Justering av protokollet från föregående sammanträde
Talmannen
Protokollet från gårdagens sammanträde har delats ut.
Finns det några synpunkter?

Poos
Herr talman! Jag vill tala om torsdagens protokoll, den 18 november, punkt 11: "Förberedelser för nästa regeringskonferens". Under punkt 11 räknas bland de antagna ändringsförslagen upp ändringsförslag 19, som har ett tillägg till punkt 19 i förslaget till resolution. Men i versionen av den antagna texten, så som den står skriven i delen "Antagna texter" i protokollet som delades ut i morse, är inte detta tillägg med. Jag vill därför att ni ändrar de antagna texterna i enlighet med den omröstning som gjordes i går i kammaren.

Talmannen
Vi skall granska alla språkversionerna, och om det föreligger ett fel skall det naturligtvis åtgärdas.

Poos
Det handlar inte om ett språkligt fel, eftersom detta tillägg fattas i alla språkversionerna.

Talmannen
Då skall det rättas till, herr Poos.

Posselt
Herr talman! Enligt protokollet avslutade vi igår omröstningen klockan 14.35. Enligt mina uppgifter var klockan 14.45. Oberoende av detta skulle jag dock vilja säga att vi var tvungna att utstå ett rent omänskligt omröstningsförfarande på tre och en halv timme, eftersom det fanns några slöfockar som var tvungna att resa iväg tidigare och vi därför blev extremt pressade. Jag ber er att inte genomföra detta förfarande igen i framtiden. Den som reser iväg i förtid får skylla sig själv, eller för att citera Lenin och Gorbatjov: Den som reser i förtid, den bestraffar livet. Den får inga majoriteter, och förhoppningsvis bestraffar väljarna honom också en dag.
(Applåder)

Talmannen
Ja herr Posselt. Jag antecknar er kommentar och jag lyckönskar de modiga som infunnit sig här denna morgon.

Heaton-Harris
Herr talman! I en ordningsfråga, eller snarare en fråga om omsorg har ett antal ledamöter på den här sidan av kammaren noterat att ni kanske har tappat er kavaj och på en snöig dag kan vi erbjuda er en av våra om ni fryser.

Talmannen
Jag skall kontrollera i arbetsordningen om kavajens färg och storlek är angivna och jag kan försäkra er ett jag hädanefter kommer att rätta mig efter det.

Berthu
Herr talman! Angående gårdagens protokoll. I går innan omröstningen om Dimitrakopoulos-Leinens betänkande protesterade jag, eftersom de ändringsförslag som jag lagt på franska inte var identiska med den officiellt publicerade franska versionen. Det var således inte ett översättningsproblem. Mina ändringsförslag hade verkligen ändrats av en anonym rättare. Men i protokollet läser jag att talmannen svarar Berthu att i själva verket var två av dessa ändringsförslag inte väl formulerade. Man skulle kunna säga att det är jag som redigerat mina ändringsförslag dåligt. Nej, mina ändringsförslag var mycket väl formulerade och en anonym rättare har åtagit sig att ändra texten. Jag protesterar å det bestämdaste. Det är en principfråga. Europaparlamentets tjänstemän får inte ändra de ändringsförslag som läggs av en ledamot.

Talmannen
Jag antecknar er kommentar och rättelse kommer att göras enligt ert önskemål.
Finns det några andra synpunkter?
(Protokollet justerades.)

OMRÖSTNING
Lisi
Herr talman! Detta är ett tilläggsändringsförslag som enligt vår åsikt bättre beskriver behandlingshemmens roll och det bidrag de kan ge. Låt mig läsa texten för mina kolleger, på italienska: Vi anser att återanpassning av de drogberoende, tillsammans med andra insatser, utgör en grundpelare i kampen mot droger, eftersom den riktas mot efterfrågesidan. Därför stöds och uppmuntras den viktiga samhällsinsats som behandlingshemmen, vilkas resurser måste ökas, utför när det gäller att återanpassa narkotikamissbrukare.

Talmannen
Finns det några invändningar mot att beakta detta muntliga ändringsförslag?
(Parlamentet gav sitt samtycke till att det muntliga ändringsförslaget beaktades.)
(Parlamentet antog resolutionen.)
Betänkande (A5-0050/1999) av Newton Dunn för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor om initiativet från Förbundsrepubliken Tyskland inför antagandet av ett rådsbeslut om ett förbättrat informationsutbyte inom ramen för kampen mot helförfalskningar av resehandlingar (8457/1999 - C5-0011/1999 - 1999/0804(CNS))
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Betänkande (A5-0051/1999) av Rühle för budgetutskottet om förslaget till rådets beslut om beviljande av en gemenskapsgaranti till Europeiska investeringsbanken mot förluster vid lån till projekt utanför gemenskapen (Central- och Östeuropa, de västra Balkanländerna, Medelhavsländerna, Latinamerika och Asien samt Sydafrika) (KOM(1999) 142 - C5-0039/1999 - 1999/0080(CNS))
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Betänkande (A5-0054/99) av Seppänen för budgetutskottet om förslaget till rådets beslut om beviljande av en gemenskapsgaranti till Europeiska investeringsbanken mot förluster vid lån till projekt för återuppbyggnaden av de jordbävningsdrabbade områdena i Turkiet (KOM(1999) 498 - C5-0247/1999 - 1999/0212(CNS))

Seppänen
Herr talman, ärade kolleger! I våras godkände vi taket för reservationer för överföringar till garantifonden. Därefter inträffade en oväntad händelse under våren, jordbävningen i Turkiet. Vi har helt riktigt beslutat att bevilja humanitärt bistånd till Turkiet via Europeiska investeringsbanken. Detta medför emellertid ett budgettekniskt problem, eftersom vi nu som en följd av denna oförutsedda händelse är på väg att närma oss det tak som fastställts för denna typ av garantifondsöverföringar. Om det åter skulle inträffa någonting nytt och överraskande, tvingas vi antingen överskrida detta tak eller göra inskränkningar i andra ekonomiska bidrag.
Vi har gjort kommissionen uppmärksam på detta problem och av kommissionen fått ett mycket svävande svar på de frågor vi ställt, men vi kan trots detta inte riskera genomförandet av detta ekonomiska stöd. Det riskeras, om vi godkänner de ändringsförslag som nu presenteras. Av detta skäl, trots att kommissionen inte har givit oss uttömmande budgettekniska svar, vill jag ta bort dessa ändringsförslag. Samtidigt vill jag till kommissionen framföra att detta är ett problem som vi inte har uppmärksammat, och vi hoppas, att kommissionen i framtiden tar hänsyn till detta problem och föreslår en höjning av taket vid oväntade händelser som kräver ekonomiskt stöd.

Talmannen
Vill kommissionen säga någonting?

Liikanen
Herr talman! Jag kommer att förmedla parlamentsledamot Seppänens kommentarer till min kollega och jag lovar att vi kommer att diskutera frågan.

Talmannen
På föredragandens begäran skall således ändringsförslagen dras tillbaka.
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)

Röstförklaringar - Betänkande (A5-0063/99) av Giannakou-Koutsikou

Kauppi
) Herr talman, ärade kolleger! Att föra in förebyggandet av narkotikaberoende som ett prioriterat område i EU:s inre och yttre verksamhet anser jag vara synnerligen viktigt. Det bör även framgå klart i unionens rättsakter. Förordningarna gör emellertid ingen nytta, om de inte är verkligt effektiva. Därför är det viktigt att koncentrera sig på både samarbete mellan utvecklings- och industriländer samt på nätverksbyggande mellan EU-länderna.
Det råder inte brist på goda planer och idéer inom EU. Som exempel kan nämnas den inom Finlands forsknings- och utvecklingscentrum för social- och hälsofrågor verksamma gruppen för förebyggande av drogmissbruk samt Pompidou-gruppen, Europeiska rådets samarbetsgrupp för narkotikafrågor som grundades på 70-talet på initiativ av Frankrikes president, och som driver flera projekt för att minska efterfrågan på och utbudet av narkotika. Nu behöver vi en stark och klart uttryckt politisk vilja för att få informationsutbytet att fungera så bra som möjligt. Resultat uppnås inte endast genom rättsakter och planer, utan endast genom praktiska åtgärder kan vi maximera människornas välmående.

Fatuzzo
Herr talman! Efter godkännandet av det ändringsförslag som lades fram av Lisi från Europeiska folkpartiets grupp, invald på en lista från Forza Italia, är det med än större tillfredsställelse jag avger min positiva röstförklaring när det gäller denna åtgärd. Behandlingshemmen är utan tvekan mycket viktiga. När det gäller motiveringen för undertecknad som företrädare för pensionärerna, måste jag säga att det är sällsynt med drogade pensionärer, eftersom de unga tyvärr dör i förtid på grund av detta trista plågoris. Låt mig understryka att denna åtgärd förvisso är positiv, men vi måste själva vara först med att föregå med gott exempel, för enbart med goda föredömen som återför de unga till familjen, till de sunda principer som fanns en gång, kommer vi att kunna utrota detta sekels allvarliga gissel.

Schulz
Herr talman, mina damer och herrar! I likhet med många av mina kolleger har jag röstat för Giannakou-Koutsikous betänkande. Vi måste dock konstatera att detta betänkande har varit kontroversiellt och diskuterats i flera månader i detta parlament. Bara i utskottet fanns det 130 ändringsförslag till betänkandet. Det krävdes kompromissförhandlingar som tog flera veckor, och sedan sker omröstningen om ett sådant betänkande på fredag förmiddag med relativt låg närvaro.
Jag lyssnade på debatterna här i går vid middagstid, i synnerhet kollega Poetterings uttalanden, om hur dramatiskt och viktigt det var, och att omröstningen prompt måste äga rum denna vecka, och det står inte i proportion till hans egen grupps närvaro här nu på morgonen. Jag beklagar därför att ett så viktigt projekt får så liten uppmärksamhet. Ännu värre blir det när upphovsmännen till ärendet fördjupar sig i intensiva samtal. Vi har i alla fall röstat för det, så att Giannakou-Koutsikou får igenom detta betänkande med bred majoritet.

Meijer
Jag röstade emot betänkandet av Giannakou-Koutsikou. I sig är det en långdragen och mycket nyanserad akt med en mångfald av överväganden och målsättningar. Det går faktiskt att röra sig åt alla håll med det här betänkandet. Det är mot handeln och profitörerna, med rätta. Man försöker hjälpa människor ur deras beroende, även det med rätta. Det innebär emellertid att betänkandet riktar sig åt olika håll och det genomsyras i första hand av tanken att vi kan lösa problemet med mer pengar och hårdare rättsliga åtgärder. Kännetecknande är att Schulz förslag om mer möjligheter till stads- och regionbundna experiment har förkastats. Jag är rädd för att den här texten nu kommer att användas på fel sätt, nämligen främst som ett stöd till dem som vill ha mer repressiva åtgärder mot narkotikamissbrukare och som tror att de kan lösa problemet på det sättet. På det viset har PPE-gruppens ståndpunkt ändå varit den dominerande, och det var för mig ett skäl att inte rösta för det här betänkandet.

