Istuntokauden uudelleenavaaminen
Puhemies
 Julistan Euroopan parlamentin 2. maaliskuuta keskeytetyn istuntokauden uudelleen avatuksi.

Gröner
Arvoisa puhemies, kysymys on oikeastaan asiasta, joka on tapahtunut viime istunnon jälkeen, ja nimenomaan naisten oikeuksien valiokunnan järjestämästä kuulemistilaisuudesta. Parlamentin arvostus oli suuressa vaarassa kokea kolauksen. Kävi nimittäin ilmi, että täysistuntojen aikana prostituutio lisääntyy suuresti täällä Strasbourgin alueella. Pyydänkin teiltä hyvin hartaasti, että selvitätte Strasbourgin viranomaisilta, liittyykö asiaan rikollisuutta ja esiintyykö tässä yhteydessä naisilla käytävää kauppaa tai myös prostituutioon pakottamista.
Mielestäni olisi ehdottomasti tarpeen antaa julkiselle mielipiteelle selkeä merkki siitä, että kannamme asiasta huolta ja että Euroopan parlamentille ei voi olla yhdentekevää, mitä julkisuudessa kerrotaan siitä, mitä täällä pidettävien täysistuntojen liepeillä tapahtuu.

Puhemies
 Kiitos, jäsen Gröner. Haluaisin sanoa teille lisäksi, että olin teidän tavoin hyvin järkyttynyt tästä tiedosta ja että olen jo kirjoittanut tästä asiasta Strasbourgin kaupunginjohtajalle, jotta voisimme saada siitä täyden selvyyden. Olen täysin samaa mieltä huomautuksistanne, ja ryhdyin toimiin jopa ennen kuin ehditte esittää pyyntönne. Ilmoitan teille tietenkin vastauksesta, jonka kaupunginjohtaja varmasti antaa.

Banotti
Saamme näissä työjärjestyspuheenvuoroissa hyvin usein huonoja uutisia, mutta minulla on erittäin hyviä uutisia hollantilaisille kollegoillemme. Heillä on nyt kaksi televisiokanavaa.
(Suosionosoituksia ja naurua) Kvestorit työskentelevät ahkerasti asian hyväksi, ja odotamme parhaillaan suomalaista televisiokanavaa. Meillä on myös kaksi saksalaista kanavaa, joten nautinnollisia katselutuokioita teille kaikille. Toivottavasti nautitte niistä.

Puhemies
 Kvestori Banotti, olen siitä äärettömän iloinen, ja mielestäni kollegat, joita asia koskee, voivat kiittää kvestoreitamme erittäin lämpimästi.

Roure
Arvoisa puhemies, haluaisin vain lisätä muutaman sanan siihen, mitä jäsen Gröner sanoi. Olemme nimittäin kuulleet, että prostituoituja saapuu valtavasti varsinkin Itä-Euroopasta Brysseliin ja Strasbourgiin istuntojaksojen aikana tämä asia ei siis koske pelkästään Strasbourgia. Te tiedätte, että nämä naiset joutuvat kärsimään hirveistä asioista, että heitä kidutetaan ja että heidän perheitään uhataan. Tämä asia ei koske pelkästään Strasbourgia. Mielestäni meidän kaikkien on pohdittava tätä asiaa yhdessä, ja parlamentin on tuomittava tämä tilanne ja varsinkin osallistuttava täysipainoisesti tähän nykyajan orjuuden torjuntaan.

Puhemies
 Jäsen Roure, kiitos tästä lisätiedosta. Tarkastamme asian siis myös Brysselin osalta, ja katsomme sitten, mitä on syytä tehdä.

Plooij-Van Gorsel
Arvoisa puhemies, haluaisin kaikkien hollantilaisten kollegojen nimissä kiittää sydämellisesti Banottia siitä, että hän toiminut niin tehokkaasti, että voimme nähdä nyt kaksi hollantilaista televisiokanavaa.

Jonckheer
Arvoisa puhemies, haluaisin puhua aivan toisesta aiheesta, joka koskee Irania. Eri poliittisten ryhmien välillä on luullakseni käyty keskusteluja, samoin puheenjohtajakokouksessa, ja haluaisin vedota teihin täällä täysistunnossa, että kirjoittaisitte Iranin tasavallan presidentille Khatamille niiden viiden heinäkuussa 1999 pidätetyn opiskelijan kohtalosta, jotka ovat edelleen vankilassa ja joista yksi on saanut kuolemantuomion.
Mielestäni te voisitte Euroopan parlamentin puhemiehenä pyytää presidentti Khatamia edes lykkäämään tämän iranilaisopiskelijan kuolemantuomion täytäntöönpanoa.

Puhemies
Kiitän teitä, jäsen Jonckheer. Teen erittäin mielelläni, kuten pyydätte.

Blak
Arvoisa puhemies, mielestäni parlamentin jäsen Banottin ei pidä juhlia tänään sen vuoksi, että hän on hankkinut kaksi hollantilaista kanavaa. Olisi ollut parempi, jos hän olisi hankkinut jokaiselle kielelle oman kanavan. Toivon, että saamme ensi kerralla tanskankielisen televisiokanavan.

Puhemies
Kiitos, jäsen Blak. Kvestori Banotti, huomaattehan, että teillä on vielä paljon työtä jäljellä.

Seppänen
Arvoisa puhemies, minä olen oppinut täällä Euroopan parlamentissa uuden käyttäytymismallin, täällä pitää aina kiittää. Minäkin haluaisin kiittää siitä, että täällä näkyy suomalainen televisiokanava. Minä kiitän siitä, että jo viime kerralla siinä oli ääni, ja minä kiitän siitä, että tänäkin päivänä siitä kuuluu ääni, mutta meillä kotona televisiosta näkyy kyllä myös kuva. Minä toivoisin, että täällä näkyisi suomenkieliseltä televisiokanavalta myös kuva, eikä kuuluisi vain ääni. Sitten minä haluan kiittää myös siitä, että hanoista tulee kylmää vettä. Meillä kotona tulee kyllä myös lämmintä vettä, mutta parempi on, että tulee edes jotain vettä.

Puhemies
 Kiitos, jäsen Seppänen.

Eurooppa-neuvoston ylimääräinen kokous (Lissabon 23. ja 24. maaliskuuta 2000)
Puhemies
 Esityslistalla on seuraavana neuvoston ja komission julkilausumat Eurooppa-neuvoston ylimääräisestä kokouksesta, joka pidetään Lissabonissa 23. ja 24. maaliskuuta.
Minulla on suuri ilo antaa heti puheenvuoro pääministeri António Guterresille.

Guterres António
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, osallistun erittäin mielelläni tähän Euroopan parlamentin Lissabonin ylimääräistä huippukokousta koskevaan keskusteluun. En tee sitä muodon vuoksi, vaan osoittaen sitä samaa intoa ja päättäväisyyttä, jolla Portugali paneutuu yhteisen Eurooppamme rakentamiseen.
Voimme sanoa, että tällä hetkellä Euroopan unioni on saamassa sisältöä. Yhtenäismarkkinoiden ja yhtenäisvaluutan menestyksen jälkeen olemme kehittämässä tänne turvallisuuteen, vapauteen ja oikeuteen perustuvaa aluetta ja ottamassa ensiaskeleita kohti yhteistä turvallisuus- ja puolustuspolitiikkaa. Samaan aikaan laajentumisneuvottelut ovat saaneet vauhtia ja voidaankin sanoa, että laajentuminen vie väistämättä siihen, että Eurooppa joutuu kohtaamaan itsensä ja menneisyytensä.
Tämän lisäksi Euroopassa eletään taloudellisen elpymisen ja optimismin aikaa. On kuitenkin hyvä olla elättelemättä vääriä kuvitelmia: joskin on totta, että taloudelliset olot paranevat, totta on myös se, että elämme yhä suurien ongelmien, työttömyyden ja yhteiskunnallisen syrjäytymisen keskellä ja että monet epäilevät sosiaaliturvamallimme kestävyyttä. Voidaan sanoa, että talous- ja yhteiskuntaelämässä vaikuttaa nykyään uusi suuntaus, tietoon pohjautuvan talouden ja yhteiskunnan suuntaus. Tiedosta on tullut vaurauden synnyttämisen keskeisin tekijä, ja se erottaa myös pääasiallisesti rikkaat ja köyhät maat toisistaan. Tieto on nykyään todellakin työn raaka-aine.
Tämän uuden, tietoon pohjautuvan talouden lisäksi Euroopalla on kolme muuta haastetta: talouksien ja markkinoiden maailmanlaajuistuminen, teknologisten muutosten nopeus ja väestön ikääntyminen. Ja siksi on luonnollista, että nykyään eurooppalaisessa yhteiskunnassa pelätään kahta asiaa: ensimmäinen pelonaihe on se, että Eurooppa on peruuttamattomasti menettämässä Yhdysvalloille johtoasemansa maailmantaloudessa. Toinen ja ehkä suurempi pelonaihe on se, että saadakseen takaisin tuon johtoasemansa ja ollakseen menettämättä peruuttamattomasti jalansijansa Euroopan olisi kyseenalaistettava oma yhteiskuntamallinsa ja annettava syrjäytymisen pahentua, mikä heikentäisi kansalaisten hyvinvointia. Tässä asiassa on tärkeää osata erottaa todellisuus myyteistä. On totta, että Yhdysvaltojen talous on viime vuosina kasvanut nopeammassa tahdissa ja parantanut enemmän tuottavuuttaan. On totta, että Yhdysvaltojen talous on osoittanut kykenevänsä muuttamaan ajatukset ja hankkeet nopeammin hyödykkeiksi ja palveluiksi markkinoilla. On totta, että pohjoisamerikkalainen rahoitusjärjestelmä on osoittanut kykenevänsä tukemaan nopeammin ja paremmin ennen kaikkea uuden tietoon pohjautuvan talouden kehitystä. On totta, että Amerikan yhdysvalloissa riskipääoma toimii paljon paremmin kuin vielä tätä nykyä Euroopassa.
On kuitenkin myös totta, mitä ei voida unohtaa, että ensinnäkin eurooppalainen yhteiskunta on inhimillisempi, tasa-arvoisempi ja oikeudenmukaisempi. Toiseksi on myös totta, ettei mikään yhteiskunta ole keskipitkällä aikavälillä kilpailukykyinen, ellei se perustu sosiaaliseen yhteenkuuluvuuteen, ja Euroopassa sosiaalinen yhteenkuuluvuus on vahvempaa ja vakaampaa ja sillä on pitemmät perinteet.
Lopuksi on totta, että Euroopan eri kulttuurit ovat sen rikkaus, ja se on jo osoittanut, että halutessaan se voi olla paras. Kaksi hyvin yksinkertaista, kaikkein uudenaikaisinta tekniikkaa koskevaa esimerkkiä: Eurooppa johtaa selvästi matkapuhelimissa ja digitaalisissa televisioissa, jotka ovat ehkä ne kaksi tekniikan alaan kuuluvaa tekijää, jotka ovat lähitulevaisuudessa Internetin käytön kannalta ratkaisevassa asemassa. Ja me kaikki tiedämme, että pikemmin kuin vain uusi verkko, Internet on tätä nykyä todellinen verkosto, jossa maailmanlaajuinen tietojen ja kokemusten vaihto suureksi osaksi tapahtuu.
Meidän on kuitenkin tunnustettava, että tässä uudessa ajattelumallissa Euroopalla on kolme vajetta: poliittinen vaje, strateginen vaje sekä politiikkojen ja toimien yhteensovittamiseen liittyvä vaje. Ensinnäkin poliittinen vaje: me emme ole vain yksi, vaan 15 maata, ja poliittinen unionimme on vielä lapsenkengissä. Toisaalta ei ole olemassa yhtä ainoaa Eurooppaa, yhtä ainoaa yleistä mielipidettä: on olemassa 15 kansallista aluetta, 15 yleistä mielipidettä. Ja joskin se saksalaisen filosofin Habermasin demokratiakäsityksen mukainen poliittisen yhteisön ja kansalaisyhteiskunnan välisen kommunikaation sujuvuus, joka on modernin demokratian päätöksentekoprosessin olennainen osa, toimiikin hyvin kussakin jäsenvaltiossa, se ei vielä toimi hyvin Euroopan unionissa kokonaisuutena. Poliittinen vajeemme ei ole ainoastaan toimielinten järjestymistä koskeva puute, vaan jotain syvempää, joka liittyy yhteiskuntiemme olemukseen itseensä.
Vahva poliittinen tahto Euroopan poliittisen unionin rakentamiseksi on siksi sitäkin tarpeellisempi. Ja siksi on yhä välttämättömämpää halumme ehkäistä sitä, että unionin toimielimissä tapahtuisi jälleen kylmän sodan päättymisen jälkeen siellä harjoitettua kansallista omien etujen ajamista. Ja mielestäni seuraavassa hallitustenvälisessä konferenssissa jäsenvaltioiden on tärkeää antaa selvä merkki siitä, että ne eivät halua saada valtaa toistensa kustannuksella, vaan että kaikki haluavat myötävaikuttaa Euroopan poliittisen unionin vahvistumiseen. Ja tässä vaiheessa puheenjohtajavaltio Portugali pyrkii hallitustenvälisen konferenssin valmistelutöissä edistämään tuota keskustelua näillä linjoilla. Kyllä, kyse on poliittisesta vajeesta, ja se on Lissabonin huippukokouksen keskeinen aihe.
Sellainen on kuitenkin myös talous- ja yhteiskuntaelämän suuriin kysymyksiin liittyvä strateginen vaje. Haluaisin tässä yhteydessä ilmaista selkeästi, mikä tavoitteemme on. Tavoitteemme on luoda Euroopan unionista kymmenen seuraavan vuoden aikana maailman dynaamisin ja kilpailukykyisin tietoon pohjautuva talousjärjestelmä, mutta ei millä hinnalla hyvänsä, vaan pitäen perustana sellaista yhteiskuntaa, joka kykenee saamaan aikaan sosiaalista yhteenkuuluvuutta sekä pitämään työllisyysasteen ja kasvun korkeina. Ja siksi tarvitsemme strategiaa, jossa on neljä keskeistä pilaria: perustan valaminen tietoon pohjautuvan talouden ja tietoyhteiskunnan luomiseksi unioniin. Innovaation ja kilpailukyvyn kannalta olennaisten taloudellisten uudistusten toteuttaminen samalla kuitenkin sosiaalista yhteenkuuluvuutta edistäen. Viimeiseksi voimakas panostus useampiin ja parempiin työpaikkoihin sekä sosiaaliturvajärjestelmiemme uudenaikaistaminen niiden tulevan kestävyyden takaamiseksi, samoin kuin panostus sellaisiin makrotalouden poliitikkoihin, jotka eivät ainoastaan takaa vakautta vaan myös edistävät kasvua ja työllisyyttä.
Ensimmäinen strateginen pilari: luoda edellytykset sille, että Eurooppa vastaisi menestyksellisesti tietoon pohjautuvaa taloutta koskevaan haasteeseen. Tässä asiassa tietoyhteiskuntaan liittyvillä toimilla ja politiikoilla on valtava merkitys, ja meidän lähtökohtanamme onkin komission erinomainen työ eEurope-aloitteen osalta. Kyseessä on edellytysten luominen televiestinnän kustannusten pienentämiseksi, jotta emme tekisi Internetin käytöstä syrjäytymistä tai jakautumista lisäävää, vaan aidosti tasavertaisen kansalaisaseman ja mahdollisuudet takaavan tekijän. Eurooppaan ollaan luomassa edellytyksiä kaikkien koulujen ja koulutuskeskusten liittämiseksi tuohon samaan Internetiin ja niiden varustamiseksi sellaisella henkilökunnalla, jota on koulutettu riittävästi tehtäväänsä varten. Käynnissä on kaikkien julkisten palvelujemme, julkiset kilpailut mukaan luettuina, siirtäminen verkkoon mahdollisimman nopeasti. Käynnissä on edellytysten luominen yhä olemassa olevat esteet ylittävälle - mukaan luettuina lailliset - sähköiselle kaupankäynnille. Ja käynnissä on voimakas panostus sisältöihin, koska tietoyhteiskunta ei ole ainoastaan verkko, vaan sen on saatava elämänsä ennen kaikkea sisällöistä, joissa arvostetaan Euroopan kulttuurisen ja tieteellisen luomisen eroja. Tietoyhteiskuntaan panostaminen ei kuitenkaan riitä. Meidän näkemyksemme mukaista on yhdistää tietoyhteiskunta siihen, mitä kutsumme aidoksi koulutusyhteiskunnaksi ikään kuin tietoon pohjautuvan talouden eurooppalaisena vastineena. Ja se edellyttää tiede- ja tutkimuspolitiikkojemme yhteensovittamista. Sen tähden komission Euroopan tiedealuetta koskeva aloite on niin tärkeä. Se edellyttää määrättyä panostusta tieteen ja tutkimuksen toimimiseksi yhteistyössä kasvatus- ja koulutuspolitiikkojen kanssa koko unionin alueella, jotta yhteiskunnastamme tulisi todellinen koulutusyhteiskunta, joka tarjoaisi yhtäläiset mahdollisuudet tulevaisuuden teknologioiden käyttöön.
Toinen strateginen pilari: innovaation ja kilpailukyvyn kannalta olennaiset talousuudistukset. Tässä asiassa nojaamme käynnissä olevaan Cardiffin prosessiin. Ja olemme luonnollisesti televiestintä-, kuljetus- ja energiamarkkinoiden uudistamisen kannalla. Mielestämme rahoitusmarkkinoidemme yhdentyminen on välttämätöntä, missä asiassa komission panoksella on jälleen valtava merkitys rahoituspalveluja koskevan toimintasuunnitelman muodossa. Euroopan on olennaisesti panostettava siihen, että se loisi edellytykset sellaisille aidoille riskipääomamarkkinoille, joiden avulla voitaisiin tukea ennen kaikkea tulevaisuuden teknologioihin toimintansa perustavia pienyrityksiä. Ja tässä suhteessa ovat erityisen merkittäviä komission riskipääomaa koskeva toimintasuunnitelma ja työ, jota Euroopan investointipankki tekee Lissabonin huippukokousta varten. Olen kuitenkin sitä mieltä, ettei meidän auta jäädä vain niiden mekanismien varaan, jotka Cardiffissa suunniteltiin sisämarkkinoiden uudistamiseksi. Ja haluan tässä yhteydessä kiittää myös komission yritys- ja innovaatiopolitiikoista laatimia aloitteita, joiden avulla se on pyrkinyt luomaan edellytykset sellaisten toimintakehysten kehittämiselle, joiden avulla voisimme koordinoida toimintaamme sekä kaikissa jäsenvaltioissa että myös niiden ja eurooppalaisten toimielinten välillä.
Kolmas pilari, joka ehkä siksi, että se on poliittisessa kielenkäytössä vähiten muodissa, koskettaa kuitenkin sitäkin enemmän kaikkia meitä ja niitä, joita edustamme: se liittyy sosiaaliseen yhteenkuuluvuuteen, joka liittyy useampien ja parempien työpaikkojen luomiseen Eurooppaan. Se taas liittyy yhteiskunnissamme vallitsevan yhteiskunnallisen syrjäytymisen vastaisen taistelun edellytyksiin, syrjäytymisen, jota emme voi kiistää ja jota vastaan meidän on taisteltava koordinoidusti ja päättäväisesti, mihin liittyy sosiaaliturvamme uudistaminen sen kestävyyden takaamiseksi. Ensiksi työllisyyspolitiikat. Tässä asiassa meillä on vakaa perusta, Luxemburgin prosessi. Se on prosessi, joka on käynnistetty selkeästi toimielintemme toimintaa varten. Otan vapauden kiinnittää huomion kysymykseen, joka minusta vaikuttaa ehkä kaikkein mielenkiintoisimmalta tulevaisuutta ajatellen: kysymykseen elinikäisestä oppimisesta yhteiskunnallisten muutosten kantavana voimana ja ehdottomana edellytyksenä sille, että yhteiskunnassa käytävä vuoropuhelu pääsisi uudelle tasolle, koko Euroopan laajuisen vuoropuhelun tasolle. Sitten kysymykset, jotka koskevat syrjäytymisen vastaista taistelua, jota käydään työllisyyspolitiikkojen, sosiaaliturvan, kasvatuksen ja koulutuksen avulla, mutta joka vaatii meiltä myös, mikä meidän on myönnettävä, erityistoimia niiden ryhmien auttamiseksi, jotka ovat erityisesti joutuneet kärsimään tästä niin monien sektoreiden vitsauksena olevasta vajeesta kansalaisten hyvinvoinnissa. Lopuksi sosiaaliturvajärjestelmämme kestävyys. Ei vain sen rahoituksen järjestäminen tai menetelmää koskevat kysymykset vaan sen perusongelman tarkastelu. Perusongelmana on se, että Euroopan työllisyysasteen on oltava korkea, koska juuri se on sosiaaliturvamme kestävyyden ehdoton edellytys. Ja tämän osalta otan vapauden kiinnittää huomion kolmeen näkökohtaan: ensinnäkin työllisyyden kasvuun palvelualoilla, tapahtuipa se sitten kaikkein korkeimman tai vaatimattomimman teknologian aloilla. Toiseksi joustavampaan suhtautumistapaan eläkeikäkysymyksessä. Ja kolmanneksi erityisen tärkeään näkökohtaan, joka on naisten työelämään osallistumisen kasvattaminen. Ja siksi yhteiskunnissamme on nykyään ehdottomasti kehitettävä tukipalveluja perheille ja erityisesti lapsille, sillä ne tuottavat kolminkertaisesti. Ne tuottavat välittömiä työpaikkoja, antavat aidosti yhtäläiset mahdollisuudet miehille ja naisille ja lopuksi luovat paremmat edellytykset naisten työnteolle ja korkeamman sosiaaliturvamallimme ylläpitoon soveltuvan työllisyysasteen kehittymiselle.
Lopuksi neljäs pilari: työllisyyttä ja kasvua palvelevat makrotaloudelliset politiikat. Olemme kyenneet sovittamaan yhteen makrotaloudelliset politiikkamme turvataksemme sen vakauden, johon euron käyttöönotto perustuu. No hyvä: nyt meidän on taattava, että tätä samaa taitoa käytetään työllisyyttä ja taloudellista kasvua suosivan taloudellisen ilmapiirin luomiseksi. Tämän osalta otan vapauden sanoa, että olisi äärettömän suotavaa, että Eurooppa saavuttaisi, keskiarvoina ilmaistuna ja tietenkin maiden luonnollisia eroja kunnioittaen, yli kolmen prosentin pysyvän talouskasvuvauhdin ja sellaisen työpaikkojen luomisvauhdin, jonka avulla työllisyysaste lähenisi niiden maiden lukemia, joissa se on korkeimmalla tasolla, yli 70 prosenttia, sen sijasta, että jäisimme nykyiselle tasolle, vähän yli 60 prosenttiin.
Kyseessä ovat siis poliittinen ja strateginen vaje, mutta myös politiikkojemme ja toimiemme yhteensovittamiseen liittyvä vaje. Emme lähde tässä asiassa tyhjästä, sillä meillä on asiasta kaksi kokemusta, joiden perustalle voimme rakentaa kaikkien muiden alojen tulevaisuuden: Maastrichtissa määritetty talouspoliitikkojen yhteensovittaminen euron käyttöönoton varmistamiseksi ja Luxemburgin prosessin mukainen työllisyyspolitiikkojen yhteensovittaminen, joka on, kuten sanoin, nyttemmin juurtunut syvälle Euroopan unionin yhteisölliseen elämään.
Kölnin, Cardiffin ja Luxemburgin prosessien jälkeen emme halua käynnistää täällä Lissabonissa enää uutta prosessia. Haluamme kyllä, että luomme edellytykset ensinnäkin kolmen olemassa olevan prosessin terävöittämiseksi, yksinkertaistamiseksi ja syventämiseksi niin, että ne pyrkisivät yhteistyössä yhteiseen tavoitteeseen. Toiseksi haluamme antaa niille uusia keskeisiä ulottuvuuksia kuten sellaisia, jotka liittyvät tietoyhteiskuntaan ja tietoon pohjautuvaan talouteen mutta myös sellaisia, jotka koskevat sosiaaliturvan nykyaikaistamista ja yhteiskunnallisen syrjäytymisen ehkäisemistä.
Lopuksi haluamme soveltaa, toissijaisuuden periaatetta noudattaen ja niin laajasti ja yleisesti kuin vain mahdollista, avointa koordinaatiomenetelmää, jossa voitaisiin hyödyntää ennen kaikkea politiikkojemme yhteensovittamisen kannalta kaikkein onnistuneinta tapausta, eli Luxemburgin prosessia. Tavoitteet ja välineet on pidettävänä selkeinä ja aina kuin vain mahdollista lukuihin sidottuina. Kyse on toimintatavasta, joka muistini mukaan pohjautuu koko Euroopassa poliittisesti hyväksyttyihin suuntauksiin ja järjestelmään, jota nykyään kutsutaan esikuva-analyysiksi eli sellaiseen ilmaisinjärjestelmään, joka sallii eri jäsenvaltioiden vaihtavan keskenään hyviä käytänteitään. Se pohjautuu myös kansallisiin suunnitelmiin tai aloitteisiin, jotka suuntaavat politiikkojamme kansallisia eroja arvostaen yhteistä tavoitetta kohti käyttäen sellaisia objektiivisia vertailutapoja, jotka sallivat meidän kilpailla terveesti keskenämme ja verrata samalla omia yhteiskunnallisen kentän ja talouden ilmenemismuotojamme muihin ympäröivän maailman erityisen dynaamisiin alueisiin.
Emme tietenkään kykene täyttämään kaikkia näitä tavoitteita Lissabonissa. Kyse onkin juuri meidän yhteisestä, pysyvästä päätöksestämme haluta jatkaa poliittisen, strategisen ja yhteensovittamiseen liittyvän vajeemme poistamista. Ja haluamme ennen kaikkea lisätä Euroopan määräysvaltaa poliittisen strategian osalta yhteiskunnallisissa ja taloudellisissa kysymyksissä, koska se on välttämätön edellytys sille, että Eurooppa voittaa sen haasteen, jonka tietoyhteiskunta ja tietoon pohjautuva talous ovat sille asettaneet.
Mielestäni voimme voittaa strategiamme avulla kahdella tavalla: lisätä vakautta mutta myös kasvaa, lisätä kilpailukykyä mutta myös taloudellista ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta. Haluamme olla, aivan varmasti haluamme olla, yhtä kilpailukykyisiä kuin maailman kaikkein nykyaikaisimmat ja kilpailukykyisimmät taloudet - nykyisin on tavallista pitää amerikkalaista taloutta dynaamisimpana. Mutta huomio! Emme halua sitä hinnalla millä hyvänsä, haluamme tehdä sen omaa identiteettiämme arvostaen. Ja identiteettimme kannalta keskeinen kysymys liittyy enemmän yhteiskuntamalliimme kuin normeihin, se on todellinen sivistysyhteiskunnan malli, eurooppalaisen sivistysyhteiskunnan, josta olemme ylpeitä ja jonka kyseenalaistamista emme koskaan tule hyväksymään.
(Jatkuvia suosionosoituksia)

Puhemies
Kiitän neuvoston puheenjohtaja Antonio Guterresia, ja annan heti puheenvuoron komission puheenjohtaja Romano Prodille.

Prodi
. (IT) Arvoisa puhemies, aivan ensimmäiseksi haluaisin lämpimästi kiittää pääministeri Guterresia Lissabonin huippukokousta varten tehdystä aloitteesta ja haluaisin onnitella häntä valmistelutöiden laadusta. Olemme täysin samaa mieltä hänen analyysistään, jonka saimme kuulla ja joka otettiin vastaan hyvin lämpimästi, ja tuemme hänen aloitettaan. Uskon, että kykenemme yhdessä tekemään Lissabonin huippukokouksesta menestyksen.
Rajaan puheenvuoroni sen panoksen esittelemiseen, jonka komissio tuo Lissaboniin: pitkän aikavälin strategiamme ja visiomme tästä huippukokouksesta. Lissabonissa meidän pitää päättää eräästä hyvin yksinkertaisesta asiasta, eli siitä, onnistuuko Eurooppa valloittamaan takaisin pitkään menetettynä olleen johtavan asemansa talouden ja tietotekniikan alalla. Tämä riippuu meistä ja siitä taloudellisesta kehityksestä, jonka kykenemme tarjoamaan eurooppalaiselle järjestelmälle; se riippuu siitä työllisyysasteesta, jonka onnistumme luomaan, kansalaistemme koulutustasosta, työväenluokkamme koulutuksesta. Nämä eivät ole uusia aiheita, kuten pääministeri Guterres totesi. Aikomuksemme ei olekaan tehdä uutta Luxemburgin, Cardiffin, Kölnin kaltaista harjoitusta, vaan haluamme käsitellä näitä jo käsittelemiämme aiheita täysin uuden lähestymistavan avulla: emme käsittele yhtä aihetta kerrallaan vaan kaikkia yhdessä, jotta voisimme vihdoin rakentaa toimenpidejärjestelmän. Teemme sen nyt, koska nyt on se hetki, jolloin kaikki nämä asiat voivat onnistua. Meillä onkin nyt edessämme ainutlaatuinen tilaisuus, joka on rakennettu lähimenneisyydessä toteutetun viisaan politiikan pohjalta: meillä on alhainen inflaatio, maksutase on kaiken kaikkiaan terveellä pohjalla, julkinen talous on tasapainossa, ja meillä on vihdoin yksimieliset ennusteet hyvin voimakkaasta taloudellisesta kasvusta, ennusteet, jotka eivät kuitenkaan merkitse varmuutta taloudellisesta kasvusta, kuten Portugalin pääministeri painotti. Edellisen sukupolven aikana eurooppalaiset tutkijat eivät koskaan olleet niin yksimielisiä mahdollisesta pitkään kestävästä korkeasta kasvusta kuin me olemme nyt. Tämä kasvu ei pysähtynyt eikä inflaatio kasvanut edes polttoaineen hinnan noustessa, kuten oli pelättävissä. Mutta on olemassa eräitä huolestuttavia merkkejä, jotka eivät kuitenkaan estä meistä jatkamasta kehityspolitiikkaa, kuten olimme aikoneet ja suunnitelleet.
Lissabonin haasteet ovat siis hyvin yksinkertaisia: tietotekniikan tuomaan haasteeseen meidän pitää vastata saavuttamalla takaisin menetettyä maaperää tietämyksen, tietojen, tekniikan, erityisesti tietotekniikan uudistusten alalla. Näin voimme palata johtoasemaan; tästä syystä loimme eEurope-aloitteen, jonka ansiosta komissio on päättänyt antaa konkreettisen esimerkin uudistaessaan hallintoansa. Me sitouduimme ja tämä on sitoumus, jonka vahvistan teidän edessänne luomaan komission, voisimme pikemminkin sanoa e-komission, siinä mielessä, että yhdenkään hankintoja, tutkimusta ja muita asioita koskevan raportin ei tarvitse enää kulkea paperiteitse vaan suoraan sähköteitse. Tämä on hyvin monimuotoinen ponnistus, jonka kuitenkin kykenemme toteuttamaan, koska meillä on hyvin täsmällinen tehtävä, rajattu ulottuvuus ja korkea kulttuurin taso. Tämä voi toimia merkittävänä esimerkkinä kaikille Euroopan hallituksille ja kaikille niille hallintojärjestelmille, joiden kanssa meidän pitää olla keskinäisessä vuorovaikutuksessa paperin sijasta sähkön välityksellä.
Tämän lisäksi meillä on sosiaalinen haaste; meidän pitää näet kukistaa työttömyys ja sosiaalinen syrjäytyminen. Puheenjohtaja Guterresin puheessa on havaittavissa systemaattinen lähestymistapa, joka perustuu tekniikan uudenlaiseen käyttöön, mutta myös laajaan sitoumukseen, jotta tämä tietotekniikka ei aiheuta uudelleen sosiaalista syrjäytymistä, joka oli todellinen 1980-luvun kehityksen riskitekijä, mutta joka on ollut sitä myös viimeaikaiselle kehitykselle. Minun on sanottava, että olen erittäin huolissani siitä, että eurooppalaisessa yhteiskunnassa esiintyvä kahtiajakautuminen tulojen perusteella kasvaa koko ajan eikä vähene: tämä sosiaalisen kahtiajakautumisen näkökohta on erittäin merkittävä kysymys, ja se täytyy koko ajan pitää mielessä, mikäli emme halua ajautua sellaiseen yhteiskuntaan, joka on lyhyessä ajassa jakautunut kahtia. Edessämme on siis huippukokous, jossa käsitellään kestävää kasvua ja työllisyyttä; meidän pitää ja me voimme vahvistaa, että on mahdollista saavuttaa työllisyyttä koskeva tavoite sen mukaan, mitä olemme tehneet ja jotkut ovat myös jonkin verran vastustaneet tekojamme. Tämän vaiheen läpikäyminen on ollut melko monimutkaista, mutta voin vakuuttaa teille, että tässä tavoitteessa ei ole mitään epärealistista. Se on konkreettinen tavoite, koska meillä on vankka makrotaloudellinen ympäristö, johon meidän pitää nyt lisätä Lissabonin huippukokous, eli inhimilliset voimavarat ja uusia ideoita markkinoiden ja tutkimuksen sekä tietojen hyödyntämisestä. Inhimilliset voimavarat merkitsevät opetusta, koulutusta, sosiaalisen aseman uudistusta ennen kaikkea vanhenemisen tuoman ongelman ratkaisemiseksi. Emme aina kykene ratkaisemaan menestyksekkäästi tätä ongelmaa, joka koskee kaikkia maita ja joka päivä päivältä muuttuu yhä vakavammaksi. Ongelma on jo aivan meidän edessämme. Luotan siihen, että voimme Lissabonissa ottaa askeleen eteenpäin ja koota yhteen esimerkkimme esikuva-analyysistä (benchmarking) ja tätä niin merkittävää aihetta koskevat ehdotukset.
Markkina-alueen osalta tehtävää on vielä paljon. Ei pidä paikkaansa, että olemme jo saavuttaneet täydelliset yhteismarkkinat. Tarvitsemme vielä muitakin rakenteellisia uudistuksia; meidän pitää täydentää ennen kaikkea tilannetta palveluiden, sähköisen kaupankäynnin, energian ja kuljetuksen alalla; on vielä monia julkisia palveluita, jotka eivät ole muuttuneet osaksi kilpailun ja täydellisen tehokkuuden järjestelmää. Mikäli haluamme pysäyttää inflaation korottamalla polttoaineen hintaa, meidän pitää toimia eurooppalaisella ja kansallisella tasolla näiden palvelujen parantamiseksi, mikä koskee siis myös rahoitus- ja pankkipalveluja. Me siis tarvitsemme ja tämä on tärkeätä sanoa, sillä pysähdystila on jatkunut jo jonkin aikaa eurooppalaisen yhtiön yhtiöjärjestystä, eurooppalaista patenttia, markkinoita, jonka pääomat ovat juoksevampia sekä parempia sääntöjä sopimuksentekoa varten. Nämä ovat sellaisia toiminnallisia seikkoja, joita emme voi välttää. Komissiossa me teemme oman osuutemme, ja kuten sanoin teille vähän aikaa sitten, ryhdymme käyttämään tätä uutta tietotekniikkaa komission sisällä kaikissa toimenpiteissämme ja suhteissamme ulkopuolisiin tahoihin. Jotta kuitenkin voisimme olla tehokkaan hallintojärjestelmän malli, meidän pitää pyrkiä toimimaan siten, että samoin tapahtuu koko maanosassa, jotta voisimme toimia tietämystä ja teknologiaa moninkertaistavana välineenä. Tässä asiassa meidän pitää panna liikkeelle yksittäiset kansalaiset, paikalliset viranomaiset, kansalliset hallitukset, yritykset ja ammattijärjestöt. Kuten puheenjohtaja Guterres jo sanoikin, tämän kaiken rakentaminen verkostoksi on Lissabonin kokouksen ensisijainen pyrkimys. Tulosten saavuttamiseksi tarvitaan uutta menettelyä, ja kuten Portugalin pääministeri täsmensi puheensa viimeisessä kohdassa, hyvin selkeitä makrotaloudellisia malleja tämän toiminnan toimintojen eteenpäin viemiseksi. Emme siis pane alkuun uutta prosessia, emmekä tuo mitään uutta, vaan ensimmäistä kertaa yhdistämme olemassa olevat prosessit, ja meillä on mahdollisuus onnistua. Meidän pitää kuitenkin tehdä yksi uusi asia: meidän pitää löytää keino mitata nämä edistysaskeleet, olla konkreettisia kansalaistemme edessä ja hyödyntää siis esikuva-analyysiä sana, joka vielä jokunen vuosi sitten oli täysin tuntematon tai yksinkertaisempia sanoja käyttääkseni, vertailla ja mitata näitä asioita ehdottoman yhtenäisesti. Meidän pitää armottomasti ja vakavasti tajuta, mitkä ovat ne lukuisat alat, joilla olemme menettäneet jalansijaa: riittää, kun ajattelee bioteknologian alaa, jossa viime vuosien aikana olemme havainneet suhteellisen paljon epäonnistumisia; meidän pitää levittää kaikilla aloilla parhaimpia käytäntöjä ja pyrkiä esittämään ne eurooppalaisella tasolla.
Odotamme Lissabonilta sitä, mitä olemme yhdessä pyrkineet valmistelemaan josta voin vain olla kiitollinen Portugalin puheenjohtajavaltion kanssa, eli täsmällisiä toiminnallisia sitoumuksia, selkeitä päämääriä, rajoitettua määrää toimenpiteitä, kuitenkin konkreettisia ja mitattavissa olevia toimenpiteitä, jotta voisimme vauhdittaa muutosta ja saavuttaa edistysaskeleita, sillä näiden vuosien aikana päätetään seuraavan vuosisadan johtoasemasta. Me voimme saada suuren ja vahvan Euroopan, josta vallitsee yhtenäinen näkemys, ainoastaan silloin, jos onnistumme jälleen tarjoamaan kansalaisillemme ilon, jonka tämän menettämämme johtoaseman uudelleen saavuttaminen tuo.

