Az Európai Tanács gazdasági kormányzásról tartott ülésének (október 28-29.) következtetései (a vita folytatása) 
Elnök
Folytatjuk az Európai Tanács ülésének (október 28-29.) következtetéseiről és a gazdasági kormányzásról megkezdett vitát.
Kathleen Van Brempt
(NL) Elnök úr, a mai vitát hallgatva egy téma tűnik ki a többi közül, és ez a gazdasági kormányzás nagy témája, amelyet szinte minden politikai csoport fontosnak tart. Ezzel kapcsolatban csak a felszínen alakult ki konszenzus, mivel nagyok a különbségek a gazdasági kormányzás értelmezésében. Ha megnézzük a Tanács értelmezését, amely a következtetéseiből is kitűnik, egyoldalúságot látunk arra nézve, mit tart szükségesnek, mégpedig a megtakarításokat, a megtakarításokat, és ismét csak a megtakarításokat. Szinte olyan ez, mint egy gazdasági törvénnyé tett ideológia: mindössze eleget kell megtakarítanunk, és minden megint jó lesz. Mi azonban nem így értelmezzük a gazdasági kormányzást. Ellenkezőleg, valami egész másra van szükség, és ez nem csak a mi csoportunk véleménye. Nézzék meg, mit mondanak a közgazdászok, nézzék meg a De Tijd tegnapi kiadását - amely nem mondható szocialista propagandakiadványnak -, idézem: "a megtakarítás önmagában aláássa a bajban lévő gazdaságokat, és egyre nehezebbé teszi az adósságok visszafizetését.” Beruházásra is szükség van. A foglalkoztatási ráta növelése szép, nyilvánvaló példa arra, mire volna szükség. Ez lehetővé tenné az adósságok visszafizetését az összes tagállamban. Ehhez azonban bátor beruházásokra van szükség, az oktatás és képzés területén, a munka és a családi élet közötti egyensúly területén. Ha megnézzük a különböző tagállamok takarékossági intézkedéseit, látjuk, hogy éppen ezeket a beruházásokat kurtítják meg. Jövőképre van szükség - a gazdaságpolitikáról alkotott elképzelésre - a források mozgósításához a fenti célok elérése érdekében. Csak ezt követően kellene vizsgálnunk azt, hogyan öntsük formába a Stabilitási és Növekedési Paktumot. Úgy vélem, ez a fő különbség a mi gazdasági kormányzásról alkotott elképzelésünk és a Tanácsé között.
Paulo Rangel
(PT) Elnök úr, Van Rompuy úr, Barroso úr, szeretném kijelenteni, hogy az Európai Néppárt (Kereszténydemokraták) képviselőcsoportjának álláspontja világos: úgy véljük, hogy az Európában tapasztalt súlyos válság megoldása csak a gazdasági kormányzás, valamint a közösségi módszer kiterjesztése révén lehetséges. Nincs kétségünk afelől, hogy a krízissel való szembenézésnek és kezelésének egyetlen módja a közösségi módszer és a gazdasági kormányzás kiterjesztése, valamint egy valódi, közös euróövezeti valutának megfelelő eszközök által lehetséges. Ez azonban azt jelenti, hogy az intézmények mindegyikének - a Tanácsnak, a Bizottságnak és a Parlamentnek - meg kell mutatnia a közvéleménynek, hogy elkötelezettek a feladataik mellett. Ezt ki kell jelentenünk, hogy világos legyen, hogy legalábbis a Parlament legnagyobb képviselőcsoportjai készek nyilvánosan együttműködni a közösségi módszer kiterjesztésével, a gazdasági kormányzás bevezetésével, valamint az európai válságból való kilábaláshoz szükséges feltételek megteremtésével a közös valuta számára. Az is világos, hogy ugyanez érvényes a Bizottságra és elnökére, aki bizonyította, hogy nem a Tanács vagy a Bizottság pártján áll, hanem az európai érdeket szem előtt tartva cselekszik, ellentétben a szocialisták és Ferreira asszony állításaival.
A Tanácsnak decemberben fel kell vállalnia kötelezettségeit. Számítunk erre, és az európai párbeszéd iránti egyértelmű elkötelezettségre, Van Rompuy úr.
Marietta Giannakou
(EL) Elnök úr, az elfogadott állandó támogatási mechanizmus kétségtelenül pozitív lépés. Még mindig hiányzik azonban a stratégiai tervezés, amelynek szükséges része a gazdasági unió és természetesen a gazdasági kormányzás is.
Az Európai Unió megalakulása az akkori erős kormányoknak köszönhető. A gazdasági válság a gyenge kormányok miatt alakult ki, amelyek hagyták, hogy a gazdasági globalizáció automatizmusai helyettesítsék a politikai döntéseket, amelyekre a Közösségnek szüksége van, ha továbbra is működőképes kíván maradni.
Európa képes volt 50 éven át megőrizni a jólét időszakát, és ma kötelességünk, hogy továbbra is megőrizzük a jólétet állampolgáraink számára. Ezért nyilvánvaló, hogy a növekedésnek folytatódnia kell. A kérdés az, hogy milyen típusú növekedést képzelünk el egy olyan korban, mikor az egész globális rendszer változóban van? Milyen Európa jelenleg? Milyenné válik a jövőben? Az ipar, a kis- és középvállalkozások és szolgáltatók térsége, exportkatalizátor? Erősebb Európára van szükségünk, a gyanakvások és a kormányköziség helyett, amelyek az utóbbi időben napirenden voltak a politikában.
Bizonyos országok egyáltalán nem teljesítették a Stabilitási Paktum követelményeit, de ahogy Reinfeldt úr kifejtette egy kérdésemre adott válaszában tavaly decemberben, csupán egyetlen ország teljesítette a Stabilitási Paktum összes követelményét, egyetlen más ország sem volt képes eleget tenni a kötelezettségeinek.
Ezért mindnyájunknak össze kell fognunk, és támogatnunk kell az országokat, amelyek jelenleg a válságból való kilábalással küszködnek, mert végső soron mitől függ a nagy országok ereje? Úgy vélem, hogy a kis országok együttes jelenlététől az európai rendszerben. Azonkívül az Európáról való lemondás költségeit egyikünk sem tudná elviselni.
