Velkomstord
Formanden.
Kære kolleger, før vi begynder på vores arbejde, vil jeg gerne byde velkommen til den tidligere Europæiske Ombudsmand, hr. Söderman, som overværer dette møde fra tilhørerlogen.

Jeg vil benytte lejligheden til at takke ham for den indsats, seriøsitet og faglige dygtighed, han lagde for dagen i de år, hvor han var Europæisk Ombudsmand. Jeg er sikker på, at hans eksempel bliver fulgt af den nye Ombudsmand, hr. Diamandouros, som jeg gerne vil byde lige så varmt velkommen.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0229/2003) af Stockton for Udvalget for Andragender om Den Europæiske Ombudsmands årsberetning 2002 (C5-0271/2003 - 2003/2068(INI)).
Jeg giver nu ordet til Den Europæiske Ombudsmand, hr. Diamandouros.

Diamandouros
Hr. formand, jeg takker for lejligheden til at tale til Parlamentet for første gang som europæisk ombudsmand og præsentere Den Europæiske Ombudsmands årsberetning 2002. Betænkningen dækker det seneste år i embedet for den første europæiske ombudsmand, Jacob Söderman, der er til stede i dag, og som trådte tilbage i marts 2003. Jeg vil gerne hylde hans mange bedrifter på de europæiske borgeres vegne.
Blandt hr. Södermans største bedrifter er etableringen af embedet for Den Europæiske Ombudsmand som en effektiv og velkendt institution, der fremmer åbenhed, ansvar og god forvaltningsskik. Andre vigtige bedrifter omfatter kodeksen for god forvaltningsskik, som blev vedtaget ved en beslutning af Parlamentet i 2001, en kodeks for klagere i henhold til artikel 226, overtrædelsesproceduren, som blev vedtaget af Kommissionen sidste år, samt ophævelsen af aldersgrænser i forbindelse med ansættelse i institutionerne og organerne. Som observatør ved det konvent, der udarbejdede et udkast til det europæiske charter om grundlæggende rettigheder, har hr. Söderman foreslået og fået gennemført, at chartret omfatter retten til god og forsvarlig forvaltning. Som observatør ved Det Europæiske Konvent er det lykkedes ham at sikre, at forfatningsudkastet udtrykkeligt nævner Ombudsmandens institution, udgør et retsgrundlag for en lov om god og forsvarlig forvaltning samt indeholder oplysninger til borgerne om deres muligheder for at klage til de nationale domstole. Hr. Söderman har endvidere givet mig uvurderlig vejledning og støtte til oprettelsen af et ombudsmandsembede i Grækenland. Jeg vil prøve at leve op til de forventninger, der er skabt af den tidligere ombudsmands bedrifter, og udføre hans arbejde ved at opretholde og yderligere udvikle denne institutions kapacitet til at tjene alle EU's borgere så effektivt som muligt.
I årsberetningen for 2002 beskrives de fremskridt, der har været i forbindelse med behandling af klager, fremme af god forvaltning og udbredelse af borgernes kendskab til institutionen. I 2002 steg antallet af klager til 2211, og dermed var det første år i Den Europæiske Ombudsmands historie, at antallet oversteg 2000. Antallet af klager via hjemmesiden og e-mails er stigende. Ca. halvdelen af alle klager modtaget i 2002 blev sendt på denne måde. Derudover blev der modtaget og besvaret over 3.700 elektroniske anmodninger om oplysninger.
Ombudsmanden tog flere forespørgsler op til behandling i 2002 end nogensinde før - 8 % flere end i 2001, herunder to forespørgsler på eget initiativ - og behandlede dem mere effektivt. Ved årets slutning, glæder det mig at kunne meddele, var alle på nær fire forespørgsler færdigbehandlet inden for ét år, som er målsætningen for sagsbehandling. Jeg er forpligtet til at opretholde og udvide vores tjeneste til borgerne ved at bruge ressourcerne så effektivt som muligt, og, når der er behov for det, ansøge om yderligere ressourcer på et realistisk niveau.
Ombudsmanden har endvidere brug for de øvrige institutioners samarbejde for at kunne besvare klagerne hurtigt, detaljeret og korrekt. Årsberetningen for 2002 indeholder mange eksempler på sager, hvor institutionerne og organerne traf hurtige foranstaltninger for at afgøre spørgsmålet, så snart klagen var indgivet, eller reagerede positivt på Ombudsmandens forslag og henstillinger. Ombudsmanden gjorde endvidere en stor indsats i 2002 for at øge den offentlige bevidsthed om borgernes ret til at klage - med indgivelse af klager på en måde, der gjorde en forskel. Vi udarbejdede en vejledning til borgerne, der er udgivet på 11 sprog. Vi udstedte en pressemeddelelse ca. hver 10. dag, og Ombudsmandens arbejde blev præsenteret ved mange lejligheder på seminarer og møder i medlemsstaterne.
Som tidligere national ombudsmand kan jeg bevidne, at Den Europæiske Ombudsmand helt sikkert er blandt de mest kendte ombudsmandsembeder i verden - og formentlig den mest kendte. F.eks. indeholder over 3.000 hjemmesider nu et aktivt link til Den Europæiske Ombudsmands hjemmeside.
I løbet af 2002 foretog Den Europæiske Ombudsmand endvidere de vigtigste forberedelser til EU's kommende udvidelse og blev en af de første EU-institutioner, der nåede ud til borgerne på kandidatlandenes sprog, både skriftligt og elektronisk.
Vi intensiverer nu forberedelserne for at klare overgangen til behandling af klager fra 25 medlemsstater så problemfrit som muligt. Forberedelserne omfatter ansættelse af jurister fra de nye medlemsstater samt indførelse af en forbedret computerdatabase til at assistere i behandlingen af klager.
Ombudsmandens institutioner findes i alle de 10 stater, der tiltræder EU næste år. De er nu fuldt ud integreret i samarbejdsnetværket mellem Den Europæiske Ombudsmand og ombudsmænd og lignende organer i medlemsstaterne. Samarbejdet gennem netværket er udvidet for alle medlemsstater, eksisterende og nye. Netværkets online-ressourcer omfatter f.eks. nu en fast tjeneste, Ombudsman Daily News, til medlemmer og et livligt internetforum til udveksling af oplysninger og idéer.
Hovedformålet med institutionen Den Europæiske Ombudsmand er, som jeg ser det, at hjælpe med at styrke EU's demokratiske tilstedeværelse ved at fremme retsstatsprincippet, god forvaltningsskik og respekt for menneskerettigheder i EU's eksisterende og nye medlemsstater.
Ombudsmanden skal ud over at reagere på klager, der modtages, også spille en proaktiv rolle i at fremme de demokratiske værdier og give borgerne mere indflydelse og flere valgmuligheder.
Jeg vil bygge videre på det, der allerede er opnået og fuldt ud udnytte de muligheder, som den nye teknologi giver mulighed for. Jeg vil samarbejde tæt med netværket af nationale og regionale ombudsmænd for at udvide rammerne for udenretslige klagemuligheder, øge Ombudsmandens institutionelle rolle og nå ud til EU's ældre og unge borgere, oplyse dem om deres rettigheder i henhold til fællesskabsret samt udøve og forsvare disse rettigheder. Beslutningen, der blev vedtaget af Parlamentet i går i Gil-Robles/Tsatsos-betænkningen, vil bidrage betydeligt til disse bestræbelser, og det glæder mig meget.
Hvis forfatningen også kommer til at omfatte en henvisning til systemet med udenretslige klagemuligheder, vil det være en reel og tydelig bedrift for borgerne, der alt for ofte lades i stikken i forbindelse med den europæiske integration. Jeg føler mig forpligtet til at gøre en stor indsats på dette område.
Jeg vil gerne takke lord Stockton for hans fremragende betænkning og de konstruktive forslag. Jeg vil også gerne takke formanden for Udvalget for Andragender, hr. Gemelli, for det engagement og den støtte, som udvalget har vist og fortsat viser i relation til Den Europæiske Ombudsmands arbejde. Siden jeg er tiltrådt, har jeg mødt stor vilje fra mange af EU-institutionerne og -organerne til at samarbejde med Ombudsmanden. Jeg vil især gerne fremhæve den positive indstilling fra formanden, hr. Cox, og fra den ansvarlige kommissær, fru de Palacio.
Jeg ser frem til at fortsætte det tætte samarbejde med alle institutionerne og organerne, både for at forbedre kvaliteten af EU's forvaltning og nå ud til borgerne.
Endelig vil jeg gerne takke alle medlemmerne af Parlamentet til dette møde og give udtryk for min store samarbejdsvilje i forbindelse med det arbejde, der bliver gjort i forbindelse med borgernes problemer, og som ofte ikke anerkendes.

Stockton (PPE-DE).
Hr. formand, der er et udtryk, der hedder "stik den". Ombudsmanden har næsten overgået undertegnede i den detaljerede fremstilling af betænkningen. Der er dog et par punkter, som jeg gerne vil berøre. Det er en stor glæde at se den tidligere ombudsmand, hr. Söderman, i den officielle loge. Han har som sin efterfølger været meget hjælpsom under udarbejdelsen af betænkningen. Nogle af de henstillinger, som jeg har anført i slutningen under "Hvad byder fremtiden på?" blev udarbejdet på grundlag af deres viden og - måske - min frækhed.
Med en beundringsværdig indsats er det lykkedes den tidligere ombudsmand at skabe stor opmærksomhed omkring embedet og placere det på landkortet med hensyn til forvaltning. Det glæder mig, at Kommissionen efter gentagne anmodninger, både fra Udvalget for Andragender og andre, nu alvorligt overvejer at tilslutte sig kodeksen for god forvaltningsskik. Hr. Diamandouros har allerede underrettet mig om, at tingene er begyndt at gå hurtigere, og at der muligvis vil blive opnået resultater i 2005. Han har uden tvivl svunget pisken over Kommissionen.
Der er imidlertid et eller to andre punkter, jeg gerne vil berøre. Ombudsmandens rolle i forbindelse med undersøgelser i samarbejde med Parlamentet er meget væsentlig. Der er ofte spørgsmål - ikke blot som følge af klager eller i nogle tilfælde andragender til Udvalget for Andragender - men også mere generelle spørgsmål, som skal undersøges. Jeg ønsker at se en udvidelse af beføjelserne og samarbejdet, ikke blot med Udvalget for Andragender, men også med andre af Parlamentets områder.
Det er endvidere positivt, at Ombudsmanden har taget initiativ til at oprette og fortsætte arbejdet med nationale og regionale ombudsmænd. Hvis jeg husker korrekt, afholder han en konference i løbet af de næste par år, hvor han vil samle trådene, så Europas borgere har en mere samlet indgangsvinkel til begrebet ombudsmand, både på nationalt og regionalt plan. Jeg vil gerne opfordre ham til sørge for, at mindst ét medlem af Udvalget for Andragender deltager i konferencen, hvis det er muligt, så der er en form for kontinuitet - en lige linje. Vi ved alle, hvor let spørgsmål af stor vigtighed for den enkelte borger forsvinder, når de skal igennem hele systemet via de enkelte afdelinger, udvalg eller direktorater osv. En af Parlamentets opgaver er at sikre, at der er så få huller som muligt, og at så få spørgsmål som muligt forsvinder i disse huller.
Det har endvidere været vigtigt i udviklingen af forholdet til borgerne i de nye medlemsstater. Vi har måske en tendens til at glemme, hvor fortrolige vi som borgere er blevet med mange af institutionerne, og hvor fortrolige vi er blevet med nogle af mekanismerne. De tal, som ombudsmanden nævnte, viser, at den europæiske borger er blevet meget bevidst om institutionerne. Det er dog ikke nødvendigvis tilfældet for de nye medlemsstater. Derfor bør vi måske koncentrere vores ressourcer og indsats om at bringe deres kendskab og forståelse på højde med det kendskab og den forståelse, som resten af de europæiske borgere har.
Jeg vil endnu en gang gerne takke hr. Söderman. Han har været fantastisk venlig over for mig, og han har ved mere end én lejlighed vist, at han ikke blot har stor indsigt i sagerne, men også en måske lidt atypisk sans for humor i relation til udarbejdelsen af resultaterne. Jeg vil gerne anbefale betænkningen til Parlamentet og takke den nuværende ombudsmand for de venlige ord.
Formanden.
Hr. Söderman, bemærkningen om den humoristiske sans er en kompliment, som er særlig betydningsfuld, når den kommer fra en brite.

De Palacio
Hr. formand, hr. ombudsmand, hr. Söderman, mine damer og herrer, denne forhandling finder sted på et centralt tidspunkt, da den drejer sig om en årsberetning, der er udarbejdet og forelagt af den forrige ombudsmand, eftersom hr. Diamandouros først tiltrådte som ombudsmand i april 2003.
Kommissionen havde allerede lejlighed til at mødes med den nye ombudsmand i begyndelsen af april og lykønske ham med valget samt udtrykke vores håb om, at vi får et godt samarbejde, og at han får stor succes med arbejdet, bl.a. fordi hans forgænger har givet ham meget at leve op til. Når man har meget at leve op til, kræver det en ekstra indsats, men jeg er sikker på, at hr. Diamandouros vil klare denne udfordring med succes.
Under den forrige forhandling om Den Europæiske Ombudsmands aktiviteter i 2001 havde Kommissionen også grund til at lykønske hr. Söderman. Denne gang sker det på grund af hans pionérindsats for at få etableret det europæiske mæglingssystem, og jeg er ikke i tvivl om, at vi vil kæmpe videre ved hr. Diamandouros' side med samme dygtighed, initiativ og fremdrift.
Ligesom ordføreren kan Kommissionen kun glæde sig over oprettelsen af netværk med nationale og regionale ombudsmænd og over de bemærkelsesværdige forbedringer, han har lavet for at få en hurtigere sagsbehandling, samt over hans bidrag til konventet og den aktive forberedelse af udvidelsen.
Med hensyn til sagsbehandlingen af klagerne glæder Kommissionen sig over Parlamentets beslutning, der har betydet, at de europæiske myndigheder ved talrige lejligheder har taget passende skridt for at finde en løsning, så snart de var blevet orienteret om det pågældende problem, mens problemerne i andre tilfælde er blevet løst ved en gensidig aftale.
Vi er her for at tjene borgernes interesser. Derfor har Kommissionen altid bestræbt sig på at arbejde tæt sammen med Ombudsmanden i den daglige behandling af de enkelte klager. Det er dog korrekt, at der til tider er meningsforskelle. Det er naturligvis forståeligt, men der er altid en åben og konstruktiv dialog.
Med hensyn til kodeksen for god forvaltningsskik, som ordføreren, lord Stockton, har henvist så tydeligt til - jeg takker for den positive indsats - arbejder Kommissionen på sagen, men det er nødvendigt at time tingene omhyggeligt. Kommissionens kodeks, der overordnet og i det væsentligste svarer til den, vi i sin tid diskuterede og drøftede med hr. Söderman, og som Parlamentet vedtog, trådte i kraft i november 2001. Den første gennemførelsesberetning er blevet udarbejdet, men der er ikke gået tilstrækkelig lang tid til, at vi kan danne os en fuldstændig og færdig idé om, hvordan den nuværende forordning fungerer, og dermed om den eventuelt kan forbedres.
Der er desuden et yderligere spørgsmål. Den anden gennemførelsesberetning er under udarbejdelse for alle institutionerne. Selv om den dækker alle institutionerne - den skal gøre det muligt at fastlægge en fælles kurs for dem alle - skal vi huske på, at vi endnu ikke kender resultatet af regeringskonferencen. Hvis den tekst, konventet vedtager, bliver vedtaget af regeringskonferencen, får vi et retsgrundlag med henblik på at kunne tage initiativ til en fælles kodeks for alle institutionerne i en fælles beslutningsprocedure med Parlamentet. I den nuværende situation, der som bekendt er baseret på traktatens artikel 308, er der kun tale om, at Europa-Parlamentet afgiver en udtalelse, som desuden skal være enstemmig. I denne forbindelse er det vigtigt at se, hvilket resultat regeringskonferencen når frem til, før vi tager endelige skridt i denne henseende.
Hvad angår aktindsigten i forbindelse med overtrædelsesproceduren, må vi ikke glemme, at overtrædelsesproceduren er et særligt instrument, Kommissionen har til sin rådighed, og som har til formål at sikre, at fællesskabsretten bliver efterlevet. Det er absolut nødvendigt, at Kommissionen kan gennemføre sine undersøgelser og gå i dialog med medlemsstaterne helt selvstændigt. Det er nødvendigt, at Kommissionen har den nødvendige manøvremargen til at udøve denne magt. Det er derfor et spørgsmål om balance mellem kravene om gennemsigtighed og behovet for den nødvendige fortrolighed i dialogen mellem Kommissionen og medlemsstaterne. På den anden side har Domstolens retspraksis skabt en juridisk ramme på området, vi ikke kan sidde overhørig. Med hensyn til de afsluttede overtrædelsessager har Kommissionen dog revideret sin praksis, og der er nu i princippet aktindsigt i henhold til forordning (EF) nr. 1049/2001.
Mine damer og herrer, jeg vil gerne gentage min tak til ordføreren, lord Stockton, og lykønske ham offentligt samt give den nye ombudsmand, hr. Diamandouros, Kommissionens fulde opbakning og støtte, som det var tilfældet med hans forgænger. Jeg kan dog ikke afslutte mit indlæg uden at komme med en berettiget ros. Hr. Diamandouros har netop sagt, at ombudsmandsinstitutionens vigtigste rolle er at styrke EU's demokratiske tilstedeværelse og fremme retsstaten, god forvaltningsskik og respekten for menneskerettighederne.
I denne henseende bør vi alle takke hr. Söderman for hans indsats og arbejde i løbet af årene, for han har som leder af ombudsmandsinstitutionen arbejdet for og opnået denne forbedring og styrkelse af retsstaten, den gode forvaltningsskik og respekten for menneskerettighederne i hele EU og endda i de nye ansøgerlande, som om kort tid også er medlemmer af Unionen.
Gemelli (PPE-DE).
Hr. formand, kære kolleger, også jeg vil gerne rette en tak til Jacob Söderman for at have påtaget sig rollen som ombudsmand på det tidspunkt, hvor Ombudsmanden blev indført, og således for langsomt at have bygget denne rolle op.
I dag vil jeg gerne byde velkommen til den nye ombudsmand, som skal løfte denne værdifulde arv. Som kommissæren, fru de Palacio, så rigtigt sagde, har vi sat vores mål højt, og derfor skal vi blive ved med at hæve det juridiske og kulturelle niveau og ikke mindst med at udbrede kendskabet til Ombudsmanden.
Jeg må sige, at vi fik et bevis for dette kendskabs udbredelse, da der ved valget af den nye ombudsmand var utroligt mange kandidater, som ansøgte Europa-Parlamentet om denne stilling. Parlamentet valgte så hr. Diamandouros, som får vores fulde støtte i det forløb, han skal gennemgå for at opbygge og styrke Ombudsmandens rolle. Det er en rolle, der så afgjort bør udbredes til medlemsstaterne - i Italien og i mange andre medlemsstater eksisterer der ikke en national ombudsmand, hvilket der til gengæld gør i mange andre lande - og også til de tiltrædende lande.
Derfor agter vi også at støtte det foruminitiativ, som Den Europæiske Ombudsmand har foreslået, og som ordføreren, hr. Stockton, var inde på. Det skal være et åbent forum på alle niveauer - både på lokalt, regionalt og nationalt niveau - og det skal give rig mulighed for kommunikation og meningsudveksling, når det gælder denne institutions måde at fungere på.
Det glæder mig meget, at ombudsmanden også har stillet et andet forslag, nemlig at gøre en forbedring af den udenretslige klageprocedure til Ombudsmandens ansvar, hvilket ligeledes har til formål at gøre forbindelserne mellem institutionerne og borgerne mere konkrete. I dag - og det kommer jeg ind på senere, eftersom jeg skal tale tre gange - er det nødvendigt at styrke de institutioner, som beskytter og forsvarer borgernes rettigheder. Jeg tror, at hr. Diamandouros kan løse denne opgave takket være den vilje, han har vist, og takket være sine tidligere erfaringer som national ombudsmand. Jeg vil således gerne rette en tak til ham og give udtryk for vores støtte til hans kommende arbejde.

Thors (ELDR).
Hr. formand, hr. kommissær, kære ombudsmænd, jeg vil gerne takke hr. Söderman for, at han er her i dag, for hans arbejde, men også for den glæde, som han altid spreder, hvor end han kommer frem. Jeg er glad for, at The Earl of Stockton også nævnte det.
Vi har kunnet følge med i årsberetningen for 2002. Det er en gedigen årsberetning, som bygger på et gedigent og solidt arbejde. Tonen er lys, vi ser fremad. Lad mig dog med nordisk ligefremhed sige, at der nok også er nogle problemer i relationerne mellem Europa-Parlamentet, Kommissionen og Ombudsmanden. Et problem er, at Kommissionen ikke har reageret på nogle af de betænkninger, som vi har skrevet på baggrund af Ombudsmandens forskellige beretninger. Det er et vakuum, som vi burde gøre noget ved.
Et andet problem, som vi skal tage fat om, når regeringskonferencen er afsluttet, er, at forslaget til ændring af Ombudsmandens statut faktisk er strandet. Forslaget er ikke gået videre, og vi har ikke fået de nødvendige garantier for Ombudsmandens generelle aktindsigt. Vi må tage et nyt afsæt, når regeringskonferencen er afsluttet. Ombudsmanden nævnes ganske vist i forslaget til forfatning, men jeg tror, at vi er mange, som havde forestillet os en endnu stærkere position for Ombudsmanden som institution.
Det er en slags skæbnens ironi, at vi i dag drøfter Ombudsmandens beretning, den Ombudsmand, der skal modvirke dårlig forvaltning, når resten af huset er fyldt med rygter om mislighed i embedsførelsen og Eurostat. Det er selvfølgelig ikke grundlag for en juridisk stillingtagen til Eurostat og til det, der er sket, men man spørger sig selv, om de administrative forbindelser mellem de forskellige europæiske kontrolorganer er, som de skal være. Hvordan kan det være, at Revisionsretten ikke har fundet nogen fejl hos Eurostat? Hvordan kan det være, at OLAF's meddelelser til Kommissionens generalsekretær har været så hemmelige, at kommissærerne ikke har fået disse meddelelser? Der stilles mange spørgsmål omkring informationsgangen i Eurostat-sagen. Jeg tror, at det ville være ganske udmærket, hvis den nye ombudsmand kunne undersøge forholdene mellem revisions- og kontrolorganerne og se, om de opfylder kravene til god administration og tilstrækkelig åbenhed.
Jeg respekterer fuldt ud Ombudsmandens uafhængighed, men jeg tror alligevel, at det kunne være en idé, som ombudsmandsembedet kunne have for øje i det kommende arbejde. Jeg vil lykønske vores nyvalgte ombudsmand med hans arbejde. Vi ved, at han allerede har sat sig gode spor i vores forvaltning.
Dhaene (Verts/ALE).
Hr. formand, fru kommissær, de herrer ombudsmænd, kære kolleger, først vil jeg give The Earl of Stockton en kompliment for denne betænkning, som min gruppe fuldt ud støtter. Når man taler om Europas fremtid og om den fremtidige forfatning, sammenligner man sommetider med en vægt. På den ene side skal Unionen være demokratisk og åben, og på den anden side skal den være effektiv og funktionel. Vi i Parlamentet skal overvåge denne vægt og sikre, at balancen ikke forrykkes for meget på bekostning af åbenhed. Jeg byder Jacob Söderman, den første europæiske ombudsmand, velkommen. Vi drøfter i dag hans sidste beretning, og jeg takker ham endnu en gang på min gruppes vegne for hans årelange arbejde. Han har til stadighed understreget, at gennemsigtighed og åbenhed er de billigste midler til at sikre en god forvaltning og bekæmpe svig. Jeg vil ikke komme ind på Eurostat-sagen her, for så ville vi komme for langt væk fra emnet.
Ombudsmandens årlige beretninger har også vist os, hvordan borgeres klager over dårlig forvaltning kan føre til konkrete forbedringer af den måde, institutioner arbejder på. I de fleste tilfælde reagerede institutionerne positivt på Ombudsmandens kommentarer, og der blev fundet løsninger på klagerne. Sommetider nægtede den pågældende institution imidlertid at ændre dårlige regler og dårlig praksis. I sådanne tilfælde kan Ombudsmanden gå til Parlamentet med en særberetning.
I øjeblikket er der to af den slags sager, der gør sig gældende. Der er behov for en fælles kodeks for god forvaltningsskik for alle institutioner. Det har Parlamentet besluttet på grundlag af Perry-betænkningen. Jeg kan stadig ikke indse, hvorfor det skal være så problematisk, især for Kommissionen, som netop bør optræde som et godt eksempel. Hvorfor venter vi på regeringskonferencen, når vi selv kunne tage initiativet?
Den anden betænkning, som hr. Lambert var ordfører for, vedrører databeskyttelse og brug af databeskyttelse til at kræve hemmeligholdelse af ting, som egentlig skal have en offentlig karakter. Her er der to fundamentale rettigheder, der støder sammen, dels retten til information, dels retten til beskyttelse af personlige oplysninger. Jeg vil gerne i den forbindelse spørge Kommissionen, hvordan den agter at løse dette spørgsmål og problemerne mellem vores institutioner.