Puhemies
 Kiitän komission puheenjohtajaa, ja annan heti puheenvuoron jäsen Suomiselle, joka puhuu PPE-DE-ryhmän puolesta.

Suominen
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja pääministeri Guterres, arvoisa komission puheenjohtaja Prodi, Euroopan kansanpuolueen ja Euroopan demokraattisen ryhmän puolesta voin varmasti sanoa, että yhdymme pääsääntöisesti niihin ajatuksiin, joita te molemmat arvoisat puheenjohtajat olette esittäneet. Onnittelen ryhmäni puolesta puheenjohtajavaltio Portugalia Lissabonin kokouksen järjestämisestä, ja toivotamme tietysti onnea ja menestystä, jotta hyvät pyrkimykset toteutuisivat.
Haluaisin tuoda esille muutamia painotuksia meidän puoleltamme. Unionin kansalaisten hyvinvoinnin kannalta tärkeintä on pyrkiä ylläpitämään kestävää taloudellista kasvua unionin alueella samalla kun huolehditaan siitä, että hyvinvoinnin alueellinen tasa-arvo paranee ja yhä useampi ihminen saa tyydyttävän toimeentulon oman työnsä kautta joutumatta turvautumaan yhteiskunnan apuun. Prosessit, jotka yhteisillä päätöksillä on laitettu alulle parantamaan työllisyyttä, voimistamaan talouden uudistumista ja parantamaan sosiaalista yhteenkuuluvuutta unionin alueella, ovat äärimmäisen tärkeitä. On oikein, että Lissabonin kokous tämän kuun lopulla pysähtyy tarkastelemaan, missä mennään.
Näiden prosessien monimuotoisuudesta huolimatta niillä tulee olla yksi yhteinen tarkoitus: parantaa ihmisten elämisen laatua unionin alueella. Me emme kuitenkaan kaipaa uusia muotoja, uusia työryhmiä tai uusia foorumeita päästäksemme tähän päämäärään. Välineet ovat varmasti kaikkien tiedossa. Usein kuitenkin kansalliset näkökohdat, joskus myös ideologinen vastarinta, aiheuttavat sen, että näitä välineitä ei käytetä. Tärkeintä on nyt kiihtyvällä nopeudella raivata esteet todellisen eurooppalaisen kotimarkkina-alueen luomiselta, sen sijaan että me liikumme vielä monella sektorilla viidentoista erillisen kotimarkkinan puitteissa.
Kun sisämarkkina-ajatusta lähdettiin viemään voimallisesti eteenpäin 1980-luvulla, voitiin vielä liikkua kuvainnollisesti höyryveturin vetämän paikallisjunan nopeudella määränpäätä kohti. Nyt - elektronisen kaupan tehdessä nopeasti tuloaan ja tiedonsiirron prosessoimisen ja hyötykäytön nopeuden ollessa aivan toisella tasolla - tarvitaan vähintäänkin Mika Häkkisen formula-auton nopeus; meidän on kuitenkin on oltava varmoja, ettei moottorin driving force lopu päättäjiltä ennen maaliintuloa. Miten voimme kuvitella pystyvämme luomaan maailman kilpailukykyisimmän talousalueen, ellemme uskalla vapauttaa kilpailua alueen sisällä? Tietoliikenteen jo sovittu kilpailulle avaaminen samoin kuin energiasektorin kilpailuttaminen luovat uusia tarpeellisia työpaikkoja ja laskevat hintoja sekä teollisuudelle että kuluttajille. Samoin pienteollisuuden ja keskisuuren teollisuuden esteiden raivaaminen - olivatpa kyseessä viranomaismenettelyiden monimutkaisuus, riskipääoman saanti tai verotuskysymykset - on keskeisellä sijalla kilpailukyvyn ja hyvinvoinnin parantamisen tiellä. Globaalisen kilpailukyvyn parantamisen piiriin kuuluu myös kohtuullinen veroharmonisointi sekä sosiaalisen järjestelmämme modernisointi siten, että ainakin unionin korkeiden veroasteiden maat voivat alentaa työllisyyttä rajoittavaa veroastetta.
Perusta luodaan kuitenkin koulutuksella ja tutkimuksella. On aivan oikein pyrkiä nopeasti luomaan tiedon infrastruktuuri, johon yhtä hyvin yksityiset, koulut kuin yrityksetkin voivat kohtuukustannuksin tai ilmaiseksi liittyä. Erityisesti on kiinnitettävä huomiota tulevaisuuden kannalta lupaavien työllistämisalojen resurssien luomiseen ja ylläpitämiseen. Näitä löytyy luonnollisesti tietoteknologian, sähköisen kaupan, turismin ja esimerkiksi vanhusten palveluiden alalta, kun väestömme kieltämättä koko ajan ikääntyy. Kahta asiaa on korostettava niin meidän kuin komission ja neuvostonkin, ja siitä on aina muistutettava. Nämä tehtävät kuuluvat aina valtaosin jäsenvaltioille - olivatpa kysymyksessä koulutus ja tutkimus, kilpailun lisääminen tai yrittämisen esteiden poistaminen. Koordinointi on luonnollista useilla aloilla myös unionin tehtävien puitteissa päällekkäisyyksien välttämiseksi, mutta terve ja rehti kilpailu on vielä sitäkin tärkeämpää myös useilla ei-kaupallisilla aloilla. Benchmarking ja best practise -menetelmien käyttö, jota komissio suosittaa, vaatii puolestaan suurta avoimuutta Euroopan laajuisesti niillä aloilla, jotka eivät kuulu yritysten liikesalaisuuksien piiriin.
Euroopan kansanpuolueen ja Euroopan demokraattien ryhmä korostaa pyrkimystään kehittää sosiaalista tai, kuten nykyään sanotaan, ekososiaalista markkinataloutta, joka ottaa huomioon koko yhteiskunnan hyvinvoinnin, myös ympäristön. Tavoitteemme toteuttamisessa korostamme eurooppalaisen yhteiskuntamallin tärkeyttä, mutta samalla sitä, että se ei voi olla jäykkä, pysähtynyt järjestelmä, joka pohjautuu yhteiskunnassa saavutettuihin etuihin, vaan sen täytyy kehittyä yhteiskunnan muuttuessa. Sosiaalisen eurooppalaisen yhteiskuntamallin modernisointi, sen tehokkuuden lisäys on kilpailukykymme kannalta yhtä tärkeää kuin talouden vastaava modernisointi. Työnteon täytyy olla mielekkäin tapa perheiden hyvinvoinnille, mutta jos se ei ole todellakaan mahdollista, on yhteiskunnan tukiverkko paikalla estämässä syrjäytymisen.
Eräs työtapojen muutos on vaarassa muodostua sosiaaliseksi epäkohdaksi ihmissuhteiden myönteisen kehittymisen kannalta: tietoliikenne, internet, päätteet, joilla työskentelemme, ja nyt jo vanhalta tuntuva televisio uhkaavat tehdä ihmisen ja koneen välisen suhteen keskeiseksi yhteiskunnassa. Tärkeintä ovat kuitenkin ihmisten väliset kypsät suhteet perheessä, työpaikalla, yhteiskunnassa ja kansainvälisessä kanssakäymisessä. Kun korostamme koulutuksen merkitystä, on syytä jo varhain pyrkiä saamaan nuorisomme tiedostamaan tämä asia.
Komissio viittaa mielestäni hyvin vajeisiin, jotka estävät työllisyyden kasvun unionin alueella. Yhtenä mainitaan osaamisvaje. Viidentoista miljoonan työttömän unionissa on jo nyt noin yhden miljoonan työntekijän vajaus aloilla, joilta puuttuu osaamista. Jotkut ehdottavat eliittikoulutetun työvoiman tuontia unionin alueelle. Kysyn, onko tämä oikeudenmukaista niitä meitä kehittymättömämpiä maita kohtaan, joilta näin ryöstäisimme aivokapasiteettia? YK taas on viitannut siihen, että Euroopassa on parin vuoden kuluttua neljänkymmenen miljoonan työntekijän vajaus demografisen kehityksen vuoksi. On vaikeata harjoittaa maltillista, tuloksiltaan hidasta politiikkaa, jota on tehtävä tässä ja nyt, jos esitämme Euroopan kansalaisille tällaisen tulevaisuuden kuvan, kun he itse pelkäävät työpaikkojensa puolesta.

Barón Crespo
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission puheenjohtaja, hyvät jäsenet, haluan ennen kaikkea kiittää pääministeri Guterresia, neuvoston puheenjohtajaa, siitä, että hän on tehnyt kaksi aloitetta: ensiksikin hän järjestää Lissabonissa Eurooppa-neuvoston ylimääräisen kokouksen, jossa käsitellään työllisyyttä, sosiaalista yhteenkuuluvuutta ja kilpailukykyä, ja toiseksi, ja tämä on parlamentille tärkeää, hän kuulee meitä ensin. Sosialistiryhmä vastasi kuulemiseen, mutta lisäksi hän teki poliittisesti merkittävän ja tyylikkään teon - jota on mielestäni syytä korostaa -, hän nimittäin tuli tänne ennen kokousta ja otti toisin sanoen poliittisen riskin, ja mielestäni sitä on syytä arvostaa, ja lisäksi meidän täytyy tukea häntä tässä aloitteessa, josta, arvoisa puhemies, toivottavasti muodostuu ennakkotapaus parlamentin parhaiden perinteiden mukaisesti.

Puheenne sisällön osalta minun on sanottava, että ryhmäni tukee erittäin selvästi sitä, että puolustitte Euroopan unionin perusarvoja. Luullakseni voin sanoa, ilman että kannanottoni olisi puoluepoliittinen, että neuvoston puheenjohtaja on tehnyt sosiaalidemokraattisen aloitteen Euroopan talouden uudenaikaistamiseksi, ei sen tuhoamiseksi, ja juuri sitä me puolustamme.
Täällä on viitattu maagiseen kolmioon, jossa on kolme pilaria, kolme haastetta, kolmen eri vajeen täyttämiseksi. Lausun aivan lyhyesti mielipiteeni niistä. Ensiksikin on olemassa poliittinen vaje. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, kaikki demokraattiset järjestelmät ovat vajavaisia, mutta olette oikeassa todetessanne, että hallitustenvälinen konferenssi perussopimuksen uudistamiseksi on alkamassa juuri nyt Portugalin puheenjohtajakaudella. Tiedän, ja te sanoitte niin, että Portugalin hallitus haluaa käsitellä muutakin kuin Amsterdamissa käsittelemättä jääneitä asioita, jotka ovat muuten erittäin tärkeitä asioita. Kehottaisin teitä sisällyttämään uudistukseen myös sellaisia kysymyksiä kuin perusoikeuskirja ja toimielintemme toimintaan liittyvät asiat. Se on mielestäni tärkeää. Aivan yhtä tärkeää on, että meillä olisi nykyisen rahapoliittisen hallinnon lisäksi myös taloushallinto, toisin sanoen että unionin taloudellista päätösvaltaa lisättäisiin.
Toiseksi on olemassa strateginen haaste. Olen kanssanne täysin samaa mieltä siitä, että painotitte tietojen ja taitojen yhteiskuntaa sekä elinikäistä oppimista. Pyytäisin teiltä, että kun neuvosto käsittelee talousarviota, tietoihin ja taitoihin liittyviin kysymyksiin annettaisiin lisää määrärahoja, niin ettei meidän tarvitsisi enää taistella Sokrates- tai Leonardo-ohjelman puolesta, tutkimuksesta ja puitesuunnitelmasta, vaan että neuvosto olisi avokätisempi. Se on mielestäni tärkeää.
(Suosionosoituksia)
Kolmanneksi sanoisin koordinaatiosta, että pidän erittäin myönteisenä sitä, että kannatitte lopulta olemassa olevien aloitteiden hyödyntämistä sen sijasta, että tehtäisiin uusia aloitteita, joilla ei ole tulevaisuutta. Myös tässä asiassa kehottaisin teitä, että Eurooppa-neuvosto menisi Ecofin-neuvoston edelle, niin ettemme joutuisi siihen tilanteeseen, että Eurooppa-neuvosto hyväksyy päätöslauselman, jota Ecofin-neuvosto ei kuitenkaan sitten rahoita.
(PT) Lopuksi, ja osoittaen huonolla portugalillani sanani arvoisalle neuvoston puheenjohtaja António Guterresille sanon, että koska hän kuuluu löytöretkeilijöiden ja purjehtijoiden kansaan, voimme mielestäni jatkaa portugalilaisten, poliittista rohkeutta osoittavan kansan, osoittamalla reitillä.
(Suosionosoituksia)

Cox
Arvoisa puhemies, tämänpäiväinen keskustelu on tervetullut, tarpeellinen ja ajankohtainen. Me kaikki tiedostamme, että talouden elpymisestä huolimatta Euroopan unioni ei edelleenkään täytä kovinkaan monen ihmisen odotuksia; EU ei yksinkertaisesti täytä ainakaan 15 miljoonan työttömän kansalaisen odotuksia. Tämä on loukkaus yksilöllistä ja kollektiivista ihmisarvoa kohtaan, ja arvoisa pääministeri, meillä on sen takia ainakin 15 miljoonaa syytä jatkaa hanketta, jota olette esitellyt meille tänään. Minäkin pidän myönteisenä sitä, että olette tullut parlamenttiin käymään vuoropuhelua kanssamme ennen huippukokouksenne alkua.
Potentiaali on selvä: jos Euroopan unioni soveltaisi jäsenvaltioissaan niitä parhaita käytäntöjä, joita sen nykyiset jäsenvaltiot ja sen kilpailijat jo soveltavat, meillä olisi 30 miljoonaa työpaikkaa enemmän kuin nykyisin, kaksi kertaa enemmän kuin nykyisin on työttömiä. Tämä potentiaali voitaisiin toteuttaa käytännössä, jos saamme politiikat ja menetelmät kohdalleen. Arvoisa pääministeri, te ja puheenjohtaja Prodi olette määritelleet Lissabonin tehtävän oikein: se on eurooppalaisen politiikan siirtäminen kohti uutta käytäntöä, kohti uutta mallia.
Me ELDR-ryhmän jäsenet olemme sitä mieltä, että unionin tehtävänä tässä vaiheessa on kehittää tätä uutta mallia niin, että ymmärretään, että on olemassa mahdollistava Eurooppa: Eurooppa, joka mahdollistaa sen, että kansalaiset voivat käyttää koko potentiaaliaan. Jos lisäämme johdonmukaisuutta esikuva-analyysin avulla, jaamme parhaita käytäntöjä ja parannamme strategista yhteistyötä ja koordinaatiota, EU voi olla tärkeä tekijä uuden taloudellisen dynamiikan vapauttamisessa. Liian suuri osa Euroopan markkinoista on edelleen liian hajautunutta. Liian harvat eurooppalaiset pienet ja keskisuuret yritykset pääsevät alansa huipulle. Euroopassa on liian vähän yrittäjiä. Euroopassa on liian vähän yrittäjyyttä. Arvoisa pääministeri, olette itsekin huomauttanut, että Euroopan pääomamarkkinoilla on liian vähän riskipääomaa. Teemme liian vähän tutkimus- ja kehittämistyötä niin yksittäisten jäsenvaltioiden kuin unioninkin tasolla. Siitäkin vähästä liian vähän näkyy markkinatuotteissa ja -palveluissa.
Lissabonin haasteena on hahmotella politiikka ja menetelmät näiden puutteiden korjaamiseksi ja tämän mahdollisen dynamiikan vapauttamiseksi. Tässä olisi todellakin kyse mahdollistamisesta. Se, että pystymme antamaan ihmisille työpaikkoja, on paras aseemme sosiaalisen syrjäytymisen torjunnassa.
Tämän uuden mallin täytyy myös ehdottomasti olla ihmiskeskeinen, ja siinä täytyy tarkastella elinikäisen oppimisen käsitettä, panostaa joustavuuteen koulutuksen ja ammatillisen koulutuksen kautta sekä panostaa itsensä kehittämiseen ja yksilön mahdollisuuksiin. Jäsen Barón Crespo kuvasi sitä sosiaalidemokraattiseksi hankkeeksi. Minä kutsuisin sitä pikemminkin valistuneeksi liberaaliseksi hankkeeksi.
Talousarvion ja terveen makrotalouspolitiikan rajoitusten puitteissa - korostan niitä, kuten myös puheenjohtaja Prodi - eurooppalaiset yhteiskuntamallimme tarjoavat tietyssä mielessä turvaverkon. Passiivinen riippuvuus sosiaaliturvasta ei kuitenkaan riitä monille syrjäytyneille ja pitkäaikaistyöttömille, nuorille, naisille ja muille syrjäytyneille ryhmille. Se on loukku. Meidän täytyy vapauttaa tämä uusi dynamiikka yksilön tasolla sanomalla, että resurssit ovat olemassa jopa terveen rahatalouden puitteissa. Niitä kuitenkin käytetään passiivisesti. Ne täytyy muuttaa aktiivisiksi hyvinvointimalleiksi, jotka rohkaisevat kaikkia kynnelle kykeneviä ihmisiä toimimaan ja suojelevat edelleen niitä, jotka eivät kykene siihen. Voimme parhaiten varmistaa työttömyyden torjunnan ja edistää Euroopan sosiaalista yhteenkuuluvuutta runsaasti työpaikkoja tarjoavan talouden ja kestävien hyvinvointimallien avulla.
Lopuksi sanoisin tietoyhteiskunnasta, että on aivan selvää, että meidän täytyy muuttaa ajattelutapaamme paitsi teknologisella myös sosiaalisella tasolla. On aivan selvää, että meidän täytyy muuttaa vanhat sosiaalimenomallit uusiksi taloudellisiksi ja sosiaalisiksi mahdollisuuksiksi. Meidän täytyy päästä eroon niistä politiikoista ja menetelmistä, joiden takia kokonainen eurooppalaisten sukupolvi on jäänyt maailmassa kakkoseksi. Voimme tehdä niin, jos mahdollistamme sen, että Eurooppa ja sen kansalaiset voivat käyttää koko potentiaaliaan. Jos Lissabonissa päästään täällä tänään mainittuihin tavoitteisiin, se tulee olemaan tärkeä askel matkalla kohti mainitsemani dynamiikan vapauttamista.

Flautre
Arvoisa pääministeri, haluaisimme uskoa teidän tavoin ja puheenjohtajavaltio Portugalin tavoin, että Eurooppaa on rakennettava sivilisaationa, jonka taloudellinen ja sosiaalinen kukoistus perustuu tietojen ja taitojen, kulttuurisen moninaisuuden ja yhteenkuuluvuuden arvon nostamiseen ja joka on aktiivisessa osassa edistettäessä tasapainoisempaa, rauhanomaisempaa ja solidaarisempaa maailmanjärjestystä.
Haluaisimme myös uskoa teidän tavoin, että on olemassa selvä ja yksimielinen tietoisuus siitä, että niiden muutosten laajuus, joihin on syytä varautua välttämättömän ammattitaidon osalta, jotta pystyttäisiin vastaamaan yritysten uusiin teknisiin haasteisiin, sisältää myös uusien yhteiskunnallisten syrjäytymisprosessien vaaran, kuten myös sanoitte.
Haluaisimme uskoa tähän, mutta emme voi. Miksi emme? Koska tiedämme, että uudenlainen talous mahdollistaa kyllä uusien suunnittelu- ja tietotekniikkatyöpaikkojen syntymisen. Panemme merkille sen kuumeisen liikehdinnän, jossa yhä useammat pitävät elämäntehtävänään sijoittajan työtä ja jossa pk-yritysten perustamisilmiö laajenee, mutta tunnemme myös sen vaihtuvuuden, joka on ominaista puhelinkeskuksille niiden hirvittävien työolojen takia, jotka vallitsevat näissä uusissa Taylorin järjestelmän mukaisissa ja satojatuhansia työntekijöitä työllistävissä temppeleissä. Tiedämme, että yli puolet Euroopan unionissa nykyisin luotavista työpaikoista on epävarmoja, tilapäisiä ja osa-aikaisia, mikä ei ole näissä työpaikoissa työskentelevien henkilöiden toiveiden mukaista, ja että nämä työpaikat eivät siis takaa työpaikkojen haltijoille henkilökohtaisen itsenäisyyden edellytyksiä eivätkä usein myöskään sellaisia tuloja, jotka mahdollistaisivat heidän kunnollisen toimeentulonsa.
Tiedämme, etteivät uudet tekniikat itsessään paranna demokratiaa vaan lisäävät ainoastaan sellaisten kansalaisten yhteistä ja henkilökohtaista itsenäisyyttä, jotka ovat sopeutuneet parhaiten yhteiskuntaan. Tiedämme, että julkisten palvelujen yksityistäminen vaarantaa sosiaalisen ja alueellisen yhteenkuuluvuuden, ja tiedämme myös, että komissio ehdottaa tämän yksityistämisprosessin nopeuttamista. Tiedämme, että työnantajia edustava UNICE ilmoittaa avoimesti kantansa asiakirjoissa, joissa valmistellaan Brysselissä kesäkuussa pidettävää liiketoimintaa käsittelevää eurooppalaista huippukokousta: näissä asiakirjoissa vaaditaan, että julkisviranomaiset poistavat kaikki liiketoiminnan kehityksen työoikeudelliset sekä sääntelyyn ja verotukseen liittyvät esteet ja investoivat massiivisesti kysynnän vahvistamiseen. Tiedämme lopuksi, että sen, joka väittää vastaavansa kansalaisten tarpeisiin, on ensin taattava näiden täysipainoinen osallistuminen julkisten politiikkojen valintaan. Tiedämme kaiken tämän.
Emme ole kuitenkaan lukeneet emmekä kuulleet mitään siitä, että korkean tason asiantuntijaryhmän antamaa suositusta olisi otettu huomioon, asiantuntijoiden, joiden mukaan tietoyhteiskunnan täysi taloudellinen menestys edellyttää, että tällainen yhteiskunta perustuu kansalaisten todellisiin tarpeisiin pikemminkin kuin pelkkiin teknologiateollisuuden alan markkinavoimien vaatimuksiin. Emme ole kuulleet, että uusien tietotekniikoiden käytön kaikkia todellisia kansalais- ja yhteisvastuullisia kokeiluja tuettaisiin, emmekä ole kuulleet myöskään, että kaikkien kansalaisten oppimisen ja tiedottamisen hyväksi toimivien yhdistysten asemaa edistettäisiin. Emme ole kuulleet, että julkista rahoitusta voitaisiin irrottaa sellaisia tuotteita ja palveluja koskevien innovaatioiden edistämiseen, joilla voidaan parantaa yhteiselämämme laatua. Emme ole kuulleet, että yleisiä tietoliikennepalveluja määriteltäisiin uudelleen, jotta kaikille voitaisiin antaa mahdollisuus käyttää Internetiä mahdollisimman hyvän teknisen laadun oloissa ja kohtuullisin hinnoin.
Emme ole sanalla sanoen kuulleet, että kansalaiset veisivät voittoa kyseisen kaupankäynnin asiakkaista. Emme ole kuulleet, että lasten köyhyyden ilmoitetun ja myönteisen poistamistavoitteen ohella vahvistettaisiin henkilöiden itsenäisyyttä siten, että jokaisessa jäsenvaltiossa taattaisiin kunnollinen vähimmäisperustulo, joka on olennainen osa todellista syrjäytymisentorjuntastrategiaa.
Emme ole kuulleet, että täystyöllisyyden tavoite sisältäisi tukea paikallisille ja alueellisille aloitteille, yhteisvastuullisen talouden kolmannelle sektorille sekä työajan todelliselle ja yhteen sovitetulle vähentämiselle tai että siihen kuuluisi näiden työpaikkojen laatua ja pysyvyyttä koskevia voimakkaita vaatimuksia.
Emme ole kuulleet, että kestävän kehityksen valinta ohjaisi kasvua, jota on odotettu niin kauan.
Emme ole löytäneet puheenjohtajavaltio Portugalin laatimasta asiakirjasta emmekä komission vuotta 2000 koskevista strategisista suuntaviivoista vähäisintäkään merkkiä sosiaalialan lainsäädäntöehdotuksista, olipa kyse työntekijöiden oikeuksien vahvistamisesta irtisanomisia vastaan tai sosiaalisen polkumyynnin torjunnasta.
Voimme kyllä vain tukea neuvoston ja komission tavoitetta nähdä Euroopan unionin varustautuvan yhtenäismarkkinoiden ja euron jälkeen vihdoinkin poliittisella hankkeella, jota ehdotetaan unionin kaikille asukkaille, mutta asioiden ohjaamisen uuteen tapaan, jolla mielestäni väärin ylvästelette, ei sisälly sellaista demokraattista kunnianhimoa ja mukaansa tempaavaa tavoitetta, jonka syntymässä oleva eurooppalainen kansalaisyhteiskunta haluaa saavuttaa.

Miranda
Arvoisa puhemies, arvoisa pääministeri ja neuvoston puheenjohtaja, tilanne unionissa ja jäsenvaltioissa yleensäkin on omiaan herättämään perusteltua huolta taloussuhdanteen elpymisestä huolimatta. Työttömyysasteet pysyttelevät melko korkeina, pitkäaikaistyöttömyys on pahentunut pysyvästi ja työllisyysasteet ovat äärettömän alhaisia. Kaikki nämä osa-alueet, joiden lisäksi ja joita raskauttavasti työllisyys on jatkuvasti heikentynyt, ovat itse asiassa merkki yhteiskunnallisesta tilanteesta, joka koskee erityisesti naisia ja nuoria ja josta lähes 50 miljoonaa syrjäytynyttä ovat dramaattisena osoituksena.
Näille ongelmille pyhitetyn ylimääräisen neuvoston kokouksen kynnyksellä perimmäinen kysymys onkin se, onko olemassa poliittista tahtoa muuttaa tätä tilannetta vai ei. Vai käsittelemmekö päinvastoin jälleen yhtä aloitetta, josta ei seuraa mitään ja jonka voi laskea yhdeksi niitä lukuisia aiheelle aiemmin omistettuja suunnitelmia, strategioita ja huippukokouksia, joista ei ole seurannut sen syvällisempiä muutoksia.
Meidän mielestämme ei ole vain välttämätöntä muuttaa tätä asiaintilaa vaan on myös mahdollista tehdä se. Se on välttämätöntä, koska yksi ihmisen perusoikeuksista on työpaikka, joka on laadukas ja jossa työntekijällä on oikeutensa. Se on mahdollista, jos käydään todellisten syiden kimppuun, syiden, joita ei mielestämme voi erottaa siitä uusliberalistisesta pohjavirrasta, jonka on voinut havaita keskeisissä suuntauksissa, erityisesti makrotaloudellisissa kysymyksissä, mistä on osoituksena vakaussopimukselle ja nimellisen lähentymisen perusteille annettu etusija ja tämän seurauksena sosiaalisen yhteenkuuluvuuden toissijaistaminen. Sen ohella käydään yleensä myös sellaisiin säännönmukaisesti työttömyyttä aiheuttavia toimiin, kuten täydelliseen työelämään liittyvien säännösten purkamiseen sekä yksityistämisen, fuusioiden ja toimipaikkojen muutosten kannustamiseen, mutta sovelletaan myös sekä kansallisella että yhteisön tasolla erittäin niukkaa talousarviopolitiikkaa.
Tällä tavoin osallistumme tänään thatcherilaisten suuntausten keskeisten, joskin lisätoimin hieman sokeroitujen oppien näkyvään lujitukseen. Ja vaikka se ei tapahdukaan saarnastuolista kuulutettujen konservatiivisten periaatteiden voimin, niin nyt se tehdään käyttäen perusteena maailmanlaajuistumisen oletettua käytännönläheisyyttä ja Jumalan asemaan kohotetun kilpailukyvyn nimissä. Siksi ei riitä, että vedotaan yhteiskuntapoliitikkojen yhteensovittamiseen tai puhutaan innovaation ja tiedon yhteiskunnasta tai tietoteknologioista, niin tärkeitä kuin ne ovatkin. On välttämätöntä luopua tuosta monetaristisesta ja yhteiskunnan vastaisesta katsantokannasta ja pitää ihminen prioriteettien ja poliitikkojen tärkeimpänä tekijänä.
Ryhmäni, jonka mielestä yhteiskunnalliset kysymykset ovat erityisen tärkeitä, on tulevaa ylimääräistä neuvoston kokousta ajatellen kokoontunut viime viikolla Lissabonissa juuri pohtiakseen tätä ongelmaa ja keskustellakseen siitä. Siellä saimme kuulla työntekijöiden edustajia, eli portugalilaisia ja muualta Euroopasta tulleita ammattiyhdistyksien jäseniä, ja keskustella heidän kanssaan. Erityisesti tapasimme siellä ABB:n ja Michelinin edustajia sekä työn saamiseksi järjestettävien marssien puuhamiehiä. Ja teimme johtopäätöksiä, jotka olemme jakaneet 14 alakohdaksi ja jotka esitämme muodollisesti neuvoston puheenjohtajalle.
Keskeisiä asioita on mielestämme se, että meidän on uudistettuja julkisia palveluja puolustaen ryhdyttävä makrotaloudellisen politiikan vaatimiin toimiin julkisen kysynnän ja julkisten investointien dynamisoimiseksi. Noiden toimien avulla pyritään saavuttamaan täystyöllisyys ja takaamaan vuoteen 2010 mennessä 75 prosentin luokkaa oleva työllisyysaste. On välttämätöntä taata tulojen jakautuminen paremmin työllisyyttä suosivasti, varmistaa pääoman spekulatiivisten liikkeiden verotus ja torjua veropetoksia ja veronkiertoa, estää fuusioita ja yritysten siirtymisiä muualle, erityisesti kun niihin liittyy irtisanomisia, edistää työajan lyhentämistä laskematta palkkoja tai huonontamatta työpaikan laatua, harkita uudelleen unionin rahoitusnäkymiä, tukea määrätietoisesti pk-yrityksiä, panostaa voimakkaasti uudistettuun opetusjärjestelmään ja lisääntyvään ja parempaan ammattikoulutukseen sekä panna piste syrjinnälle, jonka kohteeksi naiset ja nuoret ovat joutuneet. Pohdimme ja arvioimme Lissabonin huippukokouksen tuloksia näiden seikkojen valossa ja sen mukaan, onnistutaanko tällä keskeisellä alueella määrittelemään tavoitteita, jotka ovat konkreettisia ja riittävässä määrin luvuin ja ajankohdin määriteltyjä.

Queiró
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, arvoisa neuvoston puheenjohtaja ja arvoisa Portugalin pääministeri, koska olemme olleet valppaita työllisyyskysymyksissä, meidän on huomioitava puheenjohtajavaltio Portugalin aloite, jolla se on palauttanut Euroopan poliittiselle asialistalle eurooppalaisen yhteiskuntamallin tulevaisuuden. Ennen kuin ryhdyn puhumaan aiheesta, haluaisin vielä kiinnittää huomiota muutamiin seikkoihin Euroopan kymmenen viimeisen vuoden aikana kulkemalla taipaleella, jotta voisimme tarkastella realistisesti kymmenen seuraavan vuoden näkymiä, niin kuin puheenjohtajavaltio Portugali on meille ehdottanut.
Osapuilleen kymmenen vuotta sitten, kun keskusteltiin yhteisvaluutasta ja nimellisestä lähentymisestä, oli ihmisiä, jotka useissa päätös- ja keskustelutilanteissa pitivät tarpeellisena etusijan antamista työllisyyttä, talouksien todellista lähentymistä sekä taloudellista ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta käsitteleville kysymyksille. Monet meistä suhtautuivat silloin epäillen hahmoteltuun suuntaan ja esittivät sille vaihtoehtoja, jotta olisi kohdattu ajoissa ne haasteet, jotka meille on nyt esitetty. Yhteisvaluutan puolestapuhujat kiinnittivät lisäksi huomion lähes yksinomaan sen käyttöönottoon uskoen, että euro oli se keino ja se mahdollisuus, jonka avulla voitiin ratkaista kehitys- ja yhteiskuntaongelmat, joista Euroopan unionissa ja erityisesti joissakin sen taloudellisesti heikoimmissa jäsenvaltioissa aina keskusteltiin.
Ajan kuluessa valtioiden ja hallitusten päämiehiä, jotka olivat tietoisia siitä, että yhteisvaluutta yksinään ei kyennyt lisäämään työpaikkoja, kehotettiin ilmaisemaan mielipiteensä. He kokoontuivat Luxemburgissa ja päättivät luoda kymmenen suuntaviivaa, jotta jäsenvaltiot voisivat kehittää omia kansallisia työllisyyssuunnitelmiaan, jotka ne esittäisivät yhteisöllisille tahoille. Näistä suunnitelmista myös keskusteltiin ja työllisyyssopimuksen luomista varten vaadittiin uutta huippukokousta, joka pidettiinkin Kölnissä antamatta aikaa edes Cardiffin prosessin punnitsemiseen. Välillä ruvettiin vielä soveltamaan Cardiffin prosessia, eli nyt olemme käyneet läpi koko taipaleen, joskin meidän on kuitenkin muistettava, ettei välillä olla juurikaan tehty yhteistyötä välttämättömien reitinmuutosten tarkastelemiseksi.
Arvoisa puhemies ja hyvät kollegat, luin asiaankuuluvan tarkasti asiakirjan, jonka puheenjohtajavaltio Portugali on laatinut tätä Lissabonin huippukokousta varten, jossa käsitellään paljon muitakin kuin työllisyyskysymyksiä ja jossa tähdennetään tietoyhteiskunnan ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden merkitystä. Emme luonnollisestikaan halua kiistellä siitä strategisesta tavoitteesta, joka on Euroopan unionin kehittäminen koko maailmaa ajatellen sellaiseksi innovaatioon ja tietoon pohjautuvaksi talousalueeksi, joka olisi dynaamisempi ja kilpailukykyisempi, niin että talouskasvu lisääntyisi, työpaikkoja olisi enemmän ja ne olisivat parempia ja sosiaalinen yhteenkuuluvuus olisi suurempi.
Älköön kuitenkaan sanottako, että tämä strateginen tavoite on uusi, koska sitä se ei ole. Lienee jopa paikallaan sanoa, ettei ole helppo ymmärtää sitä passiivisuutta, jolla useat Euroopan unionin hallitukset ovat huomioineet amerikkalaisten kokemuksia uusista tekniikoista talouskasvua ja työpaikkoja luovana tekijänä samoin kun sitä, miten vähän ne ovat tukeneet ennen kaikkea niitä lukuisia pk-yrityksiä, joiden on ollut vaikeaa sopeutua uuteen todellisuuteen ja hyödyntää tietotekniikkaa.
Toisaalta haluaisin vielä sanoa selkeästi, että kannatamme eurooppalaista yhteiskuntamallia vastakohtana joillekin sellaisille, jotka ovat vallalla joissakin muissa maailman kolkissa, mutta kannatamme sitä olettaen, että se on malli, jota on osittain paranneltava ja konkretisoitava. Emme todellakaan pidä Lissabonin huippukokousta vain yhtenä monista suurisanaisista kokouksista, se on selvä, mutta sen merkitys on mielestämme puhtaasti julistava ja vastuusta päästävä.
Arvoisa puhemies ja hyvät kollegat, on niin, että niin kauan kuin unionin minimipalkkojen välillä vallitsee 400 prosentin ero, todellinen Eurooppa on rakentamatta. Niin kauan kuin työttömyysluvuissa on kaksi yksikköä, eli Euroopan unionissa on todellisia työllisyyden katvealueita, todellinen Eurooppa on vielä rakentamatta. Niin kauan kuin perheitä ei yleisesti tunnusteta inhimillisen ja yhteiskunnallisen kehityksen sydämeksi, todellinen Eurooppa on vielä rakentamatta. Niin kauan kuin köyhät ja syrjäytyneet, joita nähdään unionissa kasvavassa määrin, eivät ole julkisen vallan ja yhteiskunnan huomion ensisijainen kohde, todellinen Eurooppa on vielä rakentamatta. Niin kauan kuin emme kohtaa kasvoista kasvoihin Euroopan unionin väestönkasvuongelmaa, joka vie sosiaaliturvajärjestelmämme kriisiin ja tuo mukanaan neljännen iän, johon ei kiinnitetä erityistä huomiota, todellinen Eurooppa on vielä rakentamatta. Niin kauan kuin sosiaaliturvajärjestelmien laatu ja erityisesti työeläkkeet ovat niin eri tasoisia Euroopan unionin eri jäsenvaltioissa, todellinen Eurooppa on vielä rakentamatta. Lopuksi, niin kauan kuin todellista lähentymistä ei tapahdu, niin kauan kuin taloudellinen ja sosiaalinen yhteenkuuluvuus ei ole kaikkien todellisuutta, arvoisa puhemies ja hyvät kollegat, niin kauan kuin eurooppalainen yhteiskuntamalli ei kehity, todellinen Eurooppa on vielä rakentamatta.
Emme odota tämän Lissabonin huippukokouksen ratkaisevan kaikkia näitä kysymyksiä. Sanomme sen niin realistisesti kuin se, joka tietää ja haluaa, että näin on jatkossakin, että sosiaalipolitiikka ja sen soveltaminen kuuluu jäsenvaltioiden toimivaltaan. Näiden olosuhteiden vallitessa meidän on jatkettava yhteensovittamista saadaksemme mahdollisimman suuren yhteisen hyödyn niistä lukuisista ja yhteen kietoutuneista institutionaalisista prosesseista, jotka on luotu Euroopan unionilla jo käytössään olevien yhteiskuntapolitiikkojen kehittämiseksi.
Aivan viimeiseksi toivomme kuitenkin, että Lissabonin huippukokous ei rajoittuisi olemaan ainoastaan sellainen huippukokous, jossa etualalla olisi yhteiskunnallisten ongelmien analysointi ja diagnosointi ja jossa loppupäätelmistä ei aiheutuisi lainkaan seurauksia. Pikemmin kuin loppupäätelmiä tai sanoja, Euroopan unionin jäsenvaltioiden kansat odottavat vastauksia ja haluavat toimintaa. Me puolestamme odotamme, että puheenjohtajavaltio Portugali ymmärtää tämän eron poliittisen merkityksen.