Tunne Kelam
Elnök úr, a gazdasági válság leküzdésének kulcsa, hogy kötelező érvényű következtetéseket vonjunk le belőle, mivel elsősorban a bizalom és a felelősség válságáról van szó. A bizalom alapja a bevételek és kiadások ésszerű egyensúlya.
Több mint 20 éven át Európa legnagyobb része hozzászokott, hogy a mában a holnap, sőt a holnapután költségére éljen és fogyasszon, a következő generációk költségére, akiknek száma drámaian csökken. Másodszor, hozzászoktunk, hogy nagyon szabadon értelmezzük a stabilitás követelménye által támasztott szabályokat. Ha a nagy tagállamok megtehetik ezt, ha a belső piac helyzete úgy kívánja, a többiek annál könnyebben követik őket. Ezért a költségvetési fegyelem elvének betartatására és a lehető legkomolyabban vett visszaállítására épülő kiegyensúlyozott költségvetési politika lesz Európa hitelességének próbaköve.
Harmadszor, nyilvánvalóan szükség van a fékek és egyensúlyok rendszerére. Csak üdvözölni tudom a Tanács egyetértését az európai gazdasági kormányzásra vonatkozó következtetésekkel, az adósságkritériumok aktiválásával és a korai beavatkozási mechanizmus lehetőségével kapcsolatban. Amire azonban igazából szükségünk van - és ebben támogatom Verhofstadt képviselőtársam következtetéseit -, az valódi gazdasági kormányzás és valódi automatikus szankciók - amelyek fájnak. Várakozással tekintünk a Bizottság jövő hónapban elkészülő keretjavaslatai elé.
Elena Băsescu
(RO) Elnök úr, szeretném üdvözölni a költségvetési fegyelem növelését és a gazdasági felügyelet kiterjesztését célzó új intézkedéscsomagot. Úgy vélem, a javasolt intézkedések szükségesek voltak a tagállamok között a fiskális és költségvetési politikáknak való megfelelés terén megfigyelhető aránytalanságok miatt. Ennek eredményeképp a gazdasági válság nyomán aggasztóvá vált több ország megítélése, így Romániáé is.
Úgy vélem, a fő újítás az új makrogazdasági felügyeleti rendszer létrehozása, amely meg fogja könnyíteni a kialakulóban lévő egyensúlytalanságok és kockázatok észlelését.
A Van Rompuy úr által vezetett munkacsoport gazdasági kormányzásról szóló jelentésének elfogadása fontos lépést jelentett. Végrehajtása ezért új, szilárdabb válságkezelési keretet fog kialakítani.
Szeretném továbbá megemlíteni a nemzeti költségvetéseknek az Unió pénzügyi szabványainak való megfeleléséről szóló rendelet fontosságát. Ez gyakorlatilag azt jelenti, hogy a nemzeti költségvetések többé nem bújhatnak ki az Unió gazdasági rendeletei alól.
Csaba Sándor Tabajdi
(HU) A soron következő magyar elnökség számára óriási kihívás lesz, hogy mielőbb tető alá hozza a Lisszaboni Szerződés módosítását, a gazdasági kormányzás bevezetését. Az eurózónán kívüli új tagállamok döbbenten figyelik, hogyan recseg-ropog az eurózóna. Minket a csatlakozási szerződés kötelez, s ami a legfontosabb, további felzárkózásunk függ attól, stabilizálódik-e Európa gazdagabb fele, a nemzeti önzés győzedelmeskedik-e a közösségi szolidaritás helyett.
Aggódva és együttérzéssel nézzük az ír válságot, a görög, a portugál és a spanyol problémákat. Azt, hogy nem omlik-e össze az eurózóna. Az Európai Tanács szokása szerint nagy késéssel, de végül is jó döntést hozott. Ez új szakasz lehet az európai integráció történetében, ha bevezetjük a gazdasági kormányzást, de ennek megvalósítása számos buktatóval, bonyodalommal van tele. Bízom abban, hogy a magyar elnökség mindent megtesz a siker érdekében.
Ilda Figueiredo
(PT) Elnök úr, Portugáliában az utóbbi 20 év legnagyobb általános sztrájkja zajlik, amelyet ugyanilyen jelentős sztrájkok előztek meg Európa számos országában, beleértve Görögországot és Franciaországot. Mi a Tanács és a Bizottság vezetőinek válasza erre? Nem vesznek tudomást az antiszociális politikájuk elleni tiltakozásról, és ragaszkodnak ugyanazokhoz a politikákhoz, amelyek a jelenlegi helyzethez vezettek. Elkendőzik azt a tényt, hogy az euró sebezhetősége az általuk megvalósított politika egyenes következménye, amelynek elemei a pénzügyi piacok liberalizációja, a korlátlan pénzügyi spekuláció, és a nominális konvergencia követelménye a Stabilitási és Növekedési Paktum révén. Eközben a gazdaságok közötti valódi konvergencia egyre kevésbé valósul meg, a munkanélküliség és a szegénység elviselhetetlen mértékű, és fokozódnak a szociális feszültségek. Meddig ragaszkodnak még ehhez az úthoz? Mit kellene tenni ahhoz, hogy felhagyjanak ezekkel a politikákkal és nagyobb hangsúlyt helyezzenek a munkahelyekre és a munka megbecsülésére?
Jaroslav Paška
(SK) Elnök úr, nehéz körülmények közt zajlottak az Európai Tanács október végi tárgyalásai. Jelenleg minden ország módosítja a gazdaságpolitikáját, hogy minél előbb kilábaljanak a kedvezőtlen gazdasági helyzetből, és legalább csekély mértékű gazdasági növekedést érjenek el.
Görögország és Írország után más euróövezeti országokban is felmerült a fizetésképtelenség kockázata. Ezért tisztában kell lennünk azzal, hogy ebben a nehéz helyzetben a kormányfők igen nehezen fogadnak el olyan döntéseket, amelyek által lemondanának arról, hogy ők alakíthatják és szabályozhatják államaik gazdasági kormányzását, valamint a gazdasági kormányzással kapcsolatban bizonyos döntéseket átruháznának az európai intézmények szintjére.
Ezért nagyon körültekintően kell tárgyalnunk a közös elképzelésekről azzal kapcsolatban, hogyan vezessük ki Európát a lehető legbiztonságosabban és leghamarabb a jelenlegi nehéz helyzetből, nem alábecsülve az egyes kormányok képviselőinek azzal kapcsolatban tett erőfeszítéseit, hogy saját maguk találjanak megoldást az országaik problémáira, annak érdekében, hogy elkerüljük a konfliktust az európai érdekekkel.
