A terrorizmus elleni küzdelem (vita) 
Elnök
A következő napirendi pont az alábbi, szóbeli választ igénylő kérdésekre vonatkozó együttes vita:
Weber úr által az Európai Néppárt (Kereszténydemokraták) és az Európai Demokraták nevében, Roure asszony által az Európai Parlament Szocialista Képviselőcsoportja nevében, Alvaro úr által a Liberálisok és Demokraták Szövetsége Európáért Képviselőcsoport nevében, valamint Muscardini asszony és Angelilli asszony által a Nemzetek Európájáért Unió Képviselőcsoportja nevében a Tanácshoz intézett, a terrorizmus elleni küzdelemről szóló. sz. kérdés (B6-0139/2007) és
Weber úr és Daul úr által az Európai Néppárt (Kereszténydemokraták) és az Európai Demokraták nevében, Roure asszony által az Európai Parlament Szocialista Képviselőcsoportja nevében, Alvaro úr által a Liberálisok és Demokraták Szövetsége Európáért Képviselőcsoport nevében, valamint Muscardini asszony és Angelilli asszony által a Nemzetek Európájáért Unió Képviselőcsoportja nevében a Bizottsághoz intézett, a terrorizmus elleni küzdelemről szóló. sz. kérdés (B6-0313/2007).
Kathalijne Maria Buitenweg
Elnök úr! Kérhetném, hogy ne kezdjünk bele addig, míg a Tanács meg nem érkezik, mert eléggé különösnek tartom, hogy szóbeli választ igénylő kérdéseket intézünk a Tanácshoz és a Bizottsághoz, mégis csak a Bizottsággal vitatjuk meg ezeket a kérdéseket. Ennek semmi értelme. Kérhetném, hogy - akármit is akartunk csinálni - hagyjuk abba mindaddig, amíg a Tanács nincs itt, hogy meghallgasson minket?
Elnök
Buitenweg asszony - ha megbocsát -, ezt nem tartom célszerűnek, mivel fogalmunk sincs arról, hogy a Tanács mikor érkezik meg. Akár olyan hosszú ideig is várhatunk, hogy a végén meg sem tudjuk majd tartani a vitánkat. A vita ráadásul a képviselőcsoportok felszólalóinak beszédeivel indul. Ezért javaslom, hogy kezdjük el ezekkel.
Egyetért a Ház ezzel?
(A Parlament a vita elkezdése mellett dönt)
Joseph Daul  
Elnök úr, bizottsági elnök úr, hölgyeim és uraim! A terrorizmus elleni küzdelem olyan terület, ahol Európának az elméletről a gyakorlatra kell váltania. A terrorizmus globális dimenziója globális választ igényel. Egy politikai Európa kiépítése feltételezi azt a képességet, hogy meg tudjuk szüntetni a terrorizmus veszedelmét; még mindig gyakran melléfogunk. Képviselőcsoportunk azért kezdeményezte ezt a vitát, mert úgy véljük, hogy Európa még nem fogta fel teljesen az előtte álló veszélyek mértékét.
Az első, leginkább közvetlen fenyegetés a mindennapi biztonságunknak az iszlám és más terroristacsoportok - mint például a spanyolországi ETA - általi fenyegetettsége. Ezzel mindennap találkozunk, biztos úr. A második, éppolyan aggasztó fenyegetés az, hogy ezek az erőteljes hálózatok eltéríthetik az európai demokráciák politikai kultúráját, hogy aláássák alapvető értékeinket és azokat saját vallási elveikkel váltják fel. Biztosítanunk kell, hogy tagállamaink jobban együttműködjenek a nemzetközi terrorizmus elleni küzdelemben. Az EU terrorizmusellenes koordinátora, de Vries úr márciusi lemondása és az, hogy még mindig senki nincs helyette, rámutat arra, hogy még mindig mennyi munka van hátra. Igaz, hogy de Vries úr személyes okokból mondott le, de közismert, hogy a rendelkezésére bocsátott források elégtelensége miatt képtelen volt a rábízott nehéz feladat elvégzésére.
Arra kérjük a jelen nem lévő Tanácsot, annak elnökét, valamint a KKBP főképviselőjét, Solana urat, és a Bizottság elnökét, Barroso urat, hogy tegyenek eleget feladataiknak, és a lehető leghamarabb nevezzék ki az EU új, megfelelő forrássokkal rendelkező terrorizmusellenes koordinátorát.
Hölgyeim és uraim! A terroristaszervezetek elleni küzdelem a lehető legnagyobb határozottságot igényli, és nem terjedhet ki tárgyalásokra vagy engedményekre. A terroristaszervezetek nem olyan hagyományos, központosított alakulatok, amelyek hagyományos katonai műveletekkel leküzdhetők. Hálózatként működnek, bűncselekményeikhez pedig a legkifinomultabb technológiákat alkalmazzák. Csak akkor lesz esélyünk e hálózatok semlegesítésére, ha továbbra is jelentős pénzügyi, emberi és hírszerzési forrásokat vonunk össze. Azzal, ha tiszteletben tartjuk egymást, garantáljuk a jogszabályok végrehajtását és a nyilvánosság szabadságát, megerősítjük azt az elgondolásunkat, hogy a társadalomban mi tekinthető emberinek és az élethez szükségesnek, véget vetünk annak a terrorizmusnak, amelyet - jóllehet XXI. századi eszközöket használ - az emberiség legrosszabb időszakaiból származó előítéletek inspirálnak, és amely az akkori idők módszereit használja.
Ez nem a civilizációk összecsapása - ahogyan azt az emberek gyakran mondják -, hanem azok szembenállása, akik az emberek és a pluralizmus tiszteletben tartását mindenek fölé helyezik, és azoké, akik a dzsihád nevében megsemmisítenének mindenkit, aki tőlük eltérően gondolkodik vagy más meggyőződéseket vall magáénak. A szeptember 11-i támadás áldozatai, akikre a manhattani tragikus események után öt évvel egypár napon belül emlékezni fogunk, és a március 11-i madridi, valamint a londoni bombamerényletek áldozatai is arra buzdítanak minket, hogy tegyünk határozott lépést. Az európaiaknak biztonságra van szükségük, biztonságra a karrierjükben, biztonságra az energiaellátásuk terén és az élelmiszerellátásban is. A minimum, amit megtehetünk Európa számára - a béke garantálásán túl -, az az, hogy minden tőlünk telhetőt megteszünk a legalapvetőbb, személyes biztonság garantálása érdekében.
Martine Roure  
Elnök úr, soros tanácsi elnök úr, biztos úr! A tagállamok számos európai eszközt vezettek be a terrorizmus elleni küzdelem terén. Mégis sok európai ország szembesül továbbra is jelentős a terrorista fenyegetéssel, és ennélfogva - az említett eszközök hatálybalépése után jó néhány évvel - célszerű értékelni az e területen meglévő európai jogszabályok hatékonyságát.
A terrorizmus elleni küzdelemért felelős nemzeti hatóságokat az információk megosztására ösztönző intézkedések ellenére egyértelmű, hogy nagyobb mértékű kölcsönös bizalomra van szükség. Ahhoz, hogy a terrorizmus elleni küzdelem valóban hatékony legyen, nem a meglévő jogszabályokat kell kiegészítenünk, hanem azt kell ellenőriznünk, hogy a tagállamok helyesen alkalmazzák-e azokat. Véleményem szerint a tagállamok közötti együttműködés tényleges javítására kellene különösen összpontosítanunk.
Egy ilyen értékelés lehetővé tenné számunkra az érintett rendeletek felülvizsgálatát is. Szerintem szükséges az, hogy a folyamatban helyreállítsuk polgártársaink biztonság iránti igénye és a magánélet védelméhez való joguk közötti egyensúlyt. Elfogadtak egypár olyan intézkedést, amelyek igencsak korlátozzák polgártársainkat és - utólagos bölcsességgel - már láthatjuk, hogy egyik-másik intézkedést nem a várt eredményeket hozta, sőt, éppen ellenkezőleg, akár hamis képet is festhet a biztonságról.
A terrorizmus elleni küzdelem az Európai Unió és világszerte meglévő partnerei közötti jobb együttműködést is igényli. Transzatlanti kapcsolatainkban például ragaszkodnunk kellene egy, a terrorizmus elleni küzdelemre irányuló olyan közös stratégia kidolgozásához, amely tiszteletben tartja az alapvető jogokat és a magánéletet. Az Európai Uniónak e kérdésekkel kapcsolatban globális megközelítést kellene alkalmaznia annak érdekében, hogy meghatározza az információk egyesült államokbeli partnereinkkel való cseréjére, valamint e cserék keretében az adatvédelemre vonatkozó általános elveket.
Végül pedig, az Európai Parlamentet gyakran kihagyták a Tanácsban a terrorizmusról folyó tárgyalásokból. Szerintem fontos, hogy egy, az Európai Parlament és a nemzeti parlamentek által megvalósított jobb demokratikus ellenőrzéshez vezető, valódi vitát folytassunk.
Alexander Alvaro  
Elnök úr! A 2001-2007-es időszak a terrorizmus elleni, politikailag motivált küzdelem hat éve volt. Az egyetlen dolog, amit e hat év során tapasztaltunk, az a minden egyes meghozott intézkedésre adott politikai reakció utáni kutakodás volt. Amit azonban képtelen vagyok megérteni, az az európai terrorizmusellenes politika globális összefüggésben való kialakítására irányuló megközelítés. Mi a szerepünk? Milyen szerepet kívánunk játszani világszerte? Van erre vonatkozó tervünk?
Eleddig nem láttam sem tervet, sem dokumentumot, sem a Bizottságtól, sem pedig a Tanácstól - vagy épp bármelyik tagállamtól -, amely rövid, közép- és hosszú távú terrorizmusellenes stratégiát javasolt volna. Rövid távú hatással rendelkező, a pénzügyi tranzakciókat leállító intézkedéseket indítottunk el - ami nagyszerű. A terrorizmus elleni küzdelmet középtávon megcélzó intézkedéseket indítottunk, beleértve a személyazonossági okmányokban a biometrikus adatokat is - amit én személy szerint nem tartok megfelelő megközelítésnek, de a politikai többség megszavazta.
Ami a hosszútávot illeti, nem látok semmiféle előrehaladást vagy elmozdulást a fejlesztési támogatás terén, ami biztonságpolitikai értelemben is felfogható. Nem látok továbbá elmozdulást az olyan kultúrák tekintetében sem, amelyekből állítólag a terrorizmus ered; mármint azon erőfeszítéseink megtételében, hogy globalizált keretek között létezzünk, tisztességesen éljünk egymás mellett egy globalizált világban, ahelyett, hogy megpróbáljuk átültetni társadalmunkat a világ többi részében. A kérdés tehát a következő: milyen szerepet vállal Európa?
2001. szeptember 11. óta a válasz sokrétű intézkedésekből állt: minden támadás alkalmával az adott kormányok arra törekedtek, hogy rövid távú intézkedések megindításával nyugtassák meg a lakosságot - legyen szó az a tekintetben tanúsított brit vehemenciáról, hogy keresztülvigyék az adatvisszatartást a londoni tragikus támadások közvetlen utóhatásaiban, vagy Németország azon törekvéseiről, hogy keresztülvigyék az online kereséseket. Nincs mögöttes terv. Hiányzik azonban az alapul szolgáló terv. Az alapvető jogok megsértése - például a szükséghelyzeti jogszabályok idején - nem fogják megoldani a problémákat. Ha sikeresen kívánunk küzdeni a terrorizmus ellen, meg kell határoznunk Európának e küzdelemben a világszíntéren játszott szerepét, ahelyett, hogy a nemzeti fellépések politikáját folytatnánk, amelyet azután csak Európában hajtanánk végre.
Cristiana Muscardini  
szerző. - (IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim! Az, hogy ezt a vitát júliusról szeptemberre halasztva, a jelenlegi körülmények között - a Tanács nélkül - tartjuk az általunk felvetni kívánt kérdésekről, már önmagában is bizonyítja, hogy Európa tényleg nincs felkészülve arra, hogy a terrorizmus problémáját határozottan és átfogóan kezelje, továbbá arra, hogy ez a Parlament politikailag még mindig túl gyenge.
Amikor az EU különböző nemzeteiben léteztek terroristacsoportok, belső problémák voltak, Európa már nagy mértékben egyesült, és szó volt egy olyan közös stratégiáról, amely soha nem valósult meg. Elérkeztünk 2001-hez és megtudtuk, hogy a terrorizmus globális jelenség, hogy ez nem piramisjellegű szervezet, hanem főként az interneten és a legjobb információtechnológiai rendszereken keresztül összekapcsolt sejtekből áll, amelynek gyökerei az egész világot átszövik és amelyek úgy és akkor sújtanak le, ahogyan és amikor akarnak.
Ennek ellenére nincs uniós politika az internet ellenőrzésére vagy a polgárok számára határozott biztonsági szabályok biztosítására, akik nem értik, hogy az EU milyen intézkedéseket fogadott el vagy kíván elfogadni a közeljövőben. A legfontosabb intézkedés a terroristacselekményeket elősegítő, támogató vagy igazoló oldalakat biztosító szolgáltatók felelősségének megállapítása, például az olyan oldalak kötelező betiltásán keresztül, amelyek közvetlenül vagy közvetve olyan személykehez vezethetők vissza, akik erőszakot hirdetnek, arra buzdítanak vagy azt igazolják. Svájc már régóta ezt teszi, miközben Európa még mindig hezitál és a levegőbe beszél.
Nincs közös álláspont a színlelt vallási gyülekezőhelyek vagy álimámok nyomon követésére, akik - amint az nemrégiben Hollandiában és Olaszországban is történt - az imádságra szánt helyeket arra használták, hogy elhintsék a gyűlölet csíráját, a Nyugat, a demokrácia, az emberi jogok - beleértve a nők jogait - elleni erőszakra való buzdítással támadásokat tervezzenek, ténylegesen terrortámadásokat indítva városainkban.
Elnök úr, már nem elég csupán beszélni egy terrorizmus elleni közös stratégiáról; erőre és bátorságra van szükségünk ahhoz, hogy döntéseket hozzunk és hogy egyrészről a jövőbeli támadások megelőzésének céljával, másrészről pedig hogy az olyan terroristasejtek semlegesítése céljából lépjünk fel, amelyek az árnyékban bújnak meg, és a szabadsággal, vallásszabadsággal és szólásszabadsággal kapcsolatos értékeink felhasználásával arra térítenek, hogy magát a szabadságot támadják meg.
Dániában a nemrégiben, robbanóanyagokkal elkövetett támadás tervezésével gyanúsított személyek letartóztatása bizonyítja, hogy ez nem az az idő, amikor éberségünket alábbadhatjuk, és hogy a Dániában elfogadott terrorizmusellenes jogszabályok működnek, de ez ugyanakkor megnyomta a vészcsengőt az egész EU-ban. Többé már nem engedhetjük meg magunknak, hogy kizárólag a nemzeti jogszabályok hatékonyságára és az egyes országok nyomozóhatóságainak eredményességére támaszkodjunk, nagyobb mértékű koordinációra van szükségünk.
A politikai korrektség mögött túl gyakran rejtőzik döntésképtelenség vagy vonakodás. Ami veszélyben van, az a demokrácia, a szabadság és az egyének ahhoz való joga, hogy békében és szabadon éljenek. A szabadság szabályokon keresztül érhető el. Meg kell tennünk azt, ami politikailag helyes ahhoz, hogy nemcsak saját népeinket, de a világ azon népeit is megóvjuk, akik tiszteletben tartják jogaikat és tudatában vannak kötelezettségeiknek. A késlekedéssel bűnsegéddé válunk.
Zárjuk ezt a vitát egy azonnali lépések megtételére irányuló közös kötelezettségvállalással, amely nem feltételezett bal- vagy jobboldali álláspontokból áll, hanem erőteljes és egységes! Ez lesz a legmegfelelőbb formája annak, hogy lerójuk tiszteletünket azon emberek előtt, akik szeptember 11. óta világszerte életüket vesztették az atrocitásokban. Tartsuk mindannyian és mindenkor emberiség elleni bűncselekménynek a terrorizmust!
Kathalijne Maria Buitenweg  
Elnök úr! A legfontosabb kérdésem a Tanácshoz az az, hogy valóban tévedhetetlennek tartja-e magát. Elképzelhető, hogy a Tanács olykor hibázik vagy tényleg mindent tud? Úgy véli a Tanács, hogy az elmúlt években a terrorizmus elleni küzdelem terén hozott valamennyi intézkedés a megfelelő intézkedés volt? Továbbá tényleg minden kétségen felül nem sértették meg aránytalanul a polgári jogokat? Ha a Tanács csalhatatlan, akkor abból az következik, hogy nincs szükség értelésekre, ha azonban hisz felfogása javítási lehetőégében, akkor van. Azt is szeretném, ha a Tanács a vita során tájékoztatna arról, hogy vannak-e olyan meghatározott intézkedések, amelyek szerinte még hiányoznak, hogy vannak-e olyan intézkedések, amelyek szerinte szükségesek és amelyeket még nem hoztak meg? Tényleg terveznek-e jelenleg valamilyen intézkedéseket? A polgári jogok megsértése megengedett az európai jogban, de csak akkor igazolható, ha teljesülnek a szükségesség, arányosság és hatékonyság kritériumai, és ha az emberek fel tudják vértezni magukat a visszaélésekkel szemben. Szeretném, ha a Tanács az elmúlt években hozott valamennyi intézkedést értékelne és megvizsgálná, hogy azok megfelelnek-e ezeknek a kritériumoknak. Tud a Tanács erre ma ígéretet tenni?
Engedjék meg, hogy rávilágítsak egypár olyan aspektusra, amelyek esetében átfogó értékelésre van szükség. Először is a visszaélés aspektusa: nem képzelhető el, hogy a polgárok akaratlanul áldozattá válhatnak? Erre példa a terroristagyanús személyek listáinak létrehozása. A kérdés e tekintetben nemcsak az, hogy az emberek és a szervezetek hogyan kerülnek fel e listákra, hanem az is, hogy hogyan kerülnek le onnan. Tegyük fel, hogy az Ön neve feltűnik ezeken a listákon! Minden vagyonát és bankbetétjét befagyasztják, de a hatóságok nem indítanak automatikusan büntetőeljárást. Ez azt jelenti, hogy nincs bírósági eljárás, amelynek keretében bizonyítékokat lehet előterjeszteni. Felhagynak azzal az elvvel, hogy valaki az ellenkező bizonyításáig ártatlan. Ráadásul azt is el tudom képzelni, hogy az egész kiderülése előtt bankbetéteket befagyasztják, vagy a pénz egy szempillantás alatt a világ másik végén köt ki. Mégsem tudom elképzelni, hogy elfogadjuk azt a tényt, hogy emberek ezeken a listákon maradnak, és így anélkül büntetik őket folyamatosan, hogy bűnösségüket megállapították volna. Ez a büntetőjogi bizonyítási teher elfogadhatatlan kifordítása. Az Elsőfokú Bíróság már számos alkalommal kimondta, hogy az eljárást módosítani kell. Július 11-én úgy ítéltek, hogy az Al-Aqsa Alapítványt és José María Sisont helytelenül vették fel a listára. Szeretném tudni, hogy a Tanács milyen tapasztalatokat szerzett ezekből a bírósági ítéletekből, valamint hogy kész-e arra, hogy módosítsa vagy értékelje az ilyen listák összetételére vonatkozó döntéshozatali eljárást, és hogy megvizsgálja az emberek azon lehetőségeit, hogy igazságszolgáltatásban részesüljenek.
Áttérve a hatékonyságra: hatékonyak az intézkedések? Vegyük például a folyadékokra vonatkozó intézkedéseket. Európában több mint egymillió embernek kell még mindig műanyagzacskókkal szórakozgatnia mielőtt felszállnának a repülőre, szófogadóan megtöltve azokat 100 ml-es üvegekkel, amelyek gyakran a kukákban végzik, mivel az utasok elfelejtik a szabályokat és a polgári jogokat nem sértették meg túlságosan, a visszaélés pedig ellenőrizhető. Viszont hatékony ez az intézkedés? Kész-e a Tanács arra, hogy ezt tudományos bizonyíték alapján értékelje?
Ezzel elérkeztünk az arányosság témaköréhez. Arányosak az intézkedések? Ez az értékelés egy másik lényeges aspektusa. Vegyük például az utasokra vonatkozó adatokat és az Egyesült Államokkal kötött megállapodást! Az én képviselőcsoportom is nagyra becsüli az országok azon óhaját, hogy tudják, ki lép be a területükre. A fő probléma azonban nem is annyira az, hogy óriási mennyiségű adatokat kérnek, hanem az, hogy ezt rengeteg különböző célra kérhetik. A Tanács az ilyen intézkedéseket mindig azzal indokolja, hogy azt mondja: mindez szükséges a terrorizmus elleni küzdelemhez. Az adatok azonban más, "az Egyesült Államok jogának megfelelő” célokra is felhasználhatók, amint ez a megállapodásban szerepel. Így elméletileg lehetséges, hogy a cél nem csupán a terrorizmus elleni küzdelem, hanem az is, hogy biciklilopásokat vagy bankcsalásokat kezeljenek. Arányos dolog-e az adatokat erre használni? Kész-e a Tanács felülvizsgálni a megállapodás ezen az alapon is?
Végül a szükségesség. Példaként említeném a közlekedési adatok két évig történő tárolását, amelyet képviselőcsoportom ellenzett, e Ház többsége viszont támogatott. Azok az információk azonban, amelyeket eddig láttam, azt bizonyítják, hogy a legfeljebb három hónapos adatok a leginkább hatékonyak és szükségesek. Kész-e a Tanács megvizsgálni, hogy a több mint három hónapig tárolt adatokat valóban felhasználják-e? Röviden: kész-e arra, hogy elvégezzen egy, a hatékonyság, arányosság és szükségesség kritériumain alapuló értékelést, valamint hogy megvizsgálja a visszaélés elleni küzdelem lehetőségét?
Az értékelés utolsó aspektusa a Tanács álláspontja az Európai Unióban az emberi jogoknak a CIA tevékenységeivel összefüggésben történt megsértésével kapcsolatban. Az Európai Parlament ezeket a lehető legteljesebb körűen kivizsgálta, és szerintem botrány, hogy soha nem hallottuk a Tanács véleményét. Ez vonatkozhatott volna arra, hogy a Tanács mit gondol minderről, a jelentés mely vonatkozásaival ért egyet és melyekkel nem, továbbá hogy milyen intézkedéseket szándékozik tenni. Készen áll-e a Tanács arra, hogy reagáljon a Fava-jelentésre, vagy továbbra is hallgatni akar?
Giusto Catania  
szerző. - (IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim! Azt szoktuk nyilatkozgatni, hogy a terrorizmus elleni küzdelem prioritás, és új politikai jogalkotási kezdeményezésekre szoktunk felhívni.
Úgy gondolom, hogy először értékelnünk kell az elmúlt pár évben meghozott döntéseket, és fel kell tenni néhány kérdést. Először is: jogalkotási kezdeményezéseink eredményekén erősödött vagy gyengült-e a terrorizmus? Másodsorban: hozzájárultunk-e valamivel különösen jogi kultúránk és értékeink fejlődéséhez, vagy elárultuk-e azokat a terrorizmussal kapcsolatos válság nevében?