Lang
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission puheenjohtaja, kukaan ei voi vastustaa täystyöllisyyden edellytysten palauttamista, talouskasvun dynamiikan synnyttämistä eikä Euroopan kansakuntien ylennystä aivan maailmantalouden eturiviin. Meidän on kuitenkin vastustettava joitakin politiikkojanne, joitakin periaatteitanne ja tietynlaista taloudellista fundamentalismia. Teille on annettu perussopimuksissa jo aivan liikaa toimivaltaa ja aivan liian monia toimintamahdollisuuksia talouden ja kaupan alalla, millä on ollut tunnetusti tuhoisia seurauksia kaikilla aloilla, ja tämä johtuu teidän ääriliberalistisista ja maailmanlaajuistamispolitiikoistanne.
Olette ilmoittanut olevanne huolissanne niiden miljoonien työttömien ja köyhien kohtalosta, joiden syntymiseen politiikkanne ovat kuitenkin laajalti myötävaikuttaneet. Mikään ei valitettavasti muutu eikä tule muuttumaan. Aiotte hoitaa tautia toisella taudilla ja käyttää samoja turmiollisia keinoja ja samoja talousperiaatteita aloilla, jotka ovat tähän asti olleet ulottumattomissanne, eli koulutuksen, palkkapolitiikan, välittömän verotuksen, työoikeuden, sosiaalisen suojelun ja sosiaalihuollon alalla.
Tavattominta kaikessa tässä on se, että tätä yhteiskunnallisesti taantumuksellista politiikkaa panevat laajalti täytäntöön eriväriset punertavat, punaiset, vihreät vasemmistohallitukset, jotka saarnaavat vaalikampanjoissaan yhteiskunnallisesta oikeudenmukaisuudesta mutta saavat koko yhteiskunnan taantumaan päästessään hoitamaan valtion asioita.
Haluan ilmaista tässä uudelleen vakaumuksemme siitä, että sosiaalipolitiikan ja täystyöllisyyden politiikan harjoittaminen on mahdotonta ilman kansallista ja yhteisön etuuskohtelua ja ilman, että suojelemme markkinoitamme hillitsemättömältä maailmanlaajuiselta kilpailulta.
Velvollisuutenamme on ajatella ensin Euroopan kansalaisia työllisyyden, sosiaalisen suojelun, perhepolitiikan ja eläkepolitiikan alalla. Talouden maailmanlaajuistuminen ei ole välttämättömyys eikä väistämättömyys. Tätä globalisaatiota tyrkyttää väkisin se ainoa supervalta, joka selviytyi kylmästä sodasta, yhdessä monikansallisten yritysten kanssa, joista tulee itsenäisiä talousmahteja ja jotka alistavat taloudelliseen tahtoonsa täysin puolustuskyvyttömät valtiot, kansakunnat ja kansat.
Olette siten osasyyllisiä tähän prosessiin. Te edistätte sitä, toimitte siinä yhteistyössä ja järjestätte käytännössä, ja julistuksistanne huolimatta, sosiaalisen suojelun järjestelmiemme hajoamisen, epävarmuuden ja yhteiskunnallisen taantuman.
Euroopan yhteiskuntamalli ei ehkä kestä tätä talouden maailmanlaajuistumista, etenkään sen nykymuodossa, jota toteutetaan ottamatta huomioon valtioiden yhteiskunnallisia ja kansallisia ominaispiirteitä. Teidän ääriliberalistinen uhkapelinne ei ole siten todellakaan ratkaisu kymmenien miljoonien eurooppalaisten epävarmuuteen eikä heidän sosiaalisiin ongelmiinsa ja työllisyysongelmiinsa.

Bonde
Arvoisa puhemies, Lissabonin huippukokous on jälleen yksi uusi kauniista sanoista punottu helminauha. Sanat ovat myönteisiä, mutta perusongelmana on se, että meillä on talous- ja rahaliitto, jossa korostetaan inflaation vastaista taistelua enemmän kuin työllisyysnäkökohtia. Keskuspankin mukaan hintojen nousun on oltava aina alle 2 prosenttia, kun taas vakaussopimuksessa sanotaan, että tulo- ja menoarvion alijäämä saa olla korkeintaan 1 prosenttia. Siinä ei ole vaatimusta siitä, että työttömyyden pitäisi olla alle 5 prosenttia tai - mikä vielä parempaa - alle 2 tai 1 prosenttia. Rahan hinta ei saa nousta, julkisen sektorin rahankäyttö ei saa nousta. Voisi ajatella, että jokin valtio haluaa rajoittaa työttömyyttään julkisin sijoituksin, mutta se on kiellettyä. On tärkeämpää pitää rahapolitiikkaa pyhänä lehmänä kuin antaa työttömille töitä. Mielestäni on tärkeämpää kiinnittää huomiota perheiden taloudelliseen tilanteeseen ja varmistaa, että isällä on kotiin saapuessaan kädessään lopputilin sijasta tilinauha, ja näin ajatteli Tanskan vuonna 1993 valtaan noussut hallituskin. Vuonna 1992 meillä oli työttömiä 9,2 prosenttia sekä euromaissa, siis 11 valtiossa, että Tanskassa. Vuosien 1992 ja 1998 välillä Tanskan työttömyys laski 5,1 prosenttiin. euromaissa se nousi 10,9 prosenttiin. Tanskassa kokonaiskasvu on ollut 20 prosenttia ja euromaissa se on ollut 10 prosenttia. Jos Tanskan hallitus olisi toiminut nyt samalla tavoin kuin silloin, se olisi suorastaan laitonta ja perustuslain vastaista, koska tulo- ja menoarvion alijäämä oli silloin 3,9 prosenttia. Nyt Tanskankin tulo- ja menoarvio on ylijäämäinen, koska ne, jotka saivat lopputilin sijasta tilinauhan, ryhtyivät maksamaan veroja sen sijasta, että heille olisi myönnetty tukia. Mielestäni pääministerien pitäisi tutkia Tanskan mallia, kun he tapaavat Lissabonissa talousasioiden merkeissä. Meidän on muutettava EMU-sopimusta, sen sijaan että lausuisimme työttömille jälleen kerran useita kauniita sanoja. Ryhmäni toivoo, että Tanskan äänestäjät päättävät säilyttää Tanskan kruunun tämän vuoden 25. syyskuuta järjestettävässä EMUun liittymistä koskevassa kansanäänestyksessä.

Pacheco Pereira
Arvoisa Euroopan unionin neuvoston puheenjohtaja, kuuntelin kiinnostuneena ne sanat, jotka lausuitte meille täällä, ja on ilmeistä, että yleisellä tasolla kukaan läsnäolijoista ei voi olla olematta samaa mieltä niiden kanssa: kyse on aikeista, jotka ovat yhteneviä sen näkemyksen kanssa, joka meillä kaikilla on työllisyyttä ja Eurooppaa koskevista ongelmista. Ja siitä näkökulmasta katsottuna mukaan kuuluu myös se, mihin te viittasitte yhtenä Lissabonin huippukokouksen tavoitteista: Euroopan poliittisen vajeen poistaminen. Ja koska ajattelen, että mikäli tyydymme vain tekemään tämäntapaisia yleisiä vakuutuksia, meidän on vaikeaa poistaa tämä poliittinen vaje, haluaisin kysyä teiltä muutamia konkreettisia kysymyksiä yrittääkseni ymmärtää, minkälainen on se politiikka, jota teidän johtamananne aletaan toteuttaa käytännössä Lissabonin huippukokouksen jälkeen.
Ja ensimmäinen kysymyksistä, hyvin suora, jonka haluaisin esittää, koskee institutionaalista kysymystä, josta meillä on ensimmäisen kerran tilaisuus keskustella kanssanne. Se liittyy vakavimpaan poliittiseen ongelmaan, joka meillä on ollut viime aikoina, Itävallan kysymykseen. Ja kysymys, jonka haluaisin teille erittäin selkeästi esittää, on tämä: edustatteko te, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, täällä 14:ää vaiko 15:tä unionin maata? Ja on täysin järkevää tehdä tämä kysymys ottaen huomioon, että vaikka olette Euroopan unionin puheenjohtaja, olette toiminut valtioiden välisten kahdenkeskisten päätösten äänitorvena. Ja tästä näkökulmasta tämä kysymys on täysin järkevä ja se kaipaa mitä selkeimmin annettua vastausta.
Mielestäni on institutionaalisesti erittäin vakavaa, että on otettu askel perustamissopimuksen edellyttämien Euroopan unionissa yhdessä tehtävien päätösten korvaamiseksi hallitusten välisillä kahdenkeskisillä päätöksillä. En puhu Itävallan kysymyksen perusluonteesta vaan vakavasta ennakkotapauksesta, joka voi syntyä, jos perustamissopimuksien edellyttämät yhdessä tehtävät päätökset korvataan kahdenkeskisillä päätöksillä, tänään yhtä maata, huomenna toista tai toisia maita vastaan. Tämä on ensimmäinen kysymys.
Toinen kysymys käsittelee työllisyyshuippukokousta. Koska otin osaa keskusteluihin, joista työllisyyskysymysten kirjaaminen neuvoston ja Euroopan unionin asialistalle sai alkunsa, käsitykseni oli, että työllisyyshuippukokouksessa ei ollut alun perin aikomuksena käsitellä uutta tietoon pohjautuvaa taloutta vaan vanhaa eurooppalaista taloutta, tehtaiden, telakoiden, metallurgia- ja rauta- ja terästehtaiden työttömyysongelmaa, ja että juuri nämä olivat ne työllisyysongelmat, joita oli alun perin esitetty työllisyyshuippukokouksen asialistalle. Ja on siis täysin perusteltua kysyä, että kun aletaan puhua uuden tietoon pohjautuvan talouden ja uuden digitaalisen talouden joka tietääkseni ei vielä ole luonut Eurooppaan työpaikkoja sen enempää kuin työttömyyttäkään ongelmista, eikö tällä tulevaisuuden työttömyyskysymyksiä koskevalla sanahelinällä olla peittämässä kyvyttömyyttä ratkaista nykyisiä työllisyysongelmia ... Kukaan ei käsitä yhtä hyvin kuin me Internetin, digitaalisen ja tietoon pohjautuvan talouden keskeistä merkitystä, mutta ne eivät olleet työllisyyshuippukokouksen alkuperäisiä päämääriä.
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, te päätitte onneksi puheenvuoronne epämääräisen ideologiseen huomautukseen. Jos tämä on tulevaisuuden taloutta koskevaa sosiaalidemokraattista politiikkaa, minun on muistutettava teitä siitä, että Internetiin pohjautuvan talouden ja Euroopan jälkeenjääneisyyden pahimpia ongelmia on opetusjärjestelmässä sekä hallitusten ja toimielinten toiminnassa ilmenevä yrittäjähengen puute. Ja juuri sitä vastaan on taisteltava, jotta turvattaisiin tulevaisuuden tietoon pohjautuva talous.

Seguro
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, ensinnäkin haluaisin toivottaa teidät tervetulleeksi Euroopan parlamenttiin, erityisesti siksi, että tulonne symboloi sitä, mihin Euroopan sosiaalidemokraattisen puolueen ryhmän puheenjohtaja jo viittasikin, eli sitä poliittista symboliarvoa, mikä on myös Euroopan parlamentin kuulemisella keskellä pääomien pyöritystä. Tämä ei ole ensimmäinen kerta, kun Portugalin puheenjohtajakauden aikana neuvoston ja parlamentin välillä vallitsee erilainen ja poliittisesti virkistävä suhtautumistapa, mutta kyseessä on todellakin merkittävä ja ilahduttava ele, kuten ryhmätoverini Barón Crespo huomautti.
Meidän mielipiteemme on selkeä: kannatamme Portugalin hallituksen aloitetta, aloitteen vakavuuden takia ja sen sisällön vuoksi, olivatpa ne sitten strategisia tai muita tavoitteita, joista olemme samaa mieltä.
Sitä paitsi se tapa, jolla tätä neuvostoa valmistellaan, kuvaa sitä hyvin. Ensinnäkin tammikuussa esitetyn asiakirjan vakavuus ja asiaan paneutuminen. Sitten erilaiset valmistelevat kokoukset, panos, jonka sekä yrittäjät että ammattiliittojen edustajat antavat tämän huippukokouksen eteen. Ja ennen kaikkea viimeisin panos, joka tuli äskettäin Nobel-palkinnon saaneiden ja tiede- ja tekniikkaministereiden kokouksen taholta. Tämä on osoitus vakavuudesta, tämä osoittaa, että huippukokouksen valmistelussa on kiinnitetty huomiota sen sisältöön.
Kannatamme kuitenkin myös aloitteen keskeistä tavoitetta, josta täällä on myös jo puhuttu, koska se ei ainoastaan palauta eurooppalaisen keskustelun keskeiseksi aiheeksi työllisyyteen ja yhteiskuntaan liittyviä kysymyksiä, vaan sen mukaan on mahdollista toteuttaa täystyöllisyyden tavoite. Useiden vuosien ajan monet ovat sanoneet, että se ei ole mahdollista, että se ei olisi enää mahdollista uusissa yhteiskunnissa.
Arvoisa puhemies, tästä syystä onnittelut, kun palasitte päivän aiheeseen ja olitte kiistämättä sosiaalista yhteenkuuluvuutta ja niitä arvoja, jotka ovat mielestämme keskeisiä, sillä niihin pohjautuvat paitsi Euroopan unionin perushanke myös sivilisaatiomme ja ennen kaikkea käsityksemme kaikkien eurooppalaisten välisen solidaarisuuden edellytyksistä.
Haluaisin toistaa sen, mitä sanoimme täällä tammikuussa: emme tyydy siihen, että tämä strateginen tavoite olisi vain yhden puheenjohtajuuskauden ensisijainen tavoite eli se olisi ensisijainen kuuden kuukauden ajan. Ja haastamme neuvoston ja komission pitämään sitä, ei vain prioriteettina kuuden kuukauden ajan vaan Euroopan unionin suunnitelmana, joka olisi yhtä tärkeä kuin Euroopan unionin laajentumis- tai syventymissuunnitelmat. Vain niin se voi täyttää tavoitteen vakavuudesta, jolla puheenjohtajavaltio valmistelee tätä ylimääräistä neuvostoa. Onnitteluni, arvoisa puheenjohtaja.

Jensen
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission puheenjohtaja, haluaisin ilmaista iloni siitä, että Lissabonin huippukokouksen asialistassa puututaan aktiivisesti työllisyyttä ja taloudellista kehitystä koskeviin asioihin. Asialistassa korostetaan sitä, että vahvan ja dynaamisen talouden ja paremman kilpailukyvyn avulla voidaan varmistua siitä, että päästään tavoitteeseen, joka koskee korkeamman työllisyyden saavuttamista EU:ssa. On nimittäin huolestuttavaa, että EU on niin paljon Yhdysvaltoja jäljessä niin tutkimukseen panostamisessa, uuden teknologian kehittämisessä kuin työpaikkojen luomisessakin. On yhdessä panostettava tutkimuksen ja kehittämisen vahvistamiseen, myös tietotekniikkaan liittyvään tutkimukseen, ja on vahvistettava sisämarkkinoita ja luotava tarvittavat edellytykset sille, että voidaan saada mahdollisimman hyvä tuotos uudesta teknologiasta ja että voidaan kehittää Internetissä käytävää kauppaa. On oikein, että kohdistamme huomiomme siihen, että koulutusjärjestelmissä ja julkisessa hallinnossa on mahdollista käyttää Internetiä ja että voidaan luoda se, mitä on kutsuttu " oppivaksi yhteiskunnaksi" , ja on oikein, että huomiota kiinnitetään riskipääoman saantiin ja siihen, että pk-yritysten asemaa parannetaan toisin keinoin.
Komissio on huippukokousta koskevassa alustuksessaan asettanut työllisyyteen, työttömyyteen ja naisten työllisyyden kehittymiseen liittyviä määrällisiä tavoitteita. Komissio on myös asettanut alustuksessaan tavoitteeksi köyhyyteen liittyvien ongelmien vähentämisen Euroopassa seuraavan kymmenen vuoden aikana. Mielestäni on oikein, että korostettiin yhteisiä tavoitteita, koska valtioiden työllisyyspolitiikat ovat erilaisia - ja niiden pitää olla erilaisia jatkossakin. Joissakin EU:n valtioissa - minkään valtion nimeä mainitsematta ja mitään valtiota unohtamatta - taistellaan suuren nuorisotyöttömyyden kanssa, toisissa valtioissa, esimerkiksi omassa valtiossani Tanskassa, nuorten työttömyys on erittäin alhainen ja työnantajat ja koulutuslaitokset käyvät suoranaista kamppailua nuorten suosiosta. Valtioiden ongelmat, järjestelmät, kulttuuri ja perinteet eroavat toisistaan, ja sen vuoksi on oltava erilaisia keinoja niiden tavoitteiden saavuttamiseksi, jotka koskevat työllisyyden lisäämistä ja pienempää sosiaalitukea. Työllisyyspolitiikan muotoilu antaa siihen mahdollisuuden Luxemburgin prosessin avulla suoritettavan kokemusten ja ajatusten vaihdon muodossa, ja vaikka tulevien vuosien työllisyys- ja sosiaalipoliittisilla ongelmilla onkin useita yhteisiä piirteitä, on kuitenkin joitakin yhteisiä vaatimuksia, joista muutamat meidän on ratkaistava erikseen, mutta hyvin tärkeää on myös se, etteivät valtiot työskentele toisiaan vastaan yrittäessään ratkaista sosiaaliongelmia, vaan että ne päinvastoin tekevät yhteistyötä ja antavat toisilleen vastavuoroisesti innostavia virikkeitä. Mielestäni on tärkeää, että meillä on yhteisiä tavoitteita, mutta tärkeää on myös se, että yksittäiset valtiot säilyttävät itsenäisyytensä ja vastuunsa sosiaali- ja työllisyyspolitiikan hoidosta ja että eri järjestelmien välillä vallitsee tietty kilpailu, jonka avulla voidaan varmistaa sosiaali- ja työllisyyspolitiikan muotoilun dynamiikka ja kehittyminen.

Maes
Arvoisa puhemies, haluaisin sanoa Flanderin edustajana ja Euroopan vapaa allianssi -ryhmässä edustettuina olevien kansallisten alueiden - niin kutsuisin niitä - nimissä, että olen kiinnittänyt huomiota vetoomukseenne voimakkaan eurooppalaisen lähestymistavan puolesta, jolloin 15 jäsenvaltiota eivät pyri saamaan lisää valtaa vaan jolloin yhteistyön voima lisääntyy. Viittasitte siihen, että on olemassa 15 erilaista julkista mielipidettä, mutta niitä on itse asiassa paljon enemmän. Jäsenvaltioiden sisällä on nimittäin myös hyvin suuria keskinäisiä eroja. Pitääkö minun belgialaisena osoittaa teille Flanderissa ja Valloniassa vallitsevat mielipide-erot? Pitääkö minun osoittaa teille entisen Itä-Saksan ja Länsi-Saksan väliset erot?
Lisäksi uhkaa sellainen vaara, että julkinen mielipiteemme jakautuu kahtia globalisaation seurauksena. Aikaisempien rikkaiden ja köyhien välillä vallinneiden erojen sijasta meillä on nyt erot niiden välillä, jotka voivat pysyä mukana ja jotka eivät voi pysyä mukana tai jotka putoavat vauhdista tässä yhteiskunnassa. Tämä on erityisen suuri vaara. Euroopassa kaikkien täytyy voida pysyä mukana. Kaikkien alueiden täytyy pysyä mukana, ja kaikkien täytyy voida myös olla mukana tietoyhteiskunnassa.
Siksi Euroopan täytyy voida hyödyntää aikaisempaa enemmän näiden alueiden todellisuutta, jotta näiden alueiden voimaa voitaisiin käyttää mahdollisimman hyvin luovuuden ja realistisemman työllisyyspolitiikan hyväksi. Meidän on täytynyt todeta, että työllisyydessä on yhä eroja huolimatta siitä, että rakennerahastoihin on käytetty runsaasti varoja. Puhun siksi alueiden verkostojen puolesta, paljon enemmän kuin yhden Euroopan puolesta, jossa kaikki jäsenvaltiot tietävät arvonsa.

Markov
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja Guterres, arvoisa komission puheenjohtaja Prodi, hyvät parlamentin jäsenet, on ilahduttavaa, että komissio ja puheenjohtajavaltio Portugali ovat julistaneet täystyöllisyyden eurooppalaisen politiikan päämääräksi. Tästä olen samaa mieltä, mutta tulevaisuuden kannalta kestävään täystyöllisyyden johtoajatukseen kuuluvat ennen kaikkea ammatillista pätevyyttä vaativat ja sosiaalisesti turvatut työpaikat. Meidän on muovattava talous- ja työelämäämme sellaiseksi, että palkkatyöstä tulee ekologisesti kestävää. Korostatte ennen kaikkea sisämarkkinoiden sääntelyä entisestään purkavia talousuudistuksia, Internet-vallankumousta sekä sähköistä kaupankäyntiä ja liiketoimintaa työpaikkoja synnyttävänä automaattina. Tällä politiikalla ette pysty lunastamaan lupausta täystyöllisyydestä. Talousuudistukset, kuten energia-alan sisämarkkinoiden vapauttaminen, ovat johtaneet ankaraan kilpailuun ja lukuisiin yritysfuusioihin. Tämä on vienyt työpaikkoja, ja sama kehityssuunta jatkuu.
Komission jäsen Bangemann lupaili jo 90-luvun puolivälissä, että tietoyhteiskunta johtaisi jättimäiseen työllisyyden kasvuun. Tulokset ovat karistaneet kaikki harhaluulot. Tiedotusvälineiden, matkapuhelinten ja ohjelmistojen alalla saavutettu lisäys ei ole pystynyt korvaamaan työpaikkojen menetyksiä tietoliikennesektorilla ja elektroniikkateollisuudessa eikä tietotekniikan muilla talouselämän alueilla aiheuttamia rationalisointivaikutuksia. Kun näkee, että monet sähköisen kaupankäynnin alalla toimivat yritykset saavuttavat kyllä jättimäisiä pörssivoittoja, mutta tekevät varsinaisessa toiminnassaan jatkuvasti tappiota, tilanne ei näytä välttämättä yhtään optimistisemmalta.
Sähköisellä kaupankäynnillä ja sähköisellä liiketoiminnalla on varmasti edessään suuri tulevaisuus. Kuitenkin niiden osuutta työllisyyden kasvattajina korostetaan liikaa alan puolestapuhujien keskuudessa lähes uskonkappaleen tavoin. Olenkin sitä mieltä, että uutta täystyöllisyyspolitiikkaa varten tarvitaan toisenlaista politiikkojen yhdistelmää. Se merkitsee ensinnäkin rahapolitiikan höllentämistä, talouspolitiikkaa, jolla vahvistetaan laajentumisen ja tulevaisuuden varalle tehtäviä investointeja, ja tuottavuuteen perustuvaa palkkapolitiikkaa sysäyksen antamiseksi Euroopan sisämarkkinakysynnälle ja työpaikkojen lisäämiselle. Toiseksi strategiaa, joka tähtää jyrkkään työajan lyhentämiseen ja työn uudelleen jakamiseen naisten ja miesten kesken. Kolmanneksi julkisesti tuetun työllisyyden laajentamista ekologisesti kestävillä talouden aloilla ja niin ikään tulevaisuuden kannalta kestävää innovaatiopolitiikkaa, erityisesti yhdistettynä pienten ja keskisuurten yritysten toiminnan vahvistamiseen.
Neljänneksi on kyse alisteisuutta poistavasta työmarkkinapolitiikasta. Tähän liittyy luopuminen yksinkertaisia työtehtäviä koskevista matalapalkka-alojen strategioista ja velvoitetyömalleista, sillä vain panostamalla aktiivisesti laaja-alaiseen koulutukseen pystymme luomaan riittävän perustan tietoyhteiskunnan edellyttämälle pätevälle työvoimalle, taloudellisesti tehokkaille sosiaali- ja kulttuuripalveluille. Jollemme noudata tätä tietä, murennamme pohjaa tulevalta hyvinvoinnilta, kilpailukyvyltä, talouden tuottavuudelta ja yhteiskunnan sosiaaliselta yhteenkuuluvuudelta.

Collins
Arvoisa puhemies, Euroopan johtajat käsittelevät lähinnä kolmea keskeistä kysymystä, kun he kokoontuvat Portugalissa myöhemmin tässä kuussa.
Ensiksikin he tarkastelevat sitä, miten Euroopan unioni voisi parhaiten varautua kaupan globaalistumisen laajoihin vaikutuksiin. Toiseksi kokouksessa tarkastellaan lähemmin sitä, mitä aloitteita pitäisi ottaa käyttöön sosiaalisen syrjäytymisen estämiseksi ja sen torjumiseksi yhteiskunnassamme. Kolmanneksi johtajat esittävät uusia ohjelmia, joilla varmistetaan, että Euroopan unioni on johtaja kaikilla muuttuvien ja kehittyvien tietotekniikkamarkkinoiden osa-alueilla.
Maailma on pienenemässä markkinoille pääsyn osalta, eikä käsite "maailmankylä" ole aiheeton. Globalisaatio ei kuitenkaan merkitse eikä saa merkitä kaikkien nykyisten tuotteiden ja palvelujen ehdotonta ja vapaata pääsyä markkinoille. On selvää, että kullakin maalla on erilaiset painopistealueet sen osalta, mitä talouden osa-alueita se haluaa suojella. Se kävi ilmi GATT-neuvottelujen päättyneellä Uruguayn-kierroksella, ja se tulee näkymään Maailman kauppajärjestön neuvotteluissa kolmen seuraavan vuoden aikana.
Euroopan unionin näkökulmasta katsottuna on tärkeää, että enää ei puututa millään tavalla YMP:n tulevaa hallintoa vuosina 2000-2006 koskevaan sopimukseen, jonka johtajamme tekivät viime vuonna Berliinissä ja jota parlamentti kannatti. Lisäksi Euroopan kulttuurista ja kielellistä monimuotoisuutta edistäviä aloitteita täytyy edelleenkin tukea.
Emme saa rakentaa menestyjien ja väliinputoajien Eurooppaa. Euroopan unioni on erittäin vahva taloudellinen tekijä, mutta siellä on yhä suuria sosiaalisia ongelmia, joihin on puututtava järjestelmällisesti. Meidän täytyy edelleen toteuttaa kattavia koulutusohjelmia sekä Euroopan kaupunki- että maaseutualueiden nuorille ja pitkäaikaistyöttömille. Euroopan sosiaalirahaston ja kansallisten hallitusten täytyy edelleen rahoittaa huumausaineiden väärinkäyttäjien kuntoutusohjelmia, edistää aikuisten entistä parempaa lukutaitoa ja ehkäistä koulunkäynnin keskeyttämistä.

Blokland
Arvoisa puhemies, hyvin toimivat työmarkkinat ja kestävä tasapaino kysynnän ja tarjonnan välillä ovat monien toiveena. Siksi on ymmärrettävää, että pitkään jatkunut korkea työttömyys on tärkeä kohta Lissabonin huippukokouksen asialistalla. Herää kuitenkin kysymys, onko oikeutettua nostaa työllisyyspolitiikka tällä tavalla eurooppalaiseksi politiikaksi. Tyydyttävästä talouskasvusta huolimatta työttömyyden väheneminen on pysähtynyt. Muutamissa jäsenvaltioissa, joissa talous kasvaa nopeasti, työmarkkinat ovat kuumentuneet ja inflaatio kiihtyy. Muissa jäsenvaltiossa kasvu on hidasta, työttömyysaste korkea ja hinnat vakaat. Erityiskeinot, kuten korko ja valuuttakurssi, eivät ole enää käytettävissä. Kuitenkin erot suhdannekierron vaiheessa vaativat jäsenvaltiokohtaisia toimenpiteitä. Pyrkiikö neuvosto myös tähän? Jos niin on, mitä toimenpiteitä puheenjohtajavaltio ajattelee? Kuumentuneilla työmarkkinoilla kukaan ei odota kasvua työvoimavaltaisilla aloilla. Otetaanko tämä kuitenkin huomioon politiikassa? Valitaanko siinä valikoiva kasvu? Ollaanko valmiit työvoimavaltaisten alojen kasvuun alueilla, joissa on korkea työttömyysaste? Jos Lissabonin huippukokous on vakavissaan torjumassa työttömyyttä, silloin ei etsitä pelkästään yleisiä toimenpiteitä. Työ tulee siirtää sinne, missä työttömyysaste on korkein. On vaarallista odottaa, että työttömät siirtyvät alueille, jossa on työtä, erityisesti jos on kysymyksessä muuttamisesta rajan yli työn perässä. Seurauksena voi olla paheneva väestökato tietyillä heikosti kehittyneillä alueilla.
Arvoisa puhemies, emme ole tehneet tätä asiaa itsellemme helpommaksi, kun ottaessamme käyttöön yhteisen rahan luovuimme jäsenvaltiokohtaisista raha- ja talouspoliittisista välineistä suhdannekierron hallitsemiseksi. Voin kuvitella, että Iso-Britannia, Ruotsi ja Tanska harkitsevat asiaa vielä kerran, ennen kuin ryhtyvät euroseikkailuun. Siksi työllisyyshuippukokouksessa tulee tehdä hyviä ja kestäviä sopimuksia työttömyyden torjumiseksi niin, että otetaan erityisesti huomioon toissijaisuusperiaate, koska ongelmiin on puututtava ennen kaikkea itse jäsenvaltioissa.

Pronk
Arvoisa puhemies, haluaisin kiittää sydämellisesti pääministeri Guterresia hänen pitämästään esityksestä sekä myös sen selkeydestä. Haluan kysyä tässä yhteydessä erityisesti, mitä uutta tässä oikeastaan on. Meillä on tällä hetkellä luonnollisesti makrotaloudellista yhteistyötä, niin sanottu Kölnin prosessi, ja meillä on käynnissä työllisyysprosessi, niin sanottu Luxemburgin prosessi. Mitä uutta tämä huippukokous aikoo nyt todellakin tehdä tällä osa-alueella?
Uutta on luonnollisesti kysymys sosiaalisesta suojelusta. Siitä ei ole puhuttu huippukokoustasolla oikeastaan juuri lainkaan. Mielestäni myös se on hyvin tärkeä aihe puhuttavaksi. Mielestäni tällä osa-alueella on yksinkertaista selvittää, mitä Luxemburgin prosessista on opittavissa ja julistaa se soveltuvaksi sosiaaliseen suojeluun. Minua kuitenkin ihmetyttää, miksi tässä yhteydessä ei saa puhua kansanterveydestä. Se on tärkeä osa sosiaalista suojelua, siihen menee myös hyvin paljon rahaa ja se on hyvin tärkeä asia monille ihmisille. Kansanterveys on myös jossain määrin kriisissä, mistä neuvosto ei selvästikään vielä ala puhua.
Arvoisa puhemies, Barón sai minut hieman huolestumaan sanomalla, että teidän esittämänne ohjelma on oikeastaan sosiaalidemokraattinen ohjelma. Silloin pohdin vielä puhettanne mielessäni, ja olen sitä mieltä, että yksi kohta oli oikeastaan hyvin sosiaalidemokraattinen. Se on se kohta, jossa makrotalous halutaan järjestää niin, että tuloksena on työllisyyden paraneminen. On tietenkin niin, että jos toteutetaan hyvää makrotalouspolitiikkaa, seurauksena on automaattisesti työllisyyden paraneminen. Sen olemme nähneet. Toisaalta kuitenkaan tätä makrotalouden tervettä sääntöä ei saa väärinkäyttää erittelemällä sitä liikaa. Silloin joudutaan itse asiassa tilanteeseen, joka on ollut ja on vieläkin tuttu monissa sosioekonomisesti ja sosiaalidemokraattisesti johdetuissa talouksissa. Tällöin työllisyys joutuu loppujen lopuksi väärän makrotalouspolitiikan uhriksi. Niin ei saa tapahtua. Toivon, että pääministeri ei ehdota, että makrotalouspolitiikka, jota olemme toteuttaneet menneinä vuosina ja joka on johtanut suureen menestykseen, lopetettaisiin tai että sitä muutettaisiin jotenkin niin, että se ei olisi enää tehokasta.
Sitten lopuksi, arvoisa puhemies, minulla on yksi ongelma, joka liittyy puheenjohtajavaltio Portugalin ja myös tietyllä tavalla, tosin vähäisemmässä määrin, komission asiakirjoihin. Ongelma on puolustava luonne. Meillä on Euroopassa muutamia maita, esimerkiksi Tanska, Alankomaat ja Irlanti, jotka ovat menestyneet työllisyydessä yhtä hyvin kuin Yhdysvallat. Eurooppalaiset voivat siis pystyä samaan. On myös toisia maita, jotka ovat menestyneet tässä asiassa paljon heikommin. Siksi on paljon järkevämpää selvittää, miksi joillakin mailla menee niin huonosti ja miksi joillakin alueilla menee niin erityisen huonosti kuin sanoa, että meillä menee paljon huonommin kuin Yhdysvalloilla. Mielestäni se ei yleisesti ottaen pidä täysin paikkaansa, varsinkaan jos otamme huomioon, että sisämarkkinat ovat toimineet vasta 1. tammikuuta 1993 lähtien. Se on suhteellisen lyhyt aika.