Andrew Henry William Brons
Elnök úr, az Európai Tanács megismételte a régi, üres frázist, hogy kerülni kell a protekcionizmus minden formáját, és a versenyelőnyöket célzó árfolyam-módosításokat.
Az Európai Unió utat nyitott a globalizmus előtt, ezzel az európai országokat feláldozta a feltörekvő gazdaságokkal szembeni versenynek. Különösen igaz ez Kínára, amellyel nem kelhetünk versenyre. Ezek a gazdaságok nem tisztelik a nemzetközi szabadalmakat és a szerzői jogokat, a puszta megélhetést fedező, néha rabszolgának járó bérért dolgoztatják a munkásokat. Kína mesterségesen alacsonyan tartja a valutája árfolyamát, hogy még olcsóbbá tegye termékeit.
Az európai országoknak vagy egyénileg - én ezt támogatom -, vagy kollektívan meg kell védeniük a munkáltatókat és munkavállalókat a tisztességtelen versenytől. Az árfolyamokat nem lenne szabad mesterségesen alacsony szinten rögzíteni versenyelőny szerzése érdekében, másrészt egy mesterséges közös árfolyamon - amely az euró - sem, amely az euróövezet összes országára nézve hátrányos. Ha lehetővé tették volna a rosszul teljesítő országok valutáinak leértékelését, akkor bekövetkezett volna a gazdaság talpra állása.
Jean-Pierre Audy
(FR) Elnök úr, Van Rompuy úr, Barroso úr, először is az európai szintű közkiadásokról szeretnék beszélni.
Úgy vélem, talán eljött az ideje, tekintettel az előttünk álló kihívásokra, hogy széleskörű vitát folytassunk nemzeti szinten dolgozó kollégáink és az Európai Parlament bevonásával a közkiadások közössé tételéről és összevonásáról. Idézném Lamassoure úr példáját: 27 hadseregünk van, és egy ellenségünk sincs, egy vámuniónk van és 27 vámhatóságunk, olyan kutatási programjaink, amelyeket 15-20 alkalommal finanszíroznak, minden egyeztetés nélkül, transzeurópai hálózataink, amelyeket össze kellene kapcsolni, energiahálózataink, és folytathatnám.
Azt javaslom, bízzunk meg egy független könyvvizsgálót a közkiadások vizsgálatával három szinten: európai, nemzeti szinten és a helyi végrehajtó szervek szintjén. Ennek a vizsgálatnak az eredményét eljuttatnánk a nemzeti és EU-s képviselőkhöz, megteremtve a közkiadásokról szóló széleskörű vita lehetőségét. A vizsgálatot az Európai Számvevőszék és a 27 tagállam számvevőszékei végezhetnék.
A javaslatom célja a közkiadások alaposabb ellenőrzésének és kezelésének biztosítása európai szinten.
Monika Flašíková Beňová
(SK) Elnök úr, az Európai Tanács ülését várakozások kísérték abban a tekintetben, hogyan birkóznak meg Európa vezetői a gazdasági válság okozta problémákkal. Ahogy már többször hangsúlyoztam, nem elég pusztán a költségvetésekre összpontosítani. A strukturális egyensúlytalanságok, amelyeket a válság csak súlyosbított, túlmutatnak az adósságok problémáján. Ha nem olyan mechanizmus kerül elfogadásra, amelyik képes a probléma többi aspektusát is kezelni, akkor komoly kétségek merülnek fel a sikerességét illetően.
Egy másik téma az arról szóló vita volt, hogy a nyugdíjreformok miatt kieső költségvetési bevételek deficithez vezetnek-e. Egyfelől a szabályok szigorításáról és rendszerezettebbé tételéről beszélünk, másfelől azonnal kivételeket teszünk. Valamint, ha a nyugdíjreformok valóban olyan lényegesek, mint állítják - én a magam részéről nem osztom ezt a véleményt -, akkor sikeres programokra más példákat is lehetne találni. Ki fogja ekkor megítélni, hogy melyik fontosabb, melyik nem, és miért?
Szilárd meggyőződésem, hogy nem szabad vitát indítani a kivételekről, miközben a rendszer változtatásairól beszélünk.
John Bufton
Elnök úr, szeretnék tenni pár megjegyzést azzal kapcsolatban, ami ma reggel Van Rompuy elnök úr és Barroso elnök úr szájából elhangzott. Úgy tűnik, mindketten tagadó álláspontra helyezkednek - tagadják a tényt, hogy az euróövezet válságban van, és az összeomlás szélén járunk. Sokan mások is tagadják ezt. Az ég szerelmére, ébredjenek fel!
Az emberek a hazájukban nézik az ülés közvetítését, és látják, hogy egyébként sincs túl sok ember itt az ülésteremben. Ez az eddigi legnagyobb válság, amellyel valaha szembenéztünk, és biztosíthatom önöket, hogy súlyos a helyzet. Megkérem Barroso urat és Van Rompuy urat, hogy árulják el - néhány perc múlva övék lesz a szó -, mi a B tervük? Kell lennie B tervnek, vagy hagynák, hogy tovább haladjunk az összeomlás felé? Úgy vélem, ez az eddigi legnagyobb válság. Minden tagállamra hatással volt. Tartoznak az állampolgároknak egy B tervvel. Kérem, ismertessék velünk, amennyiben van ilyen.
Ildikó Gáll-Pelcz
(HU) Elnök úr, tisztelt Tanács! Örömömet szeretném kifejezni, hogy a tanácskozáson elismerték a rendszerszintű nyugdíjreformok fontosságát. Azonban a stabilitási és a növekedési paktum keretein belül nem biztosítanak egyenlő esélyeket minden szereplőnek.
Magyarország is a diszkrimináció ellen emel szót, és a nyugdíjreformok költségeinek figyelembevételére szólította fel az Uniót az állami deficitek kalkulálásakor. Véleményem szerint, hacsak nem akarják a választás szabadságával élő országokat diszkriminálni, akkor a magánnyugdíjpénztárakba eszközölt befizetéseket figyelembe kell venni a költségvetési hiány megállapításánál. A kérdés megoldása sürgető. Jó hír, hogy a megnyugtató rendezésre már a decemberi tanácsülésen lehetőség nyílik. Arra kérem önöket, hogy diszkriminációmentes politikai döntést hozzanak, s azt a Bizottság számára mihamarabb továbbítsák, hogy a törvényalkotási folyamat a lehető legrövidebb időn belül elkezdődhessen, majd mindenki számára megnyugtató módon befejeződhessen.
