
Berès
Fru formand, jeg vil gerne benytte mig af kommissionsformandens tilstedeværelse til at gøre opmærksom på en alvorlig sag. Europabevægelsen i Frankrig arrangerer hvert år den 9. maj en meget vigtig dag, nemlig Europadagen. I år skal dagen handle om euroen. Siden september har bevægelsen henvendt sig til Dem for at anmode om et bidrag til finansieringen af denne dag, der ikke kan arrangeres uden Deres støtte. Men vi har endnu ikke modtaget forsikringer om Kommissionens bidrag. Hvis vi ikke modtager en forsikring om et bidrag inden udgangen af denne uge, må Europabevægelsen i Frankrig opgive at arrangere Europadagen. Det ville efter min mening være yderst skadeligt for vores fælles sag, som vi kæmper så hårdt for.

Formanden
Hr. Prodi, ønsker De at svare fru Berès nu eller om lidt, når De skal tale?

Prodi
Fru Berès, med hensyn til det spørgsmål, De stillede, er jeg ikke klar over de nærmere omstændigheder, men jeg vil straks undersøge sagen og give Dem et svar i dag.

Formanden
Tak, hr. kommissionsformand.

Afstemning om anmodning om uopsættelighed
Formanden.
Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender har besluttet at behandle forslaget efter proceduren uden forhandling, og jeg giver straks ordet til hr. Watson, der - som formand for udvalget - vil komme med en udtalelse.
Watson (ELDR), formand for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender. (EN) Fru formand, udvalget, som jeg har den ære at være formand for, er i allerhøjeste grad klar over dette spørgsmåls betydning, og at det er uopsætteligt, at det bliver vedtaget inden den 25. marts 2001 for at gøre det muligt for Den Nordiske Union at blive inddraget fuldt ud. Vi ville have foretrukket at være blevet underrettet af Rådet om dette tidligere. Det har forelagt os spørgsmålet i allersidste øjeblik.
Ikke desto mindre er det som følge af omstændighederne vores mening, at vi ikke ønsker at udsætte afstemningen om dette, og vi finder det bedst at behandle dette som et spørgsmål uden betænkning. Vi vil derfor foreslå, at det bliver sat direkte til afstemning i denne mødeperiode.

Formanden
Eftersom ingen gør indsigelse mod den uopsættelige forhandling, går vi over til afstemningen.
(Uopsættelig forhandling vedtoges)

Forelæggelse ved Kommissionens formand af Kommissionens program for 2001/Nice
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om forelæggelse af Kommissionens program for 2001 og en mundtlig forespørgsel til Kommissionen om opfølgning af Nice-topmødet (B5-0006/2001) af van Velzen m.fl. for Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater.
Formanden for Kommissionen, hr. Prodi, har ordet.

Prodi
Fru formand, mine damer og herrer, det er uden tvivl en god ting, at der en gang om året finder en generel debat sted om situationen i Unionen. Jeg håber, at vi med denne debat her i Parlamentet også når et stykke fremad på den vej, vi skal tilbagelægge i 2001. Denne vej er naturligvis rig på begivenheder og prioriteringer, som jeg vil beskrive i min tale, og ikke mindst går den allerede - jeg havde nær sagt endelig - i retning af fremtidens Europa.
I Kommissionen, som jeg har den ære at være formand for, har vi altid bedt om at blive bedømt ud fra kendsgerningerne, og derfor er det meget vigtigt for mig, at samarbejdet mellem Kommissionen og Parlamentet samt de nyttige forbindelser mellem Kommissionen og medlemsstaterne i Rådet fører til nogle fornuftige og konkrete resultater. Jeg håber derfor, at denne årlige debat bliver et privilegeret øjeblik, hvor vi åbenhjertigt og frit kan gøre os nogle fælles overvejelser og drøfte vores succeser og problemer på en konstruktiv måde, så vi får gennemført de projekter, der ligger de europæiske borgere på sinde.
Jeg ved godt, at der ved den slags lejligheder er tradition for, at formanden giver en detaljeret beskrivelse af de politikker, der er blevet iværksat, men jeg tror ikke, at De har noget imod mit forslag om, at jeg afviger lidt fra denne tradition og således nøjes med at bekrive de vigtigste prioriteringer for 2001 og det mere omfattende spørgsmål om Europas fremtid.
Jeg vil faktisk ikke sige ret mange ord om de sidste 12 måneder. Da jeg talte her i Parlamentet for et år siden, bebudede jeg de fire strategiske målsætninger, som Kommissionen havde sat sig. For det første skulle vi fremme nye forvaltningsformer på EU-plan, for det andet skulle vi skabe stabilitet i Europa og styrke vores tilstedeværelse på verdensplan, for det tredje skulle vi omlægge de økonomiske og sociale prioriteringer, og endelig skulle vi for det fjerde forbedre livskvaliteten for alle.
For at forbedre de europæiske borgeres livskvalitet har vi offentliggjort vores hvidbog om fødevaresikkerhed og et forslag til forordning, der fastlægger fødevarerettens grundlæggende principper og krav. Vi har desuden foreslået oprettelsen af et europæisk fødevaresikkerhedsagentur, der bliver funktionsdygtigt i år.
Herudover har vi foreslået oprettelsen af et europæisk agentur for luftfartssikkerhed, og efter ulykken med Erika har vi udarbejdet nogle nye og strenge lovgivningsinstrumenter for sikkerheden til søs.
For at give Europa en ny økonomisk og social dagsorden stillede vi nogle stærke og detaljerede forslag på Det Europæiske Råd i Lissabon, og takket være disse forslag råder Den Europæiske Union i dag over en integreret strategi, som kan gøre den til verdens mest dynamiske og konkurrencedygtige vidensbaserede økonomi.
Den nøglefaktor, der skal skabe stabilitet på vores kontinent, er vores strategi for Den Europæiske Unions udvidelse. I løbet af hele 2000 er Kommissionen beslutsomt gået videre med optagelsesforhandlingerne med ansøgerlandene, og den har ligeledes indledt en offentlig debat om en egentlig indvandringspolitik.
Endelig er vi begyndt at arbejde på at fremme nogle nye forvaltningsformer i EU, og vi har til hensigt at offentliggøre en hvidbog om dette emne inden sommer.
Mine damer og herrer, hvis man kigger på kendsgerningerne, har Kommissionen holdt sine løfter i løbet af 2000, eftersom den har forsøgt at finde nogle enkle og klare løsninger. I dag, hvor jeg står her i Parlamentet, vil jeg gerne sige, at jeg er virkelig stolt af Kommissionens personale, for 2000 har været et år, hvor det har været genstand for nogle radikale interne reformer. Kommissionsmedlemmerne og jeg er klar over, at vi har stillet store krav til vores kolleger, ikke bare når det gælder arbejdsbyrden, men også og ikke mindst når det gælder tilpasningen til de nye arbejdsmetoder og en ny opfattelse af den enkeltes ansvar under arbejdet.
Den interne reform, som naturligvis ikke er en politisk målsætning i sig selv, er under alle omstændigheder en del af det vigtige arbejde, der skal udføres i 2001. Et hvilket som helst organ af en hvilken som helst art har nemlig pligt til hele tiden at tilpasse sig til forandringerne i den omgivende verden. Det er lige præcis, hvad vi forsøger at gøre i øjeblikket. En forvaltning kan dog ikke klare sig under nogle så stressede forhold alt for længe, uanset hvilke ændringer det objektivt set er nødvendigt at foretage. Jeg har derfor besluttet, at den interne reform skal gennemføres hurtigt, idet vi til fulde overholder alle vores forpligtelser, og i en ånd, hvor der hersker enighed og gennemsigtighed.
Kommissionens politiske valg er angivet i arbejdsprogrammet for 2001, som blev vedtaget i slutningen af januar, og som straks blev fremsendt til Parlamentet. De vigtigste valg drejer sig om en række hovedbegivenheder. Der er ikke tale om en tilfældig sammensætning af forskellige projekter, for den røde tråd er stadig den samme, nemlig at vi skal opfylde borgernes konkrete behov og varetage deres interesser. Også debatten om Unionens fremtid, som jeg vil komme tilbage til om lidt, hører med til denne sammenhæng. Først vil jeg dog gerne have lov til at give en detaljeret beskrivelse af de mest betydningsfulde initiativer i år.
Fru formand, mine damer og herrer, efter topmødet i Lissabon og med henblik på topmødet i Stockholm har alt vores arbejde været inspireret af en konstant målsætning, nemlig at vi skal efterlade et dynamisk, retfærdigt og velstående Europa til vores børn, et Europa, hvor borgerne har tidssvarende kvalifikationer og gode arbejdspladser, og hvor de spiller en aktiv rolle i det samfund, de lever i.
På baggrund af Kommissionens bidrag blev der på topmødet i Lissabon sidste år vedtaget en strategi for at nå denne målsætning. I næste måned skal Det Europæiske Råd i Stockholm i kølvandet på Kommissionens rapporter undersøge de fremskridt, der er sket, og de områder, hvor vi går hurtigt fremad, men også de områder, hvor vi er bagud.
En af de vigtigste målsætninger i vores strategi er at genskabe nogle gunstige betingelser for fuld beskæftigelse. Vi kan allerede se, at der er sket nogle opmuntrende fremskridt. Sidste år blev der skabt 2,5 millioner arbejdspladser, og mere end to tredjedele heraf gik til kvinderne. Det er virkelig et meget højt tal, men hvis arbejdsløshedsproblemet skal løses, skal dette naturligvis gentage sig i adskillige år.
Sådan som det fremgår af vores rapport til Rådet i Stockholm, er det til gengæld gået alt for langsomt på visse områder. Det er derfor nødvendigt, at de europæiske ledere udviser større politisk vilje, og at de bliver bevidste om, at det er tvingende nødvendigt at holde de løfter, der blev givet i Lissabon, f.eks. når det gælder EF-patentet, Galileo-programmet og liberaliseringen af gas og elektricitet. Disse programmer er af afgørende vigtighed for vores fremtid.
Herudover råder vi i dag ikke over en konsekvent strategi for efter- og videreuddannelse. Det, vi har brug for, er således en ny indsats for at styrke visse nøgleområder. I vores rapport til Rådet i Stockholm har vi identificeret 10 nøgleområder, og det er navnlig - jeg vil ikke nævne dem alle sammen - fremtidsteknologier, integrerede finansmarkeder, nye kvalifikationer og bevægeligheden på de europæiske arbejdsmarkeder. På Rådet i Stockholm vil jeg bede stats- og regeringscheferne om ikke at gå glip af denne lejlighed og om ikke at nøjes med de ting, vi allerede har opnået. Vi skal nemlig fortsætte meget bestemt med de reformer, vi allerede blev enige om i Lissabon.
For at give Dem en idé om indholdet i vores rapport vil jeg især gerne fortælle Dem om tre anbefalinger, der er medtaget i denne rapport. For det første skal vi fjerne de forhindringer, som hæmmer arbejdskraftens adgang til arbejdsmarkedet, eller som begrænser arbejdstagernes mobilitet. Denne målsætning kræver nogle mere effektive skattesystemer, større investeringer i uddannelse samt efter- og videreuddannelse og endelig nogle specifikke foranstaltninger for at dække vidensunderskuddet. Det er ligeledes nødvendigt med foranstaltninger, der sikrer, at pensioner og faglige kvalifikationer kan overføres inden for forskellige områder og til forskellige lande. For det andet er det nødvendigt - og det er stadig bare et eksempel - at fremskynde de økonomiske reformer. Servicesektoren tegner sig for tre fjerdedele af vores bruttonationalprodukt, men der mangler stadig et egentligt indre marked for denne sektor. For det tredje skal Europa være langt fremme med innovationen, så vi kan skabe et europæisk forskningsområde. Jeg behøver ikke at illustrere dette punkt.
Fru formand, mine damer og herrer, det er nødvendigt at nå frem til en harmonisk balance mellem vores politikker, så også de kommende generationer kan få glæde af alle Europas vitale ressourcer, nemlig vores økonomiske arv, men også vores samfundsarv og vores miljø. For at nå frem til denne korrekte balance på langt sigt er det påkrævet med en strategi for bæredygtig udvikling. Kommissionen er netop ved at udarbejde en sådan strategi, og den vil blive drøftet, når det nuværende formandskab er på sit højeste, nemlig på Det Europæiske Råd i Göteborg. Vi har til hensigt at omsætte begrebet "bæredygtig udvikling", der i sig selv er ret abstrakt, til nogle konkrete og forståelige ord og til nogle konkrete og synlige initiativer, der har indvirkning på produktionsapparatet og på borgernes vaner. Der bliver således tale om en strategi, som tager sigte på innovation og på en forøgelse af investeringerne i den retning, idet man også udnytter de muligheder, fremtidsteknologierne giver. Det bliver en strategi, hvor priserne bliver fastsat til et niveau, der bedre afspejler miljøødelæggelsernes omkostninger.
Når et sådant langsigtet politisk projekt skal iværksættes, er det naturligvis nødvendigt med en effektiv forudgående høring. Med henblik på disse drøftelser har jeg allerede skrevet til Dem, fru formand, for at foreslå, at der i den forbindelse finder en omfattende forhandling sted i Europa-Parlamentet. Parlamentets udtalelser vil nemlig være en værdifuld støtte for Kommissionen, når den skal udarbejde sit strategiske forslag til topmødet i Göteborg, et forslag, der skal være konkret - og det vil jeg gerne gentage - for ellers bliver det et ineffektivt topmøde.
Ved at offentliggøre et høringsdokument har vi desuden til hensigt at fremme en engageret debat, ikke bare inden for EU-institutionerne, men også med vores medborgere i almindelighed. Vores målsætning er at opstille nogle overordnede, konsekvente og langsigtede retningslinjer for forvaltningen af de europæiske anliggender.
Jeg vil nu gå over til forbindelserne med resten af verden. Vores medborgere sender os hele tiden nogle stadig tydeligere signaler om, at hvis vi virkelig ønsker at anvende globaliseringens kræfter i alles interesse, skal vi være parate til også at træffe nogle beslutninger på dette område. På kort sigt betyder dette, at en af vores næste prioriteringer for 2001 skal være en ny forhandlingsrunde inden for WTO, selv om det ikke kun afhænger af os. En ny forhandlingsrunde er nemlig den bedste måde at styrke det multilaterale system på med en yderligere handelsliberalisering, som ledsages af nye bestemmelser, der opfylder det civile samfunds krav.
Vi skal desuden indlede forhandlinger på fundamentale områder som konkurrence og investeringer, idet vi virkelig skal koncentrere os om udviklingslandenes interesser. Udviklingslandene er netop et centralt element i denne nye proces. I vores handelspolitik må vi ikke nøjes med at tage hensyn til den industrialiserede verden. Vi skal også sørge for, at den er til gavn for verdens fattigste befolkninger. Derfor håber vi, at Rådet og Parlamentet i denne måned vil godkende vores forslag om, at menneskehedens 48 fattigste lande skal have lov til at eksportere hvad som helst til EU, undtagen våben. Der skal ikke betales told for nogen varer, og der skal ikke være nogen kontingenter.
(Bifald)FN's generalsekretær ringede til mig i går efter rejsen til Mellemøsten, og ved samtalens slutning bad han mig udtrykkeligt om at anmode Dem og Rådet om at gennemføre dette projekt, som kommissær Lamy, hele Kommissionen og formandskabet går ind for, og som medfører nogle forandringer med alle de spørgsmål, det vil rejse for os og for vores lande. Vi er også villige til at samarbejde med USA's nye regering og nye Kongres om handelsspørgsmålene. Præsident Bush har selvfølgelig nogle nationale prioriteringer, men jeg ved, at han og hans medarbejdere ikke undervurderer det multilaterale systems betydning.
Fru formand, mine damer og herrer, en anden vigtig begivenhed er naturligvis, at euroen kommer i omløb sidst på året. Lige så snart euroen tager form af klingende mønt i vores lommer, bliver den en konkret og daglig kendsgerning for borgerne. I de kommende 10,5 måned vil Kommissionen samarbejde kraftigt med det svenske og det belgiske formandskab om at afslutte forberedelserne til denne yderst vigtige begivenhed, som vil gå over i historien, og som vil berøre europæernes dagligdag fremover. Denne begivenhed kræver dog et meget stort administrationsapparat, som ikke er set før. Men det er ikke alle, som er begejstrede for idéen om at udskifte deres gamle valuta med en ny, og jeg udelukker bestemt ikke, at der kan være visse startvanskeligheder. Derfor skal vi gøre en kraftig indsats for at få befolkningen til at forstå, at euroen indebærer flere fordele for alle, og at den bliver ensbetydende med livskraftig og moderne økonomi. Foreløbig er den allerede blevet symbol på et rent europæisk projekt, der er udført inden for de tidsfrister og på de betingelser, som er fastlagt af og for Europa.
Fru formand, mine damer og herrer, til sidst vil jeg gerne vende tilbage til det emne, jeg var inde på for lidt siden, nemlig debatten om Europas fremtid efter Nice. Bortset fra alle de svagheder, vi allerede har konstateret i fællesskab, vil jeg gerne sige, at Nice-traktaten har to fordele. For det første eksisterer den, og det er ikke så lidt. Der er nemlig ikke længere nogen hindringer fra vores side, der gør det umuligt at gå i gang med udvidelsen. Og for det andet er vi nu gået ind i den fase, der kommer efter Nice-traktaten, og hvor vi skal indlede en omfattende debat om Europas fremtid. I januar sagde jeg til Dem - hvilket i øvrigt var i tråd med den erklæring, som er bilag til traktaten - at den første fase i denne proces skulle være en fase med åbenhjertige overvejelser. Det Europæiske Råd i december kunne så indlede den anden fase, som jeg foreslog, at man kunne kalde en fase med strukturerede overvejelser, der til sidst skulle føre os til en kort og afgørende regeringskonference. Jeg er overbevist om, at det er den proces, vi har brug for, og jeg har indtryk af, at der efterhånden er bred enighed om dette.
Jeg vil først og fremmest tale om den første fase her i Parlamentet i dag, eftersom den skal finde sted i 2001. Fasen med åbenhjertige overvejelser, som vi allerede er trådt ind i, er efter min mening vigtig af tre grunde. Den første grund er, at de europæiske borgere hver dag - gennem deres handlinger og meninger - giver udtryk for et paradoks, nemlig at EU er stadig mere nødvendigt, men at det på trods heraf opfattes som stadig længere væk. Dette foranlediger og nødvendiggør således en debat, hvor alle deltager - og det på alle samfundsniveauer - så vi fremmer og gennemfører det store projekt, som EU er. Den anden grund er Nice-konferencens skuffende udfald. Det, der manglede mest i Nice, var netop en forudgående og indgående debat om, hvad vi forventer af Europa og for Europa. Der var tale om nogle langvarige drøftelser, men man kom aldrig ind på de væsentlige punkter, og vi kan ikke med rimelighed udskyde denne debat. Endelig er den tredje grund den udbredte opfattelse - som jeg deler - at strategien med fortielser og en udnyttelse af uklarhederne efterhånden har spillet fallit.
Vi er nu trådt ind i en ny fase, hvor de grundlæggende spørgsmål er lige foran os, og vi kan ikke snige os uden om dem. Siden 1981 har først Fællesskabet og herefter Unionen konstant været inddraget i en regulerings-, omstrukturerings-, udvidelses- og tilpasningsproces. I næsten en hel generation har vi været vidner til en konstant institutionel uro, som til sidst har fjernet offentlighedens holdepunkter i vores lande og sat spørgsmålstegn ved det berettigede i vores valg og i den konsekvente linje, vi har fulgt. Vi har foretaget nogle valg af historisk betydning, som vil samle kontinentet. Det ville være absurd og farligt at lade denne samling ske med udgangspunkt i en pagt, der er blevet vag, i løst skitserede forpligtelser eller i pessimistiske meningsændringer. Hvad er det for en debat, vi taler om? Vi taler om en genopbygningsdebat, det vil sige om en debat af forfatningsmæssig karakter. Jeg har tillid til vores medborgeres og de folkevalgte repræsentanters dømmekraft, også fordi debatten skal finde sted på et passende niveau. Det skal ikke dreje sig om krumme agurker eller om enmer, man har fundet på eller fordrejet med vilje, men derimod om de egentlige spørgsmål, de spørgsmål, der interesserer borgerne, og almindeligvis beder borgerne i øvrigt ikke om mindre Europa, men snarere om mere Europa.
De spørgsmål, europæerne stiller sig selv, drejer sig ikke om agurker, men vi må indrømme, at de heller ikke hovedsagelig drejer sig om den institutionelle debat, som vi har beskæftiget os med siden Maastricht, og som nu går i tomgang, hvilket vi ikke kan benægte, især ikke efter mødet i Nice. Det egentlige problem ligger efter min mening i, at medlemsstaterne ikke længere er enige om, hvilken retning vi skal følge. De spidsfindige protokoller og de komplicerede formuleringer får hele tiden sværere ved at skjule vores uenighed, og det er en uenighed, der efter min opfattelse delvist skyldes, at debatten har været dårligt tilrettelagt i de senere år, da man ofte udelukkende har fokuseret på spørgsmål om beføjelser. Vi er nødt til endelig at nå frem til det væsentlige.
Det er naturligt, at der er uenighed om Den Europæiske Unions endelige målsætninger, eftersom vi heldigvis er forskellige. Det trøster mig dog at vide, at vi om ikke andet har de samme hensigter, når det gælder projektets sande indhold. Dette fører mig til de egentlige spørgsmål, nemlig dem, som jeg forventer, at man vil fokusere på i den offentlige debat, f.eks. spørgsmålet om, hvorvidt vi alle er enige om, at vi skal skabe en enhed, der ønsker at gøre sin indflydelse gældende på verdensplan, det vil sige en politisk enhed og ikke bare en handelsenhed. Er vi alle bevidste om den afgørende indsats, som vores befolkningers fremtid afhænger af, eftersom vores stater ville have uendeligt meget vanskeligere ved at slå deres eksistens og identitet fast på verdensplan, hvis de stod alene? Et andet spørgsmål er, hvilket økonomisk og socialt solidaritetsniveau vi er villige til at skabe iblandt os. Og det er ikke blot for at undgå valutachok eller risikoen for splittelse af hele markedet, men fordi vi er af den opfattelse, at vores befolkninger skal hjælpe hinanden og deltage i et fælles projekt. Der er også spørgsmålet om, hvorvidt vi er lige så solidariske, når det gælder vores interne og eksterne sikkerhed. Og om, hvilket miljø vi efterlader til de kommende generationer. Endelig er der spørgsmålet om, hvilke instrumenter der bedst kan give de europæiske befolkninger mulighed for at beskytte og stadfæste vores værdier, nemlig demokrati, solidaritet og retfærdighed.
Det er efter min mening denne type spørgsmål, vi skal stille os selv i debatten her i år. Det er rent politiske spørgsmål og ikke institutionelle spørgsmål, og den måde, vi vælger at leve og samarbejde på, afhænger af svaret på disse spørgsmål.
Når jeg giver startsignalet til denne vigtige debat om disse emner, må De ikke tro, at jeg har til hensigt at opfordre borgerne og Dem selv til at indlede nogle drøftelser, hvor der ikke er nogen faste holdepunkter, og hvor tavlen er visket ren. Vores drøftelser skal finde sted i lyset af alle de vigtige og nyttige ting, der er blevet gennemført i de 50 år, hvor Fællesskabet og Unionen har eksisteret, og i lyset af et Europa, som har opnået fred, fremgang og for nylig også en fælles valuta.
Fru formand, mine damer og herrer, med Deres alle sammens hjælp og med hjælp fra de nationale parlamentsmedlemmer og regeringer skal vi sætte disse spørgsmål på dagsordenen og forsøge at finde nogle svar. Jeg vil gerne understrege, at jeg i den forbindelse ikke forveksler den offentlige debat - der skal indledes på en så omfattende måde som muligt af det civile samfund - med de demokratiske repræsentanter. Medlemmerne af Europa-Parlamentet og de nationale parlamenter har en særlig legitimitet, eftersom de repræsenterer de folkevalgte. Dette skal vi således tage højde for, når vi begynder at strukturere alle disse overvejelser og omsætte dem til konkrete resultater.
Vi går så ind i den anden fase efter mødet i Laeken. Alle er enige om, at det er nødvendigt i høj grad at inddrage Europa-Parlamentet og de nationale parlamenter. Det er det for det første, fordi det er længe siden, at Europa blot var en forbindelse mellem landene - nu er det først og fremmest en forbindelse mellem befolkningerne - og for det andet, fordi jeg i de modstridende nationalistiske holdninger ikke kan se den nødvendige inspiration eller fantasi til at foretage en genopbyggende indsats.
Efter mødet i Laeken og efter nogle tilstrækkelige forberedelser skal de strukturerede overvejelser baseres på en metode, der forener alle hovedaktørerne - nemlig Europa-Parlamentet, de nationale parlamenter, regeringerne og Kommissionen - og denne metode vil blive fastlagt nærmere på mødet i Laeken og herefter på de efterfølgende Europæiske Råd i 2002. Det er ved hjælp af denne gensidige procedure med en dialog mellem Det Europæiske Råd og forsamlingen, konferencen eller forummet - her vil jeg ikke vove mig ud på terminologiens farlige område - at man vil kunne definere spørgsmålene nærmere og til sidst drage alle de nødvendige institutionelle konsekvenser heraf.
Som De sikkert er blevet klar over, kan dette projekt ikke nøjes med at omfatte de fire spørgsmål, der blev besluttet i Nice. Michel Barnier har min fulde støtte, når han udtaler - sådan som han gjorde til Udvalget om Konstitutionelle Anliggender - at det drejer sig om at udarbejde et sammenhængende og bæredygtigt projekt for den udvidede Union. Kommissionen vil naturligvis gøre sin del og tage forskellige initiativer, hvilket den ikke mindst har gjort allerede ved at foreslå en omstrukturering af traktaterne - et omstruktureringsarbejde, der allerede er blevet fremlagt - og det vil den også gøre ved at give sin støtte til Parlamentet og til de formandskaber, der afløser hinanden, idet den vil tilrettelægge den omfattende og indgående debat, der er taget højde for i Nice-erklæringen. Desuden vil den udarbejde en hvidbog om forvaltningsformer.
De skal ikke forvente, at denne hvidbog allerede indeholder en færdig definition på afgrænsningen af Unionens og medlemsstaternes beføjelser. Det er ikke dette konstitutionelle område, som hvidbogen vil tage fat på, men den vil bidrage til det ved at definere instrumenterne til en sand decentralisering af forvaltningen samt metoderne til at gennemføre de fælles politikker på det mest hensigtsmæssige plan, nemlig på det plan, der er tættest muligt på borgerne.
Fru formand, mine damer og herrer, man siger undertiden - og det er også min opfattelse - at den europæiske konstruktion er den vigtigste begivenhed i anden halvdel af det 20. århundrede. I hver etape af denne konstruktions udvikling er den uundgåeligt stødt på modstandere, som har kaldt den en uigennemførlig eller ligefrem latterlig utopi. Ved udgangen af 2001 vil vi til gengæld se nogle mønter og sedler, som man - da dette projekt blev udtænkt - sagde nogle ting om, jeg ikke kan få mig selv til at gentage. Alligevel er vi nået derhen, hvor vi er nu, og det bør vi alle være stolte af.
(Kraftigt og vedvarende bifald)

Poettering
Fru formand, hr. formand for Kommissionen, kære kolleger, vi glæder os over denne forhandling om Kommissionens arbejdsprogram for 2001, selv om vi er af den mening, at denne forhandling bliver ført for sent, og på grund af Nice var der måske heller ikke mulighed for at tage denne forhandling før i dag, i februar 2001. Men vi ønsker dog, at vi i de kommende år tager denne forhandling hvert år i det efterår, der går forud for det år, hvis program vi taler om, og det er jo også aftalt på denne måde.
Jeg vil rette en kritisk bemærkning til Rådet. Kære kolleger, jeg synes, det er en skandale, når Kommissionen forelægger sit program, uden at Ministerrådet og formandskabet er repræsenteret her! Det kan vi ikke acceptere!

Det viser jo, hvor underskuddene ligger i dag! Udenrigsministrene rejser rundt i verden, hvilket jeg på ingen måde kritiserer, for det er jo deres opgave som udenrigsministre, men samtidig har de også ansvar for europæiske anliggender. Følgelig er vi nødt til at sige: Europapolitik er ikke længere udenrigspolitik, og europapolitikkens placering hos udenrigsministrene - og det er fraværet i dag endnu et bevis på - er ikke længere tidssvarende, og vi er nødt til at ændre disse strukturer. Vi har brug for personligheder i regeringerne, som kun beskæftiger sig med Europa.
(Bifald fra højre)
Derfor kræver jeg et råd af Europa-ministre, som så også permanent kan være til stede her i Parlamentet. Europa formes ikke af nogle store taler fra udenrigsministre, men gennem det daglige arbejde på fremtidsprojektet Europa. Derfor kræver vi strukturændringer i Ministerrådet.
(Bifald fra højre)
Vi har med glæde hørt, at Frankrigs præsident, Jacques Chirac, kræver denne offentlige debat om post-Nice-processen, som kommissionsformand Prodi jo også har gjort det. Vi vil have en bred offentlig debat om vores kontinents fremtid, og, hr. kommissionsformand, vi som gruppe - jeg kan jo ikke tale på hele Parlamentets vegne - er ved Deres side, er Deres forbundsfælle, når det drejer sig om Europas fremtid. Vi vil gerne styrke Dem som fællesskabsorgan, da vi i øjeblikket ikke kan se, at Ministerrådet har kræfter til at være fællesskabsorgan og repræsentant for de fælles interesser.
De talte om Europa-Parlamentets deltagelse i denne proces. Vi vil gerne være noget mere konkrete. Vores partifamilie, Det Europæiske Folkeparti, vedtog og anbefalede på sin kongres i Berlin i januar i år, at vi skal have en reformkonference, som bliver struktureret efter konventmodellen, det vil sige med deltagelse af Europa-Parlamentet, de nationale parlamenter, regeringen, Kommissionen og Rådet.
Vi vil allerede i år i Stockholm, så i Göteborg og endelig under belgisk formandskab i Laeken have signaler i retning af, at en sådan konference kan påbegynde sit arbejde i 2002. Denne konference bør så at sige være tyngdepunktet i den store offentlige debat i Europa, som på en sådan konference bør hjælpes i gang i struktureret form.
En anden bemærkning handler om asyl- og indvandrerpolitik. Hr. kommissionsformand, vi kræver, at Kommissionen gør bestræbelserne for en fælles asyl- og indvandrerpolitik til et hovedområde, og det gør vi, fordi vi kan se, at den nationale politik ikke fører til noget resultat. Kun en fælles politik kan løse disse vanskelige opgaver. Forbundskansleren i et vigtigt land, nemlig forbundskansleren for forbundsrepublikken Tyskland, har sagt, at hvis man enes om principperne i asyl- og indvandrerpolitikken, kan vi også hurtigt gå over til flertalsafgørelse. Jeg beder Kommissionen om at fremskynde arbejdet, for at vi, når man er blevet enig om grundlaget, så hurtigt som muligt også kan nå frem til flertalsafgørelser i asyl- og indvandrerpolitikken.
Men vi opfordrer også Kommissionen til i forbindelse med sine initiativer at tage hensyn til konsekvenserne. Vi har f.eks. ved familiesammenføringen det indtryk, at De vil tage hensyn til en personkreds, som er uoverskuelig. Vi beder Dem om at føre familiesammenføringen tilbage til inderkredsen, for at det ikke skal ende med at få uoverskuelige følger. Alt i alt skal asyl- og indvandrerpolitikken være et vigtigt område.
Tredje bemærkning handler om erhvervsregion Europa. Som enhver ved, vil vi 1. januar 2002 få den fælles europæiske valuta i hænderne også, en epokegørende begivenhed - kommissionsformanden henviste med rette til det - det vil ændre Europa. Men vi skal også styrke Europas konkurrenceevne ved at muliggøre, at netop små og mellemstore virksomheder kan investere, for netop dér skabes arbejdspladserne jo. Her, tror jeg, skal vi øge vores anstrengelser.
Hvad spørgsmålet om udvidelsen af Den Europæiske Union angår, går vi engageret ind for at optage de første medlemmer i Den Europæiske Union inden 2004. Hr. kommissionsformand, jeg opfordrer Dem til at lave et offentligt informationsprogram, så vi også kan overbevise borgerne i vores lande om, at udvidelsen af Den Europæiske Union er nødvendig og i Europas historiske interesse.
Afslutningsvis vil jeg sige, at vi vil have et stærkt, handlekraftigt og demokratisk Europa. Hr. kommissionsformand, lad os arbejde på det i fællesskab. Vi er ved Deres side, hvis De styrker fællesskabsinstitutionerne. Vi opfordrer Rådet til ikke at afslå dette, men også at yde sit bidrag til dette fremtidsprojekt i Europa. Hvis vi så gør dette i fællesskab, burde det kunne lykkes os. Men Rådet skal nu udføre sine opgaver, efter at Kommissionen og Parlamentet har vist vejen.
(Bifald)

Suominen
Fru formand, hr. formand for Kommissionen, når Unionen allerede om et par år udvides mod lande i Centraleuropa og på Balkan, bliver vores forhold til de østlige nabolande, der står uden for Unionen, endnu vigtigere. De største potentielle muligheder for Unionen med henblik på at styrke fredssituationen i nærområderne og få nye økonomiske samarbejdspartnere findes i retning af Rusland og Ukraine. Dette kan desværre endnu ikke ses i Unionens arbejde. Vi vil gerne begrunde det med, at disse lande endnu ikke selv har økonomiske forudsætninger for eller politisk vilje til at finde passende samarbejdsformer. Men der er allerede satset betydelige finansielle midler og ressourcer på samarbejdet syd for Middelhavet, selv om der stadig ventes på resultater.
Der er også brug for langsigtethed i øst. Jeg mener ikke, at kommissionsformanden i sin gennemgang nævnte vores forhold til Østeuropa en eneste gang, hvilket måske også er umuligt ved en bred gennemgang. I de senere år har Unionens finansielle satsning i Rusland været en tiendedel af, hvad der anvendes i Middelhavsområdet. Til alle tidligere Sovjet-stater er der anvendt halvt så meget som til samarbejdet i Middelhavsområdet. Forholdet svarer slet ikke til den betydning, som disse nærområder har sammenlignet med hinanden.
Specielt skal det økonomiske samarbejde være konkret og muligt at gennemføre. Spildevand fra ca. 9 millioner mennesker i Sankt Petersborg og nærområderne udledes enten ubehandlet eller gennem dårligt fungerende anlæg til den økologisk sårbare, lave og saltfattige Finske Bugt. Allerede nu har dette medført alvorlige, varige ændringer af naturens balance, og situationen forværres fortsat. Kommissionsformand Prodi efterlyste en bæredygtig miljøudvikling. Et spildevandsrensningsanlæg i Sankt Petersborg-området bør udgøre det konkrete, gode eksempel for et nordligt samarbejde, som nu skal iværksættes.

Barón Crespo
Fru formand, hr. formand for Kommissionen, mine damer og herrer, for det første vil jeg gerne på min gruppes vegne hilse arbejdsprogrammet for 2001 velkommen. Det sammenfatter det lovgivningsprogram, som Europa-Parlamentet på min gruppes initiativ anmodede om som betingelse for at stemme for indsættelsen.
Der mangler ikke forslag. Der er 485, hvoraf 155 er overført fra sidste år, og de hober sig op. Vi må huske, at De sidste år gennemførte 50% af programmet. De behøver ikke foreslå mange ting. Prøv i stedet at gennemføre de forslag, De stiller.
Jeg vil ligeledes endnu en gang minde om, at der var en aftale om, at programmet skulle fremlægges i januar efter en høring af Parlamentets udvalg. Vi må håbe, at De til næste år er i stand til at opfylde tidsfristerne bedre.
Jeg insisterer på, at det vigtigste spørgsmål, der tages op i programmet, uden tvivl er borgernes tilslutning til det europæiske projekt, hvilket udgør en ufravigelig betingelse sine qua non for at opnå succes. Og det tvinger os til samlet at stå over for de problemer, som bekymrer vores medborgere. Det drejer sig f.eks. om den økonomiske og sociale dagsorden, som vi skal tale om til marts, fødevaresikkerheden, indførslen af euroen som gangbar og klingende mønt og kampen mod organiseret kriminalitet, uden at glemme millenniumrunden. Jeg vil sige, at min gruppe udtrykkeligt støtter Kommissionens forslag om "alt bortset fra våben", hvilket vil sige, at de 48 fattigste lande i verden kan eksportere uden begrænsninger. Disse aspekter er vigtige i programmet.
Det betyder ikke, at vi ikke kan underkastes kritik, som vi skal acceptere og konfrontere os med. En del af kritikken er den, der er kommet frem i forbindelse med bureaukraterne i Bruxelles vedrørende behandlingen af kogalskab. Jeg tror også, at vi her må forsvare, at Kommissionen og Europa-Parlamentet for år tilbage opfyldte deres pligt, at vi forudså denne krise, og at vi ikke alene skal blive ved med at insistere på en undersøgelse af, hvem der er ansvarlig, men også på behovet for at komme med svar på vores medborgeres bekymringer. For det at skabe et indre marked betyder ikke alene at afregulere og fjerne regler, der forsvarer borgerne, og søge profit uden begrænsninger. Det er også at sørge for at sikre de vigtigste tjenesteydelser og ligeledes i en kontekst med større konkurrence og frihed at gøre det på en civiliseret måde. Det er noget, vi må huske på, for det ser ud til, at man for tiden kun snakker om de gavnlige virkninger ved afregulering og ikke om de gavnlige virkninger, som det at leve i et civiliseret samfund også har.
Hr. kommissionsformand, snarere end en overvejelse, som er meget moderne og en smule æterisk, om nye former er det i forbindelse med ledelsen hensigtsmæssigt at genoptage den gamle og gode demokratiske teknologi, som f.eks. gør det muligt for os at forstå Perikles' 2.500 år gamle budskab. I stedet for at tale om helt almindelige ting, som De har gjort indtil nu, vil jeg bede Dem om at stille et konkret forslag i denne sammenhæng i debatten, hvor Kommissionen med udgangspunkt i arbejdet fra universitetsinstituttet i Firenze foreslår nogle forenklede, simple og forståelige traktater, som gør, at præsident Havel ikke behøver at have en hel kuffert med traktater, protokoller og bilag stående på sit kontor. Det er det, vi har brug for. Og vi har også brug for et forslag fra Kommissionen om fordelingen af beføjelser og om, hvordan man kan integrere chartret. Og det er at tale om alt, det vil sige at fremlægge et meget bredt debatoplæg. Hr. formand for Kommissionen, appellér mindre til det civile samfund og tal mere med dets valgte repræsentanter, som er os i Europa-Parlamentet og medlemsstaternes parlamentsmedlemmer.
I år tror jeg ikke, det vigtigste er at lave en kaffe- og diskussionsklub eller et top show. Det, vi skal gøre, når vi skal overveje sagen, er at se, hvilken procedure og metode vi skal anvende. Og her, fru formand, tror jeg også, der er noget, der skal præciseres. Vi beklager, at Rådet ikke er til stede. Imidlertid mener vi ikke, at det er en god parlamentarisk fremgangsmåde at forære Gruppen for Det Europæiske Folkeparti, repræsenteret ved hr. Poettering, fem minutter mere, for han skal være taknemmelig over for de kolleger, som stemte for, at der denne måned skulle være et forslag til Kommissionen og ikke til Rådet, som vi havde foreslået, og som det ser ud til vil ske i marts. Dét er en retfærdig parlamentarisk debat. I dette tilfælde står vi virkelig i en situation, hvor man fordrejer debattens betingelser, og så er det meningsløst at fordele taletiden mellem grupperne og medlemmerne. Derfor mener vi, at det, som vi havde foreslået, er Rådet, der burde være til stede for at forklare, under hvilke betingelser det udarbejdede Konferencen i bilag IV, for at det ikke skal være tomme ord og heller ikke en form for igangsættelse af en spontan eller sovjetisk proces uden nogen orden. Derfor mener vi, at det er meget vigtigt i forbindelse med den strukturelle overvejelse, som kommissionsformand Prodi har talt om, at præcisere Rådets sidste forslag. Det vil sige, at der skal være et forum, en konference eller en konvention med deltagelse af os medlemmer af Europa-Parlamentet, Kommissionen, Rådet, regeringerne og ligeledes parlamentsmedlemmer fra medlemsstaterne. Men ikke alene for at drøfte, men også for at stille forslag, som der til sidst kan træffes afgørelse om, og som kan løses.
Og jeg afslutter, fru formand, for min tid er brugt op, med at sige til Kommissionen, at den har maskineriet til at stille forslag, at den skal stille dem, og således kan vi forstærke en alliance, som vi mener er absolut nødvendig for beslutsomt at komme videre i debatten og for at bidrage med løsninger til den europæiske opbygnings fremtid.

Cox
Fru formand, hr. formand for Kommissionen, Rådets "tomme stol", kolleger, jeg vil gerne indlede med at lykønske hr. Prodi og hans kolleger i Kommissionen med de betydelige fremskridt, de har gjort i det seneste år, og navnlig med det reformarbejde, der er blevet gjort, som ellers ikke er en af de højeste politiske prioriteter i Unionen, men det er ikke desto mindre et af de uundgåelige institutionelle krav. På min gruppes vegne hylder jeg det fremskridt, der er gjort på dette punkt.
Vi noterer os med særlig bekymring Kommissionens rapport fra sidste uge - før-Stockholm-rapporten - om Lissabon-processen. Selv om vi har sat os den meget høje ambition, at vi, inden der er gået 10 år, skal være den mest dynamiske vidensbaserede økonomi i verden, bevæger vi os henimod den i et langsommere tempo, end det burde være tilfældet. Jeg udelukker ikke Parlamentet fra dette, jeg er ikke nogen dårlig taber, men jeg var en del af det mindretal, der tabte i forbindelse med forslaget om liberalisering af posttjenesterne. Vi er alle i samme båd.
Det minder mig om en historie, som fortælles i USA om den berømte borgmester Richard Daley, der var borgmester for flere Chicago-bystyrer. Ved nedsættelsen af et af dem holdt han en tale, hvor han ønskede at tale om nye "resultatplateauer". Men han begik en fejl, som vi uvægerligt kommer til, når vi læser vores taler hurtigt i politik. Han forpligtede sit nye bystyre til at nå endnu højere "resultatplateauer"! Det forekommer mig, at vi må sikre, at det ikke er den slags forpligtelse, vi kommer med i Lissabon, men at vi virkelig bevæger os fremad. Der er et budskab til Stockholm om, at vores forpligtelse er reel og dyb og bør prioriteres.
Der er blevet gjort meget store fremskridt med at gøre vores fødevare- og forbrugerpolitik virkelig troværdig i de seneste 12 måneder. Der er stadig meget at gøre, men der er gjort meget store fremskridt.
Hvad handel og udvikling angår, støtter min gruppe "alt undtagen våbenforslaget". Eftersom Kommissionen selv gør sig overvejelser om sensitiviteten i landbruget, når det gælder Verdenshandelsorganisationen og landbrugsreformdebatten, håber jeg ikke, at rækkefølgen af disse debatter kommer til at stå i vejen for det handelsrelaterede initiativ. Det er et vigtigt europæisk initiativ, og jeg håber, at kollegiet vil være for det til trods for nogle af problemerne med rækkefølgen, der har at gøre med andre forhandlinger, som måtte komme op.
ELDR-Gruppen mener, at der er behov for at rette en meget større opmærksomhed mod asyl og indvandring. Jeg lykønsker hr. Vitorino med det arbejde, han har forelagt, men der blev fastsat en dagsorden i Tampere, og jeg kunne godt lide at vide, hvorfor vi så længe efter rådsmødet i Tampere stadig kæmper med at definere, hvad denne dagsorden skal være.
Hvad udvidelsen angår, er min gruppe dybt engageret i den proces, men jeg vil gerne sige til Kommissionen - og jeg siger det også til Parlamentet og til hr. Solana - at vi virkelig må tildele en del kvalitetstid og opmærksomhed til Cypern. Der er ikke blot tale om den gældende fællesskabsret - den har de helt fod på. Der er ikke blot tale om deres evne til at implementere den gældende fællesskabsret - det kan de godt klare. Men omkring dette er der dystre og alvorlige politiske spørgsmål, som ikke bliver tildelt den kvalitetstid og opmærksomhed, som vi mener, der er brug for, hvis dette skal blive en succes.
Hvad lovgivningsprogrammet og dets form angår, er jeg glad for, at det nu vil blive forelagt Parlamentets udvalg. Jeg er glad for at få en chance for at reflektere over det og se på prioriteterne. Hr. Prodi har sagt, at det ikke blot er en samling af uforenelige idéer, og han har da også foreslået en række prioriteter her. Men jeg har set på det. Der er tale om 49 sider med en ikke-kommunikation af høj densitet. Der er tale om 49 sider med 593 forskellige initiativer. Det er meget vanskeligt i denne metodik at finde, hvad der er de virkelige prioriteter, hvor der er politisk lidenskab og fokus, og hvad der blot er spørgsmål, som vi skal behandle, fordi de er del af den proces, vi skal igennem. Vi må bevæge os væk fra dette.

Vi må se at ændre den måde, hvorpå vi behandler vores sager. Jeg håber, at vi til september vil have noget, hvor hvert enkelt initiativ metodologisk set er begrundet. Jeg mener ikke hermed, at alting her ikke er begrundet - men fortæl os historien. Måske bad vi om nogle initiativer, men ved nærmere eftertanke vil vi sige, at de ikke er så højt prioriteret, når det kommer til stykket. Hvor meget af dette kom fra Det Europæiske Råd, der opfordrede Kommissionen til at tage initiativer? Det finder vi ikke svarene på her. Jeg ville gerne se dem. Det er ikke et spørgsmål om at blande sig i Kommissionens initiativret i henhold til traktaterne, men et spørgsmål om kvalitetskontrol.
Hvis jeg lige måtte sige en sidste ting, så forekommer det mig, at det ville være meget nyttigt, hvis vi gjorde dette til september og afsluttede debatten inden december, og at De, fru formand, som formand for institutionen og hr. Prodi som formand for Europa-Kommissionen kunne gå til Det Europæiske Råd og fortælle det på forhånd, at dette er vores prioritet for Europa. Er det Deres? Derfor er vi nødt til at gøre vores arbejde og lægge drivkraft, fokus og energi bag det.
Endelig vil jeg blot komme med en kommentar til Nice - eller post-Nice. Vi i Europa-Parlamentet bør tage del, når det gælder om at tilskynde til en bred og åben debat som en optakt til en fuld institutionel deltagelse efter Laeken. Min gruppe vil i post-Laeken-perioden insistere på, at en traditionel metode med dyb inddragelse af Europa-Parlamentet og de nationale parlamenter også omfatter en aktiv inddragelse af Rådet.
(Bifald)

Hautala
Fru formand, også min gruppe er en varm fortaler for, at man i denne forhandling skal søge efter centrale prioriteter, og at vi et øjeblik kan glemme denne business as usual-procedure, som vi ellers møder i vores daglige arbejde her.
Jeg kan allerførst konstatere, at det er ved at blive et essentielt problem, at Unionen mangler instrumenter, hvormed den kan agere således, at den reelt er i stand til at tage udfordringer som den voksende globalisering op, og instrumenter, hvormed den kan beskytte borgerne imod kaotiske påvirkninger fra denne globalisering. Jeg henviser her kun til, at Det Europæiske Råd i Nice langt fra formåede at tage en beslutning om, at vi fremover kan træffe afgørelse om beskatning med simpelt flertal. Dette betyder, at vi overlader beskatningsområdet til markedskræfterne. Vi giver markedskræfterne lov til at udforme vores beskatningssystem, og dette er selvfølgelig en central hindring for opbygningen af det, vi her kalder en europæisk, social model, hvor vi ved hjælp af beskatningen ønsker at styre samfundsudviklingen.
Befolkningsudvikling blev nævnt her. Det er helt klart, at vi meget kraftigt skal bekæmpe den voksende racisme, for vi kan ikke være bekendt at komme indvandrere og asylansøgere i møde på anden måde. Vi har alle her et stort, offentligt ansvar.
Kære fru formand, i Parlamentet tales der ofte om borgerne med stærke ord. Også i dag er det blevet sagt flere gange, at borgerne skal tages med i beslutningsprocessen, men desværre glemmes dette meget ofte, når vi står i en praktisk situation. Jeg kan nævne ét aktuelt eksempel. Institutionerne er i gang med at prøve at gennemføre forordningen om åbenhed, der kan sikre borgernes ret til aktindsigt i oplysninger om Unionens beslutningsproces. Jeg vil gerne advare kollegerne og alle tilstedeværende om, at det nu ser ud, som om denne forordning om åbenhed nærmest er ved at blive en forordning, der beskytter institutionernes fortrolige arbejde, det vil sige præcis det modsatte. Vi kan ikke acceptere dette, og vi har også behov for en mere offentlig debat om emnet. Heller ikke dette kan man udelukkende tale om bag lukkede døre, som det er tilfældet i øjeblikket.
Kære fru formand, kommissionsformand Prodi nævnte i sin indledning den bæredygtige udvikling, som er min gruppes essentielle mål. Hvis det ikke lykkes os i Göteborg at etablere et reelt program for en bæredygtig udvikling, har vi forspildt en mulighed, som ikke kommer igen. Det er her, Kommissionen skal vise sin lederskabs- og anskuelsesevne. Men det ser ud, som om der også i denne praktiske situation altid opstår problemer. I dag offentliggør Kommissionen hvidbogen om kemikaliepolitik, men jeg har grund til at formode, at også i denne sag vil Kommissionens procedure mere beskytte industriens kortsigtede, økonomiske interesser end sikre, at vi kan slippe for farlige kemikalier. Det kan vi ikke acceptere på nogen måde, når vi netop taler om en bæredygtig udvikling.
Miljøkonkurrenceevne er noget, som skal tages alvorligt, og Kommissionen må hellere lytte til de virksomheder og økonomiske aktører, der har forstået, at en bæredygtig udvikling også kan være en god forretning.
Den store reform af landbrugspolitikken er netop nu under udarbejdelse, og den ønsker vi at opmuntre, og vi kræver, at Kommissionen finder en samordnet løsning og ikke kun nøjes med at gennemføre små skridt, og der har vi en virkelig paradigmeændring foran os.
Til sidst, fru formand, hvis De tillader, bilag IV i Nice-traktaten er sikkert det bedste i traktaten. Det indebærer en stor forpligtelse for Parlamentet og Kommissionen og også for Rådet og det svenske formandskab, nemlig at vi tager revurderingen af denne metode, hvormed Den Europæiske Union opbygges, alvorligt. Min gruppe står fuldt ud bag Deres initiativ til, at vi skal tage det civile samfund med i denne debat inden for det nærmeste halvår før topmødet i Laeken og selvfølgelig også de nationale parlamenter og selvklart ligeledes ansøgerlandene. Jeg er ked af at høre, at kollega Barón Crespo her påpeger, at vi bare skal nøjes med at lytte til de nationale parlamenter. Nej, det civile samfund er sandelig noget virkeligt. Vi skal endelig tage det alvorligt, og vi bør ikke mere se en eneste af de regeringskonferencer, hvor der udelukkende sikres nationale interesser, og alt sker bag lukkede døre.

Wurtz
Fru formand, hr. formand for Kommissionen, jeg for mit vedkommende har flere spørgsmål til Kommissionens arbejdsprogram for 2001 - f.eks. om EU's rolle i Europa og verden. I dokumentet står der, at forhandlingerne med ansøgerlandene vil følge den slagne vej, og der står desuden, at 18 ekstra kapitler skal afsluttes i år. Hvordan skulle man ud fra så abstrakte - hvis ikke bureaukratiske - anvisninger kunne danne sig en idé om, hvilke problemer der skal løses, hvilke modsigelser der skal overvindes, og dermed hvilke politiske valg vi skal træffe?
Desuden mener jeg, at begrebet naboskabpolitik er et ret fattigt og reducerende begreb, hvis det både skal betegne Unionens strategi på Balkan, dens forbindelser med Rusland og Euro-Middelhavspartnerskabet - alt sammen på syv linjer. Nogle af Unionens politikker i disse områder er i øvrigt genstand for kritik. Det så vi senest i sidste uge i forbindelse med det andet Euro-Middelhavsforum. Hvilken lære drager De af disse vurderinger?
Og hvad er der tilbage af Unionens udviklingspolitik? For de fattigste, der er udelukket fra den kommercielle foranstaltning, som De netop har mindet om, har De oprettet tjenesten Europe Aid, der ligner det amerikanske US Aid, og stort set erstattet udvikling med bistand. Med hensyn til de andre lande bytter De en Lomé-filosofi ud med en WTO-tankegang. Hvilke ambitioner har Europa i dag for Sydeuropa?
Den anden store prioritet, som jeg har spørgsmål til, er den nye økonomiske og sociale dagsorden. Kommissionen skal forberede de beslutninger, der skal træffes i denne forbindelse ud fra en række kriterier, man kalder "strukturelle indikatorer". Hvor i disse indikatorer finder vi sociale overvejelser og det, som UNDP med god grund kalder indikatorerne for human udvikling? De stiller f.eks. ingen sociale betingelser for Kommissionens godkendelse af fusionering mellem store koncerner. Hvorfor? Hvad regner De med at gøre fremover for at undgå sager, som vi har set i forbindelse med virksomhederne Michelin, Danone, Alsthom, Valeo, Aventis m.fl., hvor man først offentliggør glimrende finansielle resultater og dernæst planer for nedlæggelse af arbejdspladser? Hvorfor udskyder De f.eks. ændringen af direktivet om europæiske virksomhedsudvalg til næste år?
På denne baggrund offentliggør De nu hvidbogen om EU-beslutningsstrukturer, der omfatter et partnerskab med det civile samfund. Jeg kommer lige fra Forum social mundial i Porto Alegre, og jeg burde derfor klappe i mine hænder. Men jeg holder mig tilbage, for bagved dette politiske skridt af næsten anarkistisk omfang findes netop alle disse økonomiske retningslinjer med et typisk liberalt indhold. Hvis man i dag vil komme borgernes manglende tillid til Unionen til livs, mener jeg, at man må spille ærligt spil hele vejen over for borgerne, de folkevalgte, fagforeninger og sammenslutninger. Det vil sige acceptere åbne konfrontationer i forbindelse med beslutninger, tillade en pluralistisk og gennemsigtig vurdering af virkningen af beslutningerne, efter at de er gennemført, og - om nødvendigt - turde ændre kurs, hvis prioriteterne i samfundet tilfældigvis kolliderer med den dagsorden, der sættes af Fællesskabets valgte.
Hr. kommissionsformand, hvilke skridt er De parat til at tage i denne retning i 2001?