Szerintem elsődleges e két kérdés megválaszolása, és ha ezt megtettük, akkor kiderülne, hogy a szükséghelyzeti intézkedések gyakran tévesek, a terroristaszervezetek listái pedig nem pontosak, és azokat gyakorta inkább politikai indokok diktálták, semmint a szervezetek által jelentett valós veszély. Kineveztünk valakit a terrorizmusellenes tevékenységek koordinálására, és aztán rájöttünk - egyértelmű okok nélkül -, hogy nagyon jól elvagyunk az említett személy által végzett funkciók nélkül is. Ezért arra kérem a Tanácsot, hogy ne nevezzen ki új terrorizmusellenes koordinátort, mert az elmúlt pár hónap során rájöttünk, hogy megvagyunk nélküle is.
Gyakran mondogattuk, mégpedig elég határozottan, és szerintem újból ki kell mondanunk ebben a teremben, hogy a terrorizmus civilizációnk ellensége, a demokrácia ellensége: terrorizmus barbárság. A terrortámadások a jogállamiságtól egy primitív állam felé való elmozdulást képviselnek. Mindez tényleg így van, de ahelyett, hogy a vita során a demokrácia szabályainak visszaállítására helyeznénk a hangsúlyt, azt választottuk, hogy a kérdést a polgári egymás mellett élésre vonatkozó szabályok korlátozásával kezeljük. Azt választottuk, hogy idegenben küzdünk, hogy versengünk az emberi jogok megsértése, a polgári lakosság feletti katonai kontroll, valamint a demokrácia kulcsfontosságú elveire vonatkozó tárgyalások terén.
Az Abu Ghraib-i vagy a guantanamói támaszpont képei a terrorizmus kultúrája által jogállamiságunk és jogi kultúránk kulcsfontosságú elvei felett aratott győzelem szimbólumai. Egy másik szimbólum a CIA által - az európai kormányok tevőleges részvétele mellett - Európában lebonyolított járatok és fogolyszállítások. Zavarba ejtő csönd övezi ezeket az eseményeket, úgyhogy képviselőtársaimhoz hasonlóan én is felkérem a Tanácsot, hogy nyilatkozzon e kérdésben - zavarba ejtő a csönd, ezt mindenki említette! A Parlament beszélt a CIA felelősségéről, az európai kormányok felelősségéről, hírszerző szolgálataink felelősségéről. A Bizottság beszélt és az Európa Tanács is hallatja hangját. Az egyedüli zavarba ejtő csönd az európai kormányok körül honol, ez pedig - szerintem - elfogadhatatlan. Reménykedjünk benne, hogy ma a Tanács kifejti a kérdéssel kapcsolatos véleményét.
Európában sajnos a kivétel lett a szabály és most egyértelmű vitát kell folytatnunk a jogalkotási döntéseink hatásairól: az útlevelekben és vízumokban szereplő biometrikus adatok, a személyes adatok ellenőrzési rendszere, a távközlési adatbázisok, a légi utasokra vonatkozó adatbázisok, a légi utasok adataira (PNR) vonatkozó megállapodások, a SWIFT-rendszer, az ujjlenyomatok tárolási rendszere, sőt, a folyadékokról szóló rendelet, amit - reméljük - ma messzemenően elutasítunk, jelezve a Bizottságnak, hogy olyan döntéseket kell hoznunk, amelyek arányban állnak azzal, ami ellen küzdeni akarunk.
Azt gondolom, hogy félreérthetetlenül ki kell mondanunk, hogy a jogállamiság autoritárius elferdítését választottuk ahelyett, hogy a jogállamiság megóvását választottuk volna a terrorizmus elleni küzdelem érdekében. Nem egyértelmű - és ezzel zárnám, Elnök úr -, hogy az európai polgárok mivel kerültek az elmúlt években nagyobb veszélybe: a terrorizmussal vagy a terrorizmus elleni küzdelem érdekében tett intézkedésekkel. Egy amerikai feminista író azt mondta, hogy amikor megoldásokat kínálnak nekünk a problémákért felelősök, akkor óvakodnunk kell. Szerintem is óvakodnunk kell!
Manuel Lobo Antunes
a Tanács soros elnöke. - (PT) Elnök úr, hölgyeim és uraim! Először is szeretnék elnézést kérni, hogy egy kicsit késve érkeztem a Parlamentbe, egyszerűen azért, mert alábecsültem a hotel és a Parlament közötti forgalmat.
Szeretném üdvözölni Frattini biztos urat, aki itt van körünkben, és megpróbál válaszolni a képviselők által feltett kérdésekre; remélem, hogy minden pontosítást megkap, amit kért tőlünk.
Kétségtelen, hogy a londoni és glasgowi, valamint a spanyolországi és portugáliai határon a közelmúltban történt események és a jemeni támadás megerősítette, hogy a terrorizmus jelentős fenyegetést jelent Európa biztonságára és demokratikus társadalmaink értékeire, különösem az európai polgárok jogaira és szabadságaira.
Nincs kétségünk afelől, hogy a tagállamoknak ezért továbbra is együtt kell működniük a terrorizmusellenes intézkedések megerősítésében és végrehajtásában, a társadalmaink alapvető értékeit képező emberi jogok és alapvető szabadságok tiszteletben tartása mellett, amelyek védelme és előmozdítása hozzájárul a terrorizmus megelőzéséhez.
A terrorizmus ellen mind nemzeti, mind pedig nemzetközi szinten küzdeni kell. A nemzetközi együttműködés e veszély elleni küzdelem alapvető eszköze mind nemzeti, mind pedig multilaterális szinten. Tudjuk, hogy a terrorizmus globális fenyegetést jelent és ezért globális, összehangolt reakcióra van szükség, amely szükségszerűen az információáramlás és -csere növekedésével, az álláspontok belső koordinálásával, a koordináció és partnerségek harmadik országokkal való kialakításával, az Egyesült Nemzetek vezetésével egy globális terrorizmusellenes stratégia végrehajtásával, valamint a terrorizmus elleni küzdelemben részt vevő különböző regionális és nemzetközi szervezetekkel való szoros együttműködéssel fog járni.
Az Európai Unió fellépése 2001. szeptember 11. óta és ezt követően - a 2004-es madridi és a 2005-ös londoni borzalmas támadások óta - fokozódott. 2005 decemberében a Tanács elfogadta az EU terrorizmusellenes stratégiáját, amelyben az Unió elkötelezi magát a terrorizmus elleni általános küzdelemre az emberi jogok tiszteletben tartása mellett, lehetővé téve polgárai számára, hogy egy, a szabadságon, biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térségben éljenek.
Az EU terrorizmusellenes stratégiája négy munkaterületre terjed ki: megelőzés, védelem, üldözés és reakció. Az Elnökség megerősíti, hogy a Tanács valójában hathavonta felülvizsgálja a helyzetet az EU terrorizmusellenes stratégiájának és a terrorizmus finanszírozása elleni stratégia végrehajtását illetően, továbbá évente értékeli a radikalizmus és a terrorizmusra való toborzás elleni küzdelemre irányuló stratégia végrehajtását. A Tanács továbbá hathavonta felülvizsgálja a terrorizmus elleni küzdelemre irányuló cselekvési tervet, évente pedig a radikalizmusra és a toborzásra irányuló cselekvési tervet. Ez a nyomon követési folyamat lehetővé teszi a Tanács számára, hogy hajszálpontosan megállapítsa, hogy mely uniós szinten javasolt intézkedéseket nem fogadták el, illetve nem hajtották végre megfelelően tagállami szinten. Ez lehetőséget teremt továbbá a Tanács számára, hogy bizonyos politikákat továbbgördítsen. Az Elnökség például úgy döntött, hogy felgyorsítja a robbanóanyagok terén végzett munkát.
A büntetőügyekben folytatott rendőrségi és igazságügyi együttműködés terén bizonyos intézkedések elfogadását lelassította az, hogy e területen egyhangú döntéshozatalra van szükség. A terrorizmusellenes intézkedések elfogadását és végrehajtását fel fogja gyorsítani a kormányközi konferencia által az Európai Tanács keretében a legutóbbi júniusi ülésén elfogadott megbízatás alapján jóváhagyandó Szerződés ratifikálása.
A bűnüldözési szervek és a biztonsági hírszerzési szolgálatok közötti szorosabb együttműködés szükségessége tekintetében a tagállamok biztonsági szolgálatai jelenleg szorosan és igen hatékonyan működnek együtt a terrorizmusellenes csoport keretében. Az Europol igen eredményes elemzési dokumentumokat dolgozott ki, amelyeket a tagállamok bűnüldözési szolgálatai egyre több információval látnak el. Kétségtelen, hogy többet kell tenni. Az Európai Parlament szoros és közvetlen politikai párbeszédet tart fenn a Tanáccsal és a Bizottsággal.
2007. május 16-án a Tanács elnöke, a Bizottság alelnöke, valamint az Állampolgári Jogi, Igazságügyi és Belügyi Bizottság elnöke találkozott, hogy megvizsgálja a különböző terrorizmusellenes politikákat, és hogy feltérképezze az EU terrorizmusellenes stratégiájának végrehajtását. Ezek a hathavonta zajló találkozások rendkívül hasznosak abban, hogy a terrorizmus elleni küzdelem terén kialakítandó politikák tekintetében konszenzus jöjjön létre. Ami az EU terrorizmusellenes koordinátorának tisztségét illeti, a főtitkár/képviselő tájékoztatta a tagállamokat, hogy - az Elnökséggel szoros együttműködésben - azt mérlegeli, hogy miként lehetne a legjobban koordinálni a terrorizmus elleni küzdelem területén folyó munkát a Tanács keretében. Ami az EU terrorizmusellenes koordinátora és a Helyzetelemző Központ, a SitCen közötti kapcsolatot illeti, ez nem vesz részt az EU terrorizmusellenes politikájának kidolgozásában vagy a Tanács által a terrorizmusellenesség terén végzett munka koordinálásában; illetve nem követi nyomon a Tanács határozatait.
A terrorizmus elleni küzdelem területén a hatásköre arra korlátozódik, hogy a Tanácsnak stratégiai elemzéseket nyújtson be a terrorista fenyegetésekről a nemzeti szolgálatoktól kapott információk alapján. Emellett támogatja az EU szükséghelyzeti és válságkoordinációs rendelkezéseit, amelyeket annak érdekében lehet végrehajtani, hogy segítséget nyújtsunk a súlyos válságokra adott uniós szintű reakció koordinálásában, amelyek válságok esetlegesen a terrortámadásokat is magukba foglalhatják. Ez egy mechanikus funkció, amely kiterjed az információk terjesztésére, találkozóhelyek biztosítására és az intézmények meglévő döntéshozatali rendelkezéseinek támogatására. Nem koordináló szerepről van szó. Mindazonáltal a Tanács a SitCen által kidolgozott fenyegetésértékelés alapján hagyott jóvá politikai ajánlásokat különböző területeken - mint például a robbanóanyagok terén - a terroristák általi illegális felhasználás megelőzése érdekében.
Az Elnökségnek nincs kétsége afelől, hogy a terrorizmus elleni küzdelem terén végzett erőfeszítéseit támogatják az európai polgárok, akik - a legutóbbi támadások idején - kifejezetten demonstrálták nemcsak az említett támadások áldozatai melletti szolidaritásukat, hanem egy uniós reakció kidolgozása iránti óhajukat is. Egy ilyen terrorizmusellenes stratégia kidolgozása során az Elnökség élvezi partnerei támogatását, akik magukkal hozzák elgondolásaikat a magas szintű tárgyalásokra, az Európai Parlament pedig különösen fontos szerepet játszik.
Az Európai Unióról szóló szerződés 6. cikkében foglalt rendelkezések betartása - a Szerződések többi cikkének betartásához hasonlóan - kiemelkedően fontos a Tanács számára. A harmadik országokkal folytatott együttműködés és párbeszéd képezi az EU terrorizmusellenes stratégiájának fő pillérét. Csak ebben a fél évben háromoldalú párbeszédet tervezünk folytatni Oroszországgal, az Amerikai Egyesült Államokkal, Algériával és Marokkóval, ami az említett országokkal folytatott párbeszéd kiszélesítése iránti érdekeket tükrözi. Az Európai Unió terrorizmusellenes párbeszédet folytat ezenfelül más országokkal és nemzetközi szervezetekkel is.
Továbbá, ami a földközi-térségi partnereinket illeti, megtartjuk szokásos ad hoc Euromed szakértői ülésünket a terrorizmusról, amely lehetőséget fog biztosítani arra, hogy szélesebb körű tárgyalásokat folytassunk mediterrán partnereinkkel egy, az említett régió számára létfontosságú érdekű ügyről, és amely a terrorizmus elleni küzdelemről szóló euro-mediterrán magatartási kódex prioritást élvező területeinek végrehajtására fog összpontosítani.
Meg kell említeni, hogy kifejezetten az Amerikai Egyesült Államok esetében az Elnökség rendszeres megbeszéléseket tart a különböző szervekkel és a legkülönfélébb szinteken a terrorizmus elleni küzdelemről, amelyek olyan témákra terjednek ki, mint a radikalizmus és a terrorizmusra való toborzás, beleértve az internet szélsőséges csoportok általi használatát, a terroristafenyegetések elemzését, a nemzetközi fórumokon való együttműködést, a terrorizmus elleni küzdelemmel foglalkozó magán/állami partnerségeket, különösen a veszélyes robbanóanyagokkal kapcsolatos biztonságot, a kritikus infrastruktúra védelmét, a terroristák finanszírozását - a polgári hatóságok és a rendőri hatóságok közötti együttműködés egyéb típusai mellett.
A portugál elnökség az Egyesült Államokkal közösen a terrorizmus elleni küzdelem tekintetében egy pénzügyi szankciók alkalmazásáról szóló munkaértekezlet megszervezését tervezi. A terrorizmus elleni küzdelemben az emberi jogok tiszteletben tartásának kérdését mindkét fél több alkalommal szóba hozta, az Elnökség pedig úgy véli, hogy igen fontos folytatni ezt a párbeszédet, amelyet mindkét oldal számára létfontosságúnak tart.
E kérdésre vonatkozóan zárásul megemlíteném, hogy a szabadságon, biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térségnek a hágai programon és a megfelelő cselekvési terven alapuló megerősítése az egyik fő prioritása a német, portugál és szlovén elnökségek 18 hónapos közös programjának. A terrorizmus elleni küzdelem e területen az egyik legnagyobb kihívás; a három elnökség felvette céljai közé a terrorizmus elleni küzdelemre irányuló kiterjedtebb együttműködést, mégpedig az EU terrorizmusellenes stratégiájának végrehajtásával.
Elnök úr, engedelmével, válaszolnék az. sz., szóbeli választ igénylő kérdésre. Szeretném tájékoztatni a tisztelt Házat, hogy az Európai Unió Tanácsa - amint azt említettem - elvégzi a terrorizmus elleni küzdelem időszakos felülvizsgálatait, és a radikalizmus és a terrorizmusra való toborzás elleni küzdelemre irányuló stratégia és cselekvési terv éves felülvizsgálatát is elvégezzük; ezután hathavonta vizsgáljuk felül a terroristák finanszírozása elleni küzdelemre irányuló stratégiát. A Tanács rövidesen első alkalommal fog előterjeszteni jelentést a média számára szánt és 2006 júliusában jóváhagyott kommunikációs stratégia végrehajtásáról. A terrorizmusellenes stratégia értelmében magas szintű terrorizmusellenes üléseket kell tartani elnökségenként a Tanács, a Bizottság és az Európai Parlament között. Ilyen üléseket tartottak az osztrák és német elnökségek idején. A nemzeti parlamentek szerepe a jelenleg a kormányközi konferencia keretében tárgyalt új Szerződés értelmében meg fog erősödni. A legfőbb prioritás a már meglévő intézkedések végrehajtása. A Tanács különböző mechanizmusokat alkalmaz az értékelésre, mint például az EU szakértői értékelési folyamata a nemzeti terrorizmusellenes intézkedések vonatkozásában, az európai elfogatóparancs végrehajtásának értékelése, az Europol és a tagállamok közötti, valamint a tagállamok közötti információcsere értékelése stb.
Az új intézkedések - mint például a kritikus infrastruktúra védelmére irányuló európai program vagy a biológiai támadásokra való felkészülés technológiai programjával kapcsolatos intézkedések stb. - elemzése már folyik. A Tanács megszervezte az Europol és a tagállamok közötti, valamint a tagállamok közötti információcsere értékelését. Javier Solana, a főtitkár azt vizsgálja, hogy hogyan lehetne a funkciót legjobban betölteni a Főtitkárságon belül. Az esetleges új koordinátor megbízatását és eligazítását jelenleg mérlegelik.
Valamennyi intézményhez hasonlóan a Tanács is elkötelezte magát az Európai Unióról szóló szerződés 6. cikkében szereplő rendelkezés mellett, amely kimondja, hogy az Unió a szabadság, a demokrácia, az emberi jogok és az alapvető szabadságok tiszteletben tartása és a jogállamiság elvein alapul. Ezen értékek előmozdítása az EU egyik prioritása. A tagállamoknak az alapvető jogok tiszteletben tartására irányuló kötelezettségvállalását az Európai Unió alapjogi chartája is tartalmazza. Ezen túlmenően az Európai Unió tagállamait - az Európa Tanács tagjaiként - kötik az emberi jogokról szóló európai egyezményből eredő kötelezettségek.
Az Európai Unió Alapjogi Ügynöksége megerősíti az EU ellenőrzési és információgyűjtési kapacitását, ezáltal mozdítva elő az alapvető jogok lehető legteljesebb tiszteletben tartását. Az uniós tagállamoknak biztosítaniuk kell, hogy az általuk a terrorizmus elleni küzdelem érdekében elfogadott intézkedések összhangban vannak a nemzetközi jogi - különösen a nemzetközi humanitárius jogi, emberi jogi és menekültjogi - kötelezettségeikkel.
Az Elnökség úgy véli, hogy a terrorizmus elleni küzdelmet oly módon kell folytatni, amely tiszteletben tartja az emberi jogokat, mivel a jogállamiság, a felelősségteljes kormányzás és az alapvető szabadságok védelme a terrorizmus elleni küzdelem eszközei. Ez az elv a Tanács által - mint tudják - 2005 decemberében elfogadott terrorizmusellenes stratégia központi eleme.
És most térjünk rá a kérdésben említett, az Európai Közösségek Elsőfokú Bírósága által 2006. december 12-én hozott ítéletre! Először is szeretném megemlíteni, hogy a 2006. december 12-én, a T-228/02. sz., OMPI-ügyként (Organisation des Modjahedines du Peuple d'Iran kontra az Európai Unió Tanácsa) ismert ügyben hozott ítélet nem indokolja azt a következtetést, hogy a terroristalisták uniós gyakorlata sérti az uniós jogszabályokat. A Bíróság valójában nem a terroristalisták gyakorlata ellen ítélt, hanem pusztán úgy vélte, hogy néhány alapvető jog és garancia - beleértve a védelemhez való jogot, az indokolási kötelezettséget és a tényleges bírói védelemhez való jogot - elvileg teljes mértékben alkalmazni kell a pénzeszközöknek a 2580/2001/EK rendelettel összhangban történő befagyasztására irányuló közösségi határozat elfogadásával összefüggésben.
Másodsorban köztudott, hogy a Tanács már szisztematikusan elvégezte eljárásainak szükséges felülvizsgálatát azon személyek és jogalanyok jegyzéke tekintetében, akikre és amelyekre a 2580/2001/EK rendelet vonatkozik. A Tanács különösen a következő intézkedéseket fogadta el a T-228/02. sz. ügyben hozott ítélet végrehajtására: felhívta a figyelmet egy tanácsi határozat Európai Közösségek Elsőfokú Bírósága előtti megtámadásának lehetőségére; rámutatott arra, hogy be lehet nyújtani a Tanácshoz egy olyan - bizonyító dokumentációval kísért - kérelmet, amely a listába való felvételről vagy ott-tartásról szóló határozat vizsgálatára irányul, ezeket a kérelmeket pedig beérkezésükkor azonnal megvizsgálják; mindazon személy, csoport és jogalany számára, akik esetében ez gyakorlatilag lehetséges volt, indokolást adott, más esetekben pedig az Európai Unió Hivatalos Lapjában közzétett értesítéseken keresztül tájékoztatták a személyeket, csoportokat és jogalanyokat; a Tanács - a fent körülírt eljárásokkal összhangban és minden kiegészítő információt megfelelően figyelembe véve - legalább hathavonta elvégzi a lista általános felülvizsgálatát.
A Tanács azt is elhatározta, hogy új munkacsoportot hoz létre, a 931. közös állásponttal foglalkozó munkacsoportot, amelynek a listára való felvételre vagy az onnan való kizárásra irányuló kérelmeket kell kezelnie, és amelynek elő kell készítenie a lista Tanács általi rendszeres felülvizsgálatát. Ezen új munkacsoport megbízatása, gyakorlati rendelkezései és munkamódszerei egy, a Tanács által elfogadott nyilvános dokumentumban szerepelnek. A listán szereplő, a 2580/2001/EK rendelet hatálya alá tartozó összes érintettet azonos módon kezelik, amint az az előző válaszból is kiderül. Az intézmények szerepét és hatásköreit a Szerződések rögzítik. A Tanács az Európai Közösséget létrehozó szerződés 233. cikkének rendelkezéseivel összhangban meghozza a Bíróság ítéleteinek végrehajtásához szükséges intézkedéseket. Ami a tanácsi határozatok feletti parlamenti ellenőrzést illeti: a Tanács mindig betartja a Szerződésekben megállapított eljárásokat.
Fontos megemlíteni, hogy az Európai Parlamenttel - az Európai Közösséget létrehozó szerződés 308. cikkével összhangban - konzultáltak a 2580/2001/EK rendelet elfogadásakor. Nagyon köszönöm figyelmüket.
(Taps)
Franco Frattini
a Bizottság alelnöke. - Elnök úr! A Bizottság továbbra is teljes mértékben elkötelezett az EU - amint azt a Tanács az imént említette - 2005-ben jóváhagyott terrorizmusellenes stratégiájának és cselekvési tervének végrehajtása mellett. Politikai célunk továbbra is az, hogy megteremtsük a helyes egyensúlyt a polgárok biztonsághoz való alapvető joga - ami elsősorban az élethez való jog -, valamint az egyének többi alapvető joga - beleértve a magánélethez való jogot és az eljárási jogokat - között. Valamennyi forrás jelezte, hogy igencsak fennáll az újabb terrortámadások veszélye. Tagállamaink hatóságai számos támadást tudtak megakadályozni, amiért nagyon hálásnak kell lennünk. Itt Spanyolországról, Olaszországról, Belgiumról, az Egyesült Királyságról és Németországról beszélek. Tegnap a dán hatóságok egy fiatal terroristákból - köztük dán állampolgárokból - álló csoportot szereltek le, akik bombatámadásra készültek. Espersen miniszter azt mondta, hogy ez volt a legsúlyosabb terroristaügy Dániában.
Ma reggel megtudtuk, hogy terroristagyanús személyeket tartóztattak le Frankfurtban, és a német védelmi miniszter küszöbön álló támadásról beszélt.
Azt gondolják, hogy mindezekben az esetekben nem értünk el eredményeket? Nem gondolják, hogy egy terroristatámadás utolsó stádiumban való megállítása már önmagában is fantasztikus eredmény Európa számára? Szerintem igen - igenis az.