Antigoni Papadopoulou
(EL) Elnök úr, Görögország, Írország, Portugália és Spanyolország a gazdasági válság következményeivel küszködnek. A szellem már kiszabadult a palackból. Nincs visszaút, lépéseket kell tennünk. A gyanakvás és az euroszkepticizmus nem segítenek abban, hogy kilábaljunk a nemzetközi gazdasági válságból.
Ellenkezőleg, közösségi szolidaritásra van szükségünk, politikai akaratra, jövőképre, Európa dinamizmusába vetett bizalomra, és mindenekelőtt összehangolt cselekvésre, strukturális változtatások végzésére nemzeti és Európai Uniós szinten. Magasabb szintű foglalkoztatásra van szükség, nagyobb növekedésre, az ütem gyorsítására, több munkahelyre, az uniós stratégia végrehajtására, racionalizációra és átstrukturálásra a vállalati irányítás terén, átláthatóságra a gazdasági kormányzásban, a nemzeti statisztikák ellenőrzésére, és egy állandó, közös uniós válságkezelési mechanizmusra, azonban kizárólag az európai állampolgárok érdekében.
A válság mindenkit érint, nem csak azokat az országokat, amelyek elszenvedik. Közösségi szolidaritásra és összehangolt cselekvésre egyaránt szükség van.
Barry Madlener
(NL) Elnök úr, az euróövezet az összeomlás szélén áll, és Barroso elnök úrnak jutott a szerep, hogy felügyelje az összeomlást. Hiszen az olyan országoknak nyújtott milliárdos segélyek, mint Görögország, Spanyolország, Portugália és Írország, nem tették versenyképesebbé ezen országok gyenge gazdaságait Németország és Hollandia erősebb gazdaságaival szemben, sőt, a milliárdos segélyek a szocialisták elfogadhatatlan magatartásához vezettek. Például három görög foglalkoztatottból egy közhivatalnok, az Európába érkező nem nyugati bevándorlók cunamija milliárdjaiba került minden országnak, és ezek a bevándorlók most otthon ülnek, munka nélkül. Így cselekszenek a főleg szocialista kormányzatok. Emlékeznek? Spanyolország, amely pár éve legalizált egymillió illegális bevándorlót, 20%-os munkanélküliséggel küzd. Megint nekünk, az erősebb gazdaságoknak kell milliárdos segélyeket nyújtani ezeknek az országoknak, de ez csupán rövid távra alkalmas sebtapasz. Hosszú távon az a kérdés, hogy készek vagyunk-e továbbra is strukturálisan támogatni a gyengébben teljesítő országokat, milliárdos nagyságrendű összegekkel az adófizetők pénzéből. A válasz erre: "nem”. Ezért a következőt kérdezném Barroso elnök úrtól: vajon nem Görögország saját pénznemének, a drachmának, valamint Írország nemzeti valutájának újbóli bevezetése lenne az egyetlen hosszú távú megoldás a problémáinkra? Folytatnak-e erről a megoldásról érdemi vitát ezekben az országokban?
Seán Kelly
Elnök úr, ír képviselőként nem szolgál különösebben nagy örömömre, hogy reggel megérkezek ide, és szinte minden felszólaló Írországot említi a gazdasági helyzetünk okán, főleg azért nem, mivel néhány éve gazdasági mintaországként tekintettek ránk az Európai Unióban.
Úgy vélem azonban, Írország elkötelezett amellett, hogy rendbe tegye gazdaságát, és úgy vélem, hogy a lakosság túlnyomó többsége üdvözölné európai barátaink és kollégáink támogatását.
Több tanulságot levonhatunk a válságból. Úgy vélem, Farage képviselő úr nem járt messze az igazságtól, mikor azt állította, hogy az ír politikusok butasága és kapzsisága, akik a bankokkal és szabályozó hatóságokkal együtt a "haveri kapitalizmus” résztvevői voltak, okozta a problémák jó részét. Tanulnunk kell az elkövetett hibákból. Azonban egy másik dolog, amely szintén nagyon fontos, hogy a január elsejétől életbe lépő felügyeleti struktúrának működnie kell, hogy a stressztesztek és a többi intézkedés elegendőek legyenek annak megállapításához, mi fog történni a jövőben, és a túlköltekezők felelősségre vonása megtörténjen.
Zigmantas Balčytis
(LT) Elnök úr, nagyon helyes, hogy megkezdődött a vita ezekről az igen fontos ügyekről, vagyis a gazdaság jövőbeni közös irányításáról. Úgy vélem, hamarosan sort keríthetünk a közös költségvetési rendszer lehetőségének megvitatására. Továbbá ma tapasztalhatjuk a megerősödött euróárfolyam és sok más tényező együttes negatív hatását. Szomorúan értesültem arról, hogy hat hónappal ezelőtt stressztesztet végeztek egy banknál, és még nem erősítették meg az eredményét. Ez is azt mutatja, hogy az Európai Unióban ismét híján vagyunk a megbízható információknak. Ha ezek nem állnak rendelkezésünkre, nem találhatjuk meg az igen bonyolult helyzetből való kilábalás útjait. Ezért végezetül arra kérném az Európai Bizottságot, hogy a jövőben sokkal tevékenyebben tegyen javaslatokat, mivel a helyzet összetett, és hatalmas erőfeszítéseket, hatalmas pénzügyi forrásokat követel és talán a gazdasági, a pénzügyi és más típusú ellenőrzés gyökeresen eltérő felfogását.
Milan Zver
(SL) Elnök úr, Van Rompuy úr, Barroso úr, engedjék meg, hogy röviden én is hozzászóljak a vitához. Számomra a helyzet nagyjából világos: ki okolható a jelentős válság miatt, amellyel szembenézünk? A bankszektor azon része, amelyik valódi fedezet nélkül kötött üzleteket, és túl sok kockázatot vállalt. De mások is - néhány európai kormány, amelyek bátorították a túlzott fogyasztást, és bizonyos osztogató mentalitást az állampolgárok körében.