Goebbels
Arvoisa puhemies, pääministeri Guterres puhui vakuuttavasti. Puheenjohtajavaltion tekemät ehdotukset erottuvat yhteisön tavanomaisesta slangista. Euroopan kansalaiset eivät halua teoreettista keskustelua vaan he odottavat konkreettisia toimia.
Professori Fitousin mukaan suurin puute, joka uhkaa tällä hetkellä eurooppalaista yhteiskuntaa, on tulevaisuuden puute. Monet maanmiehistämme pelkäävät tulevaisuutta, jota heille on mustamaalattu jo kaksikymmentä vuotta. Vähäisinkin onnettomuus esitetään peruuttamattomana ekologisena katastrofina. Tieteen katsotaan usein ilmentävän pahuutta. Tämä on johtanut siihen, että yhä harvemmat nuoret suuntautuvat tieteellisiin opintoihin. Ihmisiltä vaaditaan joustavuutta ja hillitöntä tuottavuuden tavoittelua.
Euroopasta on tullut erittäin tuottava, muutoin sen vienti ei olisi maailman suurin. Hallitsevana puheenaiheena on kuitenkin palkkojen maltillisuus, joka koskee edelleen pelkkiä työntekijöitä. Nykyisen opin mukaan palkankorotusten on pysyttävä reilusti tuottavuuden kasvua pienempinä, koska muuten inflaatio kasvaisi jälleen. Maailmanlaajuisessa rahatalouskeinottelussa syntyvät ylenpalttiset voitot eivät ilmeisesti vaikuta inflaatioon.
En puhu tässä vakauspolitiikkaa enkä välttämättömiä rakenneuudistuksia vastaan. Euron aiheuttama sisämarkkinoiden toteutuminen sekä avoimuuden ja siis kilpailun lisääntyminen edellyttävät vielä monia mukautuksia. Uudet tekniikat muuttavat monien ammattien luonnetta. Sähköinen kaupankäynti poistaa monet väliportaat. Useimmat ihmiset ovat valmiit hyväksymään muutoksia, paitsi jos heille tarjotaan ainoana näköalana aina vain lisää epävarmuutta ja vähemmän sosiaalista suojelua.
Euroopalla on kuitenkin tällä hetkellä käytössään kaikki valtit kestävän kasvun palauttamiseksi, mikä antaa lisäperusteen sille, että talous- ja rahataloustavoitteisiimme sisällytetään kunnianhimoisempi sosiaalinen pyrkimys.
Unioni on aina onnistunut, kun se on asettanut itselleen konkreettisia tavoitteita. Sisämarkkinat, talous- ja rahaliitto lähentymisperusteineen sekä Luxemburgin Eurooppa-neuvostosta peräisin olevat työllisyyden toimintaohjelmat ovat antaneet konkreettisia tuloksia. Nyt on mentävä pidemmälle ja asetettava yhteisiä kasvutavoitteita, jotta voisimme kulkea kohti täystyöllisyyttä ja eurooppalaisen sosiaalioikeuden luomista...
(Puhemies keskeytti puhujan.) Minulla olisi vielä paljon sanottavaa. Arvoisa puhemies, luotamme teihin.

Dybkjær
Arvoisa puhemies, haluaisin kiittää pääministeri Guterresia hänen erittäin kiinnostavasta puheestaan. Minunkin mielestäni globalisaatio ja nopeat muutokset ovat suuria haasteita, ja olen myös sitä mieltä, että selviämme niistä vain, jos annamme kansalaisten vaikuttaa asioihin. Olin sen vuoksi hyvin iloinen myös komission laatimasta Lissabonin huippukokoukseen liittyvästä asiakirjasta, jossa on kaksi pääkohtaa. Ensimmäinen niistä on - tekisi melkein mieleni sanoa - se tavanomainen talouteen liittyvä kohta, mutta toinen merkitykseltään yhtä tärkeä kohta on se, että meidän on vahvistettava Euroopan yhteiskuntamallia panostamalla ihmisiin. Tärkein viesti on se, että EU:n politiikoissa on keskityttävä ihmisiin. Yhdyn täysin tähän tärkeimpään viestiin ja myös siihen, mitä on sanottu sosiaalisesta yhteenkuuluvuudesta, mutta varoittaisin siitä mielikuvasta, jonka mukaan tällainen yhteenkuuluvuus voitaisiin saada aikaan jyräämällä yksittäiset valtiot yhdenmukaisuuden luomiseksi. Kuten parlamentin jäsen Jens-Peter Bonde sanoi, Tanskalla on omat tarpeensa ja muilla valtioilla omansa, kuten myös on mainittu. Ratkaisevaa on se, että yksittäiset jäsenvaltiot ja EU kunnioittavat sitä, että ongelmat voidaan ratkaista eri tavoin. Sen vuoksi en halua tulevien tapahtumien muodostuvan sellaisiksi, että Tanska joutuisi hallitustenvälisen konferenssin ja sosiaaliturvajärjestelmiä koskevan keskustelun yhteydessä käyttämään veto-oikeutta, vaan toivon, että neuvottelut olisivat tasa-arvoisia ja että saisimme aikaan tuloksia, joita me kaikki voisimme kannattaa. Sanon näin myös sen vuoksi, että asialistalla on oltava muutakin kuin EU:n ja Yhdysvaltojen vertailua. Emme saa koskaan unohtaa sitä, että suurin tehtävämme Euroopassa on Euroopan yhdistäminen, emme toisin sanoen saa kadottaa näkyvistä kehitysnäkökulmaa. Lopuksi haluaisin sanoa, että sosiaalinen yhteenkuuluvuus on luotava niin yksittäisissä valtioissa kuin koko Euroopassakin, mutta se ei onnistu, jos yhteenkuuluvuus ei vallitse yksittäisissä valtioissa vielä useana vuonna.

Schröder, Ilka
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, asiani koskee ennen kaikkea informaatio- ja tietoyhteiskuntaa, jota tarkoituksemme on Portugalin puheenjohtajakaudella edistää. Sen, joka näinä yritysfuusioiden ja rationalisointitoimien aikoina vetäisee keskusteluun työpaikka-argumentin ja käyttää sitä oikeutuksena uusille teknologioille, on ennen kaikkea syytä olla selvillä yhdestä asiasta: kaikkien yhteiskunnan kannalta välttämättömien työmuotojen oikeudenmukaista jakautumista ei pystytä milloinkaan saamaan aikaan yksinomaan uuden teknologian avulla. Jotta siihen päästäisiin, tarvitaan ensin aktiivisia toimia työn uudelleen jakamiseksi työaikojen tuntuvalla lyhentämisellä ja uudistavan työn uudelleen jakamisella.
Nämä ehdotukset eivät ole uusia, mutta ne käyvät yhä ajankohtaisemmiksi. Miksi? Koska tähänastisessa tietoyhteiskuntakeskustelussa on jäänyt kokonaan varjoon se seikka, että siitä hyötyy vain teknisesti hyvin koulutettu eliitti! Tarvitsemme keskustelua vallasta ja voimavarojen jakamisesta, jottei kävisi niin, että taaskin luvattaisiin teknologian avulla saatavan aikaan hyvinvointia kaikille, mutta yhteiskuntarakenteet eivät sitä vastoin muuttuisi miksikään. Vai ovatko muka teollistuminen, atomivoima tai bioteknologia tähän mennessä johtaneet oikeudenmukaisuuden lisääntymiseen?
Keskustelusta valitettavasti puuttuu täysin eräs tärkeä kohta - niin usein ja niin mielellään kuin kuluttajansuoja muuten täällä parlamentissa mainitaankin. Oikeutta tietosuojaan ei käsitellä Euro Paper -julkaisussa eikä sillä ole osuutta myöskään parhaillaan käytävässä keskustelussa sähköisestä kaupankäynnistä. Onkin kysyttävä, missä tämä aihe viipyy! Vai ovatko äskettäin esiin tuodut todisteet maailmanlaajuisesta Echelon-salakuuntelujärjestelmästä jo unohdettu?
Mikäli haluamme säilyttää uskottavuutemme kehitellessämme eurooppalaista perusoikeuskirjaa, silloin perusoikeuden yksityisyyden suojan on luonnollisesti toteuduttava käytännössä jokaisessa yksittäisessä ohjelmassamme - ja nimenomaan juuri uusien teknologioiden osalta.

Schmid, Herman
Arvoisa puhemies, mielestäni on erittäin hyvä asia, että Portugalin laatimassa ohjelmassa painotetaan selkeästi työttömyyden vastaista taistelua ja että tavoitteena on työttömyyden poistaminen kokonaisuudessaan. Ohjelmassa on kuitenkin yksi ristiriita, josta olen huolissani ja josta haluan puhua. Tietoyhteiskunnan painottaminen tässä ohjelmassa, kuten muissakin tuntemissamme kansallisissa ohjelmissa, johtaa nimittäin siihen, että keskitämme huomion uudistajiin, yrittäjiin, uusiin yrityksiin ja uusiin aloihin. Koulutusta muutetaan, veropolitiikkaa luodaan, riskipääomaa järjestetään, tehdään kaikki mahdollinen, jotta näille uudistajille voitaisiin tarjota kaikki valmiina.
Kokemukseni mukaan nämä alat selviytyvät kuitenkin aika hyvin. Niillä on usein aivan liikaa pääomaa ja usein niitä hemmotellaan. Olen törmännyt tietotekniikan alan yrityksiin, joita on uskomattomasti hemmoteltu. Mielestäni meidän pitäisi pikemminkin panostaa voimavarat toimiin, joiden tarkoituksena on estää yhteiskunnan jakautuminen kahteen eri sektoriin: uuteen talouteen ja vanhaan talouteen. Meidän pitäisi ennen kaikkea luoda yhdentymismekanismeja. Kaikkein tärkeintä olisi ehkä se, että loisimme infrastruktuurin, jossa sellaisillakin aloilla on mahdollisuus pysyä mukana kehityksessä, jotka eivät laajene, infrastruktuurin, johon syrjäseuduilla asuvilla henkilöilläkin on mahdollisuus osallistua. Sen vuoksi meidän olisi mielestäni panostettava siihen, että saisimme peruskouluihin tietokoneita, haja-asutusalueille laajakaistayhteyksiä, teknillisiä kansankirjastoja, ja olisi panostettava julkiseen sektoriin, jota ei saa heikentää vaan päinvastoin vahvistaa.

Berthu
Arvoisa puhemies, 23. ja 24. maaliskuuta pidettävän Lissabonin Eurooppa-neuvoston asialista on kerrassaan huimaava.
Tämä näkyy jo asialistan lukujen otsikoissa, joiden mukaan kokousaiheita ovat innovaation sekä tietojen ja taitojen Eurooppa, rakenneuudistukset, kilpailukyky, Euroopan sosiaalinen malli, työllisyys, sosiaalinen yhteenkuuluvuus, makrotaloudelliset politiikat ja kestävä kasvu. Tämän perusteella ei ole yllättävää, että puheenjohtajavaltion, komission ja jäsenvaltioiden tarjoama monenlainen kokouksen valmisteluun myötävaikuttaminen näyttää tällä hetkellä hajaantuvan joka suuntaan.
Tällainen Eurooppa-neuvoston kokous voi päättyä kahdella hyvin erilaisella tavalla: joko kokouksen avulla on mahdollista käydä laajaa keskustelua innostavista ajatuksista, joita jokainen yrittää sitten soveltaa kotonaan, ja ehkä se antaa mahdollisuuden myös yhteisten aloitteiden tekemiseen uuden sähköisen kaupankäynnin alalla, ja tällainen mahdollisuus ei olisi loppujen lopuksi kovinkaan huono, tai sitten neuvosto haluaa ehdottomasti osoittaa tuloksia unionille annetun toimivallan siirron muodossa, ja silloin kulkisimme kohti keskusjohtoisuuden ja byrokratian lisääntymistä eli kohti tilannetta, joka olisi täysin päinvastainen kuin olisi tarpeen.
Kokousta valmistelevien asiakirjojen lukeminen antaa meille tässä suhteessa joitakin pelonaiheita. Luemme niistä, että suokaa anteeksi tämä slangi, mutta se ei ole minun keksimääni makrotaloudellisten politiikkojen yhteensovittamista koskeva Kölnin prosessi, rakenneuudistuksia koskeva Cardiffin prosessi ja työllisyyspolitiikkojen yhteensovittamista koskeva Luxemburgin prosessi on parasta saada lähentymään toisiaan samalla, kun vielä ohimennen monipuolistetaan työllisyyssopimuksen ja budjettipolitiikkojen monenvälisen seurannan sisältöä.
Mutta miten näiden kaikkien niin erilaisten prosessien parempi lähentyminen voidaan taata? Puheenjohtajavaltion 12. tammikuuta julkaiseman asiakirjan päätelmissä annetaan tähän vastaus. Talouspolitiikan yleiset suuntaviivat joilla on tällä hetkellä pelkkä suosituksen asema, suosituksen, jonka neuvosto antaa vuosittain jäsenvaltioille olisi uudistettava niiden soveltamisalan laajentamiseksi ja varsinkin niiden puiteasiakirjan luonteen vahvistamiseksi. Näyttää siltä, että sana "puite" on ymmärrettävä tässä sekä yhteenvedon että velvoitteen merkityksessä.
Arvoisa puhemies, emmekö olekin tällaisten kaiken kattavien asiakirjojen myötä perustamassa uudelleen Gosplania? Tätä voi miettiä, varsinkin kun lukee tekstin, jolla Ranska osallistuu kokouksen valmisteluun ja jossa se lisää keskusjohtoisuutta ehdottamalla, että monet kansalliset politiikat sovitettaisiin yhteen Brysselissä esimerkiksi työllisyyden, sosiaalisen suojelun tai pk-yritysten alalla ja että niihin sisällytettäisiin laaja määrällisten indikaattorien sarja, jota olisi valvottava.
Tällainen keskitetty ohjaaminen johtaisi uusiin toissijaisuusperiaatteen loukkauksiin, uusiin yksityiskohtien yhtäläistämisiin ja uusiin sitoviin yhteensovittamisiin, jotka erilaisissa tilanteissa olevien jäsenvaltioiden olisi pakko hyväksyä, eli se johtaisi loppujen lopuksi uusiin joustamattomuuksiin, jotka täydentäisivät yhtenäisvaluutan aiheuttamaa jäykkyyttä.
Lissabonin Eurooppa-neuvoston olisi mielestämme pyrittävä pikemminkin poistamaan nämä joustamattomuudet, suosimaan joustavuutta ja mukauttamista sekä vaihtamaan myönteisiä kansallisia kokemuksia sellaisen luovuuden edistämiseksi, joka kukoistaa ainoastaan kansojen valinnanvapauden avulla.

von Wogau
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, hyvät kollegat, täällä kuulemissamme puheissa on mainittu ylevä päämäärä, nimittäin se, että meistä eurooppalaisista on tultava Yhdysvaltoihin nähden kilpailukykyisiä, että meidän on kehityttävä Yhdysvaltain rinnalla tasavertaisiksi kumppaneiksi.
Bruttokansantuloa tarkasteltaessa tämän pitäisi itse asiassa olla mahdollista. Jos toisaalta seuraamme esimerkiksi henkilöasioissa - kun puhutaan Maailman valuuttarahaston uuden puheenjohtajan etsinnästä - eurooppalaisten suhtautumista amerikkalaisiin, silloin olemme ilman vähintäkään epäilystä vielä hyvin kaukana tasavertaisesta kumppanuudesta.
Meidän onkin nyt kysyttävä, mistä tämä johtuu. Onhan aloja, joilla olemme taloudellisesti - myös uusien viestintävälineiden alalla - kärkiasemissa. Mainittakoon tässä nyt vaikkapa matkapuhelimet. Täällä täysistuntosalissa olemme ne aivan aiheellisesti kieltäneet, sillä ne ovat oikeita kiusankappaleita. Samalla ne kuitenkin ovat monilla aloilla myös huomattavia elämän helpottajia, sillä niiden avulla luodaan työpaikkoja.
Ja me eurooppalaiset olemme tällä alueella johtavia. Miksi olemme sitä? Olemme johtavia sen vuoksi, että olemme onnistuneet saamaan aikaan yhteisen eurooppalaisen säännöstön, yhteisen eurooppalaisen normiston, josta on nyt tullut normi koko maailmassa. Tämä merkitsee, että jos me eurooppalaiset kokoamme ajoissa voimamme, olemme silloin kilpailukykyisiä myös tällä uusien teknologioiden alueella.
Missä sitten oikein ovat Euroopan heikkoudet? Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, olen sitä mieltä, että niitä puutteita emme pysty paikkaamaan perustamalla uusia tarkkailuelimiä, niin kuin tällä hetkellä suunnitellaan. Uskon, että näillä tarkkailuelimillä saadaan luoduksi muutamia harvoja työpaikkoja virkamiehille, mutta ne eivät luo työpaikkoja pieniin ja keskisuuriin yrityksiin. Meillä Euroopassa on puutteita koulutuksessa. Se näkyy siinä, että joudumme uusien viestintävälineiden alalla tuomaan tuotteita Euroopan ulkopuolelta. Euroopasta puuttuu, kuten jo todettiin, yrittäjyyttä, yrittäjähenkisyyttä. On liian vähän nuoria ihmisiä, jotka haluavat ottaa kantaakseen itsenäisen yrittäjyyden riskin.
Olemme liian joustamattomia työnteon muotojen järjestämisessä, työnteon organisoinnissa. Jos tässä kohden luodaan lisää jäykkiä sääntöjä, siten kuin esimerkiksi Ranskassa, joka on ottamassa käyttöön jäykän 35 tunnin työviikon, olen kyllä vakuuttunut siitä, että näin voidaan kyllä lyhytaikaisesti luoda työpaikkoja, mutta ajan mittaan tästä on haittaa kilpailukyvyllemme ja tällä tavalla pitkällä aikavälillä hävitetään työpaikkoja.
Me Euroopassa olemme lisäksi vielä kaukana yhteisistä kotimarkkinoista. Meillä on 15 eri kotimarkkina-aluetta, ja yhdet yhteiseurooppalaiset sisämarkkinat. Tarvitsemme sähköiselle kaupankäynnille yhteiset, selkeät eurooppalaiset säännöt. Tarvitsemme eurooppalaisen patentin järkeenkäypään hintaan, sillä sekin meiltä vielä puuttuu. Tämä eurooppalainen patentti on niin kallis, että se ei ole muihin patentteihin nähden kilpailukykyinen. Tarvitsemme yhteisen eurooppalaisen osakeyhtiön, puhumattakaan siitä, että meidän on mukautettava sosiaaliturvajärjestelmämme yhteisen Euroopan uusiin olosuhteisiin, sillä tässä on myös perusta sille, mitä kutsumme sosiaaliseksi malliksi, nimittäin sosiaaliselle markkinataloudelle Eurooppaa varten.

Murphy
Arvoisa puhemies, haluaisin kiittää neuvoston puheenjohtaja Guterresia hänen tämäniltaisesta puheestaan ja myös hänen Lissabonia koskevasta aloitteestaan, joka on meille hyvin tärkeä. Jos olemme rehellisiä, meidän täytyy myöntää, että matka Luxemburgista Lissaboniin on ollut hyvin pitkä ja että odotamme nyt konkreettisia saavutuksia, sitä, että Lissabonin huippukokouksessa todella saadaan jotakin aikaan.
Lehterillä on tänä iltana paljon eurooppalaisia, ja mietinkin, mitähän mieltä he ovat tämäniltaisesta keskustelustamme. Haluaisin, että heille jäisi tästä illasta käteen sellainen ajatus, että Euroopan unionin toimielimet ovat nyt aloittaneet todellisen prosessin, jonka tuloksena on jälleen kerran täystyöllisyys Euroopan unionissa.
Täystyöllisyyden saavuttamiseen liittyy paljon haasteita. Osa näistä haasteista on erittäin vaikea selvittää, mutta tärkeintä on, että siirrymme monen monta vuotta käyttämistämme korulauseista - täystyöllisyydestä, yhteiskuntaan kuulumista edistävästä yhteiskunnasta, innovaatioihin sekä tietoihin ja taitoihin perustuvasta yhteiskunnasta - tekoihin. Tämä on suuri haaste, Lissabonin suuri merkitys.
Haluan käsitellä hieman tarkemmin paria keskeistä näkökohtaa, joiden avulla ymmärrämme tuon tavoitteen, joka koskee siirtymistä korulauseista tekoihin. Ensiksikin meidän täytyy sitoutua todelliseen esikuva-analyysiin, todelliseen vertaisarviointiprosessiin, todellisten saavutettavissa olevien tavoitteiden asettamiseen, siihen, että hallitukset sanovat rohkeasti: "Kyllä, meitä saa verrata toisiimme, meitä saa verrata muuhun maailmaan."
Se on todella rohkea päätös, koska jotkin jäsenvaltiot löytävät varmasti itsensä sarjataulukon loppupäästä, mistä kukaan ei tietystikään pidä. Tämä on kuitenkin tärkeää, jos haluamme pikemminkin saada Lissabonin huippukokoukselta todellisia saavutettavissa olevia tuloksia kuin kulkea toista tietä - tietä, jota pääministeri Guterres ei tietystikään halua kulkea, koska hän haluaa, että Lissabonin huippukokouksessa saadaan jotakin aikaan.
Meidän pitää tarkastella muitakin alueita. Yhtenä haasteena on sellaisen eEuropen luominen, jossa kaikki kansalaiset ovat mukana ja jossa ketään ei jätetä kyydistä. Toisena haasteena on se prosessi, että meillä olisi todelliset yhtenäismarkkinat, joita meillä ei vieläkään ole, ja taitoja korostava koulutus, joka on välttämätöntä innovatiivisen sekä tietoihin ja taitoihin perustuvan yhteiskunnan luomiselle.
Edessämme on vaikeita valintoja, mutta haluaisin, että tätä keskustelua lehterillä kuunteleville ihmisille jäisi tästä illasta käteen se käsitys, että pystymme todellakin luomaan täystyöllisyyteen perustuvan yhteiskunnan, että Lissaboniin johtava tie on matkamme pää ja että siellä saadaan aikaan konkreettisia tuloksia.

Laguiller
Arvoisa puhemies, samalla kun Euroopan unionin jäsenvaltioiden päämiehet valmistelevat Lissabonin tapaamistaan keskustellakseen työllisyydestä, talousuudistuksesta ja sosiaalisesta yhteenkuuluvuudesta, ABB/Alstom, todellinen eurooppalainen trusti, osoittaa konkreettisesti sen todellisuuden, joka kätkeytyy poliittisten päättäjien lausumien onttojen sanojen taakse. Tämä trusti, joka on yksi Euroopan voimakkaimmista ja joka yltää melkoisiin voittoihin, valmistautuu lakkauttamaan 10 000 työpaikkaa 54 000:sta, eli joka viidennen työpaikan, ja sulkemaan kuusi teollisuuslaitosta, mikä merkitsee katastrofia asianomaisille alueille.
Tämä ABB/Alstomin ja sen hengenheimolaisten harjoittama yhteiskunnan kaikkein alkeellisimpienkin etujen halveksunta on kuohuttavaa. Vakuutan Lutte ouvrière -puolueen puolesta solidaarisuuttani ABB/Alstomin työntekijöitä kohtaan ja kaikkia niitä suuryritysten työntekijöitä kohtaan, jotka pyrkivät vastustamaan tilanteita, joita on mahdoton hyväksyä. Tuomitsemme niin jäsenvaltiot kuin unionin toimielimetkin, jotka torjuvat kaikki velvoittavat toimet näitä työntekijöitä irtisanovia teollisuusryhmiä vastaan, vaikka esimerkiksi Alstom on rikastunut valtiojohtoisuutensa ansiosta. Väitän, että ABB/Alstomin tekemien irtisanomisten kieltäminen syytteiden uhalla olisi sellainen perustava toimi, joka tervehdyttäisi koko yhteiskuntaa.

Chichester
Suhtaudun myönteisesti siihen uuteen strategiseen tavoitteeseen, että Euroopasta tehtäisiin erittäin dynaaminen ja kilpailukykyinen alue. Kuka voisi kyseenalaistaa tällaisen kunnianhimon? Minun on kuitenkin sanottava, että dynaamisuus ja yrittäjyys sekä sosiaalinen yhteenkuuluvuus ovat erittäin kunnianhimoisia tavoitteita puhumattakaan näiden kahden tavoitteen välisestä luovasta jännitteestä. Toivon, että saavutamme ne, mutta lausun varoituksen sanan.
Panen merkille sen toisen kunnianhimoisen tavoitteen, että meillä olisi ennakoiva rooli kyberavaruuden järjestämisessä. En voi olla ajattelematta, että olemme tässä asiassa pikemminkin jälkijunassa! Suhtaudun myönteisesti siihen, että tavoitteissa painotetaan tutkimuksen ja kehittämisen edistämistä Euroopassa, sisältötuotannon kehittämistä ja laajakaistaverkkojen nopeuttamista osana tietoyhteiskuntaan siirtymistä. Kutsuisin sitä itse asiassa mieluummin tietotaloudeksi, koska sen taloudellinen puoli on kaikkein tärkein.
Elämme Internetin ja digitaalitekniikan sähköistä aikakautta. Tähän tiivistyy se, mitä pyrimme saamaan aikaan elämän sähköisellä osa-alueella. Pidän kuitenkin myönteisenä sitä, että tässä huippukokouksessa pyritään myös painottamaan laajemmin Euroopan talouksien uudistamista kilpailu- ja innovaatiokyvyn parantamiseksi. Se on varmasti oikein. Emme voi keskittyä ainoastaan uuteen talouteen. Meidän täytyy kiinnittää huomiota myös vanhaan talouteen. Odotan innokkaasti tarkempia tietoja mikroyritysten eurooppalaisesta peruskirjasta - se on varmaankin hyvin kiinnostava, kunhan sellainen saadaan aikaan.
Yksi Cardiffin prosessissa määritellyistä painopistealueista on se, että rahoitusmarkkinoilla ymmärrettäisiin entistä paremmin aineettomien sijoitusten ja tietoon investoimisen arvo. Tämä on toteutunut luultavasti paremmin kuin muutama kuukausi sitten osattiin kuvitellakaan. Se voidaan nähdä siitä, että ".com"yhtiöiden arvo on kohonnut ilmiömäisesti Euroopan pörsseissä ja että Lontoon FTSE 100 -indeksin kokoonpanossa on aivan äskettäin tapahtunut merkittäviä muutoksia. En voi kuitenkaan olla ajattelematta, että vaikka nämä arvot ovat kohonneet pilviin ja kupla saattaa pian puhjeta, taustalla oleva talouksiemme rakennemuutos on joka tapauksessa tullut jäädäkseen.

Randzio-Plath
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, toitte tänne Euroopan parlamenttiin mukananne tiiviin odotuksen ilmapiirin. Voimme kaikki vain toivoa, että ylimääräinen huippukokous pystyy todella myös lunastamaan sille asetetut suuret odotukset. Sillä aivan kuten jo korostittekin, emme enää tarvitse toimintatapoja toistensa perään, menettelyjä menettelyjen perään, vaan tarvitsemme pikemminkin tekoja, joiden mukaan Euroopan unionin alueen asukkaat pystyvät mittaamaan Euroopan unionin toiminnan hyötyjä ja sen tuottamaa lisäarvoa. Tämän vuoksi olettekin aivan aiheellisesti nivoneet yhteen työllisyyden, talousuudistuksen, kasvun ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden ja ottaneet sen kokouksen pääasiaksi. On tärkeää, että kaikki toimijat kansallisissa hallituksissa ja komissiossa vetävät yhtä köyttä täystyöllisyyden suuntaan. Silloin onnistutaan saamaan myös kaikki talouspolitiikan toimijat vakuuttuneiksi yhteen sovitettujen toimintatapojen tarpeellisuudesta, mikä ei toistaiseksi ole valitettavaksi vielä toteutunut.
Euroopan ei pidä valittaa Yhdysvaltain talouden menestyksestä eikä vahvasta dollarista, ellei Eurooppa itse ota niistä millään lailla opikseen. Uudistukset rahoitusalan palvelujen ja palvelupääomien alalla ja työmarkkinoilla ovat varmasti hyödyllisiä ja tarpeellisia. Ne eivät kuitenkaan yksinään riitä antamaan kasvulle sitä työntövoimaa, jota tarvittaisiin pysyvän, työllisyysvaikutteisen kasvun aikaansaamiseksi ja pitämiseksi korkealla tasolla. Tämän jouduimme 90-luvulla useaan kertaan kokemaan.
Jos keskimääräinen tuottavuuden kasvu on 2 prosenttia, kasvuprosentin on oltava 3,5 prosenttia, jotta täystyöllisyys voitaisiin saavuttaa kymmenessä vuodessa. Tämä tavoite on meitä nyt verraten lähellä. Siksi täystyöllisyyden on tosiaan oltava asialistalla aivan etusijalla. Meidän on asetettava tavoitteeksi vähintään 3 prosentin kasvu. Täystyöllisyyden tavoitetta ei pystytä saavuttamaan yksistään talouspolitiikan keinoin. Myös innovaatioiden ja tietotekniikan Euroopan on palveltava samaa päämäärää. Siitä olemme toistaiseksi vielä hyvin kaukana.
Meidän on myös ymmärrettävä, että tarvitsemme toisenlaisia talouspolitiikan ja taloudenhoidon muotoja. Ei yksinkertaisesti käy päinsä, että osakkeenomistajat tai yhtiöiden hallitukset saisivat yksinään päättää työpaikoista ja taloudesta ja osakekurssien kehityksestä. Kun 13-vuotiaat koululaiset siirtelevät koulun jälkeen tietokoneen ääressä leikillään vanhempiensa osakkeita, kyse on pikemmin pelikasinotoiminnasta kuin vastuullisuudesta. Uskon, että Lissabonin ylimääräinen huippukokous viitoittaa tietä vastuulliselle taloudenhoidolle Euroopan unionissa.

Menrad
Arvoisa puhemies, arvoisa pääministeri, arvoisa komission puheenjohtaja, puheenjohtajavaltio Portugali on esitellyt ylimääräiselle huippukokoukselle kunnianhimoisen ohjelman. Lämpimät onnittelut siitä! Pidän myönteisenä myös Portugalin komissiolta saamaa tukea, etenkin komission ilmoitusta, jonka mukaan yhteisöä on määrä kehittää kaikille yhteiseksi tietoyhteiskunnaksi.
Myös Lissabonin huippukokoukseen pätee sama, mitä kristillisdemokraattinen pääministeri Jean Claude Juncker totesi Luxemburgin vuoden 1997 työllisyyshuippukokouksesta: se ei saa muodostua kirjallisuushuippukokoukseksi, millä hän viittasi monien huippukokousten lukuisiin ei-sitoviin julkilausumiin. Luxemburgin prosessilla hallitusten päämiehet saavuttivat konkreettisia tuloksia. Vuoden 1997 jälkeen todella suuria tuloksia kuitenkaan ole enää saatu.
Kölnin työllisyyssopimusta on toistaiseksi pystytty täyttämään aivan liian vähän sisällöllisellä aineksella. Kokonaistaloudellisesta vuoropuhelusta on lisäksi jäänyt puuttumaan Euroopan parlamentin osallisuus tasavertaisena kumppanina. Niin, ja Luxemburgin työllisyyspoliittisia suuntaviivoja on eräiltä osin toteutettu jäsenvaltioissa vain hyvin vajavaisesti, esimerkiksi juuri elinikäisen oppimisen alueella, kuten vuoden 1999 yhteisessä työllisyysraportissa todettiin.
Erityisesti tietotekniikan alalla puuttuu muutamilta Euroopan valtioilta pätevää työvoimaa, kuten parlamentin jäsen Suominen korosti. Parempi vaihtoehto kuin työvoiman "tuonti" kolmansista maista on asian vaatimien investointien tekeminen ammatilliseen perus- ja jatkokoulutukseen, sijoittaminen inhimilliseen pääomaan. Näin vähennetään tehokkaimmin työttömyyttä. Huippukokouksen tärkein tavoite on pystyttävä saavuttamaan mahdollisimman pian, ja se on Euroopan talouden kilpailukyvyn parantaminen. Ciampin ryhmä mainitsee tässä yhteydessä myös erään eurooppalaisen osakeyhtiön yhtiösäännöstön. Sen laskelmien mukaan tällaisen säännöstön puuttuminen aiheuttaa vuosittain 30 miljardin euron taloudelliset menetykset. Emme halua pelkästään eurooppalaista osakeyhtiötä. Tarvitsemme eurooppalaisen yhtiön, jossa on lisäksi huolehdittu työntekijöiden osallistumisen vähimmäistasosta. Yhteiskuntapoliittinen tavoitteemmekaan ei ole puhdas markkinatalous, vaan sosiaalinen markkinatalous eurooppalaisena mallina.
Meidän tulee mitata Lissabonin huippukokousta myös sen mukaan, miten se edistää osaltaan tämän päämäärän saavuttamista.

Desama
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, tiedättekö, kuinka Arkhimedes esitti viputeoriansa? Hän sanoi, että jos hänelle annetaan tukipiste, hän kohottaa maailmaa. Yritätte ilmeisesti Lissabonissa kohottaa maailmaa, tai ainakin meidän maailmaamme eli Eurooppaa. Mitä vipuun tulee, olette kuvannut kaikki sen mekanismit ehdotuksessanne, joka on monilta osiltaan innostava ja jännittävä. Jäljelle jää se tukipiste.
Tukipiste tarkoittaa keinoja. Olette kuitenkin täällä sellaisessa parlamentissa, jonka monien jäsenten mielessä on yhä se muisto, jota kutsuisin valkoisen kirjan oireyhtymäksi, eli Jacques Delorsin tekemä suurenmoinen aloite, joka murskautui Ecofin-neuvoston kirjanpitäjien käsiin. Emme haluaisi, että teille sattuisi nyt samanlainen onnettomuus, sillä hanke, jota tarjoatte meille, on siinä määrin innostava, että se voi antaa Euroopalle puhtia ja sellaisen tulevaisuuden, johon kollegamme Goebbels vetosi. Tarvitsette hankkeenne toteuttamiseen kuitenkin vielä keinot, joita pelkään teiltä tällä hetkellä hieman puuttuvan. Teidän on siis keksittävä ne. Agenda 2000:n muodostama pakkopaita ei anna teille niitä keinoja, jotka ovat tarpeen. Teidän on siis painostettava kollegoitanne toimimaan niin, että saatte rahoituksen ehdotuksillenne, jotka aiotte antaa meille.
Yksi esimerkki muiden joukossa ja tämä on yksi niistä merkittävistä ehdotuksista, joita teette on tietoyhteiskunnan sekä tietojen ja taitojen yhteiskunnan esimerkki. On selvää, että yhteiskunnallinen murtuma on olennainen ongelma, jota vastaan meidän on taisteltava ja te selititte tämän hyvin. Siihen ei saa lisätä seikkaa, jota kutsuisin digitaaliseksi murtumaksi. Kenelle aiotte nimittäin ehdottaa tätä tietoyhteiskuntaa sekä tietojen ja taitojen yhteiskuntaa? Te ehdotatte sitä väestölle, joka on yhä ikääntyneempää, väestölle, joka on kaikesta huolimatta yhä köyhää, ja väestölle, joka on valitettavasti yhä huonommin koulutettua. On siis toimittava yhteiskunnan perustasta käsin, jos ette halua, että tämä tietojen ja taitojen yhteiskunta rajoittuu muutamien tehokkaiden ja välttämättömien pk-yritysten kilpajuoksuun voitoista. Tämä ei ole kuitenkaan tavoitteenne.
Tekemistänne ehdotuksista puuttuvat julkiset palvelut, mitä pahoittelen. Julkiset palvelut ovat olleet Euroopan sosiaalisen mallin historiassa olennaisessa asemassa. On totta, että nyt ei ole enää monopolien aika ja että komissio on käynnistänyt joidenkin julkisten toimialojen vapauttamis- ja kilpailuttamisprosessin niiden nykyaikaistamiseksi ja tehostamiseksi. Tämä ei kuitenkaan riitä. Nyt on määriteltävä paremmin tässä kilpailun ja tietoyhteiskunnan yhteydessä, mitkä ovat tulevaisuudessa ne julkisten palvelujen tärkeimmät tehtävät, joita tämän toimialan julkisten yritysten ja myös yksityisyritysten on asianmukaista hoitaa. Tässä suhteessa tarvittaisiin voimakkaampia aloitteita, jollaisia ei vielä sisälly komission työohjelmaan, mutta jollaisille voisitte antaa sysäyksen: se olisi mielestäni äärimmäisen tärkeä merkki.
Sanon lopuksi, että tämä tietojen ja taitojen yhteiskunta perustuu tutkimukseen ja kehittämiseen, ja haluaisin antaa tässä tunnustuksen komission tekemälle aloitteelle, jolla pyritään luomaan eurooppalainen tutkimusalue. Arvoisa puhemies, komissio ja parlamentti tarvitsevat kuitenkin tässä asiassa neuvostoa, jotta tämän eurooppalaisen tutkimusalueen perustamiselle voitaisiin antaa tarpeelliset keinot. Puiteohjelma ei riitä, vaan sille on annettava tehoa, ja sen tärkeimmät suuntaviivat on muutettava. Tämä on merkittävä työ, mutta luotamme teihin.