Collins
Fru formand, den aftale, man nåede frem til i Nice, vil nu bane vejen for Unionens udvidelse. Det var det centrale mål, som skulle nås under disse traktatforhandlinger, og jeg mener nu, at vejen frem er klar for, at ansøgerlandene kan slutte sig til Unionen i nær fremtid.
Det mest aktuelle mål er, at de 15 eksisterende medlemsstater i Den Europæiske Union sikrer, at Nice-traktaten hurtigst muligt bliver ratificeret i hele Unionen. Bestemmelserne i Nice-traktaten kan ikke træde i kraft, før ratificeringsprocessen er afsluttet i Unionens 15 medlemsstater.
Jeg bemærker mig med interesse, at dagsordenen for denne debat, som vi har i dag, bærer overskriften "Opfølgning af Nice-topmødet". Jeg vil fraråde alle interessenter at drøfte de bredere udviklinger inden for Unionen, før ratificeringsprocessen er blevet fuldt ud afsluttet inden for Den Europæiske Union. Dette er virkelig den centrale skarpe deling, som eksisterer inden for Unionen på nuværende tidspunkt. Dem, der taler om en bredere politisk integration inden for Unionen, tager det for givet, at ratificeringen af Nice-traktaten er givet på forhånd. Men det er den ikke. Den skal sælges til de 370 millioner borgere i Unionen på en måde, som er let forståelig, og på en måde, så den vinder offentlig støtte og god vilje fra alle vores borgere.
Dette er et kritikpunkt, som jeg vil rejse mod bl.a. dem, som foreslår, at der indføres fuldstændige føderale strukturer i Den Europæiske Union. Der er til tider en holdning i nogle europæiske kredse om, at "vi ved bedst, vi vil sørge for de relevante ændringer, og folket vil så takke os for dem bagefter".
Det er ikke sådan, politisk overtalelse fungerer. Vi stiller forslag. Derefter overtaler vi Europas folk til at støtte dem, det være sig inden for vores respektive parlamentsstrukturer eller ved folkeafstemninger. Det er op til os, der støtter udvidelsen af Unionen, og som anerkender ansøgerlandenes absolutte ret til at slutte sig til Unionen, at overbevise vores borgere, der gør brug af deres stemmeret, om betydningen af bestemmelserne i Nice-traktaten og dens bredere politiske implikationer.
Det, Den Europæiske Union bør gøre, er ikke at fortsætte debatten om nye politiske udviklinger inden for Unionen, før Nice-traktaten er blevet ratificeret af vores respektive medlemsstater.

Bigliardo
Fru formand, hr. formand for Kommissionen, kære kolleger, det var med en vis forbløffelse, at jeg lyttede til talen fra PPE-DE-Gruppens formand, som gjorde opmærksom på Rådets fravær og på den institutionelle opløsning, man på en vis måde kan se her i Parlamentet, og som desuden kom med en skarp kritik af den sektorpolitik, som medlemsstaternes udenrigsministre fører.
Jeg tror, at det er meget karakteristisk for det, som kommissionsformand Prodi sagde om programmet for lidt siden. Det er nemlig et program, der på en vis måde er et udtryk for ønsketænkning, men som til forskel fra de andre programmer skal finde i sted i forbindelse med den debat, kommissionsformand Prodi skildrede i sin redegørelse. Han talte om en liberalisering af markederne og om privatiseringer, og samtidig talte han om bæredygtig udvikling og om miljøødelæggelser. Det er tydeligt, at der er et åbenlyst modsætningsforhold mellem liberaliseringen på den ene side og den bæredygtige udvikling på den anden side. Dette modsætningsforhold bliver fremhævet af en Kommission og et EU, som er alt for afhængige af lobbyer, der sandsynligvis ikke er interesserede i at skabe det Europa, man talte om, men udelukkende i at få et Europa, der i stadig større grad er markedets Europa. Jeg bryder mig ikke om dette Europa, og det tror jeg, at der er mange andre, som heller ikke gør.
Vi står således stadig over for det grundlæggende spørgsmål, som debatteres mere og mere i Europa i dag, og som nogle - med et amerikansk ord, jeg ikke synes om - kalder welfare state. Vi europæere har altid kaldt det socialstat.
Det grundlæggende spørgsmål er og bliver, om vi ønsker en socialstat eller en liberal stat. Ønsker vi mere stat og mindre marked, eller ønsker vi mere marked og mindre stat? Man talte om, at der var blevet skabt 2,5 millioner arbejdspladser sidste år, og kommissionsformand Prodi fortalte os, at to tredjedele af disse arbejdspladser gik til kvinderne. Det, som Prodi fortalte os, er efter min mening et glimrende resultat, som dog også bør vurderes ud fra, hvordan disse arbejdspladser er fordelt mellem de europæiske lande, hr. formand. F.eks. ved jeg ikke, hvor mange af de 2,5 millioner arbejdspladser, der gik til Italien og navnlig til Syditalien, hvor arbejdsløshedsproblemet er meget alvorligt, og hvor vi, hvis vi ville - det er et forslag, som man godt kunne tage op til overvejelse - kunne løse beskæftigelsesspørgsmålet samtidig med, at vi løser spørgsmålene om en bæredygtig udvikling. Her tænker jeg på muligheden for at lette de unges adgang til arbejdsmarkedet ved hjælp af en minimumsstartløn for f.eks. at arbejde med hydrogeologiske forbedringer af jorden. Der er masser af mennesker, som sidder med hænderne i skødet, og på denne måde ville EU løse to problemer på samme tid.
Jeg tænker også på det, De sagde om den interne kommissionsreform, hr. formand. Jeg ved, at De er meget engageret i arbejdet med denne reform, og det engagement, som Kommissionen lægger for dagen, smitter f.eks. af på det interne arbejdsmiljø og på Kommissionens ansatte, som er bekymrede over jobnedskæringerne og over en omstrukturering, der risikerer at få indflydelse på Parlamentets arbejdsmiljø og ansatte. Der er en udbredt bekymring i den retning. Jeg vil derfor gerne opfordre til, at der indledes en endelig debat, ikke så meget om rollerne, men derimod om det politiske indhold, man ønsker at give Kommissionens og Parlamentets initiativ. Der skal træffes nogle præcise og klare valg, som giver et billede af Europa, hvor mindet om de krumme agurker - som kommissionsformand Prodi nævnte - hele tiden fortoner sig mere og mere.

Bonde
Hr. formand, nogle euroskeptikere siger ja til Nice-traktaten, fordi føderalister protesterer imod den. Nogle føderalister siger ja, fordi euroskeptikere er imod, men begge grupper kan jo have gode grunde til at sige nej. Euroskeptikere må være imod at flytte magt fra de nationale parlamenter til Bruxelles. Føderalister må være imod, at beslutninger flyttes fra vælgere og folkevalgte til embedsmænd og ministre i EU. Nice betyder kort sagt mindre demokrati. Vi har alle en fælles interesse i at sikre en demokratisk debat før den næste traktat.
Det må være slut med traktater bag lukkede døre, den næste må forhandles i dagslyset af folkevalgte, og den skal diskuteres, ikke bare i åbenhed, men under direkte inddragelse af borgerne, og den skal til sidst godkendes ved folkeafstemninger i de lande, hvor det er tilladt. På denne baggrund kan føderalister og "euroroyalister" diskutere indretningen af fremtidens Europa. Hvad skal besluttes i Bruxelles, hvad skal besluttes i Strasbourg, hvad skal besluttes i de nationale parlamenter? Gruppen for Demokratiernes og Mangfoldighedens Europa virker for et åbent, slankere og friere europæisk samarbejde. Vi ønsker hovedparten af alle beslutninger taget i medlemslandene og i lokale områder. Europas rigdom findes i forskellighederne, og vi kan f.eks. ikke se noget tvingende behov for, at EU skal kunne ændre en beslutning, der er truffet af byrådet i Århus om indretningen af den lokale busdrift. Det er et emne, som vi godt kan bestemme selv. Endelig håber jeg, at de informationsmidler, som Kommissionen nu skal til at anvende, vil blive anvendt pluralistisk til diskussion mellem alle forskellige standpunkter om europæisk integration.

Berthu
Hr. formand, diskussionen i dag om en mundtlig forespørgsel om opfølgningen på Nice-topmødet - på et tidspunkt, hvor udkastet til traktat endnu ikke er underskrevet, og selv om den næste regeringskonference først afholdes i 2004 - viser tydeligt visse personers utålmodighed i forbindelse en forhandlingsrunde. For disse personer og navnlig for Kommissionen - som formanden netop har sagt - skal det endelig handle om den store forfatningsmæssige proces i Europa, som Rådet i Nice forkastede, en proces, der straks skal sættes i gang med en europæisk konvention, som er inspireret af den, der sidste år gik forud for chartret om grundlæggende rettigheder.
Men vi må lade vores iver løbe af med os. Idéen om en europæisk forfatning hænger sammen med idéen om en europæisk stat, som vores befolkninger ikke ønsker. Læg i øvrigt mærke til, at Rådet i Nice ikke medtog denne idé i målsætningerne for den kommende regeringskonference. Således har det kommende Europa ikke brug for en kommende stat med tilhørende forfatning, men for et netværk af nationer, der respekterer de nationale demokratier, og med en grundlæggende traktat som retsgrundlag.
I øjeblikket må vi overveje, hvilken metode der skal anvendes i den kommende debat. Lad os ikke lægge skjul på, at den konvention, der udarbejdede chartret om grundlæggende rettigheder, var en fiasko, fordi den ustandseligt sammenblandede kompetencer og forvekslede ansvar og endte med at udarbejde en tekst, der måske behagede tilhængerne af et supranationalistisk samfund, men var uacceptabel for den samlede Union.
Ja, vi skal fremover forberede regeringskonferencerne anderledes, men bestemt ikke ved hjælp af højtflyvende konventioner, som fører os ind i nye blindgyder. I forbindelse med den næste regeringskonference skal debatten først og fremmest finde sted i og omkring de nationale parlamenter og under deres ansvar. For det andet bør en kommende regeringskonference kun behandle troværdige forslag, det vil sige forslag, der støttes af mindst en fjerdedel af de nationale parlamenter i Unionen efter en afstemning i de enkelte lande. Således kan man undgå, at man fortaber sig i vidtløftigheder og sikre, at man derimod forbliver stærkt forankret i de nationale demokratier.

Fiori
Hr. Prodi, vi forstår godt, at det er vanskeligt at sammenfatte de komplekse emner, der er genstand for Europa-Kommissionens opmærksomhed, i et ikke særligt omfangsrigt dokument. Derfor vil jeg nøjes med at komme ind på to emner, som jeg gerne ville have, at man medtog.
Vi kan se, hvad der sker inden for landbrugssektoren. I PPE-DE-Gruppen mener vi, at det er absolut nødvendigt at tage den fælles landbrugspolitik op til fornyet overvejelse og ikke mindst at finde ud af, hvad de kommende strategier skal dreje sig om. Tænk blot på landbrugspolitikkens økonomiske betydning for vores budget og ikke mindst på de muligheder, man satser på for landbruget, eller på globaliseringsspørgsmålene. De mindede selv om Lamys forslag, som er et utroligt vigtigt forslag, men som vil få betydelige konsekvenser for landbrugsspørgsmålene. Vi skal ligeledes tænke på, hvad der vil ske, når det gælder sikkerheden på fødevareområdet, og på, hvad der vil ske med hensyn til de lokale specialiteter og bioteknologien. Hertil kommer udvidelsesspørgsmålene og landbrugets fremme i visse områder, f.eks. i Middelhavsområdet. Derfor kunne vi godt tænke os at vide, hvad det er for en europæisk landbrugsmodel, Kommissionen agter at indføre, og vi ville især virkelig gerne kunne føle os sikre på, at denne landbrugsmodel ikke havner på udenrigspolitikkens bord og bliver betragtet som en handelsvare til gengæld for nogle situationer, der opstår som følge af internationale krav.
Det andet emne er Middelhavsområdet, hvis betydning blev tydeliggjort af et forum, som vi deltog i i sidste uge. Hvad Middelhavsområdet angår, mangler vi stadig at løse nogle meget vigtige spørgsmål. Vi ville gerne have, at man i den forbindelse vedtog en politik, der sikrer de sydlige områder de samme rettigheder som dem, man giver andre af EU's områder.

Swoboda
Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, vi har i dag hørt rigtig meget om programmet fra Dem. Jeg vil gerne kommentere Deres sidste ord, hvor De også talte om Parlamentet, altså om parlamentsmedlemmernes rolle. Smukke, gode ord, hr. formand, men ikke konkrete nok! Jeg vil gerne udfordre Dem til så at sige, at De vil komme med en konkret udtalelse. Den faktiske situation er jo, at vi ønsker en stærk Kommission, fordi vi er af den overbevisning, at grundlaget for et fremtidigt Europa ikke - i hvert fald ikke først og fremmest - kan være regeringssamarbejdet. Vi forventer derfor også af Dem, at De har en styrkelse af parlamentarismen og en styrkelse af det parlamentariske demokrati for øje. Principielt vil De tilslutte Dem dette. Men, hr. formand, når Deres næstformand Barnier for kort tid siden i en diskussion i det ansvarlige udvalg gav udtryk for den opfattelse, at man for fremtiden til post-Nice-processen skulle foreslå en slags forum, som alle deltager i - parlamentsmedlemmer, det civile samfund - så siger jeg nej, hvis der dermed menes, at der skal indføres et sådant forum i stedet for konventet. Hr. formand, vi vil have et konvent, et konvent af parlamentsmedlemmer fra Europa-Parlamentet og nationale parlamentsmedlemmer. Det ønsker vi at få, og her beder vi Dem om Deres klare og entydige opbakning!

Hr. formand, jeg ved, at der også kommer kritik fra Kommissionen - direkte og indirekte - gående ud på, at Parlamentet har svagheder. Indrømmet, Parlamentet har svagheder. Men Parlamentets svagheder og svagheden ved parlamentarismen på europæisk plan skal omdannes til en styrkelse af Parlamentet og ikke til en yderligere svækkelse af Parlamentet.
Dermed kommer jeg til næste punkt. De har også igen i dag foreslået - og jeg giver Dem ret i, at der skal ske noget - at offentliggøre en hvidbog til spørgsmålet good governance. Begrebet good governance er allerede en smule problematisk. Jeg ville snarere sige democratic governance. Den demokratiske beslutningsproces skal styrkes. Det giver jeg Dem ret i. Den skal også udvides. Med til demokratiet hører også dialogen med det civile samfund. Det indrømmer jeg blankt. Her skal vi netop også som parlamentsmedlemmer gøre noget mere! Men igen lyder det afgørende spørgsmål: Er inddragelsen af det civile samfund en erstatning for en styrkelse af det direkte parlamentariske demokrati? Er det civile samfund så at sige formynderen for den parlamentariske diskussion og beslutningsprocessen? Også her skal der være en klar og entydig udtalelse til fordel for Parlamentet.
(Bifald)
I denne forbindelse kommer jeg også ind på selvreguleringen, fordi også det er et nyt modeord. Selvregulering omskrives også af og til eufemistisk med "kooperativ beslutningsmodel". Nej, hr. formand, det er Parlamentets opgave at beslutte, det er Rådet og de parlamentariske organers opgave at beslutte. Indrømmet, vi skal gøre denne beslutningsproces gennemsigtig og offentlig og ikke, som det er tilfældet nu, holde uigennemsigtige og ikke-offentlige møder - det gælder først og fremmest Kommissionen og lobbygrupper. Vi skal gå ind i en dialog med interessegrupperne og diskutere, vi skal tage imod Deres råd og Deres overvejelser, ja! Men vi kan ikke sætte ræven til at vogte gæs. Den, som vi måske vil kontrollere, skal i fremtiden sætte sin egen ramme. Det har jeg en anden mening om. Det ville være præcis det samme, som hvis jeg sagde, at fødevareindustrien og landbrugslobbyen selv skal fastsætte reglerne for landbrugsmarkedsordningen. Det kan ikke være rigtigt! Det er ikke vores holdning!
I denne forbindelse endnu en lille bemærkning. Der er en stigende tendens til, at Kommissionen kommer med en såkaldt interpretativ meddelelse. Det vil sige, hvad Rådet og Parlamentet afgør, bliver efterfølgende fortolket af Kommissionen, så vidt muligt fortolket, som de forskellige interessegrupper måske vil have det. Også det er en farlig vej at slå ind på! Kommissionen udarbejder forslag. Den har initiativretten. Jeg bekender mig til det. Men afgørelserne skal træffes af de parlamentariske organer, og her må der ikke finde nogen efterfølgende korrektioner sted gennem relevante meddelelser. Hvis der gør, så henstilles det til EF-Domstolen at se på sagen.
Til sidst, hr. formand Prodi, kan jeg sige, at vi forventer en overflod af forslag fra Kommissionen. Men vi forventer også respekt for parlamentarismen, ligesom vi også respekterer Kommissionen. Vi forventer af Dem, at De er interesseret i en styrkelse af os, ligesom vi er interesseret i en styrkelse af Dem!
(Bifald)

Watson
Hr. formand, kommissionsformanden har fortalt os, at institutionerne skal være ansvarlige, gennemsigtige og effektive, og han har lovet at forelægge en hvidbog om forvaltning. Hvis vi har brug for at forbedre forvaltningens kvalitet i Unionen, kunne vi jo starte med Kommissionens arbejdsprogram. Vi bør fokusere den politiske planlægning på områder, hvor en EU-dækkende foranstaltning er absolut nødvendig. Vi bør sikre, at subsidiaritetsprincippet bliver fuldt ud respekteret. Er det virkelig tilfældet med Kommissionens henstilling om et fælles europæisk format for CV'er, der er nr. 379 på deres liste over foranstaltninger, som skal gennemføres i år? Hvert nyt lovgivningsmæssigt forslag omfatter en begrundelse for, hvorfor en foranstaltning er nødvendig på unionsplan, og vi kunne, som min kollega, hr. Clegg, har foreslået, hjælpe ved at nedsætte et stående kontroludvalg her i Parlamentet for at sikre, at foreslåede foranstaltninger opfylder subsidiaritets- og proportionalitetskriterierne. Deres åbningstale, hr. Prodi, bør ledsages af en detaljeret liste af forslag, der er individuelt begrundede og forklarede og ikke gemt væk i bilag til dokumentet. Forslaget bør være resultatet af en seriøs debat i kommissærkollegiet og ikke vedtaget ved stiltiende overenskomst som A-punkter. Vores udvalg bør krydsforhøre de enkelte kommissærer om forslagene inden for deres ansvarsområde.
Endelig bør det årlige arbejdsprogram forelægges til afstemning her ved vores plenarmøde. Nice-topmødet viste manglerne ved et mellemstatsligt Europa. Det er op til os at tale mere overbevisende for et føderalt Europa.

Voggenhuber
Hr. formand, hr. formand Prodi, jeg tilslutter mig kravene om mere konkrete svar. Europas politiske enhed skred ikke fremad i Nice. Tværtimod, det, der fejrede triumfer dér, var renationaliseringen. Det, der gik galt dér, hr. formand Prodi - jeg tror, det er ganske vigtigt at erkende det - var den arrogance, Rådet lagde for dagen ved at foregive, at det er Europas forfatningsgiver. Det er parlamenterne ifølge deres natur!
Hr. formand Prodi, Kommissionens holdning er uklar og højst vag, ikke mindst til post-Nice-processen. De fandt kritiske ord til traktaten, men jeg hører, at Kommissionen påbegynder en kæmpemæssig annoncekampagne i mit eget land, hvor Nice-traktaten bliver fejret som et historisk gennembrud og en succes. De fandt kritiske ord, men kommissær Barnier skitserer os et rent forum for debat i stedet for en forfatningsproces og et konvent.
Hr. kommissionsformand, jeg vil gerne opfordre Dem til at give et helt konkret svar på et klart spørgsmål: Står De på Parlamentets side, når det drejer sig om at kræve en forfatningsproces, en konventmodel og en udvidelse af spørgsmålskataloget fra Nice vedrørende de afgørende demokratiske principper som magtfordeling, checks and balances, offentlighed i lovgivningen og så videre?

Kaufmann
Hr. formand, Nice var et integrationspolitisk tilbageskridt - der blev ikke sagt ét ord om styrket demokrati, mere gennemsigtighed, større handlings- og beslutningsevne! Derfor skal post-Nice set med mine øjne udnyttes til at redde Unionen fra Nice. Jeg vil hurtigt nævne fire punkter, som jeg finder vigtige.
For det første opfordrer jeg Rådet til straks at korrigere antallet af sæder til Tjekkiet og Ungarn i Europa-Parlamentet, der må ikke ske en diskriminering af disse to lande! For det andet er det nødvendigt med en klar fælles udgangsaftale om debatten om Unionens fremtid - genstart må ikke betyde renationalisering. For det tredje skal der indkaldes til en reformkonference efter konventmodellen, som også har legitimation og autoritet med hensyn til at stille reformforslag, og for det fjerde bør regeringskonferencen efter min mening foretrækkes, for det må ikke være sådan, at den finder sted i 2004, i en periode, hvor valgperioderne for Kommissionen og Parlamentet udløber, og disse to institutioner ikke kan deltage for fuld kraft.

Muscardini
Hr. formand, antallet af prioriteringer er i flere år blevet større, både fordi man ikke har nået målsætningerne fuldstændigt, og fordi den vanvittige forøgelse af tempoet i de politiske, teknologiske og økonomiske processer hele tiden gør os opmærksom på nye presserende spørgsmål, som det bliver stadig vanskeligere at løse.
Spørgsmålet om beskæftigelsen og om nogle ordentlige arbejds- og levevilkår er stadig uløst, og hvad udvidelsen angår, er det nødvendigt med en større udvikling af og bedre sammenhæng i vores evne til at tage dette spørgsmål op på en passende måde i forhold til vores egne befolkninger og befolkningerne i ansøgerlandene samt spørgsmålene om de nødvendige organer, de økonomiske tilpasninger og de politiske og sociale forhold. Det gælder ikke om at fremskynde eller forsinke udvidelsen, men om at gennemføre den på en måde, der passer til situationen, og med de frister, der er nødvendige for, at et moralsk rigtigt valg ikke bliver til en fiasko.
Bekæmpelsen af illegal indvandring, organiseret kriminalitet, udnyttelsen af kvinder og børn, narkotika samt våben- og organhandel skal hele tiden være genstand for vores opmærksomhed, men vi må sige, at der på trods af dokumenternes upåklagelige indhold ikke er blevet foretaget nogen betydelige skridt på området.
Vi forventer en EU-lovgivning for brugen af Internettet. Uden regler er der nemlig ikke tale om frihed, men om overtrædelser af de nationale og internationale love.
Der skal snarest muligt pustes nyt liv i Middelhavspolitikken, sådan som Europa-Parlamentet vedtog i sidste mødeperiode, og vi skal også snarest muligt gennemføre initiativerne for fred i Mellemøsten.
Af alle de presserende spørgsmål, vi skal løse, er der dog et, som har den absolutte førsteprioritet, nemlig fødevarernes sundhed og sikkerhed for borgerne. Idet man påberåber sig et fremskridt, som ikke eksisterer, og idet nogle uretmæssigt tjener penge herpå, er man ved at ødelægge de nuværende og kommende forbrugeres sundhed samt hele fødevare- og landbrugssektorer uigenkaldeligt. Konsekvenserne bliver katastrofale, hvis ikke vi hurtigt gør noget ved dette på en bestemt og oprigtig måde. Der har allerede været for mange forsinkelser i regeringernes indsats efter de første klager for mange år siden over kogalskab, de sammenlimede bøffer, dioxinkyllingerne og kort sagt alle de former for fødevaresvig, der ikke blot har vist sig at være handelssvig, men også trusler mod miljøet og sundheden.
Kommissionsformand Prodi, vi beder Dem om at opfordre Rådet til, at der straks oprettes et kontrol- og undersøgelsesudvalg, men i mellemtiden håber vi på en bedre kontrol fra Deres formandskabs side.

Raschhofer
Hr. formand, vi står efter Nice med talrige ubesvarede spørgsmål, som vi har brug for konkrete svar på. Disse spørgsmål vedrører afgrænsningen mellem nationale og europæiske kompetencer, forenklingen af traktatbestemmelserne, retsstatus for chartret om grundlæggende rettigheder og de nationale parlamenters rolle i arkitekturen af Den Europæiske Union. Hvorfor skal medlemsstaterne fortsat være de endeligt ansvarlige? Dette spørgsmål er tæt knyttet til måldefinitionen af Den Europæiske Union. Vi skal være klar over, at vi kun kan forvente accept i befolkningen for de legislative og politiske afgørelser på europæisk plan, hvis kompetencerne fastlægges entydigt. Det skal derfor være et presserende mål at integrere de nationale parlamenter stærkere i diskussionsprocessen forud for den planlagte regeringskonference. På den ene side for hurtigst muligt at sætte diskussionsprocessen i gang i medlemsstaterne og på den anden side for allerede på forhånd at rydde eventuelle problemer ved den efterfølgende ratificering af vejen.

Brok
Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, kære kolleger, vi påbegynder nu en diskussionsproces, som ser således ud: De resterende punkter fra Amsterdam, som vi nu betegner Nice-shortcomings, skal løses i post-Nice. Jeg er dog af den mening, at vi til det formål har brug for en klar procedure. For det er ikke tilstrækkeligt, at man beskriver dette år som et stort blomstrende diskussionslandskab med deltagelse af et civilt samfund, hvad hr. Swoboda med rette kritisk har sat spørgsmålstegn ved, men her melder spørgsmålet sig, efter hvilke klart definerede metoder er Europa-Parlamentet integreret, de nationale parlamenter integreret, det klare spørgsmål, er det et konvent eller ikke noget konvent, og hvilken rolle spiller konventet i den endelige udformning af de dokumenter, som så skal vedtages i post-Nice? Spørgsmålet er, bliver det kun en folkloristisk forklaring, som vedtages på et konvent, og vil De 15 i den afgørende nat forholde sig præcis som i Nice?
Jeg tror, at det er nødvendigt at præcisere, både med henblik på procedure og målsætninger, hvilken vej det skal gå. Det må ikke svæve i det uvisse. I øvrigt skal det også overvejes, efter at næsten alle regeringschefer siger, at beslutningsstrukturerne i Nice er dårlige, efter hvilke metoder tingene kan bringes i orden før post-Nice-proceduren, eksempelvis i forbindelse med udvidelsestraktaterne, hvor dette jo tidligere også altid blev ordnet. I øvrigt er dette også metoden til ikke at forsinke udvidelsen. Udvidelsen er det andet store tema, vi har. Her skal vi leve op til vores historiske pligt.
Dette fører mig til det tredje tema. Vi skal sørge for, at de transatlantiske bindinger ikke kvæles i nye sikkerhedspolitiske diskussioner om, at amerikanerne ikke forstår os med vores sikkerheds- og forsvarspolitiske initiativ, og at vi ikke forstår amerikanerne med deres raketforsvarssystem. Jeg mener, at vi for det første kan sige, at udvidelsen er vores store egenhændige sikkerhedspolitiske præstation. For det andet, når vi udvikler vores egne evner, er disse en bestanddel af Den Atlantiske Alliance, som også fremover vil være ansvarlig for den kollektive sikkerhed i Europa. Jeg mener, dette giver os for det tredje muligheden for at skabe forudsætningerne for en transatlantisk markedsplads. Den amerikanske præsidents nuværende forhandler, Robert Zoellick, er ophavsmand til den transatlantiske erklæring fra 1990. Jeg beder om, at denne tradition genoptages for igen at gøre oceanet smallere.

Hänsch
Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, tre korte bemærkninger. For det første hører ikke kun den offentlige debat til den første fase - hr. Swoboda og hr. Broks kommentarer hertil er jeg enig i - men til den første fase hører også den planlagte erklæring fra Laeken. Mit helt klare spørgsmål til Dem lyder: Er De - Kommissionen - parat til, og vil det lykkes os her i 2001, at forelægge et fælles forslag fra Kommissionen og Parlamentet i Laeken til den videre strukturering af post-Nice-processen? Det er det første spørgsmål, og her drejer det sig om metoden.
Med hensyn til det andet spørgsmål er jeg glad for, at De har talt om, at vi skal skabe et organ, som skal have deltagelse af regeringer, Kommissionen, Europa-Parlamentet og nationale parlamenter. Vi ønsker et konvent til post-Nice-processens videre forløb, et konvent, som er et tyngdepunkt for den offentlige debat, altså adressat for og afsender af forslag, og som samtidig stiller et klart forslag til regeringskonferencen og temaerne, som så skal forhandles i 2004.
Det tredje spørgsmål vedrører temaerne. Der er planlagt fire temaer, hvilket er i orden og praktisabelt, men vi ved alle, at ikke kun disse temaer skal præciseres, men at der for 2004 står og skal stå meget mere på spil. Jeg vil råde os alle til at komme væk fra dette mærkelige begreb "post-Nice", "efter-Nice". Det drejer sig ikke om "efter-Nice". Nice er ikke kun afslutningen på en metode, men Nice er i grunden også afslutningen på en epoke, nemlig 50'erne, 60'erne, 70'erne og 80'ernes europæiske integrationsproces. Nu drejer det sig om at skabe forberedelsen til en ny Europæisk Union, det vil sige det 21. århundredes Europæiske Union. Det drejer sig ikke om post-Nice-processen, men om at vi står over for en fornyelse af den europæiske integrationsproces. Det skal blive tydeligt. Hvis vi vil vinde offentligheden, hvis vi vil vinde den offentlige debat, hvis vi vil vinde menneskene, borgerne for den europæiske integrations mål, er det ikke tilstrækkeligt at indlede en post-Nice-proces, men vi skal gøre det tydeligt for borgerne, at det drejer sig om en Europæisk Union i et nyt Europa, som har ændret sig siden 1990!

Malmström
Hr. formand, lad mig begynde med at udtrykke min store skuffelse over, at der ikke er nogen ministre fra formandskabet til stede ved denne vigtige forhandling.
Hr. formand for Kommissionen, i tågerne efter Nice står det klart, at det sidste kompromis bag lukkede døre har sine klare begrænsninger. Nu er man blevet ædru og har lovet en bred borgerlig debat om Europas mål, fremtid og opgaver. Det er godt på denne måde. Løftet forpligter. Men hvordan skal det foregå? Hvis Europas borgere virkelig skal deltage i diskussionen om fremtiden for det fælles europæiske projekt, skal de også have indflydelse. Er Kommissionen parat til at tage imod forslag og idéer og også til at gennemføre dem? Det indebærer i så fald, at EU skal forandres, åbnes og forenkles.
Vi ved, at mange borgere ønsker en gennemskuelig forfatning. Hvornår får de en sådan? Vi ved også, at spørgsmål om miljø, asyl og grænseoverskridende kriminalitet er vigtige spørgsmål, hvor borgerne ønsker, at EU skal være stærkt, energisk og parat til at handle. Er Kommissionen og Rådet parat til at give EU disse værktøjer? Resultatet fra Nice afskrækker desværre.
Vi ved, at der er en generel irritation over, at EU blander sig i alt for mange detailspørgsmål. Er Kommissionen parat til at give det populære subsidiaritetsprincip et reelt indhold og at finde en metode til at begrænse den uhørte detailreguleringsiver, som præger os alle i Bruxelles og Strasbourg?
Borgerne i EU og i ansøgerlandene samt de nationale parlamenter og naturligvis også Parlamentet her bør have reel indflydelse på metoder, dagsordener og beslutninger om EU's fremtid. Men hvordan? Det er det store spørgsmål, som hænger i luften, og som alle kolleger har taget op.

Nogueira Román
Efter det, der skete i 2000, er det svært at være enig, hr. formand Prodi, når De siger, at Deres program drejer sig om Europa og 2001. Ifølge Deres program kunne vi tro, at det særdeles alvorlige problem med kogalskaben slet ikke eksisterede. Deres forslag taler idealistisk om den nye økonomi og om millioner af nye arbejdspladser, men uden at nævne, at de først og fremmest skal skabes i de mindre udviklede regioner, hvor arbejdsløsheden er størst, og hvor man mest mærker, at højt kvalificerede teknikere forsvinder. Hverken de økonomiske og budgetmæssige problemer i forbindelse med en nødvendig udvidelse med nye stater eller den dramatiske indvandring fra den tredje verden berøres, ligesom der heller ikke siges noget om krisen for den ultraliberale globalisering, som endnu en gang var i fokus i Porto Alegre, eller om den umådelige skuffelse over Nice eller i denne forbindelse om det forhold, at staterne ikke mere historisk kan stille sig i vejen for borgernes direkte demokratiske beslutning om Unionen eller for, at statsløse nationer og enheder med politisk og lovgivningsmæssig personlighed sætter sig igennem.
Hr. formand Prodi, Kommissionen bør ikke vende hovedet bort for ikke at se, at der i det europæiske samfund er ved at gå en proces i gang, der vil ende med, at der bliver vedtaget en forfatning for Unionen. Det ville være godt, hvis Rådet, der ikke er til stede, Kommissionen og Parlamentet sammen tog det initiativ, som borgerne udbeder sig.

Ribeiro e Castro
Hr. formand for Kommissionen, i dag har euroskeptikerne skiftet banehalvdel og er kommet i flertal her i Parlamentet, hvor de maler alting sort, hvad angår Nice, men ikke formår at skjule deres egen fiasko, der er direkte proportional med den politiske arrogance, som de tidligere har udvist, og som de desværre igen kaster sig ud i, fordi de ikke har lært af historiens lektie.
Et udvidet EU har brug for lige det modsatte, så vi ikke med de resterende punkter fra Amsterdam og de utilstrækkelige punkter fra Nice står over for nye skuffelser, når vi når frem til 2004. Europa har brug for en anden strategi, for en anden idé. Flertallet må indstille sig på at forstå virkeligheden uden forudfattede meninger. Deres fiasko i Nice må være nok, og det er nu vigtigt, at de indser, hvad det, der skete dernede, viser, nemlig, at det abstrakte fantasteri kolliderede med befolkningernes reelle virkelighed. Det drejer sig om, hvor vi skal hen, men det drejer sig også om, hvordan og i hvilket tempo vi kommer det. At ville gennemtvinge en politisk superstat, når der ikke findes noget europæisk folk eller ikke engang en europæisk offentlighed, kan kun føre til nye katastrofer. Mere centralisme, mindre demokrati. Selvfølgelig gør befolkningerne modstand. Ingen ønsker at give afkald på den demokratiske kvalitet, som man har i sit eget land, i sit eget sprog og kultur, hvor man er nær den magt, som man vælger, som man forstår, og som man har indflydelse på. Hvis man ikke forstår dét, hvis vi ikke er i stand til at lytte mere i stedet for at tale så meget, hvis vi ikke vil give de nationale parlamenter den ledende rolle, hvis vi ikke vil afdramatisere Europa, hvor vi kommer af med de meningsløse tvangstanker, så vil debatten efter Nice blive en fiasko, ligesom debatten før Nice blev det. Og dét er en skam!
Det er synd, hvis føderalisterne bliver ved med at foretrække deres teoretiske tunnel i stedet for befolkningernes virkelighed og derfor kommer til at gentage skuffelsen fra Nice, så de svækker Europa. Det, som de har villet gennemføre, duer ikke, og det, der faktisk sker, mangler idéer. Vi har brug for en fuldstændig anderledes europæisk strategi, en strategi med nationerne på grundlag af befolkningerne, og ikke endnu en strategi hen over befolkningerne og imod nationerne. I stedet for en europæisk debat har vi brug for 15 nationale debatter, hvad angår udvidelsen, for 27 nationale debatter om Europa, uden forskønnelser, uden tvetydigheder, men med de forskellige spørgsmål lagt klart frem på bordet.

Gil-Robles Gil-Delgado
Hr. formand, mine damer og herrer, vi har set, at det bekymrer Europa-Parlamentet, at der ikke er noget konkret arbejdsprogram fra Kommissionen til at forberede den næste institutionelle reform.
Det kunne godt se ud, som om man vil vente på Laekens retningslinjer, før man går i gang. Men diskussionen om Unionens fremtid har været i gang i flere måneder med indlæg fra flere stats- og regeringschefer, og Europa-Parlamentet arbejder allerede aktivt.
Hvis det bekræftes, at Kommissionen forholder sig passivt, ville det være meget alvorligt i denne forberedelsesperiode, for vi ved alle, at den har et stort ansvar, nemlig at være fællesskabsåndens vogter. Og dette ansvar skal give sig udslag i konkrete forslag og ikke i vage henvisninger til en hvidbog eller andre lignende sager. Til gengæld er jeg virkelig glad for, at kommissionsformand Prodi her til formiddag bekræftede sin støtte til de præciseringer, som kommissær Barnier kom med i Udvalget om Konstitutionelle Anliggender, det vil sige, at han bekræftede, at forslaget om et forum ikke er et tilbageskridt i forhold til den forrige konvention, men ambitionen om en konvention, som fungerer bedre.
Hvis det er tilfældet, hvorfor så ændre navnet? Europæerne ved allerede, hvad en konvention er, og de har kunnet se de gennemsigtige og nyttige resultater og sammenligne dem med den sidste regeringskonferences pinlige forløb. Modstanderne afviser ikke navnet. De afviser konventionen i sig selv.
Lad os derfor, idet vi ser bort fra nominalismer, finde støtte i den offentlige opinion for at kæmpe side om side, Europa-Parlamentet og Kommissionen. Lad os ikke bøje os for dem, der ikke ønsker et demokratisk og gennemsigtigt Europa, men et uigennemtrængeligt og diplomatisk Europa.
Unionen har ikke brug for en ydmyg Kommission. Den har brug for en aktiv og modig Kommission, og det er den, vi beder om i dag.

Berès
Hr. formand, hvis debatten om EU's fremtid, som vi nu langt om længe har taget hul på, skal være effektiv, har vi brug for en solid institutionel tredeling. De forslag, som De har stillet her til morgen, skal give os mulighed for, hvis De endda også følger vores kollega Klaus Hänschs forslag, at genfinde den naturlige indforståethed, der skal være til stede mellem vores to institutioner, hvis vi skal fuldføre denne dialog inden for de tre institutioner. Men hvis man vil gå i denne retning, giver det ikke mening at fordømme Rådets opførsel. Vi har brug for, at Rådet er stærkt og synligt i den institutionelle tredeling. Der findes reformer, som kan påbegyndes uden nogen form for ændring af traktaten. Lad os hellere støtte initiativer i denne retning inden for Rådet end at lægge vægt på procedureelementer og begræde Rådets fravær, som hr. Poettering lige gjorde det.
Det andet punkt i mit indlæg vedrører hvidbogen om beslutningsstrukturer, hr. formand. Vi afventer den med utålmodighed. Vi går ud fra, at den vil give os retningslinjer for den debat, der vil finde sted om det punkt i bilag IV, som vedrører fordelingen af kompetencer, men jeg vil allerede nu gerne henlede opmærksomheden på et punkt. De har her til morgen sagt, at De ønskede et Europa, der er tættere på borgerne. Hvis vi skal gøre fremskridt, mener vi virkelig, at der skal ske nogle forbedringer. Vi hører alt for ofte hjemme i vores valgkredse om de vanskeligheder, som folk støder på, når de skal gøre deres forslag gældende over for Kommissionen. Og set ud fra dette synspunkt er træghed i procedurerne og ophobningen af forslag ikke et skridt i den rigtige retning.
Det tredje punkt vedrører debatten om Unionens fremtid. Jeg mener, at De her til morgen har fremsat elementer, der giver os gode betingelser for at indgå i en dialog. Ja, man skal stille spørgsmål til indhold, og de institutionelle spørgsmål kommer bagefter. Ja, spørgsmålet om Unionens politiske vægt på verdensscenen og om solidaritet, som jeg foretrækker at kalde den sociale model, er afgørende spørgsmål, og vi skal med hensyn til disse spørgsmål genfinde en vilje til at leve sammen inden for EU.
Med hensyn til metoden glæder vi os over, at De mener, at konventionens fire parter skal genfinde evnen til at handle sammen i den strukturerede fase af dialogen. Man skal skelne mellem fora til debat og fora til afgørelse. Konventionen skal forblive et forum til afgørelse. Det skal den, fordi erfaringerne fra Amsterdam og Nice viser, at den plads, der er reserveret til Europa-Parlamentets repræsentanter i regeringskonferencen, ikke er tilstrækkelig, og fordi vi foretrækker modellen med en konvention, og vi er overbeviste om, at alle forslagene kan udarbejdes inden for dette forum. Man har ikke på den ene side spørgsmålene om personrettigheder, der henhører under politiske fora, og på den anden side spørgsmålene om institutionelle aspekter, der kun kan henhøre under diplomatiske fora. I Nice blev det bevist, at en model med en konvention vil gøre det muligt at gennemføre hurtige og mere strukturerede fremskridt gennem en yderligere styrkelse af vores kollektive virksomhed.

Haarder
Hr. formand, udvidelsen er det vigtigste europæiske projekt i vor tid. Tak til Kommissionen for en målrettet indsats. Men nu kommer de svære punkter. Nu gælder det om at holde dampen oppe. Første udvidelsesbølge skal afsluttes om halvandet år i København i december 2002. Det er Kommissionens mål, og det vil vi holde den fast på. Jeg vil opfordre de kommende formandslande til at holde meget tæt kontakt med ansøgerlandene og hjælpe med at rydde sten af vejen i tide. Men, hr. formand, det er jo ikke kun ansøgerlandene, der skal tilpasse sig til os, vi skal også tilpasse os. Et EU med 27 medlemslande må lære at koncentrere kræfterne om de store og grænseoverskridende opgaver. Det gør vi jo ikke i dag. De sagde selv, hr. kommissionsformand, for et år siden her i Parlamentet, at Unionen skulle befries for alle de, og jeg citerer: "latterlige småting", som Ministerrådet og Parlamentet har sat Dem til at administrere. De gentog ordene "latterlige småting" flere gange, og De har ret. Nu er det på tide at gøre noget ved det. Lad os få et slankere, men samtidig stærkere, EU. Lad os holde op med at vande alt for mange planter. Jeg foreslår, at De, hr. kommissionsformand, udnævner en modig kommissær til den opgave at bekæmpe småtilskud og småtingsregulering, og jeg foreslår, at Forsamlingen af Nationale Parlamenter, COSAC, får mulighed for at stoppe lovgivning, som krænker subsidaritetsprincippet. Til gengæld skal der være en stærk Kommission, så Unionen er handlekraftig på de øvrige felter.

Nassauer
Hr. formand, mine damer og herrer, der går et spøgelse rundt i Europa. Det er regeringssamarbejdsspøgelset. Tendensen til mellemstatslighed - styret af Rådet - har ført Europa ind i Nice-blindgyden, og i dette spørgsmål, hr. formand Prodi, er vi Kommissionens naturlige forbundsfæller. I dette spørgsmål skal Kommissionen og Parlamentet arbejde tæt sammen. Hvis Parlamentet, hr. formand Prodi, lejlighedsvis udøver kritik af Kommissionens forvaltningsadfærd, er det ikke udtryk for en fundamentalistisk, fjendtlig holdning rettet mod Kommissionen, men udtryk for vores demokratiske kontrolopgave. I tvivlstilfælde bringer det os nærmere hinanden og adskiller os ikke fra hinanden!
De nationale parlamenter blev bragt på tale. Jeg lægger stor vægt på, at et konvent og ikke et forum forbereder de næste skridt, for de, der handler på et konvent, er demokratisk legitimerede, som rådsrepræsentanterne, Kommissionen, de nationale parlamenter og Europa-Parlamentet. Vi må ikke gå over til såkaldt samfundsmæssigt relevante gruppers forgodtbefindende. Det ville være af stor betydning, om denne indsigt også ville blive entydigt formuleret i Kommissionen. I øvrigt skal vi tænke over de nationale parlamenters rolle i den europæiske proces. Det gælder om, at de nationale parlamenter kontrollerer Rådet. Det er deres opgave. De har ingen kontrolopgave over for fællesskabsorganer som Kommissionen eller Parlamentet. Når det drejer sig om de nationale parlamenters medvirken, skal de sidestilles med Rådet i lovgivningsproceduren. De kan ikke indskrænke Europa-Parlamentets rolle. Også på denne præcisering lægger vi stor vægt.
Det centrale i Kommissionens arbejde bliver asyl og indvandring. Her vil vi ikke udarbejde nogen europæisk asyl- og indvandringslovbog, men - som hr. Vitorino rammende har sagt - enkelte direktiver. Men vi har brug for det fælles koncept, som vi endnu mangler, og som Kommissionen skal udarbejde.

Corbett
Hr. formand, der er ikke unaturligt forskellige vurderinger af Nice-traktaten her i Parlamentet, men selv de, der er meget kritiske over for traktaten - og dem er der mange af - vil kunne enes i denne debat om Europas fremtid om, at den bedste vej frem er at bruge post-Nice-procedurerne og udnytte dem fuldt ud for at forbedre Unionen, afhjælpe manglerne ved Nice og have en ordentlig debat om Unionens fremtid.
Den måde, hvorpå dette bør gøres - og mine synspunkter herpå ligger meget tæt op ad Kommissionens - er at have en vidtåben debat i det første år - lad tusinde blomster blomstre - og så fortsætte med et bredt sammensat rådgivende organ, der skal udarbejde de ændringer, der er nødvendige. Det kunne sammensættes på samme måde som det konvent, der udarbejdede og formulerede chartret om grundlæggende rettigheder, med repræsentanter for Europa-Parlamentet og nationale parlamenter og regeringer. Endelig kunne der så afholdes en kort og koncis regeringskonference til at godkende resultaterne til slut.
Vi vil helt klart skulle beskæftige os med de fire spørgsmål, der er blevet nævnt af Det Europæiske Råd, herunder et spørgsmål, som i høj grad overlapper Kommissionens hvidbog om forvaltning. Jeg kunne godt lide at høre Kommissionens synspunkt på, hvordan disse to processer vil være forbundet, for der er en grad af overlapning her.
Der vil også være andre spørgsmål, som vi vil skulle se nærmere på. Den højtstående repræsentants fremtid, spørgsmålet om at udvide Parlamentets fælles beslutningstagningskompetence til alle lovgivningsmæssige procedurer ved også at medtage de få, der nu på grund af en anomali ikke er omfattet. Vi må også se på spørgsmålet om en kodifikation af traktaterne. Jeg vil tale for en særlig procedure. Hvorfor nedsætter vi ikke i år et udvalg bestående af eksperter fra medlemsstaterne og institutionerne til at fuldende den opgave, der blev indledt i Firenze med at kodificere og forenkle traktaterne, således at det politiske arbejde til næste år kan indledes på basis af en tekst, der allerede er blevet kodificeret og forenklet? Det tekniske arbejde ville så være af vejen, før vi går videre til det politiske arbejde. Jeg vil gøre mig til fortaler for, at vi gør dette.

Van den Bos
Hr. formand, regeringsledernes post-Nice-dagsorden skyldes politisk fejhed og ikke behovet for at forberede Europa på udvidelsen. Hensigten med emnerne er at imødekomme borgernes angst for en ukontrollabel magtforskydning i retning af Bruxelles på bekostning af den nationale indflydelse, men de vil nærmere forstørre fremmedgørelsen. En endelig kompetencefordeling mellem det europæiske og nationale plan er ikke mulig. Samarbejdsprocessen er dynamisk, ikke statisk. Det, som først var tabu, såsom euroen, kan senere blive ønskeligt. Kriteriet er samfundsmæssig nødvendighed, og det kan ikke forudsiges. En bred forsamling om Europas fremtid er naturligvis pragtfuld, men resultatet er allerede klart på forhånd. Der er grundlæggende forskellige meninger om denne fremtid i landene, de politiske partier og sågar inden for de politiske partier. De, der vil genoprette borgernes tillid, skal sørge for, at Europa bliver mere åbent og slagfærdigt. Altså en politisk enhed betyder ikke politisk gennationalisering, men styrkelse af de politiske europæiske institutioner. Det skal med på dagsordenen, og det ville være at vise mod.

McMillan-Scott
Hr. formand, jeg vil indlede med Kommissionens arbejdsprogram for 2001. Behovet for, at EU skal gøre mindre og gøre det bedre har aldrig været klarere eller mere presserende. Europa-Parlamentet bør fremføre det i de kommende uger, når udvalgene behandler dette program. Med omkring 600 initiativer, hvoraf næsten 200 er lovgivningsmæssige foranstaltninger, er der en masse arbejde at gøre med kontrol og fastsættelse af vores egne prioriteter, som vi ser frem til at gøre.
Jeg vil nu vende mig til spørgsmålet om post-Nice-processen. Jeg vil hellere se den som vores europæiske fremtid. Vi ser tilbage på Den Europæiske Unions historie i den sidste generation og det europæiske kontinents historie i det sidste århundrede. Jeg vil gerne minde om nogle ord, som Milan Kundera udtaler i sin bog Om latter og glemsel. Her siger han, at folk altid råber op om, at de ønsker at skabe en bedre fremtid. Det er ikke sandt. Fremtiden er et apatisk tomrum, der ikke er af interesse for nogen. Fortiden er fuld af liv og ivrig efter at irritere, provokere, fornærme og friste os til at ødelægge eller genfremstille den. Den eneste grund til, at folk ønsker at mestre fremtiden er, at de så kan ændre fortiden.
Nuvel, vi har ændret fortiden, og Europa er et anderledes sted at være, end det var i efterkrigstiden. De fire utilstrækkelige punkter fra Nice er hverken små eller flygtige sager. Vores syn på kernespørgsmålene er klart. Vi ønsker, at de nationale parlamenter skal have en større rolle at spille på et systematisk og konstruktivt grundlag. Vi vil bifalde en kompetenceafklaring som den, der blev talt for i Berlin-erklæringen fra Den Europæiske Demokratiske Union i sidste måned, når blot det ikke er en undskyldning for at styrke den centrale magt.
På samme måde ville en forenkling af traktaterne tjene offentlighedens interesse, men det må ikke være et påskud til at indføre en fuldt udviklet europæisk forfatning og navnlig ikke, hvis sidstnævnte er det grundlæggende dokument for en føderal stat, hvis præambel er et retligt bindende charter om grundlæggende rettigheder.
Alle disse spørgsmål har brug for og fortjener den bredest mulige offentlige debat. Men til trods for, at man tidligere uden at holde det har lovet en åben høring, er Nice-regeringskonferenceprocessen ligesom den i Amsterdam og Maastricht før denne i sidste ende alligevel blevet særligt forbeholdt nationale embedsmænd, der forhandler bag lukkede døre. Den næste høring skal være anderledes. Den bør omfatte en reel og bred høring af hele det civile samfund og således afspejle den åbne kultur og den åbne politik, som vi påstår at gå ind for.
Hr. Corbett citerede formand Mao. Jeg vil hellere citere George Bush senior, der udtalte, at samfundet er "tusinde lyspunkter" og ikke "tusinde blomster, der blomstrer". Vores debat om EU's institutionelle fremtid må trække på hele samfundet og ruste ressourcerne ikke blot i en lukket politisk verden i Bruxelles, men Internettets - ja, og meningsmålingernes - demokratiske potentiale. EU bør understøtte et virkeligt åbent samfund. Befolkningerne må have noget at skulle have sagt, og det gælder også befolkningerne i ansøgerlandene.
Vi må også fastsætte et nyt tidspunkt for den næste regeringskonference. I 2004 vil vi se en uhandlekraftig Kommission, der befinder sig på sit yderste, og et valg til Europa-Parlamentet, der begge vil overskygge regeringskonferencen. Det er bedre at fastsætte tidspunktet for konferencen til 2003, hvor valget til Europa-Parlamentet i 2004 kan muliggøre en offentlig dom over nogle af de væsentligste valg foretaget af regeringerne med udvidelsen på vej.
Der er vigtige spørgsmål. I Storbritannien som i andre lande, hvor der vil blive udskrevet parlamentsvalg i de næste par år, vil et af de centrale spørgsmål være: I hvis hænder vil Europas fremtid være sikker? Med Ministerrådet og Kommissionen fast i socialistiske hænder bevæger Europa sig i dag i den forkerte retning. I Storbritannien kunne valget ikke være klarere ved vores kommende valg: at garantere et decentraliseret Europa, der fungerer, for kun Det Konservative Parti tilbyder en dagsorden, der kan få post-Nice-processen til at gå i den rigtige retning.
For at sikre vores europæiske fremtid ønsker de fleste europæere som den britiske befolkning at være i Europa, men ikke at være styret af Europa.
(Latter og bifald)

Van den Berg
Hr. formand, i modsætning til den forrige taler vil jeg ikke citere George Bush senior, men Berthold Brecht. George Bush talte om små lys, men Berthold Brecht sagde: die im Dunkeln sieht man nicht, og det bringer mig med det samme til det emne, som mit korte indlæg vedrører.
Det er således, at en ud af fem i verden ikke har adgang til rent drikkevand, basissundhedspleje og basisundervisning. Europa, som ikke kun er en handelsblok, men også en blok med værdier og normer, er et område, som kan have stor betydning på det punkt. Sidste år indgik vi ved det bord en aftale, hvor Kommissionen, Rådet og Parlamentet underskrev budgettet for 2001. Her blev bevillingerne i alle regionale programmer til ekstern hjælp fordoblet, både til sundhedsplejen og basisundervisningen, ikke ved forhøjelser, men inden for budgettet. Der er fastsat målsætninger, og der er stillet ekstra personale til disposition. For Den Socialdemokratiske Gruppe er det meget vigtigt, at Kommissionen i sit arbejdsprogram for dette år virkelig giver instruktioner til EU-delegationerne i regionerne, til vores kolleger, som vi samarbejder med, og samtidig til vores egen tjeneste og stiller ekstra eksternt personale til disposition som rådgivere i sundhedsplejen og undervisningen, så der virkelig kan opnås resultater på dette punkt. Kommissionens tanker fører til mere resultatorienteret arbejde og i mindre grad til en uendelig ophobning af budgetter. Kommissionen skal i højere grad forsøge at opnå direkte resultater på områder, som også er grundlæggende for udviklingen. Det ville være et fantastisk signal fra Europa, at vi ikke kun bekymrer os om det sociale internt, men også eksternt. På det punkt håber jeg, at Kommissionen opnår gode resultater i år.