(Taps)
Úgyhogy nem dőlhetünk hátra és éberségünk nem hagyhat alább. Mindenekelőtt szeretném megragadni ezt az igen remek alkalmat arra, hogy tájékoztassam Önöket arról az intézkedéscsomagról, amelynek elkészítésén szolgálataim jelenleg dolgoznak, és amelyet a Bizottság idén ősszel a portugál elnökséggel igen szoros együttműködésben fog elfogadni. A megelőzésen és a büntetőeljáráson dolgozunk. Ez a csomag a következőkből fog állni: a robbanóanyagok biztonságára vonatkozó európai cselekvési terv, a terrorizmusról szóló kerethatározat módosítására irányuló javaslat, hogy az foglalkozzon az internet terroristák általi, nem megfelelő használatával és az utas-nyilvántartási adatállományra (PNR) vonatkozó európai politikára irányuló javaslat. Ezen túlmenően a csomag tartalmazni fog egy, a terrorizmusról szóló kerethatározat tagállamok általi végrehajtásának értékeléséről szóló jelentést is.
Most pedig néhány szó ezekről az elemekről:
A robbanóanyagokra vonatkozó európai cselekvési terv a 2005. évi, e tárgyban készült bizottsági közlemény folytatása, célja pedig az hogy reagáljon az Európai Tanács és a Belügyminiszterek Tanácsának a robbanóanyagok európai helyzetének javítására irányuló, ismételt felhívásaira.
Bizonyára emlékeznek arra, hogy a madridi támadásokat a kereskedelemben kapható robbanóanyagok és detonátorok felhasználásával követték el, ami kiváltotta az uniós fellépésre való felszólítást ezen a területen. Örömmel számolhatok be Önöknek arról, hogy szolgálataink - érdekeltek széles körével, többek között a magánszektor képviselőivel együtt - sok jó munkát végeztek. Az általam létrehozott állami-magán szakértői csoporttól egy - véleményem szerint - úttörőnek bizonyuló jelentést kaptam, amely kb. 50 értékes, konkrét ajánlást tartalmaz a robbanóanyagok, prekurzorok és detonátorok biztonságának javítására Unió-szerte. Ezek az ajánlások képezik majd - amint említettem - a november előtt elfogadandó európai cselekvési terv alapját.
Az abban majdan javasolt intézkedések között szerepel majd például a robbanóanyagok európai adatbázisának létrehozása az Europolnál, amely kapcsolódik a tagállamok valamennyi illetékes szolgálataihoz, valamint egy korai előrejelző rendszer azért, hogy e szolgálatok korán értesüljenek arról, ha például robbanóanyagokat loptak el vagy új terrorista működési módszerekről szereznek tudomást megbízható hírszerzési információkból.
Ezzel eljutottunk az internet kérdéséhez és ahhoz, hogy ezt a világ számára bámulatra méltó előnyöket teremtő eszközt hogyan használják fel visszaélésszerűen a terroristák. Mindannyian tudjuk, hogy a terroristák éppannyira kihasználják az internet előnyeit, mint az átlagpolgárok, például arra, hogy támadásaikat megtervezzék, vagy hogy terrortámadások elkövetésére irányuló konkrét felbujtó üzeneteket terjesszenek.
Az elektronikus tanulás előnyei szintén nem kerülték el a terroristák figyelmét. Internetes honlapokon például részletes információkat és utasításokat találhatunk a különféle terrorista taktikákról, beleértve a robbanóanyagok előállítását. Az általam imént említett javaslat célja annak biztosítása, hogy a negatív és bűnös magatartás e formáit az egész EU-ban büntethetővé tegyék.
Az intézkedéscsomag másik alkotóeleme ahhoz az elgondoláshoz kapcsolódik, hogy létezzen egy, a légi utasok adatainak nyilvántartására (PNR) vonatkozó európai politika. Még mindig elmélkedünk e javaslat részletein, de a Bizottság legfőbb szándéka annak biztosítása, hogy valamennyi tagállam gyűjtse, feldolgozza és adott esetben másokkal kicserélje a PNR-adatokat. A PNR ezidáig főként az annak biztosítására irányuló tárgyaláshoz kapcsolódott, hogy az európai polgárok adatait partnereink és szövetségeseink - különösen az Egyesült Államok - megfelelően dolgozzák fel.
Úgy gondolom hogy itt az ideje annak, hogy figyelmünket másra összpontosítsuk, a forrásokat pedig az Európai Unió biztonságára szánjuk. Az Unió legalább annyira a terroristatámadások célpontja, mint az Egyesült Államok, és a PNR-adatok használata és elemzése fontos bűnüldözési eszköz polgáraink megóvásában, akik ugyanazt a védelmet érdemlik, mint az Egyesült Államok állampolgárai.
A csomag utolsó eleme a terrorizmus elleni küzdelemről szóló kerethatározat végrehajtásáról szóló második jelentésből áll. Az új jelentés információkat fog tartalmazni az új tagállamokban fennálló helyzetről, ami 2004-ben - érthető módon - még nem állt rendelkezésre.
Ezzel elérkeztünk az eddig elfogadott valamennyi terroristaellenes intézkedés átfogó, széleskörű értékelésére vonatkozóan felvetett általánosabb kérdéshez. Természetesen támogatom a politikák hatékonysága értékelésének elvét. Különösen a jog érvényesülésével, a szabadsággal és a biztonsággal kapcsolatos politikák tekintetében tudomásuk lehet arról, hogy dolgozunk az átfogó értékelési mechanizmusok fejlesztésén. Kész vagyok együttműködni a Parlamenttel és különösen az Állampolgári Jogi, Bel- és Igazságügyi Bizottsággal - mint ahogyan azt a múltban is tettem - a meglévő intézkedések - beleértve a nemzetközi partnereinkkel kötött nemzetközi és európai megállapodásokat - értékelésének elvégzésében. Hadd tegyem azonban egyértelművé, hogy a célom az, hogy megerősítsem - nem pedig gyengítsem - azt a képességünket, hogy hatékonyabban előzzük meg és üldözzük a terrorizmust.
A tagállamok és az európai intézmények közötti információcserét illetően teljes mértékben egyetértek azzal, hogy ez a terrorizmus elleni küzdelem egyik alapvető szempontja. Amint tudják, sokat tevékenykedtem ezen a területen. Az elmúlt évek során számos javaslatot terjesztettem elő a harmadik pillérben az adatok védelméről, a hozzáférhetőség elvéről és az elektronikus hírközlésben az adatok visszatartásáról. Az adatok visszatartásának témáján kívül azonban sajnos még nem sikerült megállapodásra jutni a Tanácsban e javaslatokat - különösen a harmadik pillérben az adatvédelemre vonatkozó javaslatot - illetően. De továbbra is ezek elfogadására fogok törekedni, és a portugál javaslat alapján elvi megállapodásunk van arról, hogy megpróbáljuk decemberig elérni a harmadik pillérben az adatvédelemről szóló kerethatározat végleges elfogadását.
Gyakran hangoztatják, hogy a hatékony együttműködéshez kölcsönös bizalomra van szükség, különösen a terrorizmus elleni küzdelem terén. Véleményem szerint a bizalmat főként kétféle módon lehet ösztönözni. Először is annak biztosításával, hogy egyértelmű és megfelelő jogi keret van hatályban, amely biztosítja a bizalmat a tekintetben, hogy a nyújtott információkat megfelelően fogják kezelni, másodsorban pedig a lehető legtöbb közös nemzetközi tapasztalat ösztönzésével, beleértve a közös képzéseket is, hogy az e területen dolgozó emberek megismerjék és megbecsüljék egymást.
A Helyzetelemző Központ ("SitCen”) vonatkozásában meg kell említenem, hogy az minden bizonnyal értékes stratégiai elemzéssel szolgált a Tanácsnak a terroristafenyegetésről, és - Solana úr együttműködésének köszönhetően - igen jó gyakorlati együttműködést tudtam kialakítani e témában. Mindazonáltal nem gondolom, hogy a SitCen-nek az operatív együttműködés területén volna szerepe - semmiképpen sem a nyomozások koordináló eszközeként -, mivel megbízatása a nem személyes információk kezelésére korlátozódik. Ez inkább az Europol és az Eurojust feladata. Azt gondolom, hogy ezeket a szerveket megfelelőbben fel kellene szerelni ahhoz, hogy ezeket a feladatokat ellássák.
Nem szabad elfelejtenünk, hogy polgáraink nagy többsége - a legfrissebb Eurobarometer szerint a polgárok 84%-a - erőteljesen támogatja a terroristák és a szervezett bűnözés elleni küzdelemre irányuló uniós fellépést. Ez alapján erősítsük hát meg az Europolt és az Eurojustot!
Természetes, hogy minden intézkedésünknek összhangban kell lennie az alapvető jogokra vonatkozó vívmányokkal és a Szerződés 6. cikkével. Szándékomban áll kérdőívet küldeni a tagállamoknak az általuk elfogadott terroristaellenes intézkedésekről, azok hatékonyságáról és arról, hogy ezek miként illeszkednek az emberi jogi keretbe. Kész vagyok megosztani Önökkel az e gyakorlatból származó adatokat és eredményeket.
Zárásul: úgy hiszem, hogy terroristaellenes erőfeszítéseink egyértelműen együttes fellépést, valamint a Tanács, a Parlament és a Bizottság részéről teljes odaadást igényelnek. Kész vagyok arra, hogy ismét pozitívan reagáljak az ettől a Parlamenttől és az Állampolgári Jogi, Bel- és Igazságügyi Bizottságtól érkező további esetleges felkérésekre, amint azt tettem a Bizottságba való kinevezésem óta.
(Taps)
Manfred Weber
Elnök úr, hölgyeim és uraim! A nemrégiben felszólaló Catania úr azt mondta, hogy az európai közvélemény attól tart, hogy a jogállamiság szétporlad. Az európai nagyközönség azt olvassa a mai napilapokban, hogy Dániában olyan terroristákat tartóztattak le, akik egyértelműen támadásokat terveztek. A németek ma arra a hírre ébredtek, hogy három terrorista tervezte megtámadni a Frankfurt am Main-i repülőteret. Az emberek félnek. Aggódnak. A terrorizmus Európában halált és óriási szenvedést okozott. Az emberek elvárják, hogy biztonságban legyenek. Ennek kezelése - európai politikusokként - a mi dolgunk.
Mi az európai válasz? Ma a Tanács soros elnökét hallgatva rájöttem, hogy stagnálunk és lebénultunk. Csalódott vagyok. Amint tudjuk, a terrorizmus egész Európát átszövő hálózatba tömörült. A sejtek az interneten keresztül és különböző módszerek alkalmazásával működnek együtt. A belügyminiszterek nemzeti szinten teszik a dolgukat és azt hiszik, hogy a dolgok az ő irányításuk alatt állnak.
Én is pártolom az általunk végrehajtott intézkedések értékelését és azt, hogy azokat most vizsgálatnak vetjük alá, de új lendületre is szükségünk van. A terrorizmust nem vertük vissza. Új kezdetre van szükségünk. Ez az, ami miatt az Európai Néppárt (Kereszténydemokraták) és az Európai Demokraták Képviselőcsoportja támogatja a Bizottság kezdeményezéseit.
A terrorizmus a mi életvitelünk ellen irányul, és ezért szeretném hangsúlyozni, hogy a terrorizmus elleni küzdelem egyszersmind kulturális kihívás is. Európa például kiáll a nemek egyenlősége mellett, úgyhogy Európában nem akarunk kényszerházasságokat látni. Meg kell büntetni mindenkit, aki fiatal lányokat kényszerít házasságra. Európa kiáll a tolerancia mellett, úgyhogy nem kérünk a más vallásokat elítélő gyűlöletbeszédekből. Támogatom, hogy az ilyen embereket kizárjuk Európából. Azt üzenném a prédikálóknak: egyetlen isten sem hagyja jóvá a gyilkolást.
Szeretném kérni, hogy a mai vitát használjuk arra, hogy egy új lendület megteremtése érdekében adjuk támogatásunkat a Tanácsnak és különösen a Bizottságnak, amely jó javaslatokat terjesztett elő.
Jan Marinus Wiersma
Elnök úr! Meglátásom szerint fontos, hogy ezt a vitát ma tartsuk meg. Az is lényeges, hogy a Parlament kérdéseket tegyen fel a tagállamok között egy kiemelt fontosságú területen, a terrorizmus elleni küzdelemben folytatott együttműködés előrehaladására vonatkozóan. Kétségek vannak afelől, hogy ez az együttműködés mindig kielégítő-e, és hogy a Tanács e fenyegetésre adott - ma már számos alkalommal körülírt - reakciója mindig megfelelő-e. A sürgősség hiánya nyilvánvalóvá vált a Tanács által számos kérdésben tett előrehaladást illetően. Ezzel összefüggésben fontos még Gijs de Vries utódjának kérdése is a terrorizmusellenes koordinátornak a már néhány hónapja megüresedett tisztségében. Az a kérdés is megmaradt, hogy mi történt a Tanács Fava-jelentésre - a Parlamentnek a CIA-ra és a terrorizmus elleni küzdelemben használt bizonyos gyakorlatokra vonatkozó, átfogó jelentésére - adott válaszával. Az együttműködés nem mindig olyan, mint amilyennek lennie kellene - ezt muszáj megismételnem -, Frattini biztos úr óriási elkötelezettsége ellenére se, aki épp most adta újabb tanújelét szigorú megközelítésének. Természetes viszont, hogy amit akar és amit tenni tud, azt végső soron bizonyos mértékben az határozza meg, hogy a Tanács mit tesz lehetővé.
Ma különösen egy fontos aspektusra szeretném felhívni a figyelmet, egy olyan dologra, amelyet a biztos úr és a soros elnök úr is említett, és ez a radikalizmus és a toborzás. Meg kell találnunk - az akár vallási indíttatású, akár jobboldali szélsőséges - radikalizmus elleni európai szintű küzdelem legmegfelelőbb módját is, a tagállamok közötti együttműködés formájában. E tekintetben fontos, hogy megtaláljuk annak módjait, hogy miként érhetjük el az ilyen típusú radikalizmusra fogékony fiatalokat. Ez a Tanács és a Bizottság, valamint a Parlament egyik prioritása, amelyet a közeljövőben tárgyalni fogunk.
Meg kell próbálnunk feltárni az olyan fiatalok indítékait, akiket - a radikalizmus eredményeként - olykor terroristatevékenységekben való részvételre csábítanak. Ezen indítékok között van a saját helyzetükkel kapcsolatos elégedetlenség, az azzal kapcsolatos elégedetlenség, ami a nemzetközi politikában történik, illetve a saját társadalmuk polarizálódásával kapcsolatos elégedetlenség, a dolgok mögötti értelem keresése és a világpolitikával szembeni frusztráció. A szegénység is lehet indíték. Mindezeket az indítékokat meg kell vizsgálnunk, ha hatékony megközelítést akarunk elérni. A Marokkóban támadásokat végrehajtó fiatalok indítékai gyakran teljesen különböznek azon személyek indítékaitól, akik ezt Hollandiában tették, például azé az emberé, aki Theo van Gogh-ot gyilkolta meg. Össze kell fognunk a radikalizmus elleni küzdelemre alkalmas érvek felkutatásában, és javítanunk kell a körülményeket, hogy a fiatalok ne legyenek ennyire készségesen fogékonyak a radikalizmusra és az erőszakra való felbujtásra .
A radikalizálódott fiatalok számának alacsonyan tartása pusztán kezdeti kihívás. A megfelelő politika itt az elnyomás: azok kezelése, akik másokat erőszakra buzdítanak, azon virtuális, internetes hálózatok kezelése, amelyek szélsőséges viselkedésre buzdítanak fiatalokat, valamint a csoportok megfékezése megelőző jellegű politika révén. Ez helyi szinten kezdődik, de nemzeti és európai szintre is adaptálható. E tekintetben szeretném felhívni a figyelmet a holland kormány által meghirdetett új kezdeményezésekre, amelyekre jelentős mennyiségű pénzt is elkülönítettek. Ezt helyi szinten, a szomszédságban kell felhasználni, hogy megtalálják a radikalizmusra és minden ebből fakadó dologra esetlegesen fogékony fiatalok azonosítására alkalmas megközelítést.
Azt szeretném ajánlani, hogy a Bizottság összpontosítson Hollandia azzal kapcsolatos tapasztalataira, hogy ez miként cserélhető ki más tagállamokkal. Esetleg a Bizottság integrációs alapját is fel lehetne használni néhány ilyen tevékenység előmozdítására, az európai megközelítés hozzáadott értékének e területre való kiterjesztése céljából. Szeretném még egyszer megkérdezni a biztos urat, hogy lát-e ő is bármiféle lehetőséget arra, hogy a holland gyakorlatot - a különösen a nagyvárosokban - ugyanilyen problémákkal szembesülő más tagállamokkal kicseréljék.
Graham Watson
az ALDE képviselőcsoport nevében. - Elnök úr! Ha 2000 évvel visszatekintünk, emlékezhetünk arra, hogy Kr. e. 68 őszén a világ egyetlen szuperhatalma egy lazán szervezett kalózbanda által indított terroristatámadást szenvedett el, és a római szenátus kétségbeesésében Pompeinek - legalábbis a Plutarkhosz szerint - "mindenki felett abszolút joghatóságot és feltétel nélküli hatalmat” adott a Lex Gabinia révén. A legrégibb trükkel a katonaság feldúlta a szabadságot, a demokráciát és az alkotmányt a riadt római polgárok beleegyezésével, és 1800 évbe telt, mire az érett demokrácia újból felütötte fejét Európában.
Most ismét ott tartunk, hogy fennáll annak a veszélye, hogy a hátsó ajtón keresztül gyűrűznek be a szabadságunktól minket megfosztó jogszabályok. Örülök a kollégák által ma előterjesztett, szóbeli választ igénylő kérdéseknek, a Tanácshoz és a Bizottsághoz intézett igen konkrét kérdéseknek.
Nem állítom azt, hogy a terrorizmusellenes jogszabályok feleslegesek. Három ember tegnapi, németországi letartóztatása és másik három ember Dániában történt ma reggeli letartóztatása bizonyítja, hogy a terroristák továbbra is veszélyt jelentenek társadalmunk számára. Képviselőcsoportom közös meggyőződése, hogy nagyobb mértékű igazságügyi együttműködésre van szükségünk ahhoz, hogy az Europolt és az Eurojustot a lehető leghatékonyabbá tegyük.
A legmesszebb menőkig támogattuk az európai elfogatóparancsot, rábízva a Tanácsra, hogy léptessen életbe minimális eljárási garanciákat. Támogatnánk egy európai FBI-t is. A liberálisok és a demokraták nem bánnak kesztyűs kézzel a bűncselekményekkel. Valójában elhűlve tapasztaljuk Európa jobboldal uralta Tanácsának abbéli kudarcát, hogy egy közrendi ügy tekintetében egységes megközelítést találjon. Viszont mi azt mondjuk, hogy a jogszabályoknak arányosaknak kell lenniük a fenyegetésekkel is.
Mert ha a fenyegetés tényleg akkora, akkor a Tanács miért nem tett semmit azért, hogy új terrorizmusellenes koordinátort nevezzen ki, mióta az utolsó márciusban elment?
Soros elnök úr! Ön azt mondta, hogy "gondolkodik az együttműködés biztosításának legjobb módján”. Hát, a terroristáknak hat hónapjuk volt addig, míg Ön gondolkodott. Ön azt mondja nekünk, hogy "az Egyesült Államok vezető szerepet játszik a terrorizmusellenességben”. Mi azt akarjuk, hogy az Európai Unió saját maga határozza meg saját politikáját. Ön azt mondja nekünk, hogy az Európai Parlament - idézem - "elsőrendű szereppel bír”, de erről az elsőrendű szerepről kiderül, hogy egy udvarias gesztus, ami abban rejlik, hogy bizottságunk elnökével hathavonta üléseznek.
Üdvözlöm Frattini biztos úr azzal kapcsolatos mai egyetértését, hogy a Parlamenttel együtt kell értékelni az uniós politika hatékonyságát, és remélem, hogy a Tanács Elnöksége elkíséri őt erre a vitára.
Szeptember 11. óta van már terrorizmusellenes stratégiánk, cselekvési tervünk, kerethatározatunk és jó néhány együttműködési kezdeményezésünk. Ezek közül egyiket sem értékelték alaposan és nyíltan, nemhogy még az európai demokratikus intézmények megtették volna ezt! A Tanácsnak és a Bizottságnak be kellene vonnia a Parlamentet az eleddig elfogadott valamennyi intézkedés átfogó felülvizsgálatába.
Nekünk pedig, itt a Parlamentben ragaszkodnunk kell a terrorizmusellenes jogszabályok esetében a megszüntetési záradékokhoz, hogy a visszaélésre alkalmas jogszabályok ne maradjanak a törvénykönyvekben a szükségesnél hosszabb ideig.
Most tartunk a harmadik és egyben utolsó PNR-megállapodásnál, amely például örökre felad bizonyos jogokat egyes bizonytalan előnyökért cserébe. Képviselőcsoportom megkérdőjelezi, hogy a biztonság tényleg megköveteli-e, hogy az Egyesült Államok kormánya ismerje táplálkozási szokásainkat.
Frattini biztos úr, Ön azt mondja, hogy a polgárok 85%-a erőteljesen támogatja az európai fellépést. Lobo Antunes úr, Ön pedig azt mondja, hogy az Elnökségnek nincs kétsége afelől, hogy intézkedéseiket a polgárok támogatják. Nem voltak repülőtéren idén nyáron? Nem hallották, amint fiatal nők azt kérdezik, miért kobozzák el rúzsaikat, mielőtt felszállnak a repülőre? Nem hallották az idős hölgyek hasztalan tiltakozását, amikor lábköröm-ollóikat elvették? Nem hallották, hogy az emberek mennyire dühösek amiatt, hogy a terrorizmusellenes jogszabályokat kereskedelmi haszonszerzésre használják? A mi helyi repülőterünkön 50 pennyt számolnak fel azokért a műanyagzacskókért, amelyekbe az utasoknak a fogkrémjeiket kell beletenniük. A választópolgárok írtak nekem amiatt, hogy mennyibe kerül a biztonsági ellenőrzőpontok repülőgép felőli oldalán a palackozott víz.
A Lex Gabinia klasszikus példája a nem szándékos következményekkel járó törvénynek, mivel örökre felforgatta azokat az intézményeket, amelynek védelmére hivatott volt. Remélem, hogy Európa terrorizmusellenes jogszabályai nem végzik hasonlóan.
Karl Popper egyszer azt mondta: "A szabadságot is terveznünk kell, nemcsak a biztonságot, ha másért nem, hát azért, mert csak a szabadság teheti a biztonságot biztossá.”
(Taps)
Konrad Szymański
az UEN képviselőcsoport nevében. - (PL) Elnök úr! A New York-i, madridi és londoni tragikus tapasztalatok után a terrorizmusellenes ügyekben való együttműködési képességünk nőtt, mind uniós, mind pedig transzatlanti összefüggésben. További lépéseket kell tennünk ebbe az irányba.
A magánélettel és a polgárok jogaival kapcsolatos aggályainkat nem szabad a hatékony fellépés megszüntetésének indokaként felhasználni. Ezen a területen elkerülhetetlenül árat kell fizetni a biztonságért. Amit polgáraink mindenekelőtt keresnek, az a biztonság.