Ma kétféle érvelést hallhattunk: a tagok egy csoportja nagyobb szolidaritást kíván, mintha azt mondanák: "Kérjük, segítsetek rajtunk!”, a másik csoport pedig mindenekelőtt nagyobb felelősségérzetet kíván, most, hogy végre kifelé lábalunk a válságból. Nem volna helyes, ha a súlyos válság okozói most a megoldás módszereit keresnék, a válságból kivezető utat. Akik bírálják a jelentős megtakarítási programokat, bizonyosan rossz úton járnak.
Ilyen körülmények között természetes, hogy nem hallgattatjuk el azon országok adófizetőit, amelyeknek meg kell oldaniuk a jelenlegi helyzetet.
Petru Constantin Luhan
(RO) Elnök úr, üdvözlöm azt a tényt, hogy a gazdasági kormányzásról szóló jelentés új alapot biztosít egy életképes rendszernek az ezen a téren végzett tevékenységünkhöz.
Úgy vélem, hogy a jelentésnek a számottevően hatékonyabb gazdasági kormányzás érdekében a szilárdabb intézményekre vonatkozón tett javaslatai, mint a nemzeti szintű közintézmények létrehozása, amelyek független elemzést, értékelést és előrejelzést nyújtanak az országos költségvetési politikai kérdésekről, képezik az átlátható európai rendszer megteremtésének alapját.
Alapvető fontosságúnak tartom, hogy minden tagállamnak felajánljuk a lehetőséget, hogy számot adjon minden egyes előterjesztett, nemzeti költségvetési intézkedés elemzésének és értékelésének alapjáról, hogy bizalmon és kölcsönös elismerésen alapuló megközelítés alakulhasson ki.
Megismétlem, hogy egyedi intézkedések elfogadására van szükség, amelyek megkönnyítik a gazdasági kormányzást, és alapos, átlátható tudáson alapszanak, valamint meg kell vitatnunk a tagállamokban elfogadott minden olyan intézkedést, amely uniós szintre is kihathat.
Elisa Ferreira
(Rangel úrhoz az eljárási szabályzat 149. cikkének (8) bekezdésében meghatározott kék kártya eljárás értelmében intézett kérdés) - (PT) Elnök úr, köszönöm, hogy megadta a szót, ám azért kértem szót a kék kártya szabály alapján, mivel Rangel úr személyesen szólított meg, ezért már korábban fel szerettem volna szólalni.
Szeretném megragadni az alkalmat és megkérni Rangel urat, hogy fejtse ki mindnyájunknak, milyen konkrét különbségeket lát Merkel asszony és a Bizottság javaslatai között az államadósság-kezelést illetően, és árulja el, miért vetették el a Bizottság első, valóban európai javaslatát az államadósság-kezelésről, minden megbeszélés vagy nyilvános vita nélkül, mikor kiderült, hogy nem egyezik Németország érdekeivel.
Paulo Rangel
(Válasz a Ferreira asszony által az eljárási szabályzat 149. cikkének (8) bekezdésében meghatározott kék kártya eljárás értelmében feltett kérdésre) - (PT) Röviden csak annyit szeretnék mondani, hogy egyáltalán nem kétséges, hogy az európai folyamatban állandó tárgyalás zajlik az intézmények között, ám a Bizottság álláspontja következetesen a közösségi módszer fenntartása és az egységes valuta további használatának ajánlása volt. Természetesen vannak olyan képviselők, akik szeretnének nemzeti politikát folytatni a Parlamentben, ahogy Ferreira asszony is tette.
Diogo Feio
(PT) Elnök úr, az Európai Unió nagyszabású reformok idejét éli. Ezért megoldást kell nyújtania a válság problémájára, és meg kell tartania az egységes valutát, amelynek saját szabályok szerint kell működnie, amelyeket minden tagállamban alkalmaznak. A Parlament már vezető szerepet vállalt a gazdasági kormányzást illetően, nagyobb együttműködést szorgalmaz a tagállamok között a növekedés elérése érdekében, szilárd elkötelezettséget a Stabilitási és Növekedési Paktum végrehajtása mellett, és szolidaritást a tagállamok között. Az intézmények közül elsőként hívta fel a figyelmet az Uniót alkotó különböző országok adósságait finanszírozó alap létrehozására. Ezért továbbra is együttműködünk a Bizottsággal, üdvözöljük közöttünk az elnökét, és a Tanáccsal is együtt kívánunk működni, ahogy eddig. Jelenleg hat jelentésről folyik vita, és nagyon világos álláspontot fogunk kialakítani róluk.
José Manuel Barroso
a Bizottság elnöke. - Elnök úr, két konkrét kérdésre fogok válaszolni, és egy általános megjegyzést is teszek a ma reggel vitával kapcsolatban.
Schulze úr által az ír stressztesztre vonatkozóan feltett fontos kérdéssel kezdeném. Hadd mondjam el a következőket. A stresszteszt közös módszertana európai szintű egyeztetés során került kialakításra, és nagyon szigorú a mércéje, kedvezőtlen makrogazdasági környezetet feltételez. Azonban a teszt a nemzeti felügyeleti szervek hatáskörében került végrehajtásra. Európai szinten az Európai Bankfelügyeleti Bizottság koordinálta, az Európai Uniónak azonban ezen a téren nem volt hatásköre. Szeretném hangsúlyozni, hogy az Európai Unió ezidáig nem rendelkezett ilyen felelősséggel. Ez jövő januárban megváltozik. Létrejön a pénzügyi szabályozás és ellenőrzés új szerkezete, a Bizottság javaslatait és a Tanács és a Parlament beleegyezését követően.
Rendelkezni fogunk három európai mikroprudenciális felügyelettel a banki, értékpapír- és biztosítási ágazatban, valamint az Európai Rendszerkockázati Testülettel, amely a makropénzügyi stabilitást és az ezzel kapcsolatos kockázatokat felügyeli. Ez sokkal hathatósabb eszközöket és infrastruktúrát fog nyújtani, ha legközelebb elvégezzük a tesztet, egységesebb, szigorúbb és következetesebb módon. Szeretném hangsúlyozni ezt a pontot. A válság előtt nem rendelkeztünk azokkal az eszközökkel, amelyeket most hozunk létre.