Berès
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission puheenjohtaja, hyvät kollegat; arvoisa puheenjohtaja, te puhuitte poliittisesta vajeesta. Ehdotukset, jotka teette Lissabonissa ja joiden avulla on määrä koota yhteen kuuluisat talouspolitiikan yleiset suuntaviivat ja työllisyyden suuntaviivat eurooppalaisen kasvu- ja työllisyyspolitiikan suuntaviivojen laatimiseksi, ovat luullakseni oikeansuuntaiset. Ne ovat poliittisen päätöksenteon työväline.
Ne sisältävät kuitenkin toimielimiin liittyviä päätöksiä, joiden merkittävyyden ymmärrämme keskipitkällä aikavälillä. Ne vahvistavat Eurooppa-neuvostoa päätöksentekoprosessissa. Ehdotukset eivät ole tältä osin puolueettomia. Arvioikaamme niiden vaikutusta niihin kaikkiin päätöksiin, joita teemme, kun on keskusteltava yleisten asioiden neuvoston uudistuksesta. Ja tämän Euroopan tason päätöksentekoprosessin takana on se toinen taistelu, joka jokaisen meistä on käytävä jäsenvaltiossaan, sillä ei ole mitään hyötyä päättää poliittisella tasolla hienoista suuntaviivoista, jos niissä budjettikeskusteluissa, joihin ryhdymme jäsenvaltioissamme, ei oteta näitä suuntaviivoja huomioon. Meidän jokaisen on työskenneltävä tämän asian puolesta.
Miten voisimme olla iloitsematta siitä, että ilmoitatte meille ehdottamassanne strategiassa, jonka tavoite on kymmenvuotinen, että kunnianhimoisena pyrkimyksenänne on osoittaa, että Euroopan unionissa on mahdollista saavuttaa täystyöllisyys, ja siitä, että annatte meille siihen keinot kolmen prosentin määrällisen kasvutavoitteen ansiosta. Korostan kuitenkin lisäksi ja omasta puolestani Claude Desama puhui ennen minua julkisten palvelujen roolista tällaisen tavoitteen saavuttamisessa tietoon pohjautuvaa taloutta koskevan tavoitteenne osalta elinikäisen koulutuksen strategiaa. Tarvitsemme tätä varten konkreettisia tavoitteita, mutta tiedämme, ettemme yllä siihen, jos emme perusta ehdotuksiamme todelliseen työmarkkinaosapuolten väliseen vuoropuheluun, ja tässäkin asiassa meidän on mielestäni edettävä.
Puhun lopuksi sosiaalisesta yhteenkuuluvuudesta. Iloitsen siitä itsepintaisuudesta, jolla puhuitte tästä asiasta, sillä emme halua sellaista yhteiskuntaa, jossa innovaation edistymisen vastineeksi hylätään sosiaalinen yhteenkuuluvuus. Emme kuitenkaan usko, että yhteiskunnallisen syrjäytymisen torjuntaa voidaan jakaa osiin. Se on kokonaisvaltainen hanke; kohderyhmien ajatus on ehkä välitavoite, mutta se ei voi olla ratkaisu köyhyyden ja yhteiskunnallisen syrjäytymisen vaikeuksiimme. Tiedämme, että tarvitsemme tätä varten voluntarismia ja että voimme luottaa päättäväisyyteenne. Tuemme teitä Lissabonissa unionin talouspolitiikkaa koskevien uusien suuntaviivojen täytäntöönpanossa.

Harbour
Arvoisa puhemies, haluaisin kollegojeni tavoin onnitella siitä erittäin selkeästä asiakirjasta, jonka puheenjohtajavaltio Portugali antoi meille tänään. Haluan korostaa erästä asiaa, joka on mielestäni teidän ja kollegojenne todellinen haaste, kun kokoonnutte tämän kuun lopussa keskustelemaan puheenjohtajavaltion ehdotuksesta: nimittäin sitä, miten voimme muuttaa koko asennettamme ja ajattelutapaamme niin, että edistäisimme yrittäjyyttä ja rohkaisisimme ihmisiä perustamaan uusia yrityksiä, joiden me ymmärrämme nyt olevan uuden talouden moottoreita. On surullista, että Eurooppa on tarvinnut "tietotalouden" antaman yllykkeen tajutakseen sen, mikä on ollut selvää jo vuosikymmenen ajan tai kauemminkin, nimittäin sen, että taloutemme ei kannusta riittävästi näitä pienyrittäjiä tulemaan markkinoille eikä ottamaan riskiä perustamalla uusia yrityksiä.
Riskinottajat eivät kuitenkaan ole ainoita, joita täytyy kannustaa. Meidän täytyy kannustaa kaikkia, jotka työskentelevät jossakin organisaatiossa. Haluamme uudessa taloudessa antaa näille ihmisille mahdollisuuden perustaa oma yritys; työskennellä uusilla kasvavilla teollisuudenaloilla; saada enemmän päätäntävaltaa omassa työelämässään; käyttää koko potentiaaliaan. Ajatelkaapa, miten monet ihmiset työskentelevät suurissa yrityksissä eivätkä voi käyttää kaikkia taitojaan, miten monet ihmiset ovat loukussa suurissa organisaatioissa eivätkä uskalla vaihtaa työpaikkaa, koska he eivät saa viedä eläkettä mukanaan ja koska he pelkäävät etenkin työttömyyttä. Yksi keinoista edistää tällaista riskinottoa on edetä kohti sellaista täystyöllisyyttä, että ihmiset uskaltavat ottaa tuollaisen henkilökohtaisen riskin.
Haluaisin kuitenkin lopuksi esittää seuraavan kysymyksen: mikä näistä tulee ensiksi? Voimmeko todella saavuttaa täystyöllisyyden kannustamatta ensin yrittäjyyttä? Jos jäämme odottamaan, pelkään, että mainitsemiinne suuriin tavoitteisiin ei päästä.

Van Lancker
Arvoisa puhemies ja arvoisa neuvoston puheenjohtaja, mielestäni teidän ja komission panoksen ansiosta Lissabonin huippukokouksesta voi lopultakin tulla kunnianhimoinen ja sosiaalinen huippukokous, jossa eurooppalainen sosiaalimalli lopultakin nähdään Euroopan yhdentymisen uutena liikkeelle panevana voimana ja jossa täystyöllisyydestä voi tulla konkreettinen tavoite. Jos Lissabonin huippukokouksesta halutaan saada näiden poliittisten tavoitteiden huippukokous, siitä täytyy tulla myös metodiopin huippukokous. Haluaisin pyytää teitä kiinnittämään erityistä huomiota kolmeen mielestäni oleellisen tärkeään asiaan, jotta tämä huippukokous onnistuisi tärkeänä sosiaalisena huippukokouksena.
Ensinnäkin, metodina täytyy olla, että työllisyysstrategiaa ja sosiaaliturvan uutta koordinointimenettelyä ei saa alistaa makrotalouspolitiikalle, jolla pyritään ainoastaan vakauteen. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, minusta on täysin selvää, että sosiaaliasioiden neuvoston täytyy saada vähintään yhtä paljon painoarvoa kuin Ecofin-neuvoston ja että poliittisen johdon täytyy pysyä neuvoston itsensä käsissä.
Toiseksi haluaisin tukea hyvin vahvasti teidän sitoutumistanne siihen, että asetetaan selkeät tavoitteet sekä talouskasvulle että työllisyysasteelle. Haluaisin kuitenkin lisätä tähän, että jos Lissabonin huippukokouksesta halutaan aito sosiaalinen huippukokous, meidän täytyy myös voida konkretisoida, mitä haluamme tehdä sosiaaliturvan uudenaikaistamiseksi ja vahvistamiseksi. Myös tässä asiassa tarvitsemme osaamisstandardeja. Myös tässä asiassa haluamme Luxemburgin prosessin.
Sitten lopuksi, tuen Euroopan komission tavoitetta muotoilla kunnianhimoinen eurooppalainen köyhyysnormi ja vähentää köyhyyttä tuntuvasti kymmenen vuoden aikana. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, mielestäni on tärkeää, että muotoilemme tästä asiasta tavoitteen, niin että kaikki jäsenvaltiot haastetaan torjumaan kaikkien yhteiskuntiemme kansalaisten sosiaalista syrjäytymistä, eikä pelkästään lasten vaan myös heidän vanhempiensa sekä tämän yhteiskunnan vanhusten. Toivotan menestystä neuvoston puheenjohtajalle tavoitteineen.

Hermange
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, työllisyyttä, talousuudistusta ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta käsittelevä Eurooppa-neuvoston ylimääräinen kokous pyrkii, kuten sanoitte, kunnianhimoiseen, erittäin kunnianhimoiseen, tavoitteeseen silläkin uhalla, että se tuottaa pettymyksen maanmiehillemme, jotka ovat tietoisia siitä, ettei määräysten antaminen riitä täystyöllisyyden ja köyhyyden hävittämisen tavoitteen saavuttamiseksi.
Tällä huippukokouksella on kuitenkin sanalla sanoen yksi hyvin merkittävä ansio: poliittisen tahdon esittäminen Cardiffin ja Luxemburgin jälkeen suuremman sosiaalisen yhteenkuuluvuuden hyväksi ja varsinkin niiden 57 miljoonan henkilön hyväksi, jotka elävät alueellamme köyhyydessä ja joiden joukossa on yksinhuoltajaäitejä, monilapsisia perheitä ja lapsia ja joiden joukkoon liittyy tulevaisuudessa muita syrjäytyneitä eli niitä naisia ja miehiä, joilla ei ole pääsyä uusiin tietoihin ja taitoihin, mikä aiheuttaa uutta yhteiskunnallista epätasapainoa.
Siksi on syytä laatia sellainen talous- ja sosiaalipolitiikka, jossa katsotaan päättäväisesti tulevaisuuteen, jotta voitaisiin välttyä tietoa runsaasti saavien ja tietoa vaille jäävien väliseltä digitaaliselta kuilulta eli digitaaliselta murtumalta, kuten yksi kollegoistani juuri äsken sanoi.
Olen siksi sitä mieltä, että uudet tekniikat ovat kasvumme kannalta suurenmoinen integroinnin väline ainoastaan, jos niiden käyttöä opetetaan lapsuudesta saakka, koska puolet työpaikoista kuuluu vuoteen 2010 mennessä toimialoihin, jotka liittyvät suoraan tietotekniikkaan.
Suosittelen tässä mielessä, että Lissabonin huippukokouksessa tehdään kolme päätöstä: ensinnäkin päätös elinikäisen koulutuksen strategiasta, johon kuuluu suunnitelma lasten niin taloudellisen kuin henkisenkin köyhyyden poistamiseksi; toiseksi päätös eurooppalaisen yrityksen perustamisesta eurooppalaisen tutkimusalueen hyväksi; ja kolmanneksi päätös sellaisen työ- ja yhteensovittamismenetelmän laatimisesta, joka on avoin ja yhteydessä sosiaali- ja talouspolitiikkaan ja johon kuuluu kansallisten suunnitelmiemme yhteinen arviointi.

Bullmann
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, puheenjohtajavaltio Portugalin julkilausumaan sisältyy ajatus, josta erityisesti pidän. Tämä yksittäinen ajatus on näkemys siitä, että eurooppalaisen kansantaloutemme vahvuus perustuu suorituskykyyn, mielikuvitukseen ja luovuuteen, siis puhtaasti talouselämän prosesseihin osallisten ihmisten osaamiseen. Kuitenkin jos suhtaudumme tähän vakavasti, jos tämä on todella tarkoitus ottaa poliittiseksi ohjelmaksi, silloin ei ihmisten sosiaalista osallisuutta yhteiskuntaan edistävälle politiikalle tarvita enää muita perusteluja, sillä yhteiskunnallinen osallisuus olisi jo sinällään yhteisen kansantaloutemme voimakkain tuotannollinen voimanlähde.
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, sikäli kuin näin on, tarvitsemme erittäin kiireellisesti yhteisiä päämääriä. Tarvitsemme vakaita päämääriä, jotka teemme mitattaviksi - niin laadullisesti kuin määrällisestikin - ja jotka menevät työllisyyslukujen kasvattamista pitemmälle, aivan kuten komissiokin on jo ehdottanut. Tarvitsemme vakaita, yhteistuumin aikaansaatavissa olevia päämääriä, jotka menevät pitemmälle - aivan kuten komissiokin on jo ehdottanut - kuin työttömyyden alentaminen 4 prosenttiin vuoteen 2010 mennessä. On tehtävä loppu sellaisesta ajatuskulusta, että Ecofin-ministerit ottavat kotimaissaan vastaan kiitosta onnistuneesta tilanteen vakauttamisesta, mutta samalla vastuu Euroopan valtavasta työttömyysongelmasta jää varjoon.
Toivon teille voimia, parlamentin tukea asiallenne ja määrätietoista panostusta sen hyväksi, että parlamentillamme olisi tulevaisuudessa enemmän sananvaltaa talous- ja työllisyyspolitiikan kysymyksissä, niin kuin Euroopan kansalaiset siltä odottavatkin. Silloin teillä olisi yksi liittolainen lisää politiikkanne ajamiseen.

Ojeda Sanz
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission puheenjohtaja, on ilahduttavaa ja rohkaisevaa kuulla, että parlamentissa puhutaan - kuten täällä on kuultu - tulevan vuosikymmenen uudesta strategisesta tavoitteesta, nimittäin siitä, että Euroopan unionista tehtäisiin maailmanlaajuisesti entistä dynaamisempi ja kilpailukykyisempi taloudellinen ja sosiaalinen alue uuden teknologian, innovaatioiden sekä tietojen ja taitojen avulla, niin että kykenisimme talouskasvua lisäämällä luomaan yhä enemmän ja parempia työpaikkoja sekä lisäämään sosiaalista yhteenkuuluvuutta.
On selvää, että meidän täytyy määritellä uudelleen Euroopan rooli maailmantaloudessa luomalla kilpailukykyinen Eurooppa, mahdollistamalla uusien ja parempien työpaikkojen synty ja toteuttamalla tämä sosiaalista yhteenkuuluvuutta koskevan täsmällisen strategian avulla. Työllisyydellä ja sosiaalipolitiikalla on keskeinen rooli tämän uuden yhteiskunnan luomisessa kahdesta syystä. Yhtäältä on taloudellinen tehokkuus, sillä teknologisen kehityksen myötä henkilöresurssien laatu on keskeinen asia. Toisaalta on sosiaalinen tasavertaisuus, koska talouden nykyisestä noususuhdanteesta huolimatta yhteiskunnassamme on edelleen valtava määrä sosiaalista eriarvoisuutta.
Työttömyys, sosiaalinen syrjäytyminen ja sosiaaliturvajärjestelmien tulevaan epätasapainoon liittyvät riskit ovat ongelmia, jotka vain pahenevat maailmanlaajuistumisen, väestön ikääntymisen, teknologisten muutosten, väestönkasvun pysähtymisen ja naisten työelämässä saaman entistä näkyvämmän roolin synnyttämien väistämättömien haasteiden takia. Euroopan täytyy saavuttaa täystyöllisyys. Täystyöllisyys, joka sopii siihen muotoutumassa olevaan yhteiskuntaan, jossa naisilla ja miehillä on entistä paremmat mahdollisuudet. Euroopan kansalaisten täytyy uskoa tähän hankkeeseen ja tähän todellisuuteen; he eivät saa nähdä sitä abstraktina asiana, josta me vain puhumme Brysselissä tai Strasbourgissa.
Pyydämme juuri nyt siirtymistä uuteen yhteiskuntaan, innovaatioon, tietoyhteiskuntaan sekä tietoihin ja taitoihin perustuvaan talouteen. Meidän täytyy oppia nopeasti, luoda tähän uuteen yhteiskuntaan paremmin sopivia uusia käytäntöjä ja investoida teknologisiin muutoksiin unohtamatta kuitenkaan ihmisiä tai instituutioita.
Lissabon tulee olemaan edistysaskel, ja meidän täytyy pystyä uudistamaan eurooppalaista yhteiskuntamallia, koska ainoastaan siten pystytään lisäämään työpaikkoja ja samalla myös sosiaalista yhteenkuuluvuutta. Sen takia meidän täytyy keskittyä joihinkin ensisijaisiin asioihin: meidän on parannettava aktiivisten työllisyyspolitiikkojen tehokkuutta, vahvistettava joustavuuden, koulutuksen ja elinikäisen oppimisen välistä synergiaa, lisättävä palvelualan työpaikkoja edistämällä yrittäjyyttä ja vähentämällä pienten ja keskisuurten yritysten hallinnollista taakkaa ja alentamalla muita kuin palkkakustannuksia, ja lopuksi meidän täytyy kehittää integraatiota kaikkien ihmisten yhtäläisiä mahdollisuuksia koskevissa yleisissä politiikoissa korostamalla erityisesti niitä osa-alueita, jotka helpottavat työ- ja perhe-elämän yhteensovittamista.
Tämä kaikki on tehtävä Euroopan kansalaisia ajatellen. Se on tehtävä ajatellen niitä miehiä ja naisia, jotka työskentelevät ja elävät jokapäiväistä elämää maissamme. Lissabonin ylimääräisen kokouksen täytyy vakuuttaa Euroopan kansalaiset uudelleen siitä, että Euroopan unioni on uskollinen sellaiselle yhteiskunnalle, joka edistää yhteiskuntaan kuulumista ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta.

Damião
Arvoisa puhemies, puheenjohtajavaltio Portugalin ansioksi on luettava keskustelun keskittäminen kysymyksiin, joita ilman että ne olisivat uusia, lähestytään uudistavalla tavalla ja uskaliain tavoittein, alkaen kiireellisestä tarpeesta tarttua innovaatioon ja tekniikan jatkuvaan demokratisointiin perustuvan kilpailukyvyn haasteeseen ja tietäen, että Yhdysvaltojen teknologinen kehitys perustuu erittäin dynaamiseen yksityissektoriin mutta myös sotateollisuuteen ja jonkinasteiseen protektionismiin.
Myös Japania on arvostettava, sillä se antaa Euroopalle opetuksen työn organisoimisesta, valtion ja yritysten kuten myös työntekijän itsensä vastuusta yritystavoitteiden saavuttamisessa. Näistä kahdesta mallista meidän on omaksuttava se, mikä on käyttökelpoista, kuten yrityskapasiteetti ja työn organisointi, ja säilytettävä se, mikä Euroopassa on parasta, eli sen jälkiteolliseen talouteen sopiva yhteiskuntamalli.
On totta, että Eurooppaan tarvitaan 32 miljoonaa työpaikkaa, jotta yltäisimme Yhdysvaltojen työllisyysasteeseen, on lisättävä naisten työpaikkoja, sopeutettava syrjäytyneet ryhmät, vahvistettava sosiaalista yhteenkuuluvuutta (rakennerahastojen avulla ongelmaa ei ole toistaiseksi ratkaistu) ja integroitava viisi miljoonaa pitkäaikaistyötöntä, joista monet ovat sitä yritysten uudelleenjärjestelyjen seurauksena. Tarvitsemme uudenlaista pätevyyttä tietäen, ettei tekniikan käyttäminen ole laadukkaan työpaikan hiljainen tae. Tarvitsemme yhteiskunnallisten osapuolten, Pintassilgon mietinnön mukaisten uusien toimijoiden kasvavaa osallistumista ja vastuunkantoa voidaksemme saada aikaan työllisyyttä ja yritysten kilpailukykyä koskevat sopimukset. Meidän on ratkaistava köyhyysongelma ja tarvitsemme uusiin oloihin sopivan yhteiskuntamallin.
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, vastauksenne on sangen uskalias, joskin me tiedämme, että se ei riipu teistä vaan 15 jäsenvaltiosta. Itävallan kysymystä kommentoisin toivomalla, että tämä maa voisi kuulua niiden valtioiden joukkoon, joka mahdollistaa tämän ehdotuksenne toteutuksen. Mutta jos Itävalta tekee sen, se huijaa ja valehtelee osalle hallituksensa valitsijoista. Toivon, että se voisi tehdä niin!

Pérez Álvarez
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission puheenjohtaja, kansalaisemme saavat usein kuulla, olivatpa asioiden pohjustus tai päätelmät sitten millaisia tahansa, että elämme globaalistuneessa maailmassa. Kuulemme sen sijaan harvemmin, millainen rooli Euroopalla täytyy olla tässä tiedon, globaalistumisen ja teknologian yhteiskunnassa.
Arvoisa puhemies, mieleeni juolahti, että tämä johtuu luultavasti siitä, että meillä eurooppalaisilla on kenties sellainen käsitys, että Eurooppa on joskus varsin etäällä tärkeimmistä meitä huolestuttavista ja kiinnostavista asioista. Euroopan kansalaisten luultavasti tärkein huolenaihe terveyden jälkeen on työllisyys. Ja työllisyys on sidoksissa kilpailukykyyn.
Kaiken tämän takia meidän täytyy määritellä Euroopan rooli maailmantaloudessa, kilpailukykyisen Euroopan rooli, ja korostan juuri "kilpailukykyistä", mahdollistamalla uusien, parempien ja entistä laadukkaampien työpaikkojen synty nimenomaan siksi, että voisimme taata sosiaalisen yhteenkuuluvuuden. Sosiaaliset riskit, yhteiskunnan rikkonaisuus, työttömyys, sosiaalinen syrjäytyminen ja sosiaaliturvajärjestelmien epätasapaino ovat maailmanlaajuistumisen, teknologisten muutosten ja väestön ikääntymisen synnyttämiä väistämättömiä haasteita.
On siis välttämätöntä luoda edellytykset täystyöllisyydelle, joka sopii siihen muotoutumassa olevaan yhteiskuntaan, jota me kaikki rakennamme. Tämä edellyttää sellaista kasvun dynamiikkaa, joka takaa koko Euroopan unionille keskimäärin vähintään 3 prosentin vuotuisen kasvun.
Näin ollen mielestäni on välttämätöntä edistää dynaamista ja yrittäjyyttä korostavaa kulttuuria sekä sosiaalista yhteenkuuluvuutta lisäävää kulttuuria. Kaikki tämä on aivan välttämätöntä: teknologiset muutokset ja toimielinuudistukset.
On välttämätöntä oppia yhä nopeammin hyviä käytäntöjä ja myös luoda uusia sopivia käytäntöjä ja uudistaa poliittisia menetelmiä. Euroopalla on toki nykyisin käytössään suunnitellut institutionaaliset prosessit, joilla voidaan kehittää näitä politiikkoja ja luoda sellainen talous ja ennen kaikkea sellainen yhteiskunta, joka perustuu innovaatioihin sekä tietoihin ja taitoihin, ottamalla käyttöön tietoyhteiskuntaa sekä tietojen ja taitojen yhteiskuntaa koskeva eurooppalainen politiikka, rakentamalla Euroopan laajuinen koulutusyhteiskunta ja luomalla maailmalle suuntautunut eurooppalainen tiede- ja teknologia-alue.
Arvoisa puhemies, päätän sanomalla, että meidän on taattava sellaisten politiikkojen yhdistelmä, jotka suosivat kasvua ja työllisyyttä, varmistavat makrotaloudellisen vakauden ja vahvistavat euroa; jotka edistävät kasvua ja siirtymistä innovaatioiden sekä tietojen ja taitojen yhteiskuntaan ja talouteen. Rakennepolitiikkojen ja -uudistusten myötä, kansalaisia palvellen, saamme aikaan entistä läheisemmän ja ilman muuta myös entistä voimakkaamman Euroopan.

Van den Burg
Arvoisa puhemies, haluaisin yhtyä kaikkiin näihin kiitoksiin puheenjohtajavaltio Portugalin tavoitteista tämän ylimääräisen kokouksen yhteydessä. Erityisesti pyrkimys saada aikaan sosiaali- ja talouspolitiikan todellinen koordinointi täydessä laajuudessaan vetoaa minuun kovasti. Haluaisin pyytää kiinnittämään huomiota kolmeen erityiseen asiaan.
Ensimmäinen asia on yhteinen johtaminen. Puheenjohtajavaltio Portugali on ottanut asialistalle hyvin selkeästi innovoinnin sosiaalisen ulottuvuuden, mutta mielestäni tämä ulottuvuus on vielä liian etäällä pyrkimyksistä kannustaa uuteen toimintaan. Sosiaalinen ulottuvuus täytyy mielestäni myös saada juuri uusiin eurooppalaisiin yrityksiin, olivatpa ne suuria monikansallisia yrityksiä tai pieniä tietojenkäsittely- ja teleliikennealan nopeasti kasvavia yrityksiä. Haluaisin avata uudelleen keskustelun yhteisestä johtamisesta, niin että keskusteltaisiin yrityksen laajemmasta käsitteestä sijoittajien yhteisönä ja että mukana olisi työmarkkinaosapuolten ja kaikkien asianosaisten rooli. Puheenjohtajavaltion asiakirjassa havaitsin viimeisellä sivulla aikomuksen perustaa teollisten muutosten seurantakeskus. Mielestäni tällaisella seurantakeskuksella voisi olla merkittävä rooli, ja haluaisin pyytää, että tähän asiaan tartutaan tehokkaasti, ja haluaisin pyytää erityisesti UNICEa, Euroopan yhteisöjen teollisuusliittoa, tuomaan mukaan tähän asiaan myös hieman lisää sitoutumista ja innokkuutta. Minua on häirinnyt, että se tätä huippukokousta varten tarkoitetuissa asiakirjoissaan erityisesti esittää toivomuslistoja viranomaisten toiminnasta mutta ei painota omia sitoumuksiaan ja omaa rooliaan kokonaisuutena. Mielestäni - oli miten oli - myös sen pitäisi tehdä yhteistyötä näissä toiminnoissa.
Toinen asia, jonka haluaisin mainita lyhyesti, on verotuksen koordinointi, koska luulen, että minulla ei ole aikaa käsitellä kolmea asiaa. Puheenjohtajavaltio mainitsee yritysverotuksen hankaluuden ja ilmaisee, että Montin paketissa on tässä asiassa huomattava umpikuja. Haluaisin vielä kerran pyytää, ennen kaikkea komissiolta, laajaa analyysia yritysverotuksen kehityksestä ja haluaisin ehdottaa jäsenvaltioille, että ne harkitsisivat myös tässä asiassa eräänlaista Luxemburgin prosessia, koska kun tarkastelen kertomusta, näen siinä erityisesti myös esimerkkejä parhaista käyttökelpoisista käytännöistä. Pyydän siis kiinnittämään huomiota myös tähän asiaan.

Ghilardotti
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission puheenjohtaja, monia asioita on jo sanottu, joten jos puhuu viimeisenä, on olemassa se vaara, että tulee toistaneeksi asioita. Haluaisin kuitenkin todellakin kiittää Portugalin puheenjohtajavaltiota esitetystä asiakirjasta ja neuvoston puheenjohtajan pitämästä vakuuttavasta puheesta.
Kuten puheenjohtaja Guterres muistutti, on totta, että Lissabonissa ei ole tarkoitus panna alulle uusia prosesseja, vaan lähentää Luxemburgin, Cardiffin ja Kölnin prosesseja. Kuitenkin ensimmäistä kertaa vuosien jälkeen asetamme itsellemme strategisen tavoitteen, ja minusta tämä on erittäin tärkeää: tarkoitus on tehdä unionista talousalue, joka perustuu innovaatioon ja tietämykseen talouskasvun lisäämiseksi ja laadukkaan täystyöllisyyden ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden saavuttamiseksi. Viime vuonna komissio oli tehnyt tutkimuksen, josta kävi ilmi, että jos pätevyyttä ja ammatillista koulutusta koskeviin kysymyksiin ei puututa perusteellisesti, vuonna 2010 ammattitaito on vanhentunutta 80 prosentilla tämänhetkisistä työssäkäyvistä, mikä syventää olemassa olevaa eriarvoisuutta ja saa aikaan uutta: tarvitaan siis jatkuvaa koulutusta ja merkittävää investointia tietoon ja tietämykseen.
Myös tutkimusta, toista strategista alaa, on välttämätöntä lisätä jäsenvaltioissa, Euroopassa; on välttämätöntä ottaa suuri harppaus laadun lisäämiseksi merkittävästi, siirtyä puiteohjelmista eurooppalaiseen tutkimuksen alueeseen, yhteiseen tutkimuspolitiikkaan. Ja innovaation ei pidä olla ainoastaan rakenteellista, teknologista, vaan sitä on saatava aikaan myös menettelyissä ja toimenpiteissä. Kuten kollega Van Lancker jo sanoikin, " sosiaaliasioiden" neuvostolla pitää olla sama merkitys kuin Ecofin-neuvostolla. Tämän lisäksi pitää vahvistaa sosiaalista vuoropuhelua siten, että se on ensisijainen hyväksynnän väline tarvittavien muutosten toteuttamiseksi.
Lissabonia ei pidä muistaa ainoastaan erinomaisesta valmistelevasta asiakirjastaan, vaan huippukokouksena, joka uuden vuosituhannen alussa aloittaa uuden merkityksellisen käänteen Euroopan kehityksessä, työllisyydessä ja sosiaalisessa yhteenkuuluvuudessa.

Torres Marques
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, haluaisin onnitella teitä Euroopan saamisesta yksimieliseksi siitä, että talouden nykyaikaistaminen ja sosiaalinen yhteenkuuluvuus ovat käsitteitä, jotka voi sovittaa yhteen. Lissabonin huippukokouksen valmistelut antavat näyttöä siitä, että Euroopassa ei tehdä riittävästi työtä ja että mikäli haluamme olla maailman dynaamisin alue, meillä on oltava myös enemmän tietoa ja kykyä käyttää sitä. Työllisyysasteen nostamiseksi ja sosiaaliturvajärjestelmien rahoittamiseksi meidän on työskenneltävä pitempi aika elämästämme ja ennen kaikkea meidän on saatava enemmän ja paremmin koulutettuja naisia työelämään. Toivomme siis, että Lissabonin huippukokous myötävaikuttaa nykyisen naisten työllisyysmallin muuttamiseen. Haluaisin kysyä teiltä, arvoisa puheenjohtaja, uskotteko te, että tämän huippukokouksen perusteella tehdään päätelmiä, joiden pohjalta voidaan ryhtyä konkreettisiin ja ajallisesti määriteltyihin toimiin niin, että naisilla olisi suurempi osa paitsi työelämässä, mutta ennen kaikkea myös uudessa tietoon pohjautuvassa taloudessa?

Guterres António
. (PT) Hyvät parlamentin jäsenet, haluaisin antaa suurkiitokset niistä tärkeistä ja erinomaisista puheenvuoroista, joilla olette osallistuneet tähän Lissabonin ylimääräisen huippukokouksemme valmistelemiseksi käytyyn keskusteluun. Mielestäni tämä keskustelu on ollut tarpeellinen, samoin kuin parlamentin osallistuminen siihen, sillä mielestäni Euroopasta puuttuu vielä strategia. Ja jotta tämän strategian aikaansaaminen olisi mahdollista, toimielinten on liittouduttava tavalla, joka ylittää luonnolliset poliittiset erot. Tuo liittoutuma toteutuu muuten jo täysin siinä erinomaisessa yhteistyössä, jota Romano Prodin johtama komissio ja sen asiakirja ovat juuri tehneet Lissabonin huippukokouksen valmistelemiseksi. On kuitenkin tärkeää, että parlamentin työskentelyllä on keskeinen rooli.
Toivoisin, että Lissabonin huippukokouksessa voisimme yhteisestä strategiasta sopimisen lisäksi päättää joukosta konkreettisia toimia ja avoimesta koordinaatiomenetelmästä. Haluaisin esittää kaksi esimerkkiä, jotka liittyvät muuten siihen, mitä täällä on puhuttu konkreettisista toimista, jotka minä haluaisin hyväksyttävän: yksi niistä on se, että vuonna 2002 kaikki Euroopan koulut ja koulutuskeskukset liitettäisiin Internetiin ja että samalla niissä olisi myös henkilökuntaa, joka olisi pätevää antamaan välttämätöntä koulutusta, jotta peruskoulusta pääsevät nuoret ja kaikki, jotka saavat ammatillista koulutusta, olivatpa he sitten työttömiä tai eivät, voisivat saada eräänlaisen tietoyhteiskunnan "ajokortin", jonka avulla he osaisivat käyttää tietokonetta ja surffailla Internetissä. Jos näin käy, olemme luomassa edellytyksiä sille, ettei tietotekniikka olisi yhteiskunnallisia eroja luova tekijä, joka syventäisi kuilua onnistujien ja epäonnistujien välillä, vaan se olisi päinvastoin yhdentymisen ja syrjäytymisen ehkäisyn kannalta tärkeä suunnanantaja.
Toinen esimerkki: keskustelua käytiin naisten osallistumisesta työmarkkinoille sekä yleensäkin naisten ja miesten yhtäläisistä mahdollisuuksista yhteiskunnassa. Konkreettiset toimet, jotka liittyvät siihen, mistä hetki sitten puhuin perheiden ja ennen kaikkea lasten tukipalveluiden ottamisesta yhteiseksi tavoitteeksi, ovat ratkaiseva tekijä, jotta luotaisiin työpaikkoja ja taattaisiin samanaikaisesti yhtäläiset mahdollisuudet sekä naisten aikaisempaa paljon runsaampi mukanaolo työelämässä.
Tarvitaan siis konkreettisia toimia mutta myös avoin koordinaatiomenetelmä, joka auttaisi meitä niissä eri ulottuvuuksissa, joihin täällä viitattiin, saamaan Euroopan eri toimielimet ja hallitukset soveltamaan yhteisiä toimintasuunnitelmia ja käyttämään yhteen sovittamisen toteutumiseksi määriin sidottuja ja toteen näytettäviä välineitä.
Tämän päivän keskustelussa lausuttiin monta nykyajan keskeisiin käsitteisiin kuuluvaa sanaa: maailmanlaajuistuminen, tietoon pohjautuva yhteiskunta, vanhan ja uuden talouden välinen suhde. Kaikki nämä sanat ja niiden takana olevat käsitteet voivat merkitä samanaikaisesti mahdollisuuksia ja ongelmia. Ja meille esitettävä haaste on ongelmien muuttaminen mahdollisuuksiksi ja ennen kaikkea välttää hinnalla millä hyvänsä mahdollisuuksien muuttuminen ongelmiksi. On ilmeistä, että onnistumisemme edellytyksenä on kaksi asiaa, jotka ovat keskeisiä kaikilla aloilla: ensimmäiseksi erittäin voimakas panostus ihmisiin ja niin monien parlamentin jäsenten tänään mainitsema avainkäsite: elinikäinen koulutus ja kasvatus merkitsee panostusta ihmisiin, mikä on ratkaiseva kysymys, jotta kaikki nämä aiheet muodostuisivat meille kaikille mahdollisuuksiksi. Ihmisiin panostamisen lisäksi on kuitenkin välttämätöntä, että julkisella vallalla, olipa kyse sitten kansallisista valtioista, Euroopan unionista tai maailmanlaajuisista instituutioista, olisi lainsäätämismahdollisuuksia, jotta yritykset ja yksilöt olisivat kilpailukykyisiä ja jotta olot olisivat tasa-arvoiset ja yhteiskunnallisesti oikeudenmukaiset.
Tämä on totta maailmanlaajuistumisen osalta. Maailmanlaajuistuminen sallii sen, että vauraus, kansainvälinen kauppa ja tuottavuus lisääntyvät. Mutta hallitsematon maailmanlaajuistuminen, sellaisena kuin se nykyään on, tai maailmanlaajuistuminen, jossa suuri osa maailman väestöstä ei panosta vahvasti ihmisiin, on syrjäytymistä, jakautumista ja rikkaiden ja köyhien välisen kuilun syvenemistä aiheuttava tekijä. Tämä on totta tietoyhteiskunnassa, joka voi antaa vauhtia uudenlaiselle mahdollisuuksien tasavertaisuudelle mutta myös erottaa entistä jyrkemmin toisistaan ne, jotka sinne pääsevät ja ne jotka eivät, mikä on totta myös vanhan ja uuden talouden välisissä suhteissa.
Kyseessä ei sitä paitsi ole ensimmäinen kerta, jolloin teknologinen muutos muuttaa yhteiskuntasuuntausta ja talouden organisaatiota. Ja näinä suurien muutosten aikoina on aina pitänyt paikkansa, että ongelmat, erityisesti vanhan talouden työllisyyttä koskevat, ratkaistaan aina uuden talouden ja sen välineiden avulla.
Annan yhden esimerkin: meillä on Euroopassa tekstiiliteollisuutta. Eurooppalaisen tekstiiliteollisuuden olemassaolon on jatkuttava, mutta se tapahtuu vain, jos voimme käyttää siinä tietoyhteiskuntaan soveltuvaa teknologiaa. Ja on erittäin kummallista, että tällä hetkellä niin kutsutun uuden talouden sektoreiden jo olemassa olevissa työpaikoissa on puutetta 800 000 pätevästä henkilöstä samaan aikaan kun työttömiä on miljoonia. Tämä merkitsee sitä, ettemme ole vielä osanneet käyttää uuden talouden välineitä ratkaistaksemme vanhan talouden ongelmat, joita ei koskaan voida ratkaista sen saman vanhan talouden mukaisen logiikan avulla.
Lopuksi haluan vastata yhteen minulle esitettyyn kysymykseen, eli siihen, puhunko täällä 15:n vai 14 maan puolesta. Vastaus on yksinkertainen: puhun 15 maan nimissä. Yksi puheenjohtajavaltio Portugalin takaamista asioista on Itävallan täydellinen osallistuminen unionin KAIKKIEN toimielinten toimintaan. Se ei estä Portugalin hallitusta, samoin kuin ei varmasti myöskään useita muitakaan Euroopan hallituksia, taistelemasta yhtä maata vastaan, vaan taistelemasta arvojen ja periaatteiden puolesta. Kummallista kyllä, periaatteet ja arvot ovat olleet olemassa ennen poliittisia liikkeitä, kuten esimerkiksi sosiaalidemokraatteja tai kristillisdemokraatteja. Puhun periaatteista ja arvoista, jotka ovat samat kuin valistuksen aikakaudella ja korostavat järjen ensisijaisuutta. Sillä mikäli moderneilla yhteiskunnilla on nykyisin jokin vihollinen, se on poliittisen käytöksen irrationaalisuus. Ja tuota irrationaalisuutta voi kutsua poliittiseksi populismiksi, kiihkonationalismiksi, uskonnolliseksi fundamentalismiksi, rasismiksi tai ulkomaalaisvastaisuudeksi. Tämä on keskeinen asia: ilman näiden arvojen tunnustamista talous ja työllisyys voivat olla olemassa, mutta nimenomaan Eurooppa ei olisi olemassa.

