskilt under den rådande ekonomiska situationen. Jag hoppas att medlemstaterna kommer att reagera positivt på kommissionens uppmaning att hantera de sociala konsekvenserna av krisen. I detta syfte kan de utnyttja de gemenskapsinstrument som står till deras förfogande, särskilt Europeiska socialfonden och Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter.
Eoin Ryan
frågeställare. - (EN) Jag vill tacka kommissionsledamoten för hans omfattande svar. När vi talar om sårbara grupper är naturligtvis en sådan grupp de unga, med tanke på den ekonomiska situation vi nu har och den ökande arbetslösheten.
I ekonomiskt besvärliga tider händer det mycket ofta att unga människor tyvärr hamnar i narkotikamissbruk. Är det möjligt att Europeiska socialfonden skulle kunna användas på ett målinriktat sätt för att försöka hjälpa unga människor med tanke på de problem detta förorsakar inte bara dem själva som individer utan deras familjer och hela samhället, och med hänsyn till de allvarliga effekter det kan få på samhället som ökar fattigdomen och problemen?
Min fråga är om det skulle vara möjligt att använda denna fond för just denna sårbara grupp.
Vladimír Špidla
Kommissionens strategi är att även i denna svåra ekonomiska situation ta itu med all diskriminering och alla överträdelser av principen om lika möjligheter. Ni är naturligtvis väl medveten om att EU-lagstiftningen ger utrymme för positiva åtgärder, vilket innebär åtgärder som riktas mot grupper som befinner sig i en mycket svår situation. Generellt sett, i sina förslag till parlamentet underlättar kommissionen, eller - om förslagen godkänns - vill underlätta, användningen av Europeiska socialfonden och fonden för justering för globaliseringseffekter. När det gäller bestämmelserna, det vill säga strukturen, kan jag säga att det generellt sett inte finns något som hindrar att en avsevärd andel av dessa resurser inriktas på unga människor. Detta beror på de beslut som fattas av de enskilda projektsponsorerna, lokalsamhällena och beslut på nationell nivå. Det är fortfarande en öppen fråga, men i princip finns det inga hinder mot effektiv användning av resurserna för att främja unga eller andra grupper som befinner sig i en särskilt svår belägenhet.
Talmannen
Frågestunden är härmed avslutad.
De frågor som på grund av tidsbrist inte hade besvarats skulle erhålla skriftliga svar (se bilagan).
(Sammanträdet avbröts kl. 19.30 och återupptogs kl. 21.00.)