Theonas
. (EL) Narkotikan sprider sig alltmer och tyvärr allt lägre ned i åldrarna. De sammanflätade intressena och de enorma vinster som döljer sig bakom dem utgör den huvudfaktor som understöder och utvidgar denna omänskliga marknad, där offren återfinns i den mest produktiva och dynamiska delen av befolkningen och där de mycket tragiska följderna inte bara drabbar missbrukarna själva och deras familjer utan även den breda allmänheten.
Narkotikasmugglingens koppling till vapensmugglingen, till terrorismen och den internationella brottsligheten, till korruptionen, som sträcker sig in i polis-, domstols- och regeringskretsar, lämnar inget utrymme för böner, och den understryker det faktum att problemet varken kan bekämpas ytligt med slumpvisa halvmesyrer eller med åtgärder som är avsedda att användas i fråga om beroendeproblemet.
Samtidigt måste de sociala orsaker som framkallar, understöder och utvidgar problemet identifieras och angripas. I ett samhälle där värderingar och förebilder systematiskt urlakas, konkurrensen och vinstintresset ökar, i ett samhälle med osäkerhet om morgondagen, i vilket ett stort antal ungdomar drabbas av arbetslöshet, av bristfällig social säkerhet och total brist på sociala stödstrukturer, i vilket utbildningen och kulturen försvagas, utrustas inte ungdomarna med de lämpliga värderingar och måttstockar som skulle hjälpa dem att stå emot varje slag av kroppsligt och mentalt beroende. De tappar riktningen i sina liv och leds skickligt in i resignation och sökandet efter ett sätt att fly från verkligheten.
Problemets komplexa och allvarliga natur kräver att en tydlig, samordnad och framför allt konkret politik antas, vars syfte och utformning måste svara mot problemets genuint tragiska dimensioner.
Vi instämmer i många av kommentarerna och förslagen i det föredragna betänkandet och betonar nödvändigheten av att förstärka det dubbla och parallella målet att minska efterfrågan/minska utbudet av varorna och bekämpa smugglingen, samtidigt som vi understryker den viktiga aspekten av hjälp och stöd till missbrukaren, inte bara under avvänjningsfasen, utan även då det gäller det verkliga inträdet i samhället. Vi betonar nödvändigheten av att avsätta medel för att täcka de enorma behov som är förknippade med ett substansiellt, effektivt och samordnat angripande av problemet. Med den nuvarande finansieringen, men även med den som kommissionen föreslår, täcks inte ens de mest grundläggande av de enorma behov som finns in. Vi fruktar att inom ramen för den allmänna stympningen och minskningen av de sociala utgifterna och strategierna kommer avsättandet av medel till detta viktiga mål att krocka med andra samt med kostnadshindret.
Vi kräver och uppmanar av den anledningen alla sociala och kollektiva aktörer, fackföreningsvärlden, den kulturella och vetenskapliga världen att samordna sina ansträngningar, att öka sitt tryck på det nationella och det europeiska planet och att förena sig i kampen mot detta enorma problem, som visar sig i den tragiska spegelbilden av vårt samhälles sämsta ansikte.
Betänkande (A5-0050/1999) av Newton Dunn

Schulz
När det gäller Newton Dunns betänkande skulle jag kort vilja få till protokollet att vår grupp har röstat nej till det, eftersom vi inte godtog den rättsliga grunden för detta betänkande. Det handlade här om ett klassiskt beslut om att placera ett ärende i en av våra fördragsgrundvalars olika pelare. Newton Dunn valde den första pelaren, vi ansåg att vi borde låta ärendet vara kvar i den tredje pelaren, eftersom gruppen brottslingar som gör sig skyldiga till passförfalskningar är bredare i tredje pelaren än i första pelaren, där Newton Dunn placerade den, där fokuseras nämligen jakten på urkundsförfalskare uteslutande på illegala invandrare. Det kan vara ideologiskt korrekt, men är politiskt felaktigt, för även den som i egenskap av knarklangare förfalskar dokument måste kunna åtalas. Så till vida ville vi inte rösta emot Newton Dunns praktiska förslag om bekämpning av dokumentförfalskningar - de stöder vi -, för oss handlade det här bara om den rättsliga grunden. Jag tackar er för uppmärksamheten. Jag tackar också herrarna Poettering och Pirker för deras uppmärksamhet.

Fatuzzo
Herr talman! Låt mig förklara vår positiva röst när det gäller Newton Dunnbetänkandet och understryka att det, med sina förslag på åtgärder, är ett bidrag i kampen mot den illegala invandringen och mot alla de kriminella handlingar som många av de illegala invandrarna, medvetet eller omedvetet, begår mot medborgarna i Europeiska unionen och framför allt mot de äldre. Jag vill rikta kammarens uppmärksamhet på det faktum att det skulle vara bra om samtliga de resurser, samtliga personer, all den utrustning som tidigare användes för att bevaka de inre gränserna i Europeiska unionen - till exempel mellan Italien och Frankrike, Frankrike och Tyskland osv., dvs. mellan de europeiska stater som i dag har en gemensam yttre gräns - kunde flyttas till Europeiska unionens yttre gränser, för att vi bättre skall kunna bekämpa brottsligheten och den illegala invandringen.

Turco
Herr talman! Jag vill yttra mig om Giannakou-Koutsikoubetänkandet för att påminna om att i går klargjordes det för ordförandeskapet att denna debatt inleddes i strid mot reglerna i artikel 115 i arbetsordningen. Jag säger detta bara för att vi skall hålla oss till reglerna. Detta ordförandeskap vet inte längre vad man skall ta sig till med arbetsordningen. Jag hoppas att, åtminstone i framtiden, man skall kunna etablera någon form av ordning. I annat fall måste jag tyvärr konstatera att arbetet i detta parlament styrs av ordförandeskapet och inte av arbetsordningen.
Men faktum kvarstår att debatten och omröstningen skedde i strid mot artikel 115 i arbetsordningen, varav den senaste franskspråkiga versionen distribuerades kl. 21.52 i onsdags, och vi inledde debatten långt innan de 24 timmarna hade gått ut.

Talmannen
Kära kollega! Er anmärkning skall naturligtvis antecknas men presidiets tjänsteenheter talar om för mig att fristerna, i princip, har respekterats och att alla språkversioner distribuerats i tid. Men vi har naturligtvis noterat ert inlägg.

Turco
Herr talman! Jag ställde ingen fråga och jag ville inte ha något svar. Jag påtalade bara det faktum att artikel 115 i arbetsordningen inte har respekterats. Jag behövde inte något svar, för detta har redan inträffat, det går inte längre att undvika. Ni har inte följt artikel 115 i arbetsordningen, punkt och slut.

Talmannen
Allt är noterat.

Tillämpningen av gemenskapsrättens bestämmelser på Kanarieöarna
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0053/99) av Medina Ortega för utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden om förslaget till rådets förordning om ändring av förordning (EEG) nr 1911/91 om tillämpningen av gemenskapsrättens bestämmelser på Kanarieöarna (KOM(1999) 0226 - C5-0127/1999 - 1999/0111(CNS))