Maij-Weggen
Hr. formand, man indser nu, at Nice ikke var en succes, måske bortset fra dem, der mener, at Europa skal forblive, som det er. Det er derfor ikke overraskende, at der er kommet en bred post-Nice-diskussion i gang. Det er af største betydning, at Kommissionen styrer denne diskussion, især nu hvor den resulterer i en række procedurer, som skal fastsættes på topmødet i Laeken.
Parlamentet har nu taget initiativ til en foreløbig betænkning før sommeren og en endelig betænkning ved årets udgang, altså kort for topmødet i Laeken. Til trods for disse forberedelser er det nyttigt allerede nu at gøre opmærksom på en række ting. Det vil vores gruppe også gøre i denne debat.
For det første skal de vigtigste mangler i Nice-traktaten kortlægges, så dagsordenen for post-Nice får det rette indhold. Efter vores mening skal det især dreje sig om en forbedring af Unionens demokratiske indhold. Den fejl, som blev begået i Nice ved at træffe beslutninger om visse emner med kvalificeret flertal, men uden Parlamentets medbestemmelse, er uholdbar, fordi de nationale parlamenter og Parlamentet hermed blev sat ud af spillet. Det skal der rettes op på.
Endvidere skal den meget komplicerede beslutningsproces korrigeres. De nye regler er ikke til at forklare for borgerne, og det kan da ikke være meningen. I denne debat mener jeg, at diskussionen om en klar markering af det, som omfattes af medlemsstaternes politik, og det, som omfattes af Unionens, ikke er truende, men netop et skridt i den rigtige retning. Hvis en lignende klar opgavefordeling kan knyttes til den europæiske grundlov er det endnu bedre.
Endelig, hr. formand, skal vi af med de endeløse regeringskonferencer, som især udfyldes af embedsmænd. Konventionsmodellen, som er udarbejdet med henblik på chartret, er langt bedre. Jeg håber virkelig, at Kommissionen trækker sin idé om at oprette en forsamling tilbage, fordi et så bredt forum ikke er egnet til at træffe gode beslutninger. En konvention har desuden den fordel, at de nationale parlamenter også kan spille en rolle.

Sakellariou
Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, jeg vil ikke udtale mig om Nice, da ingen alligevel lytter. Formanden for PPE-Gruppen beklagede sig før bittert over, at ingen lytter til ham. Jeg koncentrerer mig om Kommissionens forehavende med henblik på udenrigs- og sikkerhedspolitikken. Der er to aspekter i denne sag, det geografiske og det indholdsmæssige. Jeg er egentlig indforstået med størstedelen af de geografiske optællinger, Kommissionen har foretaget, bortset fra på ét punkt: Der mangler en omtale af Mellemøsten. Vi var tidligere og vil forhåbentlig også i fremtiden være den største hjælpe- og bidragyder til Palæstina og regionen. Det er ikke tilstrækkeligt for mig at finansiere en proces, hvis politiske indhold afgøres af andre. Vi har brug for en anden rolle, en stærkere rolle i forhandlingerne i Mellemøsten. Vi forventer, at dette ikke kun forstås som Rådet og den højtstående repræsentants opgave, men vi forventer et vigtigt, kreativt initiativ fra Kommissionen.
Indholdsmæssigt har vi brug for Kommissionens nærværelse ved den fælles europæiske sikkerheds- og forsvarspolitik. Europa-Parlamentet har glædet sig over udviklingen på dette område i fru Lalumières betænkning, men - og her vil jeg gerne følge min kollega Nassauers marxistiske ekskurs - der går et spøgelse rundt i Europa, især på dette område: regeringssamarbejdsspøgelset. Parlamentet vil gerne have et fælles samarbejde og ikke et regeringssamarbejde inden for den europæiske sikkerheds- og forsvarspolitik. Kommissionen er forpligtet til, hr. formand, at styrke det fælles i denne politik. De vil gøre det med et bidrag til krisestyring og konfliktforebyggelse, og det synes jeg er godt!

Formanden
Kære kolleger, jeg har en bøn til Dem: Lad venligst være med at føre nødvendige samtaler med kommissionsformanden under forhandlingen, da han så ikke kan lytte, og han vil sikkert gerne lytte.

Méndez de Vigo
Hr. formand, jeg vil lykønske formanden for Kommissionen med hans tale i dag og med den rapport, han har fremlagt om 2000. Jeg vil ligeledes understrege den vigtige rolle, som denne rapport tillægger Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, hvor jeg vil lykønske kommissær Vitorino med den store rolle, han har spillet i den forbindelse.
Hr. formand, Unionens grundlæggende rettigheder - og nu må vi se, hvordan vi får medtaget chartret i traktaten - har også en anden side. At forsvare de grundlæggende rettigheder er netop at angribe dem, som bryder dem inden for Den Europæiske Unions rammer. Og derfor tror jeg, at alle de initiativer, der drejer sig om den tredje søjle, er afgørende for Europa-Parlamentet.
I dag er det blevet sagt af hr. Poettering og mange andre talere. For os er det en afgørende fase at omdanne de sager, som i Maastricht lå under tredje søjle, til fællesskabssager. Og jeg tror, hr. formand, at der er et initiativ her, som Kommissionen har fremhævet i sine halvårsrapporter, som vi tillægger stor betydning. Jeg henviser til den europæiske eftersøgnings- og pågribelsesordre.
Jeg tror ikke, at der inden for rammerne af Den Europæiske Union kan være plads til terrorister, til de terrorister, som i går placerede endnu en bombe i Madrid, og som har rettet anslag mod menneskers liv, mod europæiske borgere. Derfor tror jeg, at hvis vi udfører virkelige ting, som kan gøres, som kan mærkes, som kan ses, som den idé om at stille den formodede terrorist til rådighed for den dommer, der har udstedt en eftersøgnings- og pågribelsesordre på europæisk territorium, så vil de europæiske borgere forstå, at dét er at opbygge Europa, at dét er noget nyttigt, og således kan vi virkelig være med til at bringe Europa tættere på borgerne.
Hr. formand, jeg er sikker på, at dette initiativ, som er en af Kommissionens prioriteter, inden længe bliver en realitet. Derfor vil jeg opmuntre Dem til at fortsætte i den retning.

Goebbels
Hr. formand, jeg må desværre gentage den konstatering, jeg allerede fremkom med sidste år, nemlig at Unionen mangler et fremtidsprojekt.
Dette er ikke en anklage mod hr. Prodi eller Kommissionen, eftersom Kommissionen sikkert arbejder eller snarere holder sig beskæftiget, skulle jeg måske sige. Den beskæftiger sig i øvrigt med alt for mange ting. Der er ingen, der kan følge med i alle de grønbøger, hvidbøger, meddelelser og beretninger, der udarbejdes af Kommissionen og kommissærerne, eller udlede en rød tråd eller et fremtidsprojekt heraf.
Så min første konklusion er: Lad os nå mindre, men lad os gøre det bedre. Som hr. Prodi meget rigtigt sagde her til morgen, skal vi ikke bruge kræfter på at måle størrelsen på agurker og cornichoner. Det haster med at definere, hvem der gør hvad i Unionen, det vil sige en definition på nærhedsprincippet. Og Kommissionen kan ikke - selv om den har gode juridiske grunde til det - blokere for et nationalt parlaments beslutning om at bygge en motorvej, et regionalt parlaments beslutning om at bygge en ny jernbane eller et byråds beslutning om at bygge en golfbane: Dette er nærhedsprincippet.
Formanden for Kommissionen blev opmærksom på det her til morgen. Han stillede gode spørgsmål, men det er ikke hans job at stille spørgsmål. Kommissionen har initiativret, den skal komme med forslag.
På grund af tiden kan jeg ikke gå i dybden med denne debat, men jeg må sige, at hvis vi vil bygge et nyt Europa, skal vi ikke kun bruge tømrere og blikkenslagere. Vi har sandelig også brug for en arkitekt. Jeg håber, hr. kommissionsformand, at De vil være denne arkitekt.

Dimitrakopoulos
Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, jeg vil gerne takke Dem, for Deres indlæg i dag har startet en vigtig debat, som skal give svar på spørgsmålet, eller som tilstræber at give svar på spørgsmålet om, hvor langt vi ønsker at gå inden for Europa. Jeg mener, at det vil være rigtigt, hvis vi virkelig overvejer budskaberne, om vi ønsker at udvikle os mod et mere kollektivt og mere demokratisk Europa, om vi ønsker at udvikle os mod et fredeligere Europa, som prøver at løse stridigheder med fredelige midler, om vi ønsker at udvikle os mod et mere økologisk Europa, som respekterer og værner om miljøet, om vi ønsker at udvikle os mod et mere sikkert Europa, om vi ønsker at udvikle os mod et Europa med større social bevidsthed, og om vi ønsker at udvikle os mod et Europa, der er mere effektivt, når man tager det 21. århundredes udfordringer i betragtning.
Hr. formand, jeg er af den mening, at Europa-Parlamentet, som er det sted, hvor alle de strømninger og tendenser, der findes i Europa, officielt eksisterer under samme tag, skal spille en vigtig rolle. Og eftersom forhandlingen i dag helt og aldeles er karakteriseret ved poesi, teater og henvisninger til tidligere politikeres sentenser, tillad så også mig at afslutte med en henvisning til en af Europas politiske personligheder, som er Dem bekendt. Det drejer sig om Antonio Gramsci, som i sine breve fra fængslet skitserede de mål, som mennesket, folket, bør følge for at sikre en bedre morgendag.

Hughes
Hr. formand, efter Lissabon og Nice havde jeg håbet at se en større balance i Kommissionens arbejdsprogram mellem beskæftigelse og økonomiske og sociale politikker, men det ser jeg ikke mange tegn på. Vi har brug for afbalancerede fremskridt inden for det indre marked, inden for konkurrencepolitikken og inden for den sociale politik, men jeg ser heller ikke nogen særlige tegn på dette i Kommissionens arbejdsprogram. Jeg så f.eks. gerne en anerkendelse af den indbyrdes afhængighed, der eksisterer mellem disse politiske områder. Inden for konkurrencepolitikken og reglerne for det indre marked har vi brug for en ændring af fusionsforordningen, således at der tages højde for beskæftigelse og sociale rettigheder og f.eks. medtages sociale bestemmelser i rammerne for offentlige indkøb. Jeg havde gerne set en anerkendelse af disse indbyrdes forhold, men jeg kan ikke se nogen tegn på en sådan. Jeg ser en meget hurtigere bevægelse inden for det økonomiske område og inden for det indre marked end inden for det sociale område, og der er reelle farer for en øget ubalance her.
Desuden ser jeg ikke mange tegn i Kommissionens arbejdsprogram på den sociale og arbejdsmarkedspolitiske dagsorden, der blev vedtaget i Nice i december sidste år. Vi ønsker at se yderligere fremskridt inden for områder som åben koordination og beskæftigelse - som er veletableret nu - og de første skridt i relation til social beskyttelse. Jeg bør nævne det grundlæggende problem, at vigtige kommissionsdokumenter ikke forelægges Parlamentet og dets ordførere i god tid. Vi har brug for respekt for Parlamentets procedurer i relation til disse nye former for åben koordination.
Endelig rammer Kommissionens arbejdsprogram, hvad angår et særligt spørgsmål, meget ved siden af, når det lover en grønbog om social ansvarsfølelse hos virksomhederne medio 2001. En grønbog om et sådant kodeks er en dårlig vittighed for de mange tusinde arbejdstagere, der er blevet berørt af omstruktureringer i de seneste uger. Vi har brug for en komplet hovedrengøring af lovgivningen inden for dette område, og jeg håber, at Kommissionen vil handle hurtigt i denne henseende.

Pirker
Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, vi finder det meget positivt, at De også fastlægger foranstaltninger og initiativer, som videreudvikler Unionen i retning af en sikkerhedsunion, at De også fastlægger foranstaltninger i forbindelse med asyl og migration. Men jeg vil også gerne stille krav på et par principielle punkter. Vi forventer, at følgerne vurderes, og at De også i forbindelse med Deres initiativer overvejer, at de på ingen måde er i strid med tidligere initiativer. Denne omhu - det vil jeg gerne vise Dem her ved hjælp af et eksempel - savner vi af og til, som f.eks. ved det forslag, formanden kom ind på, om den såkaldte familiesammenføring, som diskuteres som led i migrationspolitikken.
Når det ved familiesammenføring drejer sig om kernefamilien, det vil sige ægtefæller, de mindreårige, uforsørgede børn, så er den en yderst positiv foranstaltning som led i en integrationspolitik, som har vores fulde støtte. Men når De så under samme overskrift udvider kredsen af dem, som efter et år skal have ret til at flytte til Unionen, langt ud over det, så har De tydeligvis ikke tænkt over følgerne og befinder Dem tilmed også i modstrid med Deres meddelelser i forbindelse med en fremtidig migrationspolitik. Hvis De nemlig kommer her og udvider kredsen til ugifte partnere, til bedsteforældre på begge sider, til samlevere til studerende og giver dem ret til at flytte hertil efter et år, tæller dem blandt asylansøgerne og tilmed yderligere giver dem alle ret til arbejde, så bliver migrationssystemet uoverskueligt, ukontrollerbart. Indvandring finder så i givet fald efterhånden kun sted via Deres såkaldte familiesammenføring. Derudover fratager De medlemsstaterne retten til at afgøre, hvilken og hvor stor arbejdskraft der kan flytte til Unionen. De bringer Dem hermed selv i modstrid med, hvad der var positivt ment. Hr. kommissionsformand, vi vil fortsat støtte Dem, men vil kun kunne gøre det, hvis Deres initiativer ikke er inkonsekvente, og hvis initiativerne løser problemerne og ikke fører til nye problemer.

McNally
Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, vi er enige i, at vi efter Lissabon har behov for en vidensbaseret økonomi. Jeg er glad for, at hr. Prodi understregede den altoverskyggende betydning af bæredygtig udvikling, som har indvirkninger langt ud over det naturlige miljø. Vi bifalder en hurtig udvikling på energimarkedet, selv om der er en risiko for, at det mål tørner sammen med målet om bæredygtig udvikling. Jeg håber, at De strengt vil forfølge en politik, der går ud på at tilskynde til anvendelse af vedvarende energikilder og en rationel energianvendelse.
Hvad handlen angår, er vi enige i, at en ny WTO-forhandlingsrunde er ønskværdig, men også den skal være underkastet den bæredygtige udviklings begrænsninger. Jeg vil gerne meddele hr. Prodi vores meget store skuffelse over den manglende inddragelse af Europa-Parlamentet i handelsspørgsmål, som der kunne have været gjort noget for at rette op på i Nice, men som der ikke blev gjort noget ved. Jeg anmoder Dem indtrængende om at arbejde på en interinstitutionel aftale, der inddrager Europa-Parlamentet i handelsspørgsmål.
Vi tror på reform og demokratisering af WTO. Vi mener, at initiativet "alt andet end våben" er et godt skridt, selv om nogle af os beklager den forsinkede tidsplan, der udsender et signal om et ikke helt fuldt engagement til de mindst udviklede lande i verden.
Hvad innovation og forskning angår, ser vi frem til et detaljeret sjette rammeprogram. Hvis De forelægger os meget vage forslag, vil det helt bestemt forsinke gennemførelsen og føre til bekymring og skuffelse over hele EU.
Det europæiske forskningsområde er naturligvis vigtigt. Vi ser frem til en bred offentliggørelse af benchmarkinginitiativerne, navnlig inden for området virksomheder og innovation.

Formanden
 Til min forbavselse taler hr. Ferber som næste taler i to minutter!
Ferber (PPE-DE). (DE) Hr. formand, Deres opgave er at lede mødet her og ikke at kundgøre forbavselse! Hr. formand for Kommissionen, kære kolleger, Kommissionen har forelagt et flittigt arbejdsprogram for 2001 for os. Og ét kan man med sikkerhed konstatere: Flittigt er det, flittigt vil det være. Men når jeg ser på, hvad der alene i overførsler fra 2000, altså fra sidste års arbejdsprogram, kommer yderligere til i år, så er jeg allerede bekymret for, at vi til sidst udelukkende har overførsler og slet ingen tid tilbage til nye initiativer. Det vil sige, De burde måske engang overveje, om De ikke - også for at foregribe det, som skal udarbejdes i post-Nice-processen, nemlig spørgsmålet om kompetenceafgrænsning - skal koncentrere arbejdet om det væsentlige, og som Kommission, som forslagsberettiget instans i Europa, kunne foregå med et godt eksempel. På den måde ville De for det første opnå, at De ikke overfører så mange temaer til næste år eller året efter igen, for det andet at borgerne opfatter, hvad der i alt træffes af vigtige beslutninger i Europa. Jeg vil virkelig gerne opmuntre Dem - og jeg har med stor opmærksomhed læst alt, hvad De vil foreslå, igennem - til at kontrollere, om ikke et eller andet tema som led i en fornuftig kompetenceafgrænsning kunne blive betragtet som ikke ubetinget nødvendigt.
Et andet tema vil jeg gerne kort berøre, fordi jeg er en overbevist forkæmper for det repræsentative demokrati. Jeg er en smule bekymret over Deres tiltag med hensyn til new governance. Det drejer sig om, hvilken rolle et valgt Parlament, som skal stå til ansvar, også hjemme over for borgerne, har i forhold til organisationer, som ikke har dette ansvar. Netop på europæisk plan kommer talrige repræsentanter for organisationer igen og igen til os på kontorerne, og man spørger af og til sig selv, hvor de i det hele taget er koblet til hjemme, hvem de egentlig repræsenterer her i Europa? Det kan ikke være meningen med et sådant nyt tiltag, at de, der ikke er legitimerede, får det afgørende ord, mens de, som er legitimerede, nemlig vi, Europa-Parlamentet, dermed bliver frataget magten!
Formanden. Hr. Ferber, jeg tror, De misforstod mig før. Min forbavselse gik ikke på Deres person, men udelukkende på længden af Deres taletid!

Roth-Behrendt
Hr. formand, jeg kan helt og holdent tilslutte mig det, som hr. Ferber sagde. Jeg vil ikke sige noget til mængden af forslag, som blev stillet inden for mit arbejdsområde, altså inden for miljø og forbrugerbeskyttelse. Jeg vil ikke sige noget dertil, fordi jeg går ud fra, at halvdelen ikke gennemføres, at halvdelen vil blive overført til næste år. I en tysk anbefaling ville der stå, at De har gjort Dem umage. Men De ville ikke ønske at skulle søge en anden stilling med den, for den ville De nemlig ikke få med den anbefaling.
Når De taler om at styre godt, hr. Prodi, hører det med til god styring, at De bedømmer Dem selv, Kommissionen, og afgør, hvad det er muligt at yde tidsmæssigt og personalemæssigt. For at blive ved god styring: Hvad vil det sige at styre godt? Hvad er det egentlig? Betyder det gennemsigtighed? Gerne, hr. Prodi, gennemsigtighed vil vi alle meget gerne have, men er mere deltagelse fra interessegrupper, som De udvælger, og som De forhandler alene med, mere gennemsigtighed? Jeg siger nej, det er ikke mere gennemsigtighed.
Og til en forkortelse af procedurer, hr. Prodi. Ja, jeg går ind for en forkortelse af procedurerne, også for en forkortelse af Interservice-proceduren i Kommissionen. Jeg går også ind for en forkortelse af procedurerne i Europa-Parlamentet, siger jeg selvkritisk, men er selvforpligtelser med industrien af den grund løsningen? Går de hurtigere? Og hvem kontrollerer dem? Hvem sanktionerer dem, hvis de ikke fungerer? Er det mere demokrati, spørger jeg Dem? De, hr. Prodi, er blevet udvalgt af regeringscheferne og godkendt af os. Men vi her i Europa-Parlamentet er blevet valgt af borgerne i Den Europæiske Union, og sågar direkte valgt. Europa-Parlamentet har gennem fastlæggelsen af sin eksistens en central rolle i det civile samfund, som De så smukt siger, og jeg håber, at De ser på det på samme måde ud fra Deres forståelse af demokrati. Jeg advarer alle i Kommissionen mod at ændre noget i den centrale rolle, Europa-Parlamentet spiller, hr. Prodi. Good governance synes i øjeblikket for Kommissionen i første omgang at betyde governance on its own eller governance alone, og jeg advarer Dem indtrængende mod at fortsætte i den bane! Jeg beder Dem derfor gøre klart, at Europa-Parlamentet er beslutningstager og også det organ, som kontrollerer Dem!

Terrón i Cusí
Hr. formand, i sidste uge vågnede mit lands strande med ligene af 12 personer, der prøvede at komme til Den Europæiske Union. Sidste år døde 500.
Hr. Prodi taler om at bringe Den Europæiske Union og dens institutioner tættere på borgerne. Jeg tror, at de emner, der har at gøre med gennemførelsen af et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed, uden tvivl er følsomme emner for Unionens borgere.
I forbindelse med dette emne befinder vi os i en meget underlig situation. Kommissionens lovgivningsprogram er godt. De forslag, som hr. Vitorino giver os, er gode, de er tydeligt struktureret i resultattavlen, de har en tid til at blive gennemført, og vi kan tale om dem og diskutere dem. Der er en god meddelelse om immigration, og det håber jeg, at hr. Poettering indser, om grundlaget for tilslutning til at videreføre en fælles politik. Ligeledes i forbindelse med asyl og også inden for det retlige samarbejde. F.eks. som min kollega sagde i forbindelse med kampen mod terrorisme.
Imidlertid har Rådet lige siden Tampere og indtil sidste uge i Stockholm insisteret på, at vi skal videre. Det insisterer på at lægge vægt på det, der blev besluttet i Det Europæiske Råd i Tampere. Men Rådet handler på en for mig uforståelig måde. Der foreligger ingen aftale om et eneste af de forslag, De har på bordet, hverken om familiesammenføring eller om andre spørgsmål. Vi kommer kun langsomt videre, og til gengæld ser vi, hvordan der sker en voldsom vækst i medlemsstaternes individuelle initiativer, som bringer lovgivningsprogrammet ud af balance, når det ikke er nogle bilaterale eller multilaterale initiativer og aftaler, som jeg ikke ved, hvad bliver til, f.eks. i forbindelse med Schengen-aftalen i traktaten. Vi ved ikke, hvad der vil ske, eller hvordan man vil arbejde. Schengen er for tiden bortført af medlemsstaterne.
Hr. Prodi, De sagde her i Europa-Parlamentet, at der bliver forsinkelser i anvendelsen af disse politikker. Det sagde De før Nice, og De tilføjede, at det ikke ville være Kommissionens skyld. Jeg spørger Dem så: Hvorfor så? Hvad vil Kommissionen gøre for at forsvare denne del af lovgivningsprogrammet, som jeg tror, og det insisterer jeg på, er et godt program?
Tak.

Prodi
Hr. formand, mine damer og herrer, i de få minutter, jeg har til rådighed, vil jeg ikke svare på alle indlæggene - som jeg har noteret mig - men blot fremsætte et par bemærkninger til nogle af dem for at understrege den generelle linje. For det første fremgik det af alle indlæggene, både af hr. Cox' indlæg og de efterfølgende indlæg, at det er vanskeligt altid at arbejde med prioriteringerne på en kortfattet og ikke detaljeret måde. Det er klart, at det isoleret set kan virke absurd med hele 495 punkter i vores detaljerede program, men nogle gange er vi nødt til at gå i detaljer for at være konkrete, og desuden skal vi, sådan som det er tilfældet her i formiddag, udtrykke os konkret om prioriteringerne for at illustrere politikken. I øvrigt tror jeg også, at det undertiden er nødvendigt for Kommissionen at være pedantisk og kedelig. Vi forsøger at være det så lidt som muligt, men det er en del af vores arbejde.
I dag og på de sidste møder har vi fremlagt et program for de strategiske målsætninger. Jeg tror, at Parlamentet sætter pris på, at jeg har angivet de nødvendige prioriteringer. Netop disse nødvendige prioriteringer skal dog følges op af detaljerede dokumenter, som bliver utroligt kedelige. Men sådan er politik. Først er der visionerne, og herefter bliver de ført ud i livet.
For det andet var alle talerne - både hr. Hänsch og mange andre parlamentsmedlemmer - inde på samarbejdsforholdet mellem Kommissionen og Parlamentet. Hr. Hänsch foreslog ligefrem, at der skulle udarbejdes et fælles dokument. Jeg ved ikke, om dette er hensigtsmæssigt, men vi skal naturligvis samarbejde på den bedst mulige måde for at nå frem til en fælles holdning og en fælles beslutning. Så kan de perspektiver, som disse beslutninger træffes ud fra, enten være forskellige eller være medtaget i et fælles dokument. Det, som det drejer sig om, er, at vi i udvalgene og i vores daglige arbejde skal fortsætte vores overensstemmelsesbestræbelser, undersøgelser, analyser og møjsommelige konstatering af problemerne, sådan som vi gør i øjeblikket.
Som det er nu, skal dette foregå efter en kompliceret tidsplan. Og dette var det tredje spørgsmål, der blevet taget op her i formiddag af hr. McMillan-Scott, fru Maij-Weggen og mange andre. Vi har nemlig en kompliceret tidsplan, for vi taler alle sammen om 2004, men 2004 er et absolut overgangsår for Parlamentet og Kommissionen. Hvis vi virkelig ønsker at gennemføre denne proces på en samlet og systematisk måde, er det klart, at det er nødvendigt at afslutte den ved udgangen af 2003. Dette er blot et spørgsmål, som vi skal overveje, men i foråret 2004 begynder valgkampagnen naturligvis, i juni er der valg, og herefter indsættes den nye Kommission, som dog først overtager embedet i januar 2005. Der er således tale om et overgangsår, og jeg tror, at Parlamentet gerne vil være en fuldstændig hovedaktør i denne vigtige politiske overgang for Europa.
Jeg rejser derfor dette spørgsmål, for efter min mening kan vi ikke længere undlade at tage stilling til det. Jeg er ligeledes af den opfattelse, at en sådan ændring ikke kan foretages af to parlamenter, i en overgangsperiode eller på et tidspunkt, hvor Kommissionen ikke længere har nogen beføjelser, eller hvor dens beføjelser i det mindste forringes og er ved at være brugt op.
Jeg rejser dette spørgsmål som et spørgsmål, der endnu ikke er fundet en løsning på, men som det efter min mening er nødvendigt at overveje, eftersom der er sat en tidsfrist - nemlig 2004 - som der skal tages højde for. Denne tidsfrist fører til nogle uoverensstemmelser og problemer, som vi skal tage i betragtning for at kunne finde en løsning.
Hr. Swoboda, hr. Hänsch, hr. Voggenhuber og hr. Corbett var inde på en anden vigtig gruppe spørgsmål - som jeg gerne vil undgå enhver misforståelse af - nemlig betingelserne for struktureringen af den omfattende debat om Europa. Når alt kommer til alt, er vi enige om, hvad der skal ske indtil mødet i Laeken. Herefter får vi at se, om det vil lykkes os at gøre dette på en ordentlig måde, og om det virkelig vil lykkes os at inddrage det civile samfund i debatten, sådan som vi har lovet. Vi er dog af den opfattelse, at Parlamentet og Kommissionen skal hjælpe hinanden med at lede denne debat.
Hvad Laeken angår, vil jeg meget gerne undgå enhver misforståelse. Efter min mening er tiden nu inde til at strukturere debatten om Europas fremtid fuldstændigt. Jeg vil gerne gentage og understrege det, jeg har sagt, nemlig at vi skal oprette en interinstitutionel gruppe i stil med den Forsamling, der arbejdede med chartret om grundlæggende rettigheder. Jeg gentager, at det kun skal være i stil med denne Forsamling, for hvad resten angår, skal den være anderledes og formodentlig snævrere og mere operativ. Lige nu taler jeg kun om, at Forsamlingen skal bruges som model. Vi skal dog gå et skridt videre end denne model. Jeg tilslutter mig det forslag, som Michel Barnier og Udvalget om Konstitutionelle Anliggender har stillet. Det er nødvendigt, at denne gruppe kan stille nogle forslag, som ikke nødvendigvis behøver at skulle vedtages enstemmigt, for der kommer et tidspunkt, hvor vi skal stille nogle så stærke forslag, at det bliver svært at opnå enstemmighed. Der skal således være tale om en anderledes gruppe med de samme målsætninger.
Nogle punkter - og det er noget, vi skal arbejde med - er uundværlige. Dem vil jeg gerne gentage, nemlig Europa-Parlamentets tilstedeværelse samt inddragelsen af de nationale parlamenter, regeringerne og Kommissionen. Dette er essensen ved Europa og Europas styrke. Jeg er naturligvis enig i de indsigelser, der blev gjort, nemlig at denne gruppe ikke kan være særlig omfangsrig, og når der er fire forskellige slags organer, der skal repræsenteres, bliver det således vanskeligt at begrænse deltagerantallet i dette institutionelle organ og denne beslutningsdygtige gruppe. Jeg tror dog, at vi skal stille os selv denne store opgave, nemlig at få en bred repræsentation fra alle de fire organer og et tilstrækkeligt lille antal til, at der kan træffes beslutninger. Desuden skal beslutningerne træffes med flertal og ikke enstemmigt, for ellers kommer vi ingen vegne. Jeg tror, at vi kan samarbejde om denne linje og nå frem til nogle mere endelige forslag.
Jeg vil gerne fremsætte en anden bemærkning. Vi har lovet to ting, nemlig at inddrage ansøgerlandene. Ordet "inddrage" er heller ikke defineret, men de får formodentlig ikke stemmeret - det er endnu ikke afklaret. Vi skal inddrage ansøgerlandene, og derfor skal vi sørge for de nødvendige betingelser for at kunne gøre dette.
Endelig er vi enige om, at vi ikke skal nøjes med at se på de fire punkter, der blev fastlagt i Nice. Lad os derfor starte med indholdet, og herefter kan vi finde et navn. Det er lige meget for mig, om det bliver forsamling, råd eller udvalg - jeg synes godt om dem alle. Jeg mener dog, at dette er det praktiske indhold, vi skal rette os efter.
Der var andre spørgsmål i forbindelse med subsidiariteten og proportionaliteten. Jeg kan forsikre Dem for, at dette er et fast holdepunkt for Kommissionen, men det forhindrer ikke, at vi undertiden også er nødt til at opstille nogle detaljerede retningslinjer. Vi behøver selvfølgelig ikke at harmonisere curriculum vitæ-skemaerne, men det er en hjælp, som vi meget ofte er nødt til at give vores unge arbejdstagere - som er forskellige fra land til land - når de skal ansættes. Det behøver ikke at være obligatorisk, men det er uden tvivl et instrument, der giver dem bedre muligheder for at rejse rundt i de forskellige lande. Det er således sund fornuft at kunne se, at der er nogle ting, som vi lovgiver om, der måske ser ud til at være absurde, men som sker til støtte for de beslutninger, vi tager. Til gengæld er der så andre ting - mange andre ting - der ikke er nogen mening med.
Desuden fremhævede hr. Fiori og hr. Sakellariou Middelhavsområdet, hvilket glæder mig meget. Det har vi ikke talt så meget om i år, og det kan jeg godt forstå, eftersom vi med rette har været opslugt af udvidelsen og Balkanlandene. Vi har dog et nøje fastlagt program for Middelhavsområdet. Sidste år var jeg således i Israel og Palæstina, i sidste måned besøgte jeg Algeriet, Marokko og Tunesien, og i sidste uge var jeg i Jordan, Syrien og Libanon. Jeg kan forsikre Dem for, at der er et ønske om, et behov for og en appel til Europa, og det er ikke kun på grund af de økonomiske problemer, men også med en vis taknemmelighed for den støtte, vi giver disse befolkninger. Der er dog to nye og vigtige punkter, som alle anmoder om. Det første punkt er overgangen fra en bilateral aftale til noget bedre, nemlig en multilateral aftale. Vi skal således støtte det regionale samarbejde, som dog ikke kan omfatte hele området, men som skal operere i grupper, f.eks. Maghreb på den ene side og Mashrak på den anden. Det, vi kan konstatere, er et brændende ønske om et Europa, der - netop fordi det er Europa - anses for at have lagt enhver form for kolonialisme og uroskabende fortidsarv bag sig, og som betragtes som et nyt og ikke mindst eksemplarisk bud på samarbejdet med disse lande.
Det andet punkt er, at man også ønsker Europas deltagelse i fredsforhandlingerne. Det er klart, at de internationale problemer vil vise, om man kan løse dette spørgsmål. Jeg understreger dette ønske over for Parlamentet, fordi det gjorde et meget stort indtryk på mig. Det var nemlig et udtrykkeligt og kraftigt ønske, som blev begrundet med, at vi kender deres problemer, og at vi beskæftiger os med dem dagligt. Når jeg er meget engageret i Middelhavsområdet, er det ikke, fordi jeg er født i dette område, men fordi jeg gerne vil minde om, at sameksistens, fred, krig og fordragelighed mellem de forskellige regioner og kulturer sandsynligvis afhænger meget af dette område. Det vil jeg gerne minde Dem alle om, også fordi der allerede er fastlagt et forløb, og det spanske formandskab - hvilket vi har talt meget om med premierministeren - er ved at forberede et topmøde om Middelhavsområdet under det spanske formandskab til næste år. Dette års forberedelser er således yderst hensigtsmæssige, når det gælder den systematiske forberedelse af denne politik.
Hvad den bæredygtige udvikling angår, er jeg enig i det, der blev sagt. Jeg vil dog gerne endnu en gang slå fast, at det er et yderst vigtigt, men også yderst vanskeligt område. Når vi bruger dette udtryk, ønsker vi nemlig ofte blot at give os selv god samvittighed, men bæredygtig udvikling betyder, at der skal træffes nogle beslutninger, som er forfærdeligt komplicerede og vanskelige, og som berører industrien, vores dagligdag, boligerne og energiforbruget. Det er et meget vigtigt aspekt, som vi ikke kan løbe fra, men det får nogle store konsekvenser og giver et stort ansvar, hvis vi ikke - og det vil jeg gerne gentage - bare ønsker at give os selv god samvittighed, hvilket vi også kan gøre på andre måder.
Jeg er bekymret for det samme, når det gælder indvandringen og den interne og eksterne sikkerhedspolitik.
Endelig er jeg meget glad for den appel, som nogle af talerne rettede til mig om, at udvidelsen ikke må forsinkes. Jeg må sige, at vi ikke forsinker udvidelsen. Det svenske formandskab har også personligt sat kraftigt skub i dette emne, kommissær Verheugen har gjort en enorm indsats for at tilrettelægge forhandlingsgrupperne, og vi pløjer os igennem det ene kapitel efter det andet. Lige nu er vi netop ved at nå frem til det afgørende punkt i spørgsmålet om de store politiske beslutninger - landbrug, miljø og strukturfonde - der vil medføre et forfærdelig vanskeligt øjeblik, hvor vi får meget stærkt brug for den politiske fornuft, eftersom dette vil være afslutningen på den vigtige proces, der er i gang. Jeg nævnte Kofi Annan for lidt siden, men netop udvidelsesprocessen bliver af FN og af alle andre virkelig anset for at være et fantastisk vigtigt budskab om fred og sameksistens til hele verden. Vi skal løse de konkrete problemer, så dette bliver muligt.
Jeg vil gerne slutte af med at sige et par ord om den opfordring, som en af Dem - nemlig hr. Goebbels - rettede til mig. Hvad disse ting angår, er det ikke blot Kommissionens opgave at fortælle om sin holdning, men også at stille forslag, og den skal om muligt også tage imod parlamentsmedlemmets opfordring til at opbygge denne nye struktur, hvilket naturligvis skal ske i samarbejde med Dem, med Deres hjælp og under Deres kontrol.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 12.00. Jeg vil alligevel gerne allerede nu begynde med den næste forhandling, fordi vi efter tidsplanen med aftenmødet allerede er ved kl. 24.00 og er taknemmelige for hvert minut, vi kan udnytte.

Omstrukturering og fusioner inden for industrien
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er den mundtlige forespørgsel (B5-0008/2001) af Rocard til Kommissionen om fællesskabsinitiativer i forbindelse med de sociale følger af omstrukturering og fusioner inden for industrien.

Rocard
Hr. formand, kære kommissærer, dette er en mundtlig forespørgsel til Kommissionen. På Rådets møde i Lissabon for nogle måneder siden gav Parlamentets formand, fru Fontaine, udtryk for bekymring over omstruktureringers og fusioners ødelæggende indvirkning på den sociale samhørighed. Hun anmodede stats- og regeringscheferne om at træffe de nødvendige foranstaltninger til regulering af disse omstruktureringer, at vurdere den sociale indvirkning og at træffe de nødvendige sociale følgeforanstaltninger. Således understregede fru Fontaine et stort problem, nemlig hvordan man forener den nødvendige fleksibilitet i en virksomhed med en uundværlig sikkerhed for medarbejderne.
Siden Lissabon, hr. formand, er der foretaget endnu flere omstruktureringer. Man taler nu om mere end 3.000 fusioner om året. Hver dag opstår nye bekymringer både inden for det, man mærkeligt nok kalder den gamle økonomi, det vil sige den væsentligste del af den økonomiske sektor, og i de nye informationsteknologisektorer.
Topmødet i Nice resulterede i denne forbindelse i meget positive signaler. Efter 30 år er der givet grønt lys for statutten for det europæiske selskab og programmet "Inddragelse af arbejdstagerne", ligesom vedtagelsen af den sociale dagsorden viste, hvor vigtigt det er, at Rådet beskæftiger sig med at forbedre arbejdstagernes situation i Unionen.
Det krav, der i dag stilles til Kommissionen med denne mundtlige forespørgsel - der er vedtaget enstemmigt, jeg gentager enstemmigt - fra Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender, er, at man tager udgangspunkt i dette nye politiske ønske, når der udarbejdes forslag.
Vi anmoder således Kommissionen om klare forpligtelser. Vi ønsker først og fremmest et bedre overslag over de sociale konsekvenser af omstruktureringerne. Hvordan regner De f.eks. med at anvende det nye europæiske observationsorgan for forbindelserne på arbejdsmarkedet, der skal varetages af Dublin-instituttet, og som Parlamentet er så optaget af? Vi ønsker, at De foretager en ændring af de eksisterende sociale direktiver i lyset af en vurdering af direktivernes gennemførelse og de nye udfordringer, der opstår i forbindelse med omstruktureringen.
Overalt, hvor det viser sig nødvendigt, beder vi Dem stille forslag om uundværlige ændringer - navnlig om en bedre kontrol af gennemførelsen af medarbejdernes ret til at blive informeret og hørt - at træffe forholdsregler, hvis medarbejderne ikke høres, og så vidt muligt at informere arbejdsmarkedets parter i omstruktureringsprocessen.
Vi vil i denne forbindelse sætte pris på, at Kommissionen straks foreslår - og ikke i 2002, som det blev meddelt - en ændring af det nuværende direktiv om europæiske samarbejdsudvalg, hvori er fastsat en ændring efter nogle år, for øjeblikket er inde nu. Vi beder Dem også om at ændre direktivet om kollektive afskedigelser med henblik på at indføre de nødvendige mekanismer for at forhindre overtrædelse af forpligtelsen til at informere medarbejderne.
Endelig ønsker vi - vi ved, at fru Diamantopoulou ikke er helt fjendtlig stemt over for denne idé, og forslaget er høfligt tøvende, for jeg er mere sikker end som så - at de interne procedurer i Kommissionens konkurrencepolitik ændres, således at der tages hensyn til de sociale aspekter. Ville det ikke være naturligt, at Kommissionen, når en virksomhed beder Bruxelles om tilladelse til at fusionere, sikrer sig, at kravet information og høring af arbejdstagerne er overholdt, som det fastsættes i fællesskabslovgivningen?
Dette er vores krav, der afspejler den offentlige mening, er retfærdig over for arbejdstagerne og desuden er økonomisk anvendelig, om jeg må være så fri, for hvordan skulle man kunne styre en vidensøkonomi uden at medtage medarbejderne?
Afgørelsen om denne mundtlige forespørgsel er truffet enstemmigt i udvalget ligesom det beslutningsforslag, som er på bordet i dag. Jeg skal oplyse, at Den Liberale Gruppe har stillet et andet forslag. Da vi mener det samme som vores liberale venner, som stemte for den første beslutning og især for forespørgslen fra mit udvalg, tror vi, at der er sket en fejl - manglende information - hos vores liberale venner. De skal under ingen omstændigheder se en konflikt i dette, vi skal nok løse det. Indtil nu har vi samarbejdet i fuldstændig enighed - også med De Liberale.
Kære kommissærer, vi afventer utålmodigt Deres svar.

Byrne
Hr. formand, ærede medlemmer, Europa må håndtere de industrielle omstruktureringer og deres sociale konsekvenser ved at kombinere innovation og social samhørighed og forbedre sin evne til at håndtere ændringer. Vores positive og proaktive reaktion på forandring omfatter tre hovedområder: at forbedre vores evne og forudse og håndtere ændringer, det vil sige observationsorganet i Dublin, at skabe eller udvikle retlige mekanismer, der kan sikre en passende beskyttelse af arbejdstagerne i situationer med industriel omstrukturering og generelt fremme deres egen evne til at forudse ændringer, og at udvikle en social ansvarsfølelse hos virksomhederne.
Etableringen af et observationsorgan for strukturelle ændringer i industrien er en af aktionerne i den foreslåede sociale og arbejdsmarkedspolitiske dagsorden, der blev vedtaget ved topmødet i Nice som et middel til at udvikle en proaktiv tilgang, når det gælder om at forudse og håndtere ændringer. Personligt tillægger jeg dette spørgsmål stor betydning som følge af den nuværende situation med fusioner og virksomhedsovertagelser. Dublin-instituttet har medtaget dette initiativ i sit fireårige rullende program. Inden for sine nuværende begrænsede ressourcer har Dublin-instituttet i sit arbejdsprogram for 2001 planlagt at nedsætte observationsorganets styringskomité. Dette arbejde vil tilvejebringe et grundlag for observationsorganets yderligere udvikling fra 2002 og frem, hvis der skulle blive stillet flere ressourcer til rådighed.
Direktiverne om kollektive afskedigelser og overførsel af virksomheder, der stammer tilbage fra 70'erne, blev udtænkt og vedtaget i en tid med fuld beskæftigelse og langsomme forandringer. Siden da har situationen i økonomien ændret sig radikalt. Bestemmelserne heri passer helt klart ikke mere til virksomhedernes og arbejdstagernes behov. I dag fokuserer de på at fremme evnen til at forudse begivenhedernes gang, forebygge kriser, beskæftigelsesegnethed og tilpasningsevne. Vores reaktion på de eksisterende bestemmelsers svagheder og den eneste måde, hvorpå man kan modernisere de nationale systemer til inddragelse af arbejdstagerne, består i at fokusere på informations- og høringsprocedurerne i økonomiske og strategiske spørgsmål og placere beskæftigelsens langsigtede udvikling inden for hver virksomhed i centrum for dem. Det er formålet med Kommissionens forslag om information og høring. Når først disse generelle rammer er vedtaget og anvendt over hele linjen, vil der være fornuft i de særlige bestemmelser om kollektive afskedigelser og overførsel af virksomheder - for det første fordi kriser som disse i beskæftigelsesforholdet i mange tilfælde ville have været undgået.
For det andet fordi de normale tabere, selv når de ikke kan undgås, vil være blevet adviseret herom lang tid forud og vil være i stand til bedre at tilpasse sig uundgåelige forandringer i deres beskæftigelsessituation. Jeg ved, at De i høj grad støtter denne tilgang, og at De deler Kommissionens tilfredshed med de uomstødelige fremskridt, der er gjort på det sidste i denne følsomme sag. Med Deres samarbejde og en stærk politisk vilje fra Rådets side kan vi måske tilendebringe dette arbejde inden udgangen af dette år, og det ville være et afgørende fremskridt.
Jeg er også enig i Deres synspunkt om, at direktivet om indførelse af europæiske samarbejdsudvalg også vil skulle ajourføres på et eller andet tidspunkt. Ikke desto mindre vil vi være godt tjent med at foretage en evaluering af de rige erfaringer, der er gjort i forbindelse med den praktiske anvendelse af direktivet.
Før vi gør dette, vil vi desuden afslutte en række uafsluttede opgaver, som er af central bekymring for Dem. For det første må sagen om information og høring af arbejdstagerne afsluttes. Ved udgangen af sidste år så vi et andet væsentligt og længe ventet resultat: statutten for det europæiske selskab. Det er værd at nævne på dette tidspunkt af debatten, for denne nye form for inddragelse vil helt bestemt blive anvendt vidt og bredt af virksomheder i Europa, der opererer på tværnational basis, og frem for alt når de laver omstruktureringer og tilpasser sig nye økonomiske betingelser og markedsvilkår. Et af de fremtrædende positive elementer ved statutten er, at den indeholder veludviklede bestemmelser om inddragelse af arbejdstagerne, som afspejler den moderne tilgang, der også er overført til forslaget om national information og høring af arbejdstagerne. Dette vil helt bestemt bidrage til en bedre håndtering af den sociale dimension i forbindelse med virksomhedsomstruktureringen i Europa.
Og de fem andre forslag til lovgivning er også klare efter åbningen af de europæiske virksomhedstekster: de tre tvillingestatutter for andelsselskaber, gensidige selskaber og sammenslutninger og direktivforslagene om fusioner og overførsler af virksomheders vedtægtsmæssige hjemsted på tværs af grænserne fra en medlemsstat til en anden. Alle disse instrumenter vil kræve den samme slags bestemmelser som dem, man finder hos europæiske virksomheder. Det er endnu en grund til at vente lidt, inden vi går i gang med en revision af direktivet om indførelse af europæiske samarbejdsudvalg, som i øvrigt vil kunne nyde god gavn af de drøftelser, der har været om disse andre sager. De vil uundgåeligt inspirere til og lette accepten af de løsninger, som vil blive forelagt os, når vi går i gang med denne opgave.
Endelig ved jeg, at der hersker bekymring her i Parlamentet om informationen og høringen af arbejdstagere i forbindelse med kontrollen med fusioner og virksomhedsovertagelser. Som De ved fra tidligere indlæg, skal vi have en drøftelse i Kommissionen om, hvordan vi bedre tackler denne bekymring. I henhold til fusionsforordningen har arbejdstagerne og deres repræsentanter i nogle tilfælde ret til at blive hørt af Kommissionens tjenestegrene, som gennemfører en undersøgelse af, om en fusion er i overensstemmelse med traktaten. Det er vores tanke at gøre disse høringer mere systematiske. På den anden side kunne vi meget nyttigt minde fusionerende virksomheder om deres ansvar og forpligtelser med hensyn til information og høring af arbejdstagerne om disse transaktioner, som meget hyppigt berører disse.
Eftersom social samhørighed nu er en topprioritet for Europa, kan det ikke længere forventes af offentlige myndigheder, at de er fuldt og helt ansvarlige for den. Som alle andre dele af samfundet forventes virksomhederne at påtage sig deres del af ansvaret. Fremme af virksomhedernes sociale ansvar er nu en væsentlig del af den europæiske strategi for social samhørighed. Det ledende princip for virksomhedernes sociale ansvar er at være konkurrencedygtige og rentable, samtidig med at de lever op til deres sociale ansvar.
Som reaktion på appellen fra Rådet i Lissabon til virksomhedernes sociale ansvarsfølelse har Kommissionen medtaget dette tema i sin egen sociale og arbejdsmarkedspolitiske dagsorden, som blev offentliggjort i juni 2000, ved at understrege betydningen af at tackle de beskæftigelsesmæssige og sociale konsekvenser af økonomisk integration og markedsintegration og af at tilpasse arbejdstagernes vilkår i den ny økonomi. Den har bebudet en meddelelse til støtte for initiativer i forbindelse med virksomheders ansvar og håndtering af ændringer. Kommissionen vil i år offentliggøre en grønbog til fremme af den yderligere udvikling henimod en ramme for virksomheders praksis, hvad socialt ansvar angår på europæisk plan.
Endelig er det en kombination af de forskellige aktionslinjer, som jeg har nævnt for Dem, såvel som en relevant aktion fra de offentlige myndigheder, private organisationer, virksomheder, arbejdstagere, arbejdsmarkedets parter på alle niveauer, som vil gøre det muligt for os at håndtere de sociale implikationer af industrielle forandringer og virksomhedsomstruktureringer på ordentlig vis. De er alle sammen vigtige, og de kræver alle sammen en nyskabende og åben holdning fra de politiske beslutningstageres side. Jeg ved, at det er Deres holdning til dette, og jeg takker for Deres støtte.

Formanden
Mine damer og herrer, jeg vil gerne meddele Dem, at jeg i medfør af forretningsordenens artikel 37, stk. 2, har modtaget et beslutningsforslag fra Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender. Afstemningen om det finder sted torsdag.

Pronk
Hr. formand, dette er aldrig det mest taknemmelige tidspunkt at holde denne type taler på. Jeg er meget glad for kommissærens svar. Jeg mener, at det indeholder forskellige udgangspunkter - især hvis vi nærlæser det - med hensyn til det, som vi vil opnå med disse spørgsmål, for at finde løsninger herpå. Hver gang der finder omstruktureringer sted, startes en debat om, hvorvidt vores institutionelle formgivning er tilstrækkelig i disse tilfælde. Det er også logisk. Traktaten, især artikel 136, pålægger også Unionen denne opgave. Det er naturligvis sådan, at der skal være tale om en vis balance, nemlig at virksomhederne får så meget frihed som muligt til at træffe beslutninger og således fremme deres kommercielle vækst og dermed bidrage til bekæmpelsen af den strukturelle arbejdsløshed og langtidsarbejdsløsheden i Europa. På den anden side er vi bundet af den moralske pligt til samråd. Tænk i den forbindelse på Volkswagen i Tyskland. Hvis man overholder disse samrådsforpligtelser, kan man meget hurtigere løse et bestemt strukturelt problem end i de tilfælde, hvor man ikke gør det. Hvis omstruktureringen af Volkswagen sammenlignes med den omstrukturering, der finder sted nu i andre europæiske lande, hvor disse samrådsforpligtelser ikke overholdes i samme grad, er forskellene nemme at se. Derfor er det meget vigtigt, at samrådsforpligtelserne sættes på dagsordenen hurtigst muligt og endvidere afrundes, helst under det svenske formandskab. Hensigten med disse spørgsmål er at opnå det.
Med hensyn til beslutningsforslaget sagde hr. Rocard ganske rigtigt, at det var stillet på vegne af Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender. Alligevel finder vi det nødvendigt med en række ændringsforslag, netop for at understrege, at virksomheder skal have så meget frihed som muligt til at træffe beslutninger. Det er også medtaget i beslutningsforslaget, men det er ikke så klart formuleret, som vi slår til lyd for. Vi støtter altså beslutningsforslaget, men med de ændringsforslag, som vi stiller, og som selvfølgelig kan behandles indtil på torsdag.

Hughes
Hr. formand, i denne side af salen forsøger vi ikke at stoppe omstruktureringerne, men vi ønsker, at den sker på en socialt ansvarlig måde. Vi ønsker en proaktiv tilgang til omstruktureringer og ændringer i industrien. Vi ønsker at se et virksomhedskodeks for socialt ansvar, men vi kan se, at dette kun vil kunne nås, når vi har et ajourført og fuldendt retsgrundlag inden for dette område. Vi ønsker at se et sandt partnerskab i arbejde og de reelle fordele, som dette kan give Den Europæiske Union. Men den seneste bølge af omstruktureringer, som vi har set i Det forenede Kongerige og i hele Den Europæiske Union, viser, at vi er langt fra at have nået disse ting. For arbejdstagerne hos Corus i det nordøstlige England eller Wales, for arbejdstagerne hos Vauxhall i Luton - eller for den sags skyld for arbejdstagerne hos Danone i Frankrig og Holland - er idéen om en virksomhedskodeks for socialt ansvar - som jeg sagde i forbindelse med en tidligere debat - helt ærligt en dårlig vittighed. Tilsagnet om en grønbog medio 2001 er ikke nogen ordentlig imødekommelse af den ængstelse, som disse arbejdstagere, deres familiemedlemmer og hele lokalsamfund har følt.
Vi ønsker at se en revision af lovgivningen om kollektive afskedigelser, en revision af lovgivningen om overførsler, en revision af direktivet om indførelse af europæiske samarbejdsudvalg for at sikre, at det er et direktiv, der overholdes, og ikke et direktiv, der systematisk undgås af erhvervslivet. Vi ønsker også snarest muligt at se en vedtagelse af de generelle rammer for information og høring af arbejdstagerne. Dette er absolut væsentligt, hvis vi skal gennemføre en vedvarende daglig strøm af høring og information og på denne måde opbygge et sandt partnerskab på arbejdspladsen - et partnerskab, der kan skabe en bedre innovation, konkurrenceevne og produktivitet. Vi ønsker at se et sådant sandt partnerskab blive en realitet.
Vi er trætte af koblingen mellem forskellige direktiver i denne pakke med den undskyldning, at vi ikke kan se på en revision af direktivet om indførelse af europæiske samarbejdsudvalg, før det er blevet yderligere indlejret deri og statutten for det europæiske selskab er på plads. Ja, vi har behov for at skabe en kobling, men det er ved at tage denne pakke nu og antage en helhedsorienteret tilgang til behovet for at forbedre informationen og høringen af arbejdstagerne.
Vi mener, at hvis dette retsgrundlag kan ajourføres på denne måde koblet med det nye observationsorgan for industrielle ændringer, kan det give os redskaberne til en mere proaktiv tilgang til industrielle ændringer inden for Den Europæiske Union.
Jeg vil også gerne komme med en appel til Den Liberale Gruppe. Parlamentet tildelte os et mandat i januar til at se på dette spørgsmål om omstrukturering i Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender. Det har vi gjort. Vi er nået frem til et mundtligt spørgsmål og en beslutning vedtaget i samarbejdets ånd. Jeg vil i samarbejdets ånd bede De Liberale om at trække deres yderst destruktive beslutningsforslag tilbage. Det ville være nyttigt.