A nemzetközi jogon is változtatni kell. A modern terrorizmus egy eleddig ismeretlen jelenséget szült: az állam nélküli katonáét. Ez az államnélküliség nehézzé teszi a genfi egyezmények alkalmazását. Ugyanakkor egyet kell értenünk abban, hogy nincs értelme az európai büntetőeljárásra jellemző eljárási jogokat biztosítani a terroristák számára, és hogy ez megfoszt minket attól, hogy hatékonyan küzdjünk e jelenség ellen.
Cem Özdemir
Elnök úr! Amint azt már sokszor emlegettük, ma híreket kaptunk terroristagyanús személyek dániai és németországi letartóztatásáról. Ez azt bizonyítja, hogy a probléma nem elméleti, hanem valóságos. Mivel ez a helyzet, a mottó nem lehet az, hogy "a több jobb”; ehelyett célzott intézkedésekre van szükségünk, amelyek Európa-szerte koordináltak, és amelyek - mindenekelőtt - értékesnek és valóban hasznosnak bizonyulnak a gyakorlatban.
Ezzel elérkeztünk az első témámhoz, nevezetesen az eddig az államok által hozott intézkedések felülvizsgálatának sürgős szükségességéhez. Örülök neki, hogy a biztos úr bejelentette, hogy ki fognak dolgozni egy kérdőívet. Pont azért van szükségünk erre az értékelésre, mert meg akarjuk győzni polgárainkat a terrorizmusellenes intézkedések szükségességéről. Ennek érdekében azonban bizonyítanunk kell, hogy azok tényleg hatékonyak.
Végül is azt szeretnénk tudni, hogy mit értünk el eddig a terrorizmus elleni küzdelem terén. Ezzel kapcsolatban az is érdekel minket, hogy eddig sajnálatos módon miért utasították vissza azt, hogy álláspontot fogadjanak el a CIA által Európában végzett jogellenes emberrablásokról. Ezzel kapcsolatban is válaszokra van szükségünk. Egyet szeretnék egyértelművé tenni: a titkos börtönök és az olyan harmadik országok számára teljesített kiadatások, ahol kínzásnak vetik alá az embereket, szintén kapcsolódik a terrorizmus elleni küzdelemhez, jelesül annak erkölcsi vetületéhez. A terrorizmus elleni küzdelem erkölcsi dimenziója nem hanyagolható el, mivel itt is érvényesíteni kell elveinket, ha sikert akarunk elérni.
Néhány felszólaló említette az Európai Parlament e vitába való bevonásának fontosságát. Én úgy vélem, hogy a Tanács elnökségének meg kell értenie, hogy az emberek szabadon választott képviselőinek részvétele elengedhetetlen az elfogadottsághoz. Szeretném, ha a Tanács elnöksége megerősítené a tárgyalás ezen aspektusát. Amint azt a soros elnök úr is tudja, az Európai Bíróság több alkalommal döntött úgy, hogy a terroristaszervezetek uniós listája a közösségi és a nemzetközi jogot is sérti. Üdvözlöm az e kérdéssel kapcsolatos mai megjegyzéseit. Azonban azt is szeretném hallani, hogy azokat az éves értékeléseket, amelyekről beszélt, a Parlament és az Állampolgári Jogi, Bel- és Igazságügyi Bizottság rendelkezésére fogják-e bocsátani. Végül is ezekre szükségünk van a munkánkhoz, hogy valóban fel tudjuk mérni, hogy mi történik ezekkel a "terroristákkal”, azt, hogy a jogállamiság és a parlamenti ellenőrzés milyen mértékben biztosított, és hogy milyen mértékben garantálható az, hogy az e listákon tévesen szereplőket onnan a lehető leghamarabb eltávolítják.
Az EU terrorizmusellenes koordinátorának kérdését már felvetették. Szeretnénk tudni, hogy mik a jövőbeli tervek e pozíciót illetően. Képviselőcsoportom elméletileg nem ellenzi az ilyen jellegű európai koordinációt. Elvileg van értelme ezen a területen a hatásköröket összevonni, törekedni arra, hogy a nemzeti szinten szerzett tapasztalatokat egyesítsük. Az is érdekel azonban minket, hogy a Tanács elnökségének mi mondanivalója van a terrorizmusellenes egység által európai szinten eddig végzett munkáról. Milyen tapasztalatokat szereztek ezzel kapcsolatban? Kérdésem tehát a soros elnök úrhoz: milyen tanulság vonható le az eddig de Vries úr által végzett munkából?
Tobias Pflüger
Elnök úr! Szerintem ez a vita igencsak alapvető jelentőségű az Európai Unióban a demokrácia kérdésével kapcsolatban. Jó dolog egy kicsit visszatekinteni. 2001. szeptember 12. óta "háború” folyik a terrorizmus ellen. A NATO aznap a kölcsönös védelmi záradékhoz folyamodott, a New York-i és washingtoni támadásokat - helytelenül - katonai támadásként értékelve. Mindenki kitalálhatja, hogy ehhez a kölcsönös védelmi záradékhoz hogyan lehet ismét folyamodni. Most világmérteket ölt a "terrorizmus elleni háború”, például Afganisztánban, ahol az "irakiasítás” fokozatosan tért hódít, miközben hazai szinten egyre több alapvető és polgári jog veszti érvényét. Az egész helyzetet állandó szükségállapotként lehet jellemezni.
Az EU elfogadott egy, a terrorizmus elleni küzdelemről szóló kerethatározatot. Ez számos, az uniós tagállamok és maga az EU által végrehajtott vagy végrehajtandó kérdést határoz meg.
Jelenleg széles körű aktív fellépést tapasztalhatunk, különösen a német belügyminiszter Wolfgang Schäuble részéről, aki most mindent terrorizmusként ír le, és egyértelműen túllép a ténylegesen szükséges mértéken.
London után egy publicista, A.L. Kennedy igen érdekes megjegyzést tett, amit szeretnék most idézni: "Arról senki nem beszél, hogy Bagdadban az áldozatok számát - bármilyen hatalmas is volt - csak méréskeltnek tekintenék a legtöbb nap. Senki sem mondja ki azt, hogy azzal, hogy Tony Blair katonáinkat a profitért háborúba küldte, a saját országát is veszélybe sodorta [...] Senki nem szól arról, hogy intézkedéseink csak növelték a terroristacselekmények számát és intenzitását. Senki nem jegyzi meg, hogy még mi is igazoltuk a fogva tartottak kínzását azzal, hogy azt mondtuk, a támadások ezzel megelőzhetők. Senki nem említi meg, hogy a világ nagy részének szemében mi magunk vagyunk a terroristák.” Pont ezt kell elkerülni, és épp emiatt nem folytatódhat az alapvető és polgári jogok semmibe vétele.
Johannes Blokland
Elnök úr! Azzal kezdeném, hogy hálásan megköszönöm a Tanács soros elnökének és az Európai Bizottság alelnökének, hogy részletesen válaszoltak kérdéseinkre. Örülök annak, hogy ez a vita lehetőséget kínál számunkra, hogy visszatekintsünk azért, hogy aztán újból előreléphessünk. E vita előterében az a kérdés áll, hogy milyen intézkedéseket tettek a terrorizmus elleni küzdelemre és hogy ezek hatékonyak voltak-e. Ami még fontosabb, az annak a kérdése, hogy az intézkedések a demokratikus jogállamisággal ütköznek-e.
Ma fogunk szavazni a légi közlekedésben a kézipoggyászokra vonatkozó szabályok módosításáról. Watson úr már beszélt erről. Reményeim szerint ez a szavazás egy ellentmondásos intézkedés végét jelenti. A folyadékokra vonatkozó szabályok eredménytelenek és nagymértékű tiltakozást váltottak ki. Azt kell biztosítanunk, hogy a terrorizmus elleni küzdelem ne váljon a csalódottság politikájává. A 2001. évi támadások óta hatalmas mennyiségű információ gyűlt össze - az adatgyűjtést azonban adatfeldolgozásnak kell követnie. A londoni és madridi támadások után kiderült, hogy a hírszerző szolgálatok valóban rendelkeztek az adatokkal, csak épp nem cselekedtek időben. Az adatok ugyan rendelkezésre állhatnak, de az alkalmazással még mindig problémák vannak.
Nemrégiben jelent meg egy könyv Hollandiában a terrorizmusról és az az ellen harcolókról. A könyv történelmi távlatokból vitatja azt, hogy a terrorizmus eredményessége korlátozott lenne. Másfelől azonban a terrorizmus elleni küzdelem olykor óriási mértékben hat a társadalomra - ingerültséget váltva ki. A terrorizmus ellen küzdők e harc során elveszítik erkölcsi hitelük egyensúlyát a polgárok szemében - ami a terroristák malmára hajtja a vizet. Amikor tehát új intézkedéseket hozunk, meg kell teremtenünk a megfelelő egyensúlyt a jogállamiság és a terrorizmus elleni hatékony küzdelem között. A nyomon követés e tekintetben jogszerű parlamenti eszköz.
A korábbi terrorizmusellenes koordinátor, Gijs de Vries azt mondta, hogy tapasztalatai szerint egyetlen tagállam sem akar egy európai rendőrséget vagy egy európai biztonsági szolgálatot. A tagállamok azt akarják, hogy a biztonságot továbbra is nemzeti szinten szervezhessék meg. Mégis még mindig európai együttműködést akarunk szervezi. Az ebből eredő egyik probléma az ilyen jellegű együttműködés demokratikus ellenőrzésének hiánya. A nemzeti parlamentek figyelemmel kísérik saját szolgálataikat, ezt az együttműködést azonban nem. Mi a véleménye a Tanácsnak az Európai Parlament következetes és rendszeres tájékoztatásáról? Ezalatt nem azt értem, hogy új intézkedéseket terjesztenek elő jóváhagyásra, hanem hogy megválaszolják az általunk oly gyakran felvetett kérdéseket. A nemzeti parlamenti ellenőrző bizottságokhoz hasonlóan, az ilyen ülések esetében lehetővé kellene tenni, hogy azok zárt ajtók mögött folyjanak. Szeretném hallani, hogy a Tanács kíván-e ebben együttműködni.
Andreas Mölzer
Elnök úr! A Dániából és a németországi Frankfurt am Main-ból érkező legfrissebb hírek a bizonyítékai annak, hogy az iszlám terrorizmus veszélye nem múlt el. A legújabb tanulmányok mégis azt mutatják, hogy ez a veszély egyre kevésbé érkezik kívülről - azaz az Al-Káidától -, hanem inkább itt, az Európai Unióban élő fiatal muzulmánoktól, akik fogékonyak a radikalizmusra, és ezt követően terroristává válnak.
A terroristák tehát nem derült égből pottyannak le; a potenciális elkövetők a mieinkkel párhuzamosan létező iszlám társadalmakban, madrasahokban és különösen a gyűlöletre uszító prédikátorok mellett nőnek fel, akik óriási és katasztrofális szerepet játszanak. A politikai korrektségnek hála, az európai népeket túlságosan könnyedén bélyegzik meg azzal, hogy jobboldali szélsőségesek, sőt, hogy rasszisták, pusztán azért, mert ragaszkodnak alapvető kultúrájukhoz, miközben a migránsok alig-alig szembesülnek ezzel a problémával. A jelenleg Európában létező párhozamos iszlám társadalmakat túl gyakran becsülik alá.
A terrorizmus gyökerei gyakran az iskolákban vannak. Ezek a fiatalkorúak bandáivá növik ki magukat, majd e radikalizálódást követve támadásokban csúcsosodhatnak ki. Be kell zárnunk társadalmunk azon réseit, amelyeken keresztül a terrorizmus virágozhat, azokat a réseket, amelyek egy rosszul értelmezett tolerancia eredményei. Meg kell húznunk a határvonalakat; természetesen nem kell mindent eltűrnünk. Hagyományos életstílusunk megváltoztatása és saját kultúránk megtagadása kínálja a legjobb táptalajt a terrorizmus számára. Épp itt az ideje tehát annak, hogy Brüsszel is elfogadja azt, hogy a multikulturalizmus víziója romjaiban hever, továbbá hogy végre újra támogassa az európai őslakos népeket, ahelyett, hogy állandóan hitelüket veszik a rasszizmus megszüntetésének ürügyével.
Jim Allister
Elnök úr! Alapjában véve két dolgot szeretnék hozzáfűzni ehhez a fontos vitához. Először is mindannyian - vagy legalább is jó néhányan - idejöhetünk a Parlamentbe, sajnálkozhatunk és elítélhetjük a terrorizmust, és ezt helyesen is tesszük, mivel az - valamennyi formájában - gonosz és nem igazolható. De vajon az EU-n belül mi mindig következetesen azt tesszük, amit prédikálunk?
A frankfurti és dániai események a terrorizmus állandóan fenyegető jelenlétére emlékeztetnek. Ha az EU-ban bárhol bármely miniszter elítélné a ma reggeli letartóztatásokat, vagy szembeszegülne az azokat követő szükséges kiadatásoknak, mindannyian felháborodnánk, mert a terrorizmus az terrorizmus, és azt nem szentesíti az idő múlása.
Mégis az én kicsi országomban alig pár hete a miniszterelnök-helyettes Martin McGuinness - aki sokaknál többet tud a terrorizmus rettentő gyakorlatáról - visszatért az igazi valójához és vehemensen támadta a német kormány jelenlegi gyakorlatát, hogy az európai elfogatóparancsot egy évekkel ezelőtti németországi bombatámadással gyanúsított ír köztársaságpárti kiadatására használta. Ez a magatartás tűrhetetlen. Hasonlóképpen tűrhetetlen az, hogy Írország három, Kolumbiában elítélt IRA-terroristának menedéket adott.
Tehát azt mondom, hogy itt Európában mindannyiunk kötelessége, hogy példát mutassunk. Nem válogathatunk a terrorizmus támadása és az ellenállás között. Ha ellene vagyunk, akkor teljes egészében ellene kell lennünk, és ennek megfelelően kell cselekednünk. Ha valóban a jogállamiságot támogatjuk, akkor nem támadunk és nem tiltakozunk a nemzetközi igazságszolgáltatás biztosításának eszközei ellen.
A második gondolatom, hogy az, hogy az ETA aktív terrorizmushoz folyamodik, időszerű emlékeztető arra, hogy a terrorista leopárdon ritkán változnak a foltok. Azok, akik addig lealacsonyodnak addig, hogy a terrorizmushoz fordulnak, erkölcstelen megrögzöttséggel bírnak, és képesek arra, hogy taktikai okokból átmenetileg elkötelezzék magukat a politikai eszközök mellett, ha az az adott időpontban céljaiknak jobban megfelel.
Erre mindannyiunknak ügyelnünk kell, és soha nem szabad elkövetnünk azt a hibát, hogy a terroristákat a saját normáink alapján ítéljük meg.
Jaime Mayor Oreja
(ES) Elnök úr! Azzal kezdeném, hogy a küzdelem nem a terrorizmus jelensége ellen folyik. Minden egyes esetben a küzdelmet egy adott szervezet ellen folytatjuk, amelynek határozott politikai menetrendje és meghatározott politikai célkitűzései vannak.
Éppen ezért nevén kell neveznünk azt a terrorista szervezetet, amellyel szembesülünk, jelenleg pedig az az alapvető jövőbeli kockázat, amellyel az Európai Unió szembesül, az a dzsihádista terrorista szervezet, amely nem jelenség, hanem inkább olyan szervezet, amely már túllépett azon félelmén, hogy kontinensünkön támadásokat indítson.
Az e szervezet és az Európai Unióra korábban vagy most lesújtó hagyományos szervezetek közötti különbség abban rejlik, hogy ennek kiterjedtsége még mindig igencsak ismeretlen, mert nem értjük a támadások ritmikáját és az országok kiválasztása mögött rejlő okot, és mert a támadások időzítésének felfogása jelentősen eltér a miénktől.
Emiatt - amint azt Watson úr oly jól kifejtette - az uniós intézmények feladata nem az, hogy létrehozza az intézkedések kimerítő felsorolását, hanem inkább az, hogy megteremtse az alapokat, pilléreket, sőt, akár a működési területeket is az európai intézmények számára, hogy szerepet játszhassanak a terrorizmus elleni küzdelemben.
Irányt kell találnunk. Ezen a területen nem arról van szó, hogy egyre több intézkedést hirdessünk meg. Meg kell értenünk, hogy az uniós intézmények szerepének abban kell állnia, hogy megállapítsák, mire van alapvetően szükségünk ahhoz, hogy küzdjünk e szervezet ellen - ami a hírszerzés és az információ.
Ezért legelsősorban európai modellre van szükségünk e terrorista szervezet elleni küzdelemhez, mert máskülönben - ha az Európai Unió nem teremt hozzáadott értéket, ha az nem jó, nem hasznos és nem is úgy ismerik el, mint ami az európaiak érdekét szolgálja ebben a terrorizmus elleni küzdelemben - 2025-ben Európában azon fognak tűnődni, hogy mi az Európai Unió értelme.
Bárbara Dührkop Dührkop
(ES) Elnök úr! Szerintem már orrvérzésig ismételgettük, hogy a terrorizmus jelensége - ami természetesen egyértelműen azonosítható csoportokból áll - nemcsak európai, hanem globális kérdés, amint azt a Tanács is elmondta, és nincs kétség afelől, hogy globális és európai válaszokra van szükségünk.
Én úgy vélem - és tekintettel arra, amit Frattini úr arról mondott, ami ma reggel és Frankfurtban történt és amiről én is hallottam -, hogy ez talán a leglényegesebb kihívás, amivel az EU szembenéz, mert az nemcsak a polgárok biztonságát és fizikai épségét veszélyezteti, hanem arra törekszik, hogy valami nagyon fontosat ásson alá: demokratikus társadalmaink értékeit. Ezért fontos annyira, hogy az Európai Unió közös válaszokat keressen.
Azt gondolom, hogy a Parlamentnek ez a szóbeli választ igénylő kérdése azt mutatja, hogy a Parlament mennyire szeretne előrelépéseket tenni a terrorizmus elleni küzdelemben, de egyszersmind azt is bizonyítja, hogy aggályaink vannak, mivel Watson úr számos olyan kérdést ismertetett, amelyek az általunk hozott intézkedésekkel összefüggésben rendellenességnek is tekinthetők, mert ebben a küzdelemben mindenekelőtt a demokrácia és a szabadság vonatkozásában is felelősségünk van, ami igen fontos és amit nem szabad elfelejteni.
Azt is szeretném elmondani, hogy szerintem az intézkedésekre szükség van, mint mindenre, amit tettük és mindenre, ami Frattini úr szavai szerint történni fog, valamint hogy a rendőrség által végzett munka igen jelentős, de nem elegendő. Véleményem szerint a különböző kultúrák között az integráció és a párbeszéd megteremtésére irányuló politikák megerősítésére is szükség van. Azt gondolom, hogy a civilizációk szövetsége érvényes eszköz a terrorizmus elleni küzdelemben.
Folytatnunk kell, amiről Tamperében tárgyaltunk, és azt a munkát is, amit Hágában az általunk említettek megszilárdítása érdekében végeztünk: ez pedig a szabadság, a biztonság és a jog érvényesülése közötti egyensúly.
Ezért is sürgette az Európai Parlament a Prümi Szerződés elfogadását még a nyár előtt. Ez lehetőség, hogy gyorsan és hatékonyan cserélhessünk információkat, létfontosságú a terrorizmus elleni nemzetközi együttműködés megvalósulásához.
Igaz, hogy azt mondjuk, össze kell egyeztetnünk e polgári és emberi jogokat a biztonság garantálásával. Az Európai Parlament itt döntő szereppel bír, de - amint azt a Tanács mondja -, a Parlamentnek manapság nincs tényleges beleszólása abba, hogy mi történik ezen a területen.
A Tanács vagy egyhangú határozatot hoz vagy nem hoz határozatot. Ezért gondolom azt, hogy ez gyengíti és gátolja az Európai Unió azon készségét, hogy reagáljon az új kihívásokra. Amint azt Watson úr annyira egyértelműen megfogalmazta: az egyetlen lehetőség, amellyel az Európai Parlamentnek élhet a Tanáccsal folytatott munka során, az egy udvariassági találkozó, demokratikusan megválasztott közgyűlésként pedig lehetőségünk kellene, hogy legyen a döntésekben való részvételre.
Üdvözöljük az Európai Unió Alapjogi Ügynökségének létrehozását, és reméljük, hogy ez az ügynökség képes lesz arra, hogy tisztességesen nyomon kövesse a rendőrségi és igazságügyi együttműködés területén folytatott összes uniós tevékenységet.
Arra is szeretnék rávilágítani, hogy képviselőcsoportunk támogatja az EU terrorizmusellenes koordinátorát, bárki is legyen az, csak legyen már valaki! Ami fontos, hogy ne csak papíron létezzen, hanem rendelkezzen egyértelmű és erőteljes megbízatással.
Végül - és ezzel be is fejezném -, szerintem helytálló azt mondani, hogy az Európai Unió által a terrorizmus elleni küzdelem terén végzett intézkedéseknek és következményeiknek egy alapvető dimenzióval kell rendelkezniük: az áldozatok és családjaik támogatásának és védelmének dimenziójával.
Sarah Ludford
Elnök úr! Londoniként semmiképpen nem becsülöm le a terrorista fenyegetést. Valójában mi, londoniak, évtizedekig kitartottunk, még akkor is, amikor az Egyesült Államok részben finanszírozta az ír republikánus terrorizmust. Az erkölcsi piedesztál ingatag hely.
Az Europol azt mondja, hogy tavaly nagyjából 500 terrortámadás történt az EU-ban. Ez természetesen óriási bűnügyi fenyegetés, de a kábítószer-csempészet, az emberkereskedelem és a korrupció is az. Hol van az a tanácsi intézkedés, ami ragaszkodik ahhoz, hogy valamennyi tagállam írja alá és ratifikálja az emberkereskedelemről szóló európai egyezményt? Hol volt a Tanács tiltakozása akkor, amikor az Egyesült Királyság kormánya egy nagyobb korrupciós vizsgálatot függesztett fel januárban, amely a "nemzeti bajnok”, a fegyvergyártó BAE ellen irányult?
Csak azért, mert a liberálisok megkérdőjelezik a folyadékok tilalmának - annak kényelmetlenségéhez képest mért - hatékonyságát vagy támadják a személyes adatok tömeges gyűjtését, az nem azt jelenti, hogy kesztyűs kézzel bánunk a terrorizmussal. A demokratikus elszámoltathatóság elől egyik politikai terület sem menekülhet.
Büszke voltam arra, hogy az Európai Parlament rendkívüli kiadatással foglalkozó vizsgálatának alelnöke lehettem, és osztozom mások azzal kapcsolatban kifejezett dühében, hogy a Tanács teljes hallgatásba burkolózott azon ténymegállapításainkkal szemben, hogy sok tagállam bűnrészességet vállalt az emberi jogokkal való tömeges visszaélésekben, az elrablásban és a kínzásban.
A Tanács jól tenné, ha a saját háza táján söprögetne, mielőtt bekebelezi az uniós polgárok polgári szabadságait. Az európai parlamenti képviselők nem rendelkeztek információkkal az öt évvel ezelőtt elfogadott, a terrorizmusról szóló kerethatározat végrehajtásáról. Minden tagállam átültette azt teljes mértékben? Hány eset volt? Hány nyomozást indítottak? Hány ítélet született? Tudjuk, hogy az ügynökségek - még egy adott államon belül is - féltékenységből, a hatalmi harcok és területi küzdelmek miatt nem osztják meg az információkat, nemhogy határokon átnyúlóan együttműködnének! Miért nem tesszük ezt prioritássá ahelyett, hogy frenetikusmód alkotgatunk jogszabályokat, hogy saját magánéletünkből vegyünk el mindig?