Rátérve a második kérdésre, amely azzal kapcsolatos, hogyan kezelünk néhány érzékeny ügyet, mint például az állandó válságkezelési mechanizmus. Szeretném leszögezni, hogy nem állt szándékomban erről beszélni, de mivel konkrét kérdést kaptam erre vonatkozóan, válaszolnom kell rá.
Az állam-, illetve kormányfők névtelen - ismétlem, névtelen - szavazáson egy állandó válságkezelő mechanizmus felállításáról döntöttek a magánszektor részvételével. Egyike voltam azoknak, akik figyelmeztették az Európai Tanácsot, hogy megfelelő előkészület és kommunikáció nélkül kockázatos a kérdés felvetése. Azonban az ügy napirendre került, döntés született róla, és most a lehető legfelelősségteljesebb módon kell foglalkoznunk vele. Ezért gondolom úgy, hogy a mai hozzászólások egy része nem volt túl előrevivő.
Még mindig nehéz körülmények közt élünk. Úgy vélem, most cselekvésre és nem még több megjegyzésre van szükségünk. A globális pénzügyi piacok nagyon érzékenyek. A megjegyzések egy része néha önbeteljesítő jóslatként hat. Ezért nem segít, ha találgatásokba bocsátkozunk a veszélyben lévő országokról. Amit tennünk kell, hogy megkérjük ezeket az országokat, hogy hajtsák végre a pénzügyi és költségvetési stabilitáshoz szükséges összes intézkedést.
Ezért nem kívánok a B tervről spekulálni. Mi, Van Rompuy elnök úrral együtt, végezzük a dolgunkat, felelős módon megbeszéljük az ügyeket a tagállamokkal. Ami a Bizottság szerepét illeti, ismételten szeretnék teljesen egyértelműen fogalmazni. A Bizottság - ezt önök közül a legtöbben elismerik -, mindig is nagyra törő javaslatokkal állt elő. Mi Európa ambiciózus gazdasági kormányzása pártján állunk.
De végső soron realistának kell lennünk. Együttesen nem mehetünk tovább annál, amiben a tagállamok közös megegyezéssel megállapodtak. Ha megállapodás jön létre - amely bármilyen előrelépést jelent a megelőző helyzethez képest -, nem segít, ha elméleti megoldásokról beszélünk, amelyekről jól tudjuk, hogy nem fognak megvalósulni.
Így a Bizottság ellátja a feladatát, és a továbbiakban is el fogja látni, és több ambíciót kér a közös szándékot, a gazdasági kormányzást, az euróövezet - és nem csak az euróövezet - stabilitását illetően.
Szeretném ezt a pontot nagyon világossá tenni, mivel úgy vélem, nem a mai vitán merült fel először. Néhányan azt mondták, a problémát az euróövezet okozza. Sajnos azt kell mondanom, hogy nem csak az euróövezetben vannak gondok. Nem az euró okozta a bajt. Meggyőződésem, hogy sokkal rosszabb lenne a helyzet, ha nem volna forgalomban az euró.
(Taps)
Néhányan önök közül hajlamosak elfelejteni, hogy néhány ország, amelyek nem tagjai az euróövezetnek, az államadósságnak éppen ugyanilyen problémáival küzdenek, néhol még súlyosabb is a helyzet, és hogy egy ország, amelyik nem tagja az Európai Uniónak, és most benyújtotta a csatlakozási kérelmét - Izland - csődbe ment, és nekik nincs eurójuk. A valóság az, hogy nem az euró okozta a problémát. Intellektuálisan és politikailag nem becsületes azt sugallni, hogy az bajt az euró okozta.
(Taps)
Most az a dolgunk, hogy felismerjük a helyzet sajátosságait az euróövezetben, hogy megoldjuk a problémát, és felkérjük a tagállamokat, hogy kötelezzék el maguk a közös munka mellett: azokat is, akik az euróövezet tagjai, és azokat is, akik nem. Azt hiszem, mindnyájan megértették, hogy közös érdekünk a válság megoldásának együttes megközelítése. Ezt fogja tenni a Bizottság, felelős módon, természetesen a legambiciózusabb megoldásra törekedve, de szorosan és hűen együttműködve az összes intézménnyel, a Parlamenttel, ahogy eddig is, és a Tanáccsal és az Európai Tanáccsal. Ez a felelős módszer, amelyet követnünk kell.
Egy olyan időszakban, mikor a piacok különösen nyugtalanok, józannak kell maradnunk, és nagy felelősségérzettel kell cselekednünk, valamint a közös európai cél tudatában.
(Taps)
Herman Van Rompuy
az Európai Tanács elnöke. - (FR) Elnök úr, tisztelt képviselők, korábban azt mondtuk, hogy a Bizottság elnökének értékelése különbözik az enyémtől, de most először ért az a vád, Schulz úr, hogy úgy teszek, mintha minden rendben volna, holott nincsen. Ez először fordul elő a pályafutásom során.
Biztosíthatom, hogy semmiképp sem becsülöm alá a válságot, és nem tagadom, hogy nehéz időszakon megyünk keresztül. Hacsak nem az összefüggésből kiragadva tekintik a megjegyzéseimet, általában nagyon körültekintően fogalmazok, és úgy vélem, túl sok hangulatkeltő vagy egyéb megjegyzést tesznek európai összefüggésben - nem a Parlamentben. Most meg kell nyugtatnunk a kedélyeket, és nem folyton a válság súlyosságát kell emlegetnünk. Azt már jól ismerjük. Itt az ideje cselekedni.
Néhányan önök közül azt mondták, hogy le kell vonnunk a tanulságokat. Egy francia közmondás szerint "a tetteink követnek minket.” Tisztelt képviselők, mikor hivatalba léptem, már megszületett a Stabilitási és Növekedési Paktum, amelyet pár éve kissé rugalmasabbá tettek, és nem alkalmazták. Mikor hivatalba léptem, örököltem a Lisszaboni Szerződést, amely rendelkezik bizonyos intézkedésekről, amelyek többek között az abban az esetben hozandó döntésekre és szankciókra vonatkoznak, ha egy ország ellen túlzott hiány esetén eljárás indul. Ezeket a döntéseket a Tanács hozza, a Lisszaboni Szerződés alapján. Mikor hivatalba léptem, nem volt válságkezelő mechanizmus, ezt a hiányt orvosolnunk kellett.