Plooij-van Gorsel
Hr. formand, kære kolleger, har De også indtryk af, at Parlamentet lider af kollektiv demens? For præcis et år siden, den 17. februar, førte vi den samme debat. Det ville ikke være foruroligende, hvis ikke vi også behandlede dette emne den 27. oktober 1999, og jeg kan blive ved.
Kære kolleger, hvad har Europa brug for? Sidste år i Lissabon aftalte man, at vi skal være den mest konkurrencedygtige vidensøkonomi i verden, og Parlamentet støttede denne målsætning helhjertet og med et stort flertal. Derfor behandler vi nu på torsdag et europæisk forskningsrum og nødvendigheden af at investere i forskning, teknologisk udvikling, innovation og undervisning.
Derudover, kære kolleger, er det endnu vigtigere end tidligere, at virksomhederne har optimal konkurrenceevne, og hvis en virksomhed ikke er konkurrerende, så koster det arbejdspladser. Ud fra det synspunkt er det af og til uundgåeligt, at virksomheder reorganiserer og nogle gange træffer hårde foranstaltninger såsom forflytning eller omplacering af arbejdstagere eller i værste fald afskedigelser. I den forbindelse skal arbejdstagernes rettigheder, som er fastsat i forskellige europæiske direktiver, naturligvis respekteres.
De forstår, at Den Liberale Gruppe ikke støtter hr. Rocards spørgsmål og heller ikke beslutningsforslaget fra Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender, sådan som det foreligger nu, for heraf fremgår endnu en gang, at Parlamentets hukommelse er meget selektiv. I det fælles beslutningsforslag er der kun tale om det sociale program fra Nice, mens Lissabon glemmes for lethedens skyld. Derfor stiller vi en række ændringsforslag i samme ånd som målsætningerne fra Lissabon. Hr. Rocard tror, at man automatisk er enig, hvis man ikke svarer på en e-mail med det samme, men der tager han fejl. Vi trækker dog vores beslutningsforslag tilbage.

Evans, Jillian
Hr. formand, desværre er det yderst betimeligt, at vi drøfter disse spørgsmål i dag i lyset af de aktuelle eksempler på omstrukturering. Som tidligere nævnt er den engelsk-nederlandske stålvirksomhed Corus et klassisk eksempel på en virksomhed, der træffer beslutninger baseret på profit og helt uden at tage hensyn til de katastrofale sociale omkostninger ved dets handlinger. Corus har lige bebudet et samlet tab af 6.000 arbejdspladser i Det Forenede Kongerige - næsten 3.000 i min egen valgkreds i Wales. Til trods for måneders spekulationer over mulige virksomhedslukninger var virksomheden ikke villig til at afsløre sine fremtidige planer for regeringen, for slet ikke at tale om for sin egen arbejdsstyrke, før den formelle offentliggørelse heraf den 1. februar. Der var ingen forudgående høring af arbejdsstyrken, selv om virksomheden siden offentliggørelsen af dens beslutning har afholdt noget, den kalder "høring ".
Der er rygter om, at Danone, der er en indbringende virksomhed, vil skaffe sig af med 3.000 arbejdspladser i Europa. Heller ikke her har der været nogen høring af arbejdstagerne eller nogen drøftelse af eventuelle alternative veje frem. Derfor er det så vigtigt, at vi straks vedtager direktivet om information og høring af arbejdstagerne sammen med en revision af direktivet om indførelse af europæiske samarbejdsudvalg og direktivet om kollektive afskedigelser, der viste sig at yde en så ringe beskyttelse for Corus' ansatte i min valgkreds.
Virksomhederne må ikke have frie hænder til at skabe et sådant kaos i folks liv og i lokalsamfundene. Der findes nogle positive rammer for kontrol og sanktioner, som vi kan gøre brug af. Vi må sikre, at de er effektive.

Ainardi
Hr. formand, over for de enorme fusioner og industrielle omstruktureringer, som fører til nedlæggelse af tusindvis af arbejdspladser, er det mange lønmodtageres og unionborgeres opfattelse, at Europa - i den frie konkurrences navn - ikke har gjort nok og måske endda er medskyldig. Det er på høje tid, at der fastsættes interventionsmuligheder for lønmodtagerne. Der er en uacceptabel modsigelse mellem den prioritet, som Rådet og Kommissionen giver beskæftigelsen, og de massive massefyringer, som de store virksomheder foretager. Virksomheder, der samtidig realiserer utrolige overskud.
Michelin, Moulinex, Danone og Alsthom er ikke koncerner i vanskeligheder. De er konkurrencedygtige, og de har et mere end komfortabelt overskud, men nedlægger tusinder af arbejdspladser. Eksemplet med Danone er meget sigende: 3.000 nedlagte arbejdspladser i Europa, heraf 1.700 i Frankrig. I 2000 havde denne virksomheds europæiske fabrikker et nettooverskud på 795 millioner euro, det vil sige 17% mere end i 1999. Vi kan ikke blot være tilskuere til dette stigende antal fusioner, der kaster mænd og kvinder ud i arbejdsløshed og hele familier ud i kaos.
Det europæiske statsborgerskab, som vi så ofte henviser til, er tom retorik, hvis lønmodtagerne ikke bliver ordentlig informeret og hørt om de valg, der påvirker deres fremtid og fremtiden i deres region og land. Hvordan kan man acceptere, at de koncerner, der modtager offentlig støtte i beskæftigelsesudviklingens navn, ikke overholder de indgåede forpligtelser? I disse tilfælde burde støtten tilbagebetales til Fællesskabet, der skal afhjælpe de sociale konsekvenser, som er resultatet af et valg, der er truffet ud fra overvejelser om økonomi og rentabilitet, og som skader beskæftigelsen.
Jeg mener ikke, at problemet blot er et spørgsmål om anvendelighed og tilpasning, eller at man kun skal behandle de sociale konsekvenser, som kommissæren gjorde. Derfor støtter jeg forslagene i beslutningen samt de ændringsforslag, som præciserer og styrker bestemte aspekter. Vi må gå endnu længere for at leve op til lønmodtagernes demokratiske krav. Således mener jeg, at udviklingen af rettighederne skal gå så langt, at man får mulighed for at suspendere de planlagte afskedigelser og stoppe de igangværende fusionsprocesser. Alle aftaler om fusioner skal omfatte sociale bestemmelser. Man skal også indføre sanktioner i tilfælde af manglende overholdelse af direktiverne om høring.
På et tidspunkt, hvor man taler om europæisk identitet og betydningen af Europas opbygning, mener jeg, at en tekst, der fastslår nogle af lønmodtagernes rettigheder, er det mindste, der skal til for at give Unionen en smule troværdighed. Derfor stemmer jeg for beslutningen, som jeg håber vil blive forbedret med flere ændringsforslag.

Formanden
Jeg har i overensstemmelse med forretningsordenens artikel 42, stk. 5, modtaget et beslutningsforslag.
Eftersom vi nu går over til afstemning, afbryder vi forhandlingen her. Den vil blive genoptaget kl. 15.00.
Vi går nu over til afstemning.

AFSTEMNING
Betænkning uden forhandling (A5-0030/2001) af Rübig for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om forslag til Rådets afgørelse om indgåelse af protokollen om udvidelse af samarbejdsaftalen mellem Det Europæiske Fællesskab og medlemslandene i Sammenslutningen af Stater i Sydøstasien, Brunei-Darussalam, Indonesien, Malaysia, Filippinerne, Singapore, Thailand og Vietnam, til også at omfatte Laos (KOM(2000) 430 - C5-0442/2000 - 2000/0173(CNS))

(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)   
Betænkning uden forhandling (A5-0021/2001) af Dover for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om rapport fra Kommissionen om virkningerne af den overgangsperiode, som Det Forenede Kongerige har fået bevilget med hensyn til visse bestemmelser i Rådets direktiv 94/33/EF om beskyttelse af unge på arbejdspladsen (KOM(2000) 457 - C5-0010/2001 - 2001/2002(COS))
(Forslaget til beslutning vedtoges)  
Betænkning (A5-0038/2001) af Zimeray for Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked om anmodning om ophævelse af José Ribeiro e Castros immunitet (2000/2178 (IMM))
(Forslaget til afgørelse vedtoges)
  
Indstilling ved andenbehandling (A5-0016/2001) fra Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme om Rådets fælles holdning (10185/1/2000 - C5-0564/2000 - 1999/0252(COD)) fastlagt med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om interoperabilitet i det transeuropæiske jernbanesystem for konventionelle tog (Ordfører: Savary)
(Den fælles holdning godkendtes)  
Betænkning (A5-0037/2001) af van Dam for Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om krav til og harmoniserede procedurer for sikker lastning og losning af bulkskibe (KOM(2000) 179 - C5-0254/2000 - 2000/0121(COD))
Inden afstemningen om ændringsforslag 16Fava (PSE). (IT) Hr. formand, dette mundtlige ændringsforslag går ud på at erstatte ordet "certificeret" med ordene "der har den nødvendige ekspertise".
Formanden. Er der nogen, der gør indsigelse imod dette?
MacCormick (Verts/ALE). (EN) Hr. formand, tolken oversatte det mundtlige ændringsforslag som "experience". Teksten på afstemningslisten siger "expertise". "Expertise" er det passende ord.
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)
  
Betænkning (A5-0031/2001) af Bakopoulos for Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme om forslag til
I. Europa-Parlamentets og Rådets forordning om et udvalg for sikkerhed til søs og om ændring af forordningerne om sikkerhed til søs og forebyggelse af forurening hidrørende fra skibe (KOM(2000) 489 - C5-0475/2000 - 2000/0236(COD));
II. Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af direktiverne om sikkerhed til søs og forebyggelse af forurening forårsaget af skibe (KOM(2000) 489 - C5-0476/2000 - 2000/0237(COD))
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)  
Betænkning (A5-0042/2001) af Nicholson for Fiskeriudvalget om forslag til Rådets forordning om foranstaltninger gældende i 2001 til genopbygning af torskebestanden i Det Irske Hav (ICES-afsnit VIIa) (KOM(2000) 745 - C5-0683/2000 - 2000/0292(CNS))
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)
STEMMEFORKLARINGERBetænkning af Hansenne (A5-0029/2001)

Bordes og Cauquil
For at retfærdiggøre den europæiske bistand fremhæver ordførerne den vanskelige økonomiske situation i Cambodja og Laos og gennemførelsen af de nødvendige minerydningsprogrammer efter mange år med konflikter i regionen, idet man samtidig sørger for at understrege de imperialistiske magters - Frankrigs og USA's - ansvar på disse to punkter.
Hvis det drejede sig om en enkelt støtte - en ægte hjælp fra europæerne - der gives som erstatning for mange års plyndring og ødelæggelse af disse to lande og uden modydelse, ville vi gå ind for den.
Men denne såkaldte bistand er blot et tyndt skalkeskjul, der skal dække over den egentlige målsætning, som alligevel indirekte kommer til udtryk i sætningen "at afhjælpe EU's eksportnedgang i denne del af verden". Det vil med andre ord sige, at man gør det muligt for rovdyrene - de store virksomheder - så vidt muligt at fortsætte og udvide det, der er og bliver en politisk plyndring i denne del af verden.
Derfor har vi undladt at stemme om disse to betænkninger.
Betænkning af Dover (A5-0021/2001)

Bordes og Cauquil
Storbritannien opnåede undtagelser i forbindelse med gennemførelsen af bestemmelserne om beskyttelse af unge på arbejdspladsen.
I dag foreslår Kommissionen og betænkningen at ophæve disse undtagelser. Vi kunne have glædet os over, at Storbritannien gennemførte regler, der i endnu højere grad beskyttede de unge på arbejdspladsen.
Men i virkeligheden baseres den perfekte aftale mellem de konservative, arbejderpartiet, socialisterne og de liberale om en afslutning på denne overgangsperiode på det faktum, at "mulighederne for undtagelser af hensyn til den nødvendige fleksibilitet er tilstrækkelige", og at dette ikke medfører "nogen negative virkninger for unges beskæftigelsesmuligheder".
Dette beviser, at den omtalte lovgivning fra de europæiske institutioner ikke blot kan omgås, men at den - selv når den er gennemført - ikke beskytter de unge mod arbejdsgivernes grådige jagt på profit.
Vi har stemt mod denne betænkning.

Krivine
Der er desværre fare for, at der ikke sker en gradvis forbedring af de unge britiske arbejdstageres situation med vedtagelsen af denne beslutning.
Blot fordi de skandaløse britiske undtagelser (Storbritannien gennemførte ikke hele direktivet om beskyttelse af unge på arbejdspladsen) ophæves, betyder det ikke, at direktivet pludselig tilgodeser de unge arbejdstageres behov. Denne forhandling burde tværtimod være en lejlighed til at ændre direktivet og fjerne alle undtagelserne, som berøver det for al effektivitet.
Der er i virkeligheden ingen grund til, at det er tilladt for unge på 14 år eller endda 13 år at arbejde (artikel 4, stk. 2, litra c) efter skoletid (artikel 8, stk. 1, litra b) og i ferier (artikel 8, stk. 1, litra c). Der er ikke længere nogen grund til undtagelser, der giver mulighed for, at unge under 18 arbejder mere end 40 timer om ugen eller mere end otte timer om dagen (artikel 8, stk. 5) og endda om natten (artikel 9, stk. 2).
Der er ingen grund til, at der ikke findes en grænse for arbejde i hjemmet i en privat husholdning eller i familievirksomheder (artikel 2, stk. 2). Der er heller ingen grund til at fordømme børnearbejdet i Asien eller i Afrika, hvis vi ikke beskytter de unge mod økonomisk udnyttelse og arbejde, der er farligt for deres helbred, sikkerhed eller udvikling, og hvis vi ikke sikrer dem en kvalificeret uddannelse, der er uafhængig af arbejdsgiverne.

Titley
Jeg kan helhjertet gå ind for hr. Dovers betænkning, der tager sigte på at forbedre arbejdsbetingelserne for unge i Storbritannien. Den støtter synspunktet om, at Det Forenede Kongerige slutter op om et direktiv fra 1994, der begrænser arbejdstiden for unge til otte timer om dagen eller 40 timer om ugen, selv om det giver mulighed for undtagelser i særlige tilfælde og for visse arbejdstyper.
Beskæftigelse og navnlig beskæftigelse af unge er naturligvis yderst vigtig for både vores unge og for vores økonomi. Vi må ikke gøre noget, der kan ødelægge de unges beskæftigelsesudsigter i Storbritannien.
Men undertiden udnytter arbejdsgiverne vores unge arbejdstagere og tvinger dem til at have en unødigt lang arbejdstid. Lang arbejdstid og vanskelige arbejdsbetingelser er yderst farligt og kan skade vores unges helbred og produktivitet. Det er derfor af stor betydning, at arbejdstiden overvåges, og at arbejdsgiverne forhindres i at udnytte de unge på arbejdspladsen. Udnyttelse er skadelig og uansvarlig. Vi må gøre, hvad vi kan, for at sætte en stopper for det og sikre, at vores unge beskyttes mod udnyttelse og dens ødelæggende virkninger fra hårdt pressede og grådige arbejdsgivere.
Der findes allerede en lovgivning til begrænsning af unges arbejdstid. Vi må blot sikre, at den anvendes. De fornuftige foranstaltninger, som Kommissionen har stillet forslag til, skal tilskynde til anvendelse af disse foranstaltninger.
Jeg finder det ironisk, at de britiske konservative, som konstant råber op om bureaukrater i Bruxelles, der blander sig, og som er imod denne lovgivning, rent faktisk støtter denne betænkning om socialpolitik. Dette illustrerer deres totalt skizofrene holdning til Europa.
Labour-regeringen er med fremme, når det gælder om at skaffe job til vores unge og sørge for foranstaltninger til beskyttelse af dem på arbejdspladsen. Jeg indstiller varmt til, at Parlamentet viser sin støtte til beskyttelsen af unge i Storbritannien og stemmer for denne betænkning.
Betænkning af Savary (A5-0016/2001)

Fatuzzo
Hr. formand, jeg stemte for denne betænkning, der tager sigte på at fremme jernbanernes infrastruktur i Europa. At indføre et europæisk jernbanesystem er en vigtig målsætning for Europa. Inden jeg rejste til Strasbourg, var der nogle pensionister, som opfordrede mig til at stemme for betænkningen fra det udvalg, som hr. Hatzidakis er formand for, og det gjorde de med følgende ord: "Vi vil gerne rejse rundt i Europa med toget, og det skal være meget komfortabelt. Vi vil gerne have, at der er sofaer, barer, luksusrestaurant og fjernsyn i togene. EU kan og skal også give os dette. Hr. Hatzidakis vil uden tvivl give os denne mulighed."

Raschhofer
Hr. formand, netop med henblik på de central- og østeuropæiske landes forestående tiltrædelse til Unionen spiller et effektivt jernbanenet en stadig større rolle for et sammenhængende, grænseoverskridende jernbanesystem. Derfor er det nødvendigt at samle de enkelte landes jernbanenet til et eneste europæisk net. Et væsentligt skridt i retning af et transeuropæisk jernbanenet tages ved udjævning af forskellene i de specifikationer, de enkelte jernbaneforetagender anvender. Endnu et vigtigt skridt er givet med oprettelsen af tilslutningsforbindelser og fjernelse af trafikale flaskehalse i de mindre begunstigede eller afsides liggende regioner. Gennem udbygningen af infrastrukturen vil også disse regioner blive tilbudt mulighed for at deltage i og profitere af det indre marked.

Caudron
Jeg er meget tilfreds med hr. Savarys betænkning om interoperabilitet i det transeuropæiske jernbanesystem, som uden ændringer godkender Rådets fælles holdning. Denne fælles holdning omfatter således 33 af de 46 ændringsforslag fra førstebehandlingen.
Ligesom ordføreren mener jeg, at det europæiske transportsystems fremtid nødvendigvis ligger i en reetablering af jernbanesektoren.
Som man så ofte har set inden for Unionen, er de investeringer, der foretages af jernbanerne, meget præget af de nationale tilstande. Det siger sig selv, at disse nationale forskelle udgør en ikke ubetydelig hindring for udviklingen af jernbanetransport i Europa på trods af de mange fordele ved dette transportmiddel, der kun forurener meget lidt. Ligeledes medførte gennemførelsen af det indre marked en betragtelig stigning i trafikstrømsgraden i EU. Denne stigning har navnlig været en fordel for vejsektoren, især med hensyn til transport af varer.
Der er mange grunde til jernbanesektorens nedgang. Den skyldes bl.a., at man organiserer sig nationalt. Der eksisterer ikke et indre marked for jernbanetjenester på fællesskabsniveau. Desuden er nettene ikke altid tilpasset de nye metoder til organisering af den økonomiske aktivitet og urbaniseringen eller til de ændringer, som dette har medført i trafikstømmen.
Når det er sagt, er det klart, at fremtiden for det europæiske transportsystem nødvendigvis ligger i en hurtig reetablering af jernbanesektoren. Når jeg går ind for dette, er det, fordi jeg er overbevist om, at jernbanen vil spille en central rolle med hensyn til en løsning på de mobilitetsproblemer, som Den Europæiske Union står over for. De europæiske borgere lider dagligt under forurening, trafiktæthed og risikoen for alvorlige ulykker som følge af en overdrevet anvendelse af vejene, som blot er blevet værre i løbet af de seneste 30 år. Målsætningen om bæredygtig mobilitet er således tæt forbundet med reetableringen af jernbanerne.
Jeg glæder mig i øvrigt over, at det er lykkedes Europa-Parlamentet at gennemføre ændringer, der sigter mod en større hensyntagen til vigtige sociale standarder såsom de erhvervsmæssige kvalifikationer, sundhedsbetingelser og sikkerhed på arbejdet.
Rådet har ligeledes taget hensyn til nogle følsomme punkter, bl.a. i forbindelse med beskyttelse af det eksisterende jernbanesystem, vedtagelse af en undtagelsesordning eller særtilfælde, som f.eks. situationen i visse lande, der er isoleret fra resten af Fællesskabet, eller i forbindelse med forskellig sporvidde. Desuden er Rådets fælles holdning realistisk, den fastsætter et gradvist arbejdsprogram og tager hensyn til de problemer, der vil opstå med udvidelsen af jernbanesektoren. Af alle disse grunde har jeg stemt for Savary-betænkningen.

Esclopé
Vi stemmer for denne betænkning, for det er vigtigt at fremme interoperabiliteten i det transeuropæiske jernbanesystem. I øjeblikket er vejnettet mættet, og det er nødvendigt at effektivisere det igen. Det er ligeledes nødvendigt at indlede procedurer for at øge jernbanetransporten med henblik på at aflaste vejene.
Men bag ordførerens prisværdige målsætninger om reetablering af jernbanesektoren gemmer sig hele liberaliseringsånden, for formålet med denne betænkning er også at bidrage til åbningen af markederne for transporttjenester og teknisk udstyr og at fremme jernbanesektorens konkurrencedygtighed. På dette punkt har vi kraftige forbehold, for vi er altid mod liberalisering.

Krivine
Hvis man virkelig ønsker at finde en erstatning til vejtransporten, er det tvingende nødvendigt med en indbyrdes harmonisering af jernbaneinfrastrukturen i Europa. Jeg kan kun være enig med ordførerne på dette punkt. Desuden mener jeg, at det må være en selvfølge at tage de sociale standarder, faglige kvalifikationer og bestemmelser om sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen i betragtning i udviklingen af et transeuropæisk jernbanenet. Men jeg mener, at vi skal være yderst opmærksomme på, at harmoniseringen sker ud fra de højeste nuværende sociale niveauer, og at den ikke skader forbrugere og lønmodtagere inden for denne sektor.
Men der findes et farligt usagt aspekt: Inden for hvilke rammer skal interoperabiliteten i det transeuropæiske jernbanesystem udføres? Skal det være inden for rammerne af de offentlige tjenester, der er samordnet på europæisk niveau, og som er en garant for beskæftigelses- og sikkerhedskvaliteten, eller inden for rammerne af et marked, der er helliget konkurrence og profit? Parlamentets og Rådets seneste vedtagelse af tre direktiver i jernbanepakken tyder på, at Europa placerer den transeuropæiske jernbanetransports fremtid inden for de sidstnævnte rammer.
Betænkning af van Dam (A5-0037/2001)
Fatuzzo (PPE-DE). (IT) Hr. formand, hvorfor stemte jeg for van Dams betænkning om sikker lastning og losning af bulkskibe? Denne gang var det sømanden Fatuzzo, der rådgav mig. Jeg siger "sømanden Fatuzzo", hr. formand, for det er De ikke klar over, men min karriere skulle egentlig have fundet sted på skibene og måske også på fragtskibene. Min potentielle kollega, sømanden Fatuzzo, som jeg ikke var, men som jeg kunne have været, sagde således følgende til mig: "Hør lige her, jeg har sejlet med fragtskibe i mange år. Jeg har læst denne betænkning, der tager sigte på at undgå, at skibene synker, men jeg vil gerne sige til dig, parlamentsmedlem Fatuzzo, at skibene efter min mening synker, fordi de er gamle. De gamle skibe, der ikke anvendes længere, bør også gå på pension. Så bliver det sikrere at sejle."

Formanden
Jeg ved ikke, om jeg skal takke parlamentsmedlemmet eller sømanden!

Bordes og Cauquil
Ud over olietankerne - med en ulykke i frisk erindring - er andre typer handelsskibe også i en forfærdelig stand. Dette har måske mindre iøjnefaldende konsekvenser, end når en olietanker forliser, men det er ikke mindre tragisk, eftersom 146 bulkskibe er forlist på 10 år, og 780 besætningsmedlemmer er omkommet.
Når vi stemmer for denne betænkning, stemmer vi for konkrete foranstaltninger, der skal øge sikkerheden for bulkskibe og besætningen om bord. Men vi vil gerne understrege det modstridende i på samme tid at bekymre sig om sikkerheden og det, der i betænkningen kaldes en risiko for konkurrenceforvridning mellem de europæiske havne og terminaler. I et forsøg på at skåne redere og magthavere ofrer man uundgåeligt sikkerheden.
Det er en god ting at give kaptajnen mulighed for at modsætte sig lastnings- eller losningsopgaver, som han anser for at være farlige for besætningen eller skibet. Men det ville være hyklerisk at se bort fra, at de love om konkurrence og markeder - herunder arbejdsmarkedet - der er gennemtvunget af rederne og magthaverne, er udformet således, at en kaptajns teoretiske mulighed for at modsætte sig en opgave ikke vejer tungt over for de midler, som kapitalisterne inden for søfarten har til deres rådighed for at gennemtvinge farlige - og nogen gange dødelige - navigations- og arbejdsvilkår om bord på fartøjerne.

Krivine
I løbet af de sidste 10 år er næsten 150 bulkskibe forlist, og det har kostet 800 mennesker livet. Dette er den skæbnesvangre opgørelse fra en sektor, hvor konkurrence- og markedslovene hersker. Jeg vurderer ligesom ordføreren, at skibenes fysiske stand og besætningens manglende kompetence er hovedårsagerne til disse forlis. Vi må altså først og fremmest arbejde for en bedre kontrol af fartøjerne og af besætningerne samt forbedre arbejds- og levevilkår om bord.
Derfor støtter jeg alle foranstaltninger, der øger sikkerhedsstandarderne, statens kontrol med havnene samt ansvarliggørelsen af lastnings- og losningsterminalerne og kaptajnerne. Desuden må man tildele de nødvendige midler - både med hensyn til personale og økonomi - til at gennemføre lovgivningen i medlemsstaterne, bl.a. ved at forøge antallet af kontrollører.
Men hvis man vil bekæmpe den strafløshed og eftergivenhed, som hersker inden for søfarten, må man også gøre fragtere og redere ansvarlige og gøre det muligt at træffe finansielle og retlige forholdsregler. Jeg stemmer for alle forslag, der går i denne retning.
Betænkning af Bakopoulos (A5-0031/2001)
Fatuzzo (PPE-DE). (IT) Når vi taler om sikkerhed til søs, kunne jeg naturligvis ikke gøre andet end også at stemme for hr. Bakopoulos' betænkning om oprettelse af et udvalg for sikkerhed til søs og forebyggelse af forurening forårsaget af skibe. Denne gang, hr. formand, kommunikerede jeg via e-mail med en af mine overordnede, der sejlede med de krydstogtsskibe mellem New York og Bahamaøerne, hvor jeg som 21-årig arbejdede som sømand - sådan som jeg fortalte om for lidt siden - før jeg gik ind i politik. Denne mand, som nu er blevet intendant, og som hedder Augusto Fazio, sagde følgende til mig: "Nå, i Europa-Parlamentet beskæftiger I jer altså med sikkerhed til søs og bekæmpelse af havforurening? Det er fornuftigt af jer! Men beskæftiger I jer også med sikkerheden for os sømænd, der sejler med skibene?" "Selvfølgelig!", svarede jeg ham. "Hav lidt tålmodighed, så kommer der også nogle betænkninger, som drejer sig om dig."

Caudron
Ligesom ordføreren glæder jeg mig over Europa-Kommissionens forslag, som er med til at forbedre EU's politik om sikkerhed til søs.
De seneste katastrofer har skabt store bekymringer i offentligheden. Det er op til os at træffe frivillige forholdsregler, der gør op med den laden stå til, der hidtil har hersket både på europæisk og internationalt niveau. Jeg hilser i øvrigt de fremskridt, som vi har opnået på dette område under det franske formandskab, velkomne. Jeg tænker naturligvis på vedtagelsen af den række forholdsregler, der er bedre kendt under navnet "Erika-pakken".
For at komme tilbage til den betænkning, vi beskæftiger os med i dag, minder jeg om, at vi har diskuteret to forslag. Et forslag til forordning om et udvalg for sikkerhed til søs - udvalget for sikkerhed til søs - som indeholder en ændring af gældende regler, og et direktivforslag til ændring af de eksisterende direktiver, så "udvalget for sikkerhed til søs" medtages i disse.
Dette betyder konkret, at udvalget erstatter de nuværende udvalg, der beskæftiger sig med sikkerheden til søs. Det bliver et enestående udvalg, der har til formål at lette gennemførelsen af de ændringer, som medlemsstaterne har føjet til de eksisterende internationale konventioner på området. EU råder fremover over i alt 12 direktiver og tre forordninger, der skal garantere en mere omhyggelig gennemførelse af lovgivningen om sikkerhed til søs, forebyggelse af forurening hidrørende fra skibe, søfolkenes uddannelse og kvalifikationer samt arbejdsforhold om bord. Samtidig skal oprettelsen af dette nye udvalg øge effektiviteten i EU's politik om sikkerhed til søs.
Europa-Kommissionens forslag generelt var tilfredsstillende, men bestemmelserne med hensyn til Europa-Parlamentets deltagelse var derimod ikke acceptable. Derfor er der blevet stillet et ændringsforslag, som sigter mod at bevare Parlamentets ret til at deltage i lovgivningsproceduren.
Jeg stemmer for denne betænkning, og jeg tilslutter mig altså det frivillige skridt, der er taget på europæisk niveau for at sikre transporten til søs.

Krivine
Bakopoulos' forslag omhandler oprettelsen af et udvalg for sikkerhed til søs og forebyggelse af forurening hidrørende fra skibe, der skal erstatte de nuværende udvalg. Det er endnu et skridt i retningen af en ny nationalisering af EU's politik om sikkerhed til søs, men også en ekstra trumf med henblik på en bedre kontrol af gennemførelsen inden for EU og internationalt. Men Erikas og Ievoli Suns forlis har vist os, at selv de bedste beslutninger ikke tjener noget formål, hvis man ikke sørger for at have midlerne til at få dem gennemført.
Derfor må man gennemføre den gældende lovgivning i medlemsstaterne og navnlig lovgivningen om forebyggelse af forurening fra skibe, søfolkenes uddannelse og kvalifikationer og arbejdsforhold om bord. Der skal i denne forbindelse gøres en indsats med hensyn til antallet og kvaliteten af kontrollerne og kontrollørerne, men også med hensyn til den finansielle ansvarliggørelse af alle implicerede parter, det vil sige redere, fragt- og transportsektoren og klassifikationsselskaber.
For at få reduceret den lovløshed og eftergivenhed, der hersker inden for transport til søs, har jeg stemt for denne betænkning.
Betænkning af Nicholson (A5-0042/2001)
Fatuzzo (PPE-DE). (IT) Hr. formand, jeg hedder Fatuzzo, og derfor kunne jeg ikke lade være med at tale om merluzzo, nemlig om torskene! Jeg vil lige give tolkene tid til at oversætte denne vigtige og dybe begrundelse til de andre sprog.
I dag er det den 13. februar, hr. formand, og i morgen er det de forelskedes festdag. Hvordan kan man andet end værdsætte Europa-Parlamentets timing, når det dagen før de forelskedes festdag beskæftiger sig med torskene, som elsker i Det Irske Hav, og når det med et direktiv fastlægger, at torskene ikke må fanges fra i morgen, den 14. februar, hvor det er valentinsdag, og indtil 30. april, netop for at give dem mulighed for at formere sig?
Dette var efter min mening fornuftigt af Europa-Parlamentet, når det gælder respekten for torskene og fiskene. Længe leve Skt. Valentin, og længe leve de forelskede!

Formanden
Og torskene!
Afstemningen er afsluttet.
(Mødet udsat kl. 12.36 og genoptaget kl. 15.00)

Omstrukturering og fusioner inden for industrien (fortsættelse)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er fortsættelsen af forhandling om Rocards mundtlige forespørgsel (B5-0008/2001) for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender til Kommissionen om fællesskabsinitiativer i forbindelse med de sociale følger af omstrukturering og fusioner inden for industrien.

Pérez Álvarez
Hr. formand, fru kommissær, med chartret om grundlæggende rettigheder har vi taget et stort skridt fremad mod genopbygningen af et borgernes Europa. Det gentager vores kollega Méndez de Vigo gerne, og således har jeg gentagne gange hørt det omtalt af professor Rodríguez Bereijo, den repræsentant, som var udnævnt af formanden for den spanske regering, José María Aznar, til konventionen, der udarbejdede chartret. Jeg tror, det passer i europæernes smag. Efter min mening er den store udfordring i denne lange proces at opbygge et socialt Europa, og det er den store chance, vi ikke bør forspilde. Men denne opbygning sker på et konkret tidspunkt, under nogle bestemte økonomiske, sociale og politiske omstændigheder. Lissabon-topmødet besluttede at liberalisere markederne for telekommunikation, gas, elektricitet og transport. Vi oplever en proces med generel globalisering og en ændret opfattelse af begreber som industrisamfund og arbejdsmarked. Og hvad så med den menneskelige faktor? kan vi spørge os selv. Både Nice-topmødet og den sociale dagsorden, der blev bestemt på det møde, understreger behovet for at medtage arbejdstagerne i ledelsesændringerne og for at kombinere den økonomiske væksts sikkerhed og fleksibilitet med arbejdsforhold og følgerne for det sociale miljø. Og derfor må man i den globaliserende dimension ikke glemme betydningen af nogle virksomheder i visse regioner og områder, f.eks. et perifert område som Galicien, hvor jeg selv kommer fra, hvor virksomhederne er den eneste eller den vigtigste beskæftigelseskilde, og hvor globaliseringstruslen uden garantier ville skabe bekymringer og usikkerhed for familierne.
For det andet bør økonomisk konkurrence og et sundt samfund ikke være modsætningsbegreber, de burde i stedet harmoniseres. For det tredje må den industrielle omstrukturering i ordets videste betydning, som eventuelt kan accepteres og er uundgåeligt set ud fra et økonomisk synspunkt, ikke underkende de sociale følger af disse omstruktureringer, som skal forberedes, for politikker og økonomiske foranstaltninger på fællesskabsplan skal have som mål at opnå et højt beskæftigelsesniveau. For det fjerde og afslutningsvis bør de nationale fællesskabsstøtteordninger, skattebegunstigelser osv. gøres betinget af langsigtede forpligtelser vedrørende beskæftigelsen samt lokal eller regional udvikling. Disse fire vurderinger er kun nogle af de overvejelser eller tanker, som Kommissionen og Rådet skal tage hensyn til i forbindelse med fænomenet industriel omstrukturering. Naturligvis tages der hensyn til deltagelse fra samarbejdsudvalget, arbejdstagernes repræsentanter.
Globaliseringen, hr. formand, reducerer de økonomiske afstande. Vi bør forpligte os, således at de sociale forskelle ikke forøges.

Damião
Hr. formand, fru kommissær, de mest traumatiske industrielle omstruktureringer er - på grund af deres uforudsigelighed - dem, der dikteres af markedets aggressive koncentrationsmanøvrer. Det teknologiske efterslæb og markedstendenserne er blevet fyldigt omtalt, men de er aldrig blevet målt med hensyn til deres sociale følger. Ved vi, hvor meget det har betydet for, at folk og regioner er blevet fattigere? Hvordan kommer de ud af depressionen, der gør det, og med hvilke omkostninger? Hvordan og hvor meget betyder det for langtidsarbejdsløsheden for dem, der er over 40 år? Hvordan og hvor stor betydning har det for, at den reelle pensionsalder i EU ligger mellem 55 og 57 år?
Lissabon-beslutningerne skulle gøre noget ved disse forhold gennem en prioritering af beskæftigelse, bæredygtig social bistand, bekæmpelse af social udstødelse og forebyggelse af økonomiske forandringer. Vi ved ikke, hvor meget de bidrager til at øge den sociale indsats, og vi ved ikke, hvor mange mennesker der bliver afhængige af de sociale bistandsordninger. Hvem er det, der i sidste ende betaler de sociale omstruktureringer? Markedet eller skatteyderne eller lønmodtagerne?
Forebyggelse og retfærdig og afbalanceret forandring er umulig, arbejdsmarkedets parter afviser det og har endog undertegnet et fælles foreløbigt dokument, der skal formulere det europæiske direktiv om information og høringsret. Fru kommissær, vi har også fået at vide, at markedet ikke styres af naturlove, og at den politiske magt bør gribe ind med lovgivning og handling på EU-plan og med social dialog. Social usikkerhed og øget kriminalitet vinder indpas i det postindustrielle samfund og påvirker både de traditionelle sektorer og den såkaldt nye økonomi. Det portugisiske, det franske og nu det svenske formandskab har skabt forøgede forventninger ved at sætte skub i sagsområder, der hidtil er blevet negligeret, men gennemførelsen af dem synes ikke at fremgå af Kommissionens program for 2001.

Bordes
Hr. formand, der er intet, der retfærdiggør, at store virksomheder bruger fusioner eller omstruktureringer som undskyldning for at fyre en del af deres medarbejdere, når blot en lille del af virksomhedens overskud er nok til at bevare de nedlagte arbejdspladser.
Den totale ligegyldighed, som Danone, Michelin, Aventis, Bull, Alsthom, Moulinex og deres ligesindede udviser både over for medarbejderne, som de kaster ud i arbejdsløshed, og deres regioner, for lukningen af en fabrik kan betyde en langsom død for en region, vidner om disse virksomheders samfundsskadelige karakter.
Vi protesterer mod de politiske strømninger både i og uden for Parlamentet, der retfærdiggør disse kriminelle handlinger. Dette viser tydeligt, at man ikke varetager samfundets interesser, men udelukkende interesserne i de store industrielle og finansielle koncerner, der dominerer økonomien, samt ejernes og aktionærernes interesser. Men vi protesterer også mod dem, der tilsyneladende begræder de sociale konsekvenser af omstruktureringerne, men ikke foreslår en eneste foranstaltning for at forhindre dem. Uden et forbud mod nedlæggelse af arbejdspladser i store virksomheder med overskud er alt andet tom snak.
Vi understreger vores solidaritet med arbejderne på disse virksomheder, der kæmper for at undgå de slag, de rammes af. De har valgt den eneste effektive metode i denne økonomi, hvor kun jungleloven gælder.

Ghilardotti
Hr. formand, da fru Plooij-van Gorsel talte i Parlamentet her i formiddag, gav hun udtryk for sin overraskelse og bekymring over, at vi tit tager dette spørgsmål op i Parlamentet, og hun spurgte sig selv, hvorfor vi bliver ved med at tage det op. Jeg er også overrasket over, at vi bliver ved med at tage dette spørgsmål op og give udtryk for vores bekymring over, at omstruktureringerne inden for industrien og virksomhedsfusionerne - som de ansatte meget ofte først får kendskab til, når tingene er sket, og når beslutningerne er truffet - har nogle alvorlige konsekvenser for beskæftigelsesniveauet, arbejdsforholdene, konkurrenceevnen hos EU's virksomheder og den økonomiske samhørighed. Vi appellerer til ansvarlighed og giver udtryk for vores solidaritet, men herefter sker der ikke noget.
Vi har en utilstrækkelig fællesskabslovgivning, og meget ofte bliver den oven i købet ikke overholdt, eller også bliver den ikke anvendt særligt kategorisk. Vi kunne lave en lang liste - sådan som mange af mine kolleger har gjort - over de tilfælde, der har været på dette område, og som vi har beskæftiget os med i de senere år. På Rådet i Lissabon opstillede man målsætningen om et højt beskæftigelsesniveau af høj kvalitet. Hvordan skal vi nå målsætningen om et konkurrencedygtigt Europa, som samtidig har et højt beskæftigelsesniveau af høj kvalitet? Dette vil ganske vist kunne nås ved hjælp af en bedre samordning og ligevægt mellem de forskellige EU-politikker, men der er ingen tvivl om, at fællesskabslovgivningen på dette område skal være strengere og mere effektiv. Derfor kan vi ikke længere - og Kommissionen skal påtage sig sit ansvar i den forbindelse - vente på en revidering af direktivet om europæiske samarbejdsudvalg, kollektive afskedigelser og virksomhedsflytninger, hvor der ikke tages særligt højde for en procedure med effektive sanktioner, såfremt det ikke overholdes.
Det, som jeg virkelig bliver forarget over - og det er navnlig møntet på Rådet - er dog, at Parlamentet allerede ved førstebehandlingen for to år siden udtalte sig om et enkelt instrument, der kan gøre det muligt for os at håndtere disse spørgsmål på en effektiv måde, nemlig direktivet om information og høring. På trods af den almindelige enighed om, at en dialog er den bedste måde at løse problemerne på, har Rådet i disse to år ikke haft den nødvendige styrke eller det nødvendige mod til at fastlægge en holdning i den forbindelse. Parlamentet kan ikke længere acceptere en sådan attitude.

Van den Burg
Hr. formand, avisen het Financieel Dagblad fra fredag den 2. februar i sidste uge havde overskriften: "Corus sætter en femtedel af personalet på porten". Længere henne på de finansielle sider stod overskriften: "Corus skyder til vejrs". Kontrasten i illustrationerne - det er en skam, at jeg ikke kan vise Dem det - var endnu mere sigende. På forsiden var der et billede at en sørgmodig stålarbejder fra Wales, og på den finansielle side var der en graf over, hvordan kurserne steg, da afskedigelserne blev offentliggjort. Den slags nyheder er daglig kost. Det stiller os over for det grundlæggende spørgsmål om, hvad virksomhederne egentlig er ude på. Går de kun efter pengene, eller har de en bredere vision eller mission?
Det socialøkonomiske råd i Nederlandene har for nylig udgivet to vigtige anbefalinger. En om social virksomhedsdrift med den flotte titel "udbyttet af værdier" og den anden om corporate governance og indflydelsesforholdene i virksomheden. Heri vælger rådet klart en bred karakteristik af virksomheden som et samarbejdsforbund mellem forskellige interesserede og udtrykkeligt ikke at fokusere på skabelsen af aktionærværdier til aktionærerne, der ser ud til at være det vigtigste motiv bag mange af de omstruktureringer, som har fundet sted i den seneste tid.
I den europæiske debat savner jeg denne bredere vision og den mere grundlæggende debat. Parlamentet sætter i dag endnu en gang problemet på dagsordenen, men denne debat skal endvidere trænge igennem til andre dele af den europæiske politik. Her mangler der efter min mening sammenhæng og kohærens. Jeg vil nævne to eksempler. Med hensyn til selskabslovgivningen ræsonneres der helt endimensionalt ud fra aktionærernes synspunkt. Et eksempel var debatten om det 13. direktiv om overtagelsestilbud, hvor hr. Bolkestein forkastede Parlamentets ændringsforslag. Et andet eksempel er konkurrencepolitikken. Hr. Monti gjorde det i Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender helt klart, at han kun vil betragte fusioner ud fra markedernes og forbrugernes indfaldsvinkel og ikke har øje for den bredere funktion.
En grønbog om corporate social responsability, som er blevet offentliggjort i dag, er ikke nok. Jeg mener, at Kommissionen netop skal sørge for, at der i en mere integreret form udarbejdes en vison, som smitter af på de forskellige politikker. Aviser må udvise en vis form for skizofreni, men det må politikere og lovgivere ikke.

Diamantopoulou
Hr. formand, det er tydeligt, således som også parlamentsmedlemmerne har påpeget, at nogle af direktiverne blev vedtaget i perioder, hvor der var fuld beskæftigelse, og ændringerne foregik i meget langsommere tempo. Det er altså nødvendigt, at visse punkter i den institutionelle ramme bliver modificeret og ændret. Men jeg vil gerne understrege, at Kommissionen bør vedkende sig sit arbejde med at bringe konkurrenceevnen og den sociale samhørighed i balance. Vi har faktisk mange gange været vidner til dramatiske følger som følge af omstruktureringer, fusioner eller opkøb. For ganske kort tid siden så vi på mindre end en måned over 5.000 arbejdspladser gå tabt på grund af opkøb. Men når vi samlet betragter konkurrencemiljøet, når vi betragter det miljø, som de europæiske virksomheder bevæger sig i, må vi tænke på, hvor negative følger der ville være, hvis der ikke fandtes omorganisering og omstrukturering, hvis de europæiske virksomheder ikke aktivt deltog i den erhvervsmæssige udvikling. Og vi bør også til enhver tid medregne de arbejdspladser, som faktisk bliver bevaret, for hvis de forskellige erhvervsgrene ikke foretager omstruktureringer, er de i fare for helt og aldeles at forsvinde i fremtiden.
I dette overordentligt vanskelige miljø består vores arbejde med at forene den sociale samhørighed og konkurrenceevnen af fire vigtige punkter.
Det første er at kunne forudsige. I mit indlæg i morges blev det analyseret, hvorledes vi gennem instituttet i Dublin forsøger at undersøge, at forudsige og forberede ændringerne. Det andet er den juridiske og institutionelle ramme. Som De ved, er der i år foregået en voldsom udvikling inden for den juridiske ramme og inden for de emner, der vedrører de europæiske vedtægter for virksomheder samt de fem direktiver, som skal følge og fuldende den institutionelle ramme for de europæiske vedtægter. Desuden er direktivet om information og høring, som i årevis har været til forhandling mellem Parlamentet og Kommissionen, endelig kommet videre til Rådet, og i løbet af fire måneder har vi opnået flertal. Vi vurderer, at der med det svenske formandskabs forpligtelser og efter det belgiske vil foregå en betydelig udvikling inden for den juridiske ramme. Her må vi dog sige, at det ikke er nok med lovgivning, men der er også foregået et væsentligt forsøg på at udvide kontrolforanstaltningerne, og i samarbejde med kommissær Monti forsøger vi i ethvert tilfælde af fusion og opkøb at kontrollere den rigtige anvendelse af de direktiver, som vedrører information af lønmodtagerne. Inden for denne institutionelle ramme er der ligeledes for nylig nedsat et udvalg, som har den sociale dialog og den sociale dialogs rolle i forbindelse med en problemløs udvikling i fusionerne og omstruktureringerne som et af sine grundlæggende områder.
Det tredje punkt er de specifikke politikker. Beskæftigelsesstrategien og muligheden for finansiering gennem socialfonden giver lejlighed til på nationalt plan at behandle problemerne ved de store afskedigelser enten via genefteruddannelse af lønmodtagerne eller via særlige strukturer, som bidrager til deres genoptagelse på arbejdsmarkedet, eller ved at yde dem hjælp til at starte deres egne virksomheder.
Endelig er det fjerde punkt virksomhedernes rolle og deres sociale ansvar. Det er et af de grundlæggende punkter på den sociale dagsorden. Vi beder lønmodtagerne om at ændre holdning, at vise smidighed i det nye miljø, at uddanne sig og vise mobilitet både med hensyn til fagområde og sted. Men vi kan ikke nøjes med at bede lønmodtagerne om at ændre opførsel. Derfor får også virksomhederne en ny rolle i dette nye landskab. Vi forsøger på en meget specifik måde at fastsætte - og næste skridt vil være også at se på det institutionelt - virksomhedernes sociale ansvar, deres ansvar efter omstruktureringerne og deres ansvar for de omgivelser og for det samfund, som de befinder sig i. Derfor vil der også, sådan som vi nævnte i morges, komme en meddelelse fra Kommissionen i slutningen af juni..

Formanden
Mange tak, fru kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Ophavsret og beslægtede rettigheder i informationssamfundet
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (A5-0043/2001) fra Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked om Rådets fælles holdning (9512/1/2000 - C5-0520/2000 - 1997/0359(COD)) fastlagt med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om harmonisering af visse aspekter af ophavsret og beslægtede rettigheder i informationssamfundet (Ordfører: Boselli).

Boselli
Hr. formand, kære kolleger, med dette direktiv reguleres beskyttelsen af ophavsret og beslægtede rettigheder i informationssamfundet. Det er et vigtigt direktiv, der har krævet et stort stykke arbejde. Vi er nu ved andenbehandlingen, og Parlamentet skal udtale sig om Rådets holdning, som vi - hvilket De sikkert husker - modtog 18 måneder efter forslagets vedtagelse under førstebehandlingen. Årsagen til dette er, at der var tale om et kompliceret og vanskeligt kompromis mellem alle de interesser, som dette direktiv berører. Jeg anser dette komplicerede og vanskelige kompromis for at være et fremskridt, også fordi der er taget højde for mange af de punkter, som Parlamentet foreslog under førstebehandlingen.
Det var dog nødvendigt at forbedre visse aspekter, og det er, hvad jeg har forsøgt at gøre. Selv om nogle kompromisændringsforslag blev godkendt i Retsudvalget, er der stadig uenighed, navnlig når det gælder artiklen om teknisk reproduktion, den såkaldte caching, og artiklen om reproduktion til privat brug. Der er mange ændringsforslag om dette punkt, som jeg ikke er enig i.
De kompromisændringsforslag om reproduktion til privat brug, der blev vedtaget af udvalget, udgjorde et vigtigt fremskridt for ophavsmændene, fordi de fastlægger, at reproduktion til privat brug ikke må foretages til formål, der hverken direkte eller indirekte er kommercielle, at de skal foretages af en fysisk person til privat brug, og at de skal indebære en rimelig kompensation til rettighedshaverne. Dette ændringsforslag indfører et nyt princip i fællesskabslovgivningen, da det begrænser definitionen af reproduktion til privat brug til gavn for ophavsmændene, og samtidig beskytter det naturligvis forbrugernes legitime interesser.
Med dette ændringsforslag, som blev vedtaget af udvalget, har man sat en stopper for den meget omfattende handel med uautoriserede kopier mellem brugerne af internetsteder som Napster, og med dette ændringsforslag bliver det ikke længere muligt at betegne handel med uautoriserede værker mellem Napsters brugere som reproduktion til privat brug. Dette er efter min mening et fremskridt i forhold til den fælles holdnings tekst.
Hvad det andet aspekt angår, nemlig teknisk reproduktion, er jeg af den opfattelse, at den ligevægt, man er nået frem til i den fælles holdning, er mere end tilstrækkelig til at beskytte både rettighedshaverne og forbrugerne. Selv om de har det prisværdige formål at forbedre ophavsrettens beskyttelse, kan alle de ændringsforslag, der blev stillet om dette emne - nemlig artikel 5, stk. 1 - ikke godkendes, også fordi de vedfører gennemførelsen og ikke reguleringen, som dette direktiv netop drejer sig om. Desuden tager disse ændringsforslag sigte på indførelsen af et dobbelt autorisationssystem for værker på Internettet, det vil sige én autorisation for hosting og en anden for caching, hvilket gør netadministrationen meget tung.
Med vedtagelsen i Retsudvalget har vi således set, at det, når alt kommer til alt, er muligt at nå til en bred enighed, vedtage direktivet og forbedre den fælles holdning på en måde, der ikke giver risiko for en lang og anstrengende forligsprocedure. Og alt dette efter tre års debat, polemik og diskussion. Europa-Parlamentet bør efter min mening benytte sig af denne lejlighed. Hvis Parlamentet i morgen støtter det forslag, man blev enig om i Retsudvalget, og vedtager de ændringsforslag, der er resultatet af et bredt kompromis mellem mange politiske grupper, kan vi nemlig langt om længe vedtage dette direktiv. Dette vil ikke blot være nyttigt for Den Europæiske Union, som har ventet længe på, at der skulle komme en lovgivning på dette område, men også og ikke mindst for rettighedshaverne. Med det direktiv, der vedtages, er det nemlig ikke blot de stadig omstridte undtagelser, som træder i kraft, men også og ikke mindst den bestemmelse, der er taget højde for i artikel 2, hvor der med hensyn til princippet om værkets anvendelse i den nye digitale sammenhæng kræves en autorisation fra rettighedshaverne.
Af alle disse grunde tror og håber jeg, at det i morgen endelig vil være muligt at vedtage direktivets tekst.