Diamandouros
Hr. formand, jeg vil gerne svare ganske kort. Jeg vil starte med at takke kommissæren, formanden for Udvalget for Andragender og medlemmerne af Parlamentet for deres kommentarer og især for deres meget varme ord til Jacob Söderman og det embede, som han har opbygget og givet videre.
Jeg vil som svar til lord Stockton hurtigt sige, at Ombudsmanden altid har inviteret og inddraget medlemmerne af Parlamentet og haft mange møder med nationale ombudsmænd. Vi havde et møde i Athen i april 2003, og vi skal snart have et nyt møde med de nationale ombudsmænd i Haag i 2005. Så der er regelmæssige møder hvert andet år.
På mødet i Athen var formanden for Udvalget for Andragender, hr. Gemelli, inviteret, og denne deltog og bidrog væsentligt til mødet. Vi har i sinde at fortsætte på denne måde fremover. Jeg er enig i, at det er af afgørende betydning, at alle føler, at der er nogen, der vil arbejde for deres sag, og det vil vi fortsætte med.
Med hensyn til kommissærens kommentarer vil jeg gerne takke hende for de venlige ord. I min stilling som Ombudsmand ligger det mig meget på sinde at arbejde tæt sammen med Kommissionen i forsøget på at fremme den eventuelle vedtagelse af det, jeg vil kalde "en europæisk administrativ lov". Jeg erkender, at det skal gøres med omhu, så det, der kommer ud af det, er anvendeligt og bedste praksis. Jeg vil opfordre Kommissionen til at vedtage denne lov hurtigst muligt. Regeringskonferencen er helt bestemt vigtig, og vi kan starte med at gøre forberedelser til denne, så vi kan fuldføre den opgave, som ligger alle meget på sinde. Det vil også medvirke til afslutningen på hele processen med at oprette en ensartet administrativ lov så hurtigt som muligt.
Jeg vil gerne takke hr. Gemelli endnu en gang for hans kommentarer og fastholde, at der er behov for samarbejde på alle trin. Det er min ufravigelige hensigt at samarbejde med involverede på regionalt og lokalt plan. Jeg har allerede været i hr. Gemellis fædreland, og jeg har også mødt Tysklands nationale ombudsmand og udvalg for andragender. Jeg har endvidere været i Spanien i sidste uge. Jeg har således allerede besøgt tre af de seks lande, hvori der er et stort antal regionale og lokale ombudsmænd, og jeg vil fortsætte mine besøg.
Jeg bifalder også stærkt hr. Gemellis store støtte til forslaget om, at det vil være hensigtsmæssigt, at regeringskonferencen inkluderer en udtrykkelig anerkendelse af udenretslige klagemuligheder i del III i forfatningsudkastet som supplement til de retslige klagemuligheder, der naturligvis allerede anerkendes udtrykkeligt i det pågældende dokument.
Med hensyn til fru Thors' uhyre vigtige kommentar vil jeg meget gerne sige - og jeg vil endnu en gang takke hende for kommentaren - at jeg er enig i, at der er et retsligt tomrum, som skal undersøges. Jeg håber meget at kunne arbejde sammen med Udvalget for Andragender om at afhjælpe dette problem.
Statutten skal også gennemgås endnu en gang efter regeringskonferencen, og jeg vil sikre, at gennemgangen foretages. Jeg er altid på udkig efter områder, hvor Ombudsmanden kan tage initiativer til at forsvare borgernes rettigheder. Jeg ønsker endvidere at gribe sådan et spørgsmål an ud fra en retslig angrebsvinkel. Jeg ønsker bestemt ikke at konkurrere med Parlamentet om spørgsmål, der omhandler Parlamentets egen politiske kompetence, og som bør være op til Parlamentet selv at træffe afgørelse om.
Bortset fra det glæder jeg mig meget til at arbejde sammen med Parlamentet om udarbejdelsen af initiativer til at styrke borgernes rettigheder i hele EU.
Mange tak for forslagene.
Formanden.
Tak, hr. Diamandouros.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 12.00.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0239/2003) af González Álvarez for Udvalget for Andragender om resultatet af arbejdet i Udvalget for Andragender i parlamentsåret 2002-2003 (2003/2069(INI)).
Gemelli (PPE-DE)
Hr. formand, kære kolleger, først vil jeg gerne lykønske og takke Laura González Álvarez, som har udarbejdet denne betænkning, for hendes store støtte til Udvalget for Andragender og for det store engagement, som hun lagde for dagen i forbindelserne med alle parlamentsmedlemmerne og med mig personligt under arbejdet i Udvalget for Andragender. Hun har nu valgt at påtage sig hvervet som minister i regionen Asturias, og derfor byder vi hende velkommen i denne nye rolle og ønsker hende held og lykke med arbejdet, som hun uden tvivl vil udføre på sin sædvanlige lydhøre måde.
Jeg vil også gerne takke kommissæren, Loyola de Palacio, og lade denne tak omfatte hele Kommissionen, idet forbindelserne mellem Kommissionens tjenestemænd og Udvalget for Andragender efterhånden er blevet normaliseret og gjort regelmæssige, hvilket skyldes, at medlemmerne af Udvalget for Andragender gradvist har fået forståelse for Kommissionens problemer, og at de tjenestemænd, der behandler borgernes problemer, er gået bort fra en bureaukratisk sprogbrug.
Et vidnesbyrd om dette er det øgede antal andragender og borgernes større bevidsthed om, at de kan benytte dette instrument til at gøre opmærksom på problemer, det vil sige den større bevidsthed, som de europæiske borgere gradvist får om EU-borgerskabet og den europæiske dimension.
Det fremgår af de statistikker og oplysninger, som fru González Álvarez giver os, at både antallet af andragender og antallet af andragere er steget utroligt meget. Denne stigning i antallet af andragender og andragere er netop et bevis på, at Europa-Parlamentet og de andre EU-institutioner giver borgerne nogle stadig større garantier, hvad deres problemer angår. Borgerne er meget små i forhold til det gigantiske institutionsapparat og den omfattende globalisering. Efter min mening er det så afgjort hensigtsmæssigt, at vi sørger for andragender, for en Ombudsmand og for alt, hvad der kan være med til at gøre borgerne større i forhold til de gigantiske ting, som vi skaber i dag, og som vi bliver ved med at skabe.
Vi har ligeledes gjort en indsats i Italien - der er det land, som har formandskabet i øjeblikket - for at anmode om, at man også sørger for at styrke dette organ i forbindelse med hele EU-formandskabets program. Vi har mødt ministeren, hr. Buttiglione, statssekretærerne hr. Caldoro og hr. Nucara og næstformanden for Deputeretkammeret, hr. Publio Fiori, men vi har også og ikke mindst mødt de fire formænd for de myndigheder, som på en vis måde erstatter en national ombudsmand, nemlig professor Rasi (beskyttelse af privatlivets fred), professor Ranci (energi), professor Tesauro (konkurrence) og professor Cheli (kommunikation). Vi har bedt dem om, at de inden for deres kompetenceområder i højere grad lægger vægt på borgernes skæbne end på at løse kompetence- og virksomhedskonflikter. Inden for disse store institutioner kommer man nemlig ofte bort fra det væsentlige, fordi der skal løses kompetencekonflikter. Men vi skal tage et spørgsmål op, der er vigtigere end kompetencekonflikter, nemlig at sørge for, at disse institutioner virkelig repræsenterer borgerne. Derfor skal det hele tiden efterprøves, om de holder sig til det mandat, som borgerne har givet dem, og det kan kun lade sig gøre, hvis det lykkes os at styrke disse institutioners borgerbeskyttende rolle.
Jeg vil gerne tilføje meget kort, at vi i Udvalget for Andragender skal sørge for et velstruktureret system i Parlamentet, så vi kan kommunikere med de andre udvalg, og det kommer formodentlig til at ske via en ændring af Parlamentets forretningsorden. Desuden må vi ikke på noget tidspunkt have kompetencekonflikter, men skal skabe synergiforbindelser og samarbejde.
Hvad initiativbetænkningerne angår, vil jeg kort sige, at vi måske også i dette tilfælde burde ændre forretningsordenen, eftersom de initiativbetænkninger, der besluttes på Formandskonferencen, så afgjort bør ende på plenarforsamlingen, da de allerede har fulgt udvalgsproceduren med ordførernes udpegelse, betænkningens udarbejdelse osv. og ikke kan standses af noget organ. Hvis der skal være et filter, skal det efter min mening allerede ske, når man undersøger anmodningerne om at udarbejde sådanne betænkninger.
Det tredje og sidste punkt vedrører omstruktureringen af Udvalget for Andragender. Jeg går ikke ind for nominalisme. Hvis Udvalget for Andragender ikke skal forblive, som det er, men beskæftige sig med andre ting, er det absolut nødvendigt med en omstrukturering af dets sekretariat, for ellers bliver dette ikke muligt. Hvis sekretariatet og dets struktur forbliver uændret, kan Udvalget for Andragender ikke beskæftige sig med andre ting.

De Palacio
Hr. formand, mine damer og herrer, Kommissionen har studeret årsberetningen fra Udvalget for Andragender for 2002-2003 med stor interesse. Ud over gennemgangen af de mange indgivne andragender har udvalget skullet tage sig af valget af den nye Europæiske Ombudsmand, og det har udført sin opgave fremragende ved at arrangere høringerne med kandidaterne effektivt og stringent.
På den anden side blev der udarbejdet en række initiativbetænkninger om principielle spørgsmål som f.eks. Perry og Kesslers betænkning om retten til at indgive andragender på tærskelen til det 21. århundrede, hr. Gemellis betænkning om en styrkelse af retten til at indgive andragender vedrørende en revision af EF-traktaten og hr. de Rossas betænkning, som indholdt hans udvalgs bidrag til konventet.
Jeg vil gerne endnu en gang gentage, at Kommissionen er særlig bevidst om andragendernes betydning som barometer for de europæiske borgeres daglige bekymringer. Udvalget for Andragender er på denne baggrund uerstatteligt, da det er det ideelle sted at etablere direkte forbindelser mellem borgerne og Parlamentet.
Udvidelsen vil på den anden side betyde, at udvalget bliver et privilegeret barometer for fremskridtene i den europæiske integration. Jeg forstår derfor Deres ønske om at styrke udvalgets administrative kapacitet med henblik på at kunne håndtere den forventede strøm af et stort antal nye andragender fra borgerne i medlemsstaterne bedst muligt. Her kan jeg kun anerkende og støtte det, som hr. Gemelli netop har sagt.
Kommissionen er for sin del indstillet på at forbedre sine egne procedurer, og som den flere gange har givet udtryk for, er den parat til med Parlamentet og Rådet at diskutere en eventuel ændring af proceduren fra 1989 til udveksling af skrivelser om behandlingen af andragender.
Jeg vil gerne takke fru González Álvarez for hendes betænkning. Hun kan ikke deltage i forhandlingen i dag, og jeg ønsker hende held og lykke med hendes nye ansvarsområder. Jeg anerkender den rolle, som de nye andragender spiller i at skaffe information om de tjenester, der drejer sig om gennemførelse af fællesskabsretten, og vi vil gøre alt, hvad vi kan, for at koordinere Kommissionens tjenestegrenes aktioner bedst muligt med Udvalget for Andragender.
Jeg vil gerne takke hr. Gemelli, der har erkendt, at der i de seneste år er sket en tydelig forbedring med hensyn til Kommissionens svar, og i særdeleshed dens tjenestemænds. Jeg takker ham på vegne af alle Kommissionens tjenestemænd, der yder en fremragende indsats, og som jeg vil videregive hr. Gemellis ord, for jeg synes, at de er berettigede.
Jeg synes, at de gode, arbejdsmæssige forbindelser, der er bygget op mellem Kommissionen, Ombudsmanden og Udvalget for Andragender, er prisværdige.
Hr. formand, der er brug for at gøre den rolle, som Udvalget for Andragender spiller, mere kendt i offentligheden. I denne henseende vil Kommissionen fortsat støtte dets indsats, og jeg håber, at vi også fremover kan lykønske os selv, fordi vi kommer videre, fordi vi tager skridt fremad og opnår det, hr. Gemelli har nævnt, det vil sige, at borgerne i denne stadig mere komplekse og globaliserede verden ikke skal føle sig små, men derimod vokse i selvrespekt, handlekraft og som mennesker.
Descamps (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, González Alvarez-betænkningen behandler resultatet af arbejdet i Udvalget for Andragender i parlamentsåret 2002-2003. Den rejser ikke rigtigt noget nyt spørgsmål, eftersom den hovedsageligt fremlægger et aktivitetsregnskab for det parlamentariske udvalg og bekræfter dets rolle. De ændringsforslag, jeg havde stillet på vegne af PPE-DE-Gruppen, og som blev vedtaget, bibringer imidlertid arbejdsmetoderne nogle forbedringer, idet de især insisterer på at skabe offentlighed om udvalget. Vi skal også koncentrere os om at svare andragerne hurtigere.
Som González Alvarez-betænkningen understreger, er Udvalget for Andragender af natur en slags forbindelsesled mellem de europæiske borgere og Parlamentet. I betragtning af dets nære tilknytning til de europæiske borgere, får det større og større betydning. Dets aktivitet skal videreføres, intensiveres og styrkes, og det skal blive frygtindgydende effektivt med henblik på udvidelsen.
Hvis det skal lykkes, skal vi især sørge for, at kendskabet til Udvalget for Andragender udbredes. Faktisk fastslår punkt 23, at Europa-Parlamentet anmoder om, at der med henblik på de nye medlemsstaters tiltrædelse af EU træffes yderligere foranstaltninger til at sikre, at de nye EU-borgere får kendskab til den ret til at indgive andragender til Europa-Parlamentet, Kommissionen og Ombudsmanden, som de råder over i henhold til traktatens artikel 21 og 194.
I lyset heraf er det hensigtsmæssigt, at vores udvalg forbedrer sit omdømme over for borgerne med henblik på de kolossale udfordringer, Unionen står over for. Målet med betænkningen er ud over dens fremlæggelse af tingenes nuværende tilstand således hovedsageligt at hjælpe Udvalget for Andragender med at udvikle sig tilfredsstillende og indfri sin målsætning på konkret vis, nemlig at være det direkte redskab, der sørger for, at borgerskab kan udøves i et udvidet Europa, og for reelt at bringe Europa tættere på borgerne.
Thors (ELDR).
Hr. formand, fru kommissær, også jeg vil gerne sende min varmeste tak til fru González Álvarez for vores venskab og det gode stykke arbejde, som er gjort. Vi savner hende allerede i Europa-Parlamentet. Jeg vil også takke sekretariatet i Udvalget for Andragender for en stor og fremgangsrig indsats. Med få ekstra ressourcer har vi udført et stort stykke ekstraarbejde, og vi har været relativt synlige.
Jeg synes, at det har været et fremgangsrigt år. Siden vores seneste forhandling er hr. Perrys betænkning blevet aktuel. Vi har The Earl of Stocktons betænkning om Reverend Owen og fru Fourtous betænkning, som har skabt resultater vedrørende brystimplantater af silikone. Vi kommer også til at forhandle om bushmeat og dissemineret sklerose. Desværre kommer vi ikke videre, når det gælder den spanske vandplan.
Vi er dog alle enige om, at vi inden udvidelsen skal have udviklet håndteringen af andragender særligt i begyndelsen af proceduren og tage imod den samarbejdshånd, som Ombudsmanden rakte ud for omtrent et år siden. Jeg tror, at det er en vigtig opgave, særligt inden udvidelsen.
En ting, som bekymrer mig, er de tilfælde, hvor klagemål til Kommissionen på grundlag af artikel 226 og andragender til udvalget berører samme forhold. Der burde være en æreskodeks, således at Kommissionen kun meddeler sit svar på spørgsmålene til Udvalget for Andragender.
Til slut vil jeg sige, at vores andragender fungerer som en slags medborgerinitiativ, som vil komme med i den nye grundlov.
Aaltonen (Verts/ALE).
Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, det har været vidunderligt at starte dagen med at lytte til folk her, der faktisk prøver at overgå hinanden i at overøse min landsmand, Jacob Söderman, med dybtfølt ros. Held og lykke til dem, som skal fortsætte dette arbejde.
Som et forholdsvist nyt medlem af Udvalget for Andragender har det været særligt interessant for mig at stifte bekendtskab med dets arbejde, herunder at sætte mig ind i betænkningen om resultatet af arbejdet. Især nu, hvor vi har en forhandling om Udvalget for Andragenders fremtid, er det fortrinligt, at vi har en betænkning, der kan få en til at indse, efter at have læst den, at Udvalget for Andragenders særlige stilling blandt alle udvalgene ikke kan fremhæves nok.
Det er dog vigtigt, at der vedtages ordentlig lovgivning på europæisk plan, især på områder som miljøbeskyttelse, hvor problemerne ikke anerkender de internationale grænser. Men hvordan vil det gavne os eller miljøet, hvis medlemsstaterne kun anvender europæisk lovgivning, når den ikke er i modstrid med andre interesser? Selv om de nationale myndigheder og i sidste ende domstolene primært er ansvarlige for at overvåge, at fællesskabslovgivningen efterleves, er der også behov for at få adgang til europæisk retlig prøvelse, når borgerne ikke opfylder deres forpligtelser. Eftersom en almindelig borger generelt ikke er i stand til at lade en sag afgøre ved EF-Domstolen, er vedkommendes umiddelbare muligheder enten at indgive klage til Kommissionen eller at indgive andragender til Europa-Parlamentet. Det er naturligvis primært Kommissionens opgave på EU's vegne at overvåge, at fællesskabslovgivningen efterleves, men på den anden side synes den ikke altid alt for ivrig efter at gribe ind i medlemsstaternes anliggender. 
Det er sjældent, at der kommer andragender fra Finland eller de andre nordiske lande. En enkeltstående sag, som truer naturens mangfoldighed i Finland, er Vuosaari-havneprojektet i Helsinki, og den sag blev prøvet af Fællesskabet efter at have gennemgået netop denne proces for andragender, som har været nyttesløs ifølge de finske myndigheder. Vuosaari er et eksempel på en sag, hvor Kommissionen af den ene eller anden årsag ikke har været i stand til at gribe ind. 
Når De læser Laura González Álvarez' betænkning, kan man dog sige, at Udvalget for Andragender har vist sig at være en fortrinlig vej til åbent demokrati og virkelige, konkrete resultater.

Formanden.
Fru Aaltonen, alle synspunkter er naturligvis forståelige alt efter, hvilket eksempel man kommer med. Hvis De havde været til stede her i salen, da vi drøftede et meget vigtigt "nationalt" spørgsmål - nemlig en velkendt virksomhedssituation i Frankrig - ville De have set, at Kommissionen ikke tager sig af sådanne spørgsmål. Det skal da også siges, at der blev sagt nogle ting til kommissær Monti, som man normalt ikke engang siger under parlamentsforhandlingerne. Dette siger jeg som bevis på, at Kommissionen i nogle tilfælde - når det er nødvendigt - netop er meget opmærksom på nationale anliggender.

Perry, Roy (PPE-DE).
Hr. formand, som medlemmerne ved, er det kutyme at takke ordføreren i vores taler. Det gør jeg gerne i dette tilfælde, men som hr. Gemelli, formanden for udvalget, ønsker jeg at gå lidt videre end normalt og give udtryk for min store glæde over det arbejde, som fru González har udført igennem så mange år i Udvalget for Andragender. Hun og jeg har ret forskellige politiske synspunkter, men i Udvalget for Andragender har vi erfaret, at vi alle, uanset nationalitet eller politik, har en fælles interesse i at beskytte den enkelte borgers rettigheder. Fru González har uden tvivl kæmpet en brav kamp for borgerne i Spanien og især for miljøet i sit elskede fædreland.
EU beskyldes ofte for at have et demokratisk underskud. Nogle gange er kritikken rimelig, andre gange er den overdrevet, men Udvalget for Andragender repræsenterer en meget håndgribelig mulighed, som borgere kan benytte sig af, når de ønsker at indgive en klage til Parlamentet og få den behandlet grundigt og korrekt.
Jeg siger sommetider, at alle dele af livet er repræsenteret i Udvalget for Andragender. Jeg vil nævne et par eksempler fra mit fædreland, Det Forenede Kongerige. Der er britiske pensionister, som lever i Spanien - og hvem kan bebrejde dem det! - men den britiske regering har ikke ønsket at give dem det varmetilskud for vinterhalvåret, som de har krav på. Først efter at have indgivet et andragende til Parlamentet modtog de det pågældende tilskud. En tysk borger, der bor i min valgkreds, mente, at han var berettiget til en pension fra den tyske regering. Regeringen nægtede at udbetale pensionen. Han indgav et andragende til Parlamentet, og den tyske regering accepterede derefter at udbetale pensionen. Pensionen blev endvidere udbetalt med tilbagevirkende kraft til 1995, så det var et meget velkomment tilskud til hans indtægt.
Det britiske toldvæsen prøvede at afholde britiske borgere fra at udøve deres ret til at rejse til Frankrig for at købe fine vine, som landet er kendt for. Efter indgivelsen af andragender er der sat en stopper for dette, og det britiske toldvæsen er underrettet om, at det ikke mere skal konfiskere - ikke blot vin - men også britiske borgeres biler.
Indgivelse af andragender er en måde, hvorpå der kan rejses spørgsmål i Parlamentet. Senere i formiddag vil der være en forhandling om andragender vedrørende Lloyd's i London. Jeg vil også lykønske Kommissionens personale og tjenestemænd. De behandler vores anmodninger meget tilfredsstillende.
Desværre er Rådet ikke lige så imødekommende. Jeg kan se, at sæderne er tomme, og at Rådet tilsyneladende hverken er interesseret i Ombudsmandens arbejde eller arbejdet i Udvalget for Andragender. Det er beklageligt. Det er ikke det italienske formandskabs skyld, det er et problem, der har eksisteret i lang tid, og som involverer alle rådene.
Inden vi falder helt i svime, vil jeg dog henlede opmærksomheden på problemet med kodeksen for god forvaltningsskik. Jeg har hørt, hvad kommissær de Palacio har sagt. Jeg er sikker på, at hun har hjertet på rette sted, men det er på høje tid, at vi har en kodeks for god forvaltningsskik, der er bindende for institutionerne - ikke frivillig - og som er ens for alle institutionerne. Jeg mener ikke, at 2005 er nær godt nok. Vi har ventet alt for længe på denne kodeks, og hvis Kommissionen blot vil vedtage den, er jeg sikker på, at mange af de problemer, som institutionerne kæmper med, vil forsvinde.
Jeg vil gerne takke fru González for hendes arbejde. Udvalget betragtes muligvis ikke som et af de vigtigste udvalg i Parlamentet, men det er helt klart det bedste, når det drejer sig om at beskytte Europas borgere.

Mathieu (EDD).
Hr. formand, kære kolleger, Udvalget for Andragender indtager ofte en central plads i forhandlingerne i Europa-Parlamentet, og selv om det indimellem trues af nedlæggelse, fortjener det al vores opmærksomhed.
Jeg vil derfor gerne benytte det seneste resultat til at understrege, at dette udvalg er den bedste indikator for en række vanskeligheder, som borgerne støder på, for deres spørgsmål, deres forventninger og desværre også af og til deres skuffelser over EU. Langt den største del af andragenderne kommer fra borgere, som tror på den europæiske konstruktion og de håb, den bringer.
Jeg ønsker ikke at fornærme Dem ved at minde Dem om de utallige målsætninger, som er indskrevet i de nuværende traktater og er under udarbejdelse. Denne betænkning er vældig god, eftersom den forsøger at give nogle praktiske og politiske svar på tingene. Udvalget for Andragender og dets medlemmer bekræfter i betænkningen en klar forkærlighed for direkte demokrati og tager det direkte demokrati alvorligt ved at påtage sig rollen som borgernes repræsentanter.
Udvalget for Andragender, dets medlemmer og dets sekretariat foregår med et godt eksempel. De bestræber sig konstant på at opnå en bedre intern organisation for at stå til tjeneste for andragerne. Alle her ved, at hverken jeg eller min gruppe skåner Europa-Kommissionen i vores udtalelser, men jeg vil gerne her understrege, hvilken kvalitet dens repræsentanter leverer i deres bestræbelser i Udvalget for Andragender på at give koncise og ligefremme svar i et forståeligt sprog. Vi ville ønske, at disse kvaliteter, nemlig ydmyghed og ansvarlighed, ville være et mål for alle opgaver i kollegiet og dets tjenestegrene.
Der er selvfølgelig nogle uoverensstemmelser og splittelser, men Udvalget for Andragender har i stedet for at ignorere dem bevist, at det var i stand til at overkomme disse for at finde nogle brugbare løsninger. Det var f.eks. Udvalget for Andragender, der i sin behandling af beretningen om kontrollen med gennemførelsen af fællesskabsretten ad to omgange bad Europa-Kommissionen om at søge politiske løsninger og især om meget seriøst at overveje nødvendigheden af at formulere nogle forslag til revision af fællesskabsretten, som er genstand for de fleste tilfælde af forkert anvendelse eller tilbagevendende indsigelser.
Tillad mig endnu en gang at understrege dette forslag, som i langt højere grad kan fremme fællesskabsretten end et større og større antal retsforfølgelser, der, så længe der stadig hersker mangel på forståelse, kun fører til ufrugtbare overdrivelser af vanskelighederne. Borgerne vil høres i et Europa, der respekterer demokratiet og de forskelligheder, der kommer til udtryk, og ikke være ofre for et Europa, der styres af dommere og procedurer. Udvalget for Andragender er ligesom ombudsmændene et værktøj, som alt for mange undervurderer.
De Palacio
Hr. formand, hvad angår en fælles kodeks for god forvaltningsskik for de tre institutioner, er Kommissionen helt enig, men jeg vil gerne understrege, at det er hensigtsmæssigt at vente, indtil vi kender resultatet af regeringskonferencen. Det vil gøre forhandlingen mellem de tre institutioner og vedtagelsen af en fælles kodeks meget nemmere, for slet ikke at tale om Parlamentets fulde deltagelse. I dag har Parlamentet i henhold til traktatens artikel 308 kun mulighed for at afgive udtalelser og udarbejde betænkninger, men det har ikke medbestemmelsesret. Som jeg sagde for et øjeblik siden, er der behov for at udsætte dette spørgsmål indtil videre.
Jeg går videre til det næste spørgsmål. Jeg vil gerne sige til fru Thors, jeg tror, at det er hende, der rejste spørgsmålet, at vi fra Kommissionens side er åbne over for en ændring af den nuværende interinstitutionelle aftale. Det er mere præcist at kalde det en udveksling af skrivelser end en interinstitutionel aftale, da det faktisk er det, der har været gældende for proceduren for andragender siden 1989. Men jeg minder Dem om, at det i virkeligheden er Parlamentets tjenestegrene, der burde tage initiativ til en revision af denne aftale, og at vi på den anden side venter på, at de stiller os et forslag, som vi vil studere indgående og i den konstruktive ånd, jeg tror, vi har udvist i den seneste tid, og som flere medlemmer har anerkendt i deres indlæg, f.eks. fru Mathieu og hr. Gemelli, formand for Udvalget for Andragender. Jeg er fuldstændig enig i det, De har sagt, for denne type instrumenter er helt centrale for at sikre et aktivt og effektivt demokrati i Europa. Det demokratiske system bygger på, at dets borgere kan udøve deres rettigheder fuldt ud, uden at de i visse tilfælde, når disse rettigheder bliver overtrådt, er nødt til at gå rettens vej, men kan anvende enklere systemer, der i nogle tilfælde efter min mening kan være mere effektive.
Jeg takker Dem alle, mine damer og herrer, for Deres indsats.