Prodi
, komissio. (IT) Arvoisa parlamentin puhemies, arvoisa pääministeri, esitän nopeasti muutamia huomioita tämän erittäin rakentavan ja merkittävän keskustelun päätöksenä.
Ensimmäinen huomio: emme lähde liikkeelle nollapisteestä. Kaikkien niiden, jotka ovat kaiketi havainneet sanoissamme liiallista optimismia, pitää ymmärtää, että emme lähde liikkeelle nollapisteestä. Euroopan unionissa lähdetään liikkeelle yhtenäisvaluutan ja yhtenäismarkkinoiden tuomien etujen avulla. Näin ollen Lissabonin huippukokouksessa lähdetään liikkeelle tämä perintö mukana, sitä pitää viedä eteenpäin niillä useilla aloilla, joilla tämä perintö ei ole lujittunut, sillä yhtenäismarkkinat eivät ole yhtenäiset niillä aloilla, joilla haluamme Lissabonissa edetä: ne eivät ole yhtenäiset julkisissa palveluissa ja yksityisissä palveluissa ilmenevien viiveiden takia; ne eivät ole yhtenäiset niiden viiveiden takia, joita ilmenee avoimuuden toteuttamisessa eikä niiden viiveiden takia, joita on nykyaikaisen tietotekniikan käytössä, kun pyritään saattamaan markkinat todellakin yhtenäisiksi tietotekniikan ja siten tehokkuuden näkökulmasta. Meidän pitää siis onnistua löytämään tarvittavaa kasvua tuotantokyvyssä saavuttaaksemme pitkitetyn talouskehityksen ilman inflaatiota. Meidän pitää kuitenkin olla tarkkoina. Nyt me kaiketi jaamme osiin tätä Lissabonia koskevaa keskustelua, mutta meillä on koko ajan mielessämme hyvin täsmällinen tavoite: meidän pitää luoda sellaiset taloudelliset ja sosiaaliset olosuhteet, joiden avulla voimme saavuttaa pitkitetyn kasvun: taloudelliset olosuhteet, tehokkuuden ja tuotantokyvyn me olemme jo luetelleet; sellaiset sosiaaliset olosuhteet, joiden avulla voidaan välttää yhteiskuntamme tulojen pirstoutuminen ja jakautuminen, mikä on yksi suurimmista vaaroista. Haluan muistuttaa siitä, sillä se on hyvä pitää mielessä: tuloja koskeva eriarvoisuus on viime aikoina jatkanut kasvuaan Euroopassa. Tätä ongelmaa ei ehkä ole mahdotonta ratkaista tällä hetkellä, mutta se voi olla sitä huomenna. Tässä asiassa vastuu on siis markkinoilla ja julkisilla taholla.
Lissabonissa meidän pitää tehdä eräitä hyvin konkreettisia päätöksiä. Otan sen puitteissa jälleen esille erään erityisseikan, koska asiassa on viitattu monesti Yhdysvaltoihin. Yhdysvalloissa nämä uudet markkinat, tämä innovaatio, tämä innovaation levittäminen suuri loikkaus eteenpäin on se, että juuri telematiikan innovaatiolla tietoja voidaan levittää myös syrjäisille seuduille ei missään tapauksessa tapahtunut ainoastaan yksityisten tahojen tekemien aloitteiden kautta. Suuria investointeja on tehty liittovaltion tasolla, osavaltion tasolla ja paikallisella tasolla. Ne ovat olleet merkittäviä, ja ne ovat olleet nykyaikaisiin infrastruktuureihin tehtyjä investointeja. Huomatkaa, että tässä asiassa meidän välitön tehtävämme toistan, välitön julkisella ja muilla eri tasoilla on tiedon valtateiden rakentaminen, eli niiden teiden, joilla nämä uudet ajoneuvot kulkevat. Markkinat, yksityiset tahot ja yritykset rakentavat ajoneuvot, joiden avulla kuljetaan eteenpäin, mutta juuri meidän velvollisuutemme on rakentaa uudet valtatiet. Siispä se, mitä pääministeri Guterres sanoi tietokoneista joka koulussa, verkostosta, jonka pitää kattaa kaikki syrjäseudut, on velvoite, jota ei voida jättää yksinomaan markkinoiden harteille, koska sitä ei yksinkertaisesti tehdä markkinoiden puitteissa, mutta toisaalta ilman sitä me emme voi saavuttaa niitä uusia välttämättömiä kehitystä ja tuotantokykyä koskevia tavoitteita. Meidän tehtävämme on siis välttää kriisi syrjäisillä talousaloilla, mikä ei merkitse keskittämistä, se ei merkitse keskitettyä ohjelmointia, vaan se merkitsee sitä, että syrjäisille talousaloille annetaan samat mahdollisuudet kuin keskitetyille talousaloille. Tässä syy siihen, miksi ohjelma pitää kohdentaa kouluihin, tässä syy, miksi meidän pitää tarttua kokonaiseen ikäluokkaan ja toimia määrätietoisesti ja tehdä kaikkemme, jotta siinä ikäluokassa kukaan ei jäisi uuden lukutaidon opetuksen ulkopuolelle.
Lissabonin huippukokouksella on siis hyvin täsmällinen strategia. Todellinen Lissabonissa kohdattava ongelma on mielestäni välittää uudenlaista uskallusta työllisyyttä ja kasvua koskevien kysymysten käsittelemiseen ja olla samalla tietoisia siitä, että me pystymme siihen, ja siten meidän pitää kulkea kohti tätä vakaisiin tasapainotilanteisiin perustuvaa mallia. Tehdäkseni yhteenvedon tämän päivän keskustelusta, haluaisin käyttää ilmaisua, jota yksi teistä parlamentin jäsenistä on käyttänyt, ellen väärin muista, se oli jäsen Goebbels, joka sanoi, että Euroopassa on tulevaisuuden alijäämä. Tästä on yksinkertaisesti kyse. Surkuttelimme pitkään itseämme, kun samaan aikaan ne siemenet, jotka olimme suurin uhrauksin kylväneet Euroopan juurille, tuottivat hedelmää. Minä pyydän, yritetään nyt tehdä loppu myös tästä tulevaisuuden alijäämästä ja antaa uusille sukupolville merkitys ja yritetään ajatella, että teemme yhdessä työtä vaatimattomasti mutta vakavamielisesti jonkin kestävän puolesta. Näin ollen on selvää, että kolmen prosessin yhdistäminen on välttämätöntä. Valitettavasti meidän terminologiamme on kammottavaa, mutta yhdistämme nyt todellakin makrotalouteen, työhön ja rakenteellisiin kysymyksiin liittyvä ongelmat, ja vasta silloin meillä on kyky ja mahdollisuus saavuttaa ne tulokset, jotka halusimme varsin yksinkertaisten, vaikkakin erityisten toimien avulla. Muistakaamme eurooppayhtiö: emme ole vielä saavuttaneet yksimielisyyttä eurooppayhtiöstä, mutta sadattuhannet yritykset pyytävät sitä meiltä. Tämä meidän pitää saada aikaansaada hinnalla millä hyvänsä, sillä pelkästään ajatus siitä, että toimisimme 15 maassa, joista jo tätä nykyä on muodostumassa yksi ainoa, joilla on erilaiset säännöt yritystä koskevista perusperiaatteista, on mahdoton: emme onnistu myymään sitä, koska siinä ei ole mitään mieltä.

Sama pätee myös eurooppapatenttiin: sitäkään me emme onnistu myymään; sama pätee sopimuksentekoa koskeviin sääntöihin, pääomamarkkinoihin; samoin se koskee sosiaaliturvan yhteensovittamisen siemeniä, sillä on hyödytöntä ajatella suuria liikkuvuuden mahdollisuuksia ja että saamme aikaan sellaisia menestyksekkäitä ohjelmia, kuten Erasmus ja Sokrates, joiden avulla voimme saada ihmiset liikkumaan enemmän, jos meillä sitten on sellaiset sosiaaliturvaa koskevat säännöt, jotka eivät auta meitä tuon liikkuvuuden edistämisessä.
Näin me siis monia palasia yhteen kokoamalla annamme merkityksen Lissabonin huippukokoukselle. Uskoakseni annamme sen juuri siksi, että Portugalin puheenjohtajakausi on vetänyt yhdistymisen langoista ja koonnut yhteen mosaiikin eri palaset. Nyt meillä on hallussamme tämä perintö, ja minä toivon, että Lissabonissa me löydämme yhtenäisyyden sen toteuttamiseksi, koska uskon, että me tarvitsemme sitä ja samoin tarvitsemme odottamatonta satoa.

Puhemies
 Paljon kiitoksia, arvoisa komission puheenjohtaja, ja paljon kiitoksia, arvoisa neuvoston puheenjohtaja siitä huomattavasta panoksesta, jonka annoitte tähän mielenkiintoiseen ja tärkeään keskusteluun.
Olen ottanut vastaan kuusi työjärjestyksen 37 artiklan 2 kohdan mukaista päätöslauselmaehdotusta.
Äänestys toimitetaan keskiviikkona klo 12.00.
Keskustelu on päättynyt.
(Istunto keskeytettiin klo 21.15. ja sitä jatkettiin klo 21.00.

Puhemies
Ennen kuin jatkamme istuntoa, haluaisin huomauttaa eräästä asiasta, josta aina iltaistunnoissa huomautan. Koska kasvot täällä kuitenkin vaihtelevat, on monia, jotka eivät vielä tiedä sitä. Minulla on teille eräs pyyntö, nimittäin että edistäisitte asioiden sujuvaa käsittelyä pitämällä kiinni puheajoista. Siihen on kolme perustetta. Ensimmäinen on vanha juhlia koskeva sääntö: mitä myöhäisempi ilta, sitä hauskempaa vierailla. Täysistuntoon tämä ei kuitenkaan päde. Toinen peruste on, että myös täällä lasikopeissa istuvat ihmiset, tulkit, haluavat kotiin. Kolmas peruste on, että tulkkien ohella kulissien takana on vielä monia muita ihmisiä, joiden on oltava töissä istunnon loppuun asti, jotta esimerkiksi pöytäkirja saadaan huomiseksi valmiiksi. Pyydän teitä siis pitämään kiinni puheajoista, niin pääsemme eteenpäin sujuvasti!

Ympäristöulottuvuuden sisällyttäminen kehitysmaiden kehitysprosessiin
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana Wijkmanin laatima kehitysyhteistyövaliokunnan suositus toiseen käsittelyyn (A5-0051/2000) neuvoston yhteisestä kannasta Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen antamiseksi ympäristöulottuvuuden sisällyttämisestä täysimääräisesti kehitysmaiden kehitysprosessiin (12485/1/1999-C5-0013/2000-1999/0020(COD)).

Wijkman
esittelijä. (SV) Arvoisa puhemies, vuoden 1997 Brundtlandin kertomuksen jälkeen on ollut selvää, että taloudellista kasvua yksipuolisesti painottavasta politiikasta ei voi tulla tai se ei voi olla kestävää pitkällä aikavälillä. Meidän kaikkien haasteeksi muodostuu sosiaalinäkökohtien ja ympäristönäkökohtien mukaan liittäminen. Se merkitsee muun muassa sitä, että ympäristönäkökohtia ei voi tarkastella alakohtaisena kysymyksenä, vaan että mahdolliset tuotannosta, liikenteestä, rakentamisesta ja niin edelleen aiheutuvat kielteiset ympäristöseuraukset on selvitettävä suunnitteluvaiheessa ja ne on minimoitava erilaisten toimien avulla.
Rion konferenssi merkitsi sellaisen toimintaohjelman laatimista, jossa tuodaan esiin jokaisen alan tärkeimmät tähän asiaan liittyvät ongelmat ja josta käy ilmi se, kuinka ympäristön- ja luonnonvarojen suojelu otetaan huomioon. Vaikka asiakirja onkin satojen sivujen mittainen, ohjelmaa kannatetaan kuitenkin yleisesti. Jotta tässä välttämättömässä yhdentymisessä päästäisiin eteenpäin, menetelmiä on kehitettävä. Lisäksi meidän on valittava mittarit, jotta saamme jatkuvasti tietoa siitä, mitä tapahtuu, meidän on annettava lisää tietoa, toteutettava koehankkeita ja niin edelleen.
Tällaista työtä on tehty jo usean vuoden ajan OECD:n valtioissa. Sitä voitaisiin painottaa enemmänkin, mutta se on ainakin käynnissä. Useiden kehitysmaiden laita on huonompi. Niiltä puuttuvat sekä tarvittavat tiedot että voimavarat, jotta mukaan voitaisiin liittää ympäristönäkökohdat sekä se ennalta ehkäisevä työtapa, joka on Riossa tehtyjen päätösten varsinainen sisältö. Tässä yhteydessä avustukset voivat olla merkittävässä asemassa. Avustuksien antajana meillä on ylipäänsä suuri vastuu huolehtia siitä, että viemme sellaista osaamista ja tekniikkaa, jotka ovat kestäviä pitkällä aikavälillä ja joista ei toisin sanoen aiheudu vakavia haittoja ympäristölle ja luonnonvaroille.
Tänään keskustelun aiheena olevan säännöstelyehdotuksen tarkoituksena on huolehtia siitä, että EU sisällyttää ympäristönäkökohdat kaikkeen avustustoimintaansa. Pitkän aikavälin tavoitteena on tietenkin se, että tällainen sisällyttäminen, tai valtavirtaistaminen, joksi sitä kutsutaan, tapahtuu automaattisesti, toisin sanoen, ilman erityisiä määrärahoja tai ohjelmia. Menetelmät vaativat kuitenkin vielä paljon kehittämistä. Erityisesti sekä komission että edunsaajavaltioiden tietoja ja pätevyyttä on lisättävä.
Olen vastannut toisen käsittelyn valmisteluista. Työni merkittävänä lähtökohtana ovat tietenkin olleet ensimmäisestä käsittelystä saadut kokemukset ja siinä yhteydessä tehty työ. Parlamentti esitti silloin lukuisia tarkistusehdotuksia, joista neuvosto hyväksyi noin kolmasosan ennen toista käsittelyä. Analysoituani tilannetta olen ennen kaikkea tunnistanut kolme, neljä kysymystä, joissa parlamentin on mielestäni yritettävä saada aikaan muutoksia neuvoston ehdotukseen. Tärkeimmät kysymykset mainitakseni, kyse on ensiksikin määrärahojen suuruudesta. Lisäksi kyse on toiminnan ohjaamisesta ja siitä, kuinka säännöstöä on tulkittava, toisin sanoen, että sen ei pidä koskea pelkästään kehitysmaiden toimintaa, vaan sen on tietenkin leimattava myös EU:n omaa toimintaa. Tämä ei merkitse sitä, että muut ensimmäisen käsittelyn yhteydessä esille nousseet kysymykset eivät olisi tärkeitä vaan sitä, että meidän on keskityttävä kaikkein tärkeimpiin kysymyksiin. Meidän on lisäksi luovuttava mahdollisimman paljon kaikesta vähemmän tärkeästä, jotta voisimme päästä neuvoston kanssa yhteisymmärrykseen.
Voin iloisena todeta, että käydyissä epävirallisissa keskusteluissa määrärahoja on voitu nostaa huomattavasti, nimittäin ehdotetuista runsaasta 50 miljoonasta eurosta noin 90 miljoonaan euroon. Sitä meidän pitäisi mielestäni tukea, mikä käy ilmi myös tarkistuksesta 11. Mielestäni tällä hetkellä ei ole mitään syytä tehdä mitään tämän säännöstön voimassaoloaikaa koskevia sitovia päätöksiä. Mielestäni neuvoston ehdotus voidaan hyväksyä, koska arviointi suoritetaan neljän, viiden vuoden kuluessa. Silloin parlamentti joka tapauksessa käsittelee kysymystä uudelleen.
Lopuksi haluaisin mainita kysymyksen, josta on vallinnut ja josta edelleenkin vallitsee erilaisia käsityksiä. Kyse on niin kutsutusta komitologiasta, toisin sanoen siitä, miltä tämän säännöstön toimeenpanon pitää näyttää. Siitä minulla on sellainen käsitys, että meidän on yritettävä päästä eroon järjestelystä, jossa jäsenvaltiot ovat suoraan tekemisissä täytäntöönpanon yksityiskohtien kanssa ja vastaavat niistä. Niiden pitää olla mukana tekemässä päätöksiä puitteista ja säännöistä, mutta itse hankkeen toteuttaminen on jätettävä komissiolle. Tässä asiassa olemme käsittelyn aikana ehdottaneet niin kutsuttua jaetun komitologian menettelyä (split comitology), mikä täyttäisi tarkoituksensa erinomaisesti. Toivon, että parlamenttikin ehdottaa sitä äänestyksen yhteydessä.
Pyytäisin vielä yhtä asiaa. Meidänhän tarvitsee neuvotella edelleen. Sen vuoksi ehdotankin jo nyt, että äänestys toimitetaan keskiviikkona.

Zimmerling
Arvoisa puhemies, kyseessä on erityisen merkittävä asetus, sillä enää ei voida sanoa: "Tuhoamme ympäristömme!", vaikka sitä olemme jo varsin pitkään tehneetkin, vaan nyt on jo melkein sanottava: "Ympäristö tuhoaa meidät!". Tehtävämme on nyt vastustaa sitä.
Teollisuusmaissa myönnetään huomattavia hyvityksiä ympäristön säilyttämiseksi ja suojelemiseksi. Kehitysmaissa on kuitenkin vielä luotava intensiivisesti asianmukaisia politiikkoja, strategioita ja hankkeita, jotta voitaisiin vastustaa lisätuhoja ja säästää ympäristöä.
On toteutettava toimenpiteitä, joissa otetaan huomioon ne vaikutukset, joita on kehitysmaiden integroimisella maailmantalouteen. Esimerkistä käy tässä jälleen Nigeria, missä maaöljyn pumppaaminen aiheuttaa ympäristölle huomattavaa kuormitusta. Myös tässä tapauksessa on edistettävä koulutus- ja kasvatustoimenpiteitä, jotta maata autettaisiin viime kädessä auttamaan itseään. Asetusta voidaan siten sisältönsä puolesta kannattaa koko laajuudessaan, joskaan neuvoston esittämät rahoituskeinot eivät ole varmasti läheskään riittäviä. Haluaisinkin sen vuoksi pyytää kaikkia parlamentin jäseniä äänestämään erityisesti tarkistuksen 11 puolesta, jotta hankkeelle saataisiin ainakin asianmukainen rahoitus, vaikka se jääkin tuntuvasti jälkeen tähänastisista arvioista ja kattaa vuosittain vain noin 13 miljoonaa euroa. Jo nyt on harkittava tuntuvaa korotusta sopimusta tai asetusta tarkastettaessa.

Rod
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, vaikka edistystä onkin vielä tapahduttava paljon, on totta, että Euroopan unioni on harjoittanut aina yhteistyö- ja kehityspolitiikkaa kehitysmaissa, ja mielestäni siihen on sisällytettävä ympäristöulottuvuus ja laadittava sellainen. Kestävän kehityksen käsite saa nimittäin täyden merkityksensä näissä maissa ja etenkin köyhimmissä niistä, sillä juuri ne kärsivät useimmiten suurkatastrofeista ja myös luonnonkatastrofeista, jotka ovat lisääntyneet tämän vuosisadan lopulla.
Saasteista ja niiden vaikutuksista on tosiaankin puhuttu paljon, mutta olemme nähneet, että luonnonkatastrofeja sattuu yhä useammin, kuten viime vuoden lopulla Keski-Amerikassa ja Venezuelassa ja nyt Mosambikissa ja Madagaskarissa. Nämä tuhoisat onnettomuudet johtuvat itse asiassa suurista ilmastonmuutoksista, joiden syntymiseen olemme vaikuttaneet, sillä ne ovat ihmisten ja etenkin teollisuusmaiden ihmisten toiminnan aiheuttamia. Kasvihuoneilmiöstä ja metsien tuhoutumisesta aiheutuu myös monia seurauksia.
Mitä tulee kehitysmaiden kehitysprosessin ympäristöulottuvuutta koskevaan asetukseen, neuvosto hyväksyi laajalti ne tarkistukset, joita esitimme ja jotka hyväksyimme ensimmäisessä käsittelyssä. Voimme olla tässä mielessä vain tyytyväisiä. Haluaisin kuitenkin korostaa erästä kohtaa, jonka neuvosto hylkäsi, epähuomiossa, niin ainakin uskon ja toivon, vaikka se on erittäin merkittävä: yhteistoimintaa eurooppalaisten toimijoiden ja paikallisten kumppanien välillä, joita ovat siis paikalliset kansalaisjärjestöt, perusyhteisöt ja biologisen monimuotoisuuden käyttöä koskevien perinteisten tietojen haltijat. Yksikään hanke ei yllä kunnon tehokkuuteen, jos sitä ei toteuteta tiiviissä yhteistoiminnassa asianomaisen väestön kanssa.
Sanon lopuksi, että jos onnistumme ohjauskomiteoiden luomisessa, luulen, että on ilmaistava uudelleen toive sellaisen valitusjärjestelmän luomisesta, joka on avoin kehitysmaiden kansalaisyhteiskunnalle, sellaisten toimien osalta, jotka ovat ristiriidassa perusteltujen yhteiskuntaan liittyvien huolenaiheiden kanssa.

Korhola
Arvoisa puhemies, kehitysmaiden kannalta kehityksen avain on niiden mahdollisuus itse osallistua itseään koskevaan kehitykseen sekä ongelman määrittelijänä että ratkaisujen hakijana. Kehitysyhteistyössä mukana olleena olen havainnut, että tämä lähestymistapa on viime vuosina kiitettävästi korvannut vanhan paternalistisen avustusideologian, jossa niin sanotut kehittyneet maat ajattelivat kehityksen olevan sitä, että meidän elämänmuotomme siirretään vähemmän kehittyneisiin maihin. Kehitysyhteistyön uusi paradigma korostaa kumppanuutta, jossa niin sanottu avunantaja on kuunteleva osapuoli. Sillä pitää olla malttia antaa asianomaisten itse määritellä, mikä heidän ongelmansa on, ja antaa heidän itse laatia suunnitelma tilanteen parantamiseksi ja itse toteuttaa ratkaisu. Avunantajan tärkein tehtävä on tehdä itsensä tarpeettomaksi ja huolehtia siitä, että työ luo hyvinvointia ja aktiviteettia paikan päällä.
Kollega Wijkman on tehnyt tässä suhteessa hyvän mietinnön, joka korostaa tätä ainoaa menestyksellistä ja moraalisesti kestävää paradigmaa. Kuitenkin toistaiseksi EU:n tasolla tätä lähestymistapaa sovelletaan skandaalimaisen huonosti kehitysmaiden tiede- ja teknologiahankkeiden suhteen. EU:n puiteohjelmat eivät ulotu kehitysmaihin. Toisin sanoen ympäristöä koskevissa tiede- ja teknologiahankkeissa ei voi olla mukana esimerkiksi pohjoisafrikkalaisia kumppaneita. Mikään ei toki estä heitä tutkimasta, mutta rahoitusmahdollisuuksia ei yksinkertaisesti ole, sillä kehitysmailla ei ole pääsyä mukaan konsortioihin rahaa hakevana osapuolena. Miksi näin ei ole? Onhan Itä-Euroopankin mahdollisuuksia mukaantuloon kasvatettu. Asia on sitäkin käsittämättömämpi, kun ajattelee, miten koskettavia meidän kannaltamme ovat esimerkiksi Pohjois-Afrikan aavikoitumisongelmat tai Välimeren ongelmat. Meidän on annettava rahoituksen muodossa enemmän vastuuta paikallisille tutkijoille, niin että voidaan rakentaa kehitystä, joka hyödyttää paikallisia ja jättää toiminnan jäljelle silloinkin kun rahoittajat poistuvat paikalta. Meidän tulee varmistaa, ettei yhtään hanketta toteuteta ilman paikallisten tutkijoiden panosta.

Scheele
Arvoisa puhemies, käsillä olevan asetuksen myötä Euroopan unioni saa välineen ja oikeudellisen sekä myös poliittisen vastuun sisällyttää ympäristöulottuvuus kehitysyhteistyöpolitiikkaansa. Siihen tarvitaan tietenkin välttämättä riittävää rahoitustukea. Siksi kannatan - niin kuin jo yksi ennen minua puhuneista - esittelijän tekemän tarkistuksen 11 tukemista.
Koska ympäristöulottuvuuden sisällyttämisessä kehitysmaiden kehitysprosessiin on kyse pitkän aikavälin sitoumuksesta, olen periaatteessa asetuksen aikarajoitusta vastaan. Väitteet, joiden mukaan liian pitkät neuvottelut neuvoston kanssa vaarantaisivat jo olemassa olevia ja parhaillaan toteutettavia hankkeita, saavat minut vakuuttumaan siitä, että asia on itse asiassa päinvastoin. Uskon myös, että tarkistus 9, jolla pyritään siihen, että siviiliyhteiskunta saataisiin mukaan tiedonvaihtoon ja asetuksen täytäntöönpanoon, on hyvin merkittävä, sillä siviiliyhteiskunnasta ja hyvän hallintotavan politiikasta käytävien keskustelujen ei nähdäkseni pitäisi ilmetä ainoastaan juhlapuheissa, vaan myös aktiivisessa poliittisessa päätöksenteossa.
Tuen niin ikään esittelijän ehdotusta jaetusta komitologiasta, jolloin strategisista suuntaviivoista päätettäisiin hallintomenettelyn yhteydessä ja täytäntöönpanosta neuvoa-antavan menettelyn yhteydessä.

Nielson
. (EN) Olemme toivottavasti lähestymässä erään vuosi sitten edellisen parlamentin aikana alkaneen prosessin loppua. Tämä aihe on itsessäänkin tärkeä, ja lisäksi tämä asetus ja siihen liittyvä trooppisia metsiä koskeva asetus ovat ensimmäiset kehitysyhteistyötä koskevat asetukset, jotka käsitellään yhteispäätösmenettelyssä. Monelle meistä tämä on siis kiinnostava oppimiskokemus.
Edellinen asetus umpeutui vuoden 1999 lopussa. Komissio ei ole tämän vuoden alusta lähtien voinut tehdä uusia rahoitussitoumuksia näihin budjettikohtiin. Tämä on saattanut komission ja Euroopan erittäin vaikeaan tilanteeseen. Tästä syystä haluamme saada hyväksymisprosessin päätökseen lähitulevaisuudessa. Olemme tässä yhteydessä tukeneet neuvoston puheenjohtajavaltion ja parlamentin esittelijän välisiä epävirallisia neuvotteluja, jotta pääsisimme kumpaakin osapuolta tyydyttävään ratkaisuun. Suurimmat erimielisyydet ovat koskeneet ohjeellisia määriä, komitologiaa ja asetuksen voimassaoloaikaa. Haluaisin kommentoida lyhyesti kutakin kysymystä.
Ohjeellisen määrän osalta toteaisin lyhyesti, että hyväksymme tarkistuksessa 11 tehdyt kompromissiehdotukset. Komitologia:
Olemme kannattaneet asetuksen hallinnoinnissa pikemminkin neuvoa-antavaa kuin hallintomenettelyä 28. kesäkuuta 1999 annetun neuvoston päätöksen 1999/468/EY mukaisesti, jossa todetaan: "Siten olisi noudatettava hallintomenettelyä, kun on kyse hallintotoimenpiteistä, esimerkiksi niistä, jotka liittyvät yhteisen maatalous- ja kalastuspolitiikan soveltamiseen tai budjettivaikutuksiltaan huomattavien ohjelmien toteuttamiseen." Mielestämme asetuksen puitteissa rahoitettavalla ohjelmalla ei ole huomattavia budjettivaikutuksia eikä se näin ollen vaadi hallintomenettelyä, vaan neuvoa-antava menettely on sopivampi.
Kun kuitenkin muistetaan neuvoston näkemys asiasta ja jotta sovittelulta voitaisiin välttyä, tuemme parlamentin tekemää kompromissiehdotusta jaetusta komitologiamenettelystä, jossa rahoitettavien toimien strategisia suuntaviivoja koskeviin päätöksiin sovellettaisiin hallintomenettelyä, kun taas yli 2 miljoonan euron suuruisten hankkeiden hyväksyntään sovellettaisiin neuvoa-antavaa menettelyä. Näin ollen komissio tukee periaatteessa tarkistusta 16 mutta pitää tarkistusten 19, 20 ja 21 sanamuotoa parempana.
Asetuksen voimassaoloajan osalta olemme tukeneet rajoittamatonta voimassaoloaikaa kuitenkin niin, että asetusta tarkistettaisiin säännöllisesti arviointien perusteella. Olemme kuitenkin tietoisia siitä, että jos täällä hyväksyttäisiin rajoittamaton voimassaoloaika, se johtaisi väistämättä sovitteluprosessiin. Tässä yhteydessä katsomme, että neuvoston ehdottama seitsemän vuoden voimassaoloaika on riittävä, ja näin ollen sovittelun välttämiseksi emme tue tarkistusta 18, jossa poistetaan asetuksen voimassaoloaika.
Viimeisenä tärkeänä kysymyksenä, joka on yhteinen sekä tälle että metsäasetukselle, ovat pankkivakuuksia koskevat tarkistukset. Olemme parlamentin kanssa samaa mieltä siitä, että komissio ei saisi asettaa byrokraattisia esteitä joidenkin kansalaisjärjestöjen pääsylle yhteisön rahoituksen piiriin. Tästä syystä komissio päätti heinäkuussa 1999 vaatia pankkivakuuksia ainoastaan yli miljoonan euron ennakkomaksuista. Näin ollen tämä ongelma on suurelta osin ratkaistu. Lisäksi komissio katsoo, että tällaiset asiat voidaan parhaiten ratkaista monialaisesti pikemminkin kuin erityisin asetuksin. Näistä syistä komissio ei tue pankkivakuuksia koskevaa tarkistusehdotusta 10.
Loput ympäristöasetuksen tarkistukset voidaan jakaa kahteen ryhmään: yhtäältä niihin tarkistuksiin, joissa muutetaan asetusehdotuksen soveltamisalaa tai sen väliintulomekanismeja; ja toisaalta niihin tarkistuksiin, jotka koskevat rahoitettavien toimien hallinnointia, erityisesti rahoitukseen liittyviä näkökohtia. Näiden kahden tarkistusryhmän osalta komission kanta on seuraava. Löytääkseen sellaisen kompromissiratkaisun, jonka avulla voitaisiin välttää sovittelu, komissio voisi tukea tarkistuksia 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7 ja 8, vaikka se katsookin, että ne eivät juurikaan tuo tekstiin lisäarvoa. Jos yhteisen kannan lukee huolellisesti, huomaa, että valtaosa näiden tarkistusten taustalla olevista huolenaiheista on jo huomioitu asetuksen rakennetta kuitenkin noudattaen.
Toinen tarkistusryhmä aiheuttaa komissiolle enemmän ongelmia, eikä se näin ollen tue niitä: komissio ei tue tarkistusta 9 - toimien yhteensovittamista paikallisten osapuolten kanssa, kuten mietinnössä sanotaan -, ei siksi, että se olisi eri mieltä sen periaatteesta, vaan siksi, että kyseinen artikla liittyy perustamissopimukseen, jossa viitataan ainoastaan yhteensovittamiseen jäsenvaltioiden kanssa.
Tarkistuksessa 12 ehdotetaan neuvoston käsittelemien hanke-ehdotusten arvon nostamista 2 miljoonasta eurosta 5 miljoonaan euroon. Koska useimpien hankkeiden arvo on jo nyt alle 2 miljoonaa euroa, tämä tarkistus ei ole aiheellinen. Lisäksi olemme huolissamme siitä, että tarkistuksen hyväksyminen johtaisi sovitteluprosessiin. Näin ollen komissio ei tue sitä.
Hankintaa ja markkinoille pääsyä koskevat tarkistukset - tarkistukset 13 ja 14 - merkitsisivät poikkeamista vakioiduista ja huolellisesti sovituista sanamuodoista. Joka tapauksessa, kuten pankkivakuuksienkin tapauksessa, komission mielestä ei ole tarkoituksenmukaista ratkaista tällaisia asioita erityisiin asetuksiin sisältyvin erityissäännöksin vaan pikemminkin monialaisesti.
Vastustamme tarkistusta 15, joka koskee ympäristöalan valvontayksikön perustamista, koska tämä on mielestämme komission sisäiseen organisaatioon liittyvä kysymys, jota ei pitäisi ratkaista asetuksella. Sellainen yksikkö on itse asiassa jo toiminnassa, vaikka aiommekin vahvistaa sitä entisestään.
Lopuksi: emme tue tarkistusta 17, koska se ei noudata asetusten tavanomaisia sääntöjä tai sanamuotoa ja katsomme sen tarpeettomaksi.

Puhemies
Paljon kiitoksia, arvoisa komission jäsen!
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 12.00.
Mikäli esittelijä toivoo käsittelyn lykkäystä, pyydän häntä anomaan sitä äänestystunnilla. Virkailijoiden mukaan se on silloin mahdollista.

Metsien säilyttäminen ja kestävä hoito
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana Bouwamin laatima aluepolitiikka-, liikenne- ja matkailuvaliokunnan suositus toiseen käsittelyyn (A5-0043/2000) ...
(Bouwman keskeyttää puhemiehen.)
Bouwman. (DE) Arvoisa puhemies, tässä on luullakseni nyt sattunut jokin virhe! Vuorossa on ensin vielä yksi mietintö. Puhuisin mielelläni nyt, mutta ennen minua on vielä yksi mietintö.
Puhemies. Paljon kiitoksia, hyvä kollega, tiesinkin heti keskustelun alkaessa, miksi olin niin tyytyväinen nähdessäni teidät täällä parlamentissa. Pyydän anteeksi, asiakirjat ovat menneet minulla jotenkin sekaisin. Näin käy taas kerran iltaistunnon vilskeessä. Unohtakaa, mitä olen sanonut tähän mennessä. Aloitamme uudelleen.
Esityslistalla on seuraavana Fernández Martínin laatima kehitysyhteistyövaliokunnan suositus toiseen käsittelyyn (A5-0048/00) neuvoston yhteisestä kannasta Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) antamiseksi toimenpiteistä kehitysmaissa olevien trooppisten ja muiden metsien säilyttämisen ja kestävän hoidon edistämiseksi (12487/1/1999-C5-0014/2000-1999/0015 (COD)).

