A dublini rendszer értékelése (vita) 
Elnök
A következő napirendi pont Lambert asszony jelentése (A7/2008), a Állampolgári Jogi, Bel- és Igazságügyi Bizottság nevében a dublini rendszer értékelésével kapcsolatban.
Jean Lambert
előadó. - Elnök úr, szeretnék köszönetet mondani az árnyékelőadóknak komoly érdeklődésükért és elkötelezettségükért, mellyel hozzájárultak e jelentés elkészültéhez.
Ahogy önök is tudják, a Dublin II. rendelet része az európai közös menedékjogi rendszernek, és meghatározza, hogy mely tagállam a felelős egy menedékjog iránti kérelem kivizsgálásáért és az azzal kapcsolatos döntésért. Hatása szoros kapcsolatban áll egyéb irányelvek - például a befogadásra és az eljárásokra vonatkozó irányelvek - ésszerű alkalmazásával is
Bizottsági jelentésünk rávilágít arra, hogy Dublin rendelet - mi több, a rendszer egésze - olyan rendszer, amely a kölcsönös bizalomra és megbízhatóságra alapul, arra, hogy minden tagállam teljesíti kötelezettségeit.
E jelentésben több, aggodalomra okot adó jelenségről szólunk - bár természetesen itt most nem fogom mindegyiket megemlíteni-: szólunk a menedékjogi rendszer keretében történő megvalósítások minőségéről, az érintett egyénekre gyakorolt hatásról, valamint arról, hogy összességében nézve a Dublin II vajon hatékony-e. Milyen problémákat okoz bizonyos tagállamok számára? Lehetséges, hogy vizsgálunk valamit, és a kérdés komplexitásához képest túlságosan leegyszerűsítjük?
Ami a teljesítés minőségét illeti, tisztában vagyunk azzal, hogy az egyes tagállamok között a védelmi kérelmek igazságos és alapos megvizsgálásának biztosítása terén hatalmas különbségek vannak. Ez igazságtalan az egyén szempontjából, és méltánytalan a többi tagállam szempontjából.
Tény, hogy ha olyan menedékkérők lennénk, akik valóban az életükért rettegnek, és megnéznénk a tagállamokat, akkor azt látnánk, hogy van egy-két tagállam, ahol szinte öngyilkosság lenne menedéket kérni, mert igen kicsi az esélye annak, hogy kérelmünket elfogadják, és igen nagy lenne a veszélye annak, hogy vissza kell térnünk hazánkba.
Bizottságként tehát egyetértünk abban, hogy szisztematikus lépéseket szeretnénk látni azon tagállamokkal szemben, amelyek e tekintetben mulasztást követnek el. A Bizottság nagy része azt is szeretné látni, hogy az ilyen tagállamokba irányuló dublini átadások leállnak mindaddig, amíg a mulasztások kiigazítása meg nem történik - jóllehet e témával kapcsolatban van egy módosítás, amelyről holnap fogunk szavazni.
Ami az érintett egyéneket illeti, szeretnénk látni, hogy a döntéshozás minőségében és következetességében egyértelmű javulás áll be. Olyan eseteket akarunk látni, ahol teljes mértékben megtörtént az átadás vizsgálata, és amelyek nem kerülnek lezárásra technikai okok miatt (11. cikk). Azt akarjuk, hogy egyértelmű információt kapjanak azok a személyek, akik a Dublin rendelet hatálya alá esnek, ugyanakkor szándékunkban áll a családegyesítés lehetőségének kiterjesztése és e célból szorgalmazzuk a család tágabb definícióját - jóllehet e ponttal kapcsolatban is van módosítás -, azért, hogy például egy kiskorú átadásra kerülhessen úgy, hogy akár egyetlen családtagjával is élhessen az Európai Unióban, még abban az esetben is, ha az a személy nem egyenes ági rokona.