Medina Ortega
Hr. formand, før jeg begynder mit indlæg, må jeg indrømme, at jeg har en dobbelt interesse i dette emne. På den ene side har jeg selv ophavsret, da jeg har skrevet nogle bøger og skrifter, og på den anden side er jeg medlem af internetstiftelsen, som har flere tro støtter i Europa-Parlamentet.
Dagen i dag falder sammen med en meget vigtig begivenhed i informationssamfundet set ud fra ophavsrettens synspunkt, og det er appeldommen i Napster-sagen fra Domstolen i San Francisco, som bringer os nærmere det øjeblik, hvor vi endelig får en løsning på det besværlige spørgsmål om anvendelse af Nettet til krænkelse af ophavsretten. Dommen fra appeldomstolen i San Francisco anerkender ophavsretten og fastsætter en række beskyttelsesforanstaltninger for ophavsretten i USA.
Den udfordring, vi står over for, er at opnå, at også Europa fastsætter et system, hvorefter ophavsretten kan sikres, for hvis vi ikke gør det, så risikerer vi, at man via installationer i Europa krænker de effektive beskyttelsesforanstaltninger, som man for indeværende er ved at vedtage i USA i medfør af millenniumloven, som har været gældende i lidt over to år. Vi sakker agterud i forhold til USA, og i den henseende er jeg enig med ordføreren i, at det er hensigtsmæssigt hurtigt at komme videre med dette direktiv.
Og når det skal gøres, vil Den Socialdemokratiske Gruppe sikre, at vi ikke smider barnet ud med badevandet. Vi har stillet to ændringsforslag, som vi mener er meget vigtige.
For det første ændringsforslaget om det, der hedder privatkopiering. Privatkopiering, som var en traditionel rettighed hos enhver person, som fik en intellektuel rettighed, en ophavsret, skal i informationssamfundet underkastes meget strenge krav, eftersom det er så let at reproducere værket. Dette ændringsforslag støtter, at den private kopi anvendes til personlig brug af den, der laver den. For i modsat fald risikerer vi, når det nu er så let at reproducere værket, at man kan tage mange kopier til privat brug for andre personer end den, der laver reproduktionen.
Og for det andet er et andet temmelig vigtigt ændringsforslag det, der drejer sig om reproduktionens overgangs- og tillægsaspekt. Hvis det som følge af de processer, som informationssamfundet fastsætter, er nødvendigt at lave en overgangs- og tillægskopi, så bør det sikres, at det drejer sig om et virkeligt overgangsaspekt. Det, der ikke kan være rigtigt, er, at vi opretter store biblioteker med ophavsret, således at den person, som har brugt denne ejendom, på et givent tidspunkt kan disponere over den, som vedkommende ønsker. Vi mener, at ophobningen af overgangs- og tillægskrav er en vigtig betingelse for at opretholde ophavsretten.
Jeg håber, at de forskellige politiske grupper ved afstemningen i morgen kan blive enige om at tilbyde nogle alternativer, som virkelig kan garantere beskyttelse af ophavsretten i informationssamfundet, eftersom der sandsynligvis om nogle år ikke eksisterer nogen anden ophavsret end den, der færdes gennem de store kommunikationsnet.

Manders
Hr. formand, for det første vil jeg gerne lykønske hr. Boselli med den måde, han har behandlet dette emne på. Det var en opgave, hvor han skulle være meget forsigtig, og jeg mener, at det med kompromisforslagene er lykkedes ham at finde en bedre balance. Jeg mener endvidere, og det skal Parlamentet måske se nærmere på, at det er det emne, som har været genstand for mest lobby, som jeg har været ude for i min korte tid som parlamentsmedlem. Når jeg så hører, at der er mere end 300 lobbyister på denne betænkning, og det er en halv lobbyist pr. parlamentsmedlem, så skal vi måske sætte spørgsmålstegn ved det.
Det vil være godt, hvis den fælles holdning vedtages i morgen sammen med hr. Bosellis kompromisændringsforslag. For De Liberale er der en række forskelle, men jeg har forstået, at vi i hvert fald står fælles bag det, og det er godt. Derudover er der en række sager, som i mellemtiden er blevet nævnt af hr. Boselli og hr. Medina. Jeg er ikke overbevist om, at kompromisændringsforslaget om privatkopiering er tilstrækkeligt, for jeg læser stadigvæk kopier - og jeg har som advokat længe haft intellektuel ejendomsret i min praksis - jeg tror ikke rigtigt på, at det ikke mere er muligt, at en studerende laver en kopi til alle sine medstuderende, som alle de studerende så må bruge privat. Det tvivler jeg på, for jeg mener, at ulovlig kopiering hermed vil fortsætte i vidt omfang. Derfor er jeg tilhænger af at begrænse privatforbruget.
Desuden sætter jeg spørgsmålstegn ved de tekniske foranstaltninger, som medlemsstaterne kan indføre. Jeg er bange for, at det indre marked herved forstyrres, og at Domstolen i sidste ende på ny må ordne sagen på grundlag af principperne om det indre marked.
Sådan som det ser ud nu, har jeg stadigvæk problemer med caching. Jeg mener, at det kun har noget at gøre med direktivet om elektronisk handel, så jeg håber, at kommissæren undersøger det på ny.
Endelig håber jeg i hvert fald på vegne af Den Liberale Gruppe, at der findes en ligevægtig og fair balance i dette direktiv for alle markedets parter og alle involverede parter, og jeg mener, at digital kopiering skal betragtes som en mulighed og ikke som en trussel.

Echerer
Hr. formand, min tak gælder alle de kære kolleger, som har arbejdet konstruktivt med, i første række Kommissionen og ordføreren, hr. Boselli. Der er stadig mange problemer, mange interessekonflikter, som fortsat ikke er løst. De kulturelle traditioner kan man ikke så let harmonisere. Et kompromis vil ikke gøre nogen virkelig lykkelig, og Europa-Parlamentet er heller ikke nogen lykkebringende fe. Man taler om en afbalanceret fælles holdning. Balance mellem hvem: mellem ophavsmænd og offentlig interesse?
I første række - det er min mening og De Grønnes mening - skal ophavsmanden styrkes i loven om ophavsret. Ophavsretloven skal tjene hans interesser. Hans stilling skal styrkes til de fremtidige aftaleforhandlinger. Mit ansvar som kulturpolitiker er for det første at muliggøre og sikre dette eksistensgrundlag for ophavsmænd, og for det andet - og det skal ikke forstås i den rækkefølge, men forstås som ligeværdige - at garantere offentligheden ikke kun free access, men også at sørge for, at offentligheden får stillet kvalitativt værdifulde indhold i hele deres mangfoldighed til rådighed.
Vi er modstandere af en forlængelse af undtagelseslisten, og eventuelt kan vi måske for nogle punkters vedkommende, som endnu er omstridte, finde en løsning partierne imellem, for vi er også interesseret i at finde en lykkelig løsning, som vi alle kan leve med. Jeg vil gerne gøre Dem opmærksom på, at De Grønne har indskrænket sig til ændringsforslag, som udelukkende beskæftiger sig med ophavsmændene - det er de to forslag 34 og 36 - måske siger De til mig, at det er at foregribe fremtidige aftaler.
Jeg vil allerede nu tillade mig at svare, at der er rigtig mange foregribelser i betragtningerne, som ikke er til fordel for ophavsmændene, men for andre interesserede parter. Og da også Napster allerede er blevet nævnt, vil jeg sige, at Europa burde tale om, hvorvidt det vil have et miniformat af Napster, en europæisk Napster, og så ville en diskussion omkring det runde bord mellem skabere, producenter, ophavsmænd og forbrugere være ønskelig. Men jeg vil ikke have, at Napster på grund af en svækket ophavsret, på grund af en upræcis formulering finder vej til Europa, ganske enkelt bliver indsluset i Europa. Også det er en mulighed, som vi burde diskutere. Præcis på samme måde vil vi i fremtiden også - og det vil forhåbentlig snart ske - i fællesskab tale om de organer, der kollektivt forvalter rettighederne, og også i fællesskab diskutere en mulighed for ophavsaftaleret.

Fraisse
Hr. formand, kære kolleger, efter at have overvejet direktivet om ophavsret og en harmonisering, der først og fremmest går ud på en liste med undtagelser, kommer jeg til det resultat, at man simpelthen har accepteret at forblive i forvirringen for at få tid til at overveje spørgsmålet.
Forvirringen skyldes, at der findes tre interessegrupper i dette direktiv, nemlig forfattere og kunstnere, forbrugere, som også er brugere, og producenter og ledere. Producenter og ledere forsøger at placere sig mellem de to andre grupper, og jeg har på fornemmelsen, at direktivet allerede findes i kraft af listen med undtagelser, hvortil Retsudvalget lige har tilføjet en mere - der er ret problematisk - med hensyn til radioudsendelser. Jeg har på fornemmelsen, at man tilgodeser forbrugeren. Men hvad er det, han skal forbruge? Hvad har vi om ganske kort tid at forbruge, hvis vi ikke beskytter og forsvarer kunsten. Det er det spørgsmål, man må stille sig.
Nu er det sådan, at jeg ved siden af arbejdet i Parlamentet også er forfatter og bruger af biblioteker og forskningssteder. I begge disse tilfælde er der brug for et antal regler, der skal beskytte og yde sikkerhed - og ikke usikkerhed - hvis der skal produceres noget. Hvis jeg skal se sagen fra forbrugerens synsvinkel, er jeg overrasket over, at Parlamentet, som ellers forsvarer markederne i Europa, i virkeligheden er så dårlig til at forsvare produktionen på dette marked, fordi man med denne undtagelsesliste nægter at betale for varerne - man vil have dem gratis. De må indrømme, at det er overraskende.
Man tænker heller ikke på produktionsbetingelserne i forbindelse med varen, men der er brug for kunstnere og forfattere til at producere. Når der ikke er flere kunstnere og forfattere, ved jeg ikke, hvad man så vil sælge, og hvad man vil forbruge, men det vil i hvert fald ikke se godt ud for markedernes Europa. Dette var med hensyn til markederne.
Hvis man nu går i detaljer med direktivet, finder man ud af, at når man f.eks. siger "arkiverne har været tilgængelige i en time", betyder dette, at det, der vises på tv, er arkiver. Når man er historisk interesseret, undres man over at høre arkiver omtalt på denne måde. Hvad skal man gøre, når dette er arkiver, eller når en privat kopi mangfoldiggøres? Hvad skal vi gøre for at sikre, at kulturen, der er kulturel mangfoldighed og ikke blot arv, museer eller en liste, som man finder på steder, der rent faktisk hører ind under arkiver og museumsteknik, forbliver levende kunst? I denne forbindelse må man - hvad enten man vil eller ej - støtte kunsten. Og for at hjælpe kunsten må vi støtte ophavsretten og ikke kritisere og angribe den. Dette synspunkt vil min gruppe forsøge at forsvare ved den kommende afstemning.

Abitbol
Hr. formand, betænkningen om ophavsrettigheder og informationssamfundet - eller det såkaldte informationssamfund - er et klart eksempel på et voksende sygdomstegn i et fællesskab, hvor den eneste drivkraft i virkeligheden er gennemførelsen af et marked, hvor intet produkt, ingen vare og ingen tjeneste må være undtaget.
Selv om dette system medfører åbenlyse ødelæggelser, fordi harmonisering betyder en ringere beskyttelse end den beskyttelse, staterne kan yde, selv om disse ødelæggelser er åbenbare - jeg giver ingen eksempler - foreslår Kommissionen og Rådet nu - som fru Fraisse meget godt udtrykte det - at hele kulturområdet omdannes til varer. Med informationssamfundet som undskyldning, som de finansielle markeder selv i øvrigt er i færd med at relativisere - der er løbet meget vand i informationssamfundets å i de seneste tre år - vil direktivet og den fælles holdning, som Retsudvalget foreslår os at vedtage, omfatte den samlede europæiske kunst og alle kunstnere blandet sammen under WTO's regler om navnlig international handel, der i dette tilfælde er omdøbt WIPO.
Det er fuldstændigt paradoksalt, at institutionerne i EU i bund og grund er ved at udvikle sig til en villig tjener for en globalisering uden kontrol og samvittighed.
Derfor tror jeg, at mange her i Parlamentet vil forsøge at bremse denne proces, der tømmer de europæiske idéer for indhold og betydning. Jeg håber, at Retsudvalgets ændringsforslag forkastes, fordi de - som fru Fraisse netop meget rigtigt sagde - bryder med Parlamentets hidtidige traditioner for at forsvare mangfoldigheden i den europæiske kulturproduktion og den særlige - eller ekstraordinære - rolle, som forfattere og kunstnere har i det europæiske samfund.
Informationssamfundet er blot en lokkemad, som anvendes med elskværdighed i et forsøg på at afskaffe den ældste og ædleste ret, nemlig ejendomsretten.

Krarup
Hr. formand, al ophavsret består i en afvejning af to interesser, på den ene side ophavsmændenes, producenternes og produktionssystemernes interesse, og på den anden side brugernes interesse. Man kunne sige, at brugernes interesse er en samfundsmæssig interesse i, at både viden og kulturelle udtryk spredes frem for at undertrykkes og underordnes pengeinteresser. Selvfølgelig skal og bør skaberne og ophavsmændene sikres et rimeligt økonomisk udbytte, men jeg kan sige, at for mig og for Folkebevægelsen, som jeg repræsenterer, er der to afgørende hovedpunkter. Det ene er at sikre almenhedens, brugernes interesse i at kunne anvende såvel viden som kultur. I Danmark, det land jeg kommer fra, har vi en meget veludviklet tradition for folkeoplysning, den må ikke forstyrres. Det andet punkt er, at de håndhævelses- og sanktionssystemer, som er udviklet og praktiseres i de forskellige retskulturer i de forskellige lande heller ikke må forstyrres. Vi har hos os et særligt system, og jeg tror heller ikke, at det forstyrres i væsentlig grad.
Jeg kan sige, at jeg sjældent har været ude for en så intensiv lobbyaktivitet som i forbindelse med dette forslag, og det er jo ikke sært. Der er milliarder af kroner og euro i systemet i en sektor, som på producentsiden først og fremmest er domineret af den amerikanske underholdningsindustri, men det er jo ikke den, vi først og fremmest skal interessere os for. Dertil kan jeg så føje, at ophavsret jo hører til de mest komplicerede dele af den juridiske verden, og inden for ophavsretten er det digitale nærmest uforståeligt. Jeg kan ikke forestille mig, at mere end højst nogle få procent af denne forsamling overhovedet har en forestilling om, hvad problemerne egentlig dækker. På denne baggrund er det egentlig interessant og bemærkelsesværdigt, at forslaget er blevet så afbalanceret, at jeg vil anbefale min gruppe at stemme for.

Harbour
Hr. formand, som første taler fra min gruppe vil jeg gerne på vegne af alle mine kolleger, der arbejder tæt sammen med ordføreren, hylde ham. Vi bifalder den robuste måde, hvorpå han har forsvaret balancen i dette direktiv. Som ordføreren nævnte tidligere, er jeg sikker på, at vi med kompromisændringsforslagene - det sæt af ændringsforslag, der blev vedtaget af vores udvalg - vil få det rette direktiv til rette tid.
Der er ingen, der påstår, at det er perfekt. Det er vigtigt at understrege dette. Der har været betydelige vanskeligheder med at forene nationale traditioner og undtagelser. Der er lande, som f.eks. har afgifter på optagelsesmedier. Vi har bevaret målet i dette direktiv, for vi ønsker frem for alt at tilskynde nye kreative kunstnere til at udnytte denne nye teknologi.
Dette er et mulighedsskabende og befriende direktiv. Det giver kunstnerne forsikringen om, at de vil blive i stand til at skabe deres værker og få en rimelig belønning for det. På samme måde forventer forbrugerne på balancesiden, at deres eksisterende rettigheder til at kunne lave private kopier, til at kunne bruge biblioteksfaciliteter, til, hvis de er ugunstigt stillede, hvis de er blinde eller handicappede, at have adgang til nye former for medier også vil blive sikret. Vi har fået en rigtig balance her.
Det andet punkt, kolleger, er, at vi ikke er arrogante nok i Udvalget om Retlige Anliggender til at påstå over for Dem, at dette er her for at blive. Vi har foreslået og henstiller meget stærkt til Dem, at dette direktiv vil blive revideret om halvandet år. I en verden i meget stærk bevægelse må vi påtage os ansvaret for vores arbejde, men være forberedt på at ændre det i overensstemmelse med, hvad der foregår i en helt ny verden. Det er en meget vigtig bestemmelse. Vi har styrket revisionsbestemmelserne. Vi foreslår en meget hurtig revisionstid, og det viser, at Udvalget om Retlige Anliggender har indtaget en meget ansvarlig holdning til dette direktiv. Vi ønsker nu at få det omsat snarest muligt.
Hvorfor ønsker vi det omsat snarest muligt? Det gør vi, fordi et meget vigtigt element i denne hurtige omsætning er, at Den Europæiske Union vil være i stand til at tilslutte sig Verdensorganisationen for Intellektuel Ejendomsret, WIPO's traktat, og det vil give alle de involverede kunstnere en meget betydelig global beskyttelse. Det er virkelig en pris, der er værd at få og værd at få så hurtigt som muligt.

Rothley
Hr. formand, mange tak, fordi De giver mig ordet, selv om jeg endnu ikke har skrevet nogen bog, og selv om jeg ikke har læst ret mange! Beskyttelsen af intellektuel ejendomsret har altid været magtpåliggende for Den Europæiske Union, Europa-Parlamentet, fordi vi ved, at alene denne beskyttelse sikrer, at vi har kultur, at der blomstrer kultur, og at der finder en rentabel produktion sted. Det kunne altså have været en stjernestund for Europa-Parlamentet. Det er det ikke! Vi oplever for første gang, at beskyttelsen af intellektuel ejendomsret svækkes. Med Europa-Parlamentets godkendelse! Vi oplever, at Europa-Parlamentet kun har ét mål tilbage: ingen forligsprocedure! Efter 18 måneders behandling i Rådet siges der til os: Nu skal det gå rigtig hurtigt. Efter 18 måneders behandling i Rådet! Og så siger Rådet "enstemmigt", selv om det kunne have besluttet med flertal, og så er balancen der, som der så ofte tales om. Og så opfordres Parlamentet til ikke mere at ændre noget ved det. Så bliver Parlamentet overflødigt!
Jeg har heller aldrig før oplevet, at parlamentsmedlemmer er blevet sat så stærkt under pres fra deres regeringer eller partier. Men hvis Rådet og regeringerne er på begge sider, både i Rådet og i Parlamentet, så behøver vi ikke Parlamentet. Parlamentet har sit eget ansvar, og det skal det leve op til. Den fælles holdning har svækket forfatternes rettigheder dramatisk. Jeg står på forfatternes side og vil gerne bede Parlamentet om i det mindste at genoprette disse rettigheder nogenlunde.

Thors
Ærede hr. formand, ærede hr. kommissær, jeg tror, at mange blev meget urolige, da hr. Harbour efterlyste en kontrol af direktivet inden 18 måneder. Skal vi så igen have alt dette tilbage? Det kommer nok til at gå lige hurtigt nok.
Kære venner, alt det, der kan siges om direktivet, er allerede blevet sagt. Derfor er det lidt svært at tage ordet nu. Jeg vil dog gerne udtrykke min hjertelige tak til vores vidunderlige ordfører. Jeg vil også sige, at Den Liberale Gruppes officielle linje under førstebehandlingen var mere afbalanceret end flertallets i Parlamentet. Derfor synes vi også, at den fælles holdning til væsentlige punkter skal ændres. Under førstebehandlingen var vi bekymrede over, at Parlamentets flertal satte Internettets funktion på spil - at man skulle skabe et system, som desuden gjorde det uattraktivt at lægge materiale på Internettet i Europa.
I disse dage offentliggøres på Internettet - dels i tidsskriftet Nature, dels i tidsskriftet Science - resultatet af Human Genom Project. Via Nature kan alle få adgang til materialet, men via Science kan man kun få adgang til det ved at betale 3 millioner kroner. Dette er jo beskyttelse af ophavsretten. Men er dette at fremme udbredelsen af forskning og viden? Hvor findes den rette balance? Det synes jeg, vi skal tænke over, når vi tager stilling til direktivet. Jeg vil desuden endnu en gang påpege, at vores gruppes officielle holdning nu er at have så få ændringsforslag som muligt. Den fælles holdning er et skrøbeligt kompromis, som man ikke skal ændre, for så kan det måske ikke lade sig gøre at underskrive WIPO-aftalen, hvilket jo er det vigtigste.

MacCormick
Hr. formand, det er et stort privilegium at deltage i denne vigtige debat. Jeg er lidt ked af, at tonen i debatten i nogen grad har været negativ og forbeholden. Vi må huske på, at de nye kommunikationsmedier rent faktisk har frigjort samspillet mellem mennesker og idéer og mellem mennesker som sådan. Det giver naturligvis anledning til en rimelig grad af bekymring med hensyn til beskyttelsen af legitime ophavsrettigheder i denne tidsalder. En imødekommelse af disse bekymringer må ikke resultere i, at man står i vejen for, at den almindelige borger, forskeren eller videnskabsmanden kan få adgang til og anvende materialer, der er ophavsretbeskyttede.
Balancen mellem producent- og forbrugerinteresser er blevet understreget i denne debat, og det er den balance, som vi må forsøge at nå frem til. Hvis vi i Unionen skulle nå frem til den forkerte balance, ville det i alvorlig grad hæmme den demokratiske åbenhed i diskussionen, som Internettet og beslægtede medier giver mulighed for. Hvis der f.eks. bliver lagt urimelige begrænsninger på biblioteker, vil studerende, forskere og videnskabsmænd komme til at lide under det. Bibliotekslåneordningen kunne blive et tilfældigt offer for udviklingen.
Det direktivforslag, der er blevet forelagt os, henviser i artikel 5, stk. 5, kritisk til de veletablerede begrænsninger af fair praksis, der er nedfældet i Bern-konventionen. I henhold til denne vil medlemsstaterne kunne skabe lovregulerede begrænsninger af ophavsretinteresser til fordel for handicappede, private forbrugere, offentlige biblioteker og museer og en række andre. Det er tilladt. Medlemsstaterne vil alligevel ikke blive tvunget til at gøre det. Det vil være op til en lokal vurdering foretaget i henhold til subsidiaritetsprincippet.
Jeg er selv forfatter og giver ikke efter for nogen, når det gælder om at opretholde forfatteres og udøvende kunstneres rettigheder - jeg tilføjer med vilje "udøvende kunstnere" - til rimelig anerkendelse og honorering, men disse værdier vil blive misbrugt, hvis de bliver brugt som grundlag, eller hvis de lægger hindringer i vejen for rimelige begrænsninger af de kommercielle ophavsretinteresser, og jeg understreger "de kommercielle interesser", som vi bør adskille fra forfatterens moralske rettigheder, som udtrykkeligt er udelukket fra dette direktiv. Som andre er jeg begejstret over hr. Bosellis arbejde, og jeg håber, at vi vil vedtage dette med relativt få ændringer.

Alavanos
Hr. formand, i mit land har der, inden vi nåede til informationssamfundet, hersket en tradition med forfærdelig omgåelse af og mangel på beskyttelse af ophavsretten. Så meget desto mere med de nye teknologier sætter kunstnerne nu deres lid til EU for at få en fælles behandling af problemet. Der findes naturligvis mange modstridende punkter, pression fra mange sider og problematikker, der støder sammen, og vi har, når vi ser bort fra lobbyvirksomheden, fået en ny synsvinkel på kunstnerne og brugerne af deres værker, og derfor synes jeg, at det er et sandt tryllekunstnerarbejde, som hr. Boselli og Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked har påtaget sig. Efter min mening har de arbejdet på at forbedre Rådets fælles holdning betydeligt, idet den var utilstrækkelig med hensyn til ophavsret. Det er især vigtigt, at vi begrænser undtagelserne, og jeg synes, at det ændringsforslag, som Udvalget om Retlige Anliggender fremsætter, er meget forsigtigt, og at det burde være mere aggressivt. Vi bør også tænke på biblioteker og arkiver, så vi ikke fremkommer med forskellige ændringsforslag, der omgår respekten for ophavsretten.

Crowley
Hr. formand, jeg vil også gerne lykønske ordføreren for hans salomoniske visdom, hans englelige tålmodighed og en fasthed som min egen. Dette spørgsmål, som er vanskeligt, og som har været en meget vanskelig opgave for os alle i Udvalget om Retlige Anliggender, har i særdeleshed givet anledning til en række konflikter, hvoriblandt den mest nævnte her i Parlamentet er konflikten mellem indehaverne af ophavsrettigheder og forbrugerne. Der er mange, der mener, at disse to forskellige gruppers interesser ikke kan forenes. Efter min mening vil vi med den nuværende tekst have mulighed for at forlige disse to parter og fastsætte en række grundlæggende principper, som vil kunne efterlignes i andre dele af verden.
Disse principper omfatter for det første honorering af dem, der er berettiget til honorering for kreativt arbejde og for nye idéer. For det andet omfatter de retten til adgang til dette kreative arbejde, for det tredje omfatter de bibliotekers og andre institutioners og navnlig uddannelsesinstitutioners rettigheder til at gøre brug af dette arbejde i forskningsøjemed og for det fjerde indførelsen af en række undtagelser fra ophavsretslovgivningen for at sikre, at handicappede ikke bliver forskelsbehandlet i urimelig grad, og for at sikre, at uddannelsesinstitutioner kan fortsætte. Det er ikke nogen nem opgave. Vi har alle en ret, ja, og et ansvar, når det gælder om at sikre, at vi kan opretholde den bedst mulige balance for alle inden for de grundlæggende principper for forbrugerrettigheder og -beskyttelse såvel som honorering af kunstnerne.

Fourtou
Hr. formand, først og fremmest vil jeg også lykønske ordføreren for hans vilje til at udarbejde en velafbalanceret tekst om et emne, der har været til debat i mere end tre år. Hans opgave blev ikke nemmere af, at Rådet ikke accepterede Europa-Parlamentets ændringsforslag fra førstebehandlingen.
Det er sagt, at formålet med det nye direktiv er at tilpasse den nuværende lovgivning til nye teknologier, alt imens man overholder de internationale traktater, der blev vedtaget i 1996. Der findes et juridisk tomrum med hensyn til beskyttelse af ophavsrettighederne i den digitale tidsalder. Internettet er et fantastisk redskab, men det må ikke udvikle sig til en lovløs zone. Der står vigtige kulturelle og økonomiske aspekter på spil, og da Internettet udvikler sig med en imponerende hastighed, må man udarbejde nogle retlige rammer i Europa i lighed med dem, der blev vedtaget i USA for allerede to år siden.
Det haster navnlig, for dette direktiv er et afgørende element i bekæmpelsen af piratkopiering - en kamp, der ligger mig særligt på sinde - og piratkopiering er en sand plage for informationssamfundet. Dette er endnu mere åbenlyst i det digitale miljø, fordi kopierne er og forbliver af samme kvalitet som originalen. Privatkopiering er en ret, som forbrugeren får. Til gengæld får indehaverne af rettighederne naturligvis en kompensation som i en almindelig handel. For at sikre sig at privatkopiering nu også forbliver privat, skal lovgivningen formuleres tilstrækkeligt restriktivt, og der må ikke være uklarheder i udarbejdelsen af definitionen. Desuden går jeg ind for en restriktiv definition af privatkopiering.
For at beskytte værkerne mod ulovlige kopier skal indehaverne af rettighederne have mulighed for at anvende teknisk beskyttelse. Derfor må man bekæmpe de såkaldte hackers og gøre det strafbart at tilbyde offentligheden midler til at bryde disse beskyttelsesforanstaltninger og således anspore til at lave piratkopier af ophavsretbeskyttede værker.
Disse nye rammer, der er i konstant ændring, medfører mange spørgsmål og stor bekymring. Med direktivet skal findes en balance mellem forbrugernes og ophavsretindehavernes interesser. Direktivet prøver - forgæves - at besvare disse spørgsmål så hurtigt som muligt.
Direktivets vedtagelse om to år vil give os mulighed for at fastsætte dets mangler i forbindelse med den bemærkelsesværdige udvikling i informationssamfundet.

Marinho
Hr. formand, "høsten er ikke slut, før kurvene er vasket af", plejer man at sige dér, hvor jeg kommer fra, hvilket betyder, at forfatterne og kunstnerne kan håbe på, at der kommer et bevidsthedsryk her i Parlamentet, enten i dag eller i morgen. Vi mener nemlig, hr. formand, at der kan findes en mellemvej mellem den demokratisering af viden, som de nye teknologier gør mulig, og som Internettet bringer inden for vores rækkevidde med blot et enkelt museklik, og videreførelsen af den kunstneriske skaben, der sygner hen af mangel på næring, når dens værdi ikke modsvares af en rimelig honorering.
Da det her faktisk drejer sig om en samfundsdebat, kan vi ikke tolerere virtuelle modsætninger, der dækker over demagogiske holdninger og kapitalinteresser. Lad os ikke være naive, hr. formand. Kunstnerisk skaben og udbredelse heraf er økonomiske værdier og har altid været det, hvilket netop danner grundlaget for den intellektuelle ejendomsret og formidlernes rettigheder. Desværre er Kommissionens forslag og Rådets fælles holdning udtryk for en kritisabel grad af letfærdighed. I forbrugerfrihedens navn sættes kunstforbruget op mod den kunstneriske skaben, ligesom man opstiller den kreative frihed som forhindring for, at borgerne kan opnå viden og kulturel berigelse. De nye kommunikationsteknologier er ikke de intellektuelles og kunstnernes modstandere, men man kan ikke i den kybernetiske verden, som vi lever i, påstå, at det at beskytte den svageste, nemlig forfatteren, er ensbetydende med at beskytte monopolet. Vi må ikke i forbrugerrettighedernes navn ofre ophavsretten, og vi må frem for alt ikke acceptere - og det er denne teksts ursynd - at den kunstneriske skaben sættes op imod teknologien.
Hr. formand, trods mange anstrengelser og visse fremskridt, som ordføreren har sørget for, og som vi meget bifalder, er der endnu ingen tekst, der harmoniserer kulturaktivitetens tre grundlæggende friheder: friheden til at skabe, friheden til at kommunikere og friheden til at forbruge. Hvis vi ikke hurtigt finder ud af det, vil Europa miste nogle af sine væsentlige værdier. Og vores sprog, hr. formand, vil ikke skulle bruges til ret meget, hvis der på teknologiens alter kun kommer til at ligge asken tilbage af den identitet, der skiller europæerne ud fra verden.

De Clercq
Hr. formand, indledningsvis vil jeg gerne takke kollegerne fra de forskellige grupper for de nødvendige 32 underskrifter, som har givet mig mulighed for at stille en række ændringsforslag på plenarmødet. Jeg er overbevist om, at vi på en række meget vigtige punkter må falde tilbage på Parlamentets holdning under førstebehandlingen, som vi vedtog for nøjagtigt to år siden med et meget stort flertal. Det vedrører især begrænsningen af privatkopiering, klare regler for onlineopbevaring af oplysninger, så internetudbydernes ansvar i overensstemmelse med direktivet om elektronisk handel er bedre beskrevet, og medlemsstaternes mulighed for at indføre teknologiske beskyttelsesforanstaltninger uden at forstyrre det indre marked.
Hvorfor forsvarer jeg denne holdning? For det første af principielle grunde. Er der noget vigtigere end beskyttelse af privat ejendom? Er der noget mere personligt end produktet af det menneskelige talent, udviklingen af noget fornyende? Parlamentet har hele tiden været beskytter af det europæiske kulturelle arvegods, og det skal det fortsat være, også i den digitale periode. Hvis vi ikke begrænser den hæmningsløse kopiering, er der ikke noget at kopiere i fremtiden. Uden beskyttelse er der intet incitament til mere kreativitet og kunstnerisk innovation.
Denne debat rækker længere end det rent principielle. Kopiering går endvidere ud over beskæftigelsen. I øjeblikket vurderer man tabet af arbejdspladser i EU på grund af kopiering af cd'er til 100.000. Staten mister også indtægter. Alene i Belgien, som jeg har et godt kendskab til, går staten herved glip af momsindtægter på 1 milliard francs, men det gælder for alle skatter. Vi skal gøre os klart, hvad det er, vi sætter på spil. Jeg tilslutter mig det, hr. Rothley sagde. Jeg mener altså, at der er grund nok til at støtte de ændringsforslag, som jeg har stillet sammen med mange af kollegerne. På forhånd tak.

Cederschiöld
Hr. formand, kære parlamentsmedlemmer, dette direktiv har stor betydning for væksten og konkurrenceevnen i Europa, men det er nødvendigt, at direktivets udformning ikke komplicerer og fordyrer brugen af Internet. Hvis vi lægger store afgifter på e-handel og øger omkostningerne til opkobling, vil Europa ikke blive verdens mest konkurrencedygtige økonomi om 10 år - det mål, som jo blev fastlagt i Lissabon.
Hvis vi i Parlamentet skal styrke tilliden til os som europæiske lovgivere, skal den europæiske lovgivning hænge sammen. E-handelsdirektivet og dette direktiv skal være på linje med hinanden. Derfor skal vi ikke ændre artikel 5, stk. 1, eller betragtning 33 - ophavsretten skal ikke være en patentret på grund af den nye teknologi.
Vores velvilje over for ophavsretindehaverne må ikke medføre, at vi skaber regler, der begrænser ytringsfriheden eller lægger bånd på den frie informationsstrøm. Tremmerne, der skal sikre en udenforståendes server, skal placeres meget højt.
Hvis man skal overvåge alt, hvad der passerer gennem serveren hvert sekund, mister vi baggrunden for det, som har gjort Internet vellykket, og som har øget produktiviteten i lande med omfattende brug af Internet, nemlig at alle kan være med og udveksle viden. Jeg beder jer derfor om at støtte ændringsforslag 4.
Vores ophavsretlovgivning skal baseres på værket og den erstatningsberettigede kunstner, ikke på den tekniske udformning. Tv-kanaler skal selv vælge, hvordan de tilrettelægger deres programmer og den musik, de ønsker at spille. Der er brug for copyright for udsendelser i æteren til lagring i elektroniske netværk, for ellers kan de store pladeselskaber styre radio- og tv-selskabernes musikudbud. Støt derfor ændringsforslag 31 og 32!
Ophavsretten er ikke absolut, der er behov for undtagelser. Derfor håber jeg, at Parlamentet forsvarer undtagelsen for biblioteker og for handicappede, således at vi ikke afskærer mennesker fra informationer, da det underminerer demokratiet.
Til sidst vil jeg gerne sige, at vi har en WIPO-position at forsvare, og at vi skal stemme konsekvent. Jeg ser frem til en positiv beslutning, for i så fald tager vi et internationalt ansvar.

Berger
Hr. formand, hvis vi allerede under andenbehandlingen af ophavsretten her og der kæmper for forbedringer af den fælles holdning, bør vi ikke tabe af syne, at vi uafhængigt af morgendagens afstemningsresultat eller resultatet af en forligsprocedure dels har opnået meget lidt, dels har opnået rigtig meget. Lidt, fordi graden af harmonisering af ophavsretten i Den Europæiske Union ikke vil være særlig høj, væsentlig lavere end på mange langt mindre betydningsfulde områder. De nationale traditioner er her ganske enkelt for forskellige og alle parters interesser for mangfoldige og modsætningsfyldte. Med denne udgangsposition for øje er der dog nået meget allerede, hvis direktivet som affattet i den fælles holdning eller endnu bedre gennem ændringer, som vi vedtager i morgen, kan forbedres yderligere og også snart kan træde i kraft.
Vi har nu i det mindste nogle centrale begreber, som vil blive defineret samlet. Stor usikkerhed om de juridiske rammebetingelser vil ikke længere stå i vejen for informationssamfundets fulde udvikling, og ophavsmændene og deres agenturer har fået instrumenter til beskyttelse af deres interesser i hænderne. Især de tekniske beskyttelsesmuligheder udvikler sig også hastigt her. Men samtidig skal vi netop i den kulturelle mangfoldigheds interesse også garantere den brede offentligheds adgang. Hertil hører sikkert, at forbrugeren ikke kriminaliseres eller flere gange anmodes om betaling. Hertil hører også, at den kulturelle arv, som f.eks. er lagret i fjernsynsarkiver, kan åbnes, og at biblioteker også kan løse deres værdifulde opgaver i onlineverdenen.
Jeg ser ligesom andre kolleger, at afstemningsresultatet i Retsudvalget har forskubbet den ofte fremhævede ligevægt noget til fordel for undtagelsesbestemmelserne, og jeg håber derfor, at i det mindste nogle af de ændringsforslag, som min gruppe har indgivet, vil blive vedtaget.

Graça Moura
Hr. formand, som forfatter og medlem af det portugisiske forfatterforbund har jeg en personlig interesse i en sag, hvor også selve den europæiske opbygnings kulturelle dimension står på spil. Det giver ikke mening, at Europa proklamerer, at dets kulturelle og sproglige mangfoldighed indeholder en særlig værdi, og samtidig tømmer den for betydning. Jeg kender ikke en eneste forfatter i Europa, der er enig i det kompromisforslag, der er fremlagt om privat kopiering. Dét fortæller dog et og andet. Jeg vil også gerne sige, at det ville være bedre, om direktivet nu gik ind på forfatternes synspunkter og så om 18 måneder kunne komme til revision.
De fleste af de foreslåede undtagelser fra ophavsretten åbner for en kræftagtig proces, der vil føre til ukontrolleret og vild spredning af uretmæssig anvendelse. Jo flere undtagelser, jo mere svækkes den ret, der skal reguleres, jo flere mulige undtagelser, jo mere skades den harmonisering og samordning, som de nationale organisationer tilstræber på dette felt. Det er overordentlig vigtigt, at undtagelserne begrænses. Det er ikke nok at hindre muligheden for anvendelse af kopier til formål, der hverken direkte eller indirekte er kommercielle. De benyttes særdeles tit til atypiske formål som bytte, brugslån og gave, der kan føre til ukontrolleret spredning af andre kopier til yderst alvorlig skade for forfatter og udgiver.
Hvis begrebet privat brug ikke er ensbetydende med hjemmets fire vægge eller tilladelse til kopiering kun fra ophavsmanden, så vil direktivet i stedet for at løse de grundlæggende problemer stadig komme til at virke som et signal til den mest hæmningsløse piratkopiering. Jeg slutter af med at citere en passus fra det budskab, som jeg har modtaget fra flere portugisiske forfattere, deriblandt nobelpristageren José Saramago: "Som kunstnere er vi særlig bekymrede over, at den massive ulovlige kopiering på afgørende vis kan underminere livsgrundlaget for alle dem, der er beskæftiget med kunstnerisk skaben. De, der intet har med den skabende proces at gøre, vil drage nytte af andres arbejde uden nogen produktiv reinvestering, hvis ikke den private kopi beholder sin status af privat kopi."

McCarthy
Hr. formand, vi må gøre klart, hvad det er, vi forsøger at nå med dette direktiv. Dette direktiv må som et stykke ophavsretlig lovgivning forsøge at omfatte strukturer til honorering af de kreative industrier, der i min medlemsstat alene bidrager med 60 milliarder engelske pund til vores nationale økonomi og 8 milliarder i eksport. De beskæftiger endvidere 1,4 millioner mennesker. Samtidig må vi ikke kvæle eller begrænse legitime brugeres frie adgang. Dette er i overensstemmelse med EU's handlingsplan og det forestående topmøde i Stockholm.
Kendsgerningen er den, at internetånden er sluppet ud af flasken. Vi kan ikke standse teknologien, men vi kan heller ikke lade den gøre kål på ophavsrettighederne eller lade det blive misbrugt som en sikker havn for pirater, parasitter og ulovlig massekopiering. Dommen mod Napster i går viste klart, at ophavsrettighederne også finder anvendelse i cyberspace. Vi må ikke tilskynde folk til at krænke ophavsrettighederne.
Sammensætningen af de kompromisændringsforslag, som ordføreren har fremsat, har på effektiv vis opretholdt denne balance mellem rettighedshavere og brugere. De undtagelser, der for nærværende stadig findes i artikel 5, betyder, at de generøse bestemmelser, vi har om undtagelser i Det Forenede Kongerige, fortsat vil hjælpe sårbare brugere og sikre, at skoler, biblioteker og forsknings- og uddannelsesinstitutioner kan gøre brug af privatkopiering. I Det Forenede Kongerige optager vi også programmer, således at vi kan se dem på det tidspunkt og det sted, hvor vi måtte have lyst til det, og det bør naturligvis fortsat være muligt.
Det er imidlertid beklageligt, at der har sneget sig nogle unødvendige og unyttige ændringsforslag ind i det sidste udvalgsstadium. Her tænker jeg på ændringsforslag 11, der søger at give undtagelser til radio- og tv-selskaber, som ingen andre nyder gavn af, og som ville reducere de udøvende kunstneres rettigheder i modstrid med WIPO-traktaten, og ændringsforslag 4, som i anden del indfører en unødvendig og ubeføjet EU-restriktion på de nationale domstoles frihed til at afgøre, hvordan de vil tackle forbud, navnlig hvad angår piratkopiering, såvel som ændringsforslagene om afgifter. Selv om der er en god mening bag dette, kan vi ikke støtte denne tilgang, for det kunne i en vag betydning tolkes sådan, at der altid bør indføres afgifter, når der ikke findes nogen teknisk beskyttelse. Det Forenede Kongerige har ikke noget afgiftssystem, og vi ønsker ikke at se et sådant indført ad bagvejen.
Endelig bør vi som med al anden lovgivning om Internettet, der bliver forelagt os her i Parlamentet, bruge direktivets bestemmelser, revisionsbestemmelsen i artikel 12 og kontaktudvalgets rolle med at forebygge misbrug af privatkopiering og eventuelle misbrug eller begrænsninger af rimelig anvendelse.

Wuermeling
Hr. formand, mine damer og herrer, kære kolleger, også jeg vil tilslutte mig den tak, der er blevet ordføreren til del. Alene den ro og sindighed, med hvilken han er gået over denne larmende interessernes markedsplads, er beundringsværdig. Der er allerede blevet talt om lobby. Den var ganske vist hårdnakket, men alt i alt, synes jeg, var det et fair opgør. Også mange tak for det!
Det var meget et spørgsmål om balancegang. Jeg er bange for, at den balance, som vi har brug for, endnu ikke er blevet fundet i den fælles holdning. Direktivet er til dels til skade for det indre marked, til skade for forbrugeren og til skade for innovationer. Det skader det indre marked, fordi der i grunden kun foretages en kosmetisk harmonisering, for medlemsstaterne forsvarer med næb og klør deres traditionelle vederlagsordninger, som egentlig ikke længere passer ind i den digitale verden. Det vil vi gerne forhindre ved i det mindste at foreslå i ændringsforslag 12, at medlemsstaterne forelægger Kommissionen nye vederlagsordninger for dér at indhente en henstilling.
Direktivet er også til skade for forbrugeren, fordi det nemlig ikke er udelukket, at forbrugeren betaler én gang, når han køber en cd, en dvd, og derpå erlægger en afgift. Men hvis han så virkelig vil lave en kopi, kan det være, at den pågældende fil er forseglet på grund af kopibeskyttelse, og medlemsstaterne forpligter sig endnu ikke til at gribe ind mod sådanne kopibeskyttelsessystemer mod legale kopier. Og den fælles holdning er innovationsfjendtlig, fordi den krampagtigt forsøger at redde fastafgiftsystemerne over i den digitale fremtid, selv om den nye teknik i grunden overflødiggør de faste afgifter, for med kopibeskyttelsen er det muligt at betale for kopier direkte til ophavsmanden, og det er vel den mest fair af alle muligheder. Det er et direktiv til et borgernes Europa. Den giver borgeren sikkerhed og fair friheder i den digitale verden.

Villiers
Hr. formand, det er mig en fornøjelse at se, at både Udvalget om Retlige Anliggender og ordføreren har indset, at det var uklogt at genoptage en lang række spørgsmål på dette område, og at meget af det, der var nået i den fælles holdning, afspejler en balance, for så vidt angår dette meget komplicerede problem. Jeg håber, at Parlamentet også vil begrænse antallet af ændringsforslag, der vedtages, og ikke blande sig alt for meget i den fælles holdning.
Det er et direktiv, som jeg og de britiske konservative bifalder, for det er af stor betydning, at europæiske borgere får en ordentlig beskyttelse af deres kreative rettigheder og kreative arbejde i den digitale tidsalder, og dette direktiv vil yde dem en sådan. Dette er væsentligt, for ikke blot er der en enorm musikindustri og filmindustri, men vi må heller ikke glemme den meget succesrige computerspilindustri, som indtjener enorme indtægter til Det Forenede Kongerige og en række andre lande på tværs af EU.
Men de britiske konservative værner også stærkt om de rettigheder, som nydes af dem, der udnytter de undtagelser, der er indført af hensyn til almenvellet, det vil sige grupper såsom de handicappede, herunder blinde, som har brug for kopier skrevet i brailleskrift for at få adgang til Internettet, og forskere, universiteter og biblioteker. Denne form for rettighedshaverundtagelser er af stor betydning, når det gælder om at fremme forskning, der er så vigtig for vores økonomis sundhed. En noget mindre profileret undtagelse, som er vigtig økonomisk set, er retten til dekompilering (reverse engineering) af computersoftware. Vi vil helt og fuldt afvise de ændringsforslag, der søger at hæmme anvendelsen af de undtagelser, der er indført af hensyn til almenvellet. Vi kan derfor gå ind for, at der er et behov for at stramme ordlyden i artikel 6, stk. 4, op, afklare dens rolle og begrænse den til udelukkende at gælde on-demand interaktive tjenester.
Når dette er sagt, er der en anden undtagelse, som er mere kontroversiel, og det er den almindelige private kopiering. Vi er alle tilfredse med at se, at reglerne er blevet strammet op for at forhindre, at den bliver misbrugt og brugt som en smutvej til piratkopiering. Det er også noget, vi vil støtte.
Til slut vil jeg gerne udtrykke nogle forbehold med hensyn til ændringsforslag 11. Hvis dette ændringsforslag vedtages, er jeg bange for, at radio- og tv-selskaberne vil få en fordel. De får noget gratis. Det forvrænger efter min mening den fælles holdning lidt, og medmindre nogen kan overbevise mig om det modsatte, vil jeg have alvorlige forbehold med hensyn til ændringsforslag 11. Vi har en fornuftig og afbalanceret fælles holdning, og jeg er bange for, at ændringsforslag 11 vil kunne tippe denne balance i den forkerte retning.

Niebler
Hr. formand, mine damer og herrer, kære kolleger, den fælles holdning med ændringerne fra Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked forsøger at skaffe en retfærdig udligning mellem på den ene side kunstnerne, forfatterne og rettighedsindehavernes interesser og på den anden side forbrugernes interesser. Således bestemmer den fælles holdning, hvornår tredjemand må kopiere ophavsretligt beskyttede værker såsom tekster, grafik, musik eller film. Desuden bliver medlemsstaterne forpligtet til retlig beskyttelse af kopibeskyttelsesforanstaltnnger.
Fra et forbrugersynspunkt er det afgørende, at privatkopier fremover er tilladt. Der består - det blev i dag berørt ved flere lejligheder - forskellige opfattelser af, hvad der forstås ved en privatkopi. Efter min opfattelse skal også det familiære miljø inddrages i definitionen. Det vil sige, at formuleringsforslaget som vedtaget i Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked får min fulde støtte.
Vigtigt fra et forbrugersynspunkt er det endelig, at nye vederlagsordninger, det vil sige afgifter på apparater og elektroniske medier, kun må indføres, hvis der herigennem opnås et ensartet afgiftsniveau over hele Europa. En national enegang, f.eks. det såkaldte pc levy, som diskuteres igen og igen i medlemsstaterne, ville blot fordyre apparaterne yderligere. Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked har også her stillet relevante forslag, som jeg også beder om støtte til i morgen i plenarforsamlingen.
Endelig fastsættes i direktivet, om tv-radiospredningsorganer fremover også må tilbyde deres arkivproduktioner på bestilling på Nettet, eller om de for at kunne udnytte denne mulighed først skal erhverve disse rettigheder kontraktligt fra alle dem, der har deltaget i tv-produktionerne og er indehavere af rettighederne til dem.
Rettighederne, tv-radiospredningsorganernes arkiver er af umålelig kulturel og historisk værdi. Af denne grund skal vi gøre alt for at gøre disse arkiver tilgængelige også til onlinebrug. Jeg beder altså eftertrykkeligt om at støtte artikel 11, og her er jeg heller ikke enig med min kollega, fru Villiers. Jeg er overbevist om, at det her er berettiget at tilbyde en særordning for den offentlige radio- og tv-sending.

Palacio Vallelersundi, Ana
Hr. formand, først og fremmest undskylder jeg, at jeg kommer for sent til denne forhandling. Jeg sad i et andet møde, og derfor tager jeg ordet til sidst på trods af, at jeg har den ære at have været ansvarlig for denne sag på Gruppen for Det Europæiske Folkepartis vegne.
Hr. formand, mine første ord skal være takkeord, og jeg kan også tilføje takkeord som formand for udvalget, for det arbejde, som ordføreren har udført. Det er ikke retorik. Jeg tror ikke, det er let at finde en mere kompliceret sag, hvor man har løsnet op - og jeg anvender verbet løsne op i ordets videste forstand - for presset fra alle de interessegrupper, som retmæssigt har kæmpet for at opnå at få deres synspunkter vedtaget af de forskellige politiske grupper. Jeg tror, at der er få sager, hvor vi har modtaget så mange, jeg vil ikke sige tonsvis, men i hvert fald metervis af faxer og e-mails som i denne sag. Ordføreren har med fremragende dygtighed kunnet navigere i disse oprørte vande. Han har hele tiden været bevidst om, at en ordfører er ordfører for et udvalg og ikke for en gruppe eller en holdning. Han er ordfører for et udvalg, og derfor har han først og fremmest pligter over for flertallets holdning i det udvalg. Jeg er glad for, at de ændringsforslag, som ordføreren stillede, blev støttet af et bredt flertal i Udvalget om Retlige Anliggender.
Hr. formand, tillad mig nu nogle kommentarer, som bliver en gentagelse af det, der allerede er blevet sagt, for på dette tidspunkt i forhandlingen er alt blevet sagt. Dette direktiv har fået meget kritik, og det er et direktiv, der kan kritiseres. Men det drejer sig om en sag, hvor, som det så ofte sker i den europæiske opbygning, det bedste er det muliges fjende. Som det er blevet sagt, tager vi udgangspunkt i en situation, hvor medlemsstaternes ret divergerer fuldstændigt, hvor begrebet ophavsret, dette bundt af pligter og rettigheder, som begrebet gengiver i vores retssystemer, ikke engang ligner hinanden. Det er ikke fordi begreberne ikke er identiske, de ligner bare slet ikke hinanden. At forsøge at harmonisere det er en heltedåd.
Dette direktiv er et første skridt, men Parlamentet accepterede spillets regler under førstebehandlingen, og derfor skal det handle i overensstemmelse hermed og under andenbehandlingen følge denne tendens. Under førstebehandlingen kunne vi have fremsat nogle revolutionerende problemstillinger. Det var ikke Europa-Parlamentets idé, så vi accepterede et direktiv fuldt af undtagelser. På nuværende tidspunkt forbedrer ændringsforslagene fra Udvalget om Retlige Anliggender tillige med nogle andre bemærkelsesværdige ændringsforslag, som fortjener at blive vedtaget, dette direktiv på nogle afgørende punkter, som f.eks. spørgsmålet om privatkopier. Jeg henviser til det, der er blevet sagt. Og ændringsforslagene forbedrer direktivet, idet de kort sagt gør det til et første skridt i en harmonisering, som med tiden skal fuldendes. Et første skridt, som derudover gør det muligt for os at overholde vores internationale forpligtelser, eftersom de to WIPO-traktater ikke kan træde i kraft, før dette direktiv er trådt i kraft. Det er også et vigtigt ansvar på nuværende tidspunkt, hvor vi taler så meget om globalisering.