Fernández Martín
. (ES) Arvoisa puhemies, vihimme tämän keskustelun myötä käyttöön - kuten komission jäsen Nielson sanoi - kehitysyhteistyövaliokunnan uudet valtuudet yhteispäätösmenettelyssä. Tänään käsittelemämme asetuksen tavoitteena on ottaa käyttöön toimenpiteitä kehitysmaissa olevien trooppisten metsien säilyttämisen ja kestävän hoidon edistämiseksi, niin että voitaisiin varmistaa tarvittavat rahoituspuitteet sellaisten toimien ja hankkeiden jatkamiseksi ja edistämiseksi, jotka käynnistettiin vuoden 1999 joulukuuhun asti voimassa olleen asetuksen nro 3062 hyväksymisen jälkeen.
Tämän rahoitusvälineen avulla unioni voi noudattaa biologista monimuotoisuutta koskevasta sopimuksesta, ilmastonmuutosta koskevasta puitesopimuksesta ja aavikoitumisen estämistä koskevasta yleissopimuksesta johtuvia velvoitteitaan. Kaikissa niissä todetaan, että on välttämätöntä tukea kehitysmaita niiden metsävaroihin liittyvien ongelmien ratkaisemisessa.
Vuosina 1990-1995 katosi yli 56 miljoonaa hehtaaria metsää. Tämä määrä jakautui epätasaisesti, mutta se vaikutti aivan erityisesti kehitysmaihin viljelysmaan pinta-alan lisääntymisen, infrastruktuurien rakentamisen tai luonnonkatastrofien tai tulipalojen takia.
Kyse on näin ollen erittäin suuresta ongelmasta, joka ei koske ainoastaan kehitysmaita vaan koko maapalloa ja kaikkia siellä asuvia elollisia olentoja ja josta parlamentti antoi lausuntonsa jo ensimmäisessä käsittelyssä edellisen vaalikauden lopussa 5. toukokuuta 1999. Sitä seurasi pitkä eikä suinkaan helppo neuvotteluprosessi neuvostossa, joka sai aikaan yhteisen kannan vasta joulukuussa 1999, sekä neuvoston, komission ja parlamentin välillä tarvittavan yksimielisyyden löytämiseksi. Tähän kaikkeen vaikutti talousarvio, joka asetti useita rajoituksia etenkin siksi, että Kosovon jälleenrakentamissuunnitelman aloittamiseen on välttämätöntä osoittaa varoja.
Parlamentti hyväksyi jo ensimmäisessä käsittelyssä yhteensä 34 tarkistusta, joista 18 neuvosto on sisällyttänyt yhteiseen kantaansa joko kokonaan tai osittain. Osaa 16 muusta tarkistuksesta, erityisesti tarkistuksia 5 ja 6, ei enää käsitellä vuoden 2000 talousarviota koskevan toimielinten välisen sopimuksen jälkeen. Neuvoston ja komission kanssa käymissämme keskusteluissa ja neuvotteluissa on keskitytty kolmeen kysymykseen: talousarvioon, aikatauluun ja komitologiaan.
Haluan korostaa erityisesti sitä, että kaikki osapuolet ovat olleet joustavia ja pyrkineet lähentämään talousarviota koskevia kantoja, niin että olemme päässeet budjettikohtaan B7-6201 alun perin ehdotetusta 9 miljoonan euron summasta, mikä merkitsi kaikkiaan 73 miljoonaa euroa koko ajanjaksoksi, sellaiseen sopimukseen, joka merkitsee 249 miljoonan euron summaa seuraavaksi seitsemäksi vuodeksi vuoden 2000 talousarviossa jo olevan 30 miljoonan euron lisäksi. Tämän talousarviota koskevan sopimuksen jälkeen - johon sisältyy myös aikataulua koskeva sopimus - erimielisyyksiä on ollut lähinnä komitologiaan liittyvissä kysymyksissä, joiden taustalla ovat parlamentin ja neuvoston perinteiset kannat. Olen sitä mieltä, että tulevaisuutta silmällä pitäen - ja Wijkmanin puheenvuorossa mainittuja ongelmia korostamatta - näitä kysymyksiä pitäisi tarkistaa toimielinten välisessä sopimuksessa, jotta parlamentin lainsäädäntömenettelystä voitaisiin tehdä entistä nopeampi ja sujuvampi.
Pyydän lopuksi, että parlamentti tukisi tarkistuksia 1, 7, 9, 10, 11 ja 12 ja äänestäisi muita tarkistuksia vastaan, sillä muuten komission ja neuvoston kanssa käydyissä neuvotteluissa saavutettu sopimus kaatuisi. Tämä pakottaisi meidät aloittamaan neuvotteluprosessin, keskeyttäisi joitakin toimia ja hankkeita ja aiheuttaisi epäilemättä vakavia ongelmia sille trooppisten metsien säilyttämis- ja ennallistamispolitiikalle, jota haluamme harjoittaa.

Scheele
Arvoisa puhemies, haluaisin antaa edelliselle puhujalle, esittelijä Fernández Martínille, tunnustusta hänen mietintönsä monesta kohdasta. Kaikissa budjettilinjauksissa on erittäin tärkeää puhua ennen kaikkea näiden linjausten rahoituksesta. Aivan samoin kuin edellisen mietinnön kohdalla, en ole tyytyväinen siihen, että asetuksella on aikarajoitus, mutta hyvin monien vaarassa olevien hankkeiden kannalta se on hyvä perustelu, jotta päästään mahdollisimman nopeasti yhteisymmärrykseen neuvoston kanssa.
Samoin kuin Wijkmanin mietinnön kohdalla olen esittelijän kanssa samaa mieltä jaetusta komitologiasta eli että strategiset suuntaviivat hyväksytään käyttämällä hallintomenettelyä ja hankkeet pannaan täytäntöön käyttämällä neuvoa-antavaa komiteaa. Mielestäni on todella tärkeää, että eri tarkistuksissa - esimerkiksi tarkistuksissa 2 ja 4 - painotetaan metsien väestöjen ja paikallisen väestön aktiivista osallistumista hankkeeseen. Uskon, että tämä on todella olennainen näkökohta, varsinkin kun puhutaan trooppisten ja muiden metsien kestävästä hoidosta kehitysmaissa.

Kreissl-Dörfler
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvä kollega Martín, olette esittänyt sangen selkeästi, mistä mietinnössänne on kyse. Paljon kiitoksia siitä. Tiedämme kuitenkin myös varsin hyvin, että kaikki hankkeet eivät etene toivomallamme tavalla. Sitä tärkeämpää meille onkin, että paikallinen väestö ja paikallisyhteisöt otetaan heti alkuvaiheessa mukaan suunniteltaessa, miten hankkeet on toteutettava, jotta varmistetaan, että nämä hankkeet, joita siis haluamme rahoittaa, ovat ekologisesti, sosiaalisesti ja myös kulttuurisesti kestäviä.
Paikallisten ihmisten etuja ei aina - sen tiedämme mekin - kunnioiteta, vaan usein ne alistetaan ja uhrataan tiettyjen ryhmien, kuten esimerkiksi monikansallisten puunjalostusyhtiöiden taloudellisille eduille. Tässä yhteydessä voisin kertoa paljonkin Brasiliasta ja siitä, miten tällaiset edut ovat edustettuina siellä, sillä yksi asia on varma: vieläkään ei ole tyydyttävästi selvitetty kysymystä, voidaanko trooppisia metsiä ylipäätään hyödyntää kestävästi vahingoittamatta niitä samalla pysyvästi. Juuri tässä kohden ei pitäisi leikata komission ja neuvoston osuuksia, sillä se olisi pikemminkin haitaksi.
Jos nimittäin metsien vahingoittamista jatketaan niin kuin tähän asti, paikalliset ihmiset joutuvat ensimmäisinä kärsimään ja sitten me kaikki koko maapallolla, sillä jo nyt voidaan todeta dramaattisia ilmastonmuutoksia. Meille on nyt myös hyvin tärkeää, että hankkeet voivat edetä keskeytyksettä. Siinä, mitä esimerkiksi vaadimme neuvostolta, ei ole kyse mistään tuulesta temmatuista vaatimuksista, ja uskonkin, että taitavasti neuvottelemalla asiassa voidaan edistyä, sillä edellytyksethän voidaan täyttää. Muuten voimme vain yhtyä kollega Fernández Martínin mietintöön; myös se, mitä kollega Scheele ja muut ovat sanoneet, on täysin meidän linjamme mukaista. Paljon kiitoksia parlamentin muille jäsenille tästä suurpiirteisestä aikalisästä.

Mathieu
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, trooppisten metsien tila on huolestuttava kahdessa mielessä. Köyhtyminen on paitsi määrällistä myös laadullista. Panoksena on planeettamme luonnon monimuotoisuus. Komissio toimi siis sopivaan aikaan tekemällä ehdotuksen uudeksi trooppisia metsiä koskevaksi neuvoston asetukseksi, ja minä tuen täysin esittelijän ehdottamia tarkistuksia, esittelijän, jonka asianmukaiselle ja terävälle työlle annan tunnustuksen. Hän avaa kiinnostavia näköaloja, ja haluaisin käsitellä niitä hieman lisää muutamien kohtien osalta.
Minusta on ensisijaisen tärkeää pohtia asetuksen soveltamisalaa. Sanon ensinnäkin, että hankkeet on kohdistettava paremmin trooppisten metsien kunnostamiseen. Vuoden 1995 neuvoston asetuksessa keskityttiin kuitenkin ehkä liian yksipuolisesti trooppisten metsien suojeluun, eikä siinä korostettu tarpeeksi niiden mahdollista tuottavuutta. Yhteisön tulevissa toimissa on lisäksi otettava huomioon kestävän metsätalouden kaikki näkökohdat. Tämä edellyttää metsien ekosysteemeistä riippuvaisten alkuperäiskansojen kunnioittamista. Tarkoituksena on muistaa, että näiden haavoittuvien kansojen välttämätön osallistuminen törmää huomattaviin esteisiin: kyseisillä metsäalueilla on usein levottomuuksia ja selkkauksia, liian usein ihmeratkaisuna pidetyllä matkailulla on näillä alueilla odottamattomia seurauksia, ja esteenä ovat myös paikalliset metsälait, joita ei juurikaan sovelleta tilanteisiin, joihin ne on tarkoitettu.
On tosin olemassa metsiä, joita suojellaan kaikelta tuotantotoiminnalta, mutta on myös sellaisia metsiä, jotka pidetään mukana taloudellisessa toiminnassa. Näin on Euroopan unionin metsien laita, ja kysyn teiltä, hyvät kollegat: missä oli yhteisön tuki eurooppalaisille metsille, kun myrsky tuhosi niitä viime joulukuussa? Tässä mietinnössä esitetty haaste on otettava tietenkin vastaan, mutta on myös laadittava todellinen yhteisön metsien säilyttämisen ja kestävän hoidon politiikka.

Nielson
. (EN) Minun tarvitsee tuskin korostaa, miten tärkeitä trooppiset metsät ovat maailmanlaajuisesti, sillä ne vaikuttavat ilmasto-oloihin, niissä on suuri osa maailman biologisesta monimuotoisuudesta ja myös miljoonat kehitysmaiden asukkaat saavat niistä elantonsa - polttopuu on tästä hyvä esimerkki. Näistä ja muista syistä Euroopan kansalaiset odottavat syystäkin, että yhteisö tukee trooppisten metsien säilyttämiseen ja kestävään hoitoon liittyviä toimia.
Puhun trooppisista metsistä, mutta itse asiassa tässä asetuksessa on edelliseen asetukseen verrattuna uutta se, että sen soveltamisalaan kuuluvat nyt kaikki kehitysmaat ja näin ollen sellaiset maat kuin Etelä-Afrikka, Kiina sekä Välimeren ja Lähi-idän alueet. Lisäksi asetuksessa viitataan erityisesti alkuperäiskansojen ja metsistä riippuvaisen väestön tarpeisiin sekä tarpeeseen ottaa huomioon sukupuolisidonnaiset näkökohdat. Olemme juuri keskustelleet ympäristöasetuksesta, ja tuolloin esittämäni huomautukset joistakin alakohtaisista kysymyksistä soveltuvat suurelta osin myös metsäasetukseen. Puhun tästä syystä hyvin lyhyesti.
Fernández Martínin mietintöön esitettyjen tarkistusten osalta komissiolla on seuraavanlainen kanta keskeisistä alakohtaisista kysymyksistä. Ohjeellinen määrä: komissio hyväksyy tarkistuksessa 9 ehdotetun 249 miljoonan euron kompromissisumman seitsemäksi vuodeksi. Komitologia: komissio tukee periaatteessa tarkistusta 11 mutta pitää tarkistusten 13, 14 ja 15 sanamuotoa parempana. Tarkistuksissa ehdotetaan jaettua komitologiamenettelyä, jossa vuotuisiin suuntaviivoihin ja ensisijaisiin tavoitteisiin sovellettaisiin hallintomenettelyä, kun taas neuvosto tutkisi yli 2 miljoonan euron suuruiset hankkeet neuvoa-antavassa menettelyssä.
Asetuksen kesto: sovittelun välttämiseksi komissio ei tue tarkistusta 12, jossa ei rajoiteta asetuksen kestoa. Mielestämme neuvoston ehdottama seitsemän vuoden kesto on hyväksyttävä kompromissi.
Pankkitakuut: komissio ei tue pankkitakuita koskevaa tarkistusta 8 aiemmin mainituista syistä. Vastustamme erityisiin budjettikohtiin tehtäviä erityissäännöksiä, sillä se on ristiriidassa yhteisen tavoitteemme eli hallintomenettelyjen yksinkertaistamisen ja yhtenäistämisen kanssa. Lisäksi katsomme, että tämä kysymys on jo suurelta osin ratkaistu vuonna 1999 tehdyssä komission päätöksessä.
Muiden tarkistusten osalta kantamme on seuraava.
Komissio pitää myönteisinä ja tukee tarkistuksia 7 ja 10. Pidämme tarkistusta 4 hyväksyttävänä. Emme tue tarkistuksia 2, 3 ja 6, sillä katsomme, että käsitteet on huomioitu toisaalla asetuksessa ensimmäisen käsittelyn jälkeen. Näin ollen selkeän ja tiiviin lainsäädännön nimissä haluaisimme, että nämä tarkistukset poistettaisiin. Emme tue tarkistusta 1, sillä se ei mielestämme juurikaan tuo lisäarvoa. Koska neuvostolla on kielteinen kanta tähän tarkistukseen, komissio haluaisi, että sekin poistettaisiin. Lopuksi: emme tue tarkistusta 5, sillä pidämme ilmaisua "vakavia epäilyjä" liian subjektiivisena, minkä vuoksi asetusta on erittäin vaikea panna täytäntöön. Lisäksi tämän tarkistuksen tavoite, nimittäin sosiaalisilta, kulttuurisilta, taloudellisilta tai ympäristövaikutuksiltaan kielteisten hankkeiden välttäminen, sisältyy vaikutuksia koskevia arviointeja koskevaan 4 artiklan 5 kohtaan.

Puhemies
Paljon kiitoksia, komission jäsen Nielson!
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 12.00.

Aluksella syntyvä jäte ja lastijäämät
Puhemies
Arvoisa kollega Jarzembowski, nyt koittaa tähtihetki!
Esityslistalla on seuraavana Bouwmanin laatima aluepolitiikka-, liikenne- ja matkailuvaliokunnan suositus toiseen käsittelyyn(A5-0043/00) neuvoston yhteisestä kannasta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin antamiseksi aluksella syntyvän jätteen ja lastijäämien vastaanottolaitteista satamissa (11195/1/1999-C5-0251/1999-1998/0249 (COD)).

Bouwman
. (NL) Arvoisa puhemies ja arvoisa komission jäsen, käsittelemme nyt hyvin tärkeää direktiiviä. Olemme keskustelleet täällä viime viikkojen aikana Erikan onnettomuudesta. On ajateltu kaikenlaisia uusia toimia kaksoispohjien, valvonnan ja tarkastuselinten valvonnan osalta lyhyellä aikavälillä. Jos tarkastelemme meren saastumista öljyn vuoksi tämäntyyppisten onnettomuuksien seurauksena, havaitsemme, että kysymys on kaikkiaan kolmesta prosentista. Alusten normaalista käytöstä aiheutuu kaksinkertainen määrä saastumista. Eikä siinä kaikki. Jos tarkastelemme rantojamme, voimme havaita esimerkiksi Alankomaissa, tämä pätee myös muihin maihin, että 49 prosenttia ajelehtivasta jätteestä tulee suoraan merestä. Vain 15 prosenttia on matkailijoiden aiheuttamaa, ja suuri osa on jopa alkuperältään mahdotonta selvittää, mutta sekin tulee luonnollisesti jostakin.
Lyhyesti sanottuna tämä direktiivi on hyvin tärkeä, koska taloudelliset vahingot ovat suuria ja koska lintujen, kalojen ja muiden elinympäristöjen laatu, joka on tärkeä asia, huononee. Lyhyesti sanottuna kysymys on meidän elinympäristöstämme. Tämän direktiivin motiiveista minun ei tarvitse sanoa enää mitään. Direktiivin laadun osalta haluan puhua komissiosta vain myönteisessä mielessä. Ensimmäisessä käsittelyssä oli toki runsaasti tarkistuksia, ja parlamentti on tukenut täysin niitä kaikkia. Tarkistuksia oli yhteensä 18. Niistä suuri osa on hyväksytty, mutta joitakin vähemmän tärkeitä ei ole hyväksytty. Ne tulevat kyllä tavalla tai toisella takaisin. Haluan kuitenkin keskittyä erityisesti yhteen hyvin tärkeään asiaan.
Olemme koko unionissa yhtä mieltä siitä, että merten saastuttamiselle täytyy tehdä jotakin. Viittaan vielä kerran Erikan tapaukseen mutta myös muihin asioihin. Olemme myös yhtä mieltä siitä, että on käytettävä sellaista periaatetta, että saastuttajat maksavat.
Tässä mietinnössä on tarkistus, jonka mukaan maksujärjestelmien koko kirjoa ei saa sallia Euroopan unionissa, koska jotkin satamien vastaanottolaitteistojen maksujärjestelmät eivät tee oikeutta sille, mikä on välttämätöntä ympäristömme pitämiseksi puhtaana. Tässä ei ole taloudellista kannustinta. Sallinette minun esittää tämän esimerkin hyvin selkeästi.
Eteläisissä jäsenvaltioissa käytetään itse asiassa suorien kustannusten periaatetta, mikä tarkoittaa, että jätteensä satamaan tuovat saastuttajat maksavat, mutta saastuttajat, jotka eivät tuo jätteitään satamaan, saastuttavat kyllä, mutta he eivät maksa.
Pohjoisissa maissa on järjestelmä, jossa taloudelliset tekijät ovat joka tapauksessa toisenlaisia. Kaikki maksavat siitä riippumatta, heittävätkö he jätteitä mereen vai toimittavatko ne satamaan. Tähän sisältyy tietynlainen taloudellinen kannustin, jolla pyritään tavalla tai toisella vaikuttamaan siihen, että jätteet toimitetaan satamaan. Tästä on kokemuksia, ja tästä on tehty tieteellinen tutkimus, ja tämä tuntuu toimivan.
Tämä on yksi syy siihen, että parlamentti pitää kiinni tästä asiasta, ja myös komissio, jota nyt puolustan, pitää kiinni siitä, että käytettäisiin prosenttiosuutta epäsuorista kustannuksista, jotka täytyy sisällyttää satamamaksuun.
Tätä me oikeastaan kannatamme. Se on yksi asia, että prosenttiosuuden pitäisi olla 90 prosenttia. Se voisi myös olla 75 prosenttia, mutta jokin pohja täytyy joka tapauksessa olla. Pohjan täytyy olla melko tukeva. Muuten palaamme järjestelmien kirjavuuteen ja meidän täytyy niin sanoakseni odottaa vielä vuosia, ennen kuin olemme ottaneet opiksemme asiassa, jonka nyt jo oikeastaan tunnemme. Siksi haluaisin vakuuttaa kaikille, että näistä syistä on järkevää valita järjestelmä, jossa epäsuorat kustannukset sisällytetään tavalla tai toisella satamamaksuihin. Kun tarkastelee komission ehdotusta sellaisenaan, voi havaita, että jokin maa voi valita prosenttiosuudeksi 0,01 prosenttia epäsuorista kustannuksista, jos niin halutaan. Pelkään, että käytännössä tämä valitaan. Tämä on myös tärkein asia, josta vaihdamme ajatuksia lähiaikoina.
Mukana on vielä runsaasti muita elementtejä. Olemme päässeet yksimielisyyteen monista kohdista. Olen myös sitä mieltä, että pääsemme asiassa tulokseen. Tämä on kuitenkin asian ydin, ja haluaisin pyytää kaikkia kiinnittämään tähän paljon huomiota.

Jarzembowski
Arvoisa puhemies, arvoisa varapuhemies, hyvät kollegat, haluaisin ensinnäkin korostaa, että kävimme näissä kahdessa käsittelyssä hyvän keskustelun. Saanen kiittää sydämellisesti esittelijä Bouwmania siitä, että hän otti mietinnön tehdäkseen ja selvitti sitä niin hyvin. Olemme siis neuvoston kanssa yksimielisiä kolmesta kysymyksestä.
Ensinnäkin kaikkiin Euroopan satamiin on rakennettava asianmukaiset vastaanottolaitteet laivojen jätteille, mikäli niissä ei vielä sellaisia ole. Niiden on siis oltava olemassa. Toiseksi, kaikkien alusten kansallisuudesta riippumatta on toimitettava jätteensä. Kolmanneksi, laivan on vastattava kuluista. Näistä asioista olemme yksimielisiä.
Haluamme nimittäin aikaansaada yhteisen järjestelmän, jolla voitaisiin välttää jätteiden mereen heittämisestä koituva taloudellinen etu. Haluamme ensisijaisesti suojella kasveja ja eläimistöä, toiseksi on runsaasti rannikkoalueita, joista toisaalta matkailijat nauttivat ja joille toisaalta on luotava työpaikkoja. Haluamme siis luoda tehokkaan järjestelmän.
Missä kohden sitten eroamme neuvoston näkemyksistä paitsi sellaisissa pikkuseikoissa, että haluamme vapauttaa museolaivat byrokraattisista määräyksistä ja että olemme hieman tiukempia suurten kalastusalusten ja huviveneiden kohdalla? Todella ratkaiseva ero on kysymys, kuinka alukset saadaan vastaamaan jätteiden toimittamisesta koituvista kustannuksista. Bouwmanhan esitteli jo tätä asiaa. Siitä on kahdenlaisia kokemuksia. Itämereltä saatua kokemusta ei ole saatu mistään yksittäisestä valtiosta, vaan koko Itämeren alueelta ja se tarkoittaa sitä, että jos suuri osa jätteiden toimittamisesta koituvista kustannuksista katetaan yleisillä satamamaksuilla, ei ole enää mitään houkutinta poistaa aluksella syntynyttä jätettä mereen. Kun jätteiden toimittamisesta on jo maksettu, voidaan ne toimittaa myös satamassa.
Toisessa järjestelmässä on kyse puhtaasta aiheuttajaperiaatteesta eli sen, joka tuo maihin aluksella syntynyttä jätettä, on maksettava siitä ylimääräinen maksu. Tämä toinen järjestelmä on osoittautunut tehottomaksi, sillä miksi Välimeri on niin likainen? Miksi Pohjanmeri on niin likainen? Koska aiheuttajaperiaate ei puutteellisen valvonnan vuoksi toimi! Siksi valiokunnassa on todettu laajalla enemmistöllä, tosin ei millään suurella enemmistöllä, kuten vähemmistön mielipiteen edustajat heti huomauttavat, että niin kuin parlamentti totesi ensimmäisessä käsittelyssä ilman mitään kiistoja, että yleismaksujärjestelmä on parempi, koska se tavallaan tarjoaa aluksille taloudellisen houkuttimen olla heittämättä jätteitä mereen ja toimittaa ne sen sijasta satamissa asianmukaisiin vastaanottolaitteisiin.
Tämä on ratkaiseva kysymys. Olemme valmiita sopimukseen neuvoston kanssa. Se on tähän asti kuitenkin torjunut kaikki vakavasti otettavat sopimukset. Siksi vetoankin parlamenttiin, että se tukisi tarkistustamme, jonka mukaan yleisillä satamamaksuilla tulisi kattaa huomattava osuus kustannuksista aina 90 prosenttiin asti. Silloin meillä on mahdollisuus sopia neuvoston kanssa sovittelukomiteamenettelyn puitteissa, olipa kyseessä 75 prosenttia tai mikä määrä hyvänsä. Siksi esitän myös pyyntöni komissiolle: arvoisa varapuhemies, harkitkaa, mille kannalle asetutte! Ympäristönsuojelun edun nimessä uskon, että yhteisömme monien maiden pitkän aikavälin kukoistavan matkailuteollisuuden kannalta on parempi luoda tehokas järjestelmä. Tukekaa siksi yleismaksujärjestelmäämme. Ehkäpä sitten pääsemme johonkin järkevään kompromissiin neuvoston kanssa sovittelumenettelyssä.

Piecyk
Arvoisa puhemies, olen iloinen, että juuri te johdatte tätä keskustelua - tiedänhän, että te baijerilaisena suhtaudutte myötämielisesti satamia ja merialueita koskeviin asioihin. Haluaisin myös kiittää esittelijä Bouwmania hänen tekemästään työstä sekä meidän kanssamme tekemästään yhteistyöstä ennen huomista äänestystä. Huomenna on kyse parista näkökohdasta. Ensinnäkin tiedetään, että ihmisten ja tavaroiden kuljettaminen laivalla on muihin kuljetustapoihin verrattuna ympäristöystävällisintä. Samanaikaisesti tiedetään, että laivat aiheuttavat huomattavan osan merten saastumisesta jätteillään, lastijäämillään ja öljylietteellään. Laivojen käyttämä moottoripolttoaine on raskasta polttoöljyä, ja tiedetään, että 1-3 prosenttia siitä jää yli öljylietteenä, joka perinteisesti päästetään mereen.
Olemme uskoakseni yksimielisiä siitä, että alusten on toimitettava jätteensä ja ylijäämäaineensa satamiin. Siitä seuraa, mitään muuta loogista seurausta ei voi ollakaan, että ylin käsky puhtaiden merten puolesta on, että laiton jätteenpoisto merellä ei saa enää olla kannattavaa. Siitä on kyse, ja siitä olemme täällä myös keskustelleet enemmistövoittoisesti.
Arvoisa komission jäsen, tammikuussa keskustelimme teidän kanssanne sangen perusteellisesti Erika-tankkerin onnettomuuden seurauksista. Silloin kokosimme jälleen kerran yhteen kaikki laivojen turvallisuutta ja merten puhtautta koskevat näkökohdat. Tässäkin direktiivissä lastijäämien vastaanottolaitteista satamissa on kyse siitä, miten meristä saadaan puhtaampia. Tiedoksi vain: tiedetään, että yksistään Pohjanmerellä päästetään vuosittain laittomasti 70 000 m3 jätteitä ja vastaavasti tiedetään, että korkeintaan 5-10 prosenttia aluksista noudattaa tällä hetkellä kunnon menettelytapaa eli toimittaa jätteensä satamiin.
Tätä skandaalia ei voida hyväksyä neuvostonkaan näkökulmasta. Neuvostokin sanoo, että kaikkiin satamiin on saatava asianmukaiset vastaanottolaitteet ja niiden on oltava tähän tarkoitukseen varustettuja. Konfliktissa onkin viime kädessä kyse siitä, kuinka tämä maksetaan. Parlamentti totesi ensimmäisessä käsittelyssä suurella enemmistöllä, että laivojen maksuosuuden on oltava huomattava eli vähintään 90 prosenttia. Tämä onkin erona neuvostoon, joka sanoo meille, että on oltava yksi osuus. Osuus voi kuitenkin olla vain puoli euroakin, ja se olisi tässä tapauksessa luoja paratkoon liian vähän. Silloin ei mikään muutu, koska aluksille ei synny mitään taloudellista painetta toimia asianmukaisesti.
Kaikille aluksille on välttämättä saatava jätemaksu siitä riippumatta, käyttävätkö ne todellisuudessa laitteita, eli merellä tapahtuvasta jätteenpoistosta koituvan edun on poistuttava, mikä - niin kuin täällä tuotiin jo esiin - on Itämerellä onnistunut HELCOM-sopimuksen ja yleismaksujärjestelmän ansiosta. Sen, mikä sopii Itämerelle, on voitava toimia myös Euroopan muilla merialueilla, sillä kyse ei ole ainoastaan ympäristöstä, kyse on puhtaista vesistä, kyse on viime kädessä matkailusta, ja - mikä on ratkaisevaa - ympäristökysymyksen ohella kyse on myös tasapuolisesta kilpailusta. Laivoilla on oltava satamissa kaikki samat edellytykset, ja vain siinä tapauksessa, että parlamentti, neuvosto ja komissio laativat ne yhdessä, saadaan tasapuolinen kilpailu entiselleen satamien ja laivojen osalta.
Kyse on mielestäni myös unionin ja erityisesti parlamentin uskottavuudesta. Uskon, että ihmiset ovat harmissaan huomatessaan EU:n ja sen ministerien käyttäytyvän tekopyhästi katastrofien yhteydessä, niin kuin saimme "Erikan" kohdalla nähdä. Rannoille tulee öljyä, ja sitten ilmestyvät paikalle poliitikot ja ministerit hyörimään itse pikku ämpäreineen ja poistamaan öljyä , mutta kun kaksi viikkoa myöhemmin keskusteltavana on ankara direktiivi, on edellisen päivän hyvät sanat unohdettu. Emme voi poissulkea onnettomuuksia sataprosenttisesti, mutta voimme toteuttaa ennalta ehkäisevät toimenpiteet mahdollisimman hyvin. Tämä johdonmukainen direktiivi on merkittävä askel siihen suuntaan.
Toivon myös, että liberaalikollegat harkitsisivat vielä huomiseen asti, eivätkö he voisi parlamentti-identiteettinsäkin vuoksi osallistua myös toiseen käsittelyyn niin kuin jo ensimmäiseen, sillä sovittelumenettelyynhän me joka tapauksessa menemme, ja sitten on katsottava, miten pitkälle neuvosto voi mennä. Uskon, että käsittelemme nämä tarkistukset huomenna loppuun siten kuin niistä on valiokunnassa keskusteltu niin ympäristö- ja kilpailusyistä kuin senkin perusteella, mitä kaksi kuukautta sitten tammikuussa päätettiin.

Sterckx
Arvoisa puhemies ja arvoisa komission jäsen, kiitokset mietinnöstänne, arvoisa esittelijä. Sanoitte juuri, että tarvitsemme kovasti tätä direktiiviä. Tämä on hyvä direktiivi. Satamissa täytyy olla vastaanottolaitteistot. Valvontaa on lopultakin tulossa. Jäsenvaltioiden täytyy myös käyttää seuraamuksia, jos joku ei noudata sääntöjä. Se on hyvin tärkeää. Se on hyvä asia ympäristön kannalta. Nyt investoidaan - ennen direktiiviä - esimerkiksi Antwerpenissa, jonka lähellä asun, ja siellä rakennetaan suurta laitteistoa, jota ei ennen ollut. Tämä direktiivi siis jo toimii tietyssä mielessä.
On yksi asia, Jarzembowski sanoi sen myös, josta meillä on mielipide-eroja. Kuinka veloitamme kustannukset? Olemme yhtä mieltä siitä periaatteesta, että saastuttaja maksaa. Täytyykö hänen sitten maksaa automaattisesti koko summa tai hyvin suuri summa satamamaksuissa, vai käytämmekö joustavaa järjestelyä, kuten neuvosto nyt ehdottaa? Mikä on paras taloudellinen kannustin, kuten sanoitte? Olen keskustellut tästä asiasta muutamien ihmisten kanssa. Näkemykset ovat erilaisia. Tavat vaikuttavat myös selvästi melko erilaisilta. Jopa saman alueen eri satamissa kuulee erilaisia asioita ja näkee eri prosenttiosuuksia. On myös satamia, jotka muuttavat prosenttiosuutta vasta viime hetkellä, jos saan asian niin sanoa. Mielestäni meidän on siksi parlamenttina parempi olla pitämättä kiinni kiinteästä prosenttiosuudesta. Joustavan järjestelmän täytyy olla näillä ehdoilla - kuten sanoitte - oleellinen osa kustannuksista. 0,01 prosenttia ei ole selvästikään oleellinen osa.
Järjestelmän täytyy olla myös kannustava, koska joustava osa pidetään avoimena ympäristöystävällisellä tavalla toimiville ihmisille sillä edellytyksellä, että komissio pitää hyvin silmällä koko asiaa ja valvoo järjestelmän toimintaa. Jos direktiivin tavoitteita ei saavutettaisi, silloin teidän komissiossa täytyy puuttua asiaan, ehdottaa muutoksia ja huolehtia siitä, että järjestelmä tosiaan toimii.
Arvoisa kollegat, meidän täytyy joka tapauksessa pelastaa ja säilyttää tämä direktiivi ja huolehtia siitä, että meillä on se. Toivon, että emme vaaranna tätä direktiiviä yhtä kohtaa koskevan liian periaatteellisen asenteen vuoksi.

Meijer
Arvoisa puhemies, vielä jokin aika sitten monet ajattelivat, että jäte häviää, jos sen heittää mereen tai ampuu avaruuteen. Nykyisin tiedämme, että törmäämme tulevaisuudessa aina uudelleen näihin jätteisiin, jolloin ne ovat usein vielä haitallisemmassa muodossa. Meren mittava saastuminen ja eläinten elämän tuhoaminen vuotavilla tankkereilla herättää aina paljon huomiota.
Paljon vähemmän kiinnostuneita ollaan siitä, että meriä saastuttavat päivittäin tavalliset kauppalaivat ja huvijahdit. On korkea aika saada aikaan mahdollisimman kattava ja hyvin valvottavissa oleva järjestely, jolla huolehditaan siitä, että aluksilla syntyvä jäte kerätään ja käsitellään ympäristöystävällisesti satamissa. Voimme tässä yhteydessä hyödyntää satamissa, muun muassa minun kotikaupungissani Rotterdamissa, nyt saatua käytännön kokemusta.
Luonnollisesti keskustelun kohteena on kysymys siitä, ovatko säännöt epäoikeudenmukaiset pienempien alusten kannalta ja historiallisten museolaivojen kannalta sekä sellaisten alusten kannalta, jotka verrattain lyhyellä matkalla käyvät monessa satamassa ja jotka joutuvat siksi maksamaan useammin. Minulla on sellainen vaikutelma, että esittelijä on etsinyt mahdollisimman hyvää ratkaisua ja kuunnellut hyvin kommentteja. Muut ratkaisut olisivat todennäköisesti vähemmän suotuisia ympäristönsuojelun kannalta, ja sen perusteella ryhmäni voi hyväksyä tämän mietinnön.

Hatzidakis
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, aluksi minunkin pitää vuorollani kiittää esittelijä Bouwmania hänen ponnisteluistaan sen hyväksi, että komissiossa näkemykset lähentyisivät. Täydellistä yksimielisyyttä ei löytynyt, mutta mitä siitä, politiikassa niin käy hyvin usein.
Oli miten oli, millainen mietinnöstä sitten lopulta tuleekin ja millainen sopimus saadaan aikaan neuvoston ja parlamentin välille, varmaa on, että tilanne parantuu siitä, mitä se oli. Mielestäni tämä direktiivi edistää merkittävällä tavalla merien saastumisen rajoittamista, koska satamiin aiotaan rakentaa jätteidenkäsittelylaitteita.
Myös nyt käytävästä keskustelusta käy ilmi, että on olemassa kiistakohta. On täysin selvää, että on olemassa kaksi järjestelmää: Pohjanmerellä voimassa oleva yleismaksujärjestelmä ("no-special-fee") sekä muissa satamissa voimassa oleva järjestelmä, jossa laivoilta veloitetaan sen mukaan, miten ne käyttävät satamien palveluita.
Ymmärrän niiden kollegoiden huolen, jotka puhuvat siitä, kuinka monet häikäilemättömät alusten päälliköt heittävät jätteet mereen välttyäkseen maksuilta, mutta haluan kuitenkin sanoa, että asialla on vielä toinen puoli. Toinen puoli on se, että Välimeren jäsenvaltioiden satamat, kuten esimerkiksi oman maani Kreikan satamat, tulevat kärsimään vakavista kilpailuongelmista verrattuna unioniin kuulumattomien naapurimaiden satamiin, koska mikään ei estä Välimereltä saapuvia kapteeneja valitsemasta Turkin tai Pohjois-Afrikan maiden satamia, jotta he välttyisivät yhteisön satamissa voimassa olevilta, objektiivisesti katsoen korkeilta maksuilta, jotka eivät perustu palvelujen käyttöön.
Haluan siis sanoa, että edistystä tapahtuu. Pitäkäämme siis kiinni tällä direktiivillä saavutettavasta edistyksestä, eli aikeesta määrätä maksuja joidenkin objektiivisten kriteerien pohjalta. Arvoisa puhemies, mielestäni järjestelmien kiireellinen lähentäminen toissijaisuusperiaatteeseen liittyvän ongelman lisäksi ei johda tavoittelemiimme tuloksiin, koska aina löytyy tapoja kiertää järjestelmä, minkä tuloksena ympäristölle aiheutuu vahinkoja.