Formanden.
Mange tak, fru kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 12.00.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0203/2003) af Perry for Udvalget for Andragender om de andragender om forsikringsselskabet Lloyd's, hvorom det er fastslået, at de opfylder betingelserne for behandling (andragende 1273/1997, 71/1999, 207/2000, 318/2000, 709/2000 og 127/2002) (2002/2208(INI)).

Perry, Roy (PPE-DE)
Hr. formand, i 1997 indgav en engelsk dame, der er så frygtsom, at hun fortsat er nødt til at kaldes fru X, et andragende til Parlamentet. Hun satte blot spørgsmålstegn ved den britiske regerings regulering af og tilsyn med Lloyd's of London i overensstemmelse med direktiv 73/239/EØF om forsikring. Samme spørgsmål eller påstand er efterfølgende fremsat i andre andragender, hvoraf nogle er underskrevet af hundredvis af de såkaldte names (medlemmer) og adskillige på vegne af tusinder.
Efter at jeg blev udpeget til ordfører, har jeg lært fru X at kende, og hun har fortalt mig sin historie. Hun erkendte, at hun, ved at tilslutte sig Lloyd's og blive et name - det betyder, for de ikke-engelsksprogede lyttere, en passiv ekstern investor, hvis forretninger administreres af Lloyd's som godkendte agenter - ville udsætte sig for ubegrænset hæfte. Men hun fortalte mig, at hun kun løb den risiko, fordi hun var sikker på, at Lloyd's blev reguleret i overensstemmelse med britiske og europæiske regler.
Tidligere på året sendte sir Nigel Sheinwald, Det Forenede Kongeriges faste repræsentant ved Den Europæiske Union, et brev i stærke vendinger til hr. Gemelli, formand for Udvalget for Andragender, i hvilket han aktivt forsøgte at blokere for Parlamentets ret til at få udleveret alle oplysninger. Det glæder mig, at Den Juridiske Tjeneste - der siger, at Parlamentet skal være meget forsigtig med forsøg fra repræsentanter for andre institutioner på at begrænse vores beføjelser - har bekræftet, at intet i reglerne afholder os fra en parlamentarisk undersøgelse, så længe punkterne adskiller sig fra samtlige sager ved medlemsstaternes domstole.
Kommissær Bolkestein får selv ordet, men det, han sagde til Udvalget for Andragender, og hans tiltag, indikerer klart, at han er betænkelig ved reguleringen af Lloyd's. Han har sendt lange spørgeskemaer og modtaget svar. Desværre er de breve og svar aldrig blevet offentliggjort og gjort tilgængelige for Udvalget for Andragender eller for Parlamentet.
Andragernes nøglespørgsmål er følgende: Har Lloyd's reserver nok til at dække deres forpligtelser, som krævet i direktiv 73/239/EØF? Svaret på dette kræver en revideret opgørelse over reserverne og en officiel vurdering af forpligtelserne. Måske kan kommissæren give os tallene - især med hensyn til gamle forpligtelser hos Lloyd's, som de forsøgte at skille ud i Equitas-ordningen.
Andragerne spørger ikke Parlamentet om det nuværende system, som kommissæren nu finder tilfredsstillende. De har spurgt os om perioden fra 1978, hvor direktivet skulle være trådt i kraft, til 2000, hvor de indgav deres andragender - eller i fru X's tilfælde, 1997. Fandt direktivet anvendelse på det tidspunkt? Kommissionen forsøger at forholde sig tavs om den periode, en periode, hvor andragernes aktiver blev beslaglagt, nogle gik konkurs, hvor forsikringstagerne løb en risiko, hvis reserverne ikke var der, og hvor andre forsikringsselskaber i Europa skulle overholde direktivet, en periode, hvor de engelske domstole i forskellige afgørelser sagde, at Lloyd's ikke havde et system med henblik på at afsætte passende reserver. I 2000 påpegede dommer Cresswell, at rækken af fejl og inkompetencen hos forsikringsgivere, managing agents og members' agents m.fl. i 1980'erne var umådelig stor og bragte skam over et af City of Londons store markeder.
Jeg beder ikke kommissæren om at skride ind over for den britiske regering vedrørende fejl i den periode. Han skal sørge for, at en medlemsstat bringes til at overholde reglerne. Jeg beder blot om et officielt svar - ja eller nej. Anvendte den britiske regering EU's forsikringsdirektiv 73/239/EØF korrekt i perioden 1978-2000? Jeg respekterer kommissæren, jeg kender ham som en ærlig mand. Jeg håber, at vi kan få et ærligt svar.
Den britiske regering har været under stort pres, men dette må ikke være et af de tilfælde, hvor et stort land reddes ud af kniben. Hvis Kommissionen kan forsikre os om og forklare, hvordan reguleringen respekterede direktivet, er det et svar, vi kan give andragerne. Hvis Kommissionen imidlertid mener, at den britiske regering før vedtagelsen af loven om finansielle tjenesteydelser ikke overholdt reglerne, skal den sige det. Vi har brug for at komme til bunds i denne sag og finde ud af, hvad der skete, og hvorfor tusinder blev ruineret.
Jeg håber, at Kommissionen kommer med formelle svar. Der burde ikke være behov for et undersøgelsesudvalg. Det er grunden til, at jeg har stillet et ændringsforslag om, at Kommissionen får seks uger til at give Parlamentet et fuldstændigt, officielt og skriftligt svar. Sker det ikke, skal Parlamentet imidlertid forbeholde sig ret til en fyldestgørende undersøgelse af denne sørgelige sag.

Bolkestein
Hr. formand, jeg vil gerne takke for denne nye invitation til at tale til Parlamentet og give Dem den seneste beretning om Kommissionens fremskridt i forbindelse med undersøgelsen af denne komplekse og meget følsomme sag.
Som mange parlamentsmedlemmer ved, er dette faktisk fjerde gang, at jeg personligt har haft lejlighed til at drøfte sagen med parlamentsmedlemmerne og især medlemmerne af Udvalget for Andragender. Ud over mine fremmøder i Parlamentet har vi også holdt Parlamentet fuldt orienteret om udviklingen i form af regelmæssige, skriftlige vurderinger suppleret af mundtlige indlæg fra mit personale på møder i Udvalget for Andragender. Jeg har ydermere svaret på en omfattende mængde post om emnet fra medlemmerne. Kommissionen har på den måde forsøgt at holde Parlamentet fuldt orienteret i størst muligt proceduremæssigt omfang.
I kraft af disse omfattende forhold foreslår jeg, at den generelle baggrund for sagen ikke gennemgås. Jeg foreslår i stedet at fokusere på udviklingen, siden jeg sidst talte i Parlamentet, hvilket var på høringen i Udvalget for Andragender den 22. januar 2003.
Kommissionen modtog ved brev af 24. marts 2003 et omfattende svar fra de britiske myndigheder på den supplerende åbningsskrivelse, som Kommissionen sendte den 23. januar 2003, hvor der blev givet udtryk for de sidste betænkeligheder vedrørende den nye regulering af Lloyd's, der blev fastlagt i henhold til lov om finansielle tjenesteydelser og markeder 2000. Efter en gennemgang af dette svar og yderligere skriftlig og mundtlig præcisering fra de britiske myndigheder mener Kommissionens tjenestegrene, at de nye ordninger er i overensstemmelse med kravene i direktiv 73/239/EØF, det vil sige det første direktiv om forsikringsvirksomhed bortset fra livsforsikring med senere ændringer. Disse krav vedrørte hovedsagelig efterprøvningen af solvens, revisionsordninger, tilstrækkeligheden af administrations- og revisionsprocedurerne samt de interne kontrolmekanismer.
For at respektere klagernes proceduremæssige rettigheder skrev tjenestegrenene sidst i juli 2003 til alle klagere og andragere, der ikke havde indgivet en officiel klage, hvor resultaterne af denne foreløbige gennemgang blev forklaret, og hvor der blev givet udtryk for tjenestegrenenes intention om at foreslå, at Kommissionen afslutter sagen. Tjenestegrenene er ved at lægge sidste hånd på gennemgangen af de svar, der er modtaget fra klagerne, før de udformer et forslag til en endelig afgørelse af sagen ved kommissærkollegiet. Vi tilstræber i overensstemmelse med Parlamentets ønske at træffe denne afgørelse så hurtigt som muligt og inden udgangen af oktober i år.
Størstedelen af de modtagne kommentarer vedrørte situationen førhen, før indførelsen af lov om finansielle tjenesteydelser og markeder 2000. Som jeg allerede har forklaret for Parlamentet og klagerne, er formålet med overtrædelsesprocedurerne i henhold til fællesskabsretten at sikre eller genskabe kompatibiliteten mellem national lovgivning og fællesskabsretten, ikke at træffe afgørelse om den tidligere ordnings kompatibilitet eller inkompatibilitet. Det er en opgave - og det siger jeg især til hr. Perry - for de nationale domstole. Vi har lige fra begyndelsen af vores undersøgelser af denne komplekse og følsomme sag gentagne gange gjort det klart for klagerne, at ethvert søgsmål om erstatning skal ske ved de nationale domstole. Det er min opfattelse, at en gruppe klagere har indbragt et sådant søgsmål for de britiske domstole.
I overensstemmelse med relevant retspraksis ved Domstolen er det Kommissionens opgave at undersøge den nye ordnings kompatibilitet med kravene i forsikringsdirektiverne.
Aktindsigt har været diskuteret kraftigt under vores undersøgelser. Ud fra min indledning håber jeg, at medlemmerne anerkender, at Kommissionen under behandlingen af Parlamentets forespørgsler hele tiden har tilstræbt at holde Parlamentet fuldt orienteret i videst mulige omfang.
Som det anerkendes i betænkningen fra Udvalget for Andragender, er Kommissionen bundet af artikel 1, stk. 5, i bilag III til rammeaftalen mellem Europa-Parlamentet og Kommissionen. Denne foreskriver, at oplysninger om overtrædelsesprocedurer er fortrolige, indtil Kommissionen træffer endelig afgørelse.
Kommissionen gør naturligvis alle dokumenter tilgængelige efter en endelig afgørelse med forbehold af eventuelle begrænsninger af fortrolig karakter.
I formodning om at kommissærkollegiet træffer en afgørelse for at afslutte sagen, sørger Kommissionen på officiel anmodning af Parlamentet for aktindsigt i overensstemmelse med rammeaftalen med forbehold af eventuelle krav af fortrolig karakter, som Det Forenede Kongerige har pålagt udarbejdede dokumenter. Desuden vil offentligheden få aktindsigt i overensstemmelse med bestemmelserne i forordning (EF) nr. 1049/2001.
Endelig vil jeg gerne kort komme ind på et spørgsmål, som jeg i lyset af den omfattende kontakt, vi har haft med Parlamentet, havde håbet på, ikke var nødvendigt. Nogle har antydet, at Kommissionen i sin håndtering af sine undersøgelser har udsat sig for beskyldninger om dårlig ledelse og unødvendige forsinkelser. Det vil jeg gerne uddybe. Trods sagens kompleksitet og følsomhed har Kommissionen hele tiden stræbt efter at foretage sine undersøgelser så hurtigt som muligt i overensstemmelse med retssikkerhedsgarantier og grundig undersøgelse samtidig med, at den har været underlagt reelle ressourcebegrænsninger. Andragende 318/2000 løber op i syv store A4-ringbind. Kommissionen har omhyggeligt undersøgt klagerne og er i omfattende og fortsat kontakt med klagerne. Der er offentliggjort to pressemeddelelser, som er sendt til alle klagere og andragere.
Desuden har Kommissionen, som jeg netop sagde, i overensstemmelse med beskyttelsen af klagerne skrevet til dem alle og informeret dem om resultaterne af Kommissionens foreløbige analyse og anmodet om deres kommentarer. Endelig har Den Europæiske Ombudsmand, hr. Diamandouros, for nylig undersøgt påstanden om dårlig ledelse i Kommissionen og afvist det. Jeg vil især høfligst minde Parlamentet om, at hr. Diamandouros specifikt undersøgte påstande om dårlig ledelse i Kommissionen vedrørende aktindsigt og undersøgelse af den nuværende ledelsesform i modsætning til det tidligere system før loven om finansielle tjenesteydelser og markeder 2000. Hr. Diamandouros konstaterede ikke dårlig ledelse i nogen af tilfældene.
Jeg har talt i længere tid end planlagt, men jeg ønskede at være fuldstændig klar i min redegørelse til Parlamentet i betragtning af sagens betydning og de tragiske historier, der omgiver den.
Afslutningsvis, hr. formand, vil jeg gerne forsikre Dem om Kommissionens vilje til at samarbejde fuldt ud med Parlamentet. Det samarbejde er imidlertid altid genstand for juridiske begrænsninger, der er pålagt Kommissionen. Jeg skal som ved tidligere lejligheder med glæde forsøge at besvare yderligere spørgsmål.

Gemelli (PPE-DE).
Hr. formand, også jeg vil gerne takke kommissæren. Jeg har ikke nogen spørgsmål til ham.
Jeg vil blot vende tilbage til noget, jeg sagde for lidt siden, da jeg talte om andragender og om de gigantiske ting, som globaliseringen fører med sig. Her henviste jeg til et symbolsk tilfælde, nemlig borgeren i forhold til kæmpen. Der er et meget stort misforhold mellem borgeren og kæmpen. Derfor skal Parlamentet spørge sig selv, hvad det kan gøre for at forsvare borgernes rettigheder.
Dette - som hr. Perry præciserede så udmærket ved at nævne et specifikt tilfælde - er noget, som berører utroligt mange borgere, der er gået fallit. Der kører et meget stort antal retssager i USA, og der er mange retssager i Storbritannien og også et par stykker i Europa. Hvordan kan man lade være med at spørge sig selv, hvilken udvikling og løsning der kan være på dette problem? Hvordan kan man lade være med at spørge Parlamentet - og hvordan kan vi lade være med at spørge os selv - hvad vi skal gøre for at løse dette problem?
Lloyd's er et stort selskab, hvis internationale troværdighed er uændret, men det er tydeligt, at der på et eller andet tidspunkt er sket noget og gået noget galt, for ellers ville der ikke være det store antal sager, som borgerne gør opmærksom på. Derfor anmoder man om - eller modsætter sig - nedsættelsen af et undersøgelsesudvalg, men det er ikke et problem, der skal løses i retsbygningernes lukkede sale, og det skyldes også, at vi ikke ønsker at anlægge sag, at vi ikke har beføjelse til at anlægge sag, og at vi ikke ønsker, at der bliver nogen modparter. Vi ønsker udelukkende at svare på et spørgsmål fra borgerne, for vi har en repræsentativ rolle, og denne rolle skal vi spille til fulde ved både at repræsentere borgerne og selskaber som Lloyd's. Jeg har således ikke til hensigt at kriminalisere nogen.
Jeg vil til gengæld gerne vide, hvorfor denne sag eksisterer. Og hvis Kommissionens svar ikke er udtømmende, når det kommer, kan jeg kun få dette at vide ved hjælp af en undersøgelse, som vi stille og roligt skal foretage for at finde årsagen til denne alvorlige fejl, der har gjort stor skade.

Cashman (PSE).
Hr. formand, det er meget nemt at reagere på følelser, men Parlamentet bør reagere på kendsgerninger og ikke på følelser. Derfor støtter jeg ikke betænkningen. Jeg finder den særdeles selektiv og meget mangelfuld. Den giver ikke en afbalanceret vurdering. De anvendte citater er særdeles selektive, uden kontekst og giver følgelig ikke et retfærdigt billede af situationen.
Der er faktuelle fejl, f.eks. vedrørende Lloyd's-regnskabssystemet. Der er ikke, som antydet, tale om at genoplive afsluttede regnskaber, men snarere, som med alle forsikringer, om erstatningsansvar efter en polices ophør. Det anføres i betænkningen, at direktiver ikke er blevet gennemført. Det er et skøn. Det er ikke bevist. Betænkningen oplister heller ikke de store bestræbelser, som Lloyd's udfoldede for at mildne tabene for deres names. Men der har også været problemer med Udvalget for Andragender. Jeg har gentagne gange påpeget, at den måde, hr. Perry forsøgte at nedsætte et undersøgelsesudvalg på, var i strid med forretningsordenen og traktaterne.
Sir Nigel Sheinwald stræbte ikke efter at blokere for en undersøgelse, men påpegede med rette, at en undersøgelse skulle være i overensstemmelse med forretningsordenen og traktaterne. Lad mig citere det relevante afsnit i hans brev. Han mener, at "de ikke tillader, at der nedsættes et undersøgelsesudvalg, når de påståede kendsgerninger er ved at blive undersøgt ved en domstol, og mens retssagen stadig pågår". Som vi har hørt fra kommissæren, er der en sag for appelretten i Det Forenede Kongerige, og det er rigtigt, at vi skal være meget omhyggelige, og det skal være velovervejet, før vi nedsætter et undersøgelsesudvalg. Igen har hr. Perry gjort selektiv brug af kommentarer og citater fra Jaffrey-sagen ved appelretten.
Jeg kunne fortsætte, men lad mig berolige hr. Perry. PSE-Gruppen stemmer for hans ændringsforslag. Jeg mener, at hans ændringsforslag fastholder nogle af de problemer, vi har behandlet. Det glæder mig, at Parlamentets tjenestegrene på mit forslag har tilskyndet til andre ændringer, og især, at hr. Perrys fastholdelse i punkt 5 af, at hans begrundelse skulle inkorporeres i beslutningen, slettes.
Disse er blot nogle konkrete eksempler på ændringer til en særdeles mangelfuld betænkning. Jeg vil gerne afslutte med dette. Hvis vi her i Parlamentet skaber forventninger hos borgerne og andragerne, som vi ikke kan opfylde, må vi selv bære risikoen. Hr. Perrys proces har hele vejen været ægte og oprigtig, men jeg tror, han stiller forventninger, der ikke kan opfyldes. Han kræver dokumenter, som han ved, han ikke kan få udleveret. Jeg er ophavsmand til forordning (EF) nr. 1049/2001. Hr. Perry stiller krav til Kommissionen om en undersøgelse, som han ved, Kommissionen ikke kan foretage.
Endelig støtter PSE-Gruppen dette, men jeg må ærligt sige til Parlamentet, at jeg med hånden på hjertet ikke kan støtte denne betænkning og derfor heller ikke gør det.

Wallis (ELDR).
Hr. formand, jeg har i lighed med mange britiske parlamentsmedlemmer modtaget mange personlige breve fra vælgere som andragerne i denne sag. Jeg bifalder hr. Perrys udholdende arbejde på vegne af disse andragere og bekræfter, at min gruppe støtter betænkningen.
Der er imidlertid mere på spil her, som påvirker fællesskabslovgivningen. Jeg har i de seneste to år været ordfører for betænkningerne om gennemførelsen af og tilsynet med fællesskabslovgivningen. Vi tilskyndede som Parlament Kommissionen til at forbedre sine overtrædelsesprocedurer og sin behandling af klagere og opfordrede især til, at korrespondancen mellem Kommissionen og medlemsstaterne blev gjort tilgængelig.
Dette er et område, hvor ethvert undersøgelsesudvalg bør og kan undersøge Kommissionens tilsynspligt i forbindelse med gennemførelsen af fællesskabslovgivningen. Det behøver ikke have noget at gøre med den nuværende retssag ved den engelske højesteret. Det handler om at få et svar ud til borgerne.
Ethvert undersøgelsesudvalg skal være helt bevidst om det centrale spørgsmål om effektiviteten af overtrædelsesprocedurerne. Det skal siges, at dette går helt tilbage til 1997. Med den største respekt for kommissæren - og jeg har den dybeste respekt for hans arbejde - at sige, at det hele er i orden nu, er ikke helt tilfredsstillende. Hvis Kommissionen ikke kan udføre sin rolle som traktaternes vogter, er dette virkelig meget alvorligt, og de juridiske rammer for Unionen kan i overensstemmelse hermed bringes i miskredit og drages i tvivl. Vi skal give borgerne nogle svar.

Dhaene (Verts/ALE).
Hr. formand, hr. kommissær, min gruppe støtter Roy Perrys betænkning. I EU-traktaterne erkendes det, at det kan være nødvendigt at iværksætte en parlamentarisk undersøgelse af vores egne europæiske anliggender. Det er ikke hensigten, at Kommissionens arbejde med at kontrollere, om medlemsstaterne anvender EU-retten korrekt, drages i tvivl. Sommetider vil Kommissionen imidlertid ikke træde regeringerne i nogle medlemsstater over tæerne.
Det foruroliger mig imidlertid, at jeg til tider har samme fornemmelse, hvad angår Parlamentet, f.eks. i forbindelse med Prestige. Hvorfor skulle vi opgive vores ret til at afsløre, hvis medlemsstaters myndigheder og regeringer ikke anvender EU-retten korrekt?
Efter at have læst betænkningen om Lloyd's-andragenderne har jeg først og fremmest indtryk af, at der stadig står noget i den, som kræver ekstra afklaring. For det andet forekommer det mig, at hverken regeringen i Det Forenede Kongerige eller Kommissionen ønsker at uddybe det, selv om De har taget initiativet. Vi er nysgerrige. For det tredje er nogle kolleger åbenbart mere opsat på at beskytte deres egne regeringer end at indtage en ansvarlig holdning over for borgerne og vise, at alle er lige for loven.

Collins (UEN).
Hr. formand, jeg vil gerne takke ordføreren, hr. Perry, oprigtigt for hans betænkning om andragenderne om Lloyd's, der går tilbage til 1997. Sagerne, der skyldes tab til en værdi af mange milliarder euro i 1980'erne og 1990'erne, mange vedrørte asbest, kan kun håndteres tilfredsstillende ved at nedsætte et undersøgelsesudvalg. Sagen forsvinder ikke. Der skulle for længst have været en beslutning, og man kan ikke komme uden om spørgsmålet om erstatning. Sagens kerne er den manglende gennemførelse af det første direktiv om forsikringsvirksomhed bortset fra livsforsikring fra 1973 og de efterfølgende relevante direktiver.
Mange investorer gik fallit, nogle begik selvmord, og vi er nødt til at vide hvorfor, hvis skyld det var, og hvorfor gennemførelsen af EU-lovgivningen var forsinket. Andragerne og klagerne investerede i det, de betragtede som et ordentligt reguleret marked i henhold til britisk lovgivning og EU-lovgivning. Ville de have foretaget deres investering, hvis de havde været klar over de skjulte erstatningsforpligtelser? Vi skal tage påstanden om, at der ikke blev foretaget en ordentlig revision af firmaerne, alvorligt. Hvis det var sket, kunne omfanget af de mulige tab have været opdaget. De enorme tab og de unødvendige menneskelige lidelser kunne være undgået.
Lloyd's-andragerne kommer ikke kun fra Det Forenede Kongerige. De kommer også fra mit hjemland, Irland, og fra Danmark og Tyskland for ikke at nævne de investorer, der indbragte sagerne for domstolene i USA. Der er stadig ingen løsning på problemet på EU-plan, Kommissionen indtager stadig en afventende holdning og taler om sagens kompleksitet. Kompleks eller ej, andragerne har ret til at vide, hvorfor EU-reglerne for reguleringen af Lloyd's ikke blev ordentligt gennemført. Der er brug for en dybtgående undersøgelse for at besvare alle disse spørgsmål. Det omhandler trods alt investorer, der, hvis katastrofen rammer, skal betale og betale til et punkt, hvor de kan miste deres virksomheder og hjem.