Bolkestein
Hr. formand, jeg takker Dem, fordi jeg har fået ordet til at tale om dette vigtige emne. Jeg vil gerne indlede med at sige, at diskussionen af dette emne, som hr. Boselli nævnte for lidt siden, har taget lang tid - jeg tror, han sagde tre år. Det angiver både forslagets betydning og dets kontroversielle karakter.
Efter lange drøftelser, hvor Parlamentet har spillet en meget konstruktiv rolle, mødes vi her i dag for at nå frem til noget, som jeg håber vil blive et afbalanceret kompromis. Vi må nu så hurtigt som muligt blive enige om et regelsæt om ophavsret og beslægtede rettigheder i informationssamfundet på europæisk plan for at øge Fællesskabets konkurrenceevne og implementere vores forpligtelser på internationalt plan. Dette direktiv vil blive hjørnestenen i etableringen af et harmoniseret retsgrundlag for ophavsrettighederne og navnlig i et digitalt miljø. Som sådan henhører det under de foranstaltninger, som Lissabon-topmødet i slutningen af sidste år satte en klar tidsfrist for.
Fællesskabet har brug for et sådant grundlag, hvis det ikke skal sakke agterud efter dets vigtigste handelspartnere, og, som det blev bemærket her i eftermiddag, er vi allerede ved at sakke agterud i forhold til USA. Desuden kan rettighedshavere og brugere uden et sådant retsgrundlag ikke leve op til de udfordringer, som den nye teknologi skaber på markedet.
Vedtagelsen og gennemførelsen af dette direktiv er også en forudsætning for, at Den Europæiske Union hurtigt kan ratificere de to WIPO-traktater, der blev vedtaget i 1996. Her har vi et vigtigt ansvar, eftersom WIPO-traktaternes ikrafttræden i alt væsentligt afhænger af dette direktiv og derfor af os. Den formelle beslutning om at ratificere traktaterne blev vedtaget af Rådet den 16. marts 2000. Parlamentet har allerede støttet den beslutning, men uden dette direktiv vil hverken vi eller medlemsstaterne kunne gå videre til en ratificering af disse traktater.
Parlamentet har spillet en betydelig rolle gennem hele lovgivningsprocessen. De vigtige ændringer af direktivet, der blev indført efter førstebehandlingen, afspejler klart Europa-Parlamentets indflydelse. Vi bifalder den konstruktive tilgang, som ordføreren, hr. Boselli, og formanden for Udvalget om Retlige Anliggender, fru Palacio - som det er en særlig fornøjelse at se igen her i dag - og også medlemmerne i det udvalg, som fru Palacio er formand for, har valgt. De har vist en stor forståelse for de ting, der står på spil i dette direktiv, ved at reducere antallet af ændringsforslag til 15. De fleste af disse ændringsforslag var faktisk kompromisændringsforslag - også om meget vigtige spørgsmål. Kommissionen sætter pris på de bestræbelser, som ordføreren har gjort, hvad privatkopiering angår, og som også Udvalget om Retlige Anliggender har gjort, da det stemte for ikke at ændre undtagelsen i forbindelse med tekniske foranstaltninger.
Kommissionen kan acceptere alle kompromisændringsforslagene. Vi er imidlertid bekymrede over nogle af de andre ændringsforslag, der er blevet vedtaget. Jeg vil nu sige lidt om hvert enkelt af disse ændringsforslag, selv om det vil blive meget kort.
For det første er der ændringsforslag 2. Det beskæftiger sig med vederlagsordninger og de produkter, de gælder for, også selv om sådanne ordninger befinder sig uden for direktivets anvendelsesområde. Dette direktiv kræver en rimelig kompensation for visse af undtagelserne, herunder privatkopiering. Systemet med rimelig kompensation kræver fleksibilitet både hos medlemsstater, rettighedshavere og brugere, når der skal etableres et grundlag, som disse undtagelser kan bygge på.
Ændringsforslag 4 respekterer ikke proportionalitetsprincippet, da det søger at fastsætte betingelser for nedlæggelse af forbud. Men sanktionsspørgsmålet bliver allerede behandlet i rigelig grad i direktivet.
Ændringsforslag 11, som jeg vil tale om som svar på nogle bemærkninger fra for lidt siden, tilføjer endnu en undtagelse for radio- og tv-selskaber og er formuleret i vendinger, som blev forkastet af Parlamentet selv ved førstebehandlingen. Den foreslåede undtagelse går alt for langt og risikerer at bringe Fællesskabet i fare for at krænke sine internationale forpligtelser i henhold til WIPO-traktaterne, som dette direktiv har til formål at være et ratifikationsinstrument for.
Ændringsforslag 12 risikerer, sådan som det for nærværende er formuleret, at underminere Kommissionens egne beføjelser til at skride ind, når medlemsstater træffer foranstaltninger, der er uforenelige med det indre marked. Derfor kan Kommissionen ikke støtte det.
Ændringsforslag 13 tilføjer intet nyt til artikel 6, stk. 4, der allerede fastsætter bestemmelser for rimelig kompensation for privatkopiering. I lyset af ovennævnte støtter vi de ændringsforslag, der er stillet af ordføreren og Retsudvalget, men ikke ændringsforslag 2, 4, 11, 12 og 13. Der er desuden også blevet stillet en række yderligere ændringsforslag, nemlig 16 til 45, i plenum. De fleste af disse ændringsforslag er blevet forkastet af Retsudvalget. Tre ændringsforslag, nemlig 26, 27 og 28, er imidlertid nye.
I alle tilfælde er de spørgsmål, der er rejst i disse ændringsforslag, imidlertid blevet grundigt overvejet, ikke blot i løbet af denne andenbehandling, men gennem hele dette direktivs historie - det er blevet overvejet af mine tjenestegrene, men også af medlemsstaterne. Alle disse yderligere ændringsforslag kan ikke accepteres af Kommissionen.
Jeg vil nu gerne komme lidt nærmere ind på nogle af de spørgsmål og kommentarer, vi har hørt her i eftermiddag. Først er der spørgsmålene og bemærkningerne fra hr. Medina Ortega, hr. Manders og hr. Echerer om privatkopiering og brugen af ordene "til privat brug". Spørgsmålet er, om Kommissionen skal støtte ændringsforslag 5, og i givet fald hvorfor. Som svar på det spørgsmål vil jeg gerne sige, at Kommissionen er af den opfattelse, at ændringsforslag 5 leverer større sikkerhed til rettighedshaverne, samtidig med at det tillader legitim privatkopiering på en måde, som kan håndhæves både af medlemsstater og rettighedshavere, og det afklarer, hvad der er kommerciel brug, ved at nævne formål, der er både direkte og indirekte.
Der er flere kontrolforanstaltninger indbygget i dette direktiv, der angiver det omfang, hvori privatkopiering kan finde sted, og derved agerer det som et afskrækkende våben mod piratkopiering. Det er navnlig tilfældet med hensyn til beskyttelsen af teknologiske foranstaltninger. Kommissionen er af den opfattelse, at henvisningen til "privat brug" er for snæver en formulering og vil skabe vanskeligheder i forbindelse med håndhævelsen navnlig på det private område.
Der er også spørgsmålet og en kommentar fra hr. Manders vedrørende artikel 5 og navnlig vedrørende ordene "kortvarig" og "tilfældig". Hvad dette angår, har artikel 5, stk. 1, været genstand for særlig opmærksomhed i alle institutionerne. Der er blevet stillet mange ændringsforslag både i Retsudvalget og igen her i plenum, hvor det er blevet foreslået, at man ændrer teksten i den fælles holdning. Retsudvalget forkastede meget klogt alle disse ændringsforslag, da det stemte den 6. februar 2001, og Kommissionen accepterede teksten til den fælles holdning, der udtaler, at kopieringshandlinger, hvis de skal undtages, må være kortvarige eller tilfældige, og at de bør udgøre en væsentlig del af en teknologisk proces. Kommissionen foretrækker "eller" frem for "og" i denne sammenhæng, for hvis man gør betingelserne kumulative ved at tilføje "og", kan man gøre hele undtagelsen for snæver og mindre operationel. Desuden virker det fornuftigt at medtage "væsentlig", da det vil være vanskeligt at begrunde, hvorfor undtagelsen skulle berettige reproduktioner, som ikke udgør en "væsentlig" del af en teknologisk proces.
Den nuværende tekst til artikel 5, stk. 1, sikrer sammen med betragtning 33 efter Kommissionens opfattelse en tilfredsstillende balance mellem rettighedshavernes rettigheder og de andre involverede parter såsom telekommunikationsoperatørers, brugeres, forbrugeres og andre parters legitime interesser.
Sammen med artikel 8 om klageadgangen og sanktioner vil artikel 5, stk. 1, hjælpe med til at sørge for en effektiv ophavsretsbeskyttelse mod piratkopiering og samtidig fremme den smidige levering af netydelser.
Det giver navnlig tjenesteydere og internetudbydere den nødvendige retssikkerhed for deres aktiviteter på Nettet. Som svar på kommentarer fra fru Fraisse, fru Villiers og en række andre vedrørende ændringsforslag 11 kan jeg sige følgende: Der er allerede en undtagelse for radio- og tv-selskaber baseret på et ændringsforslag vedtaget af Europa-Parlamentet ved førstebehandlingen. Derved indførtes en ny undtagelse for radio- og tv-selskaber med hensyn til såkaldte efemeriske reproduktioner. Indførelsen af en yderligere undtagelse vil ikke blot forstyrre balancen i de rettigheder, man er nået frem til, men den vil også kunne føre til krænkelse af medlemsstaternes internationale forpligtelser. Hvad ændringsforslag 11 angår, blev der foreslået et lignende ændringsforslag ved førstebehandlingen. Kommissionen kunne ikke acceptere dette ændringsforslag, eftersom det forstyrrede balancen mellem de berørte parter og kunne have forårsaget betydelig skade for forfattere, udøvende kunstnere eller andre berørte rettighedshavere. Kommissionen er enig med fru Fraisse, fru Villiers og næsten alle talere om at afvise dette ændringsforslag.
Jeg vil gerne takke fru Palacio for hendes støtte gennem hele dette forslags historie. Hvis det ikke havde været for hendes lederskab og vejledning i Retsudvalget, ville det ikke have været muligt at komme igennem både førstebehandlingen og nu andenbehandlingen, og Kommissionen er hende yderst taknemmelig for dette. Kommissionen vil også gerne takke ordføreren og Parlamentet i almindelighed for det fremragende arbejde, der er gjort. Den fælles holdning repræsenterer synspunkter fra et bredt tværsnit af divergerende interesser: de kreative og kunstneriske miljøer, de akademiske, uddannelsesmæssige og videnskabelige miljøer og også forbrugergrupper og organer, der repræsenterer socialt mindre gunstigt stillede brugere. Ikke desto mindre sikrer direktivet til trods for den komplekse sammensætning af de grupper, hvis interesser der skal tages hensyn til, en tilstrækkelig høj grad af ophavsretharmonisering, og det burde være muligt at nå frem til endelig enighed i dag. Vi er gået meget langt med at imødekomme alles bekymringer, så jeg håber, ligesom hr. Boselli udtalte det tidligere i eftermiddag, at dette forslag vil blive godkendt i morgen, og at det vil blive vedtaget med så få ændringer som muligt.

Udsætning af GMO'er i miljøet
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0032/2001) af Bowe for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om Forligsudvalgets fælles udkast til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om udsætning i miljøet af genetisk modificerede organismer og om ophævelse af Rådets direktiv 90/220/EØF (C5-0685/2000 - 1998/0072(COD)).

Bowe
Hr. formand, vi befinder os nu nær ved afslutningen af noget, der har været en treårig proces med at reformere lovgivningen vedrørende kontrol med og anvendelse af genetisk modificerede organismer som produkter i Den Europæiske Union. Vi har nu tilendebragt forligsprocessen, og vi har en tekst til endelig godkendelse.
Den tekst, vi har liggende foran os, opfylder mange af Parlamentets krav ved første- og andenbehandlingen. Vi har atter fået bekræftet forsigtighedsprincippet. Vi har en strammere risikovurdering i forbindelse med al udsætning i miljøet af genetisk modificerede organismer. Vi har ordninger til overvågning af sporbarheden, som vil sikre en fortsat vurdering af al udsætning igennem alle de 10 år, hvor denne tidsbegrænsning løber for tilladelser. Vi har opnået udfasning af alle skadelige antibiotikaresistensmarkører. Vi har en klar tidsplan. Vi har en klar og gennemsigtig proces og en klar tidsplan for de godkendelser, der sikrer den obligatoriske høring af offentligheden, som garanterer oprettelsen af offentlige registre til lokalisering af GMO'er.
Der er også blevet taget skridt vedrørende sådanne spørgsmål som ansvar, sporbarhed og mærkning. Parlamentet kan imidlertid kun være tilfreds med disse resultater, når vi ser på den yderligere lovgivning og de ledsageforanstaltninger, som nu er under udarbejdelse i Kommissionen. Kort sagt: Vi har i dag den strengeste GMO-lovgivning i verden liggende foran os til godkendelse. Den er rent faktisk så streng, at nogle naturlige fødevarer, som er almindelig udbredte i dag, ikke ville kunne passere gennem denne procedure.
Hvis vi godkender denne lovgivning i morgen, vil det betyde begyndelsen til enden på det nuværende uformelle "moratorium" for godkendelse af kommerciel udsættelse af GMO'er. Visse medlemmer af Rådet har imidlertid allerede gjort det klart, at de vil kontrollere individuelle ansøgninger om godkendelse og måske ikke vil tillade markedsføring, før lovgivningen om sporbarhed og mærkning er på plads. Det bifalder jeg. Det er en endelig sikkerhedsforanstaltning for genoptagelse af en godkendelsesproces, som længe har været ventet, men det kan ikke være nogen grund til at være imod den endelige godkendelse af den nye 90/220-lovgivning, som vi nu har liggende foran os. Denne lovgivning er en væsentlig byggeblok og et vigtigt fundament for disse endnu ikke påbegyndte foranstaltningers succes.
Jeg anbefaler derfor denne vigtige lovgivning over for Parlamentet. Det er væsentligt at sikre en sikker og ordentlig anvendelse af GMO-produkter i Den Europæiske Union. Det er væsentligt at sikre opbygningen af en tillid i offentligheden til disse produkter. Det er væsentligt at sikre, at denne ny teknologi, som lover så meget, vil ende med at levere det, vi ønsker, at den skal levere.

Liese
Hr. formand, mine damer og herrer, fru kommissær, man starter ofte sin tale i Europa-Parlamentet med at takke ordføreren. Det vil jeg også gøre i dag, og det skal virkelig ikke være en floskel. Hr. Bowe har ydet et fremragende arbejde og bragt en meget vanskelig sag til afslutning. Jeg vil også gerne takke Dem, fru kommissær Wallström, og formanden for Forligsudvalget, hr. Friedrich. Begge har med stort engagement bidraget til enigheden. Desværre kan man ikke sige det samme om alle øvrige deltagere i forligsproceduren.
Vi har opnået gode kompromiser. Som følge af den nye regulering er der skabt en høj grad af sundheds-, forbruger- og miljøbeskyttelse i Europa. De omstridte former for antibiotikaresistens vil i fremtiden ikke længere være tilladt i Europa. En nøjagtig monitoring for potentielle miljøtrusler er foreskrevet. Mærkningen af genetisk modificerede organismer bliver forbedret, ganske vist forventer vi her yderligere foranstaltninger fra Kommissionens side. Vi har ikke vedtaget nogen regulering, som umuliggør anvendelsen af den grønne bioteknologi, og det hilser PPE-DE-Gruppen velkomment. PPE-DE-Gruppen er for den grønne bioteknologi, hvis der er sikkerhed for, at regler til beskyttelse af miljøet og til beskyttelse af den menneskelige sundhed bliver overholdt.
I går offentliggjorde videnskabsmænd og forskningspolitikere fra hele verden den fuldstændige afkodning af det menneskelige genom. Den eufori, som denne melding har udløst på verdensplan, står i en mærkværdig kontrast til den energiske afvisning, som udsætningen af genetisk modificerede planter har udløst, først og fremmest i Europa. Jeg tror, at hverken euforien i forbindelse med humangenomprojektet eller den totale afvisning af genetisk modificerede planter er rimelig. På begge områder er der store chancer, men også farer, som der skal dæmmes op for gennem egnet lovgivning. Anvendelsen af genteknikken i medicin er på ingen måde ufarlig. Der har ved udforskningen af genterapien i USA allerede fundet dødsfald sted som følge af mangelfuld anvendelse af reglerne. Den såkaldte reproduktive kloning af mennesker er på ingen måde hjernespind, men tilstræbes seriøst af nogle videnskabsmænd. Dette er igen blevet tydeligt i de sidste dage. Den kunstige skelnen mellem kloning af menneskelige fostre til udforskning af stamceller på den ene side og den såkaldte reproduktive kloning på den anden side vil i længden ikke være bæredygtig. Jeg tror, at den første klonede baby sandsynligvis vil blive født, før de formodede velsignelser for patienter med Parkinsons syge eller Alzheimer bliver virkelighed.
Ligesom altså den røde genteknik på ingen måde kun er forbundet med chancer, er den grønne genteknik på ingen måde kun forbundet med farer. Der er en realistisk chance for, at vi gennem genetisk modificerede planter inden for kommende råstoffer vil opnå store fremskridt. Gennem bevidst modificerede planter kan lægemidler måske snart fremstilles gunstigt og sikkert. Vi bør altså på begge områder udnytte chancerne og begrænse farerne gennem egnet lovgivning. Den udvikling, som sker som følge af udforskningen af det menneskelige genom - vi har knap nok regler for det i Europa - ved udsætningen af genetisk modificerede planter, vil med vedtagelsen af den foreløbige rapport føre til et rimeligt regelsæt for alle medlemsstater i Den Europæiske Union, og derfor bør vi vedtage dette ændringsforslag. PPE-DE-Gruppen vil stemme for Bowe-betænkningen.

Sacconi
Hr. formand, efter tre lange år er vi endelig ved at være færdige med revideringen af direktiv 90/220/EØF. De, der ligesom jeg har fulgt den gradvise opnåelse af denne målsætning, kan kun være enige i den konstatering, at vi nu er ved at indføre en EU-lovgivning om genetisk modificerede organismer, og denne lovgivning er ikke alene bedre end den foregående, den gør os også til nogle af dem, der er længst fremme på dette område i hele verden. Tænk blot på betingelserne for autorisationsbevillingerne, navnlig når det gælder gennemsigtigheden og den offentlige tilgængelighed, der er en absolut betingelse for, at forskerne kan fortsætte med de nødvendige forsøg, uden at der opstår et fjendtligt klima. Og tænk blot på vurderingen af og kontrollen med den samlede miljøpåvirkning eller den gradvise fjernelse af antibiotikaresistensmarkørerne.
Der er ingen tvivl om, at dette fremskridt først og fremmest er vores ordfører David Bowes fortjeneste, eftersom han har forstået at forene beslutsomhed med fleksibilitet. Det er bestemt ikke hans ansvar - men derimod Kommissionens - hvis der stadig er en gråzone, således at det i øjeblikket er umuligt at give forbrugerne en fuldstændig sikkerhed ved samtidig at vedtage en lovgivning om sporbarhed og mærkning af markedsførte GMO'er og afledte produkter.
Kommissionens løfte, der blev gentaget i går i et brev til medlemmerne af Parlamentets delegation, er vigtigt set ud fra et politisk synspunkt, men det indhenter ikke helt den forsinkelse, der er opstået i forberedelsen af et klart og afgrænset forslag. Ud fra disse betragtninger støtter jeg Forligsudvalgets konklusioner, men med et udtrykkeligt forbehold, nemlig at moratoriet for markedsføringen bør opretholdes, så længe denne mangel ikke er blevet udbedret.

Breyer
Hr. formand, kære kolleger, kære fru kommissær, det nye direktiv er en vældig forbedring af det gamle, det er vi alle enige i her. For os grønne var det offentlige register en meget væsentlig og central hjertesag. Monitoring er der og også kontrollen af langtidsvirkningen. Det finder vi alt sammen utrolig glædeligt. Alligevel vil vi undlade at stemme med den begrundelse, at man har forsømt at klare alle centrale punkter i direktivet. Der er et syndigt roderi inden for genteknologien på europæisk plan, og der mangler at blive taget skridt til mærkning af derivater, af genetisk modificerede organismer og af deres sporbarhed. Vi har ikke løst spørgsmålet om eksport af genmodificerede organismer til ikke-medlemsstater. Jeg synes, at vi har et moralsk ansvar til anlægge den samme målestok over for tredjelande som over for os selv, og frem for alt har vi ikke løst erstatningsansvaret som centralt element.
Europa-Kommissionen skal ganske vist stille forslag på dette område, men vi kender dem ikke. Jeg har indtryk af, at vi køber katten i sækken. Netop BSE-krisen bør være os en lærestreg og en advarsel. Det går ikke an, at skatteyderen altid skal betale i tilfælde af skader, at risiciene altså socialiseres, og kun gevinsterne tilfalder genteknikvirksomhederne. Derfor forventer jeg, at der ikke godkendes genetisk modificerede organismer, før erstatningsansvaret er blevet lovfæstet. Vi har hidtil kun set en hensigtserklæring, vi har imidlertid ingen ansvarlighed fra virksomhedernes side, og det går ikke an, at enhver, som vil tilmelde en bil, skal fremlægge et forsikringsbevis, men at enhver, som arbejder med farlige organismer, hvis langtidsfølger, risici og farer vi delvis ikke kender, ikke skal det samme.
Af samme årsag er der ingen grund til, at medlemsstater som Tyskland eller Frankrig, ophæver deres de facto-moratorier. Jeg synes, at vi har en stor tillidskrise inden for forbrugerbeskyttelse, og uden mærkning af derivater, det vil sige uden gennemsigtighed og uden erstatningsansvar, uden at ansvaret kan overtages ...
(Formanden fratog taleren ordet)

Sjöstedt
Hr. formand, i Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe ønsker vi at beholde det moratorium, som handler om udsætning af genetisk modificerede organismer til kommerciel dyrkning. Denne holdning ændres ikke på grund af de klare forbedringer, der sker i kraft af direktiv 90/220, og som vi diskuterer nu.
I forligsproceduren har ikke mindst vi i GUE-Gruppen, sammen med De Grønne, kæmpet for de forbedringer, som nu rent faktisk er blevet foretaget. Det drejer sig bl.a. om udfasning og antibiotikaresistensmarkører, større åbenhed og bedre risikovurdering. Vi har også opnået i det mindste en halv sejr, hvad angår offentlige registre over forskellige former for dyrkning, men her er der fortsat stor uklarhed om, hvorvidt medlemslandene virkelig føler sig forpligtede til offentligt at gøre rede for al kommerciel dyrkning. Her er der brug for klarhed fra Ministerrådet og Kommissionen. At vedtage love, hvor der allerede fra begyndelsen er forskellige tolkninger, er ikke godt. Vi har stadigvæk ikke set de nye regler, som kræves for mærkning, sporbarhed og ansvar, og som Kommissionen har lovet os. Før vi ved, hvordan de ser ud, og før de er fuldt gennemført, ønsker vi ikke at trække moratoriet tilbage. Heller ikke hvis moratoriet trækkes tilbage, synes vi, at noget medlemsland skal kune påtvinges dyrkning af genetisk modificerede organismer. Den strategi, som Kommissionen har lagt op til, det vil sige at godkende nye organismer, før disse regler er helt på plads, anser vi for forkastelig og i strid med forsigtighedsprincippet. Det er også mærkeligt, at man på den måde vil foregribe behandlingen i Parlamentet og Ministerrådet.
Der er i dag ingen efterspørgsel efter genetisk modificerede fødevarer i Den Europæiske Union. Flere og flere områder i verden opgiver genetisk modificerede organismer. Der er stor uenighed mellem forskere om risiciene ved genetisk modificerede organismer. Det gælder både risikoen for spredning til andre arter og mulige virkninger på menneskers helbred. At fremtvinge nye former for kommerciel dyrkning i en sådan situation er dumdristigt og kommer til at skabe meget store modsætninger. Den seneste tids skandaler og problemer med fødevarepolitikken burde have lært os at gå forsigtigt frem. Forbrugernes interesser og forsigtighedsprincippet skal prioriteres frem for nogle få storbedrifters kommercielle interesser.
Hr. formand, vi ønsker at beholde moratoriet om kommerciel dyrkning. Risikoen er, at Kommissionen vil tage en revision af dette direktiv til indtægt for en godkendelse af nye genetisk modificerede organismer til dyrkning. Det kan vi ikke være med til. På trods af, at vores gruppe har været påtrængende i forligsproceduren for at få disse regler så strenge som muligt, kan vi ikke stemme for slutresultatet.

Hyland
Hr. formand, jeg vil komplimentere hr. Bowe for hans arbejde på dette område. Kommissær Byrnes hvidbog om fødevaresikkerhed fastsætter de grundlæggende regler og parametre, inden for hvilke den praktiske anvendelse af genetisk forskning har en indvirkning på folkesundheden og miljøet, og jeg er ikke i tvivl om, at Parlamentets årvågenhed er en yderligere sikkerhedsforanstaltning.
Jeg har altid været for anvendelsen af sikker og afprøvet genetisk forskning på landbruget, og jeg mener ligeledes, at dens praktiske anvendelse i fremtiden må afpasses uundgåelige ændringer i landbrugspraksis, der er et resultat af de ubeslægtede, men ikke desto mindre ødelæggende konsekvenser for landmænd og forbrugere, der følger af BSE. Den årvågenhed, som vi med rette udviser over for udsætningen af genetisk modificerede organismer i miljøet og fødevaresikkerheden, må intensiveres med hensyn til forskning inden for genteknologiens følsomme og etiske område og dets indvirkning og implikationer for menneskeheden.
Der findes en lavmælt rædsel over for en del af denne forskning blandt borgere, som forventer af os, at vi giver udtryk for deres bekymringer her i Parlamentet. Som jeg sagde ved en tidligere lejlighed, bør vi ikke lege Gud med forskning.

Della Vedova
Hr. formand, hr. kommissær, hr. ordfører, på vegne af de radikale parlamentsmedlemmer fra Emma Bonino-Listen vil jeg gerne give udtryk for vores kraftige støtte til direktivet om udsætning af GMO'er i miljøet.
Der er gået tre år - og det er alt for lang tid - siden Santer-Kommissionen efter forslag fra Emma Bonino og Ritt Bjerregaard, som dengang var henholdsvis forbrugerkommissær og miljøkommissær, stillede forslag om en ændring af det gamle direktiv 90/220/EØF, og dette forslag mundede herefter ud i den tekst, vi drøfter i dag, og som vi skal stemme om i morgen.
Vi stemmer for, da vi er af den opfattelse, at forslaget til direktiv sikrer et fast retsgrundlag for GMO'ernes godkendelse, så forbrugerne, de økonomiske aktører og forskerne beskyttes. Man mindede om de vigtige nyskabende elementer, vurderingen af miljørisikoen og risikoovervågningen. Desuden medtager den nye lovgivning forsigtighedsprincippet, hvis ideologiske og omfattende gennemførelse - som man alt for ofte foreslår os - i øvrigt ville have den paradoksale virkning, at det ikke blot ville lamme forskning og innovation inden for landbrugsfødevaresektoren, men sågar nogle aspekter, der er almindeligt accepterede i vores måde at leve på, sådan som det for nogle dage siden blev understreget af den italienske sundhedsminister Umberto Veronesi, der var videnskabsmand, før han blev minister.
Der er sket en forbedring af mærkningen og sporbarheden, og der er taget højde for et system til information af offentligheden. Alt i alt vil jeg sige, at dette direktiv udgør et fremskridt for fornægtelsen af den indfaldsvinkel, hvor man ønsker at forbyde videnskabelig innovation.

Blokland
Hr. formand, med rette er opmærksomheden i det nye direktiv ud over de økonomiske aspekter også udtrykkeligt rettet mod sikkerheden. I tidligere forhandlinger har jeg flere gange peget på, at vi desuden skal fokusere på de etiske aspekter i denne prekære sag. Ved genetisk modifikation af organismer gribes der ind i organismernes individuelle karakter. Fordi jeg tror på, at Gud har skabt alle disse organismer, slår jeg til lyd for stor forsigtighed. Det er nødvendigt med etisk besindelse med hensyn til de nye udviklinger i denne sektor. Besindelsen med hensyn til de etiske aspekter omkring den menneskelige genetik beviser, at bioteknologien kan have vidtgående konsekvenser. Klare begrænsninger i den forbindelse er uundværlige.
Jeg er glad for, at de fleste ændringsforslag i sidste ende er medtaget i Rådets og Parlamentets fælles tekst. Det er positivt, at de økologiske aspekter nu omfattes af direktivet. Det er desuden vigtigt, at antibiotikaresistensmarkørerne elimineres på sigt.
Rådet skal hurtigt vedtage Cartagena-protokollen. Det er vigtigt, at eksporten til tredjelande finder sted på en forsvarlig måde. Argumentet om, at udviklingen af genetisk modificerede organismer bidrager til løsningen af verdensfødevareproblemet, skal finde anvendelse i praksis. Beretningerne om det såkaldte begrænsningsgen, som blokerer for væksten af efterkommere, er meget foruroligende. Jeg håber, at misbrug og forkert praksis kan undgås ved god overholdelse af protokollen.
Hr. formand, jeg støtter generelt den fælles tekst.

Olsson
Hr. formand, efter flere års arbejde med denne betænkning er vi nu fremme ved en forhåbentlig endelig stillingtagen i Parlamentet. Dette kan vi i høj grad takke hr. Bowe for. Ordføreren har gjort et fantastisk stykke arbejde. Jeg vil i denne forbindelse gratulere ham med betænkningen.
Lad os ikke glemme, at genteknikken giver menneskeheden uanede nye muligheder. Som altid indebærer ny viden dog også nye risici og et øget ansvar. Det er vigtigt, at vi er bevidste om risiciene, og at vi påtager os vores ansvar. Det angår de miljømæssige spørgsmål og etiske hensyn. Samtidig er det vigtigt at slå fast, at vi, når det handler om at forbedre menneskers helbred og garantere en vedvarende produktion af flere fødevarer til en voksende verdensbefolkning, ikke skal udelukke nogen videnskab. I stedet for skal vi udnytte videnskaben. Derfor vil jeg bare foreslå, at vi træffer en beslutning nu i henhold til det forslag, der ligger på vores bord i dag.

Berthu
Hr. formand, vi stemmer ikke for et direktivforslag, der fastsætter en procedure til godkendelse af genetisk modificerede organismer. Begrundelsen fremkommer jeg med i min stemmeforklaring, men der er også en helt enkelt strategisk grund hertil. Vi har således fået besked på, at vi bør godkende indførelsen af denne utilstrækkelige godkendelsesprocedure, men samtidig fortæller man os, at det stop for tilladelser, som blev vedtaget af regeringerne i juni 1999, vil blive forlænget, mens man afventer nødvendige tilføjelser.
Ud fra disse betingelser mener vi, at det ville være klogere, hvis Parlamentet afventer den faktiske indførelse af alle de ekstra garantier, som Kommissionen lover for fremtiden, f.eks. en kommende tekst om ansvar og en tvungen forsikring for dem, der udsætter GMO'er - og jeg insisterer herpå - eller måske en kommende forbedring af bestemmelserne om mærkning og sporbarhed. Men hvis vi godkender tilladelsesproceduren i dag, risikerer vi at blive snydt, hvis stoppet ophæves i al hemmelighed i morgen, som Kommissionen så hjertens gerne vil.

Formanden
Forhandlingen er afbrudt.
Forhandlingen genoptages i aften kl. 21.00.

Forslag til reform af oksekødmarkedet
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er Kommissionens meddelelse om forslagene til en reform af oksekødsmarkedet.
Jeg giver ordet til kommissær Fischler.

Fischler
. (DE) Hr. formand, mine damer og herrer, tak fordi jeg har fået lejlighed til at fremlægge den syvpunktsplan, som Kommissionen netop har vedtaget, om omlægning af oksekødproduktionen. Hvad handler det om? Vi ved alle, at oksekødmarkedet befinder sig i en svær krise, forbruget er gået massivt tilbage i Den Europæiske Union, priserne på stude er f.eks. i Tyskland faldet med 39,2% og priserne på køer med 41,8%. Disse historiske lavkonjunkturer har allerede udløst interventionssikkerhedsnettet i Tyskland og Holland. Desuden er vores eksport desværre også brudt sammen. Nu er det et øjeblikkeligt krav, at der skal handles hurtigt. Det nytter helt sikkert ikke at oplagre kød alene. På den måde vil der blive opbygget et kødbjerg, der ikke vil være til at få bugt med, bortset fra fatale følger for skatteyderne, forbrugerne og landmændene. Derfor må vi foretage en hurtig omlægning. Kommissionens syvpunktsplan er en slags nødpakke, som skal forhindre, at der opstår overproduktion i de kommende år, idet vi tager et yderligere skridt i retning af ekstensiv produktion, i retning af bæredygtighed og i retning af organisk landbrug.
Men denne plan er heller ingen systemrevolution, og det er der en helt enkel grund til: Vi skal give den reform, der først lige er begyndt, en chance. Agenda 2000-reformen er jo kun implementeret i mindre omfang. Vi har kun taget det første skridt til at sænke inverventionspriserne med i alt 20%, i år og næste år vil det så være med henholdsvis 7,1%. Som modtræk er de forhøjede direkte betalinger samt en tredobling af ekstensiveringspræmierne langt fra trådt i kraft. Kort sagt vil den totale gennemførelse af Agenda 2000 i 2002 allerede bidrage til mere ekstensivt kvæghold og til støtteforanstaltninger, der i højere grad er frigjort fra produktionen. I dag taler vi om krisepakken som en følge af BSE, der hverken foregriber eller erstatter midtvejsredegørelsen fra Agenda 2000. Det holder jeg fast ved. I 2002 - altså næste år - skal landbrugspolitikken samlet set stå sin prøve, sådan som det blev forlangt i Berlin.
Kommissionen vil benytte 2001 til at analysere de enkelte sektorer grundigt med henblik på at kunne fremlægge et omfattende og gennemtænkt fremtidskoncept. Vi må tage os tiden til det for ikke at blive ofre for en forhastet politisk handling. Syvpunktsplanen er heller ikke noget rapseri af fødevarer fra de europæiske landmænd. Den er den eneste mulighed for at afbøde landmændenes indtægtstab, i det mindste inden for en overskuelig fremtid. Kommissionen er med dens finansielle muligheder desværre ikke i stand til at udligne indtægtstabene helt. Usælgeligt oksekød, mistillid fra forbrugerne og omkostninger, der løber løbsk, er en højeksplosiv blanding, der kan anrette enorme skader for landmænd med kvægbesætninger og for landbrugspolitikken. Vores syvpunktsplan skal gøre det muligt at fjerne detonatoren fra denne tikkende tidsindstillede bombe. Men vores plan skal også garantere, at oksekød vil være mere sikkert for forbrugerne end nogensinde, og at forbrugerne igen kan få tillid til oksekød.
Jeg vil kort redegøre for disse syv punkter. For det første foreslår vi, at den tilladte belægningsgrad for den specielle præmie for tyre og ammekøer reduceres fra 2 til 1,8 storkreatur. For det andet ønsker vi, at medlemsstaterne uden undtagelse respekterer 90-dyrs-loftet, det vil sige, at en bedrift kun kan få den særlige kvægpræmie for maks. 90 kreaturer. Begge foranstaltninger skal øge incitamentet til en ekstensiv produktionsmåde. For det tredje foreslår vi for at gøre det organiske landbrug mere attraktivt, at biologiske landmænd også kan dyrke foderplanter som f.eks. kløver på udtagede landbrugsarealer. For det fjerde vil Kommissionen endvidere fastsætte antallet af de særlige præmierettigheder for tyre individuelt pr. bedrift. Også denne foranstaltning vil reducere incitamentet til intensivproduktion. For det femte er det også i vores pakke planlagt, at en højere procentsats - mindst 20%, men højst 40% - af de præmieberettigede dyr, altså ammekøer, skal være kvier. På den måde skal det ligeledes lykkes at begrænse produktionen af oksekød, fordi den jo i høj grad afhænger af antallet af ammekøer.
For det sjette vil vi lade det gældende loft for intervention uden for sikkerhedsnettet på 350.000 t for 2001 og 2002 udgå, så vi kan forhindre, at priserne fortsat vil falde, og at der i andre lande eller for en længere periode gøres krav på et sikkerhedsnet.
Mine damer og herrer, jeg vil gerne sige, at de foranstaltninger, som Kommissionen foreslår i dag, først vil slå helt igennem om et til to år. Det kan ikke være anderledes. Produktion af oksekød kan nu engang ikke sammenlignes med en glødelampefabrik, og landbrugskommisæren kan heller ikke sammenlignes med arbejdsholdets formand, der slukker for båndet, og så standser alle hjul. På kort sigt skal vi overveje, hvordan vi vil håndtere de enorme mængder af usælgeligt oksekød. Med al respekt for etiske diskussioner og med al sympati for dem, der siger, at destruktion af kvæg er en tragedie, skal vi ikke gøre os nogen illusioner. Hundredtusinder af kreaturer er i månedsvis stimlet sammen i Europas stalde, for landmændene kan ikke finde nogen til at aftage deres gamle køer. I to medlemsstater er sikkerhedsnettet allerede i brug. Alene i denne uge vil vi sandsynligvis oplagre op til 30.000 t kød! Alligevel er det ikke nok.
Nu kommer jeg til det sidste punkt i pakken med foranstaltninger. Så snart BSE-test på dyr over 30 måneder er blevet et krav i alle medlemsstater, vil vi erstatte programmet om uskadelig destruktion med et nyt specielt opkøbsprogram. Derefter kan medlemsstaterne afgøre, om de helst vil oplagre kød fra køer og selv betale omkostningerne, eller om de straks vil fjerne kødet fra markedet. I hvert fald vil vi sammen med medlemsstaterne give landmændene en erstatning for dyrets værdi efter fordelingsnøglen 30% til medlemsstaten og 70% til EU.
Denne foranstaltning er ikke andet end en midlertidig nødforanstaltning, der højst skal vare til slutningen af året. Inden for en overskuelig fremtid findes der kun én vej fremad: at handle i dag for at begrænse produktionen af oksekød fra i morgen, støtte mindre intensive produktionsmetoder og begunstige det biologiske landbrug. Derfor vil jeg også gerne bede Dem om så hurtigt som muligt at afgive Deres udtalelse til dette forslag i dag. Tak for Deres opmærksomhed!

Formanden
Jeg takker kommissæren for meddelelsen.

Roth-Behrendt
Hr. formand, hr. kommissær, fint, det lyder glimrende, og det er godt sminket. Hvorfor foretager De ikke for alvor den omlægning og går bort fra de evige kvoteordninger, lofter, minimal- og maksimalbelægningsgrader, slagte- og opdrætspræmier? Hvorfor giver De ikke landmændene penge som direkte betaling og siger, at de selv kan afgøre, om de vil slagte deres kalve nu med mere eller mindre opdrætsvægt eller tage dem ud af produktion? Ville det ikke være fornuftigt at gøre det? Så vil jeg også gerne spørge Dem, om De bygger guillotinen - foreskriver De så i virkeligheden også, at bedrifter med over 90 dyr slet ikke får nogen støtte?

Maat
Hr. formand, jeg vil i hvert fald gerne takke kommissæren for den klare redegørelse. Jeg vil først og fremmest reagerer som ordfører for budgettet for 2001. Mit første spørgsmål er, hvad disse foranstaltninger koster ekstra i dyrepræmier, også over en periode på 4-5 år? Den foreløbige beregning er, at det i år drejer sig om 157 millioner euro og i de kommende år ikke mindre end 1,75 milliarder euro, og her taler vi om dyrepræmier.
Mit andet spørgsmål er, om BSE har noget at gøre med virksomhedens størrelse? Det tror jeg ikke, men alligevel sætter De grænsen ved 90 dyr pr. virksomhed. Det er efter min mening i strid med et godt program for bekæmpelse af BSE. Jeg har ikke hørt noget om en maksimumspræmie pr. ha, for antal dyr pr. ha. Kan De sige noget om det?
Interventionsgrænsen på 350.000 bortfalder, og det er på sin vis en god beslutning. Kan De sige noget om forventningerne til det kommende år med hensyn til de finansielle konsekvenser for Unionen?

Graefe zu Baringdorf
Hr. formand, tillykke hr. kommissær Fischler, foranstaltningerne går i den rigtige retning. De bliver i systemet, og derfor er det nødvendigt at revidere dette til den næste reform og gøre større tiltag. Men det sender de rigtige signaler.
Jeg har én ting at kritisere. Hvorfor opdeler De ikke tyrepræmierne i en overgangsperiode? Den ene halvdel kunne gå til slagtning af kalve, altså til genanvendelse, det vil så ikke dreje sig om Herodes-præmien, og den anden halvdel kunne De mere intensivt anvende til græsningsarealer for at komme i ekstensivering og så komme ud af massekødproduktionen med præmien og ind i et gennemsnitligt produktionsområde. Jeg kan i øvrigt konstatere, at 90 dyr gælder for alle bedrifter. Det er ikke sådan, at bedrifter med flere dyr falder uden for regelen, hvilket fejlagtigt stod i avisen.

Fischler
. (DE) Hr. formand, mine damer og herrer, jeg lover Dem, at jeg vil fatte mig i korthed.
Til spørgsmålene fra fru Roth-Behrendt - og det går også igen i de andre spørgsmål - vil jeg gerne sige, at ét skal vi gøre os klart: Det, som vi foreslår i dag, er ingen ny landbrugsreform. Det har jeg også sagt. Det har vi heller ikke mulighed for i øjeblikket. Jeg mener, det er forkert, hvis vi kun skulle se på en reform af kvægsektoren. Når vi taler om landbrugsreform - og det vil vi gøre i god tid, og De kan være sikker på, at De vil høre fra os - skal vi så f.eks. inddrage silomajs, mælkekvoter, og spørgsmålet om, hvordan det skal fortsætte med malkekvæg og kødkvæg? Det har vi virkelig ikke tid til i denne korte periode, hvis man vil forberede det grundigt. Det, som vi fremlægger her i dag, er sikkert ikke mere, men heller ikke mindre end et klart koncept om, hvordan vi kommer ud af den nuværende krise.
Nu vil jeg komme ind på et andet spørgsmål fra fru Roth-Behrendt, der går på, om man ikke burde overgå fra kvoter til direkte betaling. Ifølge det nuværende system findes der ingen kvoter for den enkelte kvægopdrætter. Vi skal først indføre kvoter for den enkelte kvægopdrætter. Jeg tror, De har ment, at man simpelthen skal frigive alt og skabe det med udviklingen af landdistrikterne. Men det er lige præcis sådan et spørgsmål, som kun kan løses i forbindelse med en generel debat om landbrugsreformen.
Jeg er - det vil jeg gerne sige åbent - mod guillotinen. Jeg er i det hele taget mod mordredskaber og derfor også mod guillotinen. Derfor går jeg ind for, at 90-dyrs-loftet bliver betragtet som franchising, det vil sige, at alle, der har maks. 90 dyr, får støtte. Hr. Maat mente, at det var en selvmodsigelse, fordi det i forbindelse med BSE-tilfælde ikke gør nogen forskel, om det drejer sig om en stor eller lille besætning. Jeg mener, at De har fuldstændig ret. 90-dyrs-loftet er heller ingen foranstaltning til bekæmpelse af BSE, men en foranstaltning til at skabe incitament til, at landbruget inden for kvægproduktion bliver mere ekstensivt i fremtiden.
Vi har undersøgt, hvad hr. Graefe zu Baringdorf mente med hensyn til en præmie for tidlig markedsføring. Sagen er den, at vi i 1996 og de følgende år havde en sådan præmie. Vi har regnet ud, at denne præmie alene har kostet 200.000 millioner euro. Effekten af den er desværre temmelig tvivlsom, fordi i hvert fald 40% af kalvene med lav vægt bliver slagtet. Det vil sige, at vi tilnærmelsesvis ville betale en præmie med nul effekt til halvdelen af kalveopdrætterne. Derfor har vi taget afstand fra denne foranstaltning, også i betragtning af de begrænsede midler.

Böge
Hr. formand, hr. kommissær, når De Grønne nu omsider har fået deres kløvergræs, vil det så ikke i forbindelse med den komplicerede præmiestruktur være rigtigt at gå den mere enkle vej i retning af en klimarelateret præmie for græsningsarealer og glemme alt andet?
For det andet, hr. kommissær, vil jeg gerne nævne, at der er et punkt, der skal afklares nærmere, fordi jeg tror, at det indre marked ellers vil falde fra hinanden. Hvis omkostningerne til destruktion af kødmel og materialer fra dyr, der slagtes, ikke bliver afklaret i fællesskab i medlemsstaterne, men delvist opfanges af statslige gebyrer og delvist videregives via priser til landmændene, hvordan vil De så løse dette problem? Ellers kan vi ikke klare det fælles indre marked.

Campos
Hr. kommissær Franz Fischler, jeg er enig med Dem, når De taler om ekstensivering, men jeg er ikke enig i de foranstaltninger, som De foreslår, for de gør nemlig ikke ekstensiveringen mulig. Hvis De går ind for den, hr. kommissær, hvorfor gør De så ikke bare én ting, nemlig indstiller produktionsstøtten og bagefter betaler proportionalt med det mindre antal dyr, der er pr. ha? Så ville De handle til fordel for ekstensiveringen af denne sektor, for hvis De opretholder produktionsstøtten, hr. kommissær, så fører De en selvmodsigende politik, fordi De både øger produktionen og betaler for det. Dén ordning er ikke troværdig!
Det andet spørgsmål, som jeg gerne vil stille Dem, er følgende: Når nu denne sektor er i dyb krise, og der er en FEOGA­garanti, hvor halvdelen i praksis går til kun én produktion, vil jeg gerne spørge hr. kommissær Franz Fischler, om det ikke er på tide at tvinge ...
(Formanden afbrød taleren)

Auroi
Hr. formand, hr. kommissær, jeg har tre korte spørgsmål. For det første har De talt om foranstaltningerne vedrørende det biologiske landbrug, men hvad agter De at gøre i forbindelse med alle de certificerede og kvalitetsmærkede produkter, som også er underlagt meget strenge kriterier?
For det andet - i forbindelse med kalve - hvad gør De, eller hvad agter De at gøre, med hensyn til opdræt af kalve, der går sammen med moderen, og som i øjeblikket får mælk ved hjælp af maskiner, for det er også et problem, som De ikke har berørt?
Og til sidst vil jeg gerne vide, hvad De gør for at undgå, at foranstaltningerne kun rammer de små - og ikke de store - landmænd.

Fischler
. (DE) Hr. formand, først vil jeg komme ind på spørgsmålet om græsningsarealer, præmie for græsningsarealer eller simpelthen først og fremmest den generelle tilladelse til at udnytte udtagede landbrugsarealer. Jeg tror, at man her må lægge en vis forsigtighed for dagen. Man må jo ikke glemme, at biologiske bedrifter fra første færd har givet betydeligt lavere indtægter, og at der så at sige automatisk er indbygget en produktionsbremse i systemet inden for biologisk landbrug.
Hvis vi generelt opgiver en produktionsbremse i kornproduktionssystemet, opfylder vi ikke længere betingelserne for en bluebox-foranstaltning. Derfor tror jeg, at man må være forsigtig her. Hvad angår indførelsen af en generel præmie for græsningsarealer i stedet for en kvægpræmie, har vi taget denne diskussion i forbindelse med Agenda 2000. Her har jeg ingen principielle indvendinger, men der ligger et problem i at realisere den, for ét må De indrømme. En græsmark i Slesvig-Holsten kan ikke behandles på samme måde som 1 ha græs i Nordfinland og heller ikke som en græsmark i Sydportugal. Her er der nu engang kæmpe forskelle i afkast, kvalitet og forudsætninger. Men der findes ikke noget system i Europa, som man kan vurdere disse forskelle ud fra. Derfor må vi fortsat overveje dette spørgsmål. Men som sagt ser jeg ikke noget principielt problem her, men jeg ser et problem i at realisere det.
Hvad angår spørgsmålet om destruktionsomkostninger, er det i virkeligheden sådan, at der for tiden anvendes meget forskellige systemer. I nogle medlemsstater gøres det gennem fiskale foranstaltninger, i andre medlemsstater er det ganske enkelt budgettet i den pågældende stat, der overtager omkostningerne, og i andre medlemsstater igen vil det udelukkende hænge på landmændene eller i hvert fald på landbrugssektoren.
Eftersom det drejer sig om nationale foranstaltninger, skal de nationale støtteordninger anvendes. Det gør vi også, det har vi lovet. Ganske vist er det langt fra alle medlemsstater, der indtil nu har sendt os deres svar, som vi har opfordret dem til. Men inden næste rådsmøde vil vi forhåbentlig have et mere præcist overblik. Men jeg vil gerne understrege, at det ganske vist er sådan, at der inden for rammerne af statsstøtten ikke kan forbydes en vis selvdiskriminering i medlemsstaterne i henhold til fællesskabsretten. Det er også en realitet. Men jeg er enig med Dem i, at det ikke må føre for vidt, for ellers skaber vi virkelig to typer landbrugsbedrifter og landmænd i Europa.
Nu kommer jeg til næste punkt vedrørende de certificerede produkter. Certificering af produkter er foreløbig fastlagt i de bestemmelser, som vi satte i kraft den 1. september sidste år. Her blev det også med Parlamentets godkendelse vedtaget, at det skal ske i to etaper. Den første etape er sat i kraft, den anden etape følger den 1. januar 2002. Men den anden etape skal allerede nu være opfyldt for det kød, der oplagres. For hvis vi ikke forlanger det nu, kan vi ikke længere oplagre kødet efter den 1. januar 2002, fordi det så ikke længere opfylder betingelserne for mærkning.
Derudover findes der nationale certificeringer. For disse nationale certificeringer, som CHA f.eks. gennemfører i Tyskland eller Sopexa i Frankrig, er der en notifikationsnødvendighed. Det vil sige, at disse certificeringer er notificeret. Derudover er der så stadig private certificeringer. I disse private certificeringer gælder kun sandhedsprincippet. Det vil sige, at der altså ikke må lyves om det, som man skriver uden på et produkt.
For de produkter, hvor der er statsstøtte med i spillet, er der visse regler, der skal overholdes. Vi er netop i gang med at reformere dette system, fordi vi helt klart mener, at kvaliteten ikke automatisk fremkommer, fordi et produkt kommer fra en bestemt region, men at kvaliteten skal defineres særskilt. Det er kun, hvis kvaliteten er i orden, og kun hvis det også undersøges, at vi kan tale om rigtig kvalitetsmærkning. Men jeg indrømmer ærligt, at vi her har problemer med kombinationen af kvalitet og oprindelse, hvor det antydes, at kvaliteten automatisk øges, når et bestemt produkt kommer fra en bestemt region.
Hvad angår mælk fra kalve - her tror jeg, at De først og fremmest kommer ind på mælkeerstatning - er tilsvarende tillempninger under forberedelse. De hører ganske vist til hr. Byrnes kompetenceområde. I forbindelse med gennemførelsen af hvidbogen om fødevaresikkerhed vil der også komme tilsvarende forslag.

Mulder
Hr. formand, tre korte spørgsmål til hr. Fischler.
Et af de spørgsmål, som man ofte stiller mig, er, at hvis der udbryder ét tilfælde af BSE i en flok malkekøer, hvorfor skal hele flokken så slagtes? I forskellige lande i Europa er der forskellige systemer. Hvad mener Kommissionen om det? Er det nødvendigt, eller er det kun af forsigtighedsmæssige årsager?
Udgifterne for test betales på forskellige måder i forskellige lande. Er det godt for markedets enhed, og hvis ikke, hvad vil Kommissionen gøre ved det?
Vi importerer i stort omfang stadigvæk oksekød fra lande uden for Europa. Hvordan garanterer Kommissionen, at disse køer ikke er fodret med dyremel, og er kontrollen tilstrækkelig?

Jové Peres
Hr. formand, hr. kommissær, i et af Deres forslag henviste De til muligheden for at dyrke kløver på de udyrkede arealer, men De forstår nok, at det i de sydlige lande ikke altid er muligt og nogle gange meget svært. Jeg spørger Dem, hr. kommissær, om De ikke kunne tilpasse dette gode forslag til landene i syd således, at det ville blive attraktivt eller forbedre udsigterne til f.eks. at dyrke bælgplanter under disse betingelser.
Andet spørgsmål, hr. kommissær, hvordan forklarer De forskellen i slagtningspræmierne, som findes på nuværende tidspunkt? Der er lande, hvis slagtepræmie nu er det dobbelte end andre landes præmier. Hr. kommissær, jeg kunne godt tænke mig at få forklaret, hvordan man udregner det spørgsmål for at undgå de store forskelle, der findes, altså nogle gange det dobbelte et sted i forhold til et andet.

Parish
Hr. formand, jeg vil gerne stille kommissæren tre spørgsmål. Hvornår tror han, at loftet på 350.000 for oksekød, der omfattes af intervention, vil blive vedtaget, og hvor langt forventer han, at det vil gå? Er det ikke bedre at brænde dyr, der er over 30 måneder gamle, end at lade for meget af dette gamle kød blive omfattet af intervention? Endelig forstår jeg ikke begrænsningen på 90 dyr, for det at ekstensivere og gøre landbrugspolitikken grønnere er da helt bestemt vejen frem. Jeg kan tage kommissæren med til mange landbrug i Det Forenede Kongerige, hvor der holdes mere end 90 stykker kvæg i en ordning af den ekstensive type, og til mindre landbrug, hvor der finder ekstensiv kvægproduktion sted. Så det må da være ekstensiveringsydelsen, der bør ændres, og ikke dette loft på 90 dyr.

Fischler
Hr. formand, mine damer og herrer, til spørgsmålet fra hr. Mulder vedrørende masseslagtning vil jeg sige, at der er ingen fællesskabsbestemmelse, der foreskriver, at når der forekommer et tilfælde af BSE i en flok, skal hele flokken under alle omstændigheder slagtes. Der er forskellige muligheder her, og en fravigelse skal også være mulig i fremtiden. Det er vigtigt for Kommissionen, at der foreligger en plan over, hvordan man planlægger at gå til værks, når der forekommer et tilfælde af BSE. Denne plan skal sendes til Kommissionen og vil så blive bedømt af Kommissionens videnskabelige udvalg. Hvis de mener, at planen er acceptabel, vil den automatisk blive godkendt af Kommissionen. Sådan har det egentlig hidtil fungeret upåklageligt.
Hvad angår omkostninger i forbindelse med testen, må jeg endnu en gang minde om det, som jeg tidligere har sagt i forbindelse med hr. Böges forespørgsel. Med hensyn til den massive import af kød til Europa vil jeg gerne relativere "massiv" noget, for i Den Europæiske Union bliver der indført relativt lidt oksekød. Spørgsmålet om fjernelse af risikomateriale og især også spørgsmålet om, hvorvidt kødet stammer fra dyr, der er testet, eller om det kan garanteres, at dyrene i dette land ikke har fået foder, der indeholder kød- og benmel, er indlysende, og dette skal tilsvarende gennemføres. Kommissionen er i øjeblikket ved at udarbejde relevante forslag, og hr. Byrne arbejder på det.
Nu ved jeg ikke, hvordan hr. Jové Peres kan sige, at sydpå er slagtepræmierne dobbelt og flere gange så høje. Det er nyt for mig. Slagtepræmierne er ens overalt. Som svar på spørgsmålet fra hr. Jové Peres kan jeg sige, at vi vil ikke brænde kød tilfældigt, men vi vil oplagre kødet, såfremt det drejer sig om værdifuldt kød. Dette destruktionsprogram handler om, at vi her tager hensyn til kød, der overhovedet ikke kan oplagres, og som heller ikke er interventionsdygtigt. For det er kun kød fra tyre, der er interventionsdygtigt, og ikke kød fra gamle køer. Her har der været meget kritik. Vi havde foreslået at destruere kød fra gamle køer, men vil tage højde for denne kritik, og derfor tilbyder vi nu to muligheder. Enten skal en medlemsstat gå frem på samme måde, som Storbritannien har gjort de sidste fem år - hvilket også har fungeret upåklageligt i andre medlemsstater - eller en medlemsstat har mulighed for at opkøbe de gamle kreaturer. Hvis den tror, at den kan fremstille tilsvarende produkter af det, må disse naturligvis ikke anvendes kommercielt, for vi kan ikke først betale den samlede værdi for dyret, og derefter bliver der konkurrence med dette kød i den normale genanvendelse. Det går ikke, men hvis der er yderligere anvendelsesmuligheder, og hvis enkelte medlemsstater kan se disse muligheder, kan vi gøre brug af dem.
90-dyrs-loftet er ikke relateret til køer, men kun til støtten i henhold til den særlige kvægpræmie, og her bliver der netop kun givet støtte til besætninger på op til 90 dyr eller pr. år og ikke mere. Det er forholdet. Dette forslag har vi i øvrigt også allerede lavet i forbindelse med Agenda 2000.