Medina Ortega
. (ES) Herr talman! Kommissionen har lagt fram ett förslag till förordning för att ändra en annan gemenskapsförordning, förordning (EEG) nr 1911/91, som fastställde Kanarieöarnas speciella rättsliga status.
Förordning (EEG) nr 1911/91 är samtidigt en förordning som ändrar den status som fastställts för dessa öar genom Anslutningsakten för Spanien och Portugal till Europeiska gemenskaperna 1985. I Anslutningsakten för Spanien och Portugal till Europeiska gemenskaperna - i artikel 25 och i protokoll 2 till nämnda akt - fastställdes en speciell ordning för Kanarieöarna som karakteriserades av att Kanarieöarna inte var integrerade i den gemensamma jordbrukspolitiken och dessutom av att de inte hörde till gemenskapens tullområde, omfattades inte av gemensamma tulltaxan, och inte heller mervärdesskatten. På detta sätt försökte man genom anslutningsakten, i den mån det var möjligt, att upprätthålla den speciella ställning Kanarieöarna hade haft inom ramen för den spanska staten sedan dess införlivande med Kastilien på 1400-talet. Det var en region som inte underställdes de vanliga skatterna och naturligtvis inte tullreglerna, beroende på det stora avståndet från fastlandet.
Anslutningsakten från 1985 innehöll en bestämmelse för utveckling - artikel 25.4 - i syfte att undvika att Kanarieöarna, som en konsekvens av den Europeiska unionens utveckling, skulle kunna hamna utanför det europeiska bygget. Jag skulle vilja säga att den allmänna uppfattningen på Kanarieöarna å ena sidan var att man ville bibehålla särdragen men å den andra att man inte alls ville stå i utkanten av det europeiska bygget.
När Enhetsakten antogs 1986 var det nödvändigt att ändra denna speciella ordning och det gjordes genom förordning (EEG) nr 1911/91. Ändringen fastställer tre eller fyra mycket viktiga förändringar. För det första införlivades Kanarieöarna i den gemensamma jordbrukspolitiken och den gemensamma fiskeripolitiken. För det andra införlivades öarna i gemenskapens tullunion, och underställdes således gemenskapens vanliga tulltaxor. För det tredje försvann de speciella skattereglerna man hade, öbeskattningen - det speciella skattesystemet - som var till för att skydda den lokala industrin.
I enlighet med förordning (EEG) nr 1911/91 har det uppstått ett kontinuerligt avskaffande av de specifika kanariska skatterna och ett införlivande av Kanarieöarna i gemenskapens regelverk. Men det har medfört problem, eftersom det problem Kanarieöarna lider av, som andra yttre randområden - Azorerna, Madeira och de franska utomeuropeiska departementen - är att de är regioner som ligger väldigt långt från gemenskapens territorium, de är uppdelade i små öterritorier, med mycket små marknader, med enorma transportproblem och dessutom med andra problem, t.ex. överbefolkning. De har väldigt oregelbundna regnperioder och näringsfattiga jordar som förhindrar en normal utveckling av verksamheter. Det är förklaringen till att Spanien alltid tillät vissa specialbestämmelser för Kanarieöarna.
Avskaffandet av de speciella kanariska skattebestämmelserna när det gäller tulltaxor skulle kunna medföra att en rad småskaliga lokala industrier raseras - livsmedelsindustri, tobak, små handelsindustrier - som skulle försvinna om man helt och hållet tog bort detta lilla skydd som de speciella kanariska skatterna gav oss, dvs. skatten på produktion och import.
Kommissionen har varit förstående och uppmärksammat detta och inledde av denna anledning en förhandling om att anpassa arbitrio-avgiften på produktion och import (APIM) i syfte att den ej skall försvinna. Det har även funnits en annan anledning. Redan i Maastrichtfördraget från 1992 införlivades en förklaring som erkände de yttre randområdenas speciella situation - Kanarieöarna, Azorerna, Madeira och de franska utomeuropeiska departementen - och i artikel 299.2 i Romfördraget, efter dess ändring genom Amsterdamfördraget 1997, förutses en speciell ordning för de yttre randområdena. Amsterdamfördraget har redan trätt i kraft.
I enlighet med filosofin i den nya ordningen för de yttre randområdena - som dessutom Europeiska rådet i Köln bekräftat, vid vilket man bad kommissionen att före den 31 december presentera åtgärder för de yttre randområdena -går inte införlivandet av dessa regioner i den Europeiska unionen för närvarande nödvändigtvis genom en tullavgifts- och skatteharmonisering utan den möjliggör en differentierad behandling, t.ex. bibehållandet av octroi de mer i de franska utomeuropeiska departementen och speciella system för Azorerna och Madeira.
Även om kommissionens förslag till förordning började förhandlas innan Amsterdamfördragets ikraftträdande, anser vi i utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden - som i stort godkänner förslaget till förordning eftersom den syftar till att skjuta upp nedrustningen av de kanariska tullavgifterna och således har en skyddande funktion -att efter det att artikel 299.2 trätt i kraft är det vi bör göra inte en enkel uppmjukning av begränsningen i den speciella åtgärden utan stoppa borttagandet av denna speciella åtgärd. Detta eftersom kommissionen förmodligen i de åtgärder som måste föreslås för de yttre randområdena kommer att tillåta en liten upprustning i syfte att berörda småskaliga lokala industrier inte skall skadas, i enlighet med nämnda artikel 299.2 som förutser speciella åtgärder när det gäller skattepolitik.
Herr talman! Som jag sade tidigare antog utskottet för rättsliga frågor enhälligt förordningen, men det föreslår ett antal ändringsförslag i syfte att visa att artikel 299.2, som trätt i kraft, utgör ytterligare en grund för kommissionens förslag till förordning. Vi försöker inte gå emot kommissionens förordning, som fastställer en tilläggsgrund. Denna tilläggsgrund kan rättfärdiga något vi skulle kunna kalla en skyddsåtgärd eller upphörande av nedrustningen av tullavgifter. Som en konsekvens av denna hänvisning till artikel 299.2 och den filosofi jag ger uttryck för just nu har utskottet för rättsliga frågor föreslagit en rad ändringsförslag till bilagorna i förordningen i syfte att tullnedrustningen inte skall fortsätta inom något av de områden som för närvarande är gällande. Det skulle handla om att upprätthålla den nuvarande protektionistiska strukturen på tullavgifterna tills kommissionen lägger fram de nya förslagen till skattepolitik.
Som ni säkert vet herr kommissionär hålls nästa vecka i Bryssel ett partnerskapsmöte i vilket kommissionen skall diskutera förslagen avseende detta med de spanska, franska och portugisiska regeringarna, med regeringarna i de autonoma regionerna och med de europeiska parlamentsledamöterna från dessa regioner. Därför tycker jag att det vore lämpligt att kommissionen godkänner eller visar sitt samtycke med parlamentets förslag - från utskottet för rättsliga frågor - som är mycket rimliga och överensstämmer med kommissionens filosofi och stärker den genom hänvisningen till den nya artikel 299.2, vilken kommer att föreskriva och tillåta utvecklingen av en speciell ordning. Det skulle inte vara särskilt vettigt om vi nu fortsatte med att totalt avlägsna systemet när det är möjligt att kommissionen inom några månader måste föreslå en upprustning av det igen. Detta är filosofin, detta är frågan och jag hoppas att parlamentet följer rekommendationerna från utskottet för rättsliga frågor, godkänner förordningen och också de 19 ändringsförslag som nämnda utskott antagit enhälligt.

Ripoll y Martínez de Bedoya
Goddag herr talman, ledamöter! För det första vill jag gratulera föredraganden, utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden och de ledamöter som har lagt fram ändringsförslag.
Jag tycker att Medina Ortegas ord har varit klargörande när det gäller framställningen av problemet och inställningen i en fråga som är viktig för Kanarieöarna, men som också återspeglar resten av de yttre randområdena i den Europeiska unionen, och som man enhälligt kommit fram till i utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden.
När det handlar om den fråga som diskuteras i dag, Kanarieöarna, måste jag säga att få regioner har levt och lever så intensivt sin integrationsprocess i Europa.
Sedan integrationen 1986 har betydande och intensiva debatter förts på Kanarieöarna. Allmänheten har demonstrerat för eller emot ett fullständigt införlivande av öarna. Det har uppstått regeringskriser och den autonoma regeringens ordförande har t.o.m. avgått. Orsaken var just villkoren vid förhandlingen om anslutningen.
Efter tretton år är det nu dags att göra bokslut. Därför kommer den förordning vi just nu diskuterar i kammaren väldigt lägligt eftersom vi utifrån bokslutet kan dra slutsatser som leder oss att bestämma vilken ståndpunkt vi bör inta. Bokslutet är naturligtvis klart positivt även om man måste erkänna att det inte är utan enorma överraskningar och bekymmer, vilket föredraganden förklarade mycket bra. Bekymmer som uppkommit på grund av det vi behandlar här, men även andra frågor som är föremål för studier och behandling i detta parlament.
Jag skulle vilja ta tillfället i akt att påminna om att Kanarieöarna genomlever ögonblick av ovisshet när det gäller framtiden för bananodlingen, eftersom Kanarieöarna är den största europeiska producenten av denna frukt. Bananodlingen är mycket viktig såväl ur ekonomisk, social, landskapsmässig som miljömässig synvinkel.
Men, som sagt, i dag talar vi om förordning nr 1911/91 om tillämpningen av gemenskapsrätten på Kanarieöarna. Motiveringen och den förklaring föredraganden gett oss i dag är tydliga och visar den långa väg Kanarieöarna vandrat i Europa för att nå fram till integrationsprocessen i den Europeiska unionen.
Dock är det enligt vårt sätt att se det absolut nödvändigt att denna reform genomförs inom fastlagd tid. Det är en oerhört betydelsefull fråga. Vi bör påminna oss Europeiska rådet i Kölns mandat till kommissionen, vi bör påminna oss att innan slutet av 1999 så skulle det finnas en specifik och speciell åtgärd som ännu inte kommit, vi måste påminna oss att vi just nu debatterar kommissionens dagordning för lagstiftning för år 2000. Det är viktigt att de speciella åtgärder som artikel 299.2 i Romfördraget fastställer innefattas i dagordningen, för de franska utomeuropeiska departementen, Azorerna, Madeira och Kanarieöarna, eftersom om så inte blir fallet kommer vi att hamna i en position och en situation i vilken dessa europeiska regioner, som är vitala för var och en av våra stater och för Europeiska unionen skulle befinna sig i total orättvisa i förhållande till den Europeiska unionen som helhet.
För att inte dra ut på det mer vill jag uttrycka att vår grupp stöder de 19 ändringsförslagen och vi stöder lagstiftningstexten, men vi begär att vi inte skall behöva ta till en andra behandling utan att förordningen skall antas inom de förutsedda tidsfristerna. Vi begär att kommissionen skall vara lyhörd för vad föredraganden uttryckt, för vad utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden uttryckt och, snälla ni, att förordningen antas inom angiven tid. Om så inte blir fallet skulle situationen bli alarmerande för Kanarieöarna.

Martínez Martínez
Herr talman, kära kolleger! Jag begär ordet i denna fråga för att uttrycka mitt och den socialistiska gruppens stöd för det arbete och för slutsatserna avseende de förslag min gode vän och kamrat professor Manuel Medina i dag presenterar i parlamentet, för utskottet för rättsliga frågor och den inre marknadens räkning. Jag hyser välgrundat hopp att vår kammare med all sin tyngd skall godkänna de ifrågavarande förslagen.
Naturligtvis är det inte vår avsikt bara att vilja stödja en kollega. I realiteten är vår inställning den att som spanjor och som europé, och kanske ännu mer som spansk och europeisk socialist bekräfta vår solidaritet med Kanarieöarna och dess män och kvinnor, först genom detta inlägg och sedan genom vår röst. Jag talar om en solidaritet som Kanarieöarna behöver på specifikt och speciellt sätt på grund av de speciella och specifika karakteristika som uppstår genom öarnas geografiska situation och genom dessas historia.
Jag vill att det skall stå klart att det vi vill uppnå är att ge Kanarieöarna litet mer, för att kompensera oblida villkor och på så sätt förhindra att kanarierna skall vara sämre lottade än övriga européer.
Föredraganden Manuel Medina har noggrant förklarat med hela skalan av juridiska argument hur Kanarieöarna har klarat sig under seklens gång, inom Spanien, med olika mekanismer som gjorde det möjligt för dessa avlägsna öar att övervinna de negativa omständigheter som jag tidigare hänvisade till, och hur man med begåvning, ihärdighet och kvinnors och mäns ansträngningar först stått emot och sedan litet i taget bildat skäligen moderna och framåtskridande samhällen.
Medvetande om de kanariska problemen fick vi som i Spanien förhandlade om anslutningen av vårt land till de europeiska gemenskaperna och därpå följande fördrag fram till Amsterdam. Det konstanta bekymret att denna specifika situation alltid skulle beaktas återspeglas i det speciella protokoll nr 2 till Anslutningsakten för Spanien och Portugal, redan 1985, i rådets förordning (EEG) nr 1911/91, som godkände nämnda protokoll och i artikel 299.2 i Romfördraget, som beskriver unionens yttre randområden, och särskilt nämner Kanarieöarna, samt föreskriver en nödvändig flexibilitet vid tillämpningen av generella regler vid frågor som är så specifika och sårbara som det vi här diskuterar.
Det var just genom protokoll nr 2, som jag tidigare nämnde, som den s.k. APIM-avgiften fastställdes. Genom denna anpassades de traditionella skatterna till den nya regleringen. APIM-avgiften är en liten tullavgift som tas ut på vissa produkter vid ankomsten till Kanarieöarna. Många av dessa kommer från spanska fastlandet och andra kommer från andra länder.
För närvarande pågår en process som kommer att utmynna i en förhandling mellan den spanska regeringen och kommissionen, i syfte att ändra nämnda förordning (EEG) nr 1911/91 som just reglerar nämnda APIM-avgift. Den oro denna ändring orsakat på Kanarieöarna - som vi gör oss till språkrör för här - har ökat samtidigt som en viss misstro uppstått avseende mitt lands regerings kapacitet att förstå det verkliga allvaret i detta problem och dess vilja att ta itu med frågan i nämnda förhandling med kommissionen.
I realiteten finns bara tre alternativ. Det första är att helt och hållet ta bort APIM-avgiften, vilket skulle få mycket negativa konsekvenser för många små och medelstora industrier på öarna, som även om de har knappa vinstmarginaler på produktionen överlever tack vare att liknande produkter som kommer utifrån just är beskattade. Det är anledningen till att det fortfarande är lönsamt att fortsätta produktionen på Kanarieöarna.
Det andra alternativet är inte lika bryskt, men i slutändan också skadligt. Det handlar om att avskaffa APIM-avgiften långsamt tills den försvinner på några år, och kanske ha den delvis kvar för några få produkter.
Den tredje lösningen är den som professor Medina föreslår och som vi tror att Kanarieöarna behöver och vill ha och som detta parlament förmodligen kommer att rösta för inom några ögonblick. Med grund i juridiska tolkningar av Romfördraget begär vi att APIM-avgiften skall vara kvar, i huvudsak som för närvarande, och att den konsolideras i den obligatoriska reformen av förordning (EEG) nr 1911/91. Vi hoppas att vårt parlament har satt sig in i situationen och inte sviker våra medborgare ...
(Talmannen avbröt talaren eftersom talartiden tog slut.)