Stockton (PPE-DE).
 Hr. formand, jeg vil gerne takke kommissæren for hans omhyggelige, nøjagtige og detaljerede gennemgang af sagen. Selv om jeg nu er rimeligt tilfreds med resultatet af hr. Perrys betænkning, har jeg i balancens interesse et par kommentarer.
Hr. Perrys begrundelse giver ikke en retfærdig og afbalanceret redegørelse for omstændighederne omkring dækningen af tabene for medlemmerne af Lloyd's i 1980'erne. Jeg kan især nævne markedets særdeles selektive brug af materiale og dets manglende afspejling af den britiske appelrets samlede resultater i Jaffrey-sagen, herunder dets synspunkt om, at det kun var med fordel af bagklogskab, at syndikaternes reserver til asbestrelaterede erstatningsforpligtelser i 1980'erne viste sig at være utilstrækkelige i kraft af den uventede måde, de erstatningsforpligtelser udviklede sig på.
Jeg har selvfølgelig overordentlig stor sympati med de names, der led disse forsikringstab, og som omfatter en del af mine venner, herunder gudfaderen og gudmoderen til et af mine børn. Siden jeg blev draget ind i sagen, har jeg imidlertid været udsat for ukvemsord og udskældning, herunder anonyme grove telefonopkald hjemme, hvor jeg bliver anklaget for at være betalt agent hos Lloyd's. Eftersom 97 % af Lloyd's names har accepteret planen for fornyelse fra 1996, og de har været i stand til at reducere deres forpligtelser med et betragteligt beløb, er sagen nu stort set løst.
Som angivet i reklamerne er tidligere tiders fortjeneste ikke en garanti for fremtidig gevinst.
Det er min opfattelse, at fokus i hr. Perrys betænkning og andragernes egentlige påstand er, at den britiske regering ikke gennemførte betingelserne i EU-forsikringslovgivningen korrekt i dens tilsyn med Lloyd's. Den britiske regering benægter denne påstand. Det eneste rigtige sted at afgøre dette er derfor ved en domstol. Det er lige nøjagtig det, der sker, da der nu er indbragt en sag for den engelske højesteret.
Der er tale om komplekse juridiske spørgsmål. Parlamentet bør lade den juridiske proces gå sin gang og lade domstolen afgøre sagen.
I mellemtiden opfordrer jeg Kommissionen til at reagere på spørgsmålene i betænkningen og svare så omfattende som muligt. Selv om vi har brug for svar så hurtigt som det med rimelighed er muligt, vil jeg gerne advare mod en forhastet afgørelse.
Afslutningsvis vil jeg gerne opfordre Parlamentet til at støtte hr. Perrys ændrede betænkning og, indtil sagen er behandlet udtømmende, ikke gå videre.

Koukiadis (PSE).
Hr. formand, hr. Perry har udarbejdet en betænkning og fremlagt visse elementer af Lloyd's-sagen for os. Kommissæren er i dag fremkommet med en række forklaringer, der kaster lys over sagen, og som har været yderst værdifulde. Og hr. Cashman anfægter hr. Perrys oplysninger. Hvad kommer der ud af det? At vi på dette tidspunkt ikke bekymrer os om sagens genstand, og vi er heller ikke en domstol. Det eneste, vi bekymrer os om på dette tidspunkt, er, at vi efter fem år med rapporter kan bevare vores udvalgs troværdighed. Derfor går vores problem ud på, om vi endeligt kan få at vide, om direktivet blev anvendt eller ej. Det er det eneste, som vi bekymrer os om.
Jeg benytter denne lejlighed til at udbrede denne bekymring, da vi i dag har fået betænkningerne fra Ombudsmanden og Udvalget for Andragender. Lloyd's-sagen nåede til Udvalget for Andragender med andragender fra borgerne. Som kommissæren sagde, var Ombudsmanden også involveret i sagen om, hvorvidt Kommissionen gjorde sit job ordentligt. Det er naturligvis også et spørgsmål om anvendelsen af fællesskabslov. 
Hvad kommer der ud af dette? At anklageretten og retten til at indgive andragender kædes sammen. Derfor bør vi ikke drøfte dem hver for sig. Desuden omfatter disse to betænkninger hele problematikken om behørig anvendelse af fællesskabsloven eller med andre ord, i hvilken grad denne betænkning også bør behandles sammen med den anden i dag. Jeg foreslår derfor Parlamentet, Kommissionen og mine ærede venner, at vi undersøger, om vi kan behandle disse betænkninger på samme tid, da de i høj grad er de eneste betænkninger, som direkte vedrører de europæiske borgere. Da vi derfor alle er interesseret i at styrke de europæiske borgeres deltagelse, mener jeg, at vi bør lægge vægt på denne forhandling, og jeg mener endda, at vi bør erklære dagen for forhandlingen i Parlamentet for de europæiske borgeres dag. På den måde bliver vi pålidelige, og vi kan sige, at vi virkelig er interesseret i deres rettigheder.
Det, vi opfordrer til nu efter fem år, er klar besked om, hvad der foregår. Vi ønsker at få denne klare besked snarest muligt, da hr. Cashman faktisk kan have ret. Vi ved dog ikke i øjeblikket, hvem der har ret. Og Kommissionen har virkelig været forsømmelig. Derfor vil jeg tale om de mere generelle bekymringer. Udvalget for Andragender forsinker ofte dets endelige konklusioner, da Kommissionens procedure i forbindelse med andragender er meget tidskrævende. Kan den ikke forkorte denne periode, så vi også kommer til at fremstå mere troværdigt over for de europæiske borgere, som fortæller os, at der er gået 18 måneder, uden at de har hørt noget? Dette er de mere generelle bekymringer, som luftes i dagens forhandling, og jeg mener, at det er en oplagt mulighed for os til at bruge dem i EU's interesse, naturligvis, og, hvad der er mere vigtigt, til at lade de europæiske borgere forstå, at vi står ved deres side.

Marinos (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil gerne støtte forslagene i hr. Perrys betænkning, men først vil jeg gerne pointere, at kommissær Bolkestein virkelig er kommet med en hel del nye oplysninger og afklaring om emnet. Der er dog stadig det problem, som min ærede ven, hr. Koukiadis, fremhævede på sådan en pæn og konstruktiv måde, at vi ikke har fået et klart svar på følgende: Den britiske regering har tydeligvis været meget langsom til at gennemføre direktivet i den nationale lovgivning. Direktivet skulle også have fundet anvendelse på området med private forsikringer i Storbritannien, som også ville omfatte Lloyd's-sagen. På samme måde er der tvivl om, hvorvidt Storbritannien gennemførte direktivet korrekt. Derudover er der spørgsmål om, hvorvidt landet anvender direktivet korrekt og konsekvent sikrer sig, at det overholdes.
En lang række names, der så at sige er aktionærerne - det er et meget vanskeligt system - var forpligtet, fordi de ikke blev informeret, eller fordi der blev skjult oplysninger for dem, og på grund af den britiske regerings undladelser, som nævnt tidligere, til at bruge alle deres aktiver til at betale erstatning for forsikringsrisici, som de fastholder, at de ikke vidste eksisterede. Mange af dem blev som følge heraf ruineret, og vi taler om meget store aktiver, mens mange begik selvmord i fortvivlelse. Ofrene omfatter nogle af mine græske landsmænd, hvis opsigtsvækkende protester nu har hobet sig op de seneste 2-3 år på mit kontor og i Udvalget for Andragender, som jeg også har æren af at være medlem af. 
Udvalget for Andragenders bestræbelser på at få fuldstændige oplysninger om denne tragiske sag fra Kommissionen og den britiske regering - vi har afholdt et møde for lukkede døre - har ikke båret frugt, især når det drejer sig om at informere os. Der gives ikke tilfredsstillende svar på de spørgsmål, som vi gentagne gange har stillet, og denne tavshed fra den britiske regering, som nægter at svare Udvalget for Andragender, er også blevet støttet af Kommissionen. Derfor kan vi ikke give et klart og udtømmende svar på, hvordan denne vanskelige sag står, og i hvilken grad den britiske regering er ansvarlig som følge af forsømmelighed og/eller misbrug på grund af forsinkelse, ufuldstændig gennemførelse og forkert anvendelse af direktiverne om privat forsikring.
De ovennævnte kommentarer, som måske gør den britiske regering og Europa-Kommissionen uret, synes ikke at have påvirket nogen af dem indtil nu. De europæiske borgere mener, at deres stemmer bør blive hørt, og vi har mulighed for at genskabe EU's og vores institutioners troværdighed og gyldighed over for borgerne. Hvis vi ikke sørger for gennemsigtighed og ikke tager højde for borgerne, slår vi fejl som europæisk institution ved et afgørende vendepunkt i den overordnede udvikling.

Keßler (PSE).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg vil godt takke alle tre ordførere for deres gode arbejde, men især fru González Álvarez, som vi savner meget i udvalget.
Det er en opgave for Udvalget for Andragender at finde ud af, om de nationale og lokale myndigheder gennemfører og anvender EU-direktiver rigtigt. Vi skal altså løbende diskutere med nationale regeringer eller ministerier, og undertiden indleder Kommissionen også en traktatbrudsprocedure. Naturligvis er det ikke fordelagtigt for den pågældende regering, men det er jo netop vores job - og sådan forstår jeg også mit arbejde i udvalget - at beskytte vores borgere. Disse Lloyd's-andragender er ubehagelige, både for den daværende og for den nuværende britiske regering, men også for Kommissionen, som allerede i 1978 tøvede med at skride ind over for Storbritannien. Meningsudvekslingen mellem Kommissionen og den britiske regering om Lloyd's var forbundet med mange mærkværdigheder.
Men hvad er den såkaldte Lloyd's-skandale? Lloyd's havde rekrutteret de såkaldte names, det vil sige individuelle medlemmer af Lloyd's, uden at gøre dem opmærksom på, at de skulle hæfte for gigantiske forsikringstab, især som følge af domme fra USA i asbestsager. Lloyd's-ledelsen væltede derefter tabene over på disse names. Mange mistede dermed deres formuer og nogle deres eneste pensionsopsparing. Det gælder ikke kun briter, men også belgiere og tyskere. Nogle tog sågar deres eget liv. Nu kunne man sige følelseskoldt: "I har bare været uheldige!" Men nej, disse mennesker har haft tillid til, at forsikringsmarkedet er reguleret, og at britisk ret og EU-ret ville blive respekteret. 
Jeg står således mellem to højt værdsatte britiske kolleger, mellem hr. Perry og hr. Cashman. Det glæder mig meget, at der nu er fundet et kompromis, men jeg beklager også meget, at denne betænkning har skabt så megen politisk bølgegang. Jeg hilser altså kompromiset velkommen og håber, at vi dermed kan imødekomme andragerne og forhåbentlig bidrage til, at sådanne tragedier ikke gentager sig.

Bolkestein
Hr. formand, jeg skal forsøge at svare kort på parlamentsmedlemmernes spørgsmål.
Fru Wallis spurgte, om Kommissionen virkelig er traktaternes vogter i dette tilfælde. Mit svar til hende og andre medlemmer er ja, det er vi, og det er årsagen til, at Kommissionen har sendt to åbningsskrivelser. Kommissionen sendte ikke de breve for ingenting, der var flere grunde til at gøre det. Den britiske regering har svaret, og lovgivningen er, som jeg sagde tidligere, bragt i overensstemmelse med europæisk lovgivning. Det er Kommissionens pligt at sikre, at det sker.
Centralt for debatten er spørgsmålet om Kommissionens rolle. Den er, som jeg har sagt utallige gange, at sikre, at den nuværende lovgivning er i overensstemmelse med den nuværende europæiske lovgivning. Lad mig nævne et andet eksempel, som også vedrører Det Forenede Kongerige. Det Forenede Kongerige har givet toldvæsenet besked på at beslaglægge den mængde alkohol og cigaretter, der overstiger det, der betragtes som rimeligt til forbrug. Kommissionen har vurderet, at dette ikke står i forhold til det tilstræbte formål. Kommissionen har derfor sendt to åbningsskrivelser, forhandlingerne og drøftelserne med de britiske myndigheder er startet, og de britiske myndigheder har bragt deres instruktioner i overensstemmelse med det, Kommissionen mener bør ske. De mennesker, der har fået deres biler beslaglagt, har imidlertid endnu ikke fået afhjælpning for det tab, de har lidt.
Hr. Perry og fru Wallis kan meget vel sige, at Kommissionen bør gøre noget ved det, bør sørge for, at de mennesker, der har fået deres biler beslaglagt, modtager erstatning for deres tab. Mit svar til dem er det samme som i denne sag - det er ikke Kommissionens opgave. Derfor skal spørgsmålet om erstatning for tidligere tab overlades til de nationale dømmende myndigheder, og som det er blevet nævnt her til formiddag, er der indbragt en sag for højesteret i London.
På trods af al den sympati jeg har med de mennesker, der har gennemgået disse tragiske oplevelser, hvoraf nogle har taget deres eget liv, kan jeg derfor ikke gå længere, end loven tillader. Det er derfor ikke sandt, som hr. Collins sagde, at Kommissionen indtager en afventende holdning. Det gør Kommissionen ikke, men den kan ikke overskride sine beføjelser.
Det var ordene. Det er ikke et spørgsmål om David mod Goliat, som hr. Gemelli sagde, det er et spørgsmål om Kommissionens juridiske beføjelser. Ombudsmanden har behandlet spørgsmålet om gennemsigtighed, og jeg har intet at tilføje i den forbindelse med undtagelse af, at spørgsmålet om et undersøgelsesudvalg er op til Parlamentet. Det er ikke min opgave at vurdere, hvorvidt der er basis for et sådant udvalg, ej heller om processen hidtil har været korrekt. Det vil jeg overlade til Parlamentet. Jeg vil respektere resultatet.

Perry, Roy (PPE-DE).
Hr. formand, hr. Cashman kom i sit indlæg med nogle ret alvorlige beskyldninger. Jeg må tilstå, at han har været konsekvent i sit forsøg på at blokere for denne betænkning med alle midler og ved enhver lejlighed. Jeg vil blot bede Dem bekræfte, at Parlamentets modtagelse af denne betænkning er helt i overensstemmelse med forretningsordenen, og at den kan godkendes.
Hvad angår punkt 5 vedrørende begrundelsen, er jeg fuldt ud indstillet på at stille et mundtligt ændringsforslag til betænkningen om, at begrundelsen, i overensstemmelse med sædvanlig praksis, ikke vedlægges betænkningen. Det er betænkningen, der er vigtig, men jeg vil sætte pris på, at De bekræfter dette.

Formanden.
Hr. Perry, jeg kan bekræfte over for Dem, at tjenestegrenene omhyggeligt har undersøgt, om betænkningen kan antages til behandling, og de er nået til den konklusion, at det kan den.
Jeg giver ordet til hr. Cashman.

Cashman (PSE).
Hr. formand, jeg er enig i, at betænkningen kan accepteres i sin nuværende form, men det skyldes ændringer på anmodning af mig selv og Parlamentets tjenestegrene, og som tjenestegrenene har fastholdt.

Formanden.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 12.00.
(Mødet udsat kl. 11.59 og genoptaget kl. 12.00)

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er afstemningen.

Villiers (PPE-DE)
Hr. formand, efter drøftelserne mellem PSE-Gruppen og PPE-DE-Gruppen vil jeg gerne stille følgende mundtlige ændringsforslag til ændringsforslag 152: "Kommissionen vurderer behovet for på europæisk plan at fastlægge definitioner på centrale modparter og clearing- og afviklingsfaciliteter. På grundlag af denne vurdering forelægger Kommissionen et forslag for Europa-Parlamentet og Rådet."
Formanden.
Det er mig en stor glæde at kunne byde velkommen til en delegation fra Ruslands føderale reger ing, som har taget plads i den officielle loge. Delegationen ledes af næstformand i Dumaen og formand for Det Parlamentariske Samarbejdsudvalg EU-Rusland, Vladimir Lukin, og medlem af Det Føderative Råd, Alexander Evstifeev.
Delegationen har deltaget i det sjette møde i Det Parlamentariske Samarbejdsudvalg EU-Rusland i Strasbourg.
Formanden.
Vi fortsætter med afstemningen.
Betænkning (A5-0292/2003) af Lisi for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om begrænsning af emissioner af flygtige organiske forbindelser fra anvendelse af organiske opløsningsmidler i dekorationsmaling og -lak og produkter til autoreparationslakering samt ændring af direktiv 1999/13/EF (KOM(2002) 750 - C5-0632/2002 - 2002/0301(COD))
(Parlamentet vedtog forslaget til lovgivningsmæssig beslutning)

Fælles beslutningsforslag

Imbeni (PSE).
Hr. formand, det mundtlige ændringsforslag tager sigte på erstatningen af næsten hele punkt 22, således at hele den første del bliver erstattet med følgende: "Europa-Parlamentet (...) påtager sig i begyndelsen af 2004 og i samarbejde med Den Interparlamentariske Union at iværksætte en ny parlamentarisk konference om WTO med henblik på at drøfte ?". Resten forbliver uændret. Jeg tror, at denne tekst er mere klar, og jeg håber, at alle parlamentsmedlemmerne kan godkende den.

Turco (NI).
Hr. formand, før vi går over til hr. Cashmans betænkning, vil jeg gøre opmærksom på, at vi har modtaget et erratum, som i virkeligheden ikke er et erratum. Der er tale om en rettelse til hr. Cashmans betænkning, hvor det drejer sig om Parlamentets støtte til sag T-84/03 mod Rådet af gennemsigtighedsgrunde. I erratummet taler man om at "overveje at lade Europa-Parlamentet intervenere", mens der i den oprindelse tekst står "gå ind for Europa-Parlamentets intervention." Vi forstår ikke, hvor dette erratum kommer fra, da det efter vores mening er den oprindelige tekst, som er gyldig.

Formanden.
Denne sag er henvist til Den Juridiske Tjeneste og til formanden med henblik på en afgørelse. Formanden har afgjort, at indholdet i erratummet er i overensstemmelse med forretningsordenen og derfor kan antages. Det oprindelige indhold i erratummet kan imidlertid ikke antages.
(Udbrud fra hr. Pannella)
Før hr. Pannella bliver alt for ophidset - og jeg er altid opsat på at se hr. Pannella ophidset, fordi det er så underholdende - er der ingen idé i at drøfte dette, da formanden har undersøgt sagen meget nøje. Han har truffet sin afgørelse, som jeg tilslutter mig. De kan argumentere alt det, De lyster, men jeg holder mig til samme synspunkt.
(Parlamentet vedtog beslutningen)
(Protest fra hr. Pannella)
Formanden. Vi kan drøfte det senere, hr. Pannella! Det er afsluttet nu.

Forslag til beslutning (B5-0403/2003) af Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om EU's bidrag til gennemførelsesplanen for verdenstopmødet om bæredygtig udvikling
(Parlamentet vedtog beslutningen)
Betænkning (A5-0229/2003) af Stockton for Udvalget for Andragender om Den Europæiske Ombudsmands årsberetning 2002 (C5-0271/2003 - 2003/2068(INI))
(Parlamentet vedtog beslutningen)
Betænkning (A5-0239/2003) af González Álvarez for Udvalget for Andragender om resultatet af arbejdet i Udvalget for Andragender i parlamentsåret 2002-2003 (2003/2069(INI))
(Parlamentet vedtog beslutningen)
Betænkning (A5-0203/2003) af Perry for Udvalget for Andragender om de andragender om forsikringsselskabet Lloyd's, hvorom det er fastslået, at de opfylder betingelserne for behandling (andragende 1273/1997, 71/1999, 207/2000, 318/2000, 709/2000 og 127/2002) (2002/2208(INI)) 
Før afstemningen om beslutningen som helhed
Cashman (PSE).
Hr. formand, før vi stemmer om beslutningen som helhed, kan De da bekræfte, at formanden for Parlamentet har afgjort, at ordene "og begrundelsen" i punkt 5 kan slettes?

Formanden.
Det er vedtaget. Den endelige udgave af betænkningen vil ikke indeholde de ord. Jeg vil gerne understrege, at formanden nøje undersøgte spørgsmålet om, hvorvidt betænkningen kunne antages til behandling før afstemningen.
(Parlamentet vedtog beslutningen)

Formanden. Afstemningen er afsluttet.
Stemmeforklaringer
Figueiredo (GUE/NGL)
Det var positivt, at man ved andenbehandlingen af forslaget til direktiv anerkendte, at de offentlige organers tradition med hensyn til anvendelse af den offentlige sektors information har udviklet sig meget forskelligt, hvorfor der bør tages hensyn til denne kendsgerning. Det er ligeledes positivt, at det anerkendes, at enhver borger, enhver fysisk eller juridisk person med bopæl i en medlemsstat har direkte aktindsigt i Europa-Parlamentets, Rådets og Kommissionens dokumenter. 
Men ved vedtagelsen af regler om muligheden for kommerciel videreanvendelse af disse dokumenter er det nødvendigt at sikre, at det ikke er markedet, der fastsætter priserne. Ved at lade markedet sætte priserne, sikres det, at de ikke bliver alt for høje, hvilket er positivt. Men på den anden side betyder det, at nogle parters aktindsigt kan blive vanskeliggjort.
Det er derfor vigtigt, at medlemsstaterne finder måder, hvorpå denne grundlæggende information stilles gratis til rådighed, så det sikres, at alle har aktindsigt, især via internettet eller andre tilgængelige medier, idet der bør tages særlig hensyn til handicappede.

Auroi (Verts/ALE)
Jeg har støttet betænkningen af fru Read, som har gjort en fremragende indsats med Modinis-programmet. Programmet bidrager til at forbedre net- og informationssikkerheden og formidle god praksis i informationssamfundet i EU.
Jeg vil gerne understrege, at brugen af åbne standarder er grundlæggende for informationssikkerheden, og det er vigtigt, at programmer baseret på disse standarder inkluderes i Modinis, hvis budget udgør 25 millioner euro.
Marques (PPE-DE)
Jeg gentager min støtte til fru Imelda Mary Reads ændringsforslag til Rådets fælles holdning med henblik på vedtagelsen af Europa-Parlamentets og Rådets beslutning om et flerårigt program (2003-2005) for overvågning af e-Europa, formidling af god praksis og forbedring af net- og informationssikkerheden (MODINIS). Hun ønsker at sikre et minimumsbeløb på 21 millioner euro til programmet.
Europa-Parlamentet har en interesse i at få brugbare initiativer med et minimum af ressourcer med henblik på at opnå de mål, de afsættes til. Til trods for de budgetbegrænsninger, vi er underlagt, skal vi sikre effektiviteten og virkningen af de aktioner, vi ønsker at iværksætte.

Bourlanges (PPE-DE).
Hr. formand, det forslag, der blev vedtaget ved førstebehandlingen i fru Villiers' betænkning, markerer ikke noget reelt fremskridt i forhold til Kommissionens forslag. Faktisk ville vi gerne have stemt for det, for det er et acceptabelt kompromis, hvis ikke anden del af ændringsforslag 86 var blevet vedtaget. Det er fortrydeligt, at vi faktisk i en sag af så stor betydning i praksis har fritaget investeringsselskaberne fra at anvende de priser, de reklamerer med. Det er et angreb på gennemsigtigheden. Jeg vil blot henvise til, at der hverken for ændringsforslag 86 eller for det endelige forslag har vist sig noget stort flertal af medlemmer her i Europa-Parlamentet, som støtter dem. Jeg håber, at fru Villiers tager dette med i sine overvejelser, og at der ved andenbehandlingen, når forslaget kommer tilbage fra Rådet, kan findes et acceptabelt kompromis i Europa-Parlamentet blandt flere medlemmer.
Figueiredo (GUE/NGL)
Kommissionen ønsker at ajourføre den lovgivning, der har reguleret de finansielle markeder siden 1993, hvilket er et centralt og strukturelt element i oprettelsen af et europæisk kapitalmarked, som er det endelige mål i handlingsplanen for de finansielle tjenesteydelser, der er en del af "Lissabon-strategien".
Ordføreren støtter hovedlinjerne i direktivet til trods for forskellene i de ISD-modeller, som kapitalinvesteringslobbyerne er fortalere for - valget mellem en såkaldt "angelsaksisk" model, hvor investeringsselskaberne konkurrerer skarpt med børserne, idet de forsvarer London City og åbner dørene for investeringskapital fra USA, og et såkaldt "kontinentalt" system, der er mere fast baseret på børserne, og som foretrækkes af fransk investeringskapital. 
Det, der er på spil, er således markedsdominansen af investeringskapital fra det ene eller andet land, mens graden af liberaliseringen af denne kapital og de respektive aktører vokser, og der rejses enorme kapitalbeløb via pensionsfonde og privatisering af sygesikringen. Samtidig sættes også de basale forsigtighedsprincipper og gennemsigtigheden i operationerne på spil på grund af omkostningerne ved disse. Dette mål, som vi afviser, formodes at være effektivt, men det har bidraget til øget ustabilitet og flygtighed på finansmarkederne og påvirket realøkonomien samt den økonomiske vækst og beskæftigelsen.