A radikalizmus kezelése terén sok a következetlenség is. Ez fontos téma, de a mérsékelt muzulmánok nagy többségének az integrációját is jelenti, azonban mégis vannak az EU-nak olyan részei, ahol óriási nehézségeket hárítanak a mecsetek építése elé. Miért is nem nézzük meg ezt?
Szymański úr egy szélsőségesen jobboldali nézetet fejtett ki, miszerint nem tudunk eléggé magas árat fizetni a biztonságért. Ennél kevésbé nem is érthetnék ezzel egyet! Nem épp ugyanezt mondták a kommunisták, hogy elnyomásukat igazolják? Ahelyett, hogy a túl sok szabadságot biztonságra váltanánk, nézzük azt, hogy mi az, ami valóban működik: célzott nyomozások és a hírszerzésen alapuló rendfenntartás. Ez a módja a nyilvánosság bizalma és az együttműködés megőrzésének.
Mario Borghezio
- (IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim! Szeptember 11-én Brüsszelben számos, katolikus és kereszttény alapokon működő demokratikus mozgalom együtt rendezett egy nagyobb demonstrációt az iszlám terrorizmus ellen és a szeptember 11-i áldozatok emlékére, de Brüsszel szocialista polgármestere - mondvacsinált belpolitikai okokra hivatkozva - megtiltotta azt.
Ez negatív jeleket küld a terrorizmusról, de még súlyosabb az, ahogy egy miniszterelnök - Romano Prodi - és egy külügyminiszter - D'Alema úr - a Hamasz terroristáinak udvarol. Az Európa által kibocsátott politikai jeleknek inkább egybe kellene forrniuk az iszlám terrorizmussal szemben, és közösen kellene tiltakoznunk azok ellen, akik ellenünk és biztonságunk ellen prédikálnak a mecsetekben.
Üdvözlöm a biztos úr azon kijelentését, hogy az európai polgárokat jobban meg kell védeni, és hogy védettebbeknek kell magukat érezniük, legalább annyira, mint az amerikai állampolgároknak, és hogy éppen ezért meg kell erősíteni a transzatlanti kapcsolatokat. Azt kérdezem azonban Öntől, Frattini úr, hogy például - ments Isten! - a bakteriológiai fegyverek felhasználásával vagy nukleáris eszközökkel zajló terrorista cselekmények küszöbön álló fenyegetésével kapcsolatban felkészültek vagyunk-e? Bebizonyosodott, hogy Dél-Európa felkészületlen volt a tüzek veszélyére, de most úgy tűnik nekem, hogy többre van szükségünk - sokkal többre. Frattini úr, munkájához sok sikert kívánok!
Kyriacos Triantaphyllidis
(EL) Elnök úr! Hadd kezdjem azzal, hogy hangsúlyozom: esélytelennek bizonyultak az elmúlt évek azon erőfeszítései, hogy a terrorizmust kulcsfontosságú projektté és prioritássá tegyük az Európai Unió számára.
Az Egyesült Államok titkosszolgálatai korlátozás nélkül képesek bárki telefonhívásait, az Egyesült Államokban lévő valamennyi szerveren végzett internetes tevékenységeit és elektronikus levelezését ellenőrizni. Ez a fejlemény egy újabb kísérlet a polgárok egyetemes ellenőrzésére és rendszabályozására világszerte, az EU pedig - sajnálatos módon - belenyugodott ebbe olyan intézkedések elfogadásával, amelyek a saját fejlődését veszélyeztető tényezőknek bizonyultak. Az EU költségvetésének nagy részét rendőrségi ügynökségek, katonai műveletek létrehozására és megerősítésére, bevándorlókat fogva tartó létesítmények létrehozására stb. osztják szét.
Szeretném külön megemlíteni a terroristák listáinak összeállítását. E listák nem képezik semmiféle demokratikus vagy intézményi jogalkotási ellenőrzés vagy éppen bírósági ellenőrzés vagy fellebbezési felülvizsgálat tárgyát. Az Európai Unió csupán felületes változtatásokat végzett még az Európai Bíróság 2006. december 12-i határozatai után is, amikor is az az elégtelen ellenőrzésekről és az emberi jogok védelmére irányuló szükséges intézkedések betartásának hiányáról hozott ítéletet.
Az alapvető problémák még mindig megvannak. A tagállamok nem kényszerülnek bizonyítékok benyújtására azokra a személyekre vonatkozóan, akiknek a listára való felvételét javasolják, miközben egyre veszélyesebben állandósul az, hogy magának a Bizottságnak a feladata marad az, hogy személyek és szervezetek neveit a listára tegye vagy onnan levegye. Más szóval, Elnök úr, a Bizottság továbbra is bíró, esküdtszék és végrehajtó.
Koenraad Dillen
(NL) Elnök úr! Sajnálattal jegyzem meg, hogy ebben az ülésteremben rengeteg ember már megint nem meri nevén nevezni a gyereket. Akár tetszik, akár nem, az a szomorú igazság, hogy a nemzetközi terrorizmus tisztán és egyszerűen olyan háború, amelyet az iszlám szélsőségesek hirdettek meg a Nyugat és Európa ellen. Eléggé bátornak kell lennünk ahhoz, hogy felismerjük, az ellenség már a mi térfelünkön van. A dzsihád hálózatai Európa-szerte működnek, a mecsetekben pedig a mi nyitott társadalmunk elleni szent háborúra szólítják fel a hithű muzulmánokat. Tegnap ennek további példáját tapasztalhattuk Dániában. Az ilyen iszlám trójai falovak elleni átfogó intézkedésekre soha nem volt ennél nagyobb szükség! Végül is jogunk és kötelességünk megvédeni nyílt társadalmunk értékeit.
De vajon megtesszük ezt? Amint azt képviselőtársam, Borghezio úr az imént mondta: az európai gyávaság egy tipikus kifejeződése a Brüsszel szocialista polgármestere, Freddy Thielemans által hozott döntés arról, hogy betiltja az Európa egyre növekvő iszlamizálódása elleni, szeptember 11. keddre tervezett felvonulást azon az alapon, hogy a demonstráció az egyre gyarapodó, választási szempontból jelentőséggel bíró iszlám közösség letorkolásának is tekinthető. Európa arra törekszik, hogy egy nyílt társadalom értékeit - főként a szólásszabadságot - propagálja az egész világon, miközben elnémítja az ugyanezen európai értékek szószólóit a saját hivatalos fővárosában. Sokat elmond erről a Parlamentről, hogy erre vonatkozóan nincs egyértelmű állásfoglalás.
Timothy Kirkhope
Elnök úr! Ez a vita az európaiak biztonságáról, életstílusunk, liberális demokráciánk, jogállamiságunk megőrzéséről és a szabadság védelméről szól.
A terrorizmus mindezek kellős közepére sújt le. A terrorizmus - annak valamennyi formájában - a jó és a gonosz közti küzdelmet jelenti, és továbbra is ébernek kell maradnunk. Britanniában három évtizedig kellett foglalkoznunk az IRA-val. Nemrégiben történtek a londoni öngyilkos bombatámadások és a glasgowi mészárlásra irányuló kísérletek.
Spanyolországi kollégáim az ETA által szított terror gonosz kampányával küzdenek. Bátor reakcióik teljes támogatásunkat élvezik. A radikalizmus kezelése óriási kihívás, de olyan világban élünk, ahol a terrorfenyegetés folyamatos változik és egyre kifinomultabbá válik. A világ demokráciáinak ébernek kell maradniuk, hatékonyabban kell a hírszerzésben osztozniuk és fel kell készülniük a kemény fellépésre.
A terrorizmus társadalmunk felépítménye ellen elkövetett háborús cselekmény. Azt olyan bűnözők és gyilkosok követik el, akik gyűlölik liberális demokráciánkat és szabadságunkat. A terroristacsoportokat ki kell tiltani, és fel kell lépni azokkal szemben, akik erőszakot követnek el, terrorizmusra bujtogatnak vagy segítenek a terroristáknak. Ami az uniós tagállamok által közösen megtehető intézkedést illeti, láthattuk a hétvégén az ETA bombakészítőinek letartóztatását. Ez bizonyítja, hogy a közös nyomozócsoportok hozzáadott értékkel látják el a terrorizmus elleni küzdelmet.
Ma a légi járművek fedélzetére felvihető folyadékokkal kapcsolatos korlátozásról szavazunk. Az utazóközönség biztonságának elsődleges ügyünknek kell lennie - a mi ügyünknek, a kormányok, a repülőtér-üzemeltetők és a légi társaságok ügyének. Azonban - minden más jogszabályhoz hasonlóan - javítani csak a tapasztalatok fényében lehet, és úgy gondolom, hogy itt az a helyzet áll fenn - mégpedig biztosan -, hogy felül kellene vizsgálni annak működését.
Ugyanakkor alapvetően támaszkodnunk kellene a rendelkezésre álló hírszerzési forrásokra, hogy segítsük a magunkhoz hasonló jogalkotókat a fennálló fenyegetés jellegének és léptékének meghatározásában. Dicséretesnek tartom Frattini biztos úr javaslatait, amelyek pozitívak e tekintetben.
Belátom: kényes az egyensúly, de mindenesetre mindenkor minden tőlünk telhetőt meg kell tennünk annak érdekében, hogy az embereket megvédjük a terrorizmus gonosz és gyilkos szándékától.
Claudio Fava
(IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim! Véleményem szerint ez a vita lehetővé teszi számunkra, hogy időközben felülemelkedjünk, hogy számvetést tegyünk, de azt is, hogy felülemelkedjünk bizonyos veszélyes tévedéseken - a legelső tévedésen. A terrorizmus elleni stratégiát, nem pedig az iszlám elleni stratégiát tárgyaljuk, a terrorizmus okainak egyszerűen csak az iszlám fundamentalizmusra való korlátozása igencsak felületes megoldás, egy felettébb leegyszerűsített olvasat lenne. Hasonlóképpen aggaszt néhány szófordulat, amelyeket az imént hallottam: a mecsetek háborút hoznak társadalmainkba! Ezek igencsak általános, igencsak erőszakos és igencsak durva vélemények. Képzeljék el, ha holnap egy törökországi parlamenti képviselő felállna és azt mondaná: "A keresztény templomok háborút hoznak társadalmunkba.” - mi volna akkor ennek a Parlamentnek az első reakciója?
Hadd javasoljak valamint Frattini úrnak: tudjuk, hogy a végrehajtási munkálatok abszolút alapvetők, éppannyira, mint a megelőző munkálatok. Úgy vélem azonban, hogy a számításokat nem a letartóztatott állítólagos terroristák számára, hanem a bűnösként elítélt, tényleges terroristák számára kell alapozni. Hasznos volna nyomon követni vagy legalábbis valamiféle felderítő munkát végezni a tekintetben, hogy hány olyan terroristagyanús személyt tartóztattak le országainkban az elmúlt években, akiket ezt követően szabadon engedtek.
Kaptunk néhány választ a Tanácstól, de ezek némelyike csupán részleges volt. Három olyan kérdésre szeretnék összpontosítani, amelyeket mélyebben fel kell tárnunk: nem teljesen egyértelmű a számunkra, hogy milyen szerepet kell ennek a Parlamentnek játszania és hogyan kell annak ehhez az uniós stratégiához kapcsolódnia. Nem gondoljuk azt - és erre más képviselők is rávilágítottak -, hogy egy, az alelnök és az Állampolgári Jogi, Bel- és Igazságügyi Bizottság elnöke, valamint a Tanács között hathavonta megrendezett ülés elegendő lenne. Úgy véljük, hogy minőségi és megfelelő szintű konszenzusra van szükség, amely nem korlátozódhat ezekre a formális, rituális ülésekre.
Nem egyértelmű a számunkra, hogy mi fog történni az EU terrorizmusellenes koordinátorának funkcióival. Elmagyarázták nekünk, hogy ez a funkció elsősorban stratégiai értékelések rendelkezésre bocsátásával és információterjesztéssel kapcsolatos. Amikor bizottságunknak alkalma nyílt de Vries úrral tárgyalni, bevallotta nekünk, hogy a funkció teljesen nélkülözi a tartalmat és az eszközöket. Ez esetben úgy vélem, hogy semmi nem okozhat több kárt egy olyan intézményi funkciónál, amely nem rendelkezik a létezéséhez vagy a saját magával kapcsolatos számadáshoz szükséges eszközökkel.
Végül pedig, Elnök úr, az sem világos, hogy a portugál elnökség milyen álláspontot fog elfoglalni az euro-atlanti együttműködés kapcsán. Szeretnék visszanyúlni a kérdésünkben szereplő igen egyszerű és igen őszinte kéréshez. A kérdés az volt, hogy ezt az együttműködést a Szerződés 6. cikkének megfelelő módszerekkel fogják-e folytatni, amint azt ez a Parlament a CIA-vizsgálat befejezésekor ajánlotta. Egyértelmű válaszra van szükségünk. Egy közös stratégiának akkor van értelme, ha az teljes mértékben tiszteletben tartja a polgárok alapvető jogait, de nem mindig volt ez a helyzet.
Üdvözöljük Frattini alelnök úr kezdeményezését, hogy egy kérdőívet küldjenek szét az uniós tagállamok között annak megállapítása érdekében, hogy milyen eszközöket léptettek életbe és ezek az eszközök milyen reakciókat váltottak ki, beleértve a polgárok alapvető jogainak tiszteletben tartását is, de ezen a ponton szeretnénk tudatni Önnel, hogy a Parlament mindenesetre nyomon követésre kíván ösztönözni a CIA-val kapcsolatos vizsgálattal foglalkozó bizottság következtetéseivel kapcsolatban, és fel kívánja tenni hivatalosan is a kérdést: milyen intézkedéseket tett a Tanács és a Bizottság az ezekben a jelentésekben tett számos kérdéssel kapcsolatban?
Elnök úr, végezetül azt hiszem, mondhatom, hogy a terrorizmus elleni küzdelem magas szintű társadalmi konszenzust igényel, és őrködnünk kell a Szerződés 6. cikkében szereplő elvek felett. A visszaélések elkerülése és a leegyszerűsítés mellőzése az egyetlen módja annak biztosításának, hogy ezt a konszenzust elérjük.
Sophia in 't Veld
(NL) Elnök úr! A demokrácia, a polgári jogok és a jogállamiság olyan dolgok, amelyeket rendkívül nagyra becsülök; saját életemhez és európai honfitársaiméhoz hasonlóan. A kettő közötti kompromisszumról beszélni veszélyes képtelenség. A demokrácia ellenségeinek ellen kell állnunk; ezalatt a terroristákat értem, de a demokráciára a túlzott államhatalom és a demokratikus ellenőrzés kizárása által okozott fenyegetést is. Újra és újra hallgatjuk, amint a Tanács - és némiképp a Bizottság - az alapvető jogokról, az emberi jogokról és a demokráciáról beszél, de ez ugyancsak hamisnak tűnik, amikor arról is értesülünk, hogy a polgárok állami ellenőrzése gyorsan növekszik. Most már ismerik magánéletünk minden intim részletét. Másfelől azonban a polgárok egyre kevésbé tudják ellenőrizni az államot.
Sőt! A nemzeti hatóságok és a Tanács megtagadják az elszámoltathatóságot. Szeretném, ha a Tanács megmondaná nekünk például, hogy mi a helyzet azzal a magas szintű kapcsolattartó csoporttal, amely az Egyesült Államokkal a magánadataink továbbítására vonatkozóan folytatott tárgyalásokban vesz részt. Mindig azt mondják, hogy ezek felderítő jellegű tárgyalások, de úgy tűnik, hogy az Egyesült Államok azt gondolja, hogy már készek vagyunk egy megállapodást aláírni. Hogy áll a helyzet, soros elnök úr? Mire terjed ki a tárgyalást végző emberek megbízatása? Mi képezi e tárgyalások tárgyát? Erről tárgyaltak Lisszabonban július 19-én és 20-án. Miért nem tájékoztatják erről a nemzeti parlamenteket és az Európai Parlamentet - az európai polgárokat?
Egy másik példa az Egyesült Államok legújabb, a külföldi hírszerzés felügyeletéről szóló törvénye. Watson úr és jómagam kérdéseket tettünk fel ezzel kapcsolatban. Olyan törvény ez, amely lehetővé teszi az Egyesült Államok számára, hogy csaknem valamennyi, Európán belüli kommunikációt, telefonhívást és elektronikus levélváltást nyomon kövessen. Miért mondja a Tanács, hogy ehhez semmi köze? A Tanácsnak semmi felelőssége nincs az európai polgárok magánéletének védelmét illetően?
A harmadik példa a PNR. Ezt a kérdést már százezerszer megvitattunk. Alig száradt meg a tinta a megállapodáson, és az USA máris visszavonta annak egyetlen valamirevaló elemét: a magánéletről szóló törvénynek az európai polgárokra való alkalmazását. A Bizottság azt állítja, hogy be fognak vezetni egy európai PNR-rendszert, de értékelték-e már az amerikai PNR-program eredményeit? Örömmel hallom, hogy a biztos úr azt mondja, hogy sor fog kerülni egy értékelésre és hogy az nemcsak a végrehajtásra, hanem a terrorizmusellenes politika eredményeire és az alapvető jogokra gyakorolt hatásra is ki fog terjedni, amint az már régóta esedékes.
Érdekes, hogy ha az ember bírálja a terrorizmusellenes politikát vagy kérdéseket tesz fel arról, akkor gyakran Amerika-ellenesnek kiáltják ki. Valójában pedig mégis az amerikaiak azok, akik a kritizáló kérdéseket felteszik, és akik átfogó értékelést végeztek az elmúlt hónapokban, és óriási kérdőjeleket tesznek az intézkedések hatékonysága mellé. Ezért ahelyett, hogy mímelnénk és elfogadnánk egy rossz amerikai politikát, Európának jó politikát kell elfogadnia, és az USA-val közösen kell megfontolnia, hogy mi a szükséges és mi nem.
Paul Marie Coûteaux
(FR) Elnök úr! Természetesen nem vagyok ellene az érzelgős litániáknak, a varázsigéknek és a jámbor jókívánságoknak, amelyek ezt a vitát uralják, de valójában képtelen vagyok meglátni bennük azt a fajta objektivitást, amely szerintem egy olyan jelenség megértéséhez szükséges, amely oly hirtelen fészkelte be magát gondolatainkba - olyannyira hirtelen, hogy még arra se vesszük a fáradságot, hogy megértsük annak csínját-bínját, megnézzük okait és következményeit. Hölgyeim és uraim! Mi a politika, ha nem a minket közvetlenül érintő okok és következmények türelmes megoldása?
Mindenütt - nyilvános helyeken és még az utcákon is - ijesztő video-megfigyelőrendszereket helyeznek el. Hogy miért? A terrorizmus elleni küzdelem miatt. Aktákat vezetünk a polgárokról, fejlesztjük a rendőri szolgálatokat, és olykor a titkosrendőrséget. Hogy miért? A terrorizmus elleni küzdelem miatt. Visszaállítjuk a kínzást. Hogy miért? A terrorizmus elleni küzdelem miatt. Jogszabályokat módosítunk és egyre inkább csúfot űzünk belőlük, és még - a régi Bibliánk állítólagos helyettesítőjéből - az alapvető emberi jogokból is csúfot űzünk. Hogy miért? A terrorizmus elleni küzdelem miatt. Rakétaellenes pajzsokat szerelünk fel mindenütt, még olyan országokban is, mint Csehország, lakosságának óriási nemtetszése ellenére, amelyik egyébként még nincs semmilyen tapasztalata a terrorizmussal; és tesszük mindezt a terrorizmus elleni küzdelem jegyében. Röviden: megosztjuk a nemzeteket, bizalmatlanságot keltünk a népek között és legfőképpen megfélemlítjük őket: ez történt európai nemzeteinkben - keleten és nyugaton egyaránt. Hogy miért? A terrorizmus elleni küzdelem miatt.
Hölgyeim és uraim! Hát nem egyértelmű, hogy nem a terrorizmus emészt fel minket, hanem a terrorizmus elleni küzdelem? Alattomos fátyol homályosítja látásunkat és még azt se látjuk! Természetesen nem tagadom a nemzeteinkben - Spanyolországban és az Egyesült Királyságban - történt támadások alattomosságát. E példák azonban magukért beszélnek: amennyiben a terrorizmus azért érintette ezeket az országokat, mert azok háborús cselekményt támogattak: egy szuverén állam megszállását. Sőt, nem félek kimondani, hogy ami Irakban történt, az nem is annyira a terrorizmusra adott reakció volt, mint a terrorizmus egy másik ősrégi, barbár formája, amely felkorbácsolta a nemzetközi feszültséget.
A terrorizmus önmagában valójában egy végletesen egyensúlyát vesztett és egy olyan birodalom által uralt világ következménye, amely - a világ valamennyi birodalmához hasonlóan - tagadja a határokat és a népeket, amelynek célja, hogy mindenütt egy egysíkú, egységes és - megszállottan - kizárólag az áruk értékére összpontosító világot teremtsen. Egy, a különböző népek sokszínűségére nézve olyan fullasztó és erőszakos világot, amelyre csak egy - természetesen éppoly elfogadhatatlan - másik típusú erőszakkal lehet válaszolni: a terrorral.
Legyen bátorságunk tényleg elgondolkodni ezen! Mi van akkor, ha a terrorizmus főként ezen új kategorikus kényszerűség következménye, amelyet a piaci erők vetnek fel és amely azok logikájának részét képezi: a határok elnyomása. A határok eltörlése, a határokon átnyúló jelleg sajátossága, hogy nemcsak elpusztítja a világ sokszínűségét és felbőszíti azokat, akik azt meg kívánják őrizni, de a határok eltűnése a bandák machinációnak is kedvez. Hölgyeim és uraim, ez talán egy olyan vitatéma, amellyel ki lehetne egészíteni a terrorizmus elleni küzdelemről folytatott vitát?
Ryszard Czarnecki
(PL) Elnök úr! A régi Európa valósága az volt, hogy Hannibál a kapuk előtt volt. A modern Európa valósága az, hogy a terrorizmus a kapuk előtt áll. Immár egy éve folytat formálisan intézményközi vitát az Európai Parlament. Ez jó, különösen azért, mert Európa tényleg továbbra is terrortámadásokat tapasztal és fog még minden bizonnyal tapasztalni a jövőben. Amiről beszélünk az az, hogy tényleges akadályokat állítsunk e lehetséges támadások végrehajtása elé.
Helyes tehát, hogy tudni akarjuk mely uniós tagállamok nem vezettek be terrorizmusellenes intézkedéseket, olyan intézkedéseket, amelyeket már korábban megállapítottak. Ennek egyértelműnek kell lennie annak biztosításához, hogy az egyes társadalmak ne kapjanak sokkot közvetlenül az után, hogy országaikban támadásokat hajtottak végre. Hasonlóképpen tudni szeretnénk az EU terrorizmusellenes koordinátorának de Vries úrnak a lemondása mögött rejlő, valós okokat is. Elbocsátását a hatáskörével kapcsolatos viták váltották-e ki?
A terrorizmus nem elvont fogalom; nagyon is valóságos. Olyan ország képviselőjeként beszélek, amelynek fegyveres erői ott vannak Irakban és Afganisztánban. Országom számára - amely még nem tapasztalt terrortámadásokat - a terrorizmus ugyanúgy kihívás.