Ezért megerősítjük a Stabilitási és Növekedési Paktumot, és első alkalommal bevezetjük a makrogazdasági felügyelet rendszerét. Biztosíthatom önöket, hogy ha pár évvel ezelőtt rendelkezésünkre állt volna ez a mechanizmus, nem merültek volna fel azok a problémák, amelyekkel néhány ország szembesült. Észrevettük volna az ingatlanlufikat. Észrevettük volna a versenyképesség problémáit bizonyos országokban. Ezért kerül most bevezetésre. Új és innovatív. Teljes mértékben figyelembe veszi a válságból levont tanulságokat.
Ami a Lisszaboni Szerződést illeti, meg kívánjuk változtatni annak érdekében, hogy jogalapot teremtsünk számára bizonyos alkotmánybíróságok előtt - jogalapot az állandó válságkezelő mechanizmus kialakítására. Ez a változtatás egyetlen oka. Remélem, ezzel nem kockáztatunk egy újabb hosszas vitát az intézményekről, mert ez véleményem szerint a jelenlegi légkörben sehová sem vezetne, és még jobban elterelné a figyelmünket a válság megoldásáról.
Ezelőtt nem létezett válságkezelő mechanizmus. Mikor szembesültünk Görögország problémáival, ki kellett találnunk egy új mechanizmust, mivel nem létezett ilyen. Mikor egy másik intézkedést alkalmaztunk, a 750 milliárd eurós mentőcsomagot, kreatívan kellett értelmeznünk a Lisszaboni Szerződést, hogy alkalmazni lehessen.
Ezért levontuk a tanulságokat a válságból, és ismétlem, a tetteink követnek bennünket. Rendelkeztünk egy stabilitási csomaggal, amely nem volt hatékony, és nem került alkalmazásra, nem volt semmilyen eszközünk a makrogazdasági felügyelet terén, és nem állt rendelkezésre válságkezelő mechanizmus.
Felvállalták a tagállamok a kötelezettségeiket? Sokan közülük igen. Olyan reformokat hajtanak végre, amelyek gyakran a közvélemény nyomásának ellenében valósulnak meg. Olyan lépéseket tettek, amelyek gyakran nagy bátorságról tanúskodnak, nem csak a problémákkal küzdő országokban, hanem máshol is. Tehát magunkra vállaljuk a felelősségünket.
Tisztelt képviselők, ne rossz helyen keressük az ellenséget. Gyakran az a benyomásom, hogy túlságosan a kormányokra és a tagállamok parlamentjeire figyelünk. Ne tévesszük el, hogy hol az ellenség.
Ma sokan nem csupán Írországról, hanem Portugáliáról is beszéltek. Hadd ismertessem önökkel a vonatkozó adatokat. Portugália költségvetési hiánya 2009-ben 9,3% volt, 2010-ben 7,3% lesz, 2011-ben pedig 4,6%. A Portugál államkötvények kamata átlagosan 3,6%. Ez rendkívül alacsony kamatszint. Portugáliában nincs ingatlanpiaci válság vagy ingatlanlufi. Pénzügyi szektora nem túlméretezett az országhoz képest. Bankjai jól tőkésítettek. Ne keressük rossz helyen az ellenséget. Néhányan azt mondják, hogy a mostani válsághelyzet fertőző, de erre nincs gazdasági bizonyítékuk vagy racionális alapjuk. Nagy súlyt helyezek arra, hogy ne rossz helyen keressük az ellenséget.
Biztosíthatom azokat, akik az intézmények közötti szorosabb együttműködést sürgették, hogy az elnökségek megtesznek mindent a közös munka érdekében. A munkacsoport által kiadott jelentést a tagok elfogadták, beleértve az Európai Bizottság képviselőjét, Rehn biztos urat. Más területeken is közösen tevékenykedünk, így az állandó válságkezelési mechanizmus kidolgozásában.
Remélem, ugyanilyen együttműködő szellemben fog készülni a 2011-es költségvetés. Sajnálom, hogy nem sikerült megállapodást elérnünk ezen a téren.
Az együttműködés témáját illetően engedjék meg, hogy tegyek egy megjegyzést. Önök mind az Európai Parlament tagjai és valamely politikai képviselőcsoporthoz tartoznak. Szeretném megemlíteni, hogy néha nagy különbségek vannak aközött, amit az Európai Tanácsban hallok, a miniszterelnököktől és más személyektől, és amit itt a Házban hallok ugyanazon képviselőcsoportok ugyanazon tagjaitól. Ezzel nem kritizálni akarok. Nem kell teljes egyetértésben lenniük a politikai pártjukkal. A pályafutásom során gyakran kerültem konfliktusba a pártommal. Azonban megteszek minden tőlem telhetőt az intézmények közötti következetesség és együttműködés érdekében. Ezért úgy vélem, minden politikai szinten szükséges együttműködnünk, hogy egységesebb álláspontot érjünk el a jelenleginél. Egyetértek azokkal, akik szerint szigorú szabályozást alakítottunk ki, de ez egyedül nem ment ki minket a válságból. Igazuk van, de ezen a szakaszon túl kell jutnunk. Ha körültekintőbbek lettünk volna mind a makrogazdasági ellenőrzés, mind a költségvetési tervezés terén, ma nem lennénk ebben a helyzetben. Azonban a növekedést és a foglalkoztatást elősegítő politikára van szükségünk. Minden negatív aspektus ellenére örülök annak, hogy tizenegy hónapos recesszió után visszatért a növekedés Európába. Más alkalmakkor már említettem a Parlamentben: a '30-as évek válságát, amely szintén pénzügyi válsággal kezdődött, sosem sikerült teljesen megoldani.
Visszaállítottuk a pozitív növekedést tizenegy hónappal a pénzügyi válság kirobbanása után. Idén a növekedés átlagos mértéke 1,5% körül lesz. Néhány országban - nem a már említett problémákkal küzdőkben - a növekedés 2% körül lesz, más országokban eléri a 3 vagy 3,5%-ot. Átlagban a foglalkoztatás szintje az Unióban 2011-től ismét emelkedni fog. A munkanélküliség szintje természetesen túl magas, de nagy örömömre szolgál, hogy a hat hónappal ezelőtti adatokhoz képest a növekedési kilátásaink sokkal kedvezőbbek, mint amire számítottunk, és a növekedés is stabilabb. Ez a növekedés nem csak a készletek átcsoportosításának, élénkítő programoknak és exportoknak köszönhető. Ezt a belső kereslet is táplálja.