Sánchez García
Herr talman, herr kommissionär, ledamöter! Under dess femhundraåriga europeiska historia har man alltid tagit särskild hänsyn till Kanarieöarna när det gäller att ge form åt öarnas närvaro i den spanska och europeiska världen.
När Spanien anslöt sig till den Europeiska gemenskapen år 1985 så lämnades dörren öppen för en statusförändring i den europeiska modellen för Kanarieöarna. År 1991 när förordning nr 1911/91 antogs kände vi till gemenskapsanpassningen vid tillämpningen av bestämmelserna i gemenskapsrätten på öarna.
Man fastställde då en övergångsperiod på tio år för att integrationen av den kanariska ekonomin i gemenskapsvärlden inte skulle bli traumatisk för vissa lokala produktområden och det fastställdes de facto, bland andra aspekter, en avgift på produktion och på import, APIM-avgiften, i syfte att skydda integrationen av de småskaliga kanariska basindustrierna i gemenskapens tullområde.
Nämnda skatt som skyddade den lokala industrin mot produkter utifrån skulle avskaffas långsamt från år 1995 till slutet av år 2000. Konstigt nog har denna skattenedrustning av APIM-avgiften inte gett önskat resultat i de känsliga industrierna på Kanarieöarna. Därför har de spanska och kanariska myndigheterna och berörda ekonomiska aktörer ansökt hos gemenskapsmyndigheterna om en ändring i förordning nr 1911/91 i syfte att stoppa nedsättningen av APIM-avgiften till juni år 2000, vilket kommissionen har förstått.
Dock har vissa av oss, i egenskap av kanariska ledamöter, förutom att vi anser det rimligt att förlänga denna skatts giltighet enligt det av kommissionen framlagda förslaget, genom ändringsförslag begärt att det skall gälla de känsligaste produkterna, alla känsliga produkter som tillverkas på Kanarieöarna.
Vi begär också en koppling mellan denna tullavgiftsfilosofi och en ny skatt av liknande struktur som den tidigare APIM-avgiften, i syfte att införliva den i ett paket av specifika skattemässiga åtgärder som rådet, på kommissionens förslag, bör sätta igång nästa år genom den föreslagna permanenta statusen för de yttre randområdena, till vilka Kanarieöarna hör, för att utveckla artikel 299.2 - som ledamöterna Ripoll y Martínez de Bedoya och Medina Ortega nyss sagt. Artikeln föreskriver, som ni vet, en differentierad tillämpning av bestämmelserna i fördraget.
Denna vecka har Kanarieöarnas autonoma regering vid en politisk debatt om denna fråga enhälligt godkänt en överenskommelse i vilken skattemässiga åtgärder innefattas. Man begär också att Europa skall förutse att en skatt liknande APIM-avgiften fastställs.
Mina lyckönskningar till herr Medina Ortega för betänkandet och för hans lyhördhet för framlagda ändringsförslag.

Liikanen
Jag skulle först av allt vilja gratulera Medina Ortega till detta betänkande om förslaget till en förordning avseende Kanarieöarna.
Efter granskning av den s.k. APIM/Arbitrio-avgiften på produktion och import på öarna blev kommissionens slutsats att även om majoriteten av de ekonomiska sektorerna kunde anpassa sig till kraven på den gemensamma marknaden kunde avskaffandet av APIM-avgiften den 31 december på ett irreparabelt sätt påverka vissa produktsektorer. Denna åsikt har redan kommit fram här i kammaren.
Kommissionen har i samarbete med spanska och kanariska myndigheter identifierat de känsligaste produkterna i ett antal sektorer. För dessa produkter anser kommissionen att det är nödvändigt att avbryta nedsättningen av skatten i en övergångsperiod, som inte får vara längre än till den 30 juni år 2000.
Jag ser med tillfredsställelse att Medina Ortegas betänkande i stort stöder det närmande som föreslås av kommissionen. Han anser det dock beklagansvärt att den föreslagna åtgärden förbehålls ett begränsat antal produkter och att det inte hänvisas till den rättsliga grunden i artikel 299.2 i fördraget. Jag kan försäkra er att kommissionen har full förståelse för denna inställning.
Jag skulle dock vilja fästa er uppmärksamhet på det faktum att detta utgör en tidsbegränsad anpassning till gällande regler. Den måste därför särskiljas från åtgärder som kan vidtas enligt artikel 299.2 i fördraget.
Detta förslag fastställer att kommissionen i samarbete med de spanska myndigheterna innan avskaffandet av APIM-avgiften skall granska konsekvenserna av denna skatt på berörda sektorer. Kommissionen skall, om så behövs, lägga fram ett förslag till rådet med grund i artikel 299.2 på de åtgärder som skulle vara nödvändiga för att inte riskera att vissa speciellt känsliga lokala verksamheter försvinner. De produkter som omfattas i bilagan till detta förslag är resultatet av arbete utfört av spanska och kanariska myndigheter samt kommissionen. I konsekvens härmed måste alla ändringar i denna lista, å ena sidan vara ekonomiskt rättfärdigade och å den andra genomgå en granskning av kommissionens tjänster i syfte att kontrollera åtgärdernas överensstämmelse med andra politikområden. Kommissionen har ännu inte fått något sådant rättfärdigande som skulle leda till en granskning av ändringsförslagen till förordningens bilaga. Kommissionen kan därför inte godta de ändringsförslag som handlar om att utöka listan med produkter. Men jag kan försäkra både er, herr talman, och föredraganden att i framtida förhandlingar om ett förslag som avser Kanarieöarna, med grund i artikel 299.2 i fördraget, kommer kommissionen att ta hänsyn till era kommentarer i ärendet och parlamentets kommentarer under debatten.
Jag vill tacka för stödet för detta förslag och jag åtar mig att fästa berörd kommissionärs uppmärksamhet på hela denna debatt.

Talmannen
Jag förklarar debatten avslutad.
Vi skall nu genomföra omröstningen.
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)

Varvsindustrin
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är kommissionens uttalande om varvsindustrin.

Langenhagen
Herr talman, herr Liikanen! Lyssna till mitt inlägg. Rådet (industri) träffades den 9 november och hemma yttrade jag mig på följande sätt om detta. Äntligen har Europa hittat klara och tydliga ord, och nu måste handling följa. Nu måste vi sända en klar signal till Sydkorea om att upphöra med de ohederliga konkurrensmetoderna inom varvsindustrin. Vi kommer inte att finna oss i att den mödosamt moderniserade varvsindustrin på hemmaplan - det vill säga Europa - trängs undan från marknaden med ohederliga medel.
Bara i Tyskland hotas 21 000 arbetstillfällen inom varvsindustrin och 125 000 inom underleverantörssektorn. Det ironiska i detta ligger främst i att de förtäckta subventionerna möjliggjorts genom krediter från Internationella valutafonden för att övervinna krisen i Sydostasien.
Europa har på senare tid, sedan den intressanta kommissionsrapporten av den 13 oktober, varvsindustriaktionsdagen, och genom rådet (industri) visat gult kort. Fortsätter Korea med sin dumpning måste detta straffas med utvisning.
Den europeiska varvsindustrin befinner sig i en allvarlig kris, och den har pågått länge. Det måste nu snabbt beslutas om man vill satsa på varvsindustri i Europa och därmed för att den samlade maritima industrin skall bevaras, eller om denna högteknologiska bransch skall överlämnas åt andra. På detta kan det bara finnas ett svar: En klar och tydlig bekännelse för de europeiska varven. Den som är ordentligt insatt i varvsindustrin vet att det handlar om högteknologi, och att man i dag återigen talar om en verklig framtidsbransch. Europa kan och får inte avstå från detta.
Dock finns det även kritiker. För det första: En del anser att varvsindustrin nu såsom förut är en föråldrad tung industri som det kostar alltför mycket att bevara på konstgjord väg, dock bevisar en titt på och ett besök vid något av de högproduktiva och högpresterande europeiska varven motsatsen. Jag förmedlar gärna sådana besök. Det lönar sig, det säger jag er.
För det andra: Till en del klassificeras varvsindustrin som högteknologisk industri, men så beskylls skeppsbyggarna för att dramatisera läget. De sägs bara förvänta sig ekonomiska fördelar från staten och från EU. Sådant finns ju inom andra områden.
För det tredje: vem får pengarna? Redaren eller varven? Bilden av varven har på det hela taget förändrats dramatiskt. Antalet arbetstillfällen i kustregioner eller monopolistiska hamnstäder som är svaga i vilket fall som helst har minskat drastiskt som en följd av strukturomvandlingen. Ny teknik, nya arbetsområden, nya managementområden i synnerhet och nya uppgifter har kommit ikapp den nostalgiska Kontiki eller krigsskeppet. Transportprojekt som road to sea för att avlasta de traditionella vägnäten behöver fartyg av alla slag, som just in time feeder och moderna containerfartyg, snabba färjor och höghastighetsjakter, universalfartyg för fisket och en kustbevakning, turistdrömskepp både små och stora, osv.
Europas maritima kunnande i traditionella roller och nya marknadssegment är en tillförlitlig, hållbar och naturlig resurs och därför ett europeiskt mervärde. Just Europas medelstora varv har här utvecklat en enorm idérikedom, men inte bara produktion och förvärv kräver pengar, utan även forskning och utveckling, och här satsas stöd.
Den som känner mig vet att jag ilsket kämpar mot subventioner av alla slag, för snedvridningar av konkurrensen följer i regel i deras spår. Jag är inte för inte medlem i budgetkontrollutskottet. Det står klart att Korea bjuder under sig själv och kommer att självförvållat ruinera sig själv om landet fortsätter så.
För det andra: Koreas näringsliv är en del av den globala marknadens. Nya WTO-förhandlingar står för dörren.
För det tredje: Korea behöver stöd för att hämta sig från statlig bankrutt. IVF-betalningarna talar där ett tydligt språk.
För det fjärde: Europa behöver Korea. Titta på orderböckerna och på investeringsvolymerna, oberoende av den nämna globala överkapaciteten. Fram till dess att det skapas en handelspolitik som möjliggör en rättvis konkurrens, behöver vi med andra ord olika åtgärder som gäller under en viss tidsperiod, tills den nuvarande kritiska situationen har övervunnits. Denna politik skall skapas av såväl Korea som Europa, genom bilaterala förhandlingar och/eller multilaterala förhandlingar inom ramen för OECD, IMF och WTO, vilket Liikanen redan har nämnt. Till denna kan enligt mitt åsikt direkta, men uppdragsberoende krav under en begränsad tid räknas. Det är det enda instrument som verkar omedelbart, som är öppet och som dessutom stärker konkurrensen. En återgång till de så kallade europeiska individuella lösningarna kan däremot betyda att den inomeuropeiska konkurrensen blir snedvriden som i det förflutna. Vi behöver alltså en strategi för de olika vägarna. På denna väg vill vi följa kommissionen och rådet (industri) energiskt och med all vår kraft.