Meijer (GUE/NGL)
I meget højere grad end tidligere strømmer der store mængder penge rundt i hele verden. Penge fra individuelle sparere, fra små banker, fra forsikringsselskaber og fra pensionsfonde. Internationalt arbejdende virksomheder, som stiller en høj forrentning i udsigt, har hentet mange af disse penge til sig og dermed gjort pensionsfondene afhængige af sig. Sådanne virksomheder producerer intet, men har fået en magtposition, idet de har slået bro mellem dem, som vil modtage rente eller dividende, og dem, som har brug for kapital til deres aktiviteter. Det er især amerikanske virksomheder med en filial i London. For 10 år siden blev der vedtaget et direktiv om sådanne investeringsselskaber, og det skal nu moderniseres. Spørgsmålet er så, hvilket formål denne modernisering tjener. Fører den til en bedre beskyttelse af sparere og pensionsfonde mod finansielle eventyrere? Eller netop til en større frihed for dem, som forvalter de mange penge? Ordføreren vil reducere bureaukratiet og omkostningerne og skaber en række undtagelser fra gennemsigtigheden, som hun kun modstræbende accepterer. Forpligtelsen til at søge de bedste handler for kunderne, lave transaktionsomkostninger og investeringsprodukter, der er egnede for kunden, forsvinder i baggrunden. De store grupper er uenige på grund af nationale interesser, og på den måde får investeringsselskaberne deres vilje.

Ribeiro e Castro (UEN)
Kommissionens forslag til direktiv har til formål at beskytte investorerne (ved at fastsætte harmoniserede krav til de autoriserede selskaber, der yder tjenesteydelser til tredjemand) og hjælpe de investeringsselskaber, der opererer på transeuropæisk plan.

Da det drejer sig om et rammedirektiv, begrænser det sig til at definere generelle krav på højt niveau, som medlemsstaternes myndigheder skal overholde. Det forsøger ikke at påtvinge en særlig markedsstruktur, men er tilstrækkeligt fleksibelt til at kunne tilpasses de forskellige markedsstrukturer i de forskellige lande samt muliggøre og fremme innovationen ved hjælp af samarbejde mellem de nationale myndigheder. Det tydeliggør og fuldstændiggør listen over finansielle instrumenter, der kan forhandles på de regulerede markeder og blandt investeringsselskaberne, det ajourfører og harmoniserer de regler, som investeringsselskaberne skal opfylde, såvel med hensyn til førstegangstilladelse samt senere tilladelser, og styrker den praktiske anvendelse af "enhedspas" for investeringsselskaberne, idet det understreger og udbreder princippet om, at selskaberne kan operere i hele EU på baggrund af tilladelse og tilsyn fra de kompetente myndigheder i den medlemsstat, de hører hjemme i. Forslaget berørte - og berører - følsomme og vanskelige spørgsmål, hvilket blev tydeligt i forhandlingerne i ekspertudvalget, men på grund af ordføreren, Theresa Viliers, som jeg lykønsker varmt, og hendes kompromissøgende holdning, stemte jeg for.

Goodwill (PPE-DE).
Hr. formand, vi stemte imod denne betænkning som britiske Konservative, fordi vi, selv om vi går ind for en stor del af indholdet i betænkningen - det glæder os især, at veteranbiler er fritaget - er bekymret over princippet om erstatning. Det betyder, at et produkt kunne forbydes, hvis et andet produkt, der er sikrere eller mere miljøvenligt, bevises at være det. Problemet er, at disse vurderinger til tider er marginale.
Det er også en stor trussel mod forskningen og udviklingen. Virksomhederne markedsfører ikke produkter, hvis de tror, at deres produkt med et strøg kan fjernes fra markedet.
Endelig er det meget farligt for forbrugerne, da det skaber monopol på produktmarkedet med efterfølgende prisstigninger. Vi stemte imod for at markere vores mishag vedrørende dette særlige aspekt, og det er noget, som vi også er nødt til at udkæmpe et stort slag om i forbindelse med det kommende kemikaliedirektiv.

Bordes og Cauquil (GUE/NGL)
Lisi-betænkningen om opløsningsmidler i dekorationsmaling og -lak har til hensigt at sikre ren luft til de europæiske borgere ved at reducere disse midlers skadelige følgevirkninger.
Fremstillingen af opløsningsmidlerne medfører især ozonudslip, som er skadeligt for såvel mennesker som natur. Det drejer sig om at foreslå de involverede industrier nogle produktionsmetoder, som tager mere hensyn til den offentlige sundhed også på arbejdspladsen, og til miljøet, ved at begrænse brugen af disse opløsningsmidler. Disse foranstaltninger findes allerede i nogle europæiske lande, og ordføreren appellerer til en harmonisering oppefra snarere end nedefra.
Hensigten er god, men den er forbeholdt de europæiske borgere. Faktisk præciserer den ved hjælp af et ændringsforslag, som vi forkastede, med henvisning til de europæiske virksomheders konkurrenceevne, at overfladebehandlingsmidler til eksport til tredjelande ikke er omfattet.
Kort sagt har EU kun til hensigt at sikre ren luft til sine egne borgere. Hvad de andre angår, og især hvad indbyggerne i tredjeverdenslandene angår, så kan de blive forgiftede eller for den sags skyld falde døde om, EU vasker sine hænder i den sag. Det er i det mindste en formulering, som uden omsvøb afslører, at den ikke regner befolkningerne i de underudviklede lande for noget!
Moreira da Silva (PPE-DE)
Jeg lykønsker ordføreren for hans fremragende indsats. Jeg er imod det ændringsforslag, som ønsker at øge det maksimale kogepunkt for flygtige organiske forbindelser fra 250º C til 280º C. Da det praktisk taget ikke har nogen fordele for miljøet, og da det samtidig er tvivlsomt, om det overholder miljømærkereglerne, kan dette ændringsforslag få meget negative konsekvenser for de små og mellemstore farve- og lakproducenter.

Ribeiro e Castro (UEN)
 Jeg lykønsker hr. Lisi med denne fremragende betænkning.
Det høje niveau for beskyttelse af folkesundheden, som EU stræber efter, betyder, at der skal udvises meget stor omhu ved markedsføring og/eller salg af produkter, der indeholder stoffer, der medfører risiko for menneskers sundhed. På den anden side bliver forpligtelsen til bæredygtig udvikling, indførelsen af nationale emissionslofter samt vedtagelsen af tværgående miljøkrav (så industrien bliver mere miljøbevidst) konkretiseret i denne slags forslag. Jeg hilser i særdeleshed den kendsgerning, at dette dossier, som hr. Lisi har behandlet så fremragende, er blevet fulgt af repræsentanter fra den berørte industri, hvilket er absolut nødvendigt for at skabe en større bevidstgørelse, deltagelse og ansvarsfølelse hos aktørerne. Forslaget omfatter trods alt ca. 50.000 anlæg i EU. Jeg er enig i forslaget om to faser for at reducere indholdet af flygtige organiske forbindelser (VOC) i dekorationsmalinger og lakker, som er omfattet af direktivet, så de berørte sektorer får tilstrækkelig tid til at tilpasse sig. Dette er også i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet, da det tillader, at medlemsstaterne kan fastsætte deres egen kontrol af markedskæden. Parlamentets vedtagelse af betydelige ændringsforslag, der var i modstrid med ordførerens opfattelse, betød dog, at jeg undlod at stemme ved den endelige afstemning, selv om jeg stemte for den lovgivningsmæssige beslutning.

Coelho (PPE-DE)
Ordførerens analyse af det første år af gennemførelsen af forordningen er forholdsvis positiv, idet de europæiske institutioner har gjort meget store fremskridt. Jeg glæder mig over, at et stadig større antal dokumenter er blevet stillet til rådighed for offentligheden, at der er blevet oprettet registre, og at borgerne bliver stadig mere bevidste om deres ret til aktindsigt.
Forordningen er vigtig i den forstand, at den fastsætter nye retningslinjer for aktindsigt i de europæiske institutioners dokumenter. Det er et stort skridt, da det betyder større åbenhed og gennemsigtighed med hensyn til deres aktiviteter, hvorved det demokratiske princip, som EU bygger på, bliver styrket.
Der er stadig mange problemer med aktindsigten, og det største problem er, at aktindsigten til et forholdsvis stort antal dokumenter afvises, og at aktindsigten til visse typer dokumenter systematisk afvises. Det er beklageligt, at Kommissionen som begrundelse for afslag i 38 % af sagerne henviste til "uspecificeret undtagelse".
Det er stærkt påkrævet at træffe de nødvendige foranstaltninger, så forordningen bliver overholdt fuldt ud, så der sikres fuld gennemsigtighed, og så borgernes ret til aktindsigt sikres.
Aktindsigten blev bekræftet i forslaget til forfatningstraktat, som udbreder forpligtelsen til gennemsigtighed til alle institutioner, agenturer og organer.

Ribeiro e Castro (UEN)
Jeg hører til dem, der synes, at aktindsigt i EU-institutionernes dokumenter medfører store fordele, og jeg støtter derfor generelt ordførerens forslag, fordi de søger at fuldstændiggøre de midler, der skal gøre aktindsigten mulig. Jeg glæder mig derfor over at konstatere, at analysen af det første år, hvor forordningen om aktindsigt er fuldt gennemført, viser, at de europæiske institutioner giver aktindsigt i et stadig større antal dokumenter.
Offentlighedens aktindsigt medvirker specifikt til at mindske afstanden mellem de europæiske institutioner og medlemsstaternes borgere og gør det nemmere for dem at interessere sig for og forstå de spørgsmål, der bliver behandlet, hvilket gør institutionernes arbejde mere åbent.
Jeg forstår imidlertid godt, at de europæiske institutioners forskellighed gør, at aktindsigten i dokumenterne ikke er og ikke kan være den samme for alle institutionerne. Et eksempel på denne forskellighed kunne være henholdsvis Rådet og Europa-Parlamentet.
Det er baggrunden for, at jeg, selv om jeg som nævnt synes, at aktindsigt er særdeles vigtig, stemte imod ændringsforslaget, da jeg mente, at ordføreren glemmer at tage højde for mit forbehold, når han foreslår, at alle institutionerne skal behandles ens uden hensyntagen til relevante særegenheder.
Turco (NI)
I forbindelse med den anmodning, som Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender har rettet til Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked om at "gå ind for Europa-Parlamentets intervention" i sag T-84/03 mod Rådet, har Den Juridiske Tjeneste med Europa-Parlamentets politiske lederes samtykke ved hjælp af et erratum sat en tekst under afstemning, der tager sigte på at "overveje at lade Europa-Parlamentet intervenere."
Den sag, som jeg har anlagt mod Rådet, har at gøre med gennemsigtighedsproblemer, også hvad angår hemmeligholdelsen af de juridiske tjenesters udtalelser, og hænger ikke kun sammen med borgernes ret til aktindsigt for at kunne foretage en demokratisk kontrol af institutionernes arbejde, men også med Europa-Parlamentets medlemmers ret til aktindsigt. Den Juridiske Tjenestes baghold, som Europa-Parlamentets politiske ledere indvilligede i, vendte op og ned på de beslutninger, som et parlamentsudvalg har truffet, og som skulle sættes under afstemning i Parlamentet.
EU-institutionernes juridiske tjenester er en korporation, som er sikret den størst mulige handlefrihed, og hvis initiativer ikke er underlagt nogen form for kontrol. Den straffrihed, som de juridiske tjenester nyder godt af, er krænkende for institutionernes, Parlamentets, parlamentsmedlemmernes og borgernes rettigheder, og den måde, som Parlamentets politiske ledere handler på, er typisk for et partivældes øverste ledelse, der forsøger at beskytte sig.

Berthu (NI)
Den resolution, som Europa-Parlamentet netop har vedtaget efter den fejlslagne WTO-konference i Cancún, stiller ikke nogen dybdegående diagnose og udstikker ikke nogen klare retningslinjer for fremtiden. 
Den fortæller især ikke noget om, at sammenbruddet skyldes en større og større afvisning af frihandelstanken, og at vi nu skal arbejde på at etablere nogle mere ligeværdige regler for den internationale handel. 
Den fortæller heller ikke, at EU, som har gjort sig til ivrig discipel for denne frihandelstanke ved f.eks. at insistere på at inkludere nogle spørgsmål fra Singapore i forhandlingen (regler vedrørende investeringer, offentlig kontraktindgåelse etc.), som udviklingslandene ikke ville vide af, har bidraget stærkt til dette sammenbrud. 
At især Kommissionen er akkurat lige så ansvarlig, fordi den i disse internationale forhandlinger benyttede sig af den samme metode, som den benytter internt over for dem, der ønsker en anden politik, nemlig at nægte at kommunikere med dem. 
Og at reformen af den fælles landbrugspolitik, som var forberedt forud for Cancún, og som vi stærkt afviste, nu stort set er forældet. EU skal tage hensyn til de seneste oplysninger og forberede en ny reform, som bedre kan beskytte vores landbrugsmodel.
Caudron (GUE/NGL)
Jeg hører i modsætning til et flertal af de europæiske parlamentsmedlemmer til dem, der glæder sig over sammenbruddet i Cancún. Ikke fordi jeg af princip er imod globaliseringen. Jeg er endda ud fra en filosofisk synsvinkel for fri bevægelighed af idéer og mennesker. Men jeg er imod en globalisering uden regler eller snarere imod en globalisering, der styres af et stift system af økonomiske og finansielle regler, som er fastlagt af den stærkeste spiller.
Desuden har topmødet vist, at forkæmperne for en alternativ verdensorden har haft held til at overskride det stadie, der består af ren afvisning. Deres tankegang udvikles, og reelt alternative forslag er ved at dukke op.
Derfor nægter jeg at tilslutte mig en resolution, der i alt for stort omfang beklager dette sammenbrud. Det nye signal var nødvendigt for, at de høje herrer i denne verden omsider forstår, at de aldrig igen opnår den hele og fulde frihed til at pådutte os deres idéer og praksis.
Díez González (PSE)
Den spanske delegation i PSE-Gruppen stemmer imod ændringsforslag 7 til afsnit 11.
Omtalen af et landbrugsprodukt i teksten, bomuld, og anbefalingen om at revidere og begrænse støtten til sektoren er ikke acceptabelt for nævnte delegation. Det ville direkte berøre mere end 10.000 producenter og familier i Spanien og skabe et økonomisk og socialt problem, som det er umuligt at acceptere og retfærdiggøre.

Figueiredo (GUE/NGL)
Det er positivt, at man forsøger at opfylde milleniumsudviklingsmålene, f.eks. at udrydde den ekstreme fattigdom og sult, at sikre alle adgang til grunduddannelse, at fremme ligestillingen mellem mænd og kvinder og at give kvinderne en stemme, at reducere børnedødeligheden, at forbedre mødrenes sundhed, at bekæmpe hiv/aids, malaria og andre sygdomme, at sikre et bæredygtigt miljø og at fremme et globalt partnerskab for udvikling. Det er positivt, at betydningen af de nye forpligtelser fra Johannesburg bliver understreget, om end de er begrænsede.
Men det kan ikke skjules, at fiaskoen på den femte ministerkonference i Verdenshandelsorganisationen i Cancún skyldtes de mest udviklede landes modvilje mod at finde løsninger, der tilgodeser de mindst udviklede lande. Førstnævnte ignorerer fortsat behovet for at eftergive gælden for de mindst udviklede lande og insisterer mere på deres egne prioriteter, især Singapore-spørgsmålene, end på behovet for en retfærdig samhandel og en bæredygtig udvikling.
Vi kræver derfor, at EU ikke tager de fire Singapore-spørgsmål op igen og straks trækker alle de krav, de har stillet til andre lande under forhandlingerne om serviceydelser, tilbage, i særdeleshed liberaliseringen af vandet og andre offentlige serviceydelser.

Meijer (GUE/NGL)
Europas vestkyst blev i sin tid rig på grund af koloniale erobringer og styringen af økonomien i den tredje verden. I stedet for at kunne sikre selvforsyning i landbruget, minedriften og industrien blev tredjeverdenslandene tvunget til at producere til en eksportøkonomi. Den tredje verden skulle levere billige råstoffer og senere også aftage dyre industriprodukter fra Europa. Det var den opskrift, der gjorde, at disse lande forblev fattige. I mellemtiden er de politisk uafhængige. Det har landene i Latinamerika været i næsten to århundreder og landene i det sydlige Asien og Afrika i et halvt århundrede. De kan nu gøre nogen modstand. Det forsøgte de i 1960'erne med bevægelsen af alliancefri lande. Efter en lang afbrydelse har de nu gjort det på ny under WTO-konferencen i Cancún. Jeg deler absolut ikke den forargelse, der er fremherskende her, over deres optræden. Kommissionen og en stor del af Parlamentet går stadig ud fra, at modstanden fra den tredje verden kun har forsinket en uundgåelig udvikling hen imod international frihandel og beskyttelse af udenlandske investeringer, og at de europæiske og amerikanske ønsker alligevel skal opfyldes. I mellemtiden fortsætter vi med at give eksportsubsidier til vores landbrugsoverskud og tobak, der udelukkende dyrkes til eksport. Det er på tide, at vi gør plads for en anden økonomisk udviklingsmodel. Derfor stemmer jeg imod.

Pasqua (UEN)
Sammenbruddet i denne femte WTO-konference giver os en enestående mulighed for at overveje Unionens handelspolitik. Eftersom den europæiske delegations gode intentioner og bestræbelser ikke kan betvivles, var det måske på tide at erkende, at det er selve rammen og kravspecifikationerne for denne type organisation, som i dag er grunden til ineffektiviteten.
Hvor uretfærdigt det end kan synes, giver sammenbruddet EU mulighed for at sætte en stopper for sin dogmatisme på området og igen opfatte udenrigshandelen som et forhandlingsemne mellem suveræne stater og ikke som en ny etape i det store Fællesskabs triumfmarch. Hvordan kan man undgå at opfatte de mindst udviklede landes afvisning som den eneste mulige måde at demonstrere deres frihed på? Hvordan kan man undgå at forstå, at den ufordøjelige såkaldt globale forhandling, som fungerer som forudsætning for hver ny runde, kun giver en lille aktionsmargen til de lande, som er indkaldt for at ratificere de aftaler, der er indgået mellem Europa og USA, eller påtage sig ansvaret for et sammenbrud?
Hvis der kun bliver pillet lidt ved WTO, får vi ikke vores nødvendige mirakel. Det er ikke et spørgsmål om at lede WTO tilbage på sporet, men om at ændre retningen.
Moreira da Silva (PPE-DE)
Der er ikke noget styre, der bliver siddende, hvis ikke det er troværdigt. Her et år efter topmødet i Johannesburg afhænger vores troværdighed således for det første af, at vi ved hjælp af vores interne aktion opfylder de mål og de tidsplaner for gennemførelsen, der blev aftalt i Johannesburg. Sandheden er, at det et år senere kun er få af EU's medlemsstater, der har indledt gennemførelsen af Johannesburg-forpligtelserne i deres nationale politikker. For det andet afhænger vores eksterne aktion af, at Johannesburg-forpligtelserne bliver fulgt op af gennemsigtige og forpligtende foranstaltninger til måling, vurdering og opfyldelse. Gennemsigtighed og forpligtelser er to sider af samme sag. For det tredje betyder det, at vi skal tage hul på den internationale drøftelse af en reform af institutionerne. Vi har nye mål og nye tidsplaner, som styres af gamle institutioner. Hvis vi ønsker at regulere globaliseringen, er det absolut nødvendigt at reformere de eksisterende institutioner, f.eks. Verdenshandelsorganisationen, Verdensbanken og FN, så de i modsætning til i dag bliver mere ambitiøse på det samfundsmæssige og miljømæssige område, og oprette nye institutioner som f.eks. en verdensmiljøorganisation og en international miljøforbrydelsesdomstol.

Marques (PPE-DE)
Jeg lykønsker lord Stockton med hans fremragende betænkning om Den Europæiske Ombudsmands årsberetning 2002, som jeg støtter, i særdeleshed behovet for, at alle EU's institutioner og især Kommissionen vedtager kodeksen for god forvaltningsskik.
I denne forbindelse vil jeg gerne fremhæve ombudsmændenes rolle i Europas demokratiske proces, idet de sikrer alle borgeres ret til, at deres sager bliver behandlet upartisk, retfærdigt og inden for en rimelig tidsfrist af de europæiske institutioner. De sikrer desuden borgerne ret til aktindsigt i dokumenter fra Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen samt ret til at indgive andragender vedrørende fejl eller forsømmelser begået af EU's institutioner eller organer (med undtagelse af Domstolen eller Førsteinstansretten med hensyn til deres udøvelse af deres respektive retlige funktioner).
Jeg vil også gerne lykønske hr. Söderman for afslutningen af hans embedsperiode, hvor han har arbejdet for en styrkelse af Den Europæiske Ombudsmands rolle i opbygningen af det nye Europa.

Newton Dunn (ELDR).
Hr. formand, jeg kan ikke støtte Perry-betænkningen. Dette er internt britisk kævl. Der skal ikke bruges kontinentale skatter på at forsøge at løse dette, når en britisk domstol allerede arbejder hårdt på at løse problemet. Jeg er forbløffet over at se de britiske Konservative angribe en national britisk institution, da jeg ikke tror, at franskmændene, spanierne eller tyskerne ville gøre det samme mod deres nationale institutioner. De burde skamme sig.
For det andet handler det om at posere, finde på og opmuntre names - der, indrømmer jeg, er ulykkelige over dette - ved at få dem til at tro, at der kan komme noget ud af det, når det ikke er tilfældet. Det kommer til at løbe ud i sandet. Det ville være langt mere rimeligt at fortælle dem - hvilket jeg har gjort i mine svar på de breve, jeg har modtaget - at vi beklager meget, men at vi kan ikke hjælpe dem. Vi bør ikke finde på og lade som andet.

Cashman (PSE)
Europa-Parlamentets medlemmer af Labour-Partiet undlod at stemme om Perry-betænkningen, fordi vi mener, at betænkningen ikke giver et afbalanceret syn på eller vurdering af kendsgerningerne. Betænkningen indeholder også faktuelle fejl.

Formanden.
Stemmeforklaringerne er afsluttet.
(Mødet udsat kl. 12.50 og genoptaget kl. 15.00)

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0244/2003) af von Wogau for Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik om Rådets fjerde årsberetning i henhold til punkt 8 i de operative bestemmelser i EU-adfærdskodeksen for våbeneksport (2003/2010(INI)).

Von Wogau (PPE-DE)
Hr. formand, først må man stille sig det spørgsmål, hvorfor vi forhandler om europæiske forsvarsspørgsmål i denne ikke særligt fyldte parlamentssal. Det glæder mig især, at hr. Barnier er til stede, for det var ham, der bragte det europæiske forsvar på tale på regeringskonferencen.
Jeg vil gerne starte med kort at begrunde, hvorfor vi beskæftiger os med forsvarsspørgsmål her i Parlamentet. Regeringscheferne besluttede i 1999 at oprette en kriseinterventionsstyrke på 50.000-60.000 mand. Denne styrke, som egentlig har været en virtuel kriseinterventionsstyrke og ingen stående EU-styrke, har i mellemtiden været i indsats i to tilfælde, første gang i Makedonien ved en lille operation og anden gang i Bunia i Congo under overvejende fransk ledelse.
Og nu kommer jeg til Parlamentet. Parlamentet præciserede den 10. april i år på baggrund af Morillon-betænkningen sine forestillinger om forsvarspolitikken, og frem for alt har vi foreslået en totrinsplan. Vi spurgte os selv dengang, hvad vi kunne lære af Maastricht. Vi har lært af Maastricht, at man først og fremmest kun kommer videre i Europa, hvis man har klare tids- og indholdsmæssige retningslinjer. Vi sagde, at vi inden 2009 vil være kommet så langt, at vi alene, autonomt, eller sammen med vores allierede kunne gennemføre en operation med en intensitet og sværhedsgrad som Kosovo-konflikten.
Som første skridt blev det i Morillon-betænkningen krævet og derefter vedtaget i Parlamentet med bredt flertal, at vi i 2004 vil have en udrykningsstyrke på 50.000 mand, som skal være en stående udrykningsstyrke, der bør stå til rådighed døgnet rundt for redningsindsatser og humanitære opgaver. Det er altså Parlamentets krav.
Jeg vil nu beskæftige mig med forsvarspolitikken. Efter operationerne på Balkan blev det fra amerikansk side gentaget igen og igen, at Europas forsvarsudgifter kun udgør 50 % af amerikanernes, men at effektiviteten af det, der gives ud, kun er 10 %. Hvorfor forholder det sig sådan? I USA er der kun én indkøber, når det drejer sig om forsvarsspørgsmål, og det er Pentagon. Hos os i EU er der ikke en, men 15, som indkøber mere eller mindre de samme ting efter forskellige kriterier og på forskellig vis. Desuden er samarbejdet på dette område langtfra tilstrækkeligt.
Vi har altså intet fælles våbenmarked i EU, men som hidtil 15 delmarkeder. Det skal nu være vores mål - hvis vi ønsker at komme videre og anvende de europæiske skatteyderes penge mere effektivt på dette område - i praksis at nå frem til et fælles marked, det vil sige nedbrydning af handelshindringer mellem medlemsstaterne også på dette område. Hvis vi imidlertid vil nedbryde disse handelshindringer, er det en forudsætning herfor, at der ikke kun gælder fælles regler ved våbeneksport, men at disse fælles regler også anvendes på samme måde af de 15 medlemsstater. Alt andet ville medføre, at eksporten i første omgang ville flytte sig inden for EU til de lande, som har de lempeligste bestemmelser. Og det kan vi ikke tillade. EU's adfærdskodeks på våbeneksportområdet er sikkert det regelsæt, der er det mest udviklede. Men foreløbig er det blot en kodeks, som kun har udmøntet sig i lovgivning i nogle få lande. Det første krav, som fremsættes i min betænkning, er, at denne kodeks skal være lovmæssigt bindende. Det er det første spørgsmål. Denne lovbundne forpligtelseserklæring kan medlemsstaterne også afgive selvstændigt. Desuden skal det sikres, at så snart denne lovbundne forpligtelse foreligger, anvender de 15 medlemsstater disse bestemmelser på nøjagtig samme måde, fordi det er den første og vigtigste forudsætning for succes.
Desuden kræves det i betænkningen, at formidlervirksomhed reguleres bedre på dette område. Der er her i et vist omfang forretninger, som finder sted i en gråzone, og som laves af personer, som sikkert ikke er egnede til at drive virksomhed på dette område. Vi kræver derfor, at der sker en registrering af dem, som udøver en sådan formidlervirksomhed, og vi mener, at der på europæisk plan bør indføres en godkendelse til at drive denne form for virksomhed.
Endelig kan vi konstatere, at det er forholdsvist let at finde ud af, hvem der producerer våbnene, og tit kan man også se, hvem der er i besiddelse af våbnene. Men distributionsvejene er uklare. Derfor kræver vi, at der oprettes et internationalt system, som gør det muligt at fastslå, hvem der formidler våbnene videre til slutforbrugeren. Der forefindes et fransk forslag om dette emne, og vi kræver, at det på dette grundlag sikres, at vejen til slutbrugeren, som har afgørende betydning for sikkerheden, også klarlægges fuldstændigt.