Miguel Portas
(PT) Figyelemmel hallgattam, hogy mit mond a Tanács és a Bizottság, és meg kell mondjam, biztos vagyok benne, hogy újból lefolytatjuk majd ezt a vitát - a mostanival pontosan egyező feltételek mellett - egypár hónapon belül, mert Dr. Lobo Antunes és Frattini biztos úr szemében mindaz, amit megtettek, azt jól tették; nem követtek el hibákat és egy értékelés sem fog egyetlenegy hibát sem feltárni. Ugyanazt hallgatjuk állandóan és ez a legfőbb probléma - tévednek! Mindaddig, amíg a terrorizmust egy, a rendőrség és a hírszerzőszolgálatok hatáskörébe tartozó problémaként közelítjük meg, félretoljuk a központi kérdést.
A terrorizmus manapság szorosan kapcsolódik az olyan szimmetrikus politikai elvekhez, amelyek a civilizációk összecsapását és a háborút támogatják, és e kérdésben a hallgatásuk fülsiketítő. Frattini biztos úr például intézkedéseket jelent be a robbanóanyagok ellenőrzésére olyankor, amikor az iraki háború dollármilliós magánvállalkozássá alakult át, és amikor az Egyesült Államok kiszervezi a titkos információk gyűjtését és feldolgozását.
A robbanóanyagok ellenőrzésére egy módot tudok: a gyártás és a kereskedelem nemzeti szintre vitele. Ez az egyetlen módja annak megakadályozásának, hogy a terrorizmus és a terrorizmusellenesség ugyanazon érem két oldalává váljon: az élet és a halál elüzletiesítésévé.
Viorica-Pompilia-Georgeta Moisuc
(RO) Elnök asszony! A terrorizmus összetett, hosszú előélettel bíró jelenség, amely különböző formákban ölt testet: az államok szuverenitásának és a belső rendnek az elnyomására irányuló, polgárháborúkat kiváltó, pusztító mozgalmaktól a kísérletekig, gyilkolásokig, pogromokig. Ezért kell a kérdést reálisan, felelősségteljesen megközelíteni, a különböző szakterületek szakértőinek pedig részt kellene venniük az erről folytatott vitákban.
A szeptember 11-i terrortámadások, a több tízezer áldozat, az óriási kár arra ösztönzi a társadalmat, az európai államokat és intézményeket, hogy összehangolt, módszeres és állandó intézkedéseket tegyenek olyan tengelyek mentén, amelyek közül egypárra szeretném Önöket emlékeztetni:
1. objektíven megkeresni e jelenség okait és annak állandó javítását.
2. feltárni a terrorcselekmények finanszírozási forrásait, valamint a transznacionális politikai és pénzügyi hálózatokat.
3. meghatározni maga a terrorizmus, a fegyverpolitika és a stratégiai fontosságú nyersanyagforrások megszerzéséért a terrorizmus elleni küzdelem ürügyével folytatott háború közötti kapcsolatot.
A terrorizmus kérdésével kapcsolatos egyik egyoldalú megközelítés sem segít ebben az összefüggésben az igazság megtalálásában és veszélyes transznacionális jelenségének megszüntetésében.
Antonio Tajani
- (IT) Elnök asszony, hölgyeim és uraim! A terrorizmus elleni küzdelemnek az Európai Unió egyik legfőbb prioritásának kell maradnia. Minden bizonnyal hatékony, állandó, koordinált intézkedésekre van szükségünk a terrorizmus megelőzése és leküzdése érdekében, ezért az e teremben Frattini úr által ismertetett javaslatok üdvözlendők.
Először is, nem szabad elkövetnünk azt a hibát, hogy lankad éberségünk, amikor a nemzetközi terrorizmus Európától távol sújt le. Az iszlám fundamentalizmustól eredő fenyegetés sajnos nem csökken, még akkor sem, ha a támadások határainktól távol történnek.
A koordinált intézkedés mindenekelőtt az EU-n belüli együttműködést, valamint az Egyesült Államokkal meglévő erőteljes kapcsolatokat jelenti: az Egyesült Államokkal a terrorizmus elleni küzdelem terén meglévő kapcsolataink elvágása rendkívül súlyos hiba lenne, és igen komoly károkat okozna az Európai Unió egész lakosságának, azonban a mérsékelt arab országokkal is kapcsolatokat kell fenntartanunk, beleértve az Al-Kaida látókörébe tartozókkal is.
Európának vezető szerepet kell játszania ezekben a terrorizmus megelőzésére és leküzdésére irányuló intézkedésekben, de biztosítani kell azt, hogy a nagy horderejű intézkedés felülkerekedik a bürokratikus manőverezésen. Sajnálatos módon könnyebb szigorú ellenőrzéseket bevezetni a nem megfelelő műanyagzacskókban szállított dezodoros üvegekkel kapcsolatban, mint azokkal a terroristákkal kapcsolatban, akik illegális bevándorlóként szállingóztak be. Ezért - ismétlem - üdvözölni fogjuk az Európai Bizottság és a Tanács erőteljes fellépését.
A terrorizmus elleni küzdelmet azonban olyan politikai kezdeményezéseken keresztül kell megvívni, amelyek megoldást hoznak végre az izraeli-palesztin válságra, együtt járnak egy palesztin állam megszületésével és az izraeli állam garantált biztonságával, anélkül, hogy engedményeket tenne politikai csoportokként álcázott fundamentalista szervezeteknek - itt a Hamaszra és a Hezbollahra gondolok.
A terrorizmus elleni küzdelemben azonban nem szabad elfelejtenünk, hogy Európában - az iszlám elem veszélyei mentén - belső és szeparatista politikai mozgalmakhoz kapcsolódó fegyveres csoportok veszélyes hálózata működik. Európának - és ezzel zárnám - ezen a téren sem szabad éberségéből alábbadnia. A spanyolországi események bizonyítják számunkra, hogy bármikor, amikor lankad éberségünk vagy a tárgyalásos utat választjuk, a terroristák visszatérnek a támadáshoz.
Michael Cashman
Elnök asszony! Örömmel fogadtam Frattini biztos úr és a Tanács soros elnökének válaszait. Az igazság az, hogy itt, ebben a Házban megvan az a luxusunk, hogy beszéljünk, beszéljünk és beszéljünk. A kormányban és a Bizottságban azonban Önöknek intézkedéseket kell tenniük - intézkedéseket a terrortámadások megelőzésére: a terrortámadásokra, amelyek nem a képzelet szüleményei; a terrortámadásokra, amelyek valóságosak és amelyeket jelenleg is tervezgetik. A politika valósága az, hogyha Önök nem intézkednek, e Ház ugyanazon képviselői, akik azért támadják Önöket, mert intézkednek, azért fogják Önöket támadni, mert nem intézkedtek.
Ezért üdvözlöm a stratégiát és azt, hogy felül fogjuk vizsgálni stratégiát. Amit még tennünk kell - és ami korábban már elhangzott - az a terrorizmus gyökereinek kezelése. Ezek a reménytelenségben és a kétségbeesésben, a szegénységben, a gyűlöletkeltésben rejlenek. Hadd mondjam eléggé tisztán és egyértelműen, hogy azok, akik egy ügyet, egy tradíciót vagy egy vallást terrorcselekményeik érdekében tesznek magukévá, aláássák ideológiájukat, vallásukat, ügyüket és tradíciójukat.
Most mindenekelőtt 27 tagállamként és nem önállóan, továbbá szövetségeseinkkel - többek között az Egyesült Államokkal - együtt kell cselekednünk. Az Egyesült Államok nem gond. Az Egyesült Államok elleni támadások nem szeptember 11-én történtek, hanem még az előtt, és egy valamelyikünk ellen indított támadás vitathatóan támadás valamennyiünk ellen.
Ignasi Guardans Cambó
Elnök asszony! Mindannyian elismerjük a terroristafenyegetést és erre reagálnunk kell, anélkül, hogy elárulnánk azt, akik és amik vagyunk. A jogállamiság uralta, demokratikus társadalom vagyunk. Ilyenként - és csakis ilyenként - szabad reagálnunk a bűncselekményekre és támogatnunk az esetleges jövőbeli támadások megelőzését. A megelőzés ürügyével azonban igencsak veszélyes ösvényre tévedünk, ahol - úgy tűnik - mindent szabad. Ki vagyunk téve azok erkölcsi zsarolásának, akik azt mondják: ha megkérdőjelezik ezt az intézkedést, akkor veszélybe sodornak minket - még akkor is, ha az intézkedés visszaélésszerű vagy teljesen hasztalan.
Ez elfogadhatatlan. A Bizottság tisztviselői mégis ezzel vádolták meg némelyikünket, amikor például megkérdőjeleztük a repülőtéri biztonság terén hozott intézkedéseket, vagy bíráltunk egy olyan rendeletet, amely néhány napja megakadályozta katolikus zarándokok egy csoportját abban, hogy Lourdes-ból egy vatikáni repülőgépen térjenek haza, hogy szentvizet hozzanak Lourdes-ból, ami biztonsági fenyegetésnek minősült. Jogunk van bírálni ezt az idióta jogszabályt és visszautasítani azt, hogy azzal zsarolnak, terroristabarátok vagyunk, amikor feladatunkat végezzük.
Frattini úr, ez egy olyan terület - és sajnálom, hogy ezt kell mondjam -, ahol Ön megkerüli a felelősségét, és a légi közlekedési ágazatra vonatkozó terrorizmusellenes jogszabályokat a Bizottságban egypár túlbuzgó emberre hagyta, akik anonim módon, titokban hajtják végre ezt a jogszabályt.
A Bizottság ezen ügyekért - e területért - felelős alelnökeként az Ön feladata az, hogy megakadályozza ennek megtörténtét vagy további bekövetkeztét. Ma a rendelkezésére fog állni a Parlamentben lefolytatott szavazás legitimációja, amely a kezébe adja az eszközöket, hogy követelhessen is a Bizottságban a közlekedésért felelős kollégájától. Ez az Ön dolga és sokat várunk Öntől.
Az alapvető jogokról tartott beszédek égbekiáltó módon ellentétesek a titkos jogalkotással, és erőteljesen ellenzik a magánéletre és a személyes szabadságra kivetett önkényes korlátozásokat.
Továbbá már jóváhagyott és sokkal hatékonyabb intézkedéseket sem hajtottak végre. Tegye azt, amiről jól tudja, hogy hogyan kell: nevezzen és szégyenítsen meg! Nevezze és szégyenítse meg azokat a tagállamokat, amelyek nem hajtják végre az igazságügyi és rendőrségi együttműködésre vonatkozó intézkedéseket, és ebben teljes körű támogatásunkat fogja élvezni.
Mirosław Mariusz Piotrowski
(PL) Elnök asszony! A terrorizmus fogalmát mindeddig nem határozták meg megfelelően és ez több egy egyszerű, a szavakban rejlő problémánál. Ez a modern világ egyik legnagyobb, az átlagpolgárokat érintő fenyegetése elleni küzdelemre irányuló stratégia gyakorlati végrehajtásának kérdése.
A terroristaszervezetek elleni küzdelemre irányuló európai stratégiai egyik fontos területe a transzatlanti együttműködés. Az Egyesült Államok vállára vette e hátborzongató jelenség kezelésének legsúlyosabb terhét. Ez idáig bizonyos intézmények - mint például az Európa Tanács és sajnos az Európai Parlament - olyan hasztalan intézkedéseket tettek, mint például fura bizottságok kijelölése arra, hogy megpróbálják megtalálni az európai állítólagos CIA-börtönöket. Az e testületek által végzett munka nem járult hozzá a transzatlanti együttműködéshez; valójában feltüzelte az Amerika-ellenes érzelmeket és így jelentősen gyengítette a terrorizmusellenesség rendszerét.
Azon reményünknek adunk hangot, hogy a mai vitával kezdetét veszi az Európai Parlament részéről a valódi kötelezettségvállalás a terrorizmusellenes stratégia kiépítésére, és nemcsak az általunk eleddig tapasztalt jelképes kötelezettségvállalás; ennek olyan stratégiának kell lennie, amely tényleg valamennyi polgárunk biztonságának előmozdítására irányul.
Mihael Brejc
(SL) Megfelelő, ahogyan a terrorizmus ellen küzdenek, és e tekintetben teljes körűen támogatom Frattini urat és a Bizottság által tett intézkedéseket. Azonban az is célszerű, hogy megválaszoljuk azt a kérdést, hogy mindez miért történik velünk és ki okozza a fenyegetettséget.
A Bizottság tavaly azt javasolta, hogy ne használjunk olyan és ahhoz hasonló kifejezéseket mint például az "iszlám dzsihádizmus”, továbbá hogy ezek az emberek inkább - és idézném - "terroristák, akik a vallást használják fel tevékenységeikhez.” Létfontosságúnak tartom, hogy felismerjük azt, hogy a jelenséget a megfelelő néven kell nevezni. Szerintem a helyes név a dzsihádista terrorizmus, mert ezek az emberek olyan fundamentalisták, akik a demokratikus, pluralista társadalom elleni gyűlöletben osztoznak. Ideológiájuk homlokegyenest ellenkezik a hagyományos demokráciákkal, céljuk pedig egy kalifátus megteremtése. A dzsihádizmusra gyakran más vallásokkal "versengő” vallásként és egy, a világban a helyét kereső ideológiaként hivatkoznak, ez azonban helytelen. A dzsihádizmust sem gazdaságilag nem ösztönzi az, de nem is képes arra, hogy más vallásokkal versengjen. A dzsihádizmus ideológia, amelynek célja, hogy leromboljon más ideológiákat.
Ezért az Európai Parlamentben és az európai intézményekben meg kell teremteni a feltételeit annak, hogy a demokráciát terjeszthessék a világban, talán egyfajta cselekvési terv keretében, valamint hogy megerősítsék a gazdasági és politikai együttműködést az iszlám országokkal.
Léteznek az iszlám világban az egyéb erőkkel való konfrontációra képes demokratikus erők. E demokratikus erőket különböző támogatási formákkal lehet segíteni, mondjuk, demokratikus eszméket hirdető és a terroristák cselekményeit feltáró médiaállomások finanszírozásával. Meg kell teremteni valamennyi különböző értelmezés kezelésének és tárgyalások, fórumok és honlapok megnyitásának feltételeit a szabadon gondolkodó muzulmánok számára. Az európai nyilvánosságnak is többet kell beszélnie a terrorizmusról.
És végül fontos elismerni, hogy a terrorizmus elleni küzdelemben az Európai Uniónak tudatosnak kell lennie az értékei terén, és azokat félelem és a taktikák miatti aggódás nélkül kell megvédeni.
Dan Mihalache
(RO) Ez a vita rendkívül fontos, mivel lehetőséget ad számunkra arra, hogy megvizsgáljuk a terrorizmussal szembeni politikáink következetességét és koherenciáját. Ma már elegendő analitikus adat áll rendelkezésünkre ahhoz, hogy kimondjuk: e politikák sikere jó néhány főbb elem közötti szoros kapcsolattól függ.
Egyrészt ott vannak az Európai Unióban a biztonsággal és a jog érvényesülésével kapcsolatos intézkedések, az ezen intézkedések közötti helyes arány, valamint az alapvető emberi jogok tiszteletben tartása, másfelől pedig ott az uniós külpolitika, valamint a társadalmi kirekesztés és a terrorizmus társadalmi okai elleni küzdelem.
Véleményem szerint a megelőzés nélküli intézkedés nem elegendő; a hazai intézkedések nem elégségesek következetes külső párbeszéd nélkül. Ezek megfelelő egyvelegének kellene a terrorizmus elleni küzdelem európai modelljének alapját képeznie, amely biztosíthatná az uniós polgárok biztonságát illetve alapvető jogaikat.
Be kell vallanunk, hogy elégtelen a kapcsolat az Európai Parlament, annak jogalkotási hatásköre és a terrorizmus elleni küzdelem között, és ez demokratikus deficitet szül. A Parlament teljes körű részvételére van szükség az együttdöntési eljárásban ahhoz, hogy az európai döntéshozatali folyamatban hatékony szerepet játszhasson.
Szeretném kérni a Tanácsot, hogy gyorsítsa fel a megállapított stratégiákkal kapcsolatban fokozott hatáskörökkel rendelkező, új uniós terrorizmusellenes koordinátor megválasztására irányuló eljárást.
Anneli Jäätteenmäki
(FI) Elnök asszony! Az EU új terrorizmusellenes stratégia helyes stratégia, de ez nem az új tisztviselőknek, szerveknek vagy szervezeteknek köszönhető. A terrorizmus elleni küzdelem elsődleges felelőssége a nemzeti kormányoké és az egyes tagállamoké. A terrorizmus elleni nemzeti szintű küzdelemhez azonban a bizalomra épülő, igen hatékony európai és nemzetközi együttműködésre van szükség. Amint azt Frattini biztos úr mondta, a bizalom az együttműködés előfeltétele. A bizalom az egyértelmű és pontos európai jogszabálytól, az együttműködés egyértelmű formáitól és az emberi jogok tiszteletben tartásától függ.
A repülőtereken a terrorizmus elleni küzdelem nevetséges méreteket öltött. Elkobozzák például a rúzsokat. Ugyanakkor az EU és sok nemzetállam elfelejtette azt, hogy a természeti katasztrófák is megelőzhetők.
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót.)
Jan Tadeusz Masiel
(PL) Elnök asszony! A gyógyászat terén, amikor egy betegséget próbálunk meg leküzdeni, nem is annyira a tüneteire, mint inkább mélyebb, rejtett okaira koncentrálunk; legalább ennyire a terrorizmus elleni küzdelemben sem egypár öngyilkos bombamerénylőre, hanem arra kell összpontosítanunk, hogy ezt miért teszik.
A terrorizmus elvakult erőszakos cselekmény, amelynek célja, hogy a saját igényeit kielégítse és mindenki más szenvedését előidézze; ezt egyértelműen meg kell állítani. Ez egy bizonyos hierarchián alapuló igények kielégítésének elfogadhatatlan módja. Nem közömbös az agresszió iránt. A magatartás az, ami nem tetszik nekünk, de annak is megvan a saját értelme. Hogyan mutathatjuk meg egy ilyen időben a muzulmánoknak, hogy a mi szükségleteink hierarchiája jobb, mint az övék? Ez nem lehetséges, ez összetett etikai probléma, de valahol azért csak el kell kezdenünk. Azt javaslom, hogy kezdjük azzal, hogy nagyobb mértékű tiszteletet tanúsítunk a muzulmánok saját területükön meglévő igényeivel szemben annak érdekében, hogy csökkentsük azoknak a nyugati világban kifejtett hatását.
Barbara Kudrycka
(PL) Elnök asszony! A terrorral szemben folytatott globális háborúban az egyetlen mód azt biztosítani, hogy kevesebb ember haljon meg az idealista gyilkosok kezeitől, az az, hogy megfelelően azonosítjuk és értékeljük a terrorfenyegetéseket. E célból pedig jó és megvalósítható, európai terrorizmusellenes stratégiára van szükségünk. E stratégia kulcsa - szerintem - a terroristaellenes eljárásról szóló európai kódex megalkotása. Ezért én üdvözlöm a Tanács e tárgyban indított kezdeményezését.
Egy ilyen kódexre a tagállamok által megtett intézkedések puszta összehangolásán túlmutató okok miatt van szükség. A kódexnek egyértelműen meg kell határoznia, hogy mely intézkedések fogadhatók el a terrorcselekmények megelőzésére irányuló küzdelemben. Amire azután szükségünk van, az olyan helyzetek meghatározása és részletes leírása, ahol a terrorfenyegetést sürgősen kezelni kell, továbbá egy, bizonyos konkrét intézkedések és bizonyos jogi intézkedések alkalmazására vonatkozó kölcsönös megállapodás, amely intézkedések egynémely területen sajnos korlátozni fogják a polgárok jogait és szabadságait. A polgárok szabadságainak indokolt korlátozása azért szükséges, mert ilyen korlátozások nélkül máris azt mondhatjuk a terroristáknak: jobban érdekelnek a ti jogaitok és a szabadságaitok, mint azoké az embereké, akiket támadásaitok során megöltök.
Szintén fontos a terrorizmusellenes koordinátor szerepének meghatározása. Választanunk kell: vagy továbbra is az adminisztratív hatáskör és a koordinálási képességek megerősítése mentén haladunk - amint azt de Vries úr idején tettük -, jóllehet ez az ösvény azt igényli, hogy komolyan elgondolkodjunk azon és levonjuk a következtetéseket abból, ami az elmúlt négy évben történt, vagy pedig fontolóra kellene vennünk a politikai arculat hangsúlyosabb megformálását, függetlenül attól, hogy ki tölti be a pozíciót. Akkor azonban a Javier Solanával szembeni versengés kérdése merül fel. Vagy így vagy úgy, az e kérdésben hozott döntés nem alapulhat egyszerűen személyes véleményeken.
Csaba Sándor Tabajdi
(HU) A francia külvárosok lázadása, a londoni véres terrormerényletek, amelyeket harmadik generációs, yorkshire-i akcentussal beszélő muzulmán fiatalok követtek el, mutatja a migráns kisebbségek integrációjának válságát Nyugat-Európában. Ezt mutatja Hollandia példája is, amely Európa egyik legtoleránsabb országa volt és ahol tulajdonképpen az interetnikai együttélés szintén válságba került.
Vagyis ha mi a terrorizmus ellen itt Európában a gyökereket próbáljuk kezelni, ahogyan többen fölvetették, akkor újra kell gondolnunk a migráns kisebbségek integrációjának a kérdését. Európa ezzel a kérdéssel nem nézett szembe. Sem az Európai Tanácsban, sem az Európai Unióban még egy "soft law” dokumentum sincs a migráns kisebbségek - vagy ahogyan én az Európa Tanácsban javasoltam, és el is fogadták -, az új kisebbségek problémájáról, holott tudjuk, hogy a kisebbségek problémáját csak a kettős vagy a többes identitás elfogadása szavatolhatja, mind a migráns kisebbségek, mind az őshonos kisebbségek esetében. Legjobb példa éppen Dél-Tirol az őshonos kisebbségek esetében a kettős identitásra, de számos példát lehetne mondani.
Európa nem fog előrelépni, amennyiben ezen a téren, a kisebbségi politikában nem fogunk elfogadni dokumentumot.
Elnök
- Felhívták a figyelmemet arra, hogy soha nem mondom: "Uram vagy asszonyom, átadom Önnek a szót, köszönöm.” Ez nem tiszteletlenség miatt van, hanem azért, mert tiszteletben tartom az idejüket és nem akarom pazarolni azt. Épp ezért kérem Önöket, hogy maradjanak a meghatározott időkereteken belül, különben sosem érünk a végére.
Marian-Jean Marinescu
(RO) A terrorizmus állandó fenyegetés Európában, ahol gyakran működik a muzulmán szélsőségesség. Az Európai Uniónak megfelelő intézkedéseket kell tennie, és koherens, valamennyi tagállam számára közös stratégiát kell létrehoznia. A Bizottságnak az e jelenséggel közvetetten kapcsolatot mutató, jövőbeli jogalkotási javaslataiban szerepelnie kellene a terrortámadások elterjedésének és fokozódásának megelőzéséhez hozzájáruló intézkedéseknek. Erre példa a legális és illegális migrációról szóló jogalkotási csomag.