Caudron
Kommissionär Liikanen! Sedan flera år tillbaka har jag arbetat med de dossierer och frågor som handlar om varvsindustrin och skeppsbyggande, först inom ramen för utskottet för ekonomi och valutafrågor och nu i utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi,.
Särskilt sedan tre år tillbaka har jag vid ett flertal tillfällen uttryckt min oro inför kommissionen över konkurrensstörningarna på global nivå, som förvärras av det faktum att Europa alltid påtvingat sig en strikthet som våra konkurrenter inte använder sig av. Jag har dessutom ofta blivit tillbakavisad av era kommissionärer och era tjänsteenheter.
Det verkar som om kommissionen i dag blivit medveten om situationen och det gläder mig eftersom det, som vi säger på franska, är "bättre sent än aldrig", även om man kan beklaga förlusten av tusentals europeiska arbetstillfällen under tiden. I dag tycker jag inte att det är någon mening med att titta bakåt, och det är därför jag denna morgon skall ställa några precisa frågor till er om framtiden, som inte bara handlar om Korea.
Den första frågan rör USA. Jag har fått höra att ett amerikanskt skeppsvarv - som inte hade byggt båtar på mer än fyrtio år - har fått beställningen på två passagerarfärjor för förbindelser med de Hawaiianska öarna eftersom den amerikanska lagen förbehåller de fartyg som används i intern trafik för amerikanska skeppsvarv. Vad tänker ni göra? Vad tänker Europeiska unionen göra för att öppna den amerikanska marknaden för våra produkter inom detta område?
Sedan min andra fråga. Om min information stämmer bekostas en del av de arbetstagares lön, som berörs av byggandet av dessa passagerarfärjor, av USA:s marin, i syfte att bibehålla kapaciteten att bygga fartyg. Vad tänker ni göra, herr kommissionär, med anledning av denna amerikanska hjälp som inte tycks mig överensstämma med gällande regler inom detta område?
Min tredje fråga avser Korea. Sedan 1997 begränsar Corean-Gaz infordran av anbud för byggande av tankfartyg för transport av metangas till endast koreanska varv, vilket också enligt mitt synsätt är ett brott mot internationella regler för öppnande av offentlig upphandling. Jag frågar er igen, herr kommissionär, vad ni tänker göra för att öppna den koreanska marknaden och kämpa mot dessa beslut som inte verkar vara lagliga?
Min fjärde fråga handlar om det ni tog upp i ert inledningsanförande. Vi har fått veta, eller snarare, fått bekräftelse på det faktum att kommissionen i sin hand hade den första delen i en rapport om övervakningen av världsmarknaden som utarbetats genom tillämpning av den rådsförordning som ni påminde om. Denna rapport visar att illojal konkurrens å de koreanska varvens sida utövats, mellan 13 procent och 14 procent från de koreanska självkostnadspriserna. Som ni nämnde uppkommer frågan att få veta vem som betalar den mellanskillnad kommissionen konstaterar mellan koreanska självkostnadspris och försäljningspriser? Svaret verkar vara uppenbart. Det handlar om det koreanska banksystemet, för övrigt stött av IMF och den koreanska staten. Fram till nu och trots flera påminnelser om detta - det är ju ingen nyhet - har Europeiska unionen och kommissionen inte gjort något effektivt för att få slut på dessa indirekta subventioner till Korea. Vilka konkreta åtgärder räknar ni med att vidta i dag för att kunna agera snabbt?
Herr kommissionär. Jag skall avsluta med att säga er att det är sant att de europeiska varven fortfarande får stöd. De får litet, men de får. Det är dock förutsett att beställningsstöd skall upphöra i december nästa år, och jag tror inte att man kan besluta sig för en låt-gå-politik.
Herr kommissionär, det är anledningen till att jag ber er att äntligen utarbeta en handelspolitik värd namnet. Det är anledningen till att jag föreslår er att inte fortsätta att säga, eller att låta säga, att vi inte har de instrument som gör det möjligt för oss att bättre försvara denna sysselsättningssektor för våra europeiska medborgare. Det är anledningen till att det inte längre är möjligt att låta Europa påtvinga sig begränsningar som våra industrikonkurrenter i övriga världen inte har, i sjöfartssektorn såväl som i många andra.
Det är anledningen till att det helt enkelt slutligen är dags att bryta med den låt-gå-politik som varit rådande under Brittan-epoken. Är Europa och den nya kommissionen redo att göra det i dag? Jag tillåter mig, kommissionär Liikanen, att åter en gång ställa er frågan.

McKenna
Herr talman! Vi har hört mycket kritik här på morgonen om det faktum att kontrakt slutits med koreanska bolag och den skada detta har åsamkat de europeiska industrierna. Dock torde anledningen att sådana kontrakt ingåtts med Korea, som på många andra områden, bero på de villkor som tillämpas. T.ex. får arbetare i sådana länder väldigt låga löner, arbetsvillkor och säkerhetsåtgärder är väldigt dåliga och otillfredsställande, eftersom arbetarnas hälsa och säkerhet inte prioriteras. Som i många industrisektorer lokaliseras företag till länder där de kan exploatera arbetare för egen vinning.
Detta är något som vi måste ta itu med när vi talar om rättvisa spelregler för sektorn i Europa. Det vi egentligen behöver är rättvisa internationella spelregler för arbetare. Vi måste skydda arbetares rättigheter. Vi kan inte exploatera arbetare i vissa länder samtidigt som vi skyddar dessas rättigheter i Europa. Någon nämnde att EU inför stränga åtgärder i denna sektor i Europa. Men vad skall vi göra? Ta bort de stränga åtgärderna? De kom till av en anledning. Det fanns anledning till att tvinga fram sådana stränga åtgärder till att börja med.
När det gäller skeppsbyggandet i sig anser jag också att vi måste se till vilket slag av skeppsbyggnad som sker. När det gäller t.ex. byggande av fartyg för fiskerisektorn så har vi en överkapacitet av fiskefartyg i Europeiska unionen, så vilka skepp skall vi bygga? Jag anser att tyngdpunkten bör läggas på att bygga kustbevakningsfartyg eller fartyg för marin övervakning för att kontrollera och övervaka den gemensamma fiskeripolitiken. De fartyg som byggs måste stödja den lokala industrin och det lokala kustnära fisket. Säkerhet måste prioriteras. När det sedan handlar om byggandet av fartyg måste vi se till att bästa möjliga teknik används för att garantera att de är så miljövänliga som möjligt.
Många fartyg används till att transportera levande djur. För det första är exporten av levande djur oacceptabel. Den är helt enkelt totalt fel, särskilt när de skall slaktas. Det slags villkor de måste uthärda i stora fartyg är inte godtagbara, så om nya fartyg byggs måste vi försäkra att bästa möjliga standard uppfylls och att åtgärder vidtas för att försäkra att där levande djur transporteras till havs i stora fartyg skall alla åtgärder vidtas för att göra deras villkor så bra som möjligt.
En annan fråga som man måste se över när det gäller byggande av nya fartyg är hela frågan om avfall och avfallsanordningar - inte bara avfall från fartyget i drift utan också det avfall som produceras under resan, eftersom de marina föroreningarna är en väldigt viktig fråga och en mängd marina föroreningar orsakas av fartyg.
För att komma tillbaka till frågan om dumpning av fartyg som utmönstrats inom Europeiska unionen till andra länder måste vi vara väldigt noga med att vi inte dumpar osäkra eller ekologiskt osunda skepp till länder för billiga priser. Det är oacceptabelt - det är bara att flytta vårt problem till andra delar av världen, och den marina miljön känner inga gränser så vad som händer i ett område kommer till slut tillbaka hit . Hela frågan om illojal konkurrens som människor kritiserar orsakas av det faktum att industrin själv exploaterar arbetstagare i vissa delar av världen. Det måste bli slut på det.