Továbbá egyértelmű eljárást szeretnénk a kiskorúak esetében, akiket családegyesítés céljából kellene kiadatni; ezen eljárásoknak egész idő alatt magukban kellene foglalniuk a képviseletet és a kíséretet, hogy egyetlen gyermek se vesszen el a tranzit során - ahogy az sajnálatos módon többször is megtörtént. Azt is kérjük, hogy a humanitárius záradék nagyobb mértékben kerüljön alkalmazásra, például azon személyek esetében, akik különösen kiszolgáltatottak.
Aggódunk amiatt, hogy az Eurodac használata az azonosítás mellett más célokra is kiterjeszthető. A Tanács és a Bizottság figyelmet fog szentelni annak, hogy a Parlament igen komolyan vegye ezeket a kérdéseket.
Ami a problémákat illeti - és tisztában vagyok azzal, hogy kollégáim erről többet szólnak majd -, az egyik kérdés, amely minket is érint az, hogy a Dublin II következtében nyomás nehezedhet azokra a tagállamokra, amelyek az Európai Unióba érkező menedékkérők számára elsődleges belépési pontok. Arra kérjük tehát a Bizottságot, hogy álljon elő az úgynevezett "tehermegosztás”-ra vonatkozó javaslatokkal, s e tehermegosztás ne pusztán pénzügyi jellegű legyen, hanem ténylegesen megoldást nyújtson az érintett tagállamok és egyének számára.
Jacques Barrot
a Bizottság alelnöke. - (FR) Elnök úr, a dublini rendszer alkalmazása technikai és politikai szempontból értékelésre került a vita során, amely 2007-ben, a Zöld könyv a jövőbeni Közös Európai Menekültügyi Rendszerről című dokumentum megjelenése után kezdődött.
E kettős értékelés eredményeire alapozva a Bizottságnak szándékában áll, hogy az év vége előtt módosításokat javasoljon a Dublin és az Eurodac rendelettel kapcsolatban, úgy, hogy eközben megőrzi a dublini rendszer alapelveit. A cél a rendszer hatékonyságának, valamint az érintettek védelmének megerősítése.
Elnök úr, hölgyeim és uraim, szeretnék köszönetet mondani a Parlamentnek, hogy elindította ezt a vitát a jövőbeli módosításokról. Olyan vita ez, amely konstruktívnak, és kétségkívül hevesnek ígérkezik. Lambert asszony, a hiányosságok tekintetében a Bizottság osztja az ön jelentésében megfogalmazott aggodalmakat. Egyetért a következtetéssel, hogy a dublini rendszer jövője a védelmi szabványok jobb, uniós szintű harmonizációján múlik. Így garantálható, hogy a más-más tagállamokba átadott menedékkérők azonos mértékben férnek hozzá a védelemhez.
Mindkettőnknek az áll érdekünkben, hogy megvalósuljon a menedékjoggal kapcsolatos tagállami jogszabályokat nagyobb mértékű harmonizációja, és erősödjön a gyakorlati együttműködés, ahogy azt a Közös Európai Menekültügyi Rendszer második szakasza célul kitűzte.
A Bizottság tervezi, hogy jobban definiálja az eljárásokat, a betartandó időtartamokat, valamint hogy javít az Eurodac adatbázisban található adatok minőségén és megbízhatóságán.
Elnök úr, hölgyeim és uraim, nem szeretném túlságosan részletezni a kérdést, de igaz, hogy jelenleg több módosítást fontolgatunk. E módosítások magukban foglalják a menedékkérőknek adott információt, a fellebbezés jogának hatékonyabbá tételét, annak biztosítását, hogy a menedékkérők fogvatartása nem önkényes, a humanitárius záradék alkalmazása során tiszteletben tartandó feltételek és eljárások tisztázását, a kíséret nélküli kiskorúaknak nyújtott több garanciát, a családegyesítési jog kiterjesztését a menedékkérőkre és a másodlagos védelmet élvező személyekre.