A hatáskörrel rendelkező európai intézményeknek haladéktalanul meg kell találniuk a bizalmon és az információcserén alapuló együttműködés hatékony módját. Egy európai információs központ megfelelő működése a tagállamok kölcsönös bizalmán múlik.
Az európai szinten elfogadott intézkedések mellett minden államnak hozzá kell járulnia a terrorizmus valamennyi formájával szembeni küzdelemre irányuló együttes fellépés hatékonyságához. Az olyan tagállamoknak, mint Románia, ahol az iszlám terrorizmus nem tekinthető veszélynek, legalább annyira ébernek kell lenniük, mint az e fenyegetéssel szembesülő tagállamoknak.
Ezeknek az államoknak információkat kell kapniuk és részt kell venniük mind a terrorcselekmények okainak, mind pedig az azokat kiváltó helyzeteknek a megelőzéséhez hozzájáruló közös európai programokban. Nem szabad megelégednünk a terrorcselekmények megelőzésével vagy feltárásával, hanem azonosítanunk kell az e jelenségeknek kedvező tényezőket - mint például a szegénység, a társadalmi kirekesztés és a szélsőségesség -, és küzdenünk kell ellenük.
A vallások közötti párbeszéd jelentősen és határozottan járulhat hozzá a terrorizmus mérsékléséhez. A vallási vezetőknek ezt a kérdést prioritásként kell kezelniük és részt kell venniük a folyamatban azon közösségek békéjének és stabilitásának biztosítása érdekében, amelyekért felelősek. Erre jó példa a jelenleg a romániai Szebenben zajló Európai Ökumenikus Nagygyűlés.
Az európai polgároknak tisztában kell lenniük a terrorizmus által megtestesített veszéllyel. Egy tájékoztató kampány és valamennyi, konfliktust előidéző kérdés ismertetése kiválthatja azt, hogy az intézmények mellett a polgárok is részt vállalnak e jelenség megszüntetése érdekében.
Genowefa Grabowska
(PL) Elnök asszony! A terrorizmus egyértelmű gonosz - a polgárok életére és egészségére sújt le, fenyegetést hordoz a nemzetek számára azzal, hogy demokratikus működésük alapjait csorbítja; eleddig azonban a terroristák mindig egy lépéssel előrébb voltak, figyelmeztetés nélkül - gyakran sajnos sikerrel - csaptak le. Csak e támadásokat követően végzünk ellenintézkedéseket, és így lemaradunk. A mai napon a biztos úr által idézett dániai és németországi példák dicséretes kivételek ez alól. Gratulálunk szolgálataiknak, de ezek nemzeti intézkedések voltak, kérdésem pedig a biztos úrhoz a következő: mi a helyzet az európai szintű megelőzéssel? Létezik-e rendszerünk a terrorizmus elleni küzdelemmel kapcsolatos helyes gyakorlatok cseréjére, és hogyan működik az?
Az Európai Unió új terrorizmusellenes intézkedéseket fogad el és szakosodott intézményeket hoz létre: most már van Europolunk és Eurojustunk, van Uniós Helyzetelemző Központunk - a SitCen -, de hatékonyan működnek-e együtt ezek egymással és - ami még fontosabb - kicserélik-e egymás között az információkat? Ezzel összefüggésben, az intézményekkel összefüggésben, van egy további kérdésem a biztos úr számára: véleménye szerint a Frontex, az Unió határainak védelméért felelős intézmény nem volna-e alkalmasabb arra, hogy részt vegyen a terrorizmusellenes stratégiában? Továbbá az a benyomásom, hogy a SIS II. bevezetésével kapcsolatos késlekedés súlyosan gyengíti ezt a stratégiát. Úgy tűnik, hogy a Schengen II. nemcsak az új államok polgárai számára fontos, hanem - a terrorizmus elleni háborúval összefüggésben - az egész Unió biztonsága szempontjából is.
Bogdan Klich
(PL) Elnök asszony! A hétfői, koppenhágai letartóztatások azt bizonyítják, hogy még mindig valós a fenyegetés Európában. Az Europol jelentése arra mutat rá, hogy ez az egész tavalyi év során magas szinten maradt. Elég csak annyit mondani, hogy tavaly 498 terrorcselekményt jegyeztek.
Igaz, hogy ez a fenyegetés nem egyenletesen oszlik el - 294 ilyen eset fordult elő Franciaországban és 145 Spanyolországban -, de a globalizáció korában az Európai Unió egész területe a terroristák érdekkörébe tartozik. Ezen nem változtat az sem, hogy e cselekmények jelentős többsége jellegét tekintve szeparatista (ami olyasvalami, amelyet Európa évtizedek alatt megszokott), mint például a baszk vagy a korzikai terrorizmus, vagy a görögországi baloldali anarchia.
A terrorizmus megszokásának ez a folyamata azt jelenti-e, hogy mi itt Európában megfelelően fel vagyunk készülve arra, hogy küzdjünk ellene? Meggyőződésem, hogy a válasz még mindig nemleges. Az alapvető koncepciókat megfogalmazó dokumentumok - még az olyan alapvetőé is, mint a terrorizmusellenes stratégia - vagy a 2002. júniusi kerethatározat formáját öltő jogalkotási eszközök végrehajtása sok kívánnivalót hagy maga után.
A terrorcselekmények megelőzésének és az azokra adott válaszoknak a koordinálása szintén nem kielégítő. E tekintetben sürgősen javítani kell az ilyen jellegű együttműködést, főként az operatív együttműködést és a tagállamok közötti információcserét; fokoznunk kell az Europol és az Eurojust kapacitásait; meg kell erősítenünk - ez olyasvalami, amit folyamatosan kérünk - a kritikus infrastruktúra védelmét, főleg a közlekedési és az energetikai infrastruktúráét. Ragaszkodnunk kell továbbá ahhoz, hogy az alkotmányszerződés korábbi változatában szereplő szolidaritási záradék kerüljön be az új szerződésbe, és hogy a harmadik országokkal kötött megállapodásokban szerepeljen megfelelő, terrorizmusellenes záradék; jelentésemben - az ünnepek előtt - ezt kértem.
Ana Maria Gomes
(PT) (nem hallható) ... a Tanács vonakodása, hogy az Europolnak, az Eurojustnak, a terrorizmusellenes koordinátornak és a SitCennek bármiféle intézményi, jogi vagy pénzügyi erőt adjon, ami az eseti kapcsolatokat a terrorizmussal szembeni tényleges stratégai együttműködéssé tudná átalakítani. Bizonyos tagállamok még csak nem is ratifikálták az e területen meglévő főbb nemzetközi egyezményeket.
Az Al-Kaida és az ETA nem tiszteli a határokat vagy a nemzeti szuverenitást, rendőrségeinket és titkosszolgálatainkat azonban - nem helyénvaló módon - még mindig akadályok gátolják. Európának nemcsak hogy hatékonyabbnak, de szigorúbbnak is kellene lennie, mert pontosan a "bármi megeshet” jellegű megközelítés az, ahogyan a terroristák gondolkodnak, a nemzetközi terrorizmus pedig valójában nem New York-ban, Balin, Madridban, Londonban vagy akár Bagdadban szerzett előnyt. A legnagyobb győzelmét - amely nap mint nap több új tagot hoz számára - a demokratikus kormányok biztosították, azzal a könnyedséggel, amellyel feláldozzák alapvető értékeiket, jogaikat és garanciáikat: a demokrácia és civilizáció pilléreit.
Európának le kell mosnia nevéről a szennyet, amely nevet az európai kormányoknak a terroristagyanús személyek elvitele, jogellenes fogva tartása és kínzása terén a Bush-kormánnyal folytatott módszeres együttműködése szánalmasan beszennyezett. A Parlament még mindig várja ezekek a kormányoknak a magyarázatát. Európának hatékonyabbnak kell lennie a stratégiai együttműködésben, Európán belül és szövetségeseivel is, a terrorizmus leverése érdekében, de annak érdekében is, hogy azt politikai eszményeken és a jogon keresztül győzzék le.
A szocialista kormány mellett működő portugál elnökségnek kötelessége megpróbálni másképp csinálni a dolgokat.
Hubert Pirker
(DE) Elnök asszony, biztos úr! A terrorizmus az emberiség elleni bűncselekmény és a legnagyobb fenyegetést jelenti társadalmunkkal szemben; és sajnos már egy európai dimenzióval is gyarapodott. A kérdés az, hogy az Európai Unió cselekedett-e már? A válasz egyértelműen "igen”, és a sikerek azt bizonyítják, hogy a megtett intézkedések jók voltak. Dániában és Németországban is történtek letartóztatások, hála Istennek. Frattini biztos úr lekötelezett az erre vonatkozóan tett kötelezettségvállalásával; azt bizonyítja, hogy a Bizottság a megfelelő vonalon halad.
Azonban azt is felül kell vizsgálnunk, hogy intézkedéseink hatékonyak-e, mely intézkedések hatékonyak és milyen új intézkedésekre van szükség. Fel kell tennünk magunknak a kérdést, hogy általános stratégiánk elegendő-e. Mindenesetre tovább kell dolgoznunk e stratégián a felülvizsgálatot követően. Mindenképpen szükség van egy ilyen stratégiára azelőtt, hogy el tudnánk dönteni, lesz-e új terrorizmusellenes koordinátor. Azt is már előre egyértelművé kell tennünk a tagállamok számára, hogy ha lesz másik ilyen koordinátor, akkor rendelkezni fog-e a megfelelő jogkörökkel és felelősséggel, mert máskülönben természetesen nincs szükségünk ilyen pozícióra.
Egyetértek sokakkal abban, hogy mindenesetre meg kell erősítenünk és ki kell használnunk az Europolt és az Eurojustot. Ezek sikeresek és rendelkeznek a megfelelő eszközökkel. Döntéseket hoztunk, például tegnap, az elemzési dokumentumok használatának megkönnyítésére vonatkozó szabályok végrehajtásáról, és létre fogjuk hozni a robbanóanyagok adatbázisát. A problémát azonban az adatok tagállamok általi szolgáltatása jelenti. Kérném Öntől, soros elnök úr, hogy gyakoroljon nyomást a tagállamokra a tekintetben, hogy időben nyújtsák be az adatokat.
Soros elnök úr, Ön azt mondta, hogy rendszeres tárgyalásokat folytatnak az Egyesült Államokkal. Ez remek és értelme is van, de mindkét fél érdekében, könyörgöm, ragadjon meg minden alkalmat arra, hogy az együttműködést gyümölcsözővé tegye. Más szóval arra kérném, hogy oly módon tárgyaljon, hogy abban a pillanatban, amikor a terrorizmus gyanúja felmerül, az Egyesült Államok legyen köteles ...
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót.)
Libor Rouček
(CS) Hölgyeim és uraim! A terrorizmus súlyos fenyegetést jelent az európai békére, stabilitásra és jólétre.
Amint azt már említették, a terrorizmus egyszersmind támadást jelent az európai integráció alapját képező alábbi alapvető értékekkel szemben is: az emberi jogok, a jogállamiság, a szabadság és a demokrácia. Ezért vélem úgy, hogy az Európai Unió és a tagállamok által a terrorizmus fenyegetésére adott reakciónak radikálisnak és egyértelműnek kell lennie. Ez a határozott reakció azonban nem állhat pusztán elnyomó biztonsági intézkedésekből. Ehelyett annak a megelőzésre és a megelőző intézkedésekre kell összpontosítania, még inkább, amint azt eddig tette, mind a tagállamokon belül, mind pedig kívül, a tengerentúli szomszédainkkal meglévő kapcsolatainkban.
Közös kül- és biztonságpolitikánk célkitűzésének a gazdasági és társadalmi fejlődés megerősítésének, a civil társadalom és az emberi jogok fogalma támogatásának, a nemzetközi konfliktusok - beleértve az izraeli-palesztin konfliktus - békés megoldására való törekvésnek kell lennie. Tágabb értelemben közös kül- és biztonságpolitikánknak az európai szomszédságpolitika és a barcelonai folyamat keretében folytatott regionális együttműködés támogatására és fejlesztésére is koncentrálnia kellene.
Végül, de nem utolsósorban, elnök asszony, biztos úr, amerikai barátainkkal és más országokkal együtt meg kellene fogalmaznunk egy átfogó ENSZ egyezményt a terrorizmussal szemben.
Herbert Reul
(DE) Elnök asszony, biztos úr, hölgyeim és uraim! Láttuk a tragikus madridi és londoni eseményeket. Láttunk támadásokat meghiúsulni például a felfedés vagy amiatt, hogy a bőröndök nem robbantak fel, amint az Németországban történt. Emellett az elmúlt napokban ismét azt tapasztaltuk, hogy hatékony rendőrségi munkával idejében hárították el a támadásokat, mint például a mai németországi hírek esetében. Ez természetesen egyértelművé teszi, hogy a terrorizmus valós és óriási veszély, és kétségtelen, hogy politikusként egyik legfontosabb feladatunk az emberek megvédése, az emberi élet megvédése.
Sok képviselőtársam állította ma azt, hogy egyik-másik intézkedés a határvonalon mozog, és hogy mérlegelnünk kell, hogy az nem jelent-e túlzott fenyegetést a polgári és az alapvető jogokra. Ezt jogos kérdésnek tartom és egyetértek azzal, hogy ezt komolyan kell megvizsgálni, de e vizsgálat nem tarthat olyan hosszú ideig, hogy az esetleges szükséges intézkedéseket a végtelenségig tárgyaljuk. Szerintem felelősek vagyunk az emberek és az emberi élet védelméért, és ez a legfontosabb. Ez az elsődleges prioritásunk és ezért politikai vezetőkként felszólítom magunkat arra, hogy támogassuk a szükséges intézkedéseket, ahelyett, hogy a végtelenségig tárgyalnánk őket, vagy például hogy az összes bírálat között elfeledkezzünk arról, hogy megnyerjük ezen intézkedések számára az embereket - mert ezen intézkedéseknek nincs alternatívája.
Nincs időm azokra a hozzászólásokra, amelyek úgy, ahogy van elutasítják az Egyesült Államok vagy bármely más ország e tekintetben tanúsított magatartását. Én ezt nem értem. A mi kötelességünk az emberi élet megvédése és a szükséges intézkedések végrehajtása, és a biztos úr lekötelezett azokkal a további, igen konkrét javaslatokkal, amelyeket ma tett. Lekötelezettje vagyok azoknak, akik azt mondták, hogy mérlegelnünk kell azt, hogy intézkedéseink tényleg azt váltják-e ki, amit kell. Határozottan azok oldalán állok, akik új intézmények szükségességének vagy annak a gondos felülvizsgálatát javasolják, hogy e feladatokat nem végezhetik-e el éppúgy a már meglévő intézmények.
A terrorizmus elleni küzdelem létfontosságú szerepet játszik, és ennek így is kell lennie. Véletlenül a jövőben, ha a keretmegállapodást végrehajtják, lesz majd ...
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót.)
Proinsias De Rossa
Elnök asszony! Erősen támogatom a hatékony, eredményes, kiegyensúlyozott és elszámoltatható európai és nemzetközi szintű biztonság iránti igényt a terrorizmus kezelésével kapcsolatban.
Ha el akarjuk kerülni a fenyegetés táplálását, a demokratikus elszámoltathatóság létfontosságú az egyensúly és az arányosság biztosításához. De egy biztonsági reakció - függetlenül annak hatékonyságától - nem elég. Kezelnünk kell azokat a nemzetközi, politikai és gazdasági igazságtalanságokat, amelyeket egyes demagóg személyek arra használnak, hogy kihasználják az igazság iránti ifjonti éhséget.
Vonzerejük szenzációhajhász történelmen, szenzációhajhász politikán alapul, amely letagadja azokat az árnyalatnyi eltéréseket és ellentmondásokat, amelyek valamennyi politikai és vallási hagyományunk részei.
Az érzelmekért és gondolatokért vívott harc azt kívánja tőlünk, hogy elkerüljük hívők egész közösségeinek démonizálását. Nyílt párbeszédet és nem konfrontálódást kíván; azt igényli a részünkről, hogy foglalkozzunk azzal a tényleges és tapasztalható kirekesztéssel, amelyet egynémely fiatal tapasztal. Európa "egység a sokféleségben” felütésű eszméje segíthet, de ehhez bátor politikai vezetés kell, ami tanácsi szinten sajnos hiányzik.
Végül pedig szólhatnék az emberekhez, az itteni képviselőkhöz, hogy kerüljék el a pongyola megfogalmazást, amely felhígult gondolkodást jelent. A fundamentalizmusnak a terrorizmussal való automatikus azonosítása hanyag gondolkodásra vall. Millió és millió olyan katolikus, protestáns, zsidó és muzulmán van akik szó szerint hisznek az Ótestamentumban, az Újtestamentumban és a Koránban, mégsem terroristák. Csak igen kevés, szó szerint a vallásuk szerint élő olyan ember van, akinek köze van a terrorizmushoz. Foglalkoznunk kell azzal, hogy miért van ez így.
Charlotte Cederschiöld
Elnök asszony! A terrorizmus valamennyi állam és valamennyi ember számára fenyegetés: komolyan fenyegeti biztonságunkat, demokratikus társadalmaink értékeit, valamint polgáraink jogait és szabadságait.
Nyilvánvaló, hogy az új intézkedések növelték a terrorizmus elleni küzdelem hatékonyságát, de azért van még mit tenni. Meg kell mutatnunk, hogy a kreatív intézkedések tényleg védik a polgárokat, és hogy azok arányosak a személyes szférában elkövetett jogsértéssel. Kétlem, hogy e célból a légi járművekre felvihető folyadékokról szóló rendelet arányos lenne. Néhány ember fontos gyógyszereket veszít így el, nem említve a tonnaszám elkobzott samponokat, rúzsokat stb.
Ha ez teljes mértékű biztonságot teremt, akkor elfogadják majd, de a polgárok megkérdőjelezik, hogy ezt hogyan kezelik - a javulás valószínűleg lehetséges. A megfelelő egyensúlyhoz a következőkre van szükség: a terrorizmusellenesség végrehajtása, a bűncselekmények elleni küzdelem, valamint a jogállamiságon alapuló demokratikus társadalomban az alapvető jogok. Ennek tartalmaznia kell az Európai Parlament tájékoztatását, mielőtt bármiféle megállapodás aláírására sor kerülne Európa és az Egyesült Államok között, és e tekintetben nagyon bízunk Frattini biztos úrban és a Bizottságban.
E területen a legitimáció eléréséhez az együttdöntés révén fokozott demokratikus ellenőrzésre van szükségünk, az európai polgároknak pedig nagyobb szerepet kell játszaniuk a döntéshozatali folyamatban; nagyobb mértékű átláthatóságra és nagyobb mértékű demokratikus legitimációra van szükségünk. A Tanácsnak nyilvánosan és európai szinten kell indokolnia intézkedéseit. Javítanunk kell transzatlanti kapcsolatainkat is.
Végül pedig szigorú terrorellenes intézkedésekre van szükség. Ezt sokkal könnyebb lesz elérni, ha jobban elfogadjuk saját demokratikus ...
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót.)
Giulietto Chiesa
- (IT) Elnök asszony, hölgyeim és uraim! Az Európai Unió és az Egyesült Államok tavaly áprilisi csúcstalálkozója elvesztegetett lehetőség volt. A titkos CIA járatokkal foglalkozó európai parlamenti különleges bizottság eredményeinek tükrében Washingtonnak egyértelműen meg kellett volna mondani, hogy a terrorizmus elleni küzdelem terén folytatott transzatlanti együttműködésben az előrehaladás csak az EU-Szerződés 6. cikkének betartásán és az emberi jogok teljes körű tiszteletben tartásán alapulhat.
Ez nem történt meg: ez azt jelenti, hogy nemcsak hogy nem fog megerősödni a terrorizmus elleni küzdelem, hanem éppen gyengülni fog, mivel - amint azt ez a Parlament maga is elmondta - amellett, hogy eredménytelen, elfogadhatatlan is a terrorizmus ellen illegális, terrorista módszerekkel küzdeni.
Azok az uniós tagállamok, amelyek e módszerek használatát tekintve engedtek az Egyesült Államok nyomásának, nemcsak hogy megsértették az alapvető uniós elveket, hanem egyszersmind megnyitották az utat az illegalitás előtt, a terrorista megtorlás növekvő veszélyeinek téve ki Európát. A terrorizmus elleni küzdelem fokozása mindenek előtt azt jeleni, hogy azt a jog teljes betartása mellett tesszük.
Maria da Assunção Esteves
(PT) A terrorizmus kihívást jelent szabad és nyitott társadalmunk számára. Néha még arra is csábíthat minket, hogy olyan biztonsági jogszabályokat alkossunk, amelyek igen közel kerülnek ahhoz, hogy lerombolják civilizációnk értékeit.
Az Európai Uniónak ezért sürgősen létre kell hoznia egy közös kódexet, amely egyértelműen meghatározza elveit és módszereit.
Először is garantálnia kell az emberi méltóság és a jogállamiság elveit a terrorizmus elleni küzdelem valamennyi aspektusában. Nem áshatjuk alá az éppen az ezeken az értékeken nyugvó demokrácia erkölcsi alapjait. Ahogy Simone de Beauvoir mondta, nem engedhetjük, hogy hóhérjaink rossz szokásokat adjanak át.
Másodsorban egységes jogszabályt kell alkotni a tagállamok számára. Az Uniónak e tekintetben tényleg uniót kell jelentenie. A terrorizmus elleni küzdelem sürgősen egységes és koherens szabályok alkalmazását igényli; ez nem hagyható az egyes tagállamok sugallataira és a pillanatnyi közvéleményre.
Harmadsorban ösztönöznünk kell a hálózatként végzett munkát, és elő kell mozdítanunk a konszenzust az intézkedéseknek az Európai Parlamentben és nemzeti parlamentekben való jóváhagyásán keresztül.
Negyedszer az Európai Uniónak azon kell dolgoznia, hogy létrehozzon egy ENSZ nemzetközi mechanizmust a szükséghelyzeti eljárások és jogszabályok nyomon követésére. A terrorizmus elleni küzdelem nagyléptékű, és nem pusztán Európára vagy az euro-atlanti tengelyre korlátozódik.
Végül pedig a terrorizmus elleni küzdelemhez egy tisztességesebb és kiegyensúlyozottabb nemzetközi közösség létrehozásán kell munkálkodnunk; meg kell határoznunk az okokat és a hibákat, elő kell mozdítanunk a jogok kultúráját, amely valamennyi népet átfogja, és erősen dolgoznunk kell a civilizációk közötti párbeszéd előmozdításán. A terrorizmus összetett jelenség. Nem reagálhatunk rá egyszerű értelmezéssel.
Ioannis Varvitsiotis
(EL) Elnök asszony! Mindenekelőtt hadd tegyek fel két alapvető kérdést a Tanácsnak: először is miért üres még mindig de Vries úr széke, ilyen hosszú idő elteltével is? A Tanács be kívánja azt tölteni? Hasznosnak tartja azt a Tanács? Igen vagy nem?
Másodsorban: miért nem hajtotta végre megfelelően az összes tagállam az elfogadott terrorizmusellenes intézkedéseket?
Még fontosabb azonban az a kérdés, hogy a terrorizmusellenes erőfeszítésünkben pusztán csak a terrorcselekményekre adott reakcióként tettünk-e lépéseket. Intelligens, integrált stratégiát követünk-e, amikor célunk a terrorizmus okaival szembeni küzdelem? Ezt soha nem szabad szem elől tévesztenünk. A saját biztonságunk féltése gyakran arra sarkall, hogy hamis biztonságérzetet teremtő stratégiákat fogadjunk el.