Souchet
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Frågan om skeppsvarven skall naturligtvis behandlas globalt med beaktande även av segmenteringen av produktionsverktygen.
Medlemsstaterna förfogar inom området för militära fartygsbyggen över en erkänd sakkunskap. Det handlar om ett område där kommissionen naturligtvis inte skall ingripa, men där det är önskvärt att det mellanstatliga samarbetet utvecklas mer än vad som är fallet i nuläget, i syfte att medlemsstaterna skall kunna bibehålla och öka sin sakkunskap och sitt oberoende till rimliga kostnader. Det skulle vara mycket farligt att nedrusta inom detta område och man kan inte annat än beklaga de nyligen inträffade brister som i synnerhet utmärkt fregattprogrammet Horisont samt vissa parters brutala reträtt, vilket fått hela programmet i gungning.
När det gäller passagerar- och lastfartyg som utgör mycket konkurrenskraftiga och arbetskraftsintensiva segment bör vi också där bibehålla och utveckla medlemsstaternas beaktansvärda sakkunskap och effektivitet och inte låta dem försvinna ut ur Europa. Då det handlar om tunga enheter som påverkas av en betydande teknisk utveckling bör medlemsstaterna kunna tillämpa en politik som främjar den tekniska omvandlingen vid skeppsvarven, på ett sådant sätt att dessa kan inneha marknadsandelar som gör det möjligt att värdesätta deras know-how. Alla stängningar av skeppsvarv utgör en oersättlig förlust av sakkunskap för medlemsstaterna och för unionen. Den senare skall alltså inte, genom olämpliga tolkningar av den fria konkurrensen, hindra staterna att gynna en ändring av inriktningen av produktionen i syfte att trygga know-how och sysselsättning. När det gäller detta bör exemplet med de atlantiska varven, vars strålande återkomst efter en period i kris varit särskilt iögonenfallande, och den roll den franska staten spelat i detta, begrundas.
Man måste uppmärksamt övervaka att kommande WTO-förhandlingar gör det möjligt att få ett slut på den oacceptabla dumpningen, som vissa länder använder sig av, och att en sektor som är utsatt för hård internationell konkurrens inte riskeras. En sektor som är en stor arbetsgivare inom ett område som är svårt att automatisera och därför befinner sig under hård press att utlokalisera till länder där kostnaden för arbetskraft ligger långt under de kostnader vi har i Europeiska unionen.
Herr talman! Jag vill slutligen ta upp byggandet av fiskebåtar. Denna sektor som i ett globalt perspektiv verkar vara ganska obetydlig spelar dock en viktig roll för den ekonomiska och sociala balansen i våra kustområden. Inom detta område spelar kommissionen en viktig roll. Sektorn är i praktiken nästan helt beroende av den gemensamma fiskeripolitiken. Men sedan två år tillbaka har kommissionen fryst gemenskapsstödet för byggande av nya båtar och samtidigt också medlemsstaternas, eftersom målen som definierats i den fleråriga inriktningsplanen för skrotning av fartyg inte uppnåtts.
Till denna blockering, som fått svåra konsekvenser, har lagts till en vägran att hädanefter ta försäljning av båtar till länder utanför unionen med i beräkningen för att minska den europeiska flottans kapacitet. Genom att bara ha fartygsskrotning kvar har kommissionen på så sätt varit upphovet till en betydande intäktsförlust på fiskares och redares bekostnad. Dessutom föreslår kommissionen i dag ett förbud mot all förnyelse inom de segment som inte utvecklas lika fort som de andra och ett tvång att finna och skrota en kapacitet som ligger över 30 procent av förnyade fartyg inom dagens segment i målen för det fleråriga utvecklingsprogrammet inom fiskerisektorn (POP).
Denna situation och dessa förslag för med sig en föråldring av den europeiska fiskeflottan, avskräcker de unga att ge sig in i den, orsakar en betydande marknadsförlust för sektorn för specialiserade skeppsvarv, försvagar på ett farligt sätt vissa av dem, och gör att de sjömän som befinner sig ombord löper betydande säkerhetsrisker.
Vi hoppas att rådet kan få kommissionen att sitt förnuft till fånga och lyfta de förslag som Europaparlamentet en gång i tiden lade efter nära samråd med medlemsstaterna, i vår kära kollega Arias Cañetes betänkande. Då ett skeppsvarv försvinner, är det en speciellt värdefull kunskap, som erhållits genom tiderna, förbunden med en regions sjöfartshistoria, som försvinner med det. Vi måste göra allt för att undvika detta.
Kommissionen måste också visa prov på konsekvens. Efter att ha uppmuntrat byggandet av fångstbåtar med drivgarn, p.g.a drivgarnets urvalsförmåga, har kommissionen under påtryckningar från vissa lobbygrupper och vissa medlemsstater, utan vetenskaplig grund och på ett diskriminerande sätt bannlyst drivgarn i bara vissa hav. Kommissionen har rekommenderat alternativa motorer, men har inte förutsett varken specifika finansieringsetapper, eller ett speciellt totalantal kilowatt som gör det möjligt att bygga fartyg anpassade till den nya förordning som dikterats. Men det bekräftas efter analys av resultaten från de första proven att nuvarande fångstbåtar med drivgarn inte kan anpassas till de nya reglerna och att nya båtar måste byggas.
Kommissionär Liikanen, jag skulle vara tacksam om ni kunde tala om för er kollega, Fischler, att redarna har mycket svårt för att förstå denna logik, eller snarare avsaknad av logik. Kommissionen bör naturligtvis förutse de bestämmelser som är nödvändiga för att göra det möjligt att bygga fartyg som innebär en ändring i förordningen som beslutats.
Sammanfattningsvis herr talman och kommissionär. Om kommissionen verkligen vill bidra till ett uppsving för varvsindustrin i Europa räcker det att tydligt försvara principen om en rättvis handel vid WTO-förhandlingarna, att lämna medlemsstaterna friheten att intervenera direkt i denna strategiska sektor för att tekniskt omstrukturera vissa skeppsvarv på färjemarknaderna, att främja samarbete mellan företag för att bidra till att förbättra den totala effektiviteten vid var och en av våra skeppsvarvstyper, och slutligen inom ramen för den gemensamma fiskeripolitiken att fatta beslut som blir nödvändiga för att tillåta en avvägd förnyelse av vår fiskeflotta, bibehållandet av sakkunskapen på våra varv och livskraften, herr talman, i våra kustregioner som är beroende av fisket.

Blokland
Herr talman! I flera år har det pågått en sanering av varvssektorn i Europeiska unionens medlemsstater. Samtidigt pågår det en kapplöpning efter bidrag på världsmarknadsnivå. Förlorare är skattebetalarna och varven i diverse medlemsstater. Vinnare är redarna, vilka kan skaffa båtar långt under tillverkningspriset. Jag tror att kommissionen, rådet och kollegiet är ense om att det så snabbt som möjligt måste bli ett slut på den situationen. Åsikterna om hur det skall ske är dock olika.
Den här debatten får därför inte heller inskränka sig till den snedvridning av konkurrensen som Sydkorea gör sig skyldig till. Var och en inom varvsindustrin vet att det inte heller i Europa är en level playing field. Därför är det rätt att rådet tills vidare beslutat att inte riva upp avtalet för att avsluta det generiska stödet till varvsindustrin den 1 januari 2001. En begäran om detta kommer främst från de medlemsstater som redan i flera år har utbetalat överlägset mest stöd per beställning. Ända upp till 3,5 gånger så mycket som den minst givmilda regeringen, när det gäller det synliga stödet. Bidragspolitik är alltid en dålig politik eftersom den leder till att dåliga företag kan fortsätta och ibland till och med belönas.
En genomtänkt industripolitik för varvsindustrin, inriktad på innovativa, kunskapsintensiva och effektivitetsökande produktionsmetoder är ett mycket bättre alternativ.
Det gällande direktivet för varvsindustrin innehåller diverse ogenomblickbara bidragsregler i samband med forskning och utveckling, miljö, innovation och regional bidragspolitik. Det får till följd att de goda varven straffas och de dåliga belönas. Varje myndighet borde göra tvärtom.
OECD-avtalet om avskaffande av beställningsbidrag är inte det rätta medlet för alla svårigheter. Sydkorea och även EU:s medlemsstater är tillräckligt smidiga för att osynligt fortsätta stödja sin sjöfartsindustri.
Europeiska kommissionen måste omedelbart lämna in ett klagomål mot Sydkorea till Världshandelsorganisationen och samtidigt fortsätta undersökningen av de beställningar som gjorts vid sydkoreanska varv. När båtar säljs för ungefär 20 procent under kostnadspriset, så är det utan tvekan tal om dumpning. Samtidigt bör påtryckningar ske.
Daewoo-varvet som sedan länge är moget för konkurs, men som fortfarande sjösätter fartyg, måste avvecklas och inte säljas vidare. Jag ber också kommissionsledamoten att undersöka den verkliga bidragsintensiteten per beställning i Europeiska unionen. Övergångsreglerna i samband med avskaffandet av det generiska stödet bör också omprövas. I länder som anslår en obegränsad budget för sådana ändamål skapas en bidragskapplöpning. Följden kommer att bli att mycket goda varv - och det är oftast de effektivaste - kommer att dra det kortaste strået under år 2001-2002. När sedan de minst effektiva varven blir över i Europeiska unionen så blir det mycket svårare att konkurrera med Japan, Sydostasien och Förenta staterna. Att eventuellt skjuta upp stoppet för det generiska stödet kan övervägas när övergångsperioden avskaffas. Jag skulle gärna vilja att kommissionär Liikanen allvarligt överväger detta.
Kan kommissionären be IMF att ta reda på vart stödet till Sydkorea egentligen tagit vägen?
Avslutningsvis vill jag gärna upprepa det som jag sade den 31 mars 1998. Den europeiska varvssektorns strategiska betydelse är självklar. Vi vill även i fortsättningen kunna bygga våra egna båtar även om vi av yttre orsaker blir tvungna att hjälpa den sektorn litet på traven. Vi får dock inte ställa till det för oss i Europeiska unionen genom diverse ogenomblickbara regler och genom att på ett ansvarslöst sätt slösa bort skattepengar. Det tjänar absolut inte sektorn själv heller på. Slutmålet måste fortfarande vara att avskaffa alla slag av statligt stöd, så att varje varv får det pris det förtjänar.

Kauppi
Herr talman, herr kommissionär! Det är enastående att rådet (industri) vid sitt sammanträde förra veckan enhälligt godkände listan över åtgärder för att eliminera den osunda konkurrenssituation som Korea åstadkommit. Förhoppningsvis får dessa åtgärder också avsedd verkan, eftersom Sydkoreas agerande verkligen försvårar de europeiska varvens möjligheter att röna framgång i en i övrigt hård konkurrenssituation. Såsom Finlands handels- och industriminister klart uttryckte vid sammanträdet bör EU inte svara med samma medel på Sydkoreas åtgärder, det vill säga åter överväga att behålla varvsstöden. För att citera ministern: om EU fortsatte att bevilja stöd, skulle det vara som att skjuta sig själv i foten. Detta är säkerligen precis vad sydkoreanerna önskar.
Kommissionen har under en längre tid haft som mål att slopa varvsstöden i deras nuvarande form, och detta mål bör under inga omständigheter överges. Tanken är att det i stället för varvsstöden skapas nya ordningar för stöd till investeringar och miljö samt i högre omfattning än tidigare beviljar stöd till forskning och innovationer, vilket även min kollega Langenhagen på ett utomordentligt sätt konstaterade. Kommissionen strävar med de nya ordningarna efter att stödja en miljövänligare och säkrare europeisk fartygsflotta, något som man beslutade redan 1997 i riktlinjerna för statligt stöd till sjöfarten. Jag välkomnar en sådan politik, förutsatt att den även förverkligas i praktiken.
I synnerhet vill jag erinra den ärade kommissionären om att unionen i samband med våra anslutningsförhandlingar lovade ta hänsyn till Finlands perifera läge samt klimatförhållandena i sitt beslut om målet för hela kontinentens sjöfartspolitik. I juli 1999 meddelade Finlands trafikministerium kommissionen om sitt räntestödsprogram för fartygsanskaffningar, vars syfte är att stödja för nordiska förhållanden nödvändiga anskaffningar och grundreparationer av fraktfartyg som klarar trafik under isförhållanden och som är säkra och miljövänliga. Det råder ett brett samförstånd om frågan i Finlands riksdag, vilket också kommer till uttryck i det att riksdagen, trots sedvanlig praxis, i 1999 års budget på eget initiativ givit en fullmakt att göra beställningar. Kommissionär Liikanen inser säkert betydelsen av detta faktum, såsom före detta finansminister. Nu tycks det emellertid som om tjänstemännen inom generaldirektoratet för konkurrens vid kommissionen har för avsikt att betrakta programmet såsom ett varvsstöd, trots att det inte påverkar konkurrenssituationen vid varven, eftersom det fartyg som erhåller stöd kan beställas från vilket land som helst. Detta har även tjänstemännen inom kommissionens generaldirektorat VII konstaterat enligt en skrivelse av den 4 augusti 1999 från kommissionen.Tjänstemännen har noterat att stödet inte har något samband med EU-varven.
Jag vill ta tillfället i akt och fråga kommissionären, hur kommissionen ämnar garantera utvecklingen mot en miljövänligare och säkrare sjöfart i norr, om den inte tillåter den utveckling av verksamheten som den själv utformat? Trots att man klart och tydligt har för avsikt att slopa varvsstödet, får inte den senaste tidens händelser i Sydkorea leda till att man inom unionen börjar sammanblanda den gamla formen av varvsstöd med åtgärder baserade på riktlinjerna från 1997, vars syften inte är konkurrenspolitiska, utan helt och hållet i enlighet med en hållbar utveckling samt safety of the seas-doktrinen. Slutligen vill jag fråga er, kommissionär Liikanen, hur ett medlemsland skall kunna utforma en sjöfartspolitik, om den inte kan lita på instruktionerna från kommissionen? På vilket sätt har kommissionen i sin korrespondens med de finländska myndigheterna under den senaste tiden tagit hänsyn till de noteringar om sjöfartspolitiken som gjordes i protokollet i samband med Finlands medlemskapsförhandlingar?