Watts
Arvoisa puhemies, joka päivä aluksilta heitetään mereen 5 miljoonaa roskaa. Nämä roskat kulkeutuvat mereltä rantaan ja vahingoittavat suuresti ympäristöä ja meren eliöitä. Niiden takia kuolee vuosittain miljoona lintua ja 100 000 merien nisäkästä ja merikilpikonnaa. Marpol-yleissopimuksen tavoitteena on ehkäistä alusten aiheuttama meren pilaantuminen, mutta lainsäädäntö on selvästikin tarpeen, jotta tätä yleissopimusta noudatettaisiin. Tästä syystä tämä direktiivi on niin tärkeä ja olen iloinen voidessani todeta tänä iltana, että neuvostossa on edistytty sellaisen yhteisen kannan hyväksymisessä, joka pakottaa alukset jättämään jätteen satamissa oleviin vastaanottolaitteisiin.
Onnittelen myös esittelijää hänen työstään, sillä hänen sitoutumisensa osoittaa sen, että valiokuntamme pitää erittäin tärkeänä juuri tämän ongelman ratkaisemista ja että kaikkia puolueita edustavat parlamentin jäsenet haluavat voimakkaasti tehdä lopun tällaisesta ympäristön kannalta tuhoisasta toiminnasta. Pidän erityisen myönteisenä sitä, että hän tukee voimakkaasti sitä ehdotusta, että pilaantumisen ehkäisemisen parantamiseksi ja kilpailun vääristymisen välttämiseksi ympäristövaatimusten pitäisi koskea kaikkia aluksia riippumatta siitä, minkä lipun alla ne purjehtivat, ja kaikissa yhteisön satamissa pitäisi olla asianmukaiset jätteen vastaanottopalvelut.
Eräs asia, josta brittiläiset Labour-puolueen jäsenet ovat eri mieltä esittelijän kanssa, on aiheuttajaperiaatteen soveltamistapa. Tuemme voimakkaasti itse periaatetta, mutta olemme sitä mieltä, että sitä voidaan valvoa tehokkaammin, jos jäsenvaltioilla on edelleen valtuudet ottaa käyttöön omiin oloihinsa soveltuvat veloitusjärjestelmät. Esimerkiksi Yhdistyneen kuningaskunnan järjestelmä, jossa alus maksaa jätteen kerääjälle aina, kun se käyttää jätehuoltopalveluja sataman puuttumatta siihen, toimii hyvin. Se perustuu kaikkien toimijoiden, myös satamien ja ympäristöjärjestöjen, kuten RSPB:n ja Maailman luonnonsäätiön, väliseen yksimielisyyteen.
Olemme kuitenkin esittelijän tavoin sitä mieltä, että erilaiset veloitusjärjestelmät eivät saa lisätä meren pilaantumisriskiä. Tästä syystä tuemme neuvoston ehdotusta tarkistuslausekkeen vahvistamisesta, jotta direktiivin tehoa voitaisiin valvoa säännöllisesti.

Stenmarck
Arvoisa puhemies, se, joka on nähnyt, mitä seurauksia Erika-tankkerin katastrofista on ollut ympäristölle, ei kohtuuden nimeen voi vastustaa mietintöä, jonka pyrkimyksenä on huolehtia laivojen öljyjäämistä. Tämä on erittäin tärkeä mietintö.
Tässä yhteydessä on syytä korostaa, että kyse ei ole ensi sijassa lainsäädännön puuttumisesta. Kaikki EU:n valtiot ovat allekirjoittaneet niin kutsutun Marpol-yleissopimuksen, ja Itämeren alueen valtiot ovat lisäksi allekirjoittaneet Helsingin yleissopimuksen. Molempien tarkoituksena on välttää meriin joutuvia päästöjä. Kyse on sitä vastoin jätteiden vastaanottopalvelujen saatavuuden parantamisesta ja siitä, että kannustamme myös niiden käyttöön.
Itämereen joutuu vuosittain melko paljon öljypäästöjä, joiden laajuus vaihtelee suuresti; jo Ruotsin aluevesillä kyse on sadoista tapauksista vuodessa. Itämeri on ympäristönäkökulmasta katsottuna myös huomattavasti useita muita meriä herkempi. Tästä näkökulmasta katsottuna pidämme tämänpäiväistä päätöstä alkuna sellaiselle ratkaisulle, johon lopulta kaikki Itämeren valtiot osallistuvat, myös ehdokasvaltiot Puola, Latvia ja Liettua. Mielestäni kyse on asiasta, jossa rajat ylittävästä yhteistyöstä voi olla vain hyötyä. Emme pysty koskaan ratkaisemaan Euroopan ympäristöongelmia yksin.
Lopuksi haluaisin sanoa niille, jotka taloudellisista syistä suhtautuvat asiaan vielä epäillen: Miettikää toisaalta sitä, mitä kustannuksia aiheutuisi meriemme puhdistamisesta! Vielä koittaa aika, jolloin tällaiset vaatimukset ovat ajankohtaisia. Silloin olemme kiitollisia, jos olemme tehneet kaiken voitavamme öljypäästöjen estämiseksi.

Ripoll y Martínez de Bedoya
Arvoisa puhemies, haluan ensin todeta aivan lyhyesti, että tuskin kukaan epäilee tätä ongelmaa käsittelevän direktiivin tarpeellisuutta, sillä tämä on vakava ongelma paitsi Euroopalle myös kaikille maailman merille ja se edellyttää näin ollen tehokkaita ja pikaisia toimenpiteitä.
Haluaisin tehdä selväksi, että on olemassa tiettyjä periaatteita, jotka ovat yleismaailmallisia ja joista olemme näin ollen täysin samaa mieltä.
Ensiksi: kaikissa satamissa täytyy olla tarvittavat jätteenkäsittelylaitteet. Toiseksi: ilman muuta saastuttaja maksaa.
Olen samaa mieltä siitä, että alustyyppejä tai alusten pituutta koskevissa poikkeuksissa saattaa olla eroja. Ei kuitenkaan saa käydä niin, että aloitamme sodan, joka lopulta vääristää eri satamien välistä kilpailua, tai että teoriassa ympäristöön liittyvät rannikkojen tai meren suojelua koskevat toimenpiteet lopulta vääristävät eri satamien välistä kilpailua.
Näin ollen meidän täytyy tässä vaiheessa ryhtyä tehokkaisiin toimenpiteisiin, koska ellemme pysty löytämään sopivaa ratkaisua, tämä direktiivi johtaa täydelliseen epäonnistumiseen. Tällöin se vain hyödyttää joitakin satamia toisten kustannuksella, koska ympäristöä koskevat korulauseet kätkevät taakseen satamien välisen kilpailusodan.
Olisi johdonmukaista esimerkiksi ottaa käyttöön yhtenäinen tariffi kaikissa Euroopan satamissa, täsmälleen samansuuruinen tariffi, joka ei johtaisi minkäänlaiseen kilpailun vääristymiseen, tai vastaavanlaisia toimenpiteitä. Kaikki päätökset, jotka mahdollistavat esimerkiksi jäsenvaltioiden satamille myöntämän tuen, vääristävät lopulta kilpailua ja ovat tehottomia.

De Palacio
Arvoisa puhemies, olen parlamentin jäsenen tavoin kiinnostunut meristä ja sukeltamisesta, kuten myös purjehduksesta, ja uskon todellakin, että kaikkia meitä läsnäolijoita kiinnostaa se, miten pystymme varmistamaan merien puhtauden nykyisille ja tuleville sukupolville.
Olen sitä mieltä, että tänään käsittelemämme työ on suuri edistysaskel. Haluan tästä syystä onnitella esittelijä Bouwmania ja koko aluepolitiikka-, liikenne- ja matkailuvaliokuntaa siitä perusteellisesta työstä, jota he ovat tehneet koko tämän keskustelun ja koko tämän aloitteen käsittelyn aikana.
Kuten tiedätte, komissio pitää meren pilaantumista erittäin huolestuttavana asiana. Toivon, että voin lähiaikoina antaa teille ensimmäiset tankkerien turvallisuuden valvonnan parantamista koskevat toimenpiteet, jotka toivottavasti pystymme viemään eteenpäin hyödyntämällä Erika-tankkerin uppoamisen kaltaista dramaattista tilannetta; tämä dramaattinen tilanne voi johtaa siihen, että pystymmekin tällä kertaa ylittämään tietyt hyvin konkreettiset intressit, joihin lähiaikoina ehdottamani toimenpiteet tulevat epäilemättä vaikuttamaan.
Vaikka onkin totta, että onnettomuudet aiheuttavat suuria ongelmia ja suuria katastrofeja, todellisuudessa suuri osa saasteesta ei ole peräisin onnettomuuksista vaan yksinkertaisesti siitä, että joillakin aluksilla on tapana päästää jätteensä mereen, mikä on todellakin hyvin leväperäistä toimintaa.
Tästä syystä olen sitä mieltä, että tämän direktiivin kaltainen lainsäädäntö kattaa useita näkökohtia, jotka koskevat jätteen toimittamista satamiin. Kaikilla yhteisön satamilla on velvollisuus ottaa käyttöön asianmukaisia jätteen vastaanottolaitteita ja varmistaa jätehuollon suunnittelu, jota valvovat jäsenvaltioiden viranomaiset.
Toisaalta aluksilla on velvollisuus toimittaa satamaan kaikki niillä syntyvä jäte, jollei niillä ole riittävää varastointimahdollisuutta, jonka ansiosta ne voivat jatkaa seuraavaan satamaan.
Lisäksi aluksilla on velvollisuus ilmoittaa toimittamastaan jätteestä ennen saapumistaan satamaan ja maksaa vastaanottolaitteiden käytön kustannukset. Juuri tästä pääsemmekin itse ongelmaan. Kuten eri puhujat ovat jo todenneet, parlamentin ja komission kannat poikkeavat tässä kohdassa selvästi toisistaan.
Hyvät jäsenet, haluan pyytää teitä hyväksymään tässä asiassa alkuperäisen ehdotuksen, kun otetaan vielä huomioon se, että komissio aikoo tukea Sterckxin esittämää tarkistusta 16 - käsittelen myöhemmin muita tarkistuksia. On totta, ettemme täsmennä, mikä prosenttiosuus kuuluu satamaan saapuville aluksille. On totta, että jätämme jäsenvaltioille joustovaraa, mutta on niin ikään totta, että teoriassa 0,01 ei välttämättä ole huomattava määrä, vaikka sekin on jotakin. Voisimme kenties sisällyttää tekstiin sanan "huomattava" konkreettisen prosenttiluvun asemesta.
Ehdottaisin siis sellaista ratkaisua, että tekstiin sisällytettäisiin Sterckxin tarkistus 16, jolloin voisimme sittemmin muuttaa sitä sisällyttämällä siihen tietyn prosenttiluvun, mikäli havaitsemme, että jäsenvaltiot eivät pysty päättämään asiasta ja että liiallinen jousto tekee direktiivistä tehottoman. Yrittäisin kuitenkin aluksi ottaa tämän edistysaskeleen ja tehdä kannasta joustavan, jotta sitä olisi mahdollisuus tarkistaa.
Haluan tämän lisäksi todeta, että pidämme ehdotuksia erittäin myönteisinä ja että voisimme siis sisällyttää direktiivin tekstiin tarkistukset 1, 2, 3, 4, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14 ja 15, kunhan niiden sanamuotoa hiotaan siten, että ne ovat johdonmukaisia voimassa olevien kansainvälisten ja yhteisön tekstien sekä muun direktiivin kanssa. Toisin sanoen tarkoitamme käytännöllisesti katsoen kaikkia tarkistuksia, ja oikeastaan ainoa tarkistus, jota emme voi hyväksyä, olen pahoillani siitä, mutta olen jo selittänyt syyt siihen, on tarkistus 6.
Voisin puhua pitempäänkin, mutta kumpikin syy on jo tuotu esille. Me kaikki pyrimme samaan tavoitteeseen. Olemme eri mieltä ainoastaan siitä, miten se voidaan parhaiten saavuttaa. Pyytäisin teitä tukemaan joustavampaa kantaa täydennettynä - toistan - Sterckxin tarkistuksella 16, joka antaisi meille riittävät takeet.
Ehdottaisin tältä osin, että tietyn prosenttiluvun asemesta tekstiin sisällytettäisiin sana "huomattava", jolloin emme ilmeisestikään puhuisi enää 1 prosentista emmekä 5 prosentista emmekä 10 prosentista vaan merkittävästä määrästä.
Paljon kiitoksia, arvoisa puhemies. Haluan toistamiseen lausua kiitokset esittelijälle ja muille valiokunnan jäsenille.

Puhemies
Paljon kiitoksia, arvoisa varapuhemies!
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 12.00.

Hyötyajoneuvojen tekniset tienvarsitarkastukset
Puhemies

Esityslistalla on seuraavana Piecykin laatima aluepolitiikka-, liikenne- ja matkailuvaliokunnan suositus toiseen käsittelyyn (A5-0040/00) neuvoston yhteisestä kannasta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin antamiseksi yhteisössä liikennöivien hyötyajoneuvojen teknisistä tienvarsitarkastuksista (11287/1999-C5-0323/1999-1998/0097(COD)).

Piecyk

esittelijä.- (DE) Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, joskushan on - vahinko, hänhän ei kuuntele, kun puhutaan, huono juttu! Arvoisan komission jäsenen pitäisi kuunnella! Voidaanko tämä vähentää ajasta?
Arvoisa komission jäsen, halusin oikeastaan vain jättää teille pienen tiedonannon niin tämän kuin edellisenkin mietinnön osalta. Joskushan päätös on tehtävä, sillä sovittelumenettely on Amsterdamin sopimuksen mukaan laajennettu. Parlamentti on kuitenkin tietenkin aina iloinen, kun komissio taistelee sen rinnalla kumppanina eikä välttämättä ole matelevan tottelevainen neuvoston asioissa. Sellainen ei uskoakseni ole tässä asiassa tarpeenkaan.
Olin tarkoittanut tämän huomautuksen oikeastaan tähän mietintöön. Puhemies luki varsin hankalan otsikon. Arvoisa puhemies, jos sallitte, puhun yksinkertaisesti kuorma-autojen valvonnasta; se ymmärretään niin Regensburgissa kuin Lyypekissäkin, ja ehkä komissionkin onnistuu käyttää hieman lyhyempiä otsikoita.

Maantieliikenteen turvallisuuden hyväksi ei mielestäni voida tehdä kyllin paljon. Tästä ollaan yksimielisiä. Tämän kuorma-autojen valvontaa koskevan direktiivin on edistettävä sitä yksinkertaisesti ja määrätietoisesti. Liikennekuolemat ja -loukkaantumiset ovat lievässä laskussa. Onnettomuudet, joissa on osallisena kuorma-auto, ovat kuitenkin valitettavasti nousussa niin kuolleiden kuin loukkaantuneidenkin osalta. Syynä ovat usein tekniset puutteet. Tätä emme saa hyväksyä. Kuorma-auto ajaa vuodessa noin 150 000 kilometriä. Yksityiskäytössä olevaan henkilöautoon verrattuna tämä on käsittämätön suuruusero. Tällaisen kuormituksen vuoksi tarvitaan tekniselle turvallisuudelle ylärajaa maantieliikenneturvallisuuden ja ympäristönsuojelun sekä etenkin reilun kilpailun vuoksi. Eihän jonkin ajokannan teknisesti kehno taso saa toki olla kilpailuetu eikä ketään yrittäjää vastaavasti pidä rangaista siitä, jos hän pitää kuorma-autonsa mahdollisimman hyvässä teknisessä kunnossa.
Eurooppalaiset eivät ilmeisestikään ole niin fiksuja, että tulisivat toimeen ilman valvontaa. Tällä direktiivillä pyritään puuttumaan ongelmaan käyttämällä porrastettua valvontamenetelmää aina liiketoiminnan lopettamiseen asti. Parlamentti, neuvosto ja komissio ovat olleet asiasta varsin yksimielisiä lukuun ottamatta erästä ongelmaa eli rangaistuksia. Neuvosto ei ole maininnut yhteisessä kannassaan mitään sääntöjä. Tämä on tietenkin mieletöntä, sillä jos valvontaa harjoitetaan, täytyy epäilyttävissä tapauksissa uhata myös rangaistuksilla. Sitten neuvosto sanoi, että rangaistusten suuntaaminen jäsenvaltioihin on mahdollisesti vääränlainen ratkaisu. Niin, rangaistukset pitää suunnata yrittäjiin, kuorma-autojen omistajiin ja kuljettajiin. Siksi olen - niin valiokunnassa puhuttiin - nyt esittänyt tarkistukseen 2 tarkistusta, jossa luovutaan käsitteestä "yhdenmukaistaminen". Tämä tehdään tietoisena siitä, että neuvosto tulee meitä hiukan vastaan, ja me voimme puolestamme sitten tulla neuvostoa vastaan, sillä tämä direktiivi on mielestäni merkittävä askel eteenpäin. Neuvostossakin varmasti tiedetään se, että jäsenvaltioiden on tietenkin ennen pitkää sovittava neuvostossa keskenään tällaisista valvonnoista ja rangaistusuhkista - olisihan järjetöntä, jos esimerkiksi Suomessa saisi liikennerikkomuksista lähes vankilatuomion ja jossain eteläisessä maassa vain pienen sakon tai päinvastoin. Siinä ei ole mitään järkeä eikä se liioin ole eurooppalaista. Haluaisinkin vielä kerran sanoa menettelystä, että tarkistus 3 korvaa valiokunnassa äänestetyn tarkistuksen 2. Siitä pitäisi siis äänestää heti huomenna. Olisin hyvin kiitollinen, jos tämä ilmoitettaisiin huomenna äänestystä johtavalle puhemiehelle. Silloin ei olisi mitään menettelytapaongelmia.
Ensin äänestetään siis tarkistuksesta 3, joka korvaisi sitten tarkistuksen 2. Niin asiasta sovittiin valiokunnassa, ja sitten voisimme aikaansaada varsin nopeasti tämän säännön eikä meidän tarvitsisi tavoitella mitään hankalaa sovittelumenettelyä periaatteessa järkevän ratkaisun saamiseksi.

Jarzembowski
Arvoisa puhemies, kaikki on nyt sanottu. Suokaa minun vielä havainnollistaa varapuhemiehelle tilannetta, jotta hän mahdollisesti tukisi tarkistusta 3, joka korvaa tarkistuksen 2. Tässä salissa on toisinaan edustajia, jotka sanovat: on toki mielekästä yhtenäistää maantieliikenteen valvontaa, sen ankaruutta ja tiheyttä. Jos kuitenkin on kyse rangaistusten yhdenmukaistamisesta, hätkähtävät jotkut tässä parlamentissa - vasemmalla ja oikealla, ylhäällä ja alhaalla. Sen vuoksi pidänkin mainiona tarkistusta 3, jonka Piecyk esittelijänä on laatinut. Hän on välttänyt kokonaan mainitsemasta sanaa yhdenmukaistaminen, mutta sanoo kuitenkin, mistä on kyse. Hän sanoo, ettei voi tulla kysymykseen, että turvallisuusmääräyksiä noudattamattoman hyötyajoneuvon, matkustavia kuljettavan bussin ajamista - mikä johtaa ihmisten terveyden ja hengen vaarantamiseen - pidetään jossain maassa mitättömänä rikkeenä, kun jossain toisessa siitä rangaistaan ankarasti. Rankaiseminen olisi kuitenkin välttämätöntä, koska matkustajat ja myös muut liikenteessä liikkuvat joutuvat vaaraan.
Asiassa ei niin ollen ole kyse siitä, kannatammeko toissijaisuutta vai keskushallintoa. On kyse siitä, että ei käy päinsä, että meillä on yhteinen päämäärä liikenneturvallisuuden parantamisessa, mutta joissakin hallituksissa sanotaan: no jaa, mitä rangaistuksiin tulee, katsomme, että liikenneturvallisuusrikkomukset nyt ovat kuin rikkoisi kieltoa talloa jotain viheraluetta, ja toiset painottavat sitä oikein. Arvoisa puhemies, ensimmäinen periaate on, että kaikkien on pidettävä liikenneturvallisuuden parantamista yhtä välttämättömänä. Toinen perustelu on, että yhteisössä ei saa esiintyä kilpailun vääristymistä. Siitä on runsaasti esimerkkejä, että jossain maassa valvotaan jonkin toisen jäsenvaltion kuorma-autoja erityisen valppaasti, määrätään niille rangaistuksia, pidätetään niitä jne. ja jossain toisessa maassa se on täysin yhdentekevää. Tämä on parlamentin ja yhteisen kannan välisen eron ydin: meillä on se käsitys, että jäsenvaltioiden pitäisi pohtia kansalliseen muotoon jäävien rangaistusten yhteydessä sitä, miten arvioidaan liikenteen vaarantamista ja miten taataan tasapuolinen kilpailu yhteisön alueen sisämarkkinoilla.
Arvoisa varapuhemies, siksi tietyn suuren puolueen voitettua vaalit eräässä suuressa maassa soisitte minulle vielä mukavamman illan, jos sanoisitte: voimme äänestää tarkistuksen 3 puolesta!

Watts
Haluaisin aloittaa kiittämällä esittelijää hänen työstään tämän erittäin tärkeän asiakirjan parissa ja onnittelemalla komission jäsentä ja komissiota tästä ehdotuksesta. Olemme kaikki erittäin tietoisia siitä, että yksi puheenjohtajavaltio Portugalin ensisijaisista tavoitteista on, syystäkin, muuttaa Euroopan unionin pöyristyttävää suhtautumista liikenneturvallisuuteen.
Tiedän, että nämä ovat tuttuja lukuja, mutta liikenneonnettomuuksissa kuolee joka vuosi 43 000 kansalaista. Se vastaa sitä, että keskikokoinen kaupunki pyyhkäistäisiin maailmankartalta joka vuosi. Pidämme näin ollen tätä aloitetta myönteisenä, koska sillä ainakin pyritään varmistamaan se, että raskaat hyötyajoneuvot olisivat mahdollisimman turvallisia ja yhteisön lainsäädännön mukaisia.
Kuorma-autoliikenne EU:n maanteillä kasvaa sekä luku- että kokomääräisesti, ja tämä ehdotus on mielestämme tärkeä kolmesta syystä. Ensiksi on turvallisuutta koskeva näkökohta, josta jo puhuttiinkin. Toiseksi on reilua kilpailua koskeva näkökohta, johon kollegani Jarzembowski jo viittasikin - tarve luoda koko yhteisöön yhtäläiset kilpailuedellytykset. Kolmanneksi on ympäristölle koituva hyöty - mahdollisuus ottaa käyttöön entistä hiljaisempia ja vähemmän saastuttavia ajoneuvoja.
Tarvitaan selvästikin EU:n laajuisia pistotarkastuksia, ja Yhdistynyt kuningaskunta - edustamani jäsenvaltio - on jo soveltanut tällaista järjestelmää erittäin myönteisin tuloksin. Tämä ehdotus on väistämättä huono uutinen villeille liikenteenharjoittajille, mutta vaikka se onkin huono uutinen heille, se on hyvä uutinen kaikille muille maantien käyttäjille, etenkin sille kuorma-autonkuljettajien, kuorma-autojen omistajien ja kuorma-autoliikenteen harjoittajien suurelle enemmistölle, joka pitää huolta ajoneuvojensa laadusta, turvallisuudesta ja ympäristönormeista. Suhtaudun myönteisesti tähän aloitteeseen ja toivon, että se voidaan panna täytäntöön mahdollisimman pian.

Pohjamo
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyötyajoneuvojen vuosikatsastuksia koskevan direktiivin uudistaminen on kiireellinen ja tärkeä asia. Esittelijäkin on tässä päätynyt loppujen lopuksi aivan hyvälle kannalle. Hyötyajoneuvoilla ajetaan vuosittain hyvin korkeita kilometrimääriä eikä niiden kuntoa voida tehokkaasti valvoa pelkillä vuosikatsastuksilla. Ilman ennakkovaroitusta tehtävät tienvarsitarkastukset ovat tarpeellisia myös siksi, että kolmansista maista ajetaan unionin alueelle usein huonokuntoisilla raskailla ajoneuvoilla, mikä muodostaa vakavan turvallisuusriskin. Direktiivin uudistaminen lisää merkittävästi liikenneturvallisuutta, jos määräyksiä noudatetaan asianmukaisesti ja rikkomuksista voidaan asettaa seuraamuksia, jotka ovat tehokkaita, oikeansuuntaisia ja varoittavia. Direktiivin tehokkuus paranee, jos jäsenmaat pystyvät neuvottelemaan seuraamusjärjestelmän yhdenmukaistamisesta. Tämä ei saa kuitenkaan hidastaa direktiivin nopeaa täytäntöönpanoa.
Perusteluna direktiivin nopealle uudistamiselle on tuore esimerkki Suomesta. Poliisi ja katsastusviranomaiset tarkastivat valvontaiskussa itäisessä Suomessa aivan äskettäin kuusikymmentäkaksi raskasta ajoneuvoa. Niistä kolmekymmentäkolme sai sakkoja ja kuusitoista huomautuksen. Matka keskeytettiin kokonaan kolmelta ajoneuvolta. Vain kolmetoista ajoneuvoa oli täysin hyväksyttävässä kunnossa. Huonokuntoisista ajoneuvoista huomattava osa oli kolmansista maista. Pahin tapaus oli puolalainen rekka, jonka vetoautosta puuttuivat jarrut kokonaan, kuorman sidonta oli puutteellinen ja perävaunun jarrut vuosivat pahasti. Jokainen voi kuvitella, millainen turvallisuusriski tällainen rekka on lumisilla ja jäisillä teillä. Ryhmämme tukee tarkistusta kolme ja toivoo direktiiviuudistuksen nopeaa täytäntöönpanoa.

Bouwman
Arvoisa puhemies ja arvoisa komission jäsen, tästä direktiivistä on lausuttu paljon kauniita sanoja, ja kiitokset Piecykille, mutta koska tässä välillä on tapahtunut jotakin, haluan vielä tehdä pienen lisäyksen.
Esitin hiljattain, sen jälkeen kun tästä direktiivistä oli keskusteltu komissiossa, kysymyksiä arvoisalle komission jäsenelle siitä, että EU:n ulkopuolelta tulevat kuljettajat ajavat EU:n alueella ja käyttävät hyväkseen tapaa, jolla ihmisiä, siis erityisesti kuljettajia, valvotaan autojen teknisten tarkastusten aikana. Periaatteessa tapahtuu seuraavaa. Kuljettajat, joilla ei ole työlupaa Euroopan unionin jäsenvaltiossa ja joilla ei ole työsuhdetta EU:n ulkopuolisessa maassa, käyttävät hyväkseen sitä tilannetta, että he ajavat autoa, joka on rekisteröity jossakin maassa ja siten pääsee mukavasti läpi kaikista tarkastuksista sen maan ulkopuolella, johon autot on rekisteröity ja jossa he suorittavat toimintaansa. Noissa maissa ei vielä valvota työlupia ja mahdollisia työsuhteita.
Haluaisin toisin sanoen vaatia, että tätä asiaa ei otettaisi suoranaisesti direktiiviin, vaan että joka tapauksessa direktiivin liikkumavaraa käytettäisiin hyväksi tätä ongelmaa ratkaistaessa myös tämän näkökohdan tarkastelemiseksi.

Schierhuber
Arvoisa puhemies, arvoisa varapuhemies, hyvät parlamentin jäsenet, maanteidemme turvallisuus on meille kaikille tärkeä asia. Euroopan maanteiden yhä suuremmaksi kasvavan automäärän vuoksi pidän tärkeänä painottaa mahdollisimman suurta liikenneturvallisuutta mutta myös ympäristönäkökohtien huomioon ottamista. On myös tarpeen, ja tämän haluaisin sanoa sangen painokkaasti, että jäsenvaltiot ottavat tämän direktiivin omaan lainsäädäntöönsä ja liittävät siihen asianmukaiset rangaistukset, jottei se jäisi pelkäksi sanahelinäksi. Paraskin direktiivi jää käytännössä tehottomaksi, jos siinä ei aseteta rangaistuksia sen noudattamatta jättämisestä tai rikkomisesta.
Tuen niin ollen tarkistuksia, joissa vaaditaan syyllisten rankaisemista, sillä riskialtista, ihmishenkiä mahdollisesti vaarantavaa ajoneuvotoimintaa vastaan on käytävä asianmukaisin toimin ja asian vaatimalla tarkkuudella.
Kevytmielistä liikennekäyttäytymistä pitää joka tapauksessa ehkäistä juuri siksi, että kyse on direktiivistä, jossa asetetaan määräyksiä raskaille hyötyajoneuvoille, jotka eivät kuljeta ainoastaan tavaraa vaan myös ihmisiä. Olemme kaikki aina syvästi järkyttyneitä, kun sattuu suuria onnettomuuksia, jotka johtuvat puhtaasti teknisistä puutteista. Asiaa näin pohdittuani olen iloinen siitä, että mietintö on sinällään ristiriidaton ja että parlamentti on jälleen kerran osoittautunut liikkeelle panevaksi voimaksi Euroopan maanteiden ja liikenteen turvallisuudesta keskusteltaessa. Esitän erityiskiitokseni kaikille niille, jotka toimivat tällä alueella valiokunnassa, komissiossa ja neuvostossa.

Vatanen
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen de Palacio, komission jo vuonna 1998 antaman ehdotuksen on tarkoitus korvata hyötyajoneuvojen vuosikatsastuksia koskeva direktiivi. Ehdotuksessa esitetään yllätystestien käyttöönottoa, sillä pitäähän autojen olla kunnossa vuositarkastusten välissäkin. Näitä yllätystestejä voidaan tehdä tienvarsilla, satamissa tai alueilla, joilla kuorma-autot ovat pysäköityinä. Kyseessä on siis liikenneturvallisuuden parantaminen EU:n alueella, mikä on todella tärkeää. Liikenneonnettomuuteen joutuneiden kuorma-autojen aiheuttamat vahingot ovat useimmiten huomattavan suuret ja autojen kunto on varsin kirjavaa eri puolilla Eurooppaa, joten yleiseurooppalainen lainsäädäntö ja sen tinkimätön noudattaminen on joka ikisen tiellä liikkuvan etu. EU:n alueella ovat suurena huolenaiheena huonokuntoiset Itä-Euroopan puolelta tulevat kuorma-autot, joihin on puututtava tiukalla kädellä. Itse Itä-Karjalasta tulevana tiedän, että jos niihin saataisiin vaikka toiseen lamppuun valo ja puoliin pyöristä jarrut, se olisi jo hyvä asia.
Neuvoston yhteinen kanta parantaa liikenneturvallisuutta huomattavasti, ja direktiivi olisikin saatava voimaan mitä pikimmin. Rangaistusjärjestelmien toteuttamisessa on kuitenkin tärkeää huomata se, että rangaistus ei saa missään nimessä kohdistua jäsenvaltioon, vaan kuljettajaan tai yrittäjään. Valistus on hyvä asia, mutta valitettavasti vain kunnon rangaistukset tehoavat silmänpalvojiin. Liikenneturvallisuus on vakava asia. Mieleeni tulee muutaman viikon takaa traaginen onnettomuus Helsingistä, jossa kuorma-autosta irronnut pyörä surmasi pienen lapsen. Ihmishenkeä koskevissa asioissa emme kanna koskaan liikaa vastuuta.

De Palacio
. (ES) Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, haluan jälleen kiittää esittelijä Piecykiä ja asiasta vastaavaa parlamentin valiokuntaa heidän tekemästään työstä. Esittelijä on todellakin aivan oikeassa sanoessaan, että nimitys on erittäin pitkä. Olisi kaikkein yksinkertaisinta puhua kuorma-autojen tarkastuksista, joista loppujen lopuksi on kyse, ja ehkäpä meidän kaikkien pitäisi harkita sitä, että käyttäisimme asiakirjoissamme teknistä nimitystä ja laittaisimme lisäksi sulkuihin puhekielisen tai kansalaisten mielestä ymmärrettävämmän nimityksen. Annan tämän asian komission yksikköjen käsiteltäväksi ja tarkastelemme sitä vastaisen varalta.
Itse ehdotuksessa on kuitenkin selvästi kyse niin henkilöitä kuin tavaroitakin kuljettavien hyötyajoneuvojen tienvarsitarkastuksista, joiden tavoitteena on parantaa turvallisuutta ja ympäristönsuojelua yhteisön maantieliikenteessä. Siinä pyritään epäilemättä luomaan yhteisössä liikennöivien hyötyajoneuvojen kuntoon liittyvä rakenne, koska se vaikeuttaa niiden liikenteenharjoittajien ja toimijoiden asemaa, jotka yrittävät saada itselleen kilpailuetua liikennöimällä puutteellisessa kunnossa olevia ajoneuvoja.
Ehdotuksessa vaaditaan, että jäsenvaltiot täydentävät vuotuista teknistä tarkastusta yllätystarkastuksilla osassa niiden maanteillä vuosittain liikennöivistä hyötyajoneuvoista. Näitä tarkastuksia voidaan tehdä maanteillä, satamissa tai muissa paikoissa, jonne ajoneuvot pysäköidään, tai julkisten kulkuneuvojen tapauksessa lähinnä liikenteenharjoittajien tiloissa.
Itse asiassa useissa jäsenvaltioissa on jo käytössä tällaisia niin sanottuja tienvarsitarkastuksia ja vieläpä direktiivin kaavailemalla tavalla, toisin sanoen ne tehdään tietyssä mielessä yllättäen. Tämä saattaa todellakin olla paras tapa valvoa tehokkaasti maantieverkostossamme liikennöivien ajoneuvojen kuntoa.
Haluan sanoa, että komissio tiedostaa, että parlamentti on huolissaan siitä, että tämä ehdotus saattaa johtaa yksityisten liikenteenharjoittajien tai tiettyjen maiden kuorma-autojen tai jopa tiettyjen ajoneuvomerkkien syrjimiseen, ja että esittelijän suosituksen tavoitteena on jäsenvaltioiden liikenteenharjoittajille määräämien sakkojen yhdenmukaistaminen direktiivin soveltamisen ehtona.
Yhdymme tähän huoleen, mutta pidämme tarkistusta 2 liian radikaalina, ja tästä syystä kannatamme tarkistusta 3, jossa tavoitetaan meidän kaikkien yhteinen pyrkimys ja joka samalla sisältää tarpeeksi joustovaraa.
Hyväksymme myös tarkistuksen 1, ja haluan viitata tässä esittelijä Bouwmanin sanoihin. Olemme todellakin erittäin huolestuneita siitä, että unionin maanteillä liikennöi sellaisten kolmansien maiden, erityisesti ehdokasvaltioiden, kansalaisten kuljettamia ajoneuvoja, joilla ei ole yhteisön eikä minkään yhteisön jäsenvaltion sääntöjen mukaisia työsopimuksia, vaan jotka noudattavat vain näiden kolmansien maiden, useimmiten ehdokasvaltioiden, sääntöjä tai toisinaan eivät niitäkään, koska kyseisissä kolmansissa maissa ei tehdä vastaavanlaisia tarkastuksia. Niinpä olen kirjoittanut kaikkien unionin 15 jäsenvaltion liikenneministereille herättääkseni keskustelua tästä kysymyksestä. Pyydän myös selvitystä siitä, mikä on kunkin maan tilanne tällaisten tapausten osalta ja mitä myönteisiä ehdotuksia voisimme tehdä ratkaistaksemme tämän meitä kaikkia huolestuttavan ongelman, joka saattaa vaikuttaa kielteisesti liikenneturvallisuuteen, jonka täytyy olla meille tärkeä asia, ja kilpailuun, joka sekin on komissiolle tärkeä asia.
Toivon tältä osin, että voimme kuun lopussa pidettävässä seuraavassa liikenneministerien neuvostossa käsitellä näitä kysymyksiä ja myös, kuten jäsen Watts sanoi, kaikkia liikenneturvallisuuteen yleisesti liittyviä asioita, koska liikenneturvallisuus on yksi Portugalin puheenjohtajakauden avainkysymyksistä.
Vaikka tässä asiassa onkin edistytty huomattavasti viime vuosina, mielestäni on vielä paljon tehtävää, sillä maanteillä menehtyy vuosittain 42 000-43 000 Euroopan kansalaista, mikä on liikaa. Meidän on ponnisteltava vielä enemmän. Haluan kuitenkin sanoa kolmansien maiden kuljettajista, että toivon, että saamme vastauksen ennen kuun loppua, ja että käsittelemme asiaa joka tapauksessa neuvostossa. Voin vastata esitettyihin kysymyksiin tai tehtyihin aloitteisiin parlamentissa joko täysistunnossa tai valiokunnassa, ja ellei se ole mahdollista, toivon joka tapauksessa, että voimme lähitulevaisuudessa antaa teille konkreettisen ehdotuksen, jonka avulla pystymme torjumaan tehokkaasti tällaisia väärinkäytöksiä.
Haluan toistamiseen lausua kiitokset paitsi esittelijän myös koko valiokunnan työn laadusta.

Puhemies
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 12.00.

Vuosittaisen istuntokauden päättäminen
Puhemies
Julistan istuntokauden 1999-2000 päättyneeksi.
(Puhemies julisti istunnon päättyneeksi klo 22.40.)