Több alkalommal állítottam itt azt, hogy közbiztonságunk védelme közös, magától értetődő célunk. Módszerünk azonban civilizációnk érettségének bizonyítéka. Jogaink tiszteletben tartása nem csupán elidegeníthetetlenül a miénk; ez az egyetlen út, amely a jóléthez és a biztonsághoz vezet.
Véleményem szerint nemcsak az eleddig meglévő terrorizmusellenes intézkedések hatékonyságát kell értékelnünk, hanem óvatosan számba kell vennünk az előrehaladást, amely nem állhat pusztán a terroristatevékenységekre adott reakciók sorozatából.
A Tanács, a Bizottság és a Parlament közötti tárgyalásokat tehát fokozni kell. A tagállamok együttműködése létfontosságú. Végül pedig úgy vélem, hogy fokoznunk kell a harmadik országokkal folytatott párbeszédet. Ezt alapvetőnek tartom, mivel láthattuk, hogy milyen hasznosnak bizonyult az Egyesült Államokkal folytatott együttműködés.
Józef Pinior
(PL) Elnök asszony! A mai vita a terrorral szembeni háborúról, a biztonság kérdéséről, a jogállamiságról és a személyes szabadságokról, azaz az uniós rendszer legmagasabb értékeiről szól. Az Európai Parlament számos kérdést terjeszt a Tanács és a Bizottság elé, amelyek megoldása létfontosságú a polgárok biztonságához, a jog tiszteletben tartásához és a polgárok szabadságainak státuszához.
Az Európai Unió terrorizmusellenes stratégiája átláthatóságának kérdésére szeretnék itt összpontosítani. Ezen a területen a demokratikus ellenőrzés - és főként az Európai Parlament és a nemzeti parlamentek szerepe - garantálja az Európai Unióról szóló szerződésben szereplő alapvető jogok betartását. Hadd emlékeztessem Önöket arra, hogy az európai országoknak a CIA által foglyok szállítására és illegális fogva tartására való feltételezett használatáról szóló európai parlamenti állásfoglalás az Európai Unióról szóló szerződés 6. cikkével összhangban lévő módszerek használatát ajánlja.
Geoffrey Van Orden
Elnök asszony! Épp most jövök egy sajtókonferenciáról, ahol gazdasági szankcióknak a Közel-Keleten és azon túl is a terrorizmus hírhedt szponzorával, az iráni rezsimmel szembeni szigorú végrehajtására szólítottak fel.
Biztos vagyok benne, hogy valamennyien üdvözöljük azokat az intézkedéseket, amelyek valóban segítenek a terrorizmus elleni küzdelemben, de azon tűnődöm, hogy a ma tárgyalt uniós tevékenységek hosszú sorából hány esik ebbe a kategóriába.
Az EU-nak remekül megy az, hogy hatásköreit kiterjessze és hogy bürokratikus apparátusát bővítse, de tevékenységét és kiadásait tekintve keveset tud felmutatni.
Beszéltünk az EU terrorizmusellenes koordinátoráról. Címe valami olyasfajta felügyeleti szerepet takar, ami teljességgel célszerűtlen. Szerintem egy ilyen személynek az EU munkálataira és arra a korlátozott számú területre kellene összpontosítania, ahol az együttes fellépésből egyértelműen hozzáadott érték származik.
Frattini biztos úrnak nagy tisztelője vagyok, de az EU igazán nem írhatja a saját javára a nemzeti rendőrségeink és biztonsági szolgálataink intézkedéseit. Hasznos lenne elvégezni az EU ún. terroristaellenes intézkedéseinek független vizsgálatát.
A terrorizmusellenességnek nemzeti felelősségnek és nemzetközi együttműködési kérdésnek kell maradnia. Az EU-nak azokra a módokra kell koncentrálnia, amelyekkel támogathatja a nemzeti szinten végzett terrorizmusellenes erőfeszítéseket.
A polgáraink védelmére irányuló erőfeszítéseink kapcsán az egyik legnehezebb feladat a határellenőrzések hiánya; a terroristák jönnek és mennek, a folyamatos, ellenőrizetlen bevándorlás pedig hatalmas akadálya a már letelepedett bevándorlóink megfelelő integrációjának. Ennek bármely terroristaellenes stratégia kulcsfontosságú elemének kell lennie.
Ez a probléma megkérdőjelezi a személyek szabad mozgásának egész elvét és ez egy másik olyan terület, amelyet szintén egy független testületnek kellene megvizsgálnia.
Említettem nemzeti hatóságaink felelősségét e kérdések vonatkozásában. Sajnálattal mondom, hogy a brit hatóságok szörnyűséges kudarcot vallottak határaink ellenőrzésében. Nemcsak hogy alig van elképzelésünk arról, hogy ki lép be az országba és ki megy el onnan, de komoly kérdőjelek övezik a Határellenőrzési és Bevándorlási Hivatalt is, amelynek feladata az ellenőrzések végrehajtása.
Megrettenve olvasom, hogy egy nő, aki hónapokon keresztül ismerte a glasgowi terrorista bűncselekmények miatt jelenleg eljárás alá vont terroristagyanús személyeket, és aki nyilvánvalóan nem jelentette azok tevékenységeit, most a bevándorlásnál dolgozik...
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót.)
Marianne Mikko   -
(ET) Hölgyeim és uraim! A terrorizmus elleni küzdelem megvitatása során a Maastrichti Szerződés 6. cikkére szeretnék összpontosítani, amely az alapvető jogokra és szabadságokra vonatkozik.
A moldovai küldöttség vezetőjeként és szociáldemokrataként munkámat Európa biztonságának, értékeink megóvásának és azoknak a szomszédságpolitika hatálya alá tartozó országokban való terjesztésének szenteltem. Azt akarjuk, hogy az Európai Unió környékén stabilitás és béke uralkodjon. A terrorizmus elleni küzdelemhez olyan országok támogatására is szükségünk van, mint Pakisztán, Oroszország, vagy akár Irán.
Értékeink sikeres védelme nagy mértékben függ attól, hogy hogyan tudjuk ebbe partnereinket bevonni. Az alapvető szabadságok és jogok bármiféle megcsorbítása az Európai Unióban tizenötszörösen tükröződik vissza a szomszédságpolitika 15 országában, hogy Oroszországot és Kínát ne is említsük. A harmadik országok azt nézik, amit teszünk és nem azt, amit mondunk.
A Bizottságnak és a Tanácsnak meg kell értenie, hogy saját polgárainknak a terrorizmus elleni küzdelemben való támogatása elpárolog, ha nem vagyunk képesek tiszteletben tartani bizonyos, az alapító szerződéseinkbe belefoglalt alapvető jogokat.
Jana Hybášková
Elnök asszony! Én nem fogok részt venni ebben a folyadékokról szóló idétlen vitában. Erre csak a biztonsági és műszaki szakértők jogosultak. Ha egyértelmű következtetéseket vonnak le, akkor kötelességünk haladéktalanul reagálni. Semmi nem ijeszti meg jobban a terroristákat reagálási képességünknél.
A terrorizmus fenyegetése a merevségünkre - a bebetonozott, konzervatív rendszerek merevségére - és a kommunikáció, az információáramlás, a pénzátutalások és a személyek áramlása terén megjelenő új dimenziókhoz való alkalmazkodási képességünk hiányára épül. Az egyetlen előrevezető út változékony struktúrák, ad hoc csoportok létrehozása, az információmegosztás, valamint az ügynökségek közötti és az államok közötti horizontális és átjárható együttműködés megteremtése, továbbá az Europol és az Eurojust felhatalmazása. De Vries úr lemondása egyértelműen igen rossz jel volt. Megerősített, hogy az EU képtelen felülemelkedni egy ostoba, ódivatú, nemzeti alapú biztonsági megközelítésen. Sajnálatos módon ez az információk megosztására és a döntések végrehajtására irányuló képesség hiányának egyik tünete. A reformszerződés viszont nagyszerű és pozitív jelzést küld.
A rendőrségi együttműködésre, a büntető- és polgári jogi törvénykönyvek közelítésére, a büntető- és polgári jogi ítéletek kölcsönös elismerésére, valamint a bizonyítékok, a bűncselekmények áldozatainak, valamint maguknak a bűnözőknek az uniós védelmére vonatkozó minimumszabályok olyan intézkedések, amelyek azt bizonyítják, hogy rengeteg energia, pénz és politikai kín árán meg tudunk birkózni a terrorizmussal, és tudunk némiképp segíteni London, Glasgow és más fenyegetett területek európai polgárainak.
Biztos úr! A tagállamoknak 2007 decemberéig kellett végrehajtaniuk a harmadik pénzmosási irányelvet. Kérem a Bizottságot, hogy legyen egyértelmű és határozott, mikor a pénzmosás és a terrorizmus finanszírozásának ellenőrzésére irányuló szükséges biztonsági intézkedések végrehajtását sürgeti. Ez segítség lesz a számunkra, nekünk pedig Önöket kell segítenünk. Akkor már világosan kimondhatjuk: készek vagyunk küzdeni és nyerni.
Paulo Casaca
(PT) 2006. december 12. történelmi jelentőségű nap, amikor is az Európai Bíróság teljes mértékben azon érv mellett döntött - amelyet jómagam ebben teremben évekkel ezelőtt a Tanács és a Bizottság ellenében védtem -, hogy az adott személynek joga van a terrorizmussal való megvádolásra irányuló tájékoztatáshoz. Nem lesz igazságosság és nem lesz terrorizmus elleni tényleges küzdelem mindaddig, amíg az ártatlan áldozatok rajta vannak azon a listán, mint például az iráni népi mudzsahidok, és miközben a világ legelső számú terrorista szervezete - az iráni forradalmi gárda és iraki, libanoni, öböl-menti és szerte a világban meglévő valamennyi szatelitszervezete továbbra is büntetlenül, kérdőre vonás nélkül folytatja tevékenységét, mert az európai intézmények félnek a terrorista szörnyeteggel szembeszállni.
Kérem az intézményeket, hogy tegyenek meg mindent, amire valójában felszólították őket.
Manuel Lobo Antunes
a Tanács soros elnöke. - (PT) Elnök asszony, biztos úr, hölgyeim és uraim! Szerintem ez igen hasznos, érdekes és erősen időszerű vita, és még inkább az a korábban említett, nemrégiben történt dániai és németországi események miatt.
Kötelességemnek megfelelően továbbítom a Tanácshoz intézett számos javaslatukat, aggályukat és tanácsukat, és biztosíthatom Önöket, hogy a portugál elnökség természetesen nyitott a Parlamenttel folytatott együttműködésre és párbeszédre, tekintettel a ránk vonatkozó jogi rendelkezésekre.
Ez természetesen egy nehéz és összetett vita. Némelyek azt gondolják, hogy tovább kell mennünk, mások úgy vélik, hogy túl messzire mentünk, és talán egyet hátra kellene lépnünk. Némelyek bírálnak, mások dicsérnek; néhányan elítélnek, mások bátorítanak. Természetesen mindannyian egyetértünk azonban abban, hogy szilárd és elkötelezett küzdelmet kell folytatnunk ezen új, terrorizmusként ismert veszedelem ellen, és hogy semmiképpen nem alkudhatunk meg ebben a küzdelemben. Ez számunkra is tanulási folyamat, egy folyamatos javulási folyamat. Ez új fenyegetés, amely számunkra eddig ismeretlen volt, és az ezzel szembeni küzdelemhez és ennek kezeléséhez nem voltuk hozzászokva. Ezért természetesen folyamatosan javulnunk, tanulnunk kell, és tevékenyen kell biztosítanunk, hogy nem ismétlődnek meg az olyan támadások, amelyeknek tanúi voltunk.
Keményen dogoztunk és - igen helyesen - együttműködtünk harmadik országokkal. Ez nemzetközi küzdelem. Önállóan egyetlen tagállam sem tudna hatékonyan szembenézni sem a küzdelemmel, sem pedig az előttünk álló fenyegetéssel, és ezt egyik önálló szervezet vagy országok egyetlen csoportja sem tudná megtenni. Nagyon erős nemzetközi együttműködésre van szükségünk.
Erre a vitára való felkészülés során készítettem egy jegyzetet az általunk a terrortámadások megelőzése, az azok elleni védekezés, azok üldözése és az azokra adott válaszok terén tett intézkedésekről és fellépésekről. Arra a következtetésre jutottam, hogy - noha még mindig sok a tennivaló - már igen sokat tettünk, és meg kell próbálnunk azokon a területeken javításokat végezni, ahol nem értünk el olyan jó eredményeket, mint kellett volna. Itt muszáj megemlíteni azt az értékelési mechanizmust, amelyet kifejezetten azért hoztunk létre, hogy lehetővé váljon számunkra olyan következtetéseket levonni - miután az intézkedések már egy ideje működnek -, amelyek segíthetnek a megtett intézkedések javításában.
Szeretném elmondani, hogy úgy a portugál elnökség, mint a Tanács számára a terrorizmus elleni küzdelem csak és kizárólag alapvető jogaink és elveink tiszteletben tartásával folyhat, és - erről biztosíthatom Önöket - így is fog folyni; ez éppen a legveszélyeztetettebb pont a terrorizmus ellen folytatott küzdelmünkben: azaz ezen elvek és értékek védelme. Semmi jót nem tenne a számunkra, ha elhanyagolnánk vagy figyelmen kívül hagynánk ezeket a terrorizmus elleni küzdelemben. A portugál elnökség különösen körültekintő lesz ebben a témában, és nem fog kompromisszumot kötni.
Végül szeretném elmondani, hogy - és ez a kérdés óriási figyelmet kapott itt, és jómagam is említettem azt az első beszédemben - az elnökség szoros koordináció mellett dolgozik együtt a Tanács főtitkárságával a terrorizmusellenes koordinátor kérdésének vizsgálata terén, azaz hogy miként terjesszék ki jogköreit és képességeit, hogy lehetővé váljon számára hatékonyan betölteni azt a szerepet, amelyre pozícióját eredetileg létrehozták. Elismerem, hogy itt lehet némi késlekedés. A portugál elnökség vállalja, hogy felgyorsítja a vitát a Tanács szervein belül, és a megfelelő időben bejelenti majd az új terrorizmusellenes koordinátor kinevezését.
Amint már mondtam, természetesen magammal viszem az e vitából származó tanácsokat, javaslatokat és aggályokat. Nem vagyunk és soha nem is leszünk közömbösek az Önök véleményét illetően; nem állítjuk és soha nem is állítottuk, hogy tökéletesek lennénk, vagy hogy minden, amit tettünk, az jó, feddhetetlen vagy minden kritika felett álló volt. Épp ellenkezőleg: erőfeszítéseink mindenkor a javulás irányába fognak mutatni annak biztosítása érdekében, hogy társadalmaink mindig szabad, nyílt és demokratikus társadalmak maradjanak, és szembe tudjanak szállni azokkal a társadalmakkal, amelyek ezt nem akarják. Nagyon köszönöm.
Franco Frattini
a Bizottság alelnöke. - (IT) Elnök asszony, hölgyeim és uraim! Szeretnék köszönetet mondani mindazoknak, akik felszólaltak ebben az olyannyira fontos vitában. Néhányan azt mondták, hogy a terrorizmus politikai stratégiát követ. Ezzel egyetértek, Oreja polgármester úr. A terrorizmussal szemben globális politikai stratégiával kell küzdeni.
Sokat beszélt a megelőzésről és az erőszakos radikalizmus elleni küzdelemről. Bevezetőmben néhány konkrét jelzést adtam bizonyos javaslatokról. Arról tájékoztathatom Önöket, hogy van egy fontos kezdeményezés az erőszakos radikalizmusról.
Valamivel több mint egy hónap múlva, október 16-án és 17-én első ízben tartanak európai konferenciát az oktatás és az iskolák által az erőszakos radikalizmusnak a társadalom legfiatalabbjai körében való felszámolásában játszott szerepéről. Meghívtuk az európai oktatási világot, és természetesen meghívtuk olyan megfigyelőket is az Európai Parlamentből, akik szeretnének ott részt venni. Itt lehetőség lesz egyértelműen kimondani azt, hogy a gonosz és erőszak kultúráját a tolerancia és az együttműködés kultúrájával kívánjuk felváltani.
Feltérképezzük a radikalizmus elleni küzdelem és a terroristák toborzásának megelőzése céljából a tagállamokban elindított valamennyi kezdeményezést. Az e feltérképezés során feltárt eredményeket és helyes gyakorlatokat természetesen a Parlament rendelkezésére bocsátjuk.
Sokat beszéltünk az adatok és információk terjesztéséről és cseréjéről. Hölgyeim és uraim, gyakran rengeteg adattal rendelkezünk, valójában "adat-túladagolással” szembesülünk, de nincs megfelelő adatelemzésünk. Ezért kell erőteljesebb szerepet adnunk az Europolnak. Köszönöm mindazoknak - többek között Pirker úrnak -, akik támogatták az Europol megerősítését. Tavaly decemberben e tárgyban javaslatot terjesztettem a Tanács elé, és remélem, hogy a portugál elnökség még az idén támogatni fogja az Europol elemző szerepének megerősítését.
Júliusban előterjesztettek egy biológiai terrorizmusról szóló kezdeményezést. Igen egyértelműen tüntettük fel, hogy melyek a sérülékeny szektorok, valamint azt, hogy hol van szükség nagyobb mértékű európai együttműködésre, most Borghezio úrhoz szólok, aki felvetette a kérdést. Néhányan arról beszéltek, hogy a tagállamok elmulasztottak cselekedni. Támogatom a "megnevezni és megszégyeníteni” alapon működő gyakorlatokat. Tavaly júniusban közzétettem egy dokumentumot, amely igen egyértelműen rávilágít arra, hogy mely tagállamok nem tették meg még azt sem, hogy végrehajtsák a terrorizmus elleni hatályos jogszabályokat. Ez azt bizonyítja - és itt különösen Guardans Cambó úrhoz szólok -, hogy kész vagyok kiemelni a felelősségeket, de e gyakorlatok csak akkor lesznek hasznosak, ha a tettek elmulasztását valamennyi tagállam és a Tanács is javaslatnak és az előrelépésre való ösztönzésnek tekinti.
Sokan beszéltek a transzatlanti kapcsolatokról. Hölgyeim és uraim, úgy vélem, hogy szükség van az Egyesült Államokkal folytatott kiterjedtebb együttműködésre és - ugyanakkor - Európa nagyobb részvételére is. Szeretném többek között Cashman úrnak megköszönni, hogy kifejtette ezt az elvet. Nincs értelme, hogy lassítsuk az európai modell előkészítését és fejlesztését, ugyanakkor pedig szemrehányást tegyünk az Egyesült Államoknak, mert nekik van ilyen modelljük. Azt hiszem, hogy több európai tettre van szükség, és jobban együtt kell működni az Egyesült Államokkal, de semmi szükség arra, hogy azt mondjuk: Európa problémája az Egyesült Államok. A problémát a terroristák és Európa szívében végzett tevékenységeik jelentik. Ezt szem előtt kell tartani.
(Taps)
Még egy zárógondolat: biztos vagyok benne, hogy az új Európai Szerződés jobb eszközöket fog nekünk adni, hogy olyan eszközt fog adni, amelyet alkalmazva együtt lehet működni a Parlamenttel, hogy végre megteremthessük a társfelelősséget e három intézmény között. Ez nekünk a Bizottságban, de a Tanácsban is több erőt fog biztosítani. Úgy vélem, hogy pillanatnyilag valamennyi polgár meg tudja majd érteni és valóban látni tudja, hogy ki hibázott, ki járt el helyesen és ki nem cselekedett, mikor kellett volna. Reményeim szerint tehát ez a Szerződés valósággá válik, hogy arról végül megállapodnak, ez a Parlament pedig velünk együtt teljes jogú intézményi szereplővé válik a terrorizmus elleni küzdelemben.
(Taps)
Elnök
Köszönöm, Frattini úr. Elnézést a zajért, de ez nem az Ön iránti tiszteletlenség miatt volt.
A közös vitát lezárom.
A szavazásra október 11-én kerül sor.
Írásbeli nyilatkozatok (142. cikk)
Pedro Guerreiro  
A korábbi vitákhoz hasonlóan az EP, a Bizottság és a Tanács többsége elkerülte, hogy belemenjen a részletekbe vagy komolyan elemezze akár a terrorizmust - annak valamennyi formáját, beleértve az állami terrorizmust -, akár a "terrorizmus elleni küzdelmet”; egyértelmű, hogy megpróbálják folyamatosan kiragadni a terrorizmus elemzését a kontextusból annak érdekében, hogy leplezzék a terrorizmus mélyen gyökerező okait és a terrorizmust előidéző politikákat.
Egy ilyen magatartás még súlyosabb és politikailag még jelentősebb, amikor "a terrorizmus elleni küzdelemben” - amelyben az USA és az EU vezető szerepet játszik -egyre nyilvánvalóbb, hogy a világ népei olyan eszközzel állnak szemben, amely nem tartja be a nemzetközi jogot, feldúlja a népek szuverenitását, veszélybe sodorja az államok függetlenségét azzal, hogy előmozdítja az áldozatok százezreivel járó beavatkozást, agressziót és háborút, akár Afganisztánban, akár Irakban vagy épp Palesztinában.
Még ha néhány felszólaló kifulladásig ismételgette is ebben az emberi jogok megóvását ebben a "terrorizmus elleni küzdelemben” és az e küzdelmet támogató biztonsági intézkedések támadásában, egyre növekvő számú helyzet és tény utal a polgárok alapvető szabadságai, jogai és garanciái tiszteletben tartásának elmaradására.
Alexander Stubb  
írásban. - Az EU az emberek, áruk, szolgáltatások és a tőke szabad mozgásáról szól. Ezek akadályait komolyan kell venni. A nemzetközi bűnözés részét képező terrorizmus elleni küzdelmet nem szabad elhanyagolni.
A terrorizmus azonban kényes téma. Soha nem szabad elfelejtenünk, hogy valamennyi terrorizmusellenes politikának az alapvető jogok és az emberi méltóság tiszteletben tartásán kell alapulnia.
Az intézkedéseknek hatékonyaknak és a biztonsági előnnyel is arányosaknak kell lenniük. Kétlem például, hogy a folyadékokkal kapcsolatos új korlátozások megfelelnek ezeknek a kritériumoknak.
Mindent egybevetve: a tagállamok közötti, valamint a tagállamok és az uniós intézmények közötti jobb koordinációra irányuló valamennyi erőfeszítést üdvözölni kell. De Vries úr lemondása után a lehető leghamarabb új uniós terrorizmusellenes koordinátort kell kinevezni.
Sophia in 't Veld
(NL) Elnök úr! Csak azt szeretném megjegyezni, hogy a vita során a Tanács soros elnökéhez - aki már elment - és a Bizottsághoz néhány igen pontos kérdést intéztünk, amelyekre nem kaptunk választ. Szeretnék írásban választ kapni a Tanácstól és a Bizottságtól az adatvédelemmel foglalkozó magas szintű kapcsolattartó csoporttal és az USA külföldi hírszerzési és felügyeleti törvényével kapcsolatos kérdéseimre.
Elnök
Az eljárási szabályzattal összhangban és a kérés alapján fogunk eljárni.