Végül azt szeretném mondani, hogy minden probléma ellenére, amelyeket valóban tapasztalunk néhány országban, meggyőződésem, hogy le fogjuk küzdeni a jelenlegi válságot.
Elnök
A vitát lezárom.
Írásbeli nyilatkozatok (az eljárási szabályzat 149. cikke)
Bruno Gollnisch
Az Európai Tanács 2010. október 28-29-i ülésén új lépést tett az országok igába hajtása és önállóságuktól való megfosztása felé. Először is a gazdasági látszatkormányzás révén, amely valójában a gazdaságok irányítását jelenti, arra kényszerítve a tagállamokat, hogy brüsszeli hivatalnokoknak nyújtsák be előzetes jóváhagyásra a költségvetésüket, a gazdaságpolitikájuk egészének felügyeletével, automatikus preventív szankciókat alkalmazva, még mielőtt az adósság és a költségvetési hiány meghaladták volna az engedélyezett szintet, felhatalmazással a bűnös tagállamok szavazati jogának megvonására. Ez mind Németország számára szolgál kompenzációként a pénzügyi stabilizációs alap folyamatos finanszírozásáért. Ez a mechanizmus azonban mindössze arra jogosítja fel a tagállamokat és az EU Bizottságot, hogy eladósodjanak, vagy kölcsöngaranciákat nyújtsanak a piacokon, a nehéz helyzetbe került tagállamoknak, mivel az államadósságuk elleni piaci spekuláció áldozatai. Mi több, mivel az euróövezethez tartoznak. Ez szinte hihetetlen. Az Európai Tanács továbbá a szerződéseket is meg kívánja reformálni, hogy végrehajthassa a válságmegelőzési mechanizmust. Először kerül majd alkalmazásra az egyszerűsített módosítási eljárás: ez az antidemokratikus módszer, amely nem tartalmaz a parlamenti vitára vonatkozó rendelkezéseket. Ez nem kormányzás, ez totalitarianizmus.
Andreas Mölzer
2007-ig Európa csodálva figyelte Írország, a "kelta tigris” gazdasági fejlődését, amely mesés gazdasági mutatókat ért el az alacsony társasági adók és könnyített szabályozás révén. Most azonban eljött a valóság pillanata. A kelta tigris törött szárnyú verébnek bizonyult, amely a többi európai ország segítségére szorul. Írország 90 milliárdos összegben részesül az euró-mentőcsomagból - ez 300 euró/fős összeg Ausztria polgárai között szétosztva. Ez nem csupán elméleti állami garanciavállalás a fekete bárány Görögország, majd Írország, aztán talán Spanyolország és Portugália felé, ez az adófizetők valódi pénze. Ez további lépés az európai pénzügyi unió transzferunióvá válása felé, amelyben a gazdaságukat rendben tartó országoknak ki kell nyitniuk a pénztárcájukat, hogy kifizessék a mások rossz gazdálkodása által okozott veszteséget. Az Unió túlságosan későn kezdett el foglalkozni a kérdéssel, és még nem biztos, hogy az Európai Tanács döntéseit valóban követni fogja a cselekvés. Nem szabad tovább spekulatív bankokra, és a gazdaságukat rosszul irányító államokra pazarolnunk az adófizetők pénzét. Véget kell vetni a transzferuniónak. Olyan mechanizmusra van szükség, amely lehetővé teszi a fizetésképtelenné vált államok valódi államcsődjét, majd kiválásukat az euróövezetből. Nem foldozgathatunk tovább egy gyengélkedő monetáris uniót. Ehelyett az európai pénzügyi unió erős magjára van szükségünk.
Alfredo Pallone
Mind Görögország, mind Írország kénytelen volt igénybe venni az Európai Unió segítségét. Azonban néhány különbséget kell tennünk a két eset között. Az ír deficit azért szökött fel, mert meg kellett oldani a bankszektor problémáit, amely a globális pénzügyi válság hatásai miatt jutott válságba, amelyet súlyosbított az ingatlanlufi kidurranása. Ez a beavatkozás, a strukturális válság idején azt jelentette, hogy a közkiadásokból nem volt tovább finanszírozható a helyzet. Görögországban ellenben a közkiadások némileg felelőtlen kezelése tette szükségessé a beavatkozást, amely szükségessé tette az államkötvények kiadásából származó tőkeinjekciót. A gazdasági kormányzásról szóló reform fényében a következőt kell megjegyezni. Minden bizonnyal szigorú költségvetési politikákat kell alkalmaznunk annak ellenőrzésére és biztosítására, hogy ilyen helyzetek a jövőben ne fordulhassanak elő. Ez a két eset mindenesetre azt bizonyítja, milyen fontos odafigyelni minden olyan tényezőre, amelyek egy ország pénzügyeivel és gazdaságának stabilitásával kapcsolatosak, nem csupán a strukturált államadósságra. Ez valójában csak egy végső számadat, de meg kell néznünk, milyen elemekből tevődik össze, és mik az okai, ki kell derítenünk, hogyan alakult ki a helyzet.
Monika Smolková
A Stabilitási és Növekedési Paktum eddig is tartalmazott szankciókat, azonban alkalmazásukhoz a miniszterek 2/3-ának beleegyezése szükséges, és ehhez sosem volt meg a kellő politikai akarat. Szkeptikus vagyok a válságkezelő mechanizmust illetően. Van Rompuy elnök úrnak nem kellene módosítania a Lisszaboni Szerződés 125. cikkét, amely szerint minden ország maga felelős a kötelezettségeiért. Azonban meg kellene fontolnia a 122. cikk kiterjesztését, amely a szolidaritásról szól - közös segítségnyújtásról természeti katasztrófák vagy energiaválságok idején. E cikk módosítása tagadná az Unió működésének egyik alapvető elvét, más szóval a szolidaritást, és ez a szolidaritás csökkenéséhez vezethet. Ha a válságkezelő mechanizmus a 122. cikk alapján működne az egyes tagállamok támogatásakor, akkor a Tanács bizottsági javaslat alapján döntene, és az Európai Parlamentet csupán tájékoztatnák erről. Így annak a helyzetnek a veszélye állna fenn, amelyben a felelős államok fizetnének más tagállamok felelőtlenségéért.