Barnier
Hr. formand, mine damer og herrer, hr. von Wogau, jeg er også glad for at møde Dem igen. Jeg har ikke glemt vores opløftende samtaler i de forskellige parlamentariske eller udenomsparlamentariske grupper, hvor De tog Dem af spørgsmål om europæisk forsvar, især på det tidspunkt, da jeg selv inden for konventets rammer var formand for gruppen vedrørende europæisk forsvarspolitik.
Jeg vil gerne takke Dem, hr. von Wogau, for den fremragende betænkning om den fjerde årsberetning vedrørende EU-adfærdskodeksen for våbeneksport, som De netop har fremlagt.
En af fortjenesterne ved betænkningen er, at den sætter spørgsmålet om våbeneksport ind i en større sammenhæng, nemlig EU's politikker, f.eks. udvidelsesudfordringen, som nu ligger foran os, den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik og selvfølgelig forsvarspolitikken samt den politik, der vedrører den nødvendige udvikling af en EU-politik for materiel og forsvar.
EU's adfærdskodeks, som blev vedtaget i 1998, er politisk bindende for medlemsstaterne. Det endelige ansvar for våbeneksport påhviler de nationale regeringer. Der er dog nogle aspekter af våbenhandelen, der hører ind under FUSP, som Kommissionen støtter fuldt ud. Kommissionen forsøger at gennemføre alt det, der ligger inden for Fællesskabets kompetencer, og den er rede til at samarbejde med medlemsstaterne på de områder, hvor ansvaret er delt, som det er tilfældet i overholdelsen af forordningen om varer og teknologi med dobbelt anvendelse.
Kommissionen bifalder Rådets fremskridt sidste år under det danske og græske formandskab med at iværksætte kodeksen og med den forbedrede gennemsigtighed. Jeg vil især gerne nævne forbedringerne vedrørende de oplysninger, der udsendes i årsberetningen og den påbegyndte samling af det, der er aftalt praksis mellem medlemsstaterne inden for adfærdskodeksens rammer, samt vedtagelsen sidste juni af en fælles holdning om kontrol af våbenformidlingsaktiviteterne.
Kommissionen er klar over Europa-Parlamentets meget levende interesse i emnet og især i den konstruktive og ambitiøse stillingtagen, som Deres betænkning vidner om, hr. von Wogau. Den opfordrer Rådet til at fortsætte og forbedre sit arbejde på området. Vi deler i meget stort omfang Deres evaluering, hr. parlamentsmedlem, af det fjerde år med denne kodeks. Vi godtager flere af Deres forslag i betænkningen, både dem, der sigter mod større gennemsigtighed og strengere kontroller, og dem, der sigter mod større harmonisering og juridisk bindende bestemmelser.
Vi er positivt indstillet over for Deres forslag om oftere at benytte os af de muligheder, som gruppen om eksport af konventionelle våben og Rådets regionale arbejdsgrupper tilbyder for at udarbejde fælles analyser samt over for en mere multilateral tilgangsvinkel. Dette kunne være et betydningsfuldt skridt på vejen mod harmonisering af alle medlemsstaternes våbeneksportpolitikker. Vi skal lægge mere mærke til forsøgene på at opnå en fælles definition af det ottende kriterium for kodeksen vedrørende overensstemmelsen mellem våbeneksport og modtagerlandets tekniske og økonomiske kapacitet.
Det forekommer mig også meget vigtigt for Unionen, at tiltrædelseslandene involveres fuldt ud i denne proces omkring adfærdskodeksen, f.eks. hvad angår udveksling af oplysninger og meddelelse om afslag på tilladelserne. Unionen burde i øvrigt altid opmuntre tredjelandene til at tiltræde kodeksens principper og fortsætte med at støtte bestræbelserne blandt f.eks. G8-landene på at få et internationalt redskab på området.
Kommissionen har stillet et forslag til Rådets fællesskabsforordning vedrørende handel med nogle former for materiel og produkter, som kan anvendes til tortur eller til at udføre dødsstraf eller andre former for straf eller brutale, umenneskelige eller fornedrende behandlinger. Det forekommer mig nødvendigt at sørge for, at den europæiske politik, som forbyder dødsstraf og tortur, overholdes af alle uden undtagelse, samtidig med at WTO's forskrifter overholdes. Denne nødvendighed forklarer tiltagets relative kompleksitet.
Det er grunden til, at udarbejdelsen af vores forslag, som nu er lagt til behandling i Rådets instanser, er blevet forsinket. Vi håber imidlertid, at det kan vedtages meget snart.
Europa-Parlamentets betænkning og - som De gjorde opmærksom på, hr. von Wogau - de meget betydningsfulde forslag fra general Morillon kaster ganske berettiget lys over sammenhængen mellem eksportkontrolforanstaltningerne og udvikling af en EU-politik om forsvarsmateriel som den, der blev foreslået i Kommissionens meddelelse af marts 2003.
Der findes naturligvis en sammenhæng mellem på den ene side en lempelse af kontrollerne med våbenbevægelighed inden for EU og på den anden side en skærpelse og harmonisering af praksis omkring kontrol med eksporten til tredjelande.
Det er i den forbindelse nødvendigt omhyggeligt at undersøge forslagene om et fælles kontrolsystem i EU. Set ud fra denne tanke, som De og jeg har arbejdet på i konventet, er det nødvendigt at udforske muligheden for at oprette et europæisk våbeneksportkontrolagentur og mere generelt et europæisk våben-, forsvarsmateriel- og forskningsagentur, som kunne være et af redskaberne i et fælles våbenmarked, der, som De gjorde opmærksom på, er yderst nødvendigt.
Det var, hvad jeg havde at sige som svar på hr. von Wogaus forslag, og jeg takker Dem, mine damer og herrer, for Deres opmærksomhed.
Korhola (PPE-DE).
Hr. formand, den klare og afbalancerede betænkning, som min kollega, Karl von Wogau, har udarbejdet, fortjener min varmeste tak. I betænkningen analyseres den nuværende situation, og der gives forslag til konsekvent handling for fremtiden. 
Det er vigtigt også at tage højde for EU's udvidelse i denne forbindelse, da det forholdsvis store marked for konventionelle våben stadig fokuserer på de lande, som er med i udvidelsen nu, og de lande, som grænser op hertil. Der skal straks iværksættes en gennemgang og standardisering af EU's praksis, og vi skal sikre os, at EU's adfærdskodeks overholdes af EU's nye nabolande og af de lande, som EU har indgået en stabiliserings- og associeringsaftale med.
Som ordføreren ganske rigtigt fastslår, er det de nuværende medlemsstaters skyld, at dataene om eksport til stabile lande, det vil sige til andre EU-lande og USA, er meget detaljerede, men der foreligger ikke sådanne data om eksport til de mindre stabile lande. Betænkningens løsning i form af større gennemsigtighed og en mere multilateral fremgangsmåde er den eneste måde til at udbedre disse fejl og forhindre overførsel af våben, som er en trussel mod menneskerettigheder, regional stabilitet eller bæredygtig udvikling. 
Udviklingen og harmoniseringen af lovgivningen samt et register over handler og et godkendelsessystem vedrørende våbeneksport er vigtigt, og idéen i betænkningen om at oprette et europæisk våbeneksportkontrolagentur bør også overvejes nøje som et logisk næste skridt på vej mod en fælles europæisk våben- og våbenindkøbspolitik og oprettelsen af et fælles våbenmarked. 
Dog skal en vigtig oplysning i hr. von Wogaus betænkning korrigeres. Den gældende lovgivning i Finland om våbeneksport er i overensstemmelse med henstillingerne i FN's protokol om skydevåben og i OSCE-dokumentet om håndvåben og lette våben. Kontrollen af våbenformidling i Finland skal forhindre omgåelse af forbud mod våbeneksport, som er udstedt af EU, FN's Sikkerhedsråd og Organisationen for sikkerhed og samarbejde i Europa samt EU's adfærdskodeks for våbeneksport og andre internationale aftaler og forpligtelser vedrørende våbenkontrol. Formålet er også at forhindre, at våben produceres og handles ulovligt. Derfor kan vi forvente, at Finland vil støtte politikken, som foreslås af min kollega, Karl von Wogau.

Leinen (PSE).
Hr. formand, hr. kommissær, Den Socialdemokratiske Gruppe støtter von Wogau-betænkningen, og jeg vil gerne udtrykkeligt takke ordføreren for den meget gode analyse af succeserne samt af svaghederne i kontrollen af våbeneksporten i EU.
Vi har gennem konventet og forfatningsudkastet sagt, at Europa skal påtage sig et større globalt ansvar. Det er vores klare mål, at vi ikke blot skal være et stort marked, men en politisk enhed, som også påtager sig ansvar uden for EU's grænser, og våbeneksport spiller en central rolle i den forbindelse. Det, der delvist sker, er fuldkommen uansvarligt, nemlig at våben eksporteres til kriseområder og dermed opildner til yderligere konflikter, i stedet for at man ved at reducere eller indstille våbenleverancerne medvirker til, at disse konflikters omfang mindskes. Våbenhandelen er en af årsagerne til, at der ofte er væbnede konflikter i de fattigste områder i verden, og som vi kan se, er det meget ofte børnesoldater, som gennemfører operationerne dér.
Våbenhandel, det er vi alle klar over, er på samme måde som narkohandel og menneskehandel en multimilliardforretning. Her genereres super- og ekstraprofitter, og derfor er det så attraktivt at operere på dette lyssky marked. Adfærdskodeksen har bevist sit værd, og det er blevet noget bedre, men det fastslås ligeledes i betænkningen, at der stadig finder leverancer sted til kriseområder, leverancer, som er i strid med kodeksen. Vi har altså endnu ikke nået vores mål med hensyn til fuld kontrol over dette område.
Jeg er også enig med ordføreren i, at vi, hvis vi ønsker en fælles våbenpolitik, foruden det fælles interne våbenmarked også har behov for en fælles våbeneksportpolitik. Det vil sige, at ingen af staterne har deres egen forskning og deres egen produktion, men at man forfølger det på fælleseuropæisk plan. Ligesom vi har en fælles handelspolitik for øvrige varer, har vi også brug for en fælles våbeneksportpolitik, og jeg er meget enig i det, som vi siger i punkt 3: Datasituationen er ikke tilstrækkelig. De våbentyper, der leveres, eksportens samlede værdi, antallet af licensafslag og nærmere angivelser om bestemmelsesland og slutbrugeren - disse data er nødvendige, da man ellers ikke kan kontrollere og konstatere, hvor der er noget galt.
Formidlere i denne våbenhandel er helt specielle agenter. Vi kender de mange skandaler, som findes her. Som jeg allerede har sagt, er der mange penge at tjene herpå. Derfor bifalder jeg meget, at vi kræver et våbenformidlingsregister og også et slags godkendelsessystem. Vi har et presserende behov for en fælles holdning, og Parlamentet opfordrer Rådet til at foranledige en forståelse mellem medlemsstaterne. Jeg vil også godt nævne, at EU ikke kan løfte denne opgave alene. Vi har brug for nabostaterne, men vi har også brug for Rusland og USA. Det ville glæde os, hvis det franske initiativ ville få succes. Det er et stykke troværdighed i EU's udenrigspolitik at kunne leve op til vores egne principper også på dette område, og jeg hilser von Wogau-betænkningen overordentlig velkommen.

Formanden.
Mange tak, hr. Leinen. Vi ønsker Dem et godt arbejde, også i Det Europæiske Råd.

Korakas (GUE/NGL).
Hr. formand, betænkningen, som vi forhandler, henviser til et emne af meget stor strategisk, politisk og økonomisk betydning. Produktionen af og handelen med våben giver enorme overskud til store, multinationale virksomheder, som med privatisering nu kontrollerer disse sektorer. Ud over disse overskud giver våbenleverancerne også de producerende lande politisk kontrol med køberlandene både gennem den kommission, som våbenindustrien betaler til regeringerne i disse lande, og gennem kontrol af deres udstyr. Derfor anvendes alle midler til at fremme efterspørgslen efter og forbruget af våben ved at anstifte spænding, væbnede konflikter og massakrer af eller interne kampe blandt folk. Efterspørgslen og forbruget af disse produkter vedrører også de producerende lande. Så vidt vi ved, styrker vores regeringer hele tiden både de repressive mekanismer, der anvendes mod vores folks voksende demonstrationer mod antigræsrodspolitikken, og konfliktforebyggelse, krisestyring og bekæmpelse af terrorisme, med andre ord den militære indgriben over hele verden.
Alt dette, som udtrykkes gennem EU's konstante militarisering i stadigt tættere samarbejde med NATO, kræver enorme våbenforsyninger. Derfor har hr. Solana foreslået at øge de militære styrker. Denne udvikling er naturligvis forbundet med stor fare for EU's borgere og for hele menneskeheden i lyset af den interne imperialistiske rivalisering. Den tilfredsstiller dog den spekulative lyst for det politiske, militære og industrielle netværk, som især efter den 11. september nu har fuldstændig kontrol over den amerikanske politik og også øger indflydelsen i EU-landene. 
Uanset hvor gode ordførerens intentioner end måtte være, omfatter betænkningen ikke disse spørgsmål, den skjuler dem snarere. Ligesom de foregående betænkninger fremsættes der i betænkningen ønsker og forslag, som aldrig vil blive anvendt. Derfor er der ikke brug for en adfærdskodeks, hvis opfyldelse afhænger af medlemsstaternes gode vilje, men indførelse af obligatoriske regler og styringselementer og en gradvis reduktion i produktionen, distributionen og brugen af våben, indtil de forbydes helt. Vi skal omdanne krigsindustrier til fredsindustrier. Dette er kravene, så vi kommer freden nærmere. Vi støtter disse krav, og derfor stemmer vi ikke for betænkningen.

Schroedter (Verts/ALE).
Hr. formand, først vil jeg gerne påpege, at jeg også håber, at vi med en langsigtet anvendelse af denne adfærdskodeks vil kunne opnå, at der produceres færre våben. Hr. von Wogaus indlæg giver derimod indtryk af, at der anvendes færre penge til våbenproduktion. Dernæst vil jeg sige - og jeg beder formanden om at sende et passende notat til Rådet - at der føres en diskussion mellem Parlamentet og Rådet her, det vil sige, at rådsformandskabet egentlig ville være den rigtige kontaktperson, da det har det fulde ansvar for gennemførelsen af kodeksen, og jeg er skuffet over, at det overhovedet ikke er til stede her. 
Desuden mener jeg, at det på baggrund af, at rådsformandskabet ikke er sig sit ansvar bevidst, er hensigtsmæssigt, hvis ansvaret lå hos Kommissionen, nemlig der, hvor integrerende instrumenter virker, og hvor Parlamentet også har bedre mulighed for at medvirke ved forbedringen af adfærdskodeksen. Et af de centrale punkter, som vi skal afklare, er den fælleseuropæiske registrering af våben og inddragelse af alle medlemsstater, og jeg mener, at overdragelsen af disse opgaver til Kommissionen ville være et vigtigt institutionelt skridt.
Hovedproblemet er - som det allerede er blevet nævnt - at kodeksen ikke er bindende og derfor ikke kan anvendes effektivt. Derfor er det et af de centrale spørgsmål, som det er presserende at få afklaret. Til trods for dette har vi altså fortsat det problem - og det er ligeledes blevet omtalt tidligere - at kodeksen ikke er tilstrækkeligt til virkelig at kontrollere, hvilken vej våbene tager. Derfor er det bydende nødvendigt, at vi får en registrering af produkterne, distributionsvejene og endelig af slutbrugerne. 
Det er ligeledes nødvendigt, at disse våbens anvendelsesformål registreres hos slutbrugeren, og til dette formål har vi brug for en fælles kontrolmyndighed i EU. Endnu bedre ville det være med en voldgiftsinstans, en ombudsmand, som skulle tage sig af forespørgsler og kritik fra befolkningens side, fordi våben stadig går den forkerte vej, og fordi våben fra EU den dag i dag fører til konflikter. Jeg mener, at det er blevet tydeligt, at hovedproblemet med våbenkodeksen er gennemførelsen. I gennemførelsen er vi endnu langt væk fra det, som egentlig er vores standard, og vi ved også, at våbeneksport ligesom tidligere fører til, at latente konflikter eksploderer, at menneskerettigheder overtrædes og at der opstår krigssituationer, hvor vi igen skal bruge penge og personel for at skabe fredeligere tilstande i regionen. Derfor er det en af hovedopgaverne for den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, at der følges op på våbeneksport, og at den begrænses, og at de, der overtræder kodeksen, straffes herfor.

Bordes (GUE/NGL).
Von Wogau-betænkningen har således til hensigt at regulere våbeneksporten og gøre den mere etisk. Man kan lige så godt forsøge at gøre drab, udplyndring eller bortførelse mere etisk. Den enkle kendsgerning, at stormagterne spilder kolossale summer på masseødelæggelsesvåben, er tegn på, at den nuværende samfundsorden er barbarisk. De store nationers regeringer, som er ansvarlige for ulovlige krige fra Irak til Afghanistan og medsammensvorne i statsterrorismen i Palæstina, ville gerne afskære en række mindre lande, hvis styre mishager dem, organisationer, som betragtes som terrororganisationer, og den organiserede kriminalitet adgang til våbnene. Men selv det viser sig at være umuligt.
Hvordan kan man i en økonomi, hvor våbenhandlerne er klar til at skyde sig selv i foden, hvis blot de tjener penge på det, forhindre dem i at omgå de statslige kontroller? Når betænkningen glæder sig over det franske initiativ, der sigter mod at foreslå en international kodeks for gennemsigtighed, eller når den refererer til EU's adfærdskodeks for våbeneksport, føjes der spot til skade, eftersom det drejer sig om nogle af verdens førende våbeneksportlande, som jævnligt rystes af finanspolitiske skandaler, der involverer højtplacerede politikere såvel som våbenhandlere.
Alene den seneste udnævnelse af en førende våbenhandler, som i dag retsforfølges, til en ministerpost som repræsentant for et tredjeverdensland i UNESCO for at sikre ham diplomatisk immunitet viser forfængeligheden og dumheden i Deres forlangende om at højne etikken i våbenhandelen. Vi forkaster naturligvis betænkningen.
Maes (Verts/ALE).
Hr. formand, hr. kommissær, det er ganske tydeligt. De talte om en politisk bindende kodeks, men denne kan ikke gennemtvinges. Vores regeringers samvittighed står ikke til at rokke. I forbindelse med våben er det sørgeligt, for våben er ikke almindelige handelsvarer. Alligevel bruges de alt for let på denne måde. Hvad angår hr. von Wogaus betænkning- det er fjerde gang, vi får lov at reagere på Rådets årsberetning - synes jeg, han med rette nævner, at der på ny kan noteres fremgang på papiret, hvad angår rapportering og gennemsigtighed. Hvad angår aftalernes effektivitet, har jeg indtryk af, at det især drejer sig om at undgå unfair konkurrence og ikke plage hinanden. Også mægling bør tages noget mere alvorligt.
Jeg må sige, at jeg ikke er så optimistisk i praksis. De europæiske våbeneksporter stiger klart i stedet for at falde. De militære udgifter skal efter manges mening øges, mens det netop er vores indtryk, at de skal reduceres. Det militær-industrielle kompleks organiserer sig for at lobbye kraftigt i Bruxelles. Store dele af verden oversvømmes stadig med våben, som bruges mod de mennesker, som bor der, men også mod vores egne fredsstyrker. Jeg har set en BBC-reportage, hvori franske fredsstyrker i det østlige Congo blev beskudt med våben, som er leveret med Rwandas eller Ugandas udtrykkelige medvirken. Når jeg kigger på listen over leverandører, ser jeg, at det stadig er europæiske lande, som enten direkte leverer våben eller også får indkøbt våben ved hjælp af budgetstøtte, hvilket kommer ud på det samme.
Jeg vil endvidere gøre opmærksom på, at der i de forløbne uger er ankommet flygtninge i Tchad fra Uganda. Lokale ngo'er har rapporteret til os, at spredningen af lette våben i området var den direkte anledning til, at en væbnet konflikt brød ud. Jeg læser her, at man har undersøgt, hvordan der kan leveres våben til humanitære formål. Jeg synes, det er lidt groft at sige, at dette eventuelt kunne være muligt. Jeg kan ikke se denne mulighed.
I Belgien var våbenloven meget streng, og man sagde i sin tid, at der ikke måtte leveres våben til konfliktområder. Alligevel har man fundet en mulighed for at eksportere dem til Nepal, og nu har man endda regionaliseret våbenhandelen. På europæisk plan accepteres adfærdskodeksen ganske vist, men der er tale om et fortolkningsproblem, og gråzonen er stor, som vores kolleger allerede har sagt. At eksportere våben til områder, som er lidt ustabile, er naturligvis at eksportere til de bedste kunder, for hvis man vil købe våben, skelner man ikke. Hvad enten landet er fattigt eller rigt, købes der og betales der åbenbart også for våben, om nødvendigt med råstoffer, som stjæles fra landet selv, såsom i det østlige Congo.

Barnier
Hr. formand, jeg har lyttet til Dem alle med stor opmærksomhed og har omhyggeligt noteret mig Deres bemærkninger og forespørgsler. De nævnte en ting, fru Maes, som jeg gerne vil svare på først. Rådet har i nogle år har haft et fælles program, som - stadig med svingende resultater - sigter mod at begrænse spredningen af lette våben. Jeg mener også at forstå, at der er en række konkrete programmer, som støttes af EU, for i nogle forskellige lande at destruere lagrene med disse våben med lille kaliber eller lette våben.
Som svar på nogle indlæg, f.eks. fru Korholas, vil jeg gerne minde om, at de nye medlemsstater i Unionen allerede er tiltrådt den adfærdskodeks, som hr. von Wogau og jeg selv talte om for et øjeblik siden, og at disse stater deltager i informationsudvekslingen i Rådet.
Endelig vil jeg gerne præcisere, at den fælles holdning til kontrol af våbenformidlingsaktiviteterne blev vedtaget af Rådet i juni.
Det var de tre ting, jeg havde at sige som afslutning på forhandlingen, hr. formand.
Formanden.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 17.30.
Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er redegørelsen fra Kommissionen om Den Europæiske Union og bekæmpelsen af tortur. 
Jeg giver ordet til kommissæren, hr. Barnier.