Goepel
Hr. formand, hr. kommissær, jeg vil gerne takke for punkt 7, nemlig det særlige opkøbsprogram, det vil jeg gerne understrege. Det skaber klarhed. Først teste, så oplagre, og det er frem for alt anliggender, som alle medlemsstater kan afgøre. Mange tak for det! Det skaber en diskussion, som vi udmærket kan leve med.
Jeg har et spørgsmål, hvad angår belægningsgraden. Det drejer sig om foderareal til korn, det vil sige fra 2,0 til 1,8 - forhøjer jeg så automatisk grundarealet, så det er muligt for landmændene at forbedre livets underhold yderligere med korn?
Det andet spørgsmål - og i parentes bemærket til hr. Graefe zu Baringdorf er det måske en reference til, at han nu har græskløver, vi kan naturligvis også tage lucernegræs, det er lige så godt - hvorfor dyrker vi egentlig ikke de bælgplanter, som vi har hårdt brug for som erstatning for kødmel på disse arealer, og hvorfor skal alt udelukkende være biologisk?

Garot
Hr. kommissær, De sagde, at EU ikke kunne kompensere for producenternes tab. Jeg kan ikke tro, at Unionen vil overlade producenterne til deres triste skæbne. Så hvilken løsning arbejder De imod?
Mit andet spørgsmål handler om, at De har fremlagt en plan til frigørelse og genoprettelse af markedet. Hvilke forbrugsvurderinger ligger til grund for denne plan? Mindre end 10%, mindre end 20% eller mindre end 25%?
Mit tredje spørgsmål omhandler proteinafgrøderne i braklagte områder. Hvilken effekt forventer De i denne forbindelse med hensyn til en reducering af underskuddet og importen?

Hyland
Hr. formand, jeg vil gerne spørge kommissæren, om Kommissionen kan gøre noget for at tilskynde til fjernelse af de ældre dyr fra den nationale besætning? Det fremgår klart af de test, der har fundet sted i det mindste i mit land, at alle de yngre dyr og dyr over 30 måneder, der er blevet testet, på ingen måde reagerer positivt på testen. Så det er vigtigt at fjerne de ældre dyr. Kan Kommissionen tilskynde til fjernelse af disse ældre dyr?

Fischler
. (DE) Hr. formand, jeg har allerede henvist til, hvorfor der kun bliver taget hensyn til biologiske bedrifter, når det drejer sig om muligheden for at dyrke kløver eller græskløver - i øvrigt hører lucerne sikkert også med, det ser jeg ikke noget problem i. Det er meget vigtigt at være opmærksom på, at vi med denne foranstaltning ikke må ophæve kravene fra WTO, for så falder det hele til jorden, og vi opnår det modsatte af det, vi gerne vil, for på den måde kan vi ikke hjælpe landmændene, men derimod skade dem. Hvad angår dyrkning af proteinfoder i form af agerbønner og foderærter osv., har vi accepteret at undersøge denne sag grundigt, både hvad angår efterspørgsel og udbud. Denne undersøgelse er i gang. Til dette års dyrkning kommer det jo alligevel for sent, fordi en ændring af den gældende markedsordning under alle omstændigheder er nødvendig, og rent teknisk er det ikke længere muligt inden dyrkning af disse proteinplanter. Det vil sige, det drejer sig kun om det kommende dyrkningsår. Derfor har vi endnu tid til at foretage en relevant undersøgelse.
Hvad angår import, er det rigtigt, at vi i øjeblikket importerer ca. 30 millioner t soja og andet proteinfoder pr. år, primært fra Sydamerika. Resultatet, der nu viser sig ved de 2,5 millioner t kød- og benmel, er mindre end 10% af det. Det skal i øvrigt også undersøges - her er endnu ikke truffet nogen endelig afgørelse - om der holdes fast ved dette forbud om foder af kød- og benmel til svin og fjerkræ, eller om forbuddet ændres. I den forbindelse vil hr. Byrne iværksætte undersøgelser i alle 15 medlemsstater for at finde ud af, om der her er modeller, der fungerer, eller om der er kontrolproblemer overalt. Derfor kan man endnu ikke give et endegyldigt svar her.
Til spørgsmålet fra hr. Hyland om test vil jeg gerne understrege, at det højeste mål altid skal være sikkerhed for forbrugerne. Vi har derfor den største interesse i, at alle dyr over 30 måneder testes, også selv om enkelte dyr så destrueres. Hvorfor? Fordi vi ellers risikerer - hvis vi fuldstændig overlader det til medlemsstaterne eller sektoren - at der sker en slags forudvælgelse af de dyr, som man undersøger, og de dyr, som man ikke vil undersøge. Der kan være indeholdt en risiko, og den risiko vil vi under alle omstændigheder forhindre.
Det er vores mål, at vi foretrækker 1. juli, men at alle dyr over 30 måneder skal testes i alle medlemsstater senest fra 1. april. Så kan dette alternativ, som jeg her har fremlagt for Dem, også gennemføres.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær, for Deres svar på alle disse spørgsmål.
Forhandlingen er afsluttet.

Spørgetid (Kommissionen)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er spørgetid til Kommissionen (B5-0007/2001).
Jeg giver ordet til hr. Izquierdo Collado, som har et indlæg til forretningsordenen.

Izquierdo Collado
Hr. formand, som De ved, er der i spørgetiden i dag et spørgsmål fra mig om den udbredte svindel i hørsektoren med milliarder af euro, der er indkasseret svigagtigt. I spørgsmålet anmoder jeg om kommissionsformand Prodis holdning til fru Loyola de Palacios politiske ansvar efter offentliggørelsen af rapporten fra det spanske statsadvokatur, som konstaterer denne svindel.
Hr. formand, dette indlæg til forretningsordenen er for at anmode Dem om direkte beskyttelse i forbindelse med det, jeg vil sige til Dem: Ud over at det forekommer mig ubegribeligt, at man ikke har prioriteret dette spørgsmål til mundtlig besvarelse, vil jeg fortælle Dem, at selv om det er forbeholdt et skriftligt svar, så står jeg allerede her med dette skriftlige svar, for i en avis, helt konkret i en spansk avis, står der: "Prodi angiver i sit skriftlige svar på et spørgsmål, der er stillet af Europa-Parlamentsmedlemmmet Juan de Dios Izquierdo, at han på grundlag af de dokumenter, Kommissionen råder over, endnu en gang kun kan bekræfte sin fulde tillid til Palacio. Ligeledes som svar på et andet socialdemokratisk spørgsmål om, hvorvidt sagen kunne risikere at bringe hele den udøvende magt ud af balance osv."
Hr. formand, jeg har naturligvis endnu ikke modtaget det skriftlige svar, men jeg har det allerede her. Jeg tror ikke, det er nødvendigt at have meget fantasi for at vide, hvilken gruppe der har presset på, for at mit spørgsmål ikke skulle blive besvaret mundtligt i plenum, og hvorfor denne avis allerede lige netop kender Prodis svar. Hr. formand, jeg vil bede Dem om at undersøge situationen og beskytte parlamentsmedlemmerne, for dette er ikke noget eksempel på den gennemsigtighed, som hr. Prodi lovede os i begyndelsen af hans mandat.

Formanden
Hr. Izquierdo, jeg er som De ved mødeformand, jeg er ikke formand for Europa-Parlamentet. Det er heller ikke forudset, at jeg bliver formand for Parlamentet. Jeg skal forelægge Deres indlæg for formanden, og jeg kan fortælle Dem, at formanden har modtaget en skrivelse fra Dem og en anden fra hr. Berenguer. Jeg går ud fra, at De har modtaget et svar fra formanden, som sandsynligvis er blevet sendt til Dem via fax. Og deri tror jeg, at formanden - som i overensstemmelse med forretningsordenens artikel 43 assisteret af sit kabinet er den, der har beføjelse til at antage og tilrettelægge spørgsmålene - besvarer Deres spørgsmål, jeg sidder med svaret foran mig, og gør rede for de kriterier, hun har anvendt for at tilrettelægge spørgsmålene. Jeg kan i korthed sammenfatte, at formanden og tjenestegrenene mente, at spørgsmålet var rettet til hr. Prodi, og det var ikke forudset, at hr. Prodi skulle indfinde sig i plenum. Kommissionsformanden plejer ikke at komme til denne spørgetid. Der er en række kommissærer, heriblandt hr. Kinnock og hr. Byrne, hvor man i forvejen ved, at de vil besvare spørgsmål. Det bliver så meddelt medlemmerne, og derfor stilles der specifikke spørgsmål.
På den anden side har Parlamentets formand ud over at overveje den kronologiske rækkefølge besluttet at udvælge de fem spørgsmål, som ifølge hendes bedømmelse burde prioriteres og var presserende, og det er de fem spørgsmål, som omfatter første del, og som vi vil behandle nu.
Det er den forklaring, jeg kan give Dem, med fuld gennemsigtighed. Under alle omstændigheder har jeg noteret Deres indlæg, som desuden vil blive ført til protokols, og jeg beklager, at en avis i et medlemsland kan udtale sig om skriftlige eller mundtlige svar, som endnu ikke er afgivet.
Jeg giver nu ordet til hr. Berenguer, som har et indlæg til forretningsordenen. Jeg beder Dem gøre det kort.

Berenguer Fuster
Hr. formand, eftersom formanden nævnte mit navn, vil jeg tilkendegive, at jeg faktisk har modtaget et svar, hvis indhold jeg ikke er enig i, med den fortolkning, som formanden foretager om medlemmernes spørgsmål. Og jeg er ikke enig, fordi jeg synes, at denne fortolkning foretages på en sådan måde, at det indskrænker medlemmernes retmæssige initiativer til at kontrollere Kommissionen.
Helt konkret drejede mit spørgsmål sig om, hvorvidt Kommissionen - ikke formanden, men Kommissionen - føler sig truet af noget, som et spansk medlem af Gruppen for Det Europæiske Folkeparti havde sagt. Han havde truet med, at den ville få Kommissionen til at falde, hvis Socialdemokraterne kritiserede fru de Palacio for hendes indblanding i hørskandalen i Spanien, dengang hun var landbrugsminister. Hvis Parlamentets formandskab ikke betragter dette som en prioritet, hvis dette ikke er et spørgsmål, der så, eftersom det ikke betragtes som en prioritet, kunne besvares af f.eks. næstformand Kinnock, så må himmelen falde ned over mig.
Under alle omstændigheder var det ikke det, jeg ville fremføre, selv om jeg ville give udtryk for min uenighed. Jeg ville ligesom min kollega, hr. Izquierdo, bede om beskyttelse fra Parlamentets formandskab og give udtryk for, hvilken overtrædelse det er, at svarene til medlemmerne bliver offentliggjort i en regeringsavis i Spanien, før medlemmerne får svaret.
Og med min mest kategoriske protest mod denne uregelmæssighed vil jeg sige, hr. formand, at De kan betragte mit spørgsmål som trukket tilbage. Jeg vil ikke have, at Kommissionen svarer avisen ABC, før den svarer mig. Og da jeg ikke vil have, at Kommissionen foretager sig den skændsel at skulle underrette den spanske presse om sine svar, før medlemmerne, som svarene er rettet til, underrettes, vil jeg ikke deltage i en sådan optræden og trækker hermed mit spørgsmål tilbage.

Formanden
Mange tak, hr. Berenguer. Jeg takker Dem naturligvis ikke for at have trukket Deres spørgsmål tilbage, men fordi De har afsluttet Deres indlæg. Jeg kan ikke foretage noget værdiskøn om de emner, der diskuteres, eftersom jeg også deler nationalitet og valgkreds med dem, der stiller spørgsmålet. Jeg handler som mødeformand for Europa-Parlamentet, og den beskyttelse, jeg kan give hr. Izquierdo Collado, er naturligvis at videregive hans argumenter til formanden for Europa-Parlamentet, så hun kan få direkte kendskab til disse. Derudover kan hr. Izquierdo Collado anvende alle de muligheder, han måtte finde hensigtsmæssige for at fremsætte denne protest, lad os sige det således.
Første del

Formanden


Alexandros Alavanos
Spørgsmål nr. 45 af (H-0014/01):
Om: Følger af de uranholdige bomber i Kosovo Tilfældene af leukæmi blandt soldater i de multinationale styrker, som gjorde tjeneste i Bosnien og i Kosovo, har vakt voldsom bekymring i Europa og tilskrives brugen af bomber indeholdende forarmet uran. På mit tidligere spørgsmål herom (H-0429/99) havde Kommissionen bl.a. svaret, at a) "rapporten fra det regionale miljøcenter for Central- og Østeuropa var blevet fremsendt til medlemsstaternes miljøministre i juni 1999", og at b) "de nærmere detaljer vedrørende finansiering af genoprettelsesarbejder endnu ikke var blevet fastlagt".
Eftersom der på plenarforsamlingen i januar ikke kom svar på dette konkrete spørgsmål, og eftersom kommissæren imidlertid henviste til et møde i en gruppe af uafhængige eksperter, finder Kommissionen da ikke, at der ifølge ovennævnte rapport er grund til bekymring for indbyggernes og soldaternes helbred? Hvem skal gennemføre programmet for lægeundersøgelser af indbyggerne i de områder, som blev ramt af de uranholdige bomber? Hvad er konklusionerne fra det møde mellem de uafhængige eksperter, som Kommissionen henviste til, og hvilke yderligere foranstaltninger har den til hensigt at træffe?

Kinnock, Neil
Kommissionen henviser det ærede medlem til den udtalelse, som kommissær Wallström afgav ved Parlamentets plenarforsamling den 17. januar. Siden da har Kommissionen indkaldt til et møde i den ekspertgruppe, der er nedsat i henhold til artikel 31 i EURATOM-traktaten, for at afgive en udtalelse om de eventuelle konsekvenser for sundheden af brugen af forarmet uran. Gruppens rapport vil ligge klar om et par uger. Verdenssundhedsorganisationen vil også udsende en rapport om emnet i nær fremtid. Kommissionen vil derefter overveje de fornødne foranstaltninger, der skal træffes i lyset af de videnskabelige beviser, der kommer frem i forbindelse med disse aktiviteter.
Som svar på de særlige spørgsmål, som det ærede medlem har stillet, kan jeg sige, at EU-medlemsstaterne ikke har informeret Kommissionen om de foranstaltninger, de har truffet efter modtagelsen af rapporten fra Det Regionale Miljøcenter. Kommissionen har ingen planer om at indlede lægeundersøgelsesprogrammer. Som det ærede medlem vil vide, er det en beklagelig kendsgerning, at folk i regionen står over for en lang række sundhedstrusler fra flere kilder, og nogle af disse trusler er åbenbart af miljømæssig oprindelse. Kommissionen arbejder med de midler, den har til rådighed, sammen med FN's mission i Kosovo - UNMIK - via Det Europæiske Genopbygningsagentur på at eliminere disse trusler i overensstemmelse med prioriteterne for intervention.

Alavanos
Jeg vil gerne takke kommissæren for hans svar. Da det var temmelig generelt, vil jeg gerne spørge, om de uger, hvor vi afventer resultaterne fra ekspertgruppens undersøgelse, kan defineres lidt mere konkret? Og for ligeledes at ødelægge lidt af den generelle karakter i hans svar kan indgrebene i forbindelse med en tackling af de meget alvorlige miljøfølger for områdets indbyggere kvantificeres og omtales mere specifikt med hensyn til deres karakter?

Kinnock, Neil
Hr. formand, som svar på hr. Alavanos' første spørgsmål er jeg informeret om, at rapporten fra den ekspertgruppe, der er indkaldt i henhold til EURATOM-traktaten, vil blive offentliggjort inden for nogle uger og ikke inden for nogle måneder, så det er i en relativt nær fremtid.
Hvad angår det detaljerede svar, som er begrundet i spørgsmålet om sundhedsproblemer, foreligger der en stor del materiale i Kommissionen, og jeg, ja, eller min ansvarlige kolleger, vil med glæde give de fulde detaljer til det ærede medlem om, hvad de end måtte ligge inde med. Det vil være mere nyttigt, end at jeg forsøger at komme med en detaljeret beretning inden for den begrænsede tid, jeg har til rådighed her i Parlamentet.

Isler Béguin
Hr. formand, hr. kommissær, på mødet i går i Miljøudvalget og Udvalget om Udenrigsanliggender hørte vi netop hr. Haavisto, der har udarbejdet en betænkning om eksperternes resultater. Men selv om han omtalte forarmet uran, nævnte han ikke den meddelelse, som NATO kom med den 18. januar, hvori man erkendte, at der ud over forarmet uran også havde været anvendt plutonium.
Agter De at undersøge disse områder for plutonium, og agter De at stille europæiske midler til rådighed i forbindelse med oprydningen?

Kinnock, Neil
Hr. formand, som jeg angav i mit første svar, er der visse budgetmæssige begrænsninger, som fører til en indskrænkelse af nogle af de aktioner, vi gennemfører i regionen, ikke kun for Kommissionen, men også i vores samarbejdsaktiviteter med andre organisationer. Jeg er sikker på, at det ærede medlem erkender arten af disse begrænsninger. Det betyder derfor, at det ved nogle lejligheder er ret sandsynligt, at aktiviteterne til sikring af dekontaminering og beskyttelse af folkesundheden ikke er så omfattende, som vi ideelt kunne ønske, at de var. Det forbliver imidlertid en kendsgerning, at Kommissionen i sine aktioner på vegne af Unionen formentlig er den førende aktør i alle de aktiviteter, der gennemføres til forbedring af sundhedsvilkårene og i forbindelse med dekontaminering og miljøbeskyttelse.
Hvad angår NATO's udtalelse i sidste måned om plutonium, er jeg ikke i stand til at give et omfattende svar her og nu. Jeg er sikker på, at hvis det ærede medlem ønskede at skrive eksplicit om NATO-udtalelsen og muligheden for anvendelse af plutonium og dets bivirkninger i regionen enten under krigshandlinger eller på anden måde, så ville mine kolleger i Kommissionen være mere end rede til at levere et tilbundsgående svar.
Jeg vil opfordre det ærede medlem til enten at skrive direkte til mig om emnet - og jeg vil helt bestemt sørge for, at det når de rette ansvarlige - eller til at tage det op direkte enten i det udvalg, som han er medlem af, eller konkret over for en af mine medkommissærer.

Formanden


Rodi Kratsa-Tsagaropoulou
Spørgsmål nr. 46 af (H-0055/01):
Om: Radioaktiv forurening i Det Ægæiske Hav og i Det Ioniske Hav Ifølge beretninger i den græske såvel som den tyrkiske presse, som er offentliggjort i avisen "Le Journal du Dimanche", blev der af den græske og tyrkiske marine i forbindelse med øvelser i Det Ægæiske Hav og i Det Ioniske Hav i løbet af de seneste 10 år anvendt ammunition, som indeholder forarmet uran. Dette har givet anledning til frygt for radioaktiv forurening hos beboerne på øerne i begge have og i de tilgrænsende kystregioner, men også hos borgerne i nabolandene, fordi havstrømmene fører radioaktiviteten videre ud over det område, hvor granaterne er blevet affyret.
Agter Kommissionen at nedsætte et uafhængigt udvalg til undersøgelse af dette spørgsmål og at informere beboerne i regionerne samt alle europæiske borgere om den rent faktiske situation, inden der opstår et "ægæisk syndrom", hvad enten det er begrundet eller ej? Agter den med henblik herpå at samarbejde med de pågældende regeringer? Hvilke forebyggende foranstaltninger agter den at træffe?

Kinnock, Neil
Hr. formand, Kommissionen har haft sin opmærksomhed rettet mod brugen af forarmet uran i pansergranater så langt tilbage som i 1993. Dengang gik Kommissionens svar til Parlamentet på det særlige spørgsmål om prøvesprængninger af granater i kystfarvande, og den udtalte det synspunkt, at dette ikke ville have nogen betydelig indvirkning på miljøet. Kommissionen indtager fortsat dette synspunkt på baggrund af beviser for, at den eneste eksponeringsvej i det marine miljø er uranets langsomme opløsning. Det er vigtigt at bemærke, at den mængde af uran, der kunne opløses, er meget lille sammenlignet med det naturlige væld af uran, der findes i alt havvand.
Uranets bevægelse væk fra prøvesprængningsstedet med tidevandet og strømme ville derfor ikke kunne skelnes fra de naturlige baggrundskoncentrationer. Kommissionen kan godt forstå folks bekymring over brugen af forarmede uranmaterialer til militære formål. Kommissionen henleder imidlertid opmærksomheden på, at affyringen af uranpenetratorer mod landbaserede mål har virkninger, der er anderledes end ved affyring af ammunition i det marine miljø, for brug på land kan føre til spredning af uranoxider, som derefter kan indhaleres, mens dette helt klart ikke er tilfældet i det marine miljø.

Kratsa-Tsagaropoulou
Hr. kommissær, så vidt jeg kan forstå af Deres svar, må jeg konkludere, at Kommissionen mener, at der ikke er nogen grund til uro, og at den ikke agter at undersøge situationen nærmere. Har jeg forstået det rigtigt? Var det, hvad De mente? At det er en sag, som ikke bør fremkalde uro hos borgerne, og at der ikke findes farlige mængder uran i disse have?

Kinnock
Neil, Kommissionen. (EN) Hr. formand, der er ikke tale om, at Kommissionen på nogen måde er efterladende, hverken politisk - fordi den er ansvarlig over for offentligheden - og bestemt heller ikke videnskabeligt. De argumenter, jeg fremsatte i mit tidligere svar, relaterede til de naturlige urankoncentrationer i havvand af enhver art og alle steder. På baggrund af dette videnskabelige faktum er det Kommissionens og alle andre videnskabeligt rådgivne personers og organers opfattelse, at beviserne på uranforekomster i havvand er af en sådan art, at prøveaffyringer af granater i det marine miljø ikke giver nogen betydelige ekstra urankoncentrationer. Det er udelukkende på basis af dette vidt accepterede og veldokumenterede videnskabelige bevis, at Kommissionen indtager sit synspunkt.
Desuden henledte jeg i mit første svar opmærksomheden på den stærke skelnen, der er blevet gjort, mellem eventuelle konsekvenser af brugen af forarmet uranmateriale og -projektiler i et landmiljø, hvor oxiderne kan indhaleres, og i et maritimt miljø, hvor konsekvenserne af brugen af forarmet uran ikke er de samme, eftersom der helt klart ikke kan finde nogen indhalering sted.

Korakas
Hr. formand, Kommissionens svar gør indtryk på mig, og jeg er yderst nervøs for, at det meget snart bliver dementeret, ligesom tilsvarende forsikringer ved andre tidligere lejligheder er blevet dementeret. Der er blevet anvendt tusindvis af disse granater ved militærøvelser, og de er også eksploderet i luften, ikke altid i vandet. Det betyder, at der har forekommet gasser, som er blevet transporteret både til de beboede øer og de beboede kyster i Tyrkiet. Det gør altså indtryk på mig, at Kommissionen kan komme her og med en sådan, undskyld mig, lethed forsikre os om, at disse granater med forarmet uran ikke skaber noget problem, eftersom de falder i havet. Jeg ved oprigtigt talt ikke, hvorledes jeg skal forholde mig til disse udtalelser, hr. formand. Jeg er yderst nervøs. Det eneste, jeg kan gøre, er at rejse endnu en anklage om forsøg på at dække over en forbrydelse, som er foregået ikke kun i Jugoslavien, men også under NATO-øvelser. Sådan!

Kinnock
Neil, Kommissionen. (EN) Må jeg henlede det ærede medlems opmærksomhed på overskriften på det spørgsmål, han stillede tidligere. Spørgsmålets overskrift var "Radioaktiv forurening i Det Ægæiske Hav og i Det Ioniske Hav". Svaret, der blev givet ikke blot nu, men også helt tilbage i 1993, var meget stærkt baseret på solide videnskabelige beviser i relation til dette spørgsmål. Hvis det ærede medlem ligger inde med materiale, der støtter påstanden om, at der er sket skader som følge af øvelsesskydninger enten ved Grækenlands eller Tyrkiets kyster eller ved øerne i Det Ægæiske eller Ioniske Hav, ved jeg, at han som et samvittighedsfuldt medlem vil stille spørgsmål eller komme med anbringender på dette særlige grundlag. Hvis og når han gør det - og jeg besvarer spørgsmålet - vil jeg give ham grundlaget for en videnskabelig udtalelse om, hvad konsekvenserne er af brug af forarmet uran under disse omstændigheder.
Han må imidlertid forstå, at jeg ikke uden forudgående besked om dette spørgsmål er i stand til at give ham det detaljerede svar, han måtte ønske om de særlige miljøspørgsmål, han rejser. Jeg er sikker på, at han ikke som et ansvarligt medlem af Europa-Parlamentet ønsker at bestride seriøse videnskabelige udtalelser eller for den sags skyld male fanden på væggen i en sådan grad, at det ville forurolige hans vælgere.

Formanden


Bart Staes
Spørgsmål nr. 47 af (H-0037/01):
Om: Serbien og den fælles udenrigspolitik Det jugoslaviske parlament vedtog for nylig en lov, hvori der gives amnesti til militærnægtere fra folkearmeen, og fanger dømt for kriminelle handlinger mod hæren eller "statsfjendtlig aktivitet". Som det fremgår af erklæringer af 9. januar 2001 fremsat af den jugoslaviske justitsminister, Moncilo Grubac, viser det sig, at denne amnestilov ikke omfatter personer, der er dømt for terrorisme. Det betyder, at henved 700 albanske kosovarer ikke kan få amnesti, fordi de jo er dømt for "terrorisme".
Hvordan forholder Kommissionen sig til, at Jugoslavien nægter at løslade de albanske fanger?
Hvilke foranstaltninger vil Kommissionen træffe for at sikre, at Jugoslavien opfylder de officielle tilsagn (jf. erklæringer fra udenrigsminister Goran Svilanovic i Washington og tilsagn fra præsident Kostunica over for EU) og løslader alle albanske politiske fanger?

Kinnock
Neil, Kommissionen. (EN) Det ærede medlem har ret, når han siger, at den foreslåede lov om amnesti, som stadig kun er et forslag, der er forelagt både det serbiske parlament og parlamentet for Forbundsrepublikken Jugoslavien, ikke vil komme til at gælde for personer, der er dømt for handlinger, der anses for at være terrorhandlinger. Den Europæiske Union har allerede ved gentagne lejligheder opfordret til løsladelse af alle fængslede kosovoalbanere. EU's ministertrojka, som besøgte Beograd den 8. februar, udtalte også sin bekymring over, at den foreslåede lov om amnesti ikke vil komme til at gælde for alle de personer, der blev dømt af Milosevic-regimet for politiske overtrædelser.
Kommissionen har været fuldt involveret i disse initiativer, og Europa-Parlamentets ad hoc-delegation, der aflagde besøg i Serbien den 8.-10. februar, rejste ligeledes dette spørgsmål over for de relevante myndigheder. De serbiske og føderative myndigheder oplyste, at de havde til hensigt straks at genoptage sagerne for dem, der ikke er omfattet af loven, bl.a. for at fastslå, om dommene var solide eller ej. Fangerne er desværre stadig ikke blevet løsladt i dag. EU vil opretholde presset for at sikre, at de bliver det.

Staes
Jeg takker kommissæren for svaret og de opmuntrende ord, men vi skal alligevel gøre os klart, at vi er midt i en overgangsfase, en overgangsfase, hvor Unionen yder hjælp til Serbien. Det er en overgangsfase fra nødhjælp til mere struktureret hjælp. Jeg mener, at vi er kommet til et punkt, hvor vi skal slå i bordet. Albanernes skepsis i Kosovo med hensyn til Kostunica-regeringen er meget stor. Befolkningen er lidt rådvild. Der har været sultestrejker, og befolkningen vil nu se virkelige fremskridt. Jeg har forstået, at Kommissionen har en rådgiver siddende i Kostunicas nærhed. En rådgiver, som i øvrigt allerede i Montenegro viste sine kvaliteter hos den derværende præsident. Jeg anmoder alligevel Kommissionen om helt konkret at bruge overgangsfasen til at sige, at vi ikke fortsætter hjælpen, medmindre dette påtrængende problem løses.

Kinnock, Neil
Jeg kan helt bestemt godt forstå de instinkter og de fornuftsgrunde, der udtrykkes af hr. Staes, og ikke for første gang. Jeg kan give ham min forsikring om, at der på den mest indtrængende måde bliver gjort brug af al indflydelse og alle former for anbringender for at forsøge at sikre det resultat, som Kommissionen, Unionen generelt og medlemmer af Europa-Parlamentet, og herunder hr. Staes, ønsker, og det vil være i overensstemmelse med human og retfærdig behandling.
Kommissionen er imidlertid ikke - og bestemt ikke på dette tidspunkt - indstillet på at overveje muligheden for sanktioner af forskellig slags, herunder sanktioner som dem, der er foreslået af det ærede medlem, og det skyldes ganske simpelt, at Kommissionen gør sit bidrag og sit arbejde på Unionens vegne i fuld viden om folks og organisationers stærke behov på dette område. Vi håber meget inderligt, at vi ved at gøre brug af de midler, der nu bliver anvendt, uden store forsinkelser vil sikre de resultater, der vil tjene menneskehedens interesser og være i overensstemmelse med de synspunkter, der til stadighed udtrykkes af Unionen, Kommissionen og Europa-Parlamentet.

Dupuis
Hr. formand, efter min mening er det retsgrundlag, som Kommissionen arbejder ud fra, meget upræcist. Hr. Hækkerup var meget præcis i sine udtalelser: Der er intet behov for en lov om amnesti fra myndighederne i Beograd, fordi det udelukkende er FN, der er repræsenteret ved hr. Hækkerup, som kan beslutte, om det er nødvendigt at fængsle, dømme eller tilbageholde disse mennesker. Det eneste, det drejer sig om, er deres øjeblikkelige frigivelse fra serbiske fængsler og overgivelse til FN i Kosovo. Kommissionen behøver således ikke at lægge pres på hr. Kostunica for at få ham til at gennemføre en lov om amnesti. Den bør ikke blande sig i et spil, der i henhold til international lov er ulovligt. Kommissionen og Rådet skal tvinge hr. Kostunica og hr. Djinjic til at adlyde påbuddene fra det internationale samfund, der kræver, at disse 700 gidsler overgives til FN.
Hvad agter Kommissionen at gøre i denne forbindelse?

Kinnock, Neil
Selv om jeg absolut ikke har nogen grund til at betvivle det tal, der er angivet af det ærede medlem, findes der forskellige skøn. Det officielle skøn af antallet af fængslede, der er berørt på dette særlige område, er 300 snarere end 700. Det argument, vi konstant forsøger at komme med i vores anbringender, er, at uanset det præcise antal er der et humanitært princip, der skal følges, og det ønsker vi at se anvendt med det samme.
Men selv om jeg godt kan forstå argumentationen med hensyn til retsgrundlaget, ville vi komplicere en allerede følsom situation yderligere, hvis vi søgte at agere på en bydende måde eller råde andre - herunder FN - til at gøre det. Der er helt klart mindre tålmodighed i dag end i går, og der var mindre i går end i sidste uge. Den følelse bliver formidlet i stærke vendinger til de relevante kredse. Men det ville være uansvarligt og vildledende af mig, hvis jeg sagde, at vi i betydelig grad ville afvige fra den kurs, vi har fulgt, og som vi har al mulig grund til at tro kan føre til et succesfuldt og humant resultat.

Formanden


Myrsini Zorba
Spørgsmål nr. 48 af (H-0069/01):
Om: Fængslede børn i Tyrkiet Der blev for nylig på grundlag af en anklage fra Menneskerettighedsforbundet arresteret og fængslet 29 børn mellem 9 og 16 år i byen Diyarbakir. Disse børn var under anklage for at have deltaget i terrorvirksomhed.
Menneskerettighedsforbundet hævder, at børnene er blevet udsat for brutal behandling og har behov for omgående psykologisk hjælp. Disse børn er i fare for at blive idømt mange års fængsel.
Hvordan agter Kommissionen at reagere som led i tiltrædelsesdrøftelserne med Tyrkiet med henblik på omgående at få løsladt disse børn samt lægge pres på Tyrkiet for at sørge for, at det omsider opfylder de forpligtelser til social og politisk demokratisering, som det har indgået over for EU?

Verheugen
Hr. formand, Kommissionen har kendskab til arrestationen af 28 børn og unge i Tyrkiet, som fru Zorba redegør for i sit spørgsmål. Ifølge de informationer, der foreligger, blev 28 børn og unge anholdt af politiet den 9. januar i en lille by i den sydøstlige del af Tyrkiet. De lokale sikkerhedsmyndigheder hævdede, at børnene havde deltaget i en ulovlig demonstration, de havde råbt slagord til støtte for PKK og protesteret mod tilstedeværelsen af tyrkisk militær i det nordlige Irak.
Børn og unge i alderen fra ni til 16 år blev arresteret og bragt til et fængsel i Diyarbakir. Ifølge oplysninger fra den tyrkiske organisation for menneskerettigheder er børnene også blevet mishandlet i fængslet. Efter protester fra forældrene og det tyrkiske menneskerettighedsforbund blev 22 børn og unge imidlertid løsladt igen, seks unge fra 14 til 17 år er indtil videre fængslet. Kommissionen har udtrykkeligt påtalt spørgsmålet over for de tyrkiske myndigheder. Kommissionen kræver en omgående og omfattende afklaring af de faktiske aspekter. Denne hændelse giver efter vores mening anledning til stor bekymring.
Kommissionen vil gerne understrege, at ligegyldigt, hvad børnene bliver bebrejdet at have gjort, kan de fremsatte bebrejdelser på ingen måde retfærdiggøre, at børn arresteres og kommer i fængsel langt fra deres hjem og spærres inde i flere dage. En sådan fremgangsmåde er under ingen omstændigheder forenelig med de menneskerettighedsstandarder, der gælder i Den Europæiske Union.
Kommissionen forventer, at den tyrkiske regering omgående vil tage sig af denne hændelse. Den viser, at politiske reformer er hårdt tiltrængt i Tyrkiet, så Tyrkiet kan nærme sig Den Europæiske Union og værdierne i Den Europæiske Union. Kommissionen minder om, at en omfattende beskyttelse af menneskerettigheder hører til de politiske kriterier, som et ansøgerland skal opfylde, for at kunne optage tiltrædelsesforhandlinger med Den Europæiske Union. Dette kommer også til udtryk i de prioriteter i tiltrædelsespartnerskabet med Tyrkiet, som Kommissionen fremlagde i november sidste år.

Zorba
Mange tak, hr. kommissær. Deres svar var yderst tilfredsstillende. Men såfremt anklageren indbringer sagen og kræver, at de seks børn bliver idømt fængselsstraf på indtil fem år ifølge anklagerne mod dem, vil jeg gerne vide, om der findes noget andet, vi kan gøre, og hvad tidsrammen for ventetiden er.

Verheugen
Kære parlamentsmedlem, jeg kan desværre ikke bekræfte over for Dem, at processen overhovedet er begyndt, og at der i processen nedlægges påstand om straf. Jeg ved, at den tyrkiske regering har kontaktet de retshåndhævende myndigheder direkte, men vi kender ikke resultatet af kontakten mellem den tyrkiske regering og de lokale myndigheder. Jeg er villig til endnu en gang at intervenere i denne sag på ethvert plan, som De mener er rigtigt, fru parlamentsmedlem. Jeg tror, at det vil være gavnligt, for et stærkt internationalt pres og en stærk international deltagelse er i sådanne tilfælde det eneste, som virkelig hjælper.

Andrews
Jeg vil gerne lykønske kommissæren med hans svar. Han taler imidlertid om EU-værdier og -standarder. Som svar på det spørgsmål, jeg stillede, om den fortsatte bombning af Irak og sanktionerne mod Irak, viste Kommissionen ingen interesse for, at 5-6.000 børn er døde som følge af sanktionerne mod Irak. Så når jeg hører Kommissionen tale om EU-værdier og -standarder, kan jeg med tankerne om dens støtte til sanktionerne mod Irak være lidt i tvivl om, hvor oprigtig den er med hensyn til børnene i Tyrkiet.

Verheugen
. (DE) Hr. formand, jeg er ked af, at jeg ikke kan se sammenhængen mellem FN's sanktioner mod Irak og arrestationen af 28 børn i Tyrkiet.

Formanden


Anneli Hulthén
Spørgsmål nr. 49 af (H-0085/01):
Om: Sikkerheden i forbindelse med produkter til børn Der er, navnlig i Sverige, blevet rettet kritik mod EU's regelværk, for så vidt angår sikkerhedskrav for produkter til børn. Forbrugernes indflydelse på standardiseringsprocessen er væsentligt mindre end producenternes. Visse produkter, som børn kommer i kontakt med, er i dag ikke tilstrækkeligt sikre. Målet må være, at vi skal have sikre produkter, som ikke kræver løbende overvågning fra forældrenes side.
Hvad mener Kommissionen om den igangværende standardiseringsproces og styrkeforholdet mellem forbrugere og industri, og kan vi forvente, at intentionen med mandatet for produkter til børn og andre rammemandater under direktivet om produktsikkerhed fuldføres og iværksættes?
Andel del
Spørgsmål til Neil Kinnock
Byrne
Kommissionen er fuldt ud klar over betydningen af, at forbrugerrepræsentanter deltager i standardiseringsprocessen. Betydningen af, at alle interessenter deltager i processen, er blevet anerkendt i adskillige beslutninger og meddelelser. Kommissionen støtter aktivt dette gennem forskellige initiativer. Kommissionen yder bl.a. en betydelig årlig finansiel støtte, der i 2001 beløber sig til 830.000 euro, til organisationen European Association for the Coordination of Consumer Representation in Standardisation.
Det er også vigtigt, at forbrugerorganisationerne ser dette emne som en prioritet for at kunne tildele de nødvendige ressourcer. Kommissionen tilskynder ligeledes medlemsstaterne og standardiseringsorganerne til at lette forbrugernes deltagelse i standardiseringsprocessen også på nationalt plan.
Direktivet om produktsikkerhed i almindelighed, der har til formål at sikre, at de produkter, der kommer på markedet, er sikre, giver europæiske standarder en særlig rolle. Denne rolle styrkes yderligere i den nye version, der er ved at blive vedtaget af Rådet og Europa-Parlamentet. Til udarbejdelsen af disse standarder vil Kommissionen give de europæiske standardiseringsorganer standardiseringsmandater, hvori den vil specificere det sikkerhedsniveau, der skal nås. Forbrugerorganisationerne vil blive hørt om indholdet i disse mandater. Kommissionen vil verificere, om de udviklede standarder er i overensstemmelse med direktivets krav og mandaterne både med hensyn til sikkerhedsaspekter og forbrugernes deltagelse, inden standardreferencerne bliver offentliggjort i EF-Tidende.
Kommissionen vil nøje kontrollere, at alle standardiseringsmandater i henhold til direktivet, og navnlig dem, der har med produkter til børn at gøre, er opfyldt på tilfredsstillende vis.

Hulthén
Jeg vil gerne takke kommissionsmedlemmet for svaret. Jeg har en del spørgsmål. Jo mere jeg læser om denne procedure, desto mere betænkelig bliver jeg. Synes kommissionsmedlemmet ikke, at det er en smule mærkeligt, at repræsentanter for den industri, som skal reguleres, det vil sige den industri, som producerer børneartikler og børnelegetøj, selv sidder som formænd i de standardiseringsudvalg, som på nationalt, eller andet, plan skal opstille regler for de produkter, der sendes ud på markedet? Synes kommissionsmedlemmet ikke selv, at det er mærkeligt, at produkter, som børn kommer i kontakt med på markedet, ikke er testede, hvorfor ingen egentlig kan bedømme deres sikkerhed?
Synes kommissionsmedlemmet ikke, at det er lidt mærkeligt, at bedømmelsen i de seneste tilfælde med f.eks. chokoladeæg, legetøj med krudt og udklædningstøj, som ikke er brandsikkert, hele tiden falder ud til industriens fordel i stedet for til børnenes? Efter min mening er det helt klart, at der er behov for nye muligheder for standardisering, som skal baseres på objektive bedømmelsesgrunde i stedet for på subjektive, der er i industriens interesse.

Byrne
Der holdes altid nøje øje med spørgsmål som dette. Som De ved, er direktivet om produktsikkerhed i almindelighed den overordnede rammelovgivning, der beskæftiger sig med dette spørgsmål. Mine tjenestegrene og jeg holder meget nøje øje med, hvordan lovgivningen gennemføres i hele Den Europæiske Union for at sikre, at forbrugerne - og børn i særdeleshed - beskyttes mod farlige produkter. De ved jo nok, at der er indeholdt en sikkerhedsforanstaltning i produktsikkerhedsdirektivet. Det var den foranstaltning, der blev brugt sidste år, da vi indførte en sikkerhedsforanstaltning i forbindelse med brugen af phthalater i børns legetøj. Det er en af de foranstaltninger, der kan tages i anvendelse som en nødforanstaltning for at beskytte børn.

Whitehead
Må jeg kort spørge kommissæren, om han kan svare konkret nu på et spørgsmål, som mange af os, og også fru Hulthén, har rejst over for ham før, og det er om de potentielle farer, der er ved de uspiselige plastikobjekter, der gives væk sammen med slik og andre ting, og som ikke er levnedsmidler. De er lavet af plastik, men de er ikke rigtig betegnet som det ene eller det andet. Er han nu sikker på, at disse stoffer rent faktisk er sikre for børn?

Byrne
Jeg er godt klar over, hr. Whitehead, at dette er et spørgsmål, som De har en særlig interesse i, og det har været et spørgsmål, som De og mine tjenestegrene har drøftet frem og tilbage i nogen tid. Men det er et spørgsmål, som bliver behandlet af Generaldirektoratet for Erhverv og min kollega, hr. Liikanen.
Kommissionen er for nylig blevet spurgt om sikkerheden ved medfølgende produkter, der ofte består af et stykke legetøj, der ledsager levnedsmiddelproduktet i en adskilt baggrund. I lyset af de informationer, Kommissionen har indhentet i samarbejde med de nationale myndigheder, nåede Udvalget for Hastende Produktsikkerhedsproblemer, der er nedsat i henhold til produktsikkerhedsdirektivet, den 16. maj 2000 til den konklusion, at der ikke var fastslået nogen konkret fare ved de medfølgende produkter. Nonfoodgenstande, og navnlig små stykker legetøj eller legetøj, der indeholder små dele, er ikke risikofri. Men risikoen afhænger af selve nonfoodproduktets karakteristika.
Eksistensen af en eventuel risiko har fået Udvalget for Hastende Produktsikkerhedsproblemer til at undersøge behovet for at styrke de eksisterende instrumenter og navnlig den beskyttelse, der ydes af direktiv 88/378 om sikkerhedskrav til legetøj og den dertil hørende standard EN 71/1. De ansvarlige tjenestegrene i Kommissionen arbejder for nærværende på mulige forbedringer.

Formanden
Da spørgsmål 50, 51 og 52 vedrører samme emne, vil vi behandle dem under ét.

Per Gahrton
Spørgsmål nr. 50 af (H-0057/01):
Om: Påstået forsøg fra kommissær Kinnocks side på at give det tidligere kommissionsmedlem Gradin mundkurv på Ifølge oplysninger i den svenske presse (den 23. januar) skal medlem af Kommissionen, Neil Kinnock, i et brev til det forhenværende kommissionsmedlem, Anita Gradin og dennes tidligere kabinetschef, Christer Asp, have krævet nærmere forklaring på de udtalelser, som de har fremsat i medierne om mangler i Kommissionens bureaukrati. Efter at Santers Kommission var gået af og efter van Buitenen-affæren, skulle man ellers have troet, at Kommissionen havde forstået, hvad demokratisk åbenhed går ud på, og var holdt op med at benytte totalitære metoder til at give de ansatte, ja, ligefrem tidligere ansatte, mundkurv på. Kommissionen bedes derfor svare på, om det er korrekt, at kommissær Kinnock har skrevet disse breve? Hvilke forholdsregler har Kommissionen til hensigt at træffe for at undgå gentagelse af sådanne fadæser?

Jan Andersson
Spørgsmål nr. 51 af (H-0081/01):
Om: Kommissionens optræden i forbindelse med ytringsfrihed Forhenværende kommissær Anita Gradin og forhenværende kabinetschef Christer Asp er i et brev til Kommissionen blevet kritiseret for, at de i offentlige interview har medvirket til at forsøge at skabe klarhed om, hvordan et antal millioner under ECHO, der var afsat som bistandsmidler til Bosnien, kunne forsvinde. Anita Gradin forklarede i interviewet, at hun havde været loyal mod de beslutninger, der blev truffet i Kommissionen.
Den nuværende Kommission har som nogle af sine vigtigste opgaver at bringe klarhed over, hvad der skete under den forhenværende Kommission, og skabe forandringer, så noget tilsvarende ikke sker igen. I dette arbejde spiller åbenhed over for offentligheden en stor rolle.
På hvilken måde mener Kommissionen, at brevet til Anita Gradin bidrager til større åbenhed og til at øge offentlighedens tillid til Kommissionen?

Göran Färm
Spørgsmål nr. 52 af (H-0122/01):
Om: Kommissionens reaktion på kritik fra et tidligere kommissionsmedlem Den såkaldte ECHO-skandale fra 1997, hvor der ved uregelmæssigheder forsvandt store summer EU-bistand, og i forbindelse med hvilken der senere også er forsvundet dokumenter vedrørende sagen fra Kommissionens arkiv, har vakt stor opmærksomhed i Sverige og Danmark. I forbindelse med tv-programmer i begge disse lande har såvel tidligere kommissionsmedlem Anita Gradin som hendes kabinetschef udtalt sig kritisk om Kommissionens behandling af sagen.
I anledning af disse udtalelser har kommissionsmedlem Neil Kinnock skrevet til ovennævnte to personer og hævdet, at de ikke har ret til at kritisere Kommissionen som institution. Hvis der - imod forventning - findes en regel om, at de ikke har ret til at give udtryk for kritik, ville dette være et drastisk tilbageskridt for ytringsfriheden i EU.
Med hvilken retlig begrundelse hævder kommissionsmedlem Neil Kinnock, at et tidligere kommissionsmedlem og en tidligere kabinetschef ikke har ret til at fremsætte denne type kritik mod Kommissionen?

Kinnock, Neil
Hr. formand, jeg er de ærede medlemmer meget taknemmelig for deres spørgsmål angående min korrespondance med min ven og tidligere kollega, Anita Gradin, og hendes tidligere kabinetschef, Christer Asp. Spørgsmålene gør det muligt for mig at berette offentligt og åbent om en sag, som jeg ved har givet anledning til interesse navnlig i Sverige.
Den 13. november 2000 sendte dansk tv en dokumentarudsendelse, hvor udtalelser blev tillagt fru Gradin og hr. Asp, som syntes at gå på en ansat i Kommissionen, som var blevet enstemmigt frikendt for en række konkrete beskyldninger fra den sidste Kommission, efter at den rette disciplinærproces var blevet fulgt. Som følge af denne udsendelse og som kommissær med ansvar for personale og administration var jeg tvunget til at skrive til fru Gradin og hr. Asp den 22. november for at få deres bekræftelse og afklaring af de omtalte bemærkninger for at gøre det muligt for Kommissionen at fastslå, om de pågældende bemærkninger ville fordre en reaktion fra Kommissionens side.
Det var det eneste formål med brevet. Jeg krævede hverken i tone eller indhold nogen forklaringer, og jeg fremsatte ikke nogen kritik, og jeg forsøgte heller ikke at give nogen en mundkurv på eller på nogen måde at lade forstå, at fru Gradin som tidligere kommissær eller hr. Asp som tidligere embedsmand ikke havde ret til at kritisere Kommissionen som institution. For at gøre dette absolut klart er jeg rede til at levere kopier af dette brev og af al anden relevant korrespondance til de ærede medlemmer, så snart jeg har modtaget bekræftelse fra fru Gradin om, at hun ikke har noget imod dette. Fru Gradin har ad indirekte vej angivet, at hun ikke har noget imod en sådan frigivelse af korrespondancen, men jeg foretrækker naturligvis som en høflighed mod hende først at have en direkte bekræftelse af, at hun kan gå ind for det.
Den 29. december besvarede fru Gradin mit brev af 22. november, og jeg skrev yderligere et brev til hende den 25. januar 2001. Som jeg påpegede i dette brev til fru Gradin, og som Parlamentet vil være klar over, gør de personaleforordninger, der gælder for alle EU-institutioner, det klart, at Kommissionen som institution og som arbejdsgiver er juridisk ansvarlig for at bistå ansatte med at forsvare sig mod angreb. Denne forpligtelse gælder også at forsvare frikendte personer, når der rejses tvivl om deres uskyld i de beskyldninger, som de er blevet frikendt for. Mine breve af 22. november til fru Gradin og hr. Asp gik derfor helt og fuldt på sådanne juridiske forpligtelser og overvejelser og absolut intet andet.
Som jeg gjorde det klart i mit brev af 25. januar til fru Gradin, kan ytringen af visse meninger - f.eks. sådanne, som anses for at smæde andre, selv om alle former for ytringsfrihed er dyrebare og må opretholdes, have retlige konsekvenser i alle demokratiske samfund og få særlige indvirkninger for Kommissionen som ansættende europæisk myndighed. I det brev gjorde jeg det absolut klart, at mit brev af 22. november på ingen måde var et forsøg på at indskrænke frie kommentarer eller forhindre kritik af Kommissionen fra hverken fru Gradin eller for den sags skyld hr. Asp eller nogen anden.
Alt dette vil fremgå klart for de ærede medlemmer, når de får en chance for at læse brevudvekslingen, som jeg håber, at de vil. Det vil også gøre det muligt for dem at se, at grundlaget for tidligere kommissærers og tidligere tjenestemænds handlinger er traktaten og personaleforordningerne. Fru Gradin har altid taget sin pligt til diskretion ifølge traktaten alvorligt som en ansvarlig og hæderlig person. Jeg er sikker på, at det vil fortsætte.

Gahrton
Man skal høre meget, før ørene falder af! Det var nok en af de mest latterlige undskyldninger, jeg har hørt meget længe. Hr. Kinnock sagde, at vi ville vide, hvad der stod i brevet, hvis vi havde fået kendskab til det - det er meget fint, hvis vi får det efter forhandlingen. Jeg henvendte mig til hr. Kinnocks kontor for at få kendskab til brevet før forhandlingen, men fik at vide, at jeg muligvis kunne få kendskab til det efter forhandlingen.
Det viser bare, at hr. Kinnock overhovedet ikke har forstået, hvad åbenhed virkelig betyder. Det virker ikke, som om hr. Kinnock har lært noget af skandalen i den Kommission, han tidligere tilhørte - Santer-Kommissionen, som gik af, fordi den ikke forstod sammenhængen mellem åbenhed og korruption og bedrageri. Hvis hr. Kinnock havde lært noget af den Kommission, han tilhørte dengang, ville han have forstået det. Jeg henfører altså den type trusselsbrev, som han åbenbart skrev, og som fru Gradin opfattede som sådan, til de udtalelser, han gav til den svenske presse.
Fru Gradin har vel læst brevet, siden hun har udtalt sig. Hr. Asp har vel også læst brevet, siden han har udtalt sig. De vidste vel oven i købet, hvad der stod i brevet, og opfattede det vel som en trussel. Det er faktisk en fornærmelse mod Parlamentet at stikke halen mellem benene på denne måde og snige sig uden om ansvaret, som hr. Kinnock nu gør, og det er en skam for Parlamentet.

Formanden
Jeg anmoder medlemmerne om at bemærke, at De kan stille tillægsspørgsmål. Det drejer sig ikke om at irettesætte kommissæren i besvarelsen, men at stille spørgsmål, De måtte finde passende. Jeg kan ikke på forhånd vide, om De vil stille et spørgsmål, men jeg beder Dem holde Dem til forretningsordenen.

Andersson
Jeg takker kommissæren for svaret. Jeg vil gerne stille et spørgsmål: Hvortil bør kritikken ifølge kommissær Kinnock rettes? Skal den rettes mod det forhold, at nogle millioner, som skulle have været gået til bistandsformål, er forsvundet, og at der har været tale om økonomisk roderi for skatteydernes penge, eller skal den rettes mod de personer, som udtrykker deres skuffelse over, at det ikke er lykkedes at bringe klarhed, hvad disse spørgsmål angår? Jeg mener, at svaret burde være enkelt, og jeg tror også, at Europas borgere mener, at svaret er indlysende.
Og nu til mit andet spørgsmål. Hvis Kommissionen skrev et brev til tidligere kommissær Gradin, må De jo have troet, at hun på en måde angreb en enkelt person. Jeg har selv set tv-programmet, og jeg kan sige, at det gjorde hun ikke. Hun var fuldkommen loyal mod de beslutninger, der blev truffet i Kommissionen. Hvordan kunne De tro, at tidligere kommissær Gradin havde rettet kritik mod enkelte personer? Det må De jo have troet, siden De skrev brevet.

Färm
Tak for svaret! Hr. Kinnock henviser til brevet til fru Gradin og hr. Asp. Vi har jo ikke læst det direkte, men nu er en kopi af brevet til hr. Asp blevet trykt i de svenske medier, og her står der efter henvisning til tv-programmet - jeg forudsætter, at det er korrekt gengivet - at hr. Kinnock har skrevet til hr. Asp: "Som du måske ved, er denne udtalelse, med rette eller urette, blevet tolket som en kritik af Kommissionen som institution. Da du tidligere har været ansat ved Kommissionen, giver din udtalelse anledning til at spørge, hvilke pligter du har, da du som ansat skal rette dig efter forskellige ansættelsesvilkår og regler".
Det er klart, at det helst ikke skal tolkes som andet, end at man antyder, at hr. Asp har gjort noget, som han ikke må, og at han måske endda skulle have gjort sig fortjent til en reprimande. Derfor lyder mit spørgsmål: Hvilket retligt grundlag er dette brev baseret på? Hvilke retsregler findes der, som siger, at man som tidligere kabinetschef eller som kommissær ikke har ret til at kritisere Kommissionen som institution? Og hvilke retsregler ligger til grund for, at man endda minder om forskellige ansættelsesvilkår og regler?