Jóllehet mindennek ellenére a dublini rendszer pozitív értékelést kapott, az is igaz, hogy ez a rendszer további terheket jelent bizonyos tagállamok számára, amely tagállamok átvételre és befogadásra való képessége korlátozott, miközben földrajzi helyzetének következtében rendkívüli migrációs nyomásnak van kitéve.
A Bizottság megfontolja a lehetőséget, hogy a túlterhelt tagállamok számára átmenetileg felfüggeszti a Dublini rendelkezések alkalmazását, és ugyanakkor menedékjogi szakértői csoportokat állít föl, amelyekhez a némileg túlterhelt tagállamok fordulhatnak.
A Bizottság tudomásul veszi a Parlament jelentésében foglalt nagy horderejű és konstruktív ajánlásokat. Mindent megteszünk, annak érdekében, hogy reagálhassunk a dublini rendszer működéséről és hatásáról szóló, a Parlament által készített jelentésben megfogalmazott aggályokra.
Köszönöm, Lambert asszony, hölgyeim és uraim. Nagy figyelemmel fogom önöket hallgatni, mert meg vagyok győződve afelől, hogy a menedékjog tökéletesítése fontos kérdés a jövő szempontjából, és - hogy úgy mondjam - az általunk megálmodott Európa szempontjából, amelynek hűségesnek kell maradnia a szíves fogadtatás régi hagyományához.
Simon Busuttil
Ezt a jogszabályt át kell dolgozni. Engedjék meg, hogy megmagyarázzam, miért. Amikor ez a jogszabály létrejött, az volt a cél, hogy minden menedékkérő - vagyis olyan személy, aki védelmet kér - abban az országban tehesse ezt meg, ahová először belépett. Ez ésszerűnek tűnik, ám a törvény megalkotásának idején még senki nem gondolta volna, hogy - és különösen manapság igaz ez - olyannyira sok ember érkezik az Európai Unióba vagy egy tagállamba vízi úton, átkelve az Atlanti-óceánon vagy a Földközi-tengeren. A rendelet megalkotói erre nem gondolhattak; s a rendelet ma arra kényszeríti az országokat, hogy fogadják szívesen ezeket az embereket, akik vízi úton érkeznek, s helyzetük rendkívül nehéz és súlyos. Örömmel hallom, hogy Barrot biztos úr kijelentette: a rendelet felülvizsgálatának egyik lehetséges módja az, hogy ideiglenesen felfüggesztik azt olyan országok esetében, amelyek egy bizonyos teher aránytalanul nagy részét viselik. Vagy erre van szükségünk, vagy egy jól működő mechanizmusra, amely a szolidaritásra alapul, és engedélyezi, hogy az ilyen terhet viselő országba érkező bevándorlók továbbutazhassanak egy másik EU-országba. Szükséges, hogy ez a felülvizsgálat megtörténjen, mégpedig amilyen gyorsan csak lehet.
Martine Roure
a PSE képviselőcsoport nevében. - (FR) Elnök úr, a dublini rendszert arra kell használni, hogy meghatározza, hogy egy menedékkérelem esetében melyik tagállam a felelős. A rendszer azonban mélységesen igazságtalan. Megesik, hogy menedékkérőket visszaküldenek egy olyan tagállamba, amelyről tudható, hogy el fogja utasítani a menedékkérelmet, holott az az állam, ahol megtalálták őket, megadta volna nekik a menekültstátuszt. Ez az első igazságtalanság.
Emellett a rendszer felveti a tagállamok közötti szolidaritás problémáját. Köztudott, hogy az Európa külső határainál elhelyezkedő tagállamok viselik a nagyobb terhet. Amikor visszatértünk Máltáról, azt követeltük, hogy a dublini rendszer alapelvét kell megkérdőjelezni. Véleményünk szerint nem szükségszerű, hogy a menedékkérelem kivizsgálásáért az az ország felelős, ahová a személy először belépett. A kérelmek kivizsgálásának terén szolidaritást kell gyakorolni.