Barnier
Hr. formand, EU har klart vist sit engagement i bekæmpelsen af tortur verden over gennem handlinger i de seneste år på både politisk, diplomatisk og finansielt niveau. Unionen rejser regelmæssigt spørgsmålet i forbindelse med den politiske dialog, den har med tredjelandene, og står desuden i forreste række, når det drejer sig om at promovere den valgfrie protokol til FN's konvention mod tortur, som fastlægger oprettelsen af nationale og internationale kontrolmekanismer, der giver mulighed for at inspicere detentionsstederne.
Derudover udarbejder Rådets arbejdsgruppe om menneskerettigheder i øjeblikket for at styrke EU's indsats i en række tredjelande en strategi, der sigter mod en mere effektiv iværksættelse af de retningslinjer for tortur, som Unionen vedtog i 2001, samtidig med at den analyserer de oplysninger om tilfælde af tortur, der rapporteres om fra forskellige steder i verden af EU's missionschefer.
Der tildeles mange midler til ikke-statslige og internationale organisationer igennem det europæiske initiativ for demokrati og menneskerettigheder til forebyggelse af tortur og rehabilitering af ofrene. Således blev der sidste år afsat 25 millioner euro til projekter af denne type i forbindelse med et udbud for 2002 og 2003. 
Europa-Parlamentet har spillet en vigtig rolle i 1994 i fordelingen af midler fra EU's budget til ofre for torturhandlinger. Jeg er godt klar over, at Parlamentet har vist sig stærkt bekymret over beslutningen om at reducere de fondsmidler, der er beregnet på rehabiliteringscentre for ofrene.
Jeg vil gerne, mine damer og herrer, kort redegøre for baggrunden for Kommissionens nuværende politik om finansiering af programmer mod tortur.
I 2001 præsenterede Kommissionen en meddelelse om menneskerettigheder, som var præget af en ændring af retningslinjerne for rehabilitering og forebyggelse samt af forpligtelsen til at sørge for, at "dens indsats så vidt muligt er koncentreret om forebyggelse, bl.a. ved at undervise politi og andre mulige torturudøvere i menneskerettigheder". Det europæiske initiativs programmeringsdokument for 2002-2004 følger op herpå ved at understrege, at finansieringen vil blive omdirigeret til mere langsigtede forebyggelsesprogrammer. Jeg vil om et øjeblik sige nogle ord om den måde, hvorpå politikken er iværksat. Men jeg vil gerne først redegøre for motiveringen.
Det, at der lægges vægt på forebyggelse, betyder ikke, at Kommissionen ikke tillægger rehabiliteringsprogrammer for ofrene nogen værdi, tværtimod. Rets-, social- og lægehjælp fra rehabiliteringscentrene er i vores øjne yderst betydningsfuldt. Men eftersom de midler, der var afsat til det europæiske initiativ, er begrænset til ca. 100 millioner euro om året, der skal finansiere fire store prioritetsområder til forsvar for menneskerettighederne, var Kommissionen tvunget til at træffe nogle strenge og derfor svære valg. Kommissionens meddelelse fra 2001 viser klart, at det overordnede princip for det europæiske initiativs begrænsede budget er at fokusere på civile og politiske rettigheder, og det fremstiller EU som den institution, der skaber forandring på menneskerettighedsområdet.
Hvad angår kampagnen mod tortur, betyder princippet, at vi griber fat om nældens rod, f.eks. gennem uddannelse af politistyrker og fangevogtere, efterforskning af netværk, der handler med torturinstrumenter, og oplysnings- og støtteprogrammer til de store foregangsprojekter som f.eks. den valgfrie protokol til FN's konvention mod tortur. 
Kort sagt, mine damer og herrer, betyder det, at vi træffer de nødvendige foranstaltninger for at skåne fremtidens ofre. Beslutningen om at omdirigere flere og flere af Unionens programmer mod forebyggelse er ledsaget af specifikke foranstaltninger, der sigter mod løbende at reducere rehabiliteringscentrenes afhængighed af fællesskabsmidler. Således tillægger udbuddene efter 2001 spørgsmålet om projekternes beståen stor betydning i evalueringsprocessen. Derudover var projekter, som sigtede mod at styrke centrenes institutionelle kapaciteter f.eks. gennem udvikling af fundraisingevner, klart berettiget til finansiering i 2001 og 2002. Jeg vil ligeledes gøre opmærksom på, at det uafhængigt af de disponible fællesskabsmidler aldrig er blevet lovet, at bestemte centre skulle modtage finansiering i løbet af et bestemt og givet år. Alle forslag til finansiering vurderes af eksperterne og tildeles en karakter i henhold til gennemsigtige og retfærdige udvælgelseskriterier. Fondsmidlerne gives kun til de bedste forslag.
Dette tiltag skal endvidere ses i kontekst med det omfattende netværk af rehabiliteringscentre, som eksisterer i dag. Det Internationale Rehabiliterings- og Forskningscenter for Torturofre arbejder selv med ca. 200 centre rundt om i verden. Det er ganske indlysende, mine damer og herrer, at Kommissionen ikke råder over de nødvendige ressourcer til at dække et sådant behov og kun kan yde støtte til et begrænset antal centre hvert år. Således var der sidste år 13 projekter i og uden for Unionen med fokus på torturofre, der modtog fællesskabsmidler. Denne støtte føjer sig til andre betydelige finansieringskilder på internationalt niveau, f.eks. finansiering fra FN's Frivillige Fond for Torturofre, som flere medlemsstater bidrager til. Kommissionen er for øjeblikket i færd med at afslutte udarbejdelsen af EF-initiativprogrammet for 2004, som prioriterer forebyggelse af tortur og rehabilitering. Dette dokument vil blive forelagt Europa-Parlamentet inden årets udgang.
Til slut, hr. formand, vil jeg gerne endnu en gang bekræfte, at Kommissionen ikke har til hensigt fra den ene dag til den anden at afskaffe al finansiering af rehabiliteringscentrene. Det vidner det udbud om på 11,5 millioner euro, der er rettet mod rehabiliteringscentrene i EU, og som blev offentliggjort den 9. august 2003, skulle jeg mene. Det var, hvad jeg havde at sige om dette emne.
Posselt (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, vi har at gøre med to former for tortur, som det er lige vigtigt at bekæmpe. Den ene arbejder under påskud af, at det er nødvendigt at fremskaffe bestemte informationer, f.eks. ved farlig terrorisme. Formålet med den anden form for tortur er helt åbenlyst at ødelægge og knække mennesker. Begge torturformer afviser vi naturligvis på lige fod, men det er desværre sådan, at mange mennesker mener, at tortur hørte hjemme i middelalderen, og at man i vores avancerede tidsalder allersenest fik bugt med problemet i oplysningstiden. Det var imidlertid netop det 20. århundrede, som i særlig grad frembragte grusomme torturformer og grusomme torturregimer som f.eks. kommunismen og nationalsocialismen, og vi må helt klart erkende, at som så ofte før står tortur beklageligvis på den globale dagsorden, også her i begyndelsen af det 21. århundrede.
I Latinamerika er anvendelsen af tortur heldigvis reduceret betydeligt, hvis man sammenligner med 1970'erne og 1980'erne. I Afrika er der næsten ingen stat, hvor der ikke udøves tortur. I Asien er det tit netop EU's vigtige handelspartnere - som ellers optræder i nålestribede jakkesæt som forretningspartnere - der har udviklet specielt perfektionerede former for tortur. Og desværre spiller temaet også stadig en rolle hos os i Europa. For kun få år siden blev der udøvet tortur på den mest grusomme måde i Kosovo. Eller kig engang østpå. Gudskelov har situationen ændret sig til det bedre i Centraleuropa. Ved siden af mig sidder min ven fra Slovakiet, hr. Figel, som er menneskerettighedsforkæmper. For 12 år siden besejrede østeuropæerne til alt held de torturudøvende regimer under en demokratisk revolution, men i Europarådets medlemsstater, der netop holder møde på samme tidspunkt på den anden side af Ill, eksisterer problemet stadigvæk. I eksempelvis Tjetjenien udføres der brutal tortur af det russiske militær, og der er ingen, som taler om det. I morgen vil det blive drøftet i Europarådet, om man skal indføre overvågning af Liechtenstein. Liechtenstein er et forbilledligt demokrati, mens der i Rusland, i Tjetjenien stadig anvendes tortur. Men Rusland er en stor stat i modsætning til Liechtenstein, og derfor tør man ikke tage fat på emnet. Eller kig engang på kandidatlandet Tyrkiet, som har store problemer med at tackle emnet tortur, samtidig med at man er medlem af Europarådet og har en associeringsaftale med EU.
Det drejer sig ikke kun om fjerne tredjelande eller tidligere epoker, det drejer sig om den faktiske virkelighed for vores udenrigspolitik. Derfor bifalder jeg det, hr. kommissær, at Kommissionen prioriterer det så højt. Jeg bifalder, at De er fast besluttet på både at bringe emnet på tale på internationalt plan og også hjælpe torturofrene aktivt, hvor de end måtte komme fra - netop fra Balkan har vi stadig mange traumatiserede torturofre hos os i Europa - og frem for alt at være aktive på forebyggelsesområdet. Det vil jeg gerne støtte eftertrykkeligt. Vores udenrigshandelspolitik og vores menneskerettighedspolitik skal være forbundet med hinanden. Det samme gælder for vores udviklingspolitik. Menneskerettighedsklausulerne i vores traktater må ikke længere kun være staffage, men skal også anvendes. Og hvis de virkelig overtrædes, skal der netop også gennemføres foranstaltninger, fordi det ikke nytter noget kun at beklage sig, kun at jamre, kun at kritisere. Der skal simpelthen også drages nogle praktiske/materielle konsekvenser. Jeg tror ganske enkelt ikke på, at en stat, hvor der som førhen udøves tortur i den daglige retspraksis, kan være en rimelig forretningspartner til et demokratisk Europa. Jeg går ind for en dynamisk politik på dette område.

Junker (PSE).
Hr. formand, mine damer og herrer, set i lyset af de aktuelle begivenheder vil jeg gerne udtrykke min glæde over, at Amina Lawal, som i Nigeria var blevet idømt stening til døde på grund af utroskab, har vundet sin ankesag og således ikke længere er i fare for at blive stenet ihjel. Jeg mener, at denne succes også til dels kan tilskrives EU, som er gået kraftigt i brechen for, at denne forfærdelige handling ikke skulle blive ført ud i praksis. Det gør mig optimistisk med hensyn til diskussions- og dialogviljen inden for AVS-samarbejdet, fordi vi jo desværre beskæftiger os med dette tema i disse stater. Der blev henvist til, at der netop også i Afrika i allerhøjeste grad forekommer tortur, og at vi skal tage stilling hertil. Det, der er sket i Nigeria, er som en sejr for menneskeheden, og det har både AVS-samarbejdet, som er meget vigtigt for os her i Parlamentet, og Parlamentets engagement bidraget til. Det viser altså, at vi kan opnå noget med vores politik. 
Men jeg vil godt knytte nogle generelle kommentarer til emnet. EU's engagement i, at menneskerettighederne bliver overholdt og i at garantere menneskets ukrænkelighed, anerkendes overalt i verden. Vi bruger også en anseelig sum penge herpå, men desværre er det aldrig nok med al den elendighed, der findes i verden. Derfor vil jeg godt på min gruppes vegne plædere for, at der fremover især tilvejebringes en pålidelig forebyggelse og rehabilitering. Her venter verden virkelig på, at EU fortsat vedkender sig det engagement, som den også har udvist, og som man ikke kan forvente sig andetsteds fra.
Netop de her anførte rehabiliteringscentre i EU, men også uden for EU, skal kunne stole på, at deres fortsatte eksistens er sikret. De må ikke havne i en situation, hvor de så at sige lever for hånden i munden, og hvor de hvert år skal være bange for, om deres arbejde, som er så uhyre vigtigt for ofrene, nu også kan videreføres. Jeg vil gerne understrege her, at det ikke kun handler om at kunne tilbyde dem et opholdssted, et refugium, men det drejer sig også helt konkret om at give dem mulighed for juridisk bistand og psykologisk behandling.
Det er især vigtigt for kvinder, som udsættes for specielt perfide torturmetoder. I Bosnien, men også i andre lande, har vi virkelig fået bragt frem i offentlighedens lys, hvordan kvinder bliver ofre for voldtægter, hvor voldtægt anvendes som politisk våben, ikke kun som en individuel skændselsgerning, men som politisk våben. Disse kvinder er i helt særlig grad nedbrudt på legeme og sjæl, og de har brug for en pålidelig støtte. Her kræves det af os, at vi virkelig tilbyder disse mennesker sikkerhed og således ikke kun fortsætter EU's nuværende politik, som utvivlsomt skal hilses velkommen, men at vi også uddyber den yderligere. Jeg siger det eftertrykkeligt: Det gælder for begge områder, for prævention og for rehabilitering. I mange forhold er det sikkert også et samspil. Det er sikkert rigtigt at undersøge, hvordan samarbejdet fungerer i det enkelte tilfælde, men der må ikke herske nogen tvivl om EU's engagement i, at torturofrene kan søge tilflugt her. 
Maes (Verts/ALE).
Hr. formand, hr. kommissær, allerførst vil jeg på min gruppes vegne takke Dem - men også hr. Patten, som ikke kan være til stede her i dag, og hans personale - fordi De hidtil, og også i dag, har vist Dem rede til at drøfte dette alvorlige torturproblem med Parlamentet.
De har selv peget på den vigtige sondring, der i øjeblikket foretages mellem på den ene side rehabilitering af ofre og på den anden side forebyggelse. Det er meget vigtigt, at vi fortsætter med at gøre noget ved rehabiliteringen af ofre. Alligevel har vi reduceret bevillingerne hertil med 45 %! Vi vil imidlertid spørge Dem, om De kan forsikre os om, at vi fortsat kan regne med de midler, som i øjeblikket er afsat. Ellers oplever vi den ubehagelige situation, at folk, der beskæftiger sig med rehabilitering, er nødt til at konkurrere om budgetmidlerne med folk, som arbejder med forebyggelse, selv om også forebyggelsen naturligvis er absolut nødvendig.
Systematisk voldtægt er desværre en vidt udbredt praksis som våben i krigsførelse. Også situationer, hvor politiet finder det normalt at udøve tortur for at lokke visse oplysninger ud, hører tilsyneladende stadig til dagens orden, selv i lande som Tyrkiet, der ansøger om at blive medlem af EU. Det er uacceptabelt, at politiet betragter tortur som et normalt middel! Jeg synes, det er udmærket, at vi også lægger vægt på at opdrage politiet, hvad det angår. Gode metoder, hvor humanitet er det vigtigste, skal i hvert fald være vores ledetråd.
Endvidere vil jeg gøre opmærksom på, at børn bruges som våben mod deres forældre. Jeg taler her om det frygtelige problem med børnesoldater, hvor et barn fjernes fra hjemmet for dernæst at blive brugt som pressionsmiddel, som våben, mod sin egen far og mor.
Hr. kommissær, vi vil medvirke til at forebygge den slags rædsler. Dette er et vigtigt middel til at forebygge konflikter, men vi vil også fortsat indtrængende bede Dem om ikke at lade os tabe rehabiliteringen af ofre af syne.

Gorostiaga Atxalandabaso (NI).
Hr. formand, tortur i tredjelande kan trygt fordømmes i Parlamentet - Talebans behandling af kvinder er et klassisk eksempel. Ingen kan imidlertid benægte, at den sande test ville være at afstemme retorikken med konkret handling for at gøre noget ved den endeløse række af torturtilfælde i en medlemsstat - Kongeriget Spanien.
Jeg har i de sidste fire år rejst spørgsmålet adskillige gange, og ingen i Parlamentet har reageret for at støtte mine klager. Opførslen hos vores tidligere formand, fru Fontaine, var især beklagelig. For det første i januar 2001, da jeg anmodede om en erklæring mod benådningen af 15 politifolk, der udøvede tortur, og som der allerede var afsagt dom over i Spanien. Taleren blev på formandens foranledning afbrudt. Det skete to gange på to forskellige møder i Parlamentet i januar 2001. For det andet, da jeg i december 2001 fremviste en plakat af en tortureret kvinde, reagerede formanden på samme måde.
Hr. kommissær, vi er nødt til at sikre, at EU siger sin mening og handler for at reagere på klager om tortur. Det er op til Kommissionen at sikre, at medlemsstaterne overholder EU-lovgivningen for at vinde de europæiske borgeres tillid.
Politisk realisme har ført til, at de europæiske institutioner har konkluderet, at det ikke på nuværende tidspunkt er hensigtsmæssigt at gøre noget, der kunne bringe den politiske struktur i EU i fare. Jeg er imidlertid sikker på, at flertallet af europæerne ikke deler denne tolerance over for tortur.
Vi bør ikke lade som om, at vi gør noget alvorligt for at modsætte os tortur, så længe vi ikke opstiller et mere ambitiøst kompromis, især fordømmer de ansvarlige for tortur ved navn. Intet har desværre ændret sig i EU i den henseende trods et par modige betænkninger. Vi afventer forslag fra Kommissionen, som tilstræber fornuftig lovgivning, der skal understøtte den omstændighed, at tortur ikke kan accepteres under nogen omstændigheder. Der skal snart ske noget på både politisk og juridisk plan, da det haster med at finde løsninger på torturproblemet.
Jeg støtter i allerhøjeste grad vægtningen af Kommissionens redegørelse, selv om jeg generelt tror, at mange i Baskerlandet synes, at den ikke er vidtrækkende nok til at imødegå deres bekymringer.

Lage (PSE).
Hr. formand, jeg beder om ordet, fordi jeg ikke kan forholde mig ligegyldig til indlægget fra det medlem, der netop har talt, da jeg ikke tror, at der er et spansk medlem til stede i salen, som kan svare ham. Jeg harmes over, det han har sagt, og den bedste fortolkning, jeg kan give af hans ord, er, at de var ligesom Fanden, der går i kloster. Men det var der ikke engang tale om. Medlemmet har netop sagt, at han ikke fordømmer tortur, at han ikke fordømmer den vold, som den organisation, han forsvarer, udøver i Spanien, når de bortfører folk og anbringer dem i veritable fangehuller, undertrykker dem og forvandler dem til objekter. Han protesterer mod den spanske stats eventuelle tortur. Hr. formand, den spanske stat vil naturligvis blive dømt, hvis den udøver nogen form for tortur, og der har allerede i Spanien været sager mod politibetjente og guvernører, som udøvede tortur mod medlemmer af nævnte organisation. Det er den korrekte praksis, og en demokratisk praksis. Jeg kan ikke lytte til medlemmets ord uden at protestere, for hans ord udtrykker i virkeligheden det stik modsatte af det, han ønsker at sige med dem.

Formanden.
Jeg beder Dem om ikke at gå ind i debatten om dette spørgsmål. Der er et spansk medlem, der har bedt om ordet. Jeg er også et spansk medlem, og jeg har som formand forsøgt at bevare roen, og jeg vil bevare den. Jeg har lyttet opmærksomt til hr. Gorostiaga i mere end tre minutter uden at afbryde ham, men jeg er nødt til at sige til Dem, at jeg også har følt mig såret, for det fremgår tydeligt, at hr. Gorostiaga ikke fordømmer attentaterne ... De skal nok få ordet, hr. Gorostiaga, De skal ikke være bekymret - og at han desuden tilhørte en organisation, som den demokratiske retsstat ad rettens vej opløste, lad os sige det sådan, på grund af dens forbindelser med en terrororganisation.
Jeg vil ikke sige yderligere, men det skal fremgå af protokollen. Jeg tager ansvaret for mine ord som spansk medlem. Jeg beder min kollega, et spansk medlem, om at give afkald på ordet, for vi er i gang med en anden slags forhandling, og hr. Gorostiaga har 15 eller 20 sekunder til at sige det, han finder passende, selv om han har omtalt personer, der ikke er i salen, efter forgodtbefindende.

Gorostiaga Atxalandabaso (NI).
Hr. formand, jeg har en bemærkning til forretningsordenen. Jeg er for det første ikke enig i den procedure, som formanden følger, hvorfor jeg protesterer.
For det andet fordømmer jeg alle, der udøver tortur, uden undtagelse, og jeg så gerne vores spanske kolleger gøre det samme, nemlig fordømme benådningen af dem, der udøver tortur, og som er blevet dømt for at udøve tortur. Den spanske regering har benådet dem, så de ustraffet kan udøve tortur i Spanien.

Formanden.
Alt, hvad vi siger, vil fremgå af protokollen. De ved, at alle her i salen, som til tider retorisk bliver kaldt demokratiets tempel, har ret til at tale i henhold til forretningsordenen, og at den enkelte er moralsk ansvarlig for sine ord.

Gahler (PPE-DE).
Hr. formand, jeg siger også det, som jeg gerne vil sige, og derfor vil jeg gerne først takke hr. Posselt udtrykkeligt, fordi han ikke kun abstrakt har kritiseret og revset torturpraksissen som sådan, men også konkret har nævnt torturstater. Jeg mener, at det er et af de vigtigste politiske punkter, som vi ikke bør glemme. Vi skal i de relationer, som vi har til tredjelande, også nævne disse stater ved navn, hvis de anvender tortur. Han nævnte Rusland og Tyrkiet, og jeg er ordfører for Iran, men det forhindrer mig ikke i at sige, at der beklageligvis også stadig finder tortur sted i Iran. Det taler vi om offentligt, f.eks. også i den menneskerettighedsdialog, som føres med landet. Derfor, hr. kommissær, ville det efter min mening også være godt, hvis De ikke kun tog det op inden for rammerne af den pågældende politiske dialog, det vil sige bag lukkede døre, men også hvis De selv havde nævnt navne på lande i den forbindelse, som anvender tortur. 
Jeg mener, at det er meget vigtigt, at vi i denne sammenhæng fratager de privilegier, som mange AVS-stater f.eks. har fået på handelsområdet som et resultat af Cotonou-aftalen, i overensstemmelse med de forholdsregler, som vi har truffet i traktaterne, hvis vi får kendskab til, at der finder tortur sted. Vi har mekanismerne hertil, men jeg kan bare ikke se det på resultatet, at vi for de 77 AVS-staters vedkommende - bortset fra Zimbabwe, hvor vi har taget helt beskedne foranstaltninger i anvendelse - rent faktisk er aktive.
De kom ind på et andet emne, nemlig behandlingscentrene for torturofre. Hvis jeg fortolker sætningen rigtigt, betyder det, at De påtænker at fjerne tilskuddene til disse behandlingscentre. De modererede det kun ved at sige, at det ikke sker "fra den ene dag til den anden", men målsætningen er klar. De nævnte desuden, at der også er andre finansieringskilder. Det er en tydelig indikation af, at De åbenbart har dette til hensigt. Jeg beder Dem indtrængende om at tage afstand fra denne hensigt. Vi kan i grunden først trække os tilbage herfra, når vi ved, at torturen ikke længere finder sted eller er aftagende, men ikke uden den viden.
Derfor støtter jeg et ændringsforslag, som jeg har hørt er stillet af Den Socialdemokratiske Gruppe, nemlig om at forhøje budgetposten B5-813 med 1 million euro. I min gruppe advokerer jeg også for, at vi støtter ændringsforslaget. Det vil sige, at det er nødvendigt med det modsatte af en afskaffelse af denne budgetpost - i øjeblikket er det desværre endnu en forhøjelse. Jeg beder Kommissionen om at trække på samme hammel som os.
Karamanou (PSE).
Hr. formand, som formand for Europa-Parlamentets Udvalg om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder bifalder jeg også løsladelsen i dag af Amina Lawal, den nigerianske kvinde, der var dømt til en frygtelig død ved stening anklaget for utroskab, og jeg vil gerne lykønske Kommissionen og mit udvalg for at kæmpe imod og i høj grad at have påvirket kendelsen, som blev afsagt i dag. Vi udøvede det størst mulige pres. Ikke desto mindre vil denne kvinde fortsat symbolisere alle kvinders kamp i hele verden, når de kæmper for at beskytte deres grundlæggende friheder og menneskerettigheder. 
Hvad angår tortur, vil jeg gerne, hr. kommissær, varmt lykønske Dem med Deres initiativ, især om forebyggelse af tortur og om finansieringen af rehabiliteringscentre for torturofre. Ikke desto mindre er jeg sikker på, at De vil give mig lov til at filosofere en smule over emnet. For 2.500 år siden i Athen fremhævede Aristoteles, at tilståelser aftvunget ved tortur ikke bør tillades. En anden græsk vismand og retoriker, Antiphontas, sagde også, at folk, der underkastes tortur, kun siger det, som deres torturister vil høre. Naturligvis ved vi i dag, at enhver tilståelse kan aftvinges ved tortur. Ofrene siger, hvad undersøgelsesdommerne vil høre, og underskriver alt, som vil sætte en stopper for smerten og torturen. 
Det er en kendsgerning, uanset hvor klichéagtigt det lyder, at den 11. september markerede et vigtigt vendepunkt for menneskerettighederne. Volds- og terrorhandlinger, frygt og usikkerhed, som engang var begrænset til visse dele af verden, blev hverdag i mange andre lande, herunder den vestlige verden. 
Hr. kommissær, for nogle år siden kørte vi kampagner mod tortur i totalitære og diktatoriske styrer. Vi var overbevist om, at tortur var udelukket i den vestlige verden. Vi indså dog snart, at vi havde taget fejl. Det gjorde vi, da vi så afghanske fanger med masker, der dækkede deres øjne og ører, i fængsel på den amerikanske base i Guantanamo på Cuba under forhold, som var ensbetydende med tortur i henhold til vurderingen fra en ekspert, Maria Kalli, den græske formand for Det Internationale Rehabiliteringsråd for Torturofre, som De henviser til. 
Samtidig var vi forfærdede over at høre argumenter fra angiveligt velinformerede folk, der fastholder, at tortur bør anvendes i bekæmpelsen af terrorisme. Med andre ord skal vi på ny debattere, hvad vi har vidst var sandt i 2.500 år. Ikke desto mindre er der ingen i tvivl om, at krigen mod terrorisme avler endnu mere terrorisme. Desværre har krigen mod terror vist sig at være en krig mod frihed, mod friheden til at rejse sikkert, gå på gaden, møde folk og have en dagligdag uden frygt og terror. Det seneste og mest levende eksempel på, hvordan vold avler mere vold, var angrebet på FN's kontorer i Baghdad. 
I dag står menneskerettighedsforkæmpere og frivillige humanitære organisationer i skudlinjen, som om de selv var terrorister. Ikke desto mindre, hr. kommissær, må vi ikke ophøre med at bekæmpe volden og beskytte ofrene. Ud fra dette synspunkt vil jeg gerne lykønske Dem med ethvert initiativ, De måtte iværksætte.