Medina Ortega
Herr talman! Denna debatt gör mig djupt bedrövad, eftersom det är en debatt som det verkar som om vi upprepar, som en remake, eftersom vi många gånger tagit upp samma fråga i detta parlament.
Den gör mig melankolisk eftersom jag föddes i en liten hamnstad där man vid den tiden hade ett varv på nästan varenda gata. Det var träbåtar. Det fanns en yrkeskår, båtsnickare, som var stolt över sig själv. Jag inser att vi gör framsteg och att det inte längre går att bibehålla detta i dag, men situationen är verkligen alarmerande. Det faktum att Europa håller på att förlora sin sjöfartsindustri är en oroande faktor. Det var européerna som öppnade världen genom sjöfarten, skandinaverna i norr, portugiser och spanjorer mot Amerika, Afrika och Asien, holländare, danskar, engelsmän, fransmän har navigerat på alla dessa vatten med båtar byggda i våra länder och på våra varv.
Vi lever för närvarande i en globaliserad ekonomi som kräver rationaliseringar, vilket förklarar en rad strukturförändringar. Men jag tror att vi håller på att nå en gräns. Rent konkret kommer avskaffandet av alla slags stöd den 31 december år 2000 att ge upphov till ett problem. Även om jag är överens med några av de tidigare inläggen, som t.ex. Kauppis, att det inte är bra att gradvis upprätthålla ett bidragssystem, vänder sig denna ståndpunkt naturligtvis i längden mot denna sektor. Dessutom har vi i sjöfartssektorn avskaffat bidrag och trots det har sektorn fortsatt att vara raserad.
För närvarande är sjöfartssektorn som skrotrester. Var man än befinner sig så finner man något stängt varv och tusentals människor som förlorat sina arbetstillfällen. T.ex. har de spanska varven sedan 1984 genomgått tre strukturförändringar. Förra onsdagen demonstrerade i mitt land arbetare från alla skeppsvarven - Bilbao, Cádiz, Puerto Real, Sevilla och Asturias - våldsamt dessutom, eftersom vi hotar många miljoner hushålls liv och trygghet.
Vi står dessutom inför ett problem. I denna globaliserade ekonomi är det bra att bidragen försvinner, men inte när det finns länder som tillämpar sådana. Det uppstår också - som några av inläggen tagit upp, McKenna t.ex. en annan fråga: är det bra för ett land som Korea att upprätthålla en sådan politik? Jag tror att om beräkningar görs ordentligt, om de priser man säljer båtarna för är lägre än vad de kostar att tillverka så förlorar landet. Därför skadar denna politik även det landet och dess arbetstagare. Vi kommer ihåg hur koreanska arbetare för några år sedan gick ut på gatorna för att kräva ett likadant system. Globaliseringens allmänna tema - som ni vet, herr kommissionär - diskuteras för närvarande eller skall diskuteras i Världshandelsorganisationen. Jag tror att denna är en av de frågor vi bör oroa oss för.
Den europeiska sjöfartsindustrin hotas från alla håll. Några av inläggen - jag tror att det var McKenna - har talat om krisen i fiskerisektorn. Det verkar som om det bästa vore att skrota gemenskapens fiskeflotta. För transporter - inklusive tankbåtar - har vi bekvämlighetsflaggen. Men t.o.m. de få båtar som i dag navigerar under europeisk flagg måste tillverkas utanför Europa, eftersom vi inte klarar av att stå emot en manipulerad konkurrens.
Därför hoppas jag, å spanjorernas vägnar, som för närvarande är oerhört oroade över denna fråga, att kommissionen till rådet vidarebefordrar vår oro, vår skiljaktiga mening avseende de senaste besluten i rådet (industri) - som verkar kunna tänka sig en behaglig laissez-faire: att överge det lilla vi har kvar av den europeiska sjöfartssektorn - och hoppet att man antingen vidtar åtgärder för att undvika denna illojala konkurrens som uppstått eller, om så inte sker, att man inleder en upprustning av gemenskapens stöd för att kompensera de ojämlikheter, den inkompetens och det slarv som för närvarande finns på alla skeppsvarv.

González Álvarez
Herr talman! Som en fortsättning på min kära kollega Medina Ortegas inlägg, skulle jag vilja understryka att kommissionen och rådet nästan alltid föreslår sysselsättningsplaner för regeringarna, de föreslår kamp mot arbetslösheten, de säger att vi måste få ett slut på arbetslösheten i Europa.
Herr kommissionär, sysselsättningsplaner är inte mycket att ha när vi å andra sidan har en konstant förlust av arbetstillfällen i många av våra sektorer och ett konkret fall är den sektor vi diskuterar i dag, sjöfarten, som ger 300 000 arbetstillfällen i Europa och nästan 45 000 i Spanien. Vi anser att det är en omöjlig ekvation. Om ni tar bort subventionerna till vår sektor och samtidigt fortsätter subventionera sektorn i Korea, om de arbetsrättsliga reglerna i Europa är som de borde vara, mycket avancerade, och i Korea hemska, så är ekvationen omöjlig. Det kommer att vara omöjligt att bibehålla denna sektor. Och jag skulle inte vilja att detta sker i framtiden.
I Spanien finns det sju regioner med sjöfartssektor. Jag t.ex. kommer från en liten region med en miljon invånare. Under de senaste åren har vi, på grund av europeisk politik och på grund av efter varandra följande regeringar, förlorat 6 000 direkta arbetsplatser i järnindustrin, 6 000 direkta arbetstillfällen i gruvindustrin, 10 000 små jordbruksverksamheter. Vi har förlorat arbetstillfällen vid vapentillverkningen och vi har förlorat arbetstillfällen inom sjöfarten.
När man i Europeiska unionen vidtar åtgärder - och jag vet att det jag tänker säga redan är gammal skåpmat för vissa av mina kolleger - så tar man marknadslagarna på stort allvar, konkurrensen tas på stort allvar. Aldrig, eller nästan aldrig tänker man på den mänskliga faktorn. Och den mänskliga faktorn i Europeiska unionen är grundläggande. Om vi fortsätter att förlora arbetstillfällen i grundläggande sektorer av vår industri kommer våra institutioner inte att ha någon trovärdighet. Jag är ledsen att behöva säga det herr kommissionär. Om stöden tar slut i december, om stödet fortsätter till Korea, om Spanien dessutom har för avsikt att lämna tillbaka 18 miljarder pesetas av de stöd som sjöfarten fick så förstör vi sektorn. Låt oss inte lura oss själva, låt oss inte använda retorik. Verkligheten är tyvärr den den är, herr kommissionär, och om inte snabba och kraftfulla åtgärder vidtas kommer denna sektor, som andra industriella sektorer i Europeiska unionen, att gå utför på grund av att man håller kvar vid en passande återhållsamhet i sättet att tala.

Varela Suanzes-Carpegna
Herr talman, herr kommissionär, damer och herrar ledamöter! Jag tycker att vi först och främst skall glädja oss åt och tacka kommissionen för det faktum att denna debatt om den svåra situation som den europeiska skeppsvarvsindustrin genomgår hålls i dag i parlamentet.
Efter rådet (industri) den 9 november och kommissionens rapport om situationen på världsmarknaden för sjöfarten så kommer i dag detta uttalande från kommissionen i parlamentet, vilket visar att det finns en utbredd oro inom alla de europeiska institutionerna.
Men jag vill hålla med Medina Ortega att detta inte får blir en remake eftersom vi anser att denna oro och de föreslagna åtgärderna inte är tillräckliga, även om de är viktiga, i det läge vi befinner oss i. Från Europaparlamentet begär vi främst mer snabbhet, mer effektivitet och mer bestämdhet, även om vi stöder dessa åtgärder helt och hållet. Free trade, men också fair trade. Alla vet vi redan vilka illojala metoder Korea använder sig av och som omöjliggör våra varvs konkurrenskraft, som redan påvisats här.
Den europeiska unionen måste med alla politiska, ekonomiska, finansiella och kommersiella medel som står till buds kräva att internationella regler följs och slå till bromsen, en gång för alla, när det gäller den koreanska dumpningen. Den europeiska sektorn kan vara livskraftig i en miljö med lojal konkurrens. Herr kommissionär, vi måste dessutom ta till vara det ögonblick av enhet den europeiska sektorn befinner sig i - jag menar då arbetsgivare och fack -, som har visat sig under de senaste åren och de senaste dagarna för att återskapa den europeiska sjöfartssektorn. Vi måste söka efter och finna en europeisk lösning.
Herr kommissionär, tillåt mig säga er att jag tror att de europeiska varvens framtid är en politisk fråga som kräver modiga, tydliga och kategoriska beslut, av kommissionen naturligtvis men också av alla, särskilt efter slutsatserna vid det senaste rådet (industri).
Den hjälp vi här talar om är också ett instrument som kommissionen bör reda ut, särskilt om det handlar om en strategi erga omnes. Parlamentet och den europeiska industrin måste få veta det så fort som möjligt, eftersom vi tror - och det tror jag efter den här debatten - att så länge de globala marknaderna inte stabiliseras kommer det att finnas behov av övergångsskyddsåtgärder. Vi begär dessutom dessa åtgärder snabbt- och det insisterar jag på - på grund av risken att många av våra varv riskerar att försvinna, trots att de är tekniskt och ekonomiskt livskraftiga.
Slutligen vill jag också ta upp, eftersom jag också kommer från en perifer region, den enorma påverkan på den regionala utvecklingen som sjöfartsindustrin har, som finns i många av dessa regioner. Många innefattas i mål 1 i den europeiska regionalpolitiken och har mycket betydelsefulla skeppsvarv som ger många direkta och indirekta arbetstillfällen, en social balans som sammanhållningsländerna är i så stort behov av, och som ber om europeisk solidaritet. Jag ber å deras vägnar att speciell uppmärksamhet ges inom ramen för regional- och konkurrenspolitiken i Europeiska unionen när det gäller sjöfarten, vilket är logiskt och rättvist.
Jag sammanfattar herr kommissionär. Jag tror att budskapet i Europaparlamentet i dag är stöd till en energisk insats från kommissionen i denna fråga. Tack för uttalandet och för det arbete kommissionen gjort, men darra inte på pulsen när det gäller att tillämpa åtgärderna med energi och snabbhet, på så sätt som vi begär det i dag här i Europaparlamentet.