Komoly hiányosságokat fedeztünk fel, különösen a kíséret nélküli kiskorúak védelmére vonatkozólag. Láttuk, hogy a tagállamok nem megfelelően használják azokat az eszközöket, amelyek lehetővé tennék, hogy a megtörténjen a családegyesítés a kiskorúak és egy más tagállamban tartózkodó családtagjaik között. Azt szeretnénk, ha a családegyesítés megtörténhetne a kiskorúak és például egy más tagállamban elő nagybátyjuk vagy nagynénjük között is, ahelyett, hogy magukra hagynánk őket. Ezért a család fogalmát tágabban kell definiálnunk.
Végül, helytelenítjük egyes tagállamok azon gyakorlatát, hogy csaknem szisztematikusan fogva tartják a dublini átadásra váró személyeket. Szeretnénk rámutatni: ezek az emberek nemzetközi védelmet kérelmeztek, és kérelmüket még nem bírálták el részleteiben. A Dublin II rendelet értékelése tehát lehetővé kell hogy tegye számunkra azt, hogy kiigazítsuk azokat a súlyos hiányosságokat, amelyeket a fogva tartás helyszíneire tett látogatásaink során tapasztaltunk. Számos ilyen helyet látogattunk meg, és meg kell mondanom önöknek, hogy volt olyan látogatás, amely undort keltett bennünk.
Emlékeztetnem kell önöket arra, hogy a Dublin rendelet célja az, hogy meghatározza, mely tagállam felelős a menedékkérelem kivizsgálásáért. A rendeletnek biztosítania kell a menedékjogi rendszerhez való hozzáférést, és garantálnia kell, hogy az adott tagállam részletesen kivizsgál minden egyes menedékkérelmet.
Az Európai Unió nem feledkezhet meg arról, hogy felelősséggel tartozik a harmadik országok felé. Garantálnia kell a menedékhez való jog védelmét.
Jeanine Hennis-Plasschaert
az ALDE képviselőcsoport nevében. - (NL) Elnök úr, először is szeretnék gratulálni az előadónak ezért az általában szólva kiegyensúlyozott munkáért. Ezért nem szeretnék szőrszálhasogató módon egy-két részletkérdéssel foglalkozni. Ugyanakkor, ha teljesen tárgyilagosak szeretnénk lenni, azt kell mondanunk, hogy az értékelés már most meglehetősen elavult.
Az első számú prioritás - legalábbis a Liberálisok és Demokraták Szövetsége Európáért képviselőcsoport véleménye szerint - az, hogy a tagállamokból származó hozzáférhető adatokat ugyanazon szintre hozzuk Csak ekkor készíthető valóban jó, azaz hatékony értékelés. A tagállamoknak valóban dolgozniuk kell ezen, természetesen az Európai Bizottságtól kapott kellő iránymutatás mellett.
Nagyon fontos tehát, hogy hangsúlyozzuk - és nyilvánvaló, hogy itt eltérek Martine Roure kijelentésétől -: az átadásokkal kapcsolatban megszerzett adatok alapján nem vonhatjuk le azt a következtetést, hogy a dublini rendszer önmagában azzal a következménnyel jár, hogy az Európa külső határainál fekvő tagállamokra aránytalanul nagy teher nehezedik. Természetesen - és ezt mondta az előadó és a biztos úr - e tagállamok földrajzi helyzete azzal jár, hogy komoly terhek nehezednek rájuk. Éppen ez az oka annak, hogy az ALDE képviselőcsoport folyamatosan amellett érvel, hogy a dublini rendszer mellett be kell vezetni egy kötelező jellegű tehermegosztási mechanizmust, és nem csupán a pénzügyi és anyagi források tekintetében, hanem az emberi munkaerő tekintetében is. Hiszen végső soron mind a 27 tagállam felelős azért, ami Európa külső határain történik.