Barnier
Hr. formand, først vil jeg gerne gentage, hvad fru Karamanou netop har sagt, og hvad fru Junker sagde en smule tidligere. Jeg tror, at vi her i salen og uden for naturligvis alle var yderst lykkelige over nigerianeren Amina Lawals frikendelse. Det var en frikendelse, som alle rundt om i verden, i Europa og i Kommissionen, der interesserer sig for menneskerettigheder, havde håbet på - kommissionsformand Prodi havde f.eks. rettet henvendelse til de nigerianske myndigheder herom. Og vi ved godt, når man taler om menneskerettigheder, at det centrale i denne kamp for menneskerettighederne er ophævelsen af dødsstraffen. Det har vi alle gjort i Europa, men det er ulykkeligvis ikke tilfældet i andre dele af verden. Jeg tilslutter mig derfor med glæde det, De har sagt herom, mine damer.
Fru Maes nævnte samme problematik omkring rehabilitering og forebyggelse, som jeg selv kom ind på. Jeg redegjorde for et øjeblik siden for årsagerne til, at vi i dag ønsker at prioritere forebyggelse. Det europæiske initiativ etablerer imidlertid ikke, fru Maes, et absolut skel mellem forebyggelse og rehabilitering og betvivler ikke, at rehabiliteringscentrene kan og skal spille en rolle i det forebyggende arbejde.
I øvrigt gav udbuddene for 2002 centrene udtrykkelig tilladelse til at afsætte 20 % af det foreslåede budget til forebyggende aktiviteter. Og for at nære vores overvejelser i den retning vil vi snarest indlede en undersøgelse af centrenes rolle på dette område. Jeg takker Dem, fru Maes, for selv at have understreget min kollega og ven, Chris Pattens, engagement og disponibilitet i forbindelse med dette emne såvel som mange andre, men især dette emne, og det vil jeg sige til ham.
Jeg vil også gerne berolige fru Juncker og hr. Galler, der for et øjeblik siden udtalte sig om den støtte, vi fortsat giver og vil give til rehabiliteringscentrene. Det er faktisk en af Unionens forpligtelser. Jeg har sagt, at det ikke er meningen, at finansieringen af rehabiliteringsprogrammerne skal forsvinde i nær fremtid. Det skal bemærkes, at det europæiske initiativ som sagt ikke er den eneste form for støtte, EU giver torturofrene. Faktisk er der flere medlemsstater i EU, som fra eget hold yder et betydeligt bidrag til FN's Frivillige Fond for Torturofre, der tildeler rehabiliteringscentrene et årligt støttebeløb. Det var, hvad jeg ønskede at præcisere i lyset af de bekymringer, der kom til udtryk for et øjeblik siden.
Formanden.
Forhandlingen er afsluttet.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er mundtlig forespørgsel til Kommissionen (B5-0276/2003) af Lulling for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om vanskelighederne for europæisk biavl.

Lulling (PPE-DE).
Hr. formand, Europa-Parlamentet har siden slutningen af 80'erne forsøgt at oplyse Europa-Kommissionen om den mere og mere alarmerende situation for den europæiske biavl.
I 1997 lykkedes det os at få rokket en smule ved Kommissionen, hvilket resulterede i denne "koffeinfri" forordning om foranstaltninger til forbedring af produktionen og afsætningen af honning, som for alle de 15 medlemslandes vedkommende beløber sig til 15-16 millioner euro alt efter hvilket år, der er tale om. Kommissionen har aldrig fulgt op på Europa-Parlamentets enstemmige krav om mere passende foranstaltninger for at redde den europæiske biavl som f.eks. præmier til pollenindsamling.
Biavlen er igennem nogle år stødt på nye problemer som f.eks. tab af bistader, fordi bierne efter at have indsamlet pollen fra visse afgrøder mister deres orienteringsevne, hvilket er lige så farligt, hr. kommissær, som når politikere er galt afmarcheret. Eftersom Kommissionen vender det døve øre til vores gentagne råb om hjælp på trods af, at Rådet den 18. februar i år udtrykkeligt havde bedt den om at udvikle sit program på området i henhold til Europa-Parlamentets krav, har vi i Landbrugsudvalget følt os nødsaget til at anmode om, at dette mundtlige forslag blev sat på dagsordenen med forhandling og beslutning om de nye vanskeligheder, som europæisk biavl befinder sig i, en beslutning, der er sat til afstemning den 9. oktober.
Den 28. april i år arrangerede vi i Landbrugsudvalget en høring om de nye vanskeligheder. Faktisk står biavlen i flere medlemsstater over for problemer med en massiv dødelighed blandt bisværme, især i Frankrig, hr. Barnier. Denne dødelighed skulle bl.a. være forbundet med anvendelsen af visse systemiske insekticider, som er til stede i bejdsningen af frø til visse storafgrøder, hovedsageligt solsikker og majs. Eftersom artikel 174 i traktaten om Den Europæiske Union vedrørende miljøpolitikken værner om forsigtighedsprincippet som grundlæggende princip, går jeg ud fra, at dette princip bør overholdes, når der er en alvorlig risiko, samtidig med at der er en vis usikkerhed. Som De ved, har Einstein sagt, at hvis bien skulle forsvinde fra jordens overflade, vil menneskeheden være forsvundet to år efter.
Vi står derfor som sagt over for et stort problem i dag. Biavlere fra utallige regioner rundt om i medlemsstaterne har i nogle år iagttaget en høj dødelighed hos bierne. Symptomerne er forskellige fra dem, der f.eks. er forbundet med klimatiske vilkår, men stemmer til gengæld overens med anvendelsen af nye generationer af aktive systemiske neurotoksiske stoffer, som bruges til bejdsning af de mest almindelige afgrøder, der er naboer til bistader. Og det er heri, usikkerheden ligger. Både den høring, vi havde i slutningen af april, og indgrebene og holdningerne fra mine kolleger i Udvalget om Landbrug og Udviklingen af Landdistrikter viser, at forskerne ikke er enige.
Så i stedet for at sylte sagen, tror jeg, at vi skal se problemet i øjnene. Lad os nedsætte et ekspertudvalg for at slippe for denne usikkerhed. Vi bør selvfølgelig undgå dobbelte standarder under påskud af økonomiske interesser, nogle kolossale interesser, skal siges, der står nemlig milliarder på spil. Men hverken politikerne eller forskerne burde være i kløerne på de magtfulde finanskoncerner, der uafladeligt har været efter os i flere uger både her og i Bruxelles. Det er nødvendigt, at eksperterne arbejder helt objektivt og i fuld gennemsigtighed, i et uforstyrret miljø, og at de giver os nogle troværdige og objektive svar.
Jeg vil ikke skjule for Dem, at jeg denne uge har modtaget en meget interessant rapport fra det videnskabelige og tekniske udvalg for flerdimensionel analyse af honningbiers sygdomme, som består af fremragende forskere. Rapporten fastslår officielt tilstedeværelsen af doser af stoffer, som jeg tidligere har nævnt har været fundet i pollen. Jeg er blevet fortalt, at firmaet Bayer selv, for ikke at blive personlig, var forbavset over disse nye beviser. Jeg nævner en enkelt, nemlig Gaucho til bejdsning af solsikkefrø, der udgør en betydelig risiko for honningbier i forskellige aldre. Hvad angår Gaucho-bejdsningen til majsfrø, viser koncentrationsrapporten sig ligesom for solsikker at være bekymrende, når det handler om indtagelse af pollen.
Når det være sagt, hr. kommissær, haster det med at handle, således at vi finder ud af de egentlige årsager til honningbiernes bekymrende overdødelighed. I mellemtiden har vores biavlere brug for hjælp og for flere midler til at stå imod denne nye krise, hvad årsagen hertil end er. Jeg håber, at Kommissionen kan rokkes denne gang, at den tager vores krav alvorligt, og at den sørger for, at der foretages nogle seriøse undersøgelser for at belyse krisen mest muligt. I mellemtiden, som sagt, skal vi træffe foranstaltninger for at undgå, at biavlerne forsvinder med alle de skæbnesvangre miljøkonsekvenser, der heraf følger. Det er grunden til, hr. kommissær, at vi anmoder Kommissionen om venligst at svare klart på de tre specifikke spørgsmål, vi har stillet i løbet af denne forhandling.
Barnier
Hr. formand, jeg kender og har længe kendt til Deres engagement på området, fru Lulling, til Deres kompetence og Deres passion. De har henvendt til mig gjort opmærksom på, at disse bekymringer gav genlyd i det land, jeg stadig er borger i. Det befinder sig således, at jeg i mine tidligere embeder - jeg har ikke glemt det - har haft til opgave at opretholde en dialog og samarbejde med de ansvarlige for biavlen, ofte i den retning, De ønsker. Jeg fornemmer også Deres utilfredshed og forventninger ud fra Deres ordvalg. Men derfra og til at sige, at vi ønsker at sylte sagen, at vi vender det døve øre til, eller at vi er galt afmarcheret, der er alligevel langt. Så jeg vil forsøge at svare seriøst og klokkeklart på Deres tre spørgsmål.
Først og fremmest vil jeg, angående Parlamentets beslutninger om vurderingen af følgevirkningen af de remanente systemiske insekticider på honningbierne og den offentlige sundhed, sige, at vi har omsat disse beslutninger i handling. Kommissionen understreger imidlertid, at denne eventuelle følgevirkning allerede er taget i betragtning i den evaluering af insekticider, som er fastlagt i direktivet om markedsføring af plantebeskyttelsesmidler. Medlemsstaterne kan ikke godkende et plantebeskyttelsesmiddel, hvis det har en uacceptabel følgevirkning på utilsigtede organismer som f.eks. honningbier.
Desuden er en vurdering af den eventuelle følgevirkning af restprodukter på den offentlige sundhed en forudgående betingelse for fastsættelsen af maksimumsindhold af pesticidrester i fødevarer.
Kommissionen bemærker, at de fleste af de bekymringer, der er kommet til udtryk i den henseende, er knyttet til to insekticider, som for øjeblikket er genstand for en vurdering, fru Lulling. Mens vi afventer resultatet af vurderingerne, er der endnu ikke truffet nogen beslutning vedrørende disse stoffer på fællesskabsniveau, men Kommissionen har kendskab til mindst én medlemsstat, der har truffet risikostyringsforanstaltninger.
Hvad angår undersøgelserne på området, fastlægger direktivet ikke, at undersøgelserne skal foretages af Kommissionen selv. Kommissionen er til gengæld fuldt ud informeret om de undersøgelser, der er nødvendige for at bevise, at nogle bestemte stoffer kan godkendes. Den har modtaget informationer om nedgangen i bestanden af honningbier i visse medlemsstater, som De selv højtideligt understregede. Der findes ikke for øjeblikket noget videnskabeligt bevis på, får vi at vide, at denne nedgang skyldes en enkelt faktor som f.eks. anvendelsen af pesticider.
Kommissionen er også informeret om de igangværende forskningsprojekter, som gennemføres af medlemslandene, industrien og forskningsforeningerne under foreningernes årvågne opsyn. Kommissionen følger selv sagen meget nøje. Den vil naturligvis fortsætte med at følge denne udvikling og træffe de nødvendige foranstaltninger efterhånden, såfremt den finder det nødvendigt.
Og endelig, fru parlamentsmedlem, hvad angår støtte i henhold til Rådets forordning nr. 1221/97, samfinansierede Kommissionen de nationale programmer til forbedring af produktionen og afsætningen af honning med 50 % i løbet af driftsåret 1999/2000. Det franske program omfattede f.eks. en undersøgelse af plantebeskyttelsesmidlernes følgevirkning på honningbier. Derudover fastlægger programmerne for driftsårene 2002-2003 og 2003-2004 støtte til genopretning af bestanden af honningbier. Endelig vil jeg bemærke, at Kommissionen naturligvis inden for bevillingsrammen er rede til, såfremt en medlemsstat ønsker det, at undersøge muligheden for en forhøjelse af de budgetterede beløb til dette program, men det henhører naturligvis under de nationale myndigheder, som har til opgave at foretage denne anmodning.
Det er de mest konkrete og mest præcise svar, jeg kan give Dem på de tre punkter, som blev nævnt i Deres mundtlige forespørgsel.
Posselt (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, vi er alle klar over, at fru Lulling ikke kun er Parlamentets vindronning, men også Parlamentets bidronning. Jeg vil gerne takke hende hjerteligt for denne indsats, for vi må være klar over, at det i årtier har været Parlamentets anliggende. Det nu desværre afdøde bayerske parlamentsmedlem, paneuropæeren hr. Aigner, samlede allerede i 1980'erne hundredvis af bayerske biavlere for at promovere dette tema. Vi har beskæftiget os med det i 30 år, og desværre er vi ikke kommet særlig meget længere. Jeg vil gerne sige det helt klart, hr. kommissær, jeg takker Dem for Deres præcise svar, og fordi De også har interesseret Dem så indgående for dette vigtige tema, for vi vil langsomt opleve en økologisk krise på dette område. Netop i Bayern og i Østrig har frosten i foråret, men også insektgifte og sygdomme bevirket, at ekstremt mange bipopulationer er døde, og vi kan tydeligt mærke de økologiske konsekvenser, f.eks. på frugtområdet. Derfor tror jeg rent faktisk, at vi netop i vores tid skal støtte noget, som er meget truet, nemlig generationsskiftet hos biavlerne. Biavlererhvervet er kraftigt domineret af folk i de ældre aldersklasser, fordi stadig færre yngre mennesker er parate til at påtage sig denne møjsommelige, men også økologisk nødvendige opgave, men også fordi den økonomiske rentabilitet til stadighed bliver dårligere. Derfor vil jeg gerne helt klart sige, at jeg - ligesom fru Lulling - advokerer for alt, hvad der fremmer markedsføringen af europæisk naturhonning i forhold til billig, udeklareret honning, som vi igen og igen har beskæftiget os med, eller i forhold til oversøisk honning. Desuden plæderer jeg for, at det, som til stadighed vækker latter, men som er økologisk vigtigt, nemlig bipopulationernes bestøvningsarbejde, ligeledes fremmes på tilsvarende måde. Det skal ske ved at yde støtte til biavlere i større omfang end i dag. 
Jeg takker Dem udtrykkeligt, hr. kommissær, for Deres eksempler fra Frankrig, som er foregangsland på dette område. Deres land har også en tidligere landbrugsminister som præsident, og det er et land, som gudskelov tager sund ernæring og velsmagende fødevarer meget alvorligt. Jeg mener faktisk, at vi her i Europa burde nå frem til at betragte det tema, som af mange måske anses for en smule lavkomisk, som det, det er, nemlig som et tema om sundhed og om fungerende miljø og økologi.

Berthu (NI).
Hr. formand, når mine kolleger Dominique Souchet og Astrid Lulling stiller denne mundtlige forespørgsel om det smertelige problem med honningbiernes udbredte dødelighed, trækker de endnu en gang i nødbremsen, og jeg tilslutter mig deres tiltag med overbevisning. Nu har man i flere år og helt nøjagtigt siden 1995 i Frankrig konstateret helt anormale problemer med uddøende bikolonier. Situationen forværres fra år til år, udstrækningen af de berørte områder såvel som antallet af bistader vokser uafladeligt, og man kan nu sige, at der er en række europæiske lande, der er berørt.
Undersøgelser viser, at denne overdødelighed af honningbier ikke skyldes en klassisk sygdom. Man har undersøgt flere andre hypoteser som f.eks. klima, generel forurening eller fejlanvendelse af plantebeskyttelsesmidler. Men selv om de indimellem kan have en del af skylden, kan de på ingen måde forklare ondet i hele dets omfang. Og her er jeg ikke enig med Dem, hr. kommissær. Faktisk har man ifølge eksperter og fagfolk identificeret en hovedårsag, nemlig bistadernes omgivelser, når de omfatter marker med honningydende afgrøder som raps, solsikker og majs, hvis frø er behandlet med insekticider af typen Gaucho eller Regent.
De industrielle producenter svarer naturligvis, at der ikke er konstateret nogen formel forbindelse, men erfaringen viser tydeligt, at der er fuldstændig overensstemmelse mellem biernes sygdomme - tab af orienteringsevne, rysteture, manglende evne til at samle honning og endelig død - og den nære tilstedeværelse af afgrøder fra frø, der er behandlet med Gaucho eller Regent. Jo flere iagttagelser, der gøres, jo mere bekræftes disse konklusioner. Der er imidlertid endnu ikke truffet nogen afgørende beslutning fra de offentlige myndigheders side, kun beroligende ord, lanceringen af undersøgelser og et par spredte foranstaltninger som f.eks. den midlertidige ophævelse af tilladelsen til at bruge Gaucho i behandlingen af solsikkefrø.
Derfor arrangerede Europa-Parlamentets Landbrugsudvalg endnu en gang på opfordring af Dominique Souchet og Astrid Lulling en høring om emnet den 28. april. Den lære, vi drog heraf, var alarmerende, for problemet med honningbierne risikerer blot at være den mest synlige del af et større problem for de bestøvende insekter, insektfaunaen og jordbundsfaunaen. Gaucho- og Regent-molekylerne kunne således være skæbnesvangre, ikke blot for honningbierne, men for et langt større miljø.
Lad os ikke stoppe her heller! Eftersom molekylerne var til stede i landbrugsprodukter anvendt i fødevarer eller dyrefoder, er der grund til også at bekymre sig om vores egen sundhed. Derfor kræver vi over for denne risiko for spredt forgiftning af økosystemet - og måske menneskene - at forsigtighedsprincippet anvendes. Jeg hørte Kommissionens svar for et øjeblik siden på hr. Souchets og fru Lullings mundtlige forespørgsel. Jeg finder det alt alt for afventende. Forsigtighedsprincippet betyder efter vores mening, at brugen af de omtalte produkter skal forbydes i det mindste på alle honningydende afgrøder. Der skal også træffes foranstaltninger, der skal sørge for, at biavlerne modtager skadeserstatning og kan genskabe deres bistader.
Barnier
Hr. formand, jeg vil kort svare på nogle af de bemærkninger, der er fremkommet. De skal vide, at Kommissionen i modsætning til, hvad der kan være blevet sagt, tager dette spørgsmål, som fru Lulling så heftigt og kompetent har forsvaret, og som hr. Souchet har stillet sammen med hende, meget alvorligt. Hvis der er nogle af Dem, som har indtryk af, at der ikke er udarbejdet én eneste videnskabelig rapport om plantebeskyttelsesmidler og konsekvenserne heraf for honningbier, mener jeg helt ærligt, at de tager fejl. Den omtalte rapport om kemiske stoffer har været undervejs i flere år. Det internationale udvalg for forholdet mellem planter og bier (ICPBR), som netop har til opgave at studere de farer, der truer honningbierne, har netop arrangeret et internationalt symposium i Bologna om dette emne. Konklusionerne er, at nedbrydelsen af honningbiernes helbred og den lavere ydelse i de kolonier, man har iagttaget i en række lande, sandsynligvis ikke har én enkelt og lige så simpel årsag. Der er andre potentielle kilder - visse parasitoser, visse landbrugsteknikker og visse klimatiske vilkår - som på fuld højde med plantesundhedsmidler og veterinærlægemidler kan have en forkert indvirkning på honningbiernes helbred.
Hr. Berthu, De nævnte økosystemet. Jeg gør opmærksom på, at jeg i den henseende har afgivet et gammelt løfte. Eftersom jeg har været miljøminister i mit hjemland, er jeg følsom over for dette spørgsmål. Under symposiet aftalte man at nedsætte en arbejdsgruppe, der fik til opgave at studere nedbrydelsen af honningbiernes helbred. Denne arbejdsgruppe vil aflægge rapport på det næste symposium, som er planlagt til 2005. Jeg bekræfter, at Kommissionen vil følge disse rapporter nøje og drage en række konkrete konklusioner heraf.
Hr. Posselt, som jeg vil takke for hans mening, har beklaget, at der er færre og færre unge, der indlader sig på dette vidunderlige landbrugserhverv, som biavl er. Jeg vil blot bekræfte, at de nationale programmer vedrørende honning yder finansiering af et program om teknisk bistand for at opmuntre de unge til at blive biavlere og forbedre deres resultater.
Formanden.
Tak, hr. kommissær. Fru Lulling ønsker en afsluttende bemærkning.

Lulling (PPE-DE).
Hr. formand, kommissæren antydede, at Kommissionen ikke råder over nogle videnskabelige beviser for sammenhængen mellem honningbiernes høje dødelighed og anvendelsen af den nye generation af pesticider. Jeg vil gerne sige kommissæren, at jeg stiller rapporten fra det videnskabelige og tekniske udvalg for flerdimensionel analyse af honningbiers sygdomme, som jeg nævnte i min indledning, og som beviser denne sammenhæng, til hans rådighed. Hr. kommissær, rapporten står til Deres rådighed, og vi ses den 9. oktober, når vi skal drøfte det forslag til beslutning, som Landbrugsudvalget som afslutning på forhandlingen vil stemme om i næste uge.
Formanden.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted den 9. oktober 2003.

Formanden.
Jeg kan informere Parlamentet om, at lord Bethell har meddelt mig, at han har nedlagt sit mandat med virkning fra den 30. september 2003. Parlamentet kan i overensstemmelse med forretningsordenens artikel 8, stk. 3, konstatere, at mandatet er ledigt.

Evans, Jonathan (PPE-DE).
Hr. formand, jeg ønsker ikke at forsinke Parlamentet, men det ville være upassende, hvis jeg ikke kommenterede denne meddelelse på vegne af hele Parlamentet.
Lord Bethell har været et populært og hårdtarbejdende medlem af Parlamentet i rigtig mange år. Hans indsats har været anerkendt fra alle sider i Parlamentet. Vi mindes hans arbejde i forbindelse med menneskerettigheder i Sovjetunionen, da landet var på magtens tinde. Han gjorde verden opmærksom på Solsjenitsyns og Sakharovs forfatning. Han spillede en central rolle i indstiftelsen af Parlamentets Sakharov-pris. Han spillede også en direkte rolle i luftliberaliseringen, så han har haft direkte indvirkning på forbrugerne i EU.
Jeg tror, at enhver politiker håber at komme i en position, hvor de i løbet af deres levetid kan gøre bare en lille forskel på vegne af deres vælgere. Lord Bethell kan på vegne af befolkningen i Europa sige, at han har været en politiker, der har gjort en forskel. Han vil blive svært savnet fra alle sider i Parlamentet.
Formanden.
Jeg kan også meddele Parlamentet, at fru Maij-Weggen er blevet udnævnt til Kongelig kommissær for provinsen Nord-Brabant i Nederlandene. Hun har meddelt mig, at hun har nedlagt sit mandat med virkning fra den 1. oktober 2003. Jeg lykønsker hende med udnævnelsen. Parlamentet kan i overensstemmelse med forretningsordenens artikel 8, stk. 3, konstatere, at mandatet er ledigt.

De kompetente slovakiske myndigheder har meddelt mig, at Jozef Heriban er blevet udpeget som observatør i stedet for Imrich Béres med virkning fra den 9. september 2003.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er afstemningen.
Betænkning (A5-0244/2003) af von Wogau for Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik om Rådets fjerde årsberetning i henhold til punkt 8 i de operative bestemmelser i EU-adfærdskodeksen for våbeneksport (2003/2010(INI)) 
(Parlamentet vedtog teksten)

Formanden. Afstemningen er afsluttet.

Bordes (GUE/NGL)
Von Wogau-betænkningen har således til hensigt at regulere våbeneksporten og gøre den mere etisk. Man kan lige så godt forsøge at gøre drab, udplyndring eller bortførelse mere etisk. Den enkle kendsgerning, at stormagterne spilder kolossale summer på masseødelæggelsesvåben, er tegn på, at den nuværende samfundsorden er barbarisk. 
De store nationers regeringer, som er ansvarlige for ulovlige krige fra Irak til Afghanistan og medsammensvorne i statsterrorismen i Palæstina, ville gerne afskære en række mindre lande, hvis styre mishager dem, organisationer, som betragtes som terrororganisationer, og den organiserede kriminalitet adgang til våbnene. Men selv det viser sig at være umuligt.
Hvordan kan man i en økonomi, hvor våbenhandlerne er klar til at skyde sig selv i foden, hvis blot de tjener penge på det, forhindre dem i at omgå de statslige kontroller? 
Når betænkningen glæder sig over det franske initiativ, der sigter mod at foreslå en international kodeks for gennemsigtighed, eller når den refererer til EU's adfærdskodeks for våbeneksport, føjes der spot til skade, eftersom det drejer sig om nogle af verdens førende våbeneksportlande, som jævnligt rystes af finanspolitiske skandaler, der involverer højtplacerede politikere såvel som våbenhandlere.
(Stemmeforklaringen forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137, stk. 1)

Formanden.
Jeg erklærer Europa-Parlamentets session for afbrudt.
(Mødet hævet kl. 16.40)