Seppänen
Herr talman! Det problem som nu är för handen är en produkt av globaliseringen. Sydkoreanerna har på sex år tredubblat kapaciteten hos sin varvsindustri. De har emellertid inte gjort det med egna pengar utan med lånade pengar. De har blivit påprackade amerikanska lån, de amerikanska bankerna har trugat dem på dem för att kunna göra största möjliga vinst av låneverksamheten. Därefter har sydkoreanerna låtit bli att betala tillbaka dessa lån som man har prackat på dem. Återbetalningen av dessa skulder har emellertid varit garanterad, eftersom Internationella valutafonden har försett Sydkorea med pengar, för att de amerikanska bankerna skall få tillbaka sina pengar och för att de beviljade lånen skall kunna regleras. Internationella valutafonden har alltså själv medverkat till den nuvarande situationen.
Sydkoreanerna har också fått rådet att devalvera sin valuta, eftersom det har varit det enda sättet för dem att komma ur den ekonomiska kris som vi har skapat. De har devalverat sin valuta tiotals procent och därigenom förbättrat sin prismässiga konkurrenskraft. Dehar ju inte behövt sänka lönerna, så att deras prismässiga konkurrenskraft skulle försämras. De har enbart gjort det vi uppmanat dem att göra, det vill säga devalverat sin valuta. Sydkorea befinner sig alltså i en värld , som vi har skapat åt dem.
Alla de politiker som nu beklagar sig över de problem som Sydkorea vållar oss har fel om de påstår att globaliseringen är omöjlig att stoppa, att man inte kan påverka den; detta är ju precis den typ av globalisering som politikerna inte kan påverka, om de inte betraktar den som önskvärd. Om de sydkoreanska lönerna har minskat från sex till fyra euro i timmen, så bär inte sydkoreanerna skulden till detta. Vi är de skyldiga, eftersom vi har gett upphov till den ekonomiska krisen i Sydkorea. Nu sprids denna kris från Sydkorea till våra egna varv. Jag hoppas att politikerna är mer trovärdiga i denna fråga och även tar itu med problemets grundorsaker, och inte bara med dess följder, som det har talats mycket om här. Man har velat stävja dem, men de är inte möjliga att stävja om man inte tar itu med orsakerna.

Cunha
Herr talman, kära kolleger! I en så specifik och så objektiv debatt som denna, om Europas varvsindustri, är det inte lätt att undvika att upprepa vad andra har sagt. Det är alltså omöjligt att undvika upprepningar, men vi diskuterar en mycket känslig fråga, och därför är det viktigt att kommissionen och rådet känner till att det i detta parlament råder en stor enighet i denna fråga och vi är mycket angelägna om att finna en lösning på problemet.
Som vår kollega Brigitte Langenhagen sade så är inte den europeiska varvskrisen från i dag eller i går, det är en kris som är mer än 25 år gammal. Den officiella statistik vi har tillgång till visar att sysselsättningen inom sektorn i Europa, de senaste 20 åren har minskat med fyra femtedelar mot vad den hade, vilket faktiskt är oerhört. Det är särskilt dramatiskt eftersom denna massiva förlust av sysselsättning - i en sektor som hade en halv miljon anställda - skett huvudsakligen i Europas periferi, det räcker med att titta på var de ledamöter som har talat här kommer ifrån. Det är också, som alla känner till, i Europas periferi som det finns minst sysselsättningsmöjligheter.
Men just nu har situationen blivit särskilt ohållbar. Det handlar inte bara om Korea. Vad gäller Korea är dess situation ett resultat, vilket flera kolleger redan har tagit upp, av en kombination av situationer och faktorer, vissa interna och andra externa: Asienkrisen, hyperdevalveringen, på mer än 30 procent, av den nationella valutan - wonen - och det beledsagande stödet från IMF ledde fram till den unika situation - bisarr skulle jag vilja kalla den - som Korea nu befinner sig i, för att inte tala om den illojala konkurrens de har bedrivit på senare tid.
Men det gäller också USA, vi får inte glömma det. USA som på propagandabilden framstår som frihandelns och den fria marknadens mästare, intar bara den ståndpunkten när det passar dem: på det audiovisuella området, inom jordbruks- och miljövården, överallt där det passar dem. Men i andra frågor, som vad gäller denna sektor, är de mycket protektionistiska. Det är bra om vi har detta klart för oss!
Rådets ståndpunkt måste följas upp. Det är viktigt att rådet uttrycker en politisk ståndpunkt, men den måste få en uppföljning. Jag anser att det är viktigt att Europeiska unionen utövar en stark press för att uppnå ett avtal om begränsning av den egna produktionen från Koreas sida, detta förutom allt som redan har sagts angående bestämmelser för att undvika denna konkurrenssnedvridning.
För en sak är grundläggande: det handlar inte bara om de ytterligare jobb som Europa kan förlora inom sektorn. Det handlar om att varvssektorn, med alla typer av fartyg som vi redan har talat om i dag, är en strategisk sektor för Europa. Det är uppenbart att den befinner sig i en stor strukturell utveckling: fartygen kommer givetvis att förändras, men i en strategisk sektor som denna får Europa inte hamna i utländska händer när det gäller konstruktion och leverans av dessa fartyg.
Herr talman och kolleger! Inför inledningen av en ny handelsrunda, där alla talar om fri och rättvis handel, är det som händer inom varvssektorn ironiskt. Därför anser jag att vi i Europeiska unionen måste vara förberedda i Seattle och komma ihåg denna sektor, för det finns inga skäl till att den skall stå utanför Gatt-bestämmelserna. Tvärtom, om detta är globalisering så blir vi upprörda.

Liikanen
Herr talman! Jag vill tacka för den väldigt omfattande och seriösa diskussion som förts här i dag.
Som nämnts har hela frågan om varvsindustrin en stor påverkan på den allmänna opinionen. Vi närmar oss öppnandet av världshandelsförhandlingarna i Seattle och vi behöver verkligen allmänhetens stöd för att gå vidare med globaliseringen. Men om vår allmänhet anser att det finns regler för vissa men inte för andra har detta en förödande effekt för dessa förhandlingar. Det har förts diskussioner om detta i kommissionen, som av den anledningen tar frågan på stort allvar. Vi behöver fri handel men vi behöver rättvis handel, som sagts här.
Jag kommer att svara på de punkter som ligger direkt under mitt ansvarsområde. Andra har tagits upp och dessa frågor kommer jag att överlämna till mina kolleger.
Caudron frågade vad som hänt än så länge. Efter rådets möte (industri) inbjöd jag den koreanske ambassadören till kommissionen i onsdags. Jag presenterade rådets slutsatser och förklarade vår oro över skeppsbyggandet för honom. Vi anser att det är oerhört viktigt att ha en stark varvsindustri i Europa. Vi kommer inte att acceptera aggressiva åtgärder som kan leda till dess nedläggning. Vi informerade också den koreanska sidan att det är viktigt att deras regering stöder möten mellan industrier. När det gäller varven och OECD är avsikten att organisera ett möte nu mellan båda industrierna för att analysera situationen och dra nödvändiga slutsatser. Industrin behöver mötas, men vi behöver allmänhetens stöd från båda sidor för de slutsatser som nås på mötet i december. I den här frågan samarbetar jag nära med min kollega, Pascal Lamy.
När det sen gäller Internationella valutafonden (IMF) och Världsbanken var jag denna vecka i kontakt med ordföranden i ministerrådet (industri) och han har lovat att ta upp frågan i presidiet så att Ekofin, som möts i november, kan diskutera IMF och Världsbankens roll på det här området. Finansministrarna i medlemsländerna är, såväl som tidigare, motsvarigheter till IMF och Världsbanken och det är väldigt viktigt att alla medlemsländer verkligen beaktar frågan om en möjlig negativ påverkan av IMF:s och Världsbankens stöd still varvsmarknaden. De behöver noggrant undersöka om stöd till skeppsvarv och skeppsbyggare har stört situationen på världsmarknaden.
När dessa frågor diskuterats, å ena sidan av finansministrarna, Ekofin, IMF och Världsbanken, och å den andra av OECD måste vi bedöma situationen och vidta alla nödvändiga åtgärder.
När det gäller de amerikanska skeppsvarvsfrågorna är Jones-lagen den berömda amerikanska lagstiftningen. Den kräver att anbudsförfarandet sker i USA för intern navigation. Så under denna speciella lagstiftning måste fartyget byggas i USA. Jones-lagen har undantagits GATT. Den enda möjligheten är att kommissionen och medlemsstaterna tar upp frågan i WTO. Frågan har diskuterats tidigare men mötts med hårt motstånd från amerikanerna.
Den enda möjligheten är att kommissionen och medlemsstaterna tar upp frågan i WTO. Det diskuterades tidigare men möttes med hårt motstånd från amerikanerna.
När det gäller varv, som delvis arbetar för försvarsindustrin, har detta område undantagits. Frågan kan väckas om konkurrenter kan visa att detta speciella arrangemang har orsakat skada för deras marknad för varven. Jag kommer att analysera Caudrons frågor och återkomma till dem senare.
Jag kommer att lämna övriga frågor till mina kolleger och jag kommer att hålla er ordentligt underrättade om händelser på detta område. Det är många länder som är allvarligt berörda. Som Langenhagen sade skall vi inte bara beakta de människor som arbetar direkt på varven. Det finns också en massa utbildade människor som arbetar för varven på andra industrier. Den negativa påverkan av den störda marknaden är väldigt allvarlig. Jag och mina kolleger kommer att följa frågan väldigt nära.

Ordföranden
Tack så mycket, kommissionär Liikanen.
Jag förklarar debatten avslutad.

Avbrytande av sessionen
Talmannen
Jag förklarar Europaparlamentets session avbruten.
(Sammanträdet avslutades kl. 11.20.)