Biztos úr, nagy érdeklődéssel várom, hogy megtudjam, pontosan mit ért az átmeneti felfüggesztés alatt. Mit jelent ez? Azt jelenti, hogy a menedékkérő megválaszthatja az országot, ahová menni akar, és hogy szabadon továbbutazhat? Ha ez így van, az nagyon súlyosan aláásná a dublini rendszer politikai üzenetét. Röviden szólva, vágjunk bele annak a kötelező szolidaritási mechanizmusnak a megvalósításába, amely mellett már oly régóta érvelünk.
Végül, ha az EU szeretné megőrizni hitelességét, akkor valóban mind a 27 tagállamban meg kell valósulnia a szükséges és kiegyensúlyozott szintű védelemnek. Nem lehet eléggé hangsúlyozni a megfelelő közös menedékjogi eljárás és az annak megfelelő státusz fontosságát.
Johannes Blokland
az IND/DEM képviselőcsoport nevében. - (NL) Elnök úr, Lambert asszony jelentésének arra kell késztetnie minket, hogy komolyan foglakozzunk a kérdéssel. A jelentésben szereplő tények aggodalomra adnak okot. Míg az Európai Bizottság továbbra is újabb kezdeményezésekkel áll elő a menedékjog és a legális bevándorlás területén, az alkalmazás láthatólag nem ellenőrizhető. Nem megfelelő a költségszámítás, hiányosak a menedékkérelmekkel kapcsolatos adatok, és elégtelen a személyes adatok kezelése. Úgy vélem, ez aggasztó. Amennyiben a dublini rendszer már most nem úgy működik, ahogy kellene, akkor vajon hogy fog működni a migrációval kapcsolatos új kezdeményezésekkel együtt? Hagyatkozhat-e ez a Ház arra. hogy a Tanács és a Bizottság komoly munkát végez a költségszámítás terén? És komolyan veszik-e majd a személyes adatok védelmének kérdését?
Nagy érdeklődéssel várom, hogy a Tanács milyen következtést von le Lambert asszony jelentéséből. Nyilvánvaló számomra, hogy a dublini rendszer még nem tökéletes. Vajon a Tanács ki tudja vizsgálni azt, hogy az adatcsere megfelelően fog-e működni a menedékjoggal és a migrációval kapcsolatos új kezdeményezések mellett is?
Stavros Lambrinidis
(EL) Elnök úr, a menedékjog odaítélésének Dublin II rendszerét végre felül kell vizsgálni. Először is: a rendszer nem igazán európai - nem garantálja a tényleges szolidaritást és a támogatást azon tagállamok részére, amelyek földrajzi helyzetüknél fogva aránytalanul nagyszámú menedékkérőt fogadnak.
A felülvizsgálat szükségességének második - és fontosabb - oka az, hogy az ilyen aránytalanul nagy számok közvetlenül veszélyeztetik azon humanitárius alapelvek megvalósulását, miszerint a határainkra érkező védelmet kérő embereket úgy kell kezelnünk, hogy méltóságuk ne sérüljön.
Tudjuk, hogy adott esetben sok tagállam teljes mértékben érthető módon nem képes teljesíteni a rendeletben foglalt kötelezettségeit, vagy - a legrosszabb esetben - az európai szolidaritás hiányára hivatkozva igazolják az emberi jogoknak az ország hatóságai által elkövetett (adott esetben súlyos) megsértését.
A szolidaritás hiányával nem igazolhatók az olyan gyakorlatok, mint például kiskorúak elfogadhatatlan körülmények között történő fogva tartása vagy a menedékkérelmek politikai alapon történő tömeges elutasítása. Azt is tudjuk, hogy a többi tagállam, amely nem szembesül ilyen problémákkal, úgy véli, hogy ha a többi államot vádolja, azzal már teljesítette is emberi jogi kötelezettségeit. A szolidaritásról azonban egy szó sem esik.
Tehát a Dublin II a gyakorlatban a tagállamok közötti kölcsönös vádaskodáshoz vezetett, és ennek valódi vesztesei a menedékkérők. Ezért rendkívül fontos a valóban közös európai menedékjogi rendszer létrehozása.
Elnök
A vita a Grúziával kapcsolatos vita után folytatódik.