Kinnock, Neil
Hr. formand, jeg vil for det første hermed sige til hr. Färm, at hvis han ser nærmere på personaleforordningerne, som hr. Asp er underkastet, vil han se det grundlag, hvorpå hans tidligere ansættende myndighed skrev til ham, og han vil se, at det, der blev sagt i dette brev, helt og fuldt var i overensstemmelse med forordningerne og kravene om meddelelse - hverken mere eller mindre.
Hr. Andersson har lov til at have sit eget syn på den sag, der blev henvist til i tv-dokumentarudsendelsen. Det er ikke det, det handler om, og det er heller ikke det, mit brev til fru Gradin handlede om, men han er demokrat, så han vil forstå. I Sverige må man ligesom i enhver anden medlemsstat eller i ethvert andet demokratisk samfund være forsigtig med at komme med en erklæring om en person, som er blevet frikendt for en bestemt beskyldning, der kunne medføre ærekrænkelse af denne person. Det er en generel regel, som forstås og opretholdes af demokrater alle vegne, men i Kommissionens tilfælde som ansættende myndighed er der, som jeg tidligere påpegede, en yderligere ting, der gør sig gældende, og det er følgende: Hvis en embedsmand i Kommissionen angribes, og hvis det er en embedsmand i en særlig sag, som er blevet frikendt for en beskyldning efter en ordentlig proces, kan denne embedsmand stille krav til Kommissionen og derfor til skatteydernes penge i henhold til artikel 24 i personaleforordningerne om, at den kæmper denne sag om påstået ærekrænkelse.
Det, jeg sagde til fru Gradin, og som jeg er sikker på, at hun forstår fuldt ud - navnlig eftersom jeg forklarede det grundigt i mit sidste brev, går simpelthen på denne juridiske kendsgerning og den retmæssige udøvelse af Kommissionens funktioner som en retligt nedsat organisation med forpligtelser, der er fastsat i lovgivningen i form af personaleforordningerne.
Hr. Andersson kan have sit eget syn på de særlige sager, der blev nævnt i tv-dokumentarudsendelsen. Han har ret til disse synspunkter, hvad enten de er rigtige, forkerte, underbyggede eller andet, men jeg er sikker på, at han vil forstå, at alle de foranstaltninger, der er truffet i relation til navngivne personer i denne tv-dokumentarudsendelse, og navnlig én, går på juridiske spørgsmål - som jeg understregede i mit brev til fru Gradin og i mit tidligere svar - og ikke på bredere vurderinger, som kan være noget, der ganske er op til hr. Andersson og hans egen samvittighed. Jeg vil ikke på noget tidspunkt sige eller gøre noget, som kunne føre til uretfærdige eller uberettigede angreb mod Kommissionen, Den Europæiske Union og skatteydernes penge, når der findes andre midler til at sikre, at lovgivningen overholdes, hvad enkeltpersoner angår.
Jeg vil sige til hr. Gahrton, at problemet i denne sag ikke har noget med gennemsigtighed at gøre, det drejer sig snarere om mangler enten med hensyn til hans hørelse eller forståelse. Det, jeg sagde, var ikke latterligt. Jeg vil sende ham en kopi af mit svar, og når jeg har modtaget fru Gradins samtykke til frigivelse af de breve, vi har udvekslet, herunder mit personlige brev til hende af 25. januar skrevet i officielt øjemed, vil han kunne se det. Men jeg er sikker på, at han vil forstå som en, der overholder høflighedsreglerne og erkender det grundlag, som det personlige brev var skrevet på, at det ikke er op til mig at frigive et brev, som jeg skrev til fru Gradin. Hvis fru Gradin ønsker at frigive det eller giver mig tilladelse til at frigive det, så er det helt o.k. for mig, og som jeg allerede har nævnt, har hun angivet ad indirekte vej, at hun ikke ville have noget imod dette. Det overrasker mig ikke - jeg kender Anita Gradin meget godt - men jeg kan ikke frigive brevet, før jeg har en formel bekræftelse. Det er på ingen måde nogen hemmelighed.
Jeg håber blot, at hr. Gahrtons forståelsesevner vil gøre betydelige fremskridt, når han får lejlighed til at læse brevet, for i løbet af hans indlæg viste han ikke mange tegn på meget mere end den mest rudimentære forståelse.

Sjöstedt
Jeg har et tillægsspørgsmål, som handler om Kommissionens informationskontor i Stockholm og dettes tidligere chef, Linda Steneberg.
Som kommissæren sikkert ved, finder der en strafferetlig efterforskning af økonomiske uregelmæssigheder sted på Kommissionens kontor i Stockholm. Det svenske politi er begyndt at afhøre flere af de ansatte og vil afhøre fru Steneberg, som nu er blevet forfremmet og arbejder ved Kommissionen i Bruxelles. Fru Steneberg nægter at samarbejde med det svenske politi og at tage til Stockholm for at blive afhørt.
Er det ikke rimeligt, at De som ansvarlig opfordrer Deres ansatte eller endda beordrer dem til at møde til forhør, når det sker for at udrede den økonomiske kriminalitet, som er sket inden for Kommissionens ansvarsområde?

Kinnock, Neil
Dette spørgsmål har overhovedet intet at gøre med det spørgsmål, der er anført på dagsordenen. Jeg vil imidlertid besvare det i gennemsigtighedens interesse.
Den person, der nævnes af det ærede medlem, og som er embedsmand i Kommissionen, har angivet, at han fuldt ud er rede til at svare på alle forespørgsler fra den svenske anklagemyndighed. Det vil ske, når tiden er inde hertil.

Formanden


Maj Britt Theorin
Spørgsmål nr. 53 af (H-0083/01):
Om: Kandidater til stillingen som generaldirektør Kommissionens memorandum "Targets for the Recruitment and Appointment of Women 2000" anfører, at andelen af kvinder i A1 og A2-stillinger skal øges med 20% frem til 2005. Ifølge de seneste oplysninger er der stadig kun tre kvinder blandt Kommissionens 49 generaldirektører. Det er derfor forbavsende, at Kommissionen på ny har udnævnt en mand til generaldirektør for bistand, selv om der fandtes en meget velkvalificeret kvindelig kandidat. Udvælgelseskomitéen bestod af otte mænd.
Hvorledes tages der hensyn til ligestillingen ved udnævnelsen af Kommissionens generaldirektører?

Kinnock, Neil
Kommissionen er yderst bevidst om behovet for at øge andelen af kvinder i A1- og A2-stillinger. Derfor har der siden 1995 været sat årlige mål for udnævnelsen af kvinder til disse og andre ledende stillinger.
Kommissionens overordnede mål er, som vi bebudede i begyndelsen af vores embedsperiode i 1999, at fordoble antallet af kvinder i disse to stillingskategorier i løbet af embedsperioden og derved øge antallet af kvinder i A1- og A2-stillinger til 44 eller omkring 20% i 2005. For at nå dette fastsættes de årlige mål på grundlag af en forventet omsætning i stillingerne hvert år. I 2000 var målet for udnævnelse af kvinder til A1 to udnævnelser, og målet for A2 var fem udnævnelser. Disse mål blev overgået med tre nye udnævnelser til A1 og syv nye udnævnelser til A2. Som resultat heraf er det nuværende antal kvinder på A1-niveau fire ud af 54, og antallet af kvinder på A2-niveau er 21 ud af 178.
Kommissionen har til hensigt at fortsætte sin praksis med at fastsætte årlige mål, for det har helt klart været med til at forbedre kønsbalancen, selv om det så åbenbart ikke har været tilstrækkeligt. Kommissionen vil fastsætte det årlige mål for 2001 i næste måned. Ud over målsætningspolitikken mindes medlemmerne af ansættelsesudvalgene om de principper om lige muligheder mellem mænd og kvinder, som der skal tages hensyn til ved udvælgelsen af ansøgere. Kommissionen søger at udnævne den mest egnede ansøger til posten, og hvor der er tale om lige gode kvalifikationer i forhold til den pågældende stilling, søger den at give prioritet til den kvindelige ansøger. Resultatet må fremgå af en objektiv vurdering fra den relevante myndigheds side af hver enkelt situation og er derfor ikke automatisk for personer af nogen af kønnene.
I den sag, som det ærede medlem henviste til, shortlistede det rådgivende ansættelsesudvalg en kvindelig ansøger med gode kvalifikationer. Kommissionen fandt, at den valgte ansøger havde en profil, der passede bedre til opgaverne i forbindelse med den pågældende stilling.

Theorin
Tak, hr. kommissær. Desværre støder vi kvinder panden mod en mur, også inden for EU's institutioner. Jeg er taknemmelig og glad for den handlingsplan med konkrete mål, som De har taget fat på, men den kræver også en fastlagt tidsplan. Det er meget glædeligt, at De vil arbejde mod diskriminering. Men da Kommissionen nu endnu en gang har udnævnt en mand til generaldirektør - denne gang ved Generaldirektoratet for Udvikling - spørger jeg mig selv, om Kommissionens målsætninger bare var retorik.
Ansættelsesudvalgets otte mand kunne vælge mellem en kvinde med stor politisk og administrativ erfaring på højt niveau samt med gedigen udlandserfaring og en mand uden politisk baggrund, med mindre administrativ erfaring og uden udlandserfaring. Jeg kan blot konkludere, at den mandlige kandidat er blevet foretrukket.
I Sverige klager man til arbejdsmarkedsdomstolen og får medhold i sager, hvor der er tale om en væsentligt mindre iøjnefaldende diskriminering end i dette tilfælde. Er Kommissionen parat til at trække sin beslutning tilbage og give denne stilling til den mest kompetente kandidat, eller skal der i dette tilfælde klages til EF-Domstolen? Er Kommissionen parat til fortsat at have mindst 50% kvinder i sine ansættelsesudvalg, ikke 100% mænd?

Kinnock, Neil
Som det ærede medlem understreger, er der endnu ingen ligheder mellem det system, vi søger at udvikle i Europa-Kommissionen, og de ordninger, der i nogle år har eksisteret i Sverige og også i en række andre medlemsstater. Vi kan under de nuværende omstændigheder ikke gøre mere end fortsat at stræbe efter at leve op til de bedste standarder, som vi inderligt anbefaler andre i hele Unionen. Der er her tale om standarder, som jeg og mine kolleger i den nuværende Kommission inderligt ønsker at opfylde.
Hvis jeg blot kunne svare på de konkrete spørgsmål, der er rejst af det ærede medlem. Der er ikke nok kvinder på noget niveau, herunder på lederniveau, i nogen af EU-institutionerne. Som det ærede medlem var venlig nok at anerkende, gør vi en alvorlig indsats for at forbedre denne situation i Europa-Kommissionen. Men hvad Europa-Parlamentet angår, tror jeg f.eks., at jeg har ret, når jeg siger, at kun én ud af 10 direktører er en kvinde. Situationen i Rådet er end ikke så god som dette. Så i hver enkelt institution, herunder også de andre såsom Domstolen og Revisionsretten, er der et åbenbart behov for meget betydelige forbedringer, og det glæder mig at have lejlighed til igen at understrege dette ved spørgetiden her i Parlamentet.
Jeg tror på, at vi vil nå målene inden 2005. Der er ikke tale om overambitiøse mål. Ja, flere af os i den nuværende Kommission ville hævde, at de er overbeskedne. Men de er realistiske, når man ser på vores udgangspunkt. Det, vi håber, vil ske, er, at vi ved at sikre, at mindst 20% af de ledende stillinger er i kvinders hænder ved udgangen af denne Kommissions embedsperiode, vil give den nye Kommission et meget fastere og bedre grundlag til at arbejde frem imod en ægte kønsbalance i hele Kommissionen, og navnlig for så vidt angår de ledende stillinger.
Jeg tager det til mig, som det ærede medlem sagde om udvælgelsesudvalgets enkønnede karakter. Men det er faktisk ikke noget udvælgelsesudvalg. Det er et rådgivende udvalg om ansættelse. Den endelige udvælgelse af ansøgerne foretages af den ansvarlige kommissær, mig selv som kommissær for personaleadministration og formanden. Det grundlag, hvorpå udvælgelsen fandt sted, var, som jeg tidligere nævnte, ikke noget udtryk for kritik af eller manglende respekt for de høje kvalifikationer hos den kvindelige kandidat, vi havde foran os. Der var, som jeg sagde, blot tale om, at den valgte kandidat havde en profil, der passede bedre til den pågældende stilling. Han blev ikke foretrukket, fordi han var en mand.

Harbour
Hr. formand, vil hr. Kinnock efter diskussionen her bekræfte over for Parlamentet, at karriereudvikling baseret på præstationer og merit vil være grundlaget for de reformer, som vi godkendte her i Parlamentet sidste år? Vil han også benytte sig af lejligheden til at fortælle os, hvilke fremskridt han gør med at indføre en struktureret præstationsvurdering i hele Kommissionen og med sine skridt til at indføre en lineær karrierestruktur?

Kinnock, Neil
Hr. formand, det spørgsmål har, som hr. Harbour vil være klar over, direkte relevans til det spørgsmål, der er rejst af fru Theorin, for vi mener, at det blandt de mange andre begrundelser for at foretage ændringer med hensyn til vurdering og overgang til en mere lineær karrierestruktur er vigtigt at give kvindelige embedsmænd en mere retfærdig behandling, ja, og gøre Kommissionen til en mere attraktiv arbejdsplads for kvinder, navnlig kvinder med familieforpligtelser.
Hvad fremskridt angår, vil Kommissionen den 28. februar overveje en række af otte detaljerede forslag, som derefter vil blive sendt til høring blandt hele personalet og til personalerepræsentanterne med henblik på formelle forhandlinger, såvel som to orienterende papirer, hvoraf den ene omhandler løn- og pensionsspørgsmål og det andet det mere lineære karrieresystem. Vi er derfor - hvad det lineære karrieresystem, systematisk vurdering og en lang række komplementære aktiviteter angår - ved at fremkomme med formelle forslag og indlede detaljerede høringer om dem. Det er med henblik på, at vi inden sommerferien kan indsamle detaljerede endelige forslag enten til beslutning i Kommissionen - som har retskraft - eller forslag til Parlamentet og Rådet, hvor der kræves ændringer af personaleforordningerne.
Parlamentets støtte og interesse er af uvurderlig værdi i alle disse reformaktiviteter - både dem, der vedrører en bedre kønsbalance, og endnu mere udbredt dem, der søger at sikre en øget effektivitet hos Kommissionens personale og en professionel støtte for det. Jeg håber, at denne støtte og forståelse vil fortsætte.

Rübig
Hr. formand, hr. kommissær, jeg er interesseret i at vide, om oprindelseslandet egentlig også er et kriterium ved udvælgelse af kvinder?

Kinnock, Neil
Hr. formand, Kommissionen søger at leve op til sin forpligtelse til at opretholde en rimelig kønsbalance, ikke kun inden for ledende stillinger, men for alle personalekategorier i Kommissionen. Grunden til, at vi gør dette, er, at dette er en enestående multinational og mangesproget Union, og det er væsentligt, at Unionens udøvende administration afspejler mangfoldigheden af kulturer og sprog i Kommissionens personalesammensætning.
Det samme gælder for at sikre en meget bedre kønsbalance. Jeg kan ærligt sige til den ærede herre, at en person ikke bliver foretrukket på grund af sit køn eller det flag, han eller hun tilfældigvis er født under, eller det pas, de bærer. Vi vil følgelig stræbe efter at øge den vægt, der lægges på merit, samtidig med at vi med mange forskellige praktiske midler forsøger at opretholde en bedre kønsbalance og også at opretholde en regional geografisk balance, som tjener en multinational organisation.
Spørgsmål til David Byrne

Formanden


Niels Busk
Spørgsmål nr. 54 af (H-0011/01):
Om: BSE-beslutningerne Kommissionen bedes redegøre for situationen i de enkelte medlemslande som følge af beslutningerne om bekæmpelse af BSE fra december 2000.
Hvorledes er beslutningerne implementeret i de enkelte lande, og hvorledes kontrollerer Kommissionen, at beslutningerne bliver efterlevet korrekt? Hvilke kontrolforanstaltninger er iværksat? Hvorledes kontrollerer Kommissionen, at kød og benmel ikke forefindes i foderstoffer i et medlemsland? Har alle lande tilstrækkelig restkapacitet og en fuldstændig registrering af kreaturer, så eventuel smitte kan spores? Hvor mange dyr er ophobet i de enkelte lande? Hvor meget slagteriaffald har hobet sig op til destruktion, og hvorledes bliver det opbevaret?

Byrne
Kommissionen har for nylig modtaget informationer fra medlemsstaterne om deres gennemførelse af BSE-kontrolforanstaltningerne og navnlig om de nye foranstaltninger vedrørende dyrefoder og test af dyr for BSE. Informationerne blev tilvejebragt som svar på et spørgeskema sendt til medlemsstaterne den 5. januar 2001. Dette spørgeskema har gjort det muligt for Kommissionen at opnå et rimeligt komplet billede af den måde, hvorpå foranstaltningerne bliver gennemført, og dette virker i det store og hele tilfredsstillende. Et arbejdsdokument, der opsummerer medlemsstaternes svar på dette spørgeskema, blev ligeledes sendt rundt med henblik på drøftelse i Rådet (landbrug) den 29. januar.
Medlemsstaterne er ansvarlige for gennemførelsen af disse foranstaltninger. Hvad foderforbuddet angår, omfatter gennemførelsen periodiske mikroskopiske undersøgelser af foderstoffer og kontrol af foderstofplanter. Dette kontrolleres igen af personalet i Levnedsmiddel- og Veterinærkontoret, der allerede har aflagt besøg i en række medlemsstater med dette for øje siden december 2000, og som har til hensigt at aflægge resten af medlemsstaterne besøg i begyndelsen af 2001. Rapporterne om disse kontrolbesøg vil blive forelagt Europa-Parlamentet og offentliggjort på Internettet på sædvanlig vis.
Lovgivningen om identifikation og registrering af kvæg specificerer, at hver enkelt medlemsstat skal etablere en national database for kvæg, og at de elektroniske databaser skulle være fuldt ud operationelle senest den 31. december 1999. Kommissionen har verificeret disse databasers fulde operationelle karakter for følgende landes vedkommende: Østrig, Belgien, Danmark, Finland, Luxembourg, Nederlandene og Det Forenede Kongerige, for så vidt angår Nordirland. Portugal, Frankrig og Tyskland har anmodet om anerkendelse af deres nationale databasers fulde operationelle karakter, og Kommissionen er i færd med at behandle disse anmodninger. Kommissionen har ikke nogen eksakte tal for mængden af orarbejdet dyreprotein, der er ophobet i medlemsstaterne. Den er klar over, at bortskaffelsen af dette materiale giver anledning til problemer for nogle medlemsstater, og at disse stater aktivt søger at finde en løsning på problemet.

Busk
Tak for Deres svar, hr. kommissær. Jeg er meget tilfreds med, at vi får besked om resultatet af spørgeskemaet på det næste møde i Landbrugsudvalget. Men jeg fornemmer alligevel på Deres svar, at der er en meget stor forskel mellem de enkelte medlemslandes status, og det vidste vi også, der var inden den 1. december. Det er jo en meget kort tid, der er gået. I betragtning af sundhedssituationen bør der ikke gå særlig lang tid, både af hensyn til forbrugerne og af hensyn til landmændene. Også fordi der lige nu er en konkurrenceforvridning mellem landmændene i de enkelte medlemslande, eftersom kompensationerne er meget forskellige. Jeg håber, hr. kommissær, at det ikke bliver de mest langsomme lande, men de hurtigste lande, som bestemmer farten, for jeg er ret overbevist om, at vi så også når frem til et resultat, hvor alle 15 nuværende EU-lande har implementeret disse BSE-beslutninger.

Byrne
Det er mig meget magtpåliggende at sikre, at vi har fællesskabsforanstaltninger i relation til alle disse spørgsmål, og at alle medlemsstater anvender fællesskabslovgivningen på samme måde. Det var ikke nødvendigvis tilfældet tidligere sidste år og ej heller hen imod slutningen af sidste år, men jeg ser nu nogle tegn på, at det kan nås som følge af de fællesskabsforanstaltninger, der nu er blevet indført. Jeg nærer alle mulige håb til, at eventuelle forskelle, der opstår i medlemsstaterne, snart vil høre fortiden til.

Formanden


Manuel Medina Ortega
Spørgsmål nr. 55 af (H-0019/01):
Om: Kogalskab Hvilken opfølgning er der sket i Kommissionen og de forskellige medlemsstater af Europa-Parlamentets betænkning fra 1997 om den såkaldte "kogalskab", og hvilke foranstaltninger er Kommissionen ved at træffe for at sikre gennemførelsen af de gældende fællesskabsbestemmelser om forebyggelse af sygdommen i de forskellige medlemsstater?

Byrne
Kommissionen reagerede i sin endelige konsoliderede rapport på Parlamentets rapport om BSE fra 1997 ved at fastsætte et ambitiøst arbejdsprogram. I endnu to halvårlige opfølgningsrapporter til Parlamentet gav den et bredt overblik over de hasteforanstaltninger, der var truffet for at bekæmpe BSE, øge dyrefoderets sikkerhed og gennemføre den nye tilgang inden for videnskabelig rådgivning, risikoanalyse og kontrol.
Kommissionens tjenestegrene er siden blevet omstruktureret for at sikre de videnskabelige udvalgs uafhængighed og gennemsigtighed, styrkelse af kontrolmyndigheden og adskillelse af forbrugerbeskyttelsen fra markederne.
Der er blevet indført et solidt korpus af lovgivningsmæssige foranstaltninger, som Kommissionen regelmæssigt har aflagt beretning til Parlamentet om. Disse foranstaltninger omfatter f.eks. kravet om at fjerne og destruere specificeret risikomateriale, at trykkoge dyreaffald og aktivt undersøge dyrebestanden for tilstedeværelse af TSE. Kommissionen har også gjort brug af den nye lovbestemmelse i Amsterdam-traktaten til at foreslå forordninger i forbindelse med den fælles beslutningsprocedure om forebyggelse og kontrol af smitsomme spongiforme encephalopatier og om forarbejdning af dyrebiprodukter. Disse forordninger vil samle en lang række foranstaltninger, der for nærværende er baseret på sikkerhedsbestemmelser i Fællesskabets veterinære lovgivning, i én eneste omfattende lovtekst. Hvis forhandlingerne forløber som forventet, skulle forordningen om TSE blive vedtaget i næste måned.
Der forventes en afstemning i Parlamentet om den foreslåede forordning om dyrebiprodukter snarligt. I mellemtiden fortsætter Kommissionen med at overvåge situationen på stedet, samtidig med at den indhenter videnskabelige råd og træffer juridiske foranstaltninger, når det er nødvendigt. De beviser, der følger af Levnedsmiddel- og Veterinærkontorets regelmæssige besøg og Den Videnskabelige Styringskomités videnskabelige udtalelser, er blevet grundlaget for Kommissionens forbrugerbeskyttelsespolitik.

Medina Ortega
Hr. formand, jeg takker kommissæren for hans svar. Jeg har bemærket, at Kommissionen lovgivningsmæssigt har gjort mange fremskridt siden 1997.
Jeg vil gerne stille et tillægsspørgsmål, for mine vælgere er bestyrtede over de spanske myndigheders rystende fejltagelser og modsigelser. Helt konkret har en regional landbrugsminister beordret, at man skulle deponere de døde køer i en åben mine. Der har været erklæringer fra en minister, der sagde én ting, mens en anden sagde det modsatte. I Tyskland er der i det mindste nogle ministre, der er gået af. Mit spørgsmål er følgende: Ud over lovgivningstiltag har Kommissionen så tænkt sig at træffe udøvende foranstaltninger over for medlemslandene? Kan man bemærke en større tilstedeværelse fra Kommissionens side i vores medlemslande for at garantere vores borgeres sikkerhed? Har Kommissionen på noget tidspunkt tænkt på at anvende overtrædelsesproceduren via overtrædelseschartret, således at Fællesskabets borgere bliver klar over, at Kommissionen virkelig våger over deres sikkerhed og sundhed?

Byrne
Medlemsstaternes gennemførelse af de sikkerhedsforanstaltninger, der er indført på fællesskabsplan, er af yderste vigtighed. Der er ikke meget fornuft i at vedtage lovgivning på fællesskabsplan, hvis den ikke gennemføres fuldt ud og til punkt og prikke af medlemsstaterne.
Der er en række reaktioner, som Kommissionen kan ty til i tilfælde af, at en medlemsstat vedvarende afholder sig fra at gennemføre disse sikkerhedsforanstaltninger på ordentlig vis. Det er f.eks. at indlede overtrædelsesprocedurer mod denne medlemsstat eller alternativt at træffe fællesskabsforanstaltninger, der kan forstås i den forstand, at der indføres sikkerhedsbestemmelser, der vil forhindre den pågældende medlemsstat i at eksportere sit produkt. Her går jeg ud fra, at De, når de taler om disse spørgsmål, mener oksekød.
Der er her helt klart tale om meget stærke foranstaltninger. De skal tages i anvendelse under omstændigheder, hvor medlemsstater ikke gennemfører sikkerhedsbestemmelserne. Det er imidlertid kun passende at indføre disse foranstaltninger under omstændigheder, hvor den manglende opfyldelse har været vedvarende. Der må være et adfærdsmønster til stede hos en medlemsstat, der går ud på at ignorere lovgivning. En eller to episoder vil ikke føre til, at der indledes overtrædelsesprocedurer, eller at der træffes fællesskabsforanstaltninger.
Dette er et spørgsmål, som mine tjenestegrene og jeg selv hele tiden holder nøje øje med for at sikre, at der er fuld overholdelse, og for at sikre, at forbrugerne er ordentligt og fuldt ud beskyttede både af lovgivningen og gennemførelsen af lovgivningen.

Redondo Jiménez
Hr. formand, jeg vil ikke bruge eller spilde noget af tiden på at besvare eller kritisere nogen af medlemsstaterne for, om de overholder loven eller ej, men jeg vil stille kommissæren en række konkrete spørgsmål om emnet harmonisering. Hvis man kræver af medlemsstaterne, at de skal overholde loven, som dikteres herfra, og det er jeg enig i, hr. kommissær, så skal disse love være klare, og det samme skal gælde for alle.
I hvor høj grad kan det kræves, at disse love skal efterleves, når vi taler om anvendelsen af testene? Medlemsstaterne pålægges og går med til 30 måneder, men så er der nogle medlemsstater, der anvender 24 måneder. Hvilke garantier får forbrugerne? Mener De ikke, at dette skaber en betydelig uro og usikkerhed blandt forbrugerne?
Det samme kunne jeg sige om fjernelsen af rygsøjlen, når vi taler om risikomateriale. Man taler om, at kun to medlemslande skal fjerne rygsøjlen og kun fra dyr over 30 måneder. Der findes undtagelser for nogle medlemslande, men hvilke? Hvorfor disse undtagelser? Hvorfor foretog Den Stående Veterinærkomité den 7. februar i år en evaluering, der gik på at fjerne rygsøjlen fra dyr over 12 måneder? Hvor er harmoniseringen?
Hr. kommissær, det er meget svært at give sikkerhedsgarantier til forbrugerne, hvad angår oksekød, når der er disse funktionsforstyrrelser på lovgivningsområdet.

Byrne
Det er vigtigt at forstå, hvad det er, vi taler om. Jeg forstår, at det ærede medlem spørger mig om den foranstaltning, der blev indført i sidste uge i Den Videnskabelige Veterinærkomité, om fjernelse af rygsøjlen til forskel fra rygmarven.
Rygmarven har været betegnet som specificeret risikomateriale (SRM) i lang tid og er som sådan blevet fjernet i mange medlemsstater i lang tid. Den er nu blevet fjernet af alle medlemsstater siden 1. oktober 2000 i henhold til lovgivningen i Den Europæiske Union. Hvis De henviser til rygsøjlen, vil jeg besvare det aspekt af Deres spørgsmål ved at sige, at det forslag, jeg forelagde Den Videnskabelige Veterinærkomité i sidste uge, var solidt baseret på rådgivning fra Den Videnskabelige Styringskomité.
Situationen er den, at mere end 95% af smitteevnen er lokaliseret i SRM hos et smittet dyr. Fjernelsen af rygsøjlen anses af videnskabsfolk for at tegne sig for yderligere et par procentpoint, således at dette, når man ser på hele spørgsmålet om fjernelse af specificeret risikomateriale, er en ultraforebyggende foranstaltning. I forbindelse med sin rådgivning om, hvorvidt dette burde gøres, undersøgte Den Videnskabelige Styringskomité de beviser, der var til rådighed fra medlemsstater, og nåede frem til den konklusion, at det var hensigtsmæssigt at fjerne rygsøjlen under omstændigheder, hvor medlemsstater ikke havde et helt igennem BSE-frit system eller ikke havde indført de kontrolforanstaltninger, der svarede til en meget lav BSE-forekomst. Med dette råd i baghovedet nåede man frem til en konklusion om, at det var hensigtsmæssigt at give dispensation til de fem medlemsstater, som De henviser til - to af dem, fordi de havde indført meget strenge kontrolforanstaltninger, og de andre tre, fordi de var i kategori 2 i den geografiske risikovurdering, der blev offentliggjort i juli sidste år - og identificerede således disse medlemsstater som genstand for meget lav risiko. Følgelig blev der givet dispensation under disse omstændigheder.
Det er en foranstaltning, der omfatter hele Fællesskabet. Den gælder for alle medlemsstater. Men under omstændigheder, hvor det er hensigtsmæssigt, under de individuelle omstændigheder i en individuel medlemsstat og udelukkende på basis af råd fra videnskabsfolk, som rådgiver mig, blev det fundet rigtigt at gøre undtagelser. Ikke blot gav Den Videnskabelige Styringskomité råd, som den beslutning var baseret på, men Den Stående Veterinærkomité kom til den samme konklusion som Kommissionen.
Dette var en forsvarlig reaktion. Der er mange medlemsstater, der er af den opfattelse, at jeg gik for vidt. Der er også medlemsstater, der er af den opfattelse, at jeg ikke gik vidt nok. Det, vi forsøgte at nå frem til, var reaktioner under omstændighederne, der stod mål med situationen.
Hvad angår de 24 måneder, går jeg ud fra, at De henviser til den kendsgerning, at der er et krav om at teste dyr, der er over 30 måneder gamle. Der er en medlemsstat, der på sit eget område har reduceret dette til 24 måneder, men det har absolut ingen konsekvenser for handlen mellem denne stat og de andre medlemsstater. Denne medlemsstat har formentlig konkluderet, at det var umagen værd at reducere det til 24 måneder på grund af aldersprofilen for et par positive tilfælde, som man har fundet dér.
Jeg er fuldt ud enig i grundlaget for Deres spørgsmål, som er, at det er bedre at have fællesskabsforanstaltninger over hele linjen frem for at have individuelle foranstaltninger, men undertiden kan individuelle medlemsstater eller en særlig foranstaltning, der er lidt anderledes end fællesskabsforanstaltningen, være begrundet i omstændigheder, hvor man har en særlig enestående situation i en medlemsstat.

Formanden


Rosa Miguélez Ramos
Spørgsmål nr. 56 af (H-0021/01):
Om: BSE - anvendelse af kødben fra kvæg Det spanske sundhedsministerium har skabt bekymring blandt de spanske forbrugere ved at råde husmødrene til ikke at købe "kød til foræringspriser" og ikke at koge suppe på ben fra kvæg.
Mener Kommissionen, at der er en forbindelse mellem priserne på oksekød på markedet og de risici for forbrugerne, der er forbundet med anvendelsen af oksekød?
Mener Kommissionen, at kødben fra kvæg frembyder så stor en risiko, at anvendelsen heraf bør forbydes? Er der forbud mod salg heraf i nogle medlemsstater? Drejer det sig i bekræftende fald om et generelt forbud, eller vedrører forbuddet kun en bestemt type kødben?

Byrne
Fællesskabets hygiejnelovgivning finder anvendelse på alt kød og alle kødprodukter uanset deres pris og sikrer det samme høje niveau af forbrugerbeskyttelse. Det er ikke acceptabelt, at billigt kød skulle være mindre sikkert end dyrere kød.
Kommissionen følger meget omhyggeligt alle spørgsmål med relation til materiale, der kan udgøre risici med hensyn til smitsomme spongiforme encephalopatier. I denne sammenhæng gav den et omfattende mandat til Den Videnskabelige Styringskomité om at revidere den gældende liste over såkaldt specificeret risikomateriale, såfremt nye videnskabelige beviser skulle komme frem på dette område.
I juni 2000 vedtog Kommissionen beslutning 2000/418/EF, der kræver fjernelse af en række væv fra kvæg, får og geder fra fødevarer og fødekæden. Den fastslår bl.a., at ben fra kraniet fra over 12 måneder gammelt kvæg skal forbydes i alle medlemsstater. Desuden udvider den listen over specificeret risikomateriale til rygsøjlen hos over 30 måneder gammelt kvæg i Det Forenede Kongerige og Portugal.
Efter yderligere udtalelser fra Den Videnskabelige Styringskomité fremsatte Kommissionen et forslag ved mødet i Den Stående Veterinærkomité den 7. februar, som udpegede rygsøjlen som specificeret risikomateriale, der skulle fjernes og destrueres for kvæg, der var over 12 måneder gammelt. Dette forslag blev accepteret af Den Stående Veterinærkomité, og når det bliver formelt vedtaget, skal medlemsstaterne sikre fjernelsen af rygsøjlen. Dette kan finde sted på salgsstedet, det vil sige i slagterforretningen fra den 31. marts 2001.
Forslaget indeholdt bestemmelser om undtagelser fra forpligtelsen til at fjerne rygsøjlen på basis af udtalelser fra Den Videnskabelige Komité for fem medlemsstater - Østrig, Finland, Portugal, Sverige og Det Forenede Kongerige. Denne undtagelse er betinget af fortsat og forbedret overvågning af tilstedeværelsen af BSE i disse medlemsstater med krav om øget testning af visse kategorier af dyr. Undtagelserne vil om fornødent blive revideret i lyset af resultaterne af disse test og yderligere videnskabelige udtalelser.

Miguélez Ramos
Hr. formand, jeg tror, at fru Redondo i sit indlæg ganske glimrende gav udtryk for det, og at der under denne BSE-krise virkelig er medlemslande, som er fremragende elever, som forbereder deres eksamener måneder i forvejen, og andre som vores land, som Spaniens regering, der er de sidste i klassen, og som forbereder eksamen fem minutter før, og som så, når de dumper, giver læreren skylden. Og læreren er Dem, hr. kommissær.
Den spanske regering oplevede det første BSE-tilfælde i oktober, selv om den skjulte det indtil december. Mangelen på gennemsigtighed og den improvisation, hvormed Spaniens regering handler under denne krise, er efter min mening grunden til det enorme fald i det spanske forbrug, som kvægsektoren betaler, og navnlig i min region, Galicien, hvor køerne er et element for social samhørighed og endda kan betegnes - som en kendt og beundret forfatter siger - som et totem.
Derfor spørger jeg Dem: Kan kommissæren garantere forbrugerne, at man i Spanien nu fuldt ud anvender de foranstaltninger, som Den Europæiske Union har vedtaget? Er der nogle fremtidige tiltag, som vi burde begynde at forberede os på?

Byrne
Som jeg udtalte som svar på et tidligere spørgsmål, tror jeg fuldt og fast på, at gennemførelsen af sikkerhedsforanstaltninger er af meget stor betydning, og at denne gennemførelse må følges strengt i alle medlemsstater.
Jeg har skrevet til medlemsstater, jeg er i regelmæssig kontakt med medlemsstater, jeg drøfter dette spørgsmålet i Rådet (landbrug) med ret så regelmæssige mellemrum, og betydningen af gennemførelsen af lovgivningen er noget landbrugsministrene og regeringerne i medlemsstaterne er fuldt ud bevidste om.
Jeg er enig med Dem i, at det, hvis ikke alle love, som vi har indført, bliver gennemført, kan resultere i en forringelse af forbrugertilliden. Hvis forbrugerne føler, at de love, der er blevet indført til gavn for dem, ikke bliver fuldt ud gennemført, vil de opfatte sig selv som værende udsat for risiko.
Jeg tror, at alle medlemsstater nu fuldt ud forstår betydningen af dette. Der kan have været nogen slaphed i nogle medlemsstater tidligere, men jeg er nu ret overbevist om ud fra min iagttagelse af situationen og ud fra udtalelser fra bl.a. landbrugs- og sundhedsministre, at der er en fuld og hel værdsættelse af behovet for en komplet gennemførelse af lovgivningen. Der er fornyede bestræbelser i gang i alle medlemsstater for at nå dette til gavn for forbrugernes sundhed.

Izquierdo Rojo
Hr. kommissær, er De klar over og indforstået med, at Civilgarden er den nye autoritet, der i Spanien er ansvarlig for at overvåge de europæiske borgeres fødevaresikkerhed, at det er den, der er betroet til at garantere fødevaresikkerheden i forbindelse med BSE? Ved De, at Civilgarden ikke oplyser, hvem nogle af de anholdte for svindel med kødmel er? Er De enig? Ved De, at hr. Fischler i eftermiddag sagde til os her i salen, at det ikke er nødvendigt at slagte alle kreaturer i en bedrift, hvor der kun opdages et enkelt tilfælde? Og ved De, at den spanske landbrugsminister - sundhedsministeren får ikke lov til at tale - siger, at absolut alle kvæg skal slagtes? Er det ikke en modsigelse? Er De klar over, at borgerne modtager disse modstridende og kaotiske oplysninger? Hvad har De at sige om det med Civilgarden? Svar mig venligst.

Byrne
Hr. formand, jeg forestiller mig, at Civilgardens involvering i disse omstændigheder formentlig relaterer til det, som De selv pegede på, nemlig at en kriminel handling meget vel kan have fundet sted i tilfælde, hvor en kødfabrik eller andre, som er ansvarlige for håndtering af kød, ikke overholder loven, og under sådanne omstændigheder er det formentlig hensigtsmæssigt, at der bliver foretaget en strafferetlig forfølgning af sagen.
De nærmere enkeltheder i forbindelse med Civilgardens involvering i denne særlige sag er noget, som jeg ikke har nogen nærmere oplysninger om, men jeg formoder, at deres involvering er sådan, som jeg har påpeget.
Som svar på Deres spørgsmål om frasortering af dyr under omstændigheder, hvor man har fundet dyr i en besætning positive, er det for nærværende en beslutning, hvor det er op til den involverede medlemsstat at afgøre, om det er relevant at frasortere hele besætningen eller ej. Det er op til medlemsstaten at afgøre. Nogle medlemsstater gør dette. Andre medlemsstater vælger at slå alle grupper ihjel, hvilket helt klart er en helt anden forsvars- eller beskyttelsesforanstaltning, og der er dem, der mener, at det er mindst lige så godt, og at det endog kan være bedre. Som jeg nævnte, er det op til den enkelte medlemsstat at afgøre, hvordan de vil reagere under omstændighederne.
Jeg vil også gerne henlede Deres opmærksomhed på, at TSE-forordningen nu er på vej gennem lovgivningsprocessen, som jeg nævnte som svar på et tidligere spørgsmål. I denne forordning er der bestemmelser om frasortering af besætningen og nedslagtning af grupper, og der er også bestemmelser om andre foranstaltninger, som en medlemsstat bekendtgør for Kommissionen, og som Kommissionen via sine videnskabelige rådgivere finder, at de som minimum giver den samme grad af beskyttelse af forbrugernes sundhed. Denne anden foranstaltning kan tillades under disse omstændigheder. Som svar på Deres spørgsmål om frasortering af hele besætningen, er dette et spørgsmål, der fuldt ud ligger inden for medlemsstatens kompetence at afgøre.

Purvis
Hr. formand, må jeg helt konkret spørge kommissæren, om andre ben til suppekraft end rygsøjlen og kraniet er fuldt sikre og o.k. at anvende. Er ossobuco, som jeg mener fremstilles af kvægets skank, o.k. at spise, og er oksehaler, som jeg rent faktisk tror er en forlængelse af rygsøjlen, o.k. at spise?

Byrne
Som jeg nævnte i den tidligere del af mit svar, er de ben, som man har besluttet at fjerne, dem, der er specificeret som specificeret risikomateriale. Alle andre materialer fra et dyr, som ikke falder ind under definitionen af specificeret risikomateriale, er egnet til menneskeføde.

Formanden
Jeg giver ordet til hr. Carnero González, som har et indlæg til forretningsordenen.

Carnero González
Hr. formand, jeg skal prøve at være præcis og gøre det kort. Jeg er forundret over, at otte spørgsmål fra andre medlemmer om det samme emne, Vestsahara, er blevet placeret til behandling under mødets tredje del. På denne måde er det umuligt, at Kommissionen kan svare.
Jeg vil gerne have, at Parlamentets formandskab forklarer, hvilke kriterier der anvendes til at træffe sådanne beslutninger, for jeg forstår det simpelthen ikke.

Formanden
Hr. Carnero, da spørgetiden begyndte, mindede jeg om, hvad det er for nogle kriterier i forretningsordenen og retningslinjerne, der er tilføjet som bilag til forretningsordenen og i skrivelserne, som Parlamentets formandskab - ikke mødets - sender til medlemmerne. Problemet er bagefter at konkretisere kriterierne. Under alle omstændigheder har jeg noteret dette spørgsmål, som jeg naturligvis vil viderebringe til Parlamentets formand.
Spørgetid til Kommissionen er udløbet, så spørgsmål 59 til 118 vil blive besvaret skriftligt.
Hermed er spørgetiden afsluttet.
(Mødet hævet kl. 19.30 og genoptaget kl. 21.00)

Udsætning af GMO'er i miljøet (fortsættelse)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er fortsættelse af forhandlingen om udsætning i miljøet af genetisk modificerede organismer.

Fiori
Hr. formand, jeg vil gerne lykønske hr. Bowe med betænkningen og med indfaldsvinklen heri. Når man tænker på, at genetisk modificerede organismer er et vanskeligt emne, er det virkelig en velafbalanceret indfaldsvinkel.
Hvad kan vi konkludere? Vi kan konkludere, at det er nødvendigt med regler og kontroller. Der er ingen tvivl om, at der er nogle punkter, vi skal koncentrere os om - f.eks. har vi ikke løst spørgsmålene om sporbarhed og mærkning - men eftersom det er absolut nødvendigt med en lovgivning, er jeg af den opfattelse, at målsætningen i høj grad er nået. Man skal i øvrigt huske, at der med hensyn til det komplekse emne, som de genetisk modificerede organismer er, står mange ting på spil. Vi kan også slå fast, at det ud fra flere betragtninger er selve Den Europæiske Unions rolle, der står på spil, når det gælder mange af dens kommende opgaver. Tænk blot på reformen af Verdenshandelsorganisationen, på det forskningsprogram, vi snart skal iværksætte, på udviklings- og beskæftigelsesprogrammerne, på de forbindelser, som indførelsen af de nye markeder vil medføre, og på processerne i forbindelse med globaliseringen, når de økonomiske processer omlægges.
Vi må ikke glemme, at der for GMO'ernes vedkommende er mange forskellige situationer. Jeg kan nævne nogle tilfældige lande, f.eks. Kina, Sydafrika og Mexico, som allerede dyrker GMO'er i dag, og der er andre lande såsom Cuba, som snart vil gå i gang med dette. Andre lande igen, f.eks. Nigeria, Thailand og Filippinerne, er yderst interesserede i bioteknologiens muligheder.
Derfor vil jeg gerne spørge, hvilken rolle Unionen ønsker at spille i en fremtid, der efterhånden er blevet nutid. Svaret på spørgsmålet om Europa-Parlamentets rolle kan efter min mening kun være, at det skal udstikke retningslinjerne og udarbejde en strategi, som er et udtryk for en fuldstændig inddragelse. Dette er ikke ensbetydende med at acceptere, give afkald på, fremskynde eller forlænge fristerne. Det er først og fremmest ensbetydende med, at der skal gives en slags grønt lys for enhver undersøgelse, anvendelse eller patent, som vedrører bioteknologi. Denne målsætning har man i høj grad nået i hr. Bowes betænkning.

Lund
Hr. formand, det forligsresultat, vi har foran os, er en væsentlig forbedring af reglerne for udsætning af GMO'er i miljøet. Vi får nogle skærpede krav til risikovurderingen. Man skal også se på de langsigtede virkninger af de mange tilladelser. Vi får en bedre overvågning, og vi får en tidsbegrænsning af de enkelte tilladelser. Det synes jeg alt sammen yder et vigtigt bidrag til beskyttelse af miljøet og til beskyttelse af menneskers sundhed. Men jeg har et par spørgsmål til Kommissionen om nogle ting, som jeg mener, det er vigtigt at få en afklaring på i dag, for der er jo stadigvæk nogle mangler på området.
Først og fremmest vil jeg bede Kommissionen om i dag at afgive en forsikring om, at vi, når vi laver vertikal lovgivning på forskellige områder, der har med GMO-afgrøder at gøre, så også sørger for, at den vertikale lovgivning respekterer det generelle direktiv om udsætning, vi nu vedtager. Mit andet spørgsmå vedrører mærkning og sporbarhed, for jeg synes egentlig, at det er bekymrende, at Kommissionen ikke har været i stand til at fremsætte et forslag om mærkning allerede på nuværende tidspunkt. Men også her vil jeg gerne bede om, at vi får en uddybning af det brev, som kommissær Byrne og kommissær Walström har sendt til Miljøudvalgets medlemmer, og hvori der siges, at man vil give en bedre information til borgerne omkring GMO'er. Jeg synes ikke, at ordet "bedre" er nok. Det er vigtigt, at der gives en fuld information, at man altså ikke får et system, hvor der alligevel er en masse huller i den oplysning, man giver til forbrugerne omkring GMO'er. Vi er ikke interesserede i at købe katten i sækken. Det er vigtigt, at vi får et reelt forbrugsvalg, og at der ikke på det punkt snydes på vægten, så jeg håber, at vi i dag kan få en redegørelse om dette spørgsmål.
Og derudover kunne jeg også godt ønske mig en forsikring fra Kommissionen om, at man ikke åbner for nye tilladelser, som man har været inde på, før de nye regler er trådt i kraft i 2002. Det er jo meget godt, at man vil stille nogle betingelser, der svarer til de nye regler, i de tilladelser, man måtte give, før loven træder i kraft, men hvis loven ikke er trådt i kraft, så kan man jo ikke håndhæve disse regler, hvis de virksomheder, der har fået tilladelsen, alligevel overtræder reglerne. Derfor mener jeg bestemt, at man bør respektere, at lovgivningen skal træde i kraft, inden man begynder at give tilladelser efter de nye regler. Det er den eneste måde, hvorpå vi kan sikre os, at de rent faktisk også kan håndhæves.

Maaten
Hr. formand, ordføreren, hr. Bowe, konkluderer, at forligsproceduren om målbevidst udsætning i miljøet af genetisk modificerede organismer har givet et tilfredsstillende resultat. Det er Den Liberale Gruppe enig i, selv om en række ting forbliver ubehandlet, f.eks. med hensyn til beskyttelse af biodiversiteten, men det vender vi tilbage til i fremtiden.
Formålet med det nye direktiv er for det første at beskytte miljøet og sundheden. Heraf følger logisk nok, at selv om brugen af GMO'er kan være acceptabel, skal der altid, før introduktionen finder sted, gennemføres systematiske, uafhængige og grundige undersøgelser af de eventuelle risici for miljøet og sundheden. I den forbindelse er den obligatoriske kontrol, som indføres, når introduktionen har fundet sted, og det, at førstegangstilladelser gælder i højst 10 år, meget vigtigt. Herigennem kan man undersøge og fremme brugen af GMO'er, og samtidig er det kontrollabelt. God information fremmer forbrugernes valgfrihed. Forbrugerne skal have absolut sikkerhed for, om et bestemt produkt indeholder GMO'er eller ej. Det er kun muligt gennem god mærkning. Derfor er vi glade for, at Kommissionen har til hensigt hurtigt at stille forslag herom.
Endelig er jeg meget glad for, at Kommissionen har lovet at stille forslag inden årets udgang om supplerende ansvarsbestemmelser for de forskellige typer miljøskader i alle områder i Unionen. Det er fortsat meget vigtigt at fokusere på og med alle mulige midler at begrænse alle risici for miljø- og sundhedsskader.

Isler Béguin
Hr. formand, hr. kommissær, det vigtige spørgsmål i dag er, hvorvidt den kommende afstemning kan medføre, at stoppet for anvendelse og markedsføring af GMO'er ophæves. Svaret er et klart nej. Stoppet skal opretholdes, for ændringen af direktiv 90/220 opfylder ikke alle de krav, som vi fastsatte i starten.
Vi indrømmer, at der er sket en forbedring, bl.a. med hensyn til den biologiske overvågning af de pågældende områder, men man skal vide nøjagtigt, hvor disse områder er. Dette vil imidlertid være op til de ansvarlige myndigheders vurdering. Det endelige kompromis lever ikke op til forbrugernes bekymringer. De ønsker en garanti for fødevaresikkerheden og en komplet vurdering af risikoen ved udsætning af GMO'er i miljøet.
Kogalskabskrisen ville ikke have spredt sig, hvis der allerede ved den første alarm var truffet modige beslutninger. Vi må ikke gentage denne fejl. Kommissionen skal snarest stille et forslag, der sikrer en fuldkommen sporbarhed af GMO'er og indførelse af pålidelig mærkning af alle produkter, der stammer fra GMO'er. Kun under disse omstændigheder kan vi tillade udsætning af GMO'er i miljøet.

González Álvarez
Hr. formand, ordføreren, hr. Bowe, havde ret, da han her i eftermiddag sagde, at ikke alene hans arbejde, men også Parlamentets arbejde har ført dette direktiv langt videre, hvad angår reglerne og den begrænsede anvendelse af disse.
Imidlertid vil jeg gerne minde om, hvilke bekymringer Miljøudvalget og Parlamentet havde under første- og andenbehandlingen. Jeg tror ikke, vi kan tale om alle nu med den tid, vi har til rådighed, men jeg skal nævne anvendelsen af markører, der er resistente over for antibiotika, behovet for at respektere Cartagena-kompromiset - den internationale konvention - klausulen om civilt ansvar, forebyggelse, så der ikke forekommer en spredning af disse afgrøder til andre planter, offentlig registrering af plantagerne og lokalisering af genetisk modificerede organismer og det så alvorlige spørgsmål om eksport med først og fremmest samtykke og enighed.
Nogle af disse bekymringer er netop medtaget i forligsproceduren, men der er andre, som stadig er et løfte, og andre, som eventuelt kræver lange tidsfrister, f.eks. ophøret med at anvende markører, der er resistente over for antibiotika. Vi mener, at der allerede nu er problemer med den offentlige sundhed i forbindelse med resistens over for antibiotika, og der er infektioner, som tidligere kunne helbredes med almindelig antibiotika, men som ikke længere kan helbredes, ikke alene naturligt, men af de genetisk modificerede produkter på grund af tilstedeværelsen af andre antibiotika, f.eks. i kvæg. Imidlertid er der nogle lange frister, og problemet eksisterer allerede. Vi mener, der er andre løfter, som kun er løfter, der kan opfyldes, som Kommissionen muligvis opfylder. Men vi mener, at henstanden bør fortsætte, indtil denne lovgivning træder i kraft, hr. formand.
Jeg afslutter med at sige, at hr. Fischler i sit indlæg i dag talte om, hvilken økonomisk katastrofe BSE er for Europa. Lad os ikke begå den samme fejl igen, det vil sige, vi må ikke træffe overilede foranstaltninger af hensyn til de økonomiske interesser, hvis det kan betyde en risiko for fødevaresikkerheden, som så senere kan blive til en økonomisk krise tillige med en fødevarekrise.

Moreira Da Silva
Hr. formand, de seneste år har budt på noget helt nyt. Farmaceutiske virksomheder forvandles til bioteknologiske virksomheder, antallet af virksomheder beskæftiget med at udvikle genetisk modificerede organismer stiger eksplosivt, stadig flere offentlige og private midler gives til genetisk forskning, der foregår et juridisk kapløb om patenter på GMO-frø og sågar om patenter på manipulation af den menneskelige arvemasse, bioteknologiske virksomheder fusionerer og splittes op i et rasende tempo, og der opstår også nye politiske fronter og ny fokus på etik, landbrug, folkesundhed, miljø, sult og fattigdom.
Sammenfattende kan man slå fast, at bioteknologien indebærer en sand revolution inden for videnskab, økonomi og politik. En revolution, der rummer håb, men også farer. Derfor fører fundamentalistiske holdninger af typen "ja, fordi det synes jeg" eller "nej, fordi det synes jeg" os ingen vegne. Svaret ligger i en rimelig balance mellem frihed til at forske og et krav om, at folkesundhed og miljø skal beskyttes. Jeg mener, at dette forslag til revision af direktivet om udsætning i miljøet af genetisk modificerede organismer respekterer denne balance, fordi det på den ene side ikke begrænser forskning og eksperimenter, men på den anden side fastsætter klare og mere restriktive bestemmelser for udsætning af GMO'er i miljøet, hvor forbrugerne og biodiversiteten beskyttes.
Revisionen af dette direktiv er imidlertid først afsluttet, når Kommissionen fremlægger lovgivningsinitiativer, der på en utvetydig måde konkretiserer de principper, der nu er blevet formuleret om miljøansvarlighed og GMO-produkternes mærkning og sporbarhed.

Corbey
Hr. formand, der er sagt meget i Parlamentet om genetisk modifikation. Nogle af os tror på en gloriøs fremtid for bioteknologien. Andre er skeptiske og peger på farerne, risiciene og den videnskabelige usikkerhed.
I spørgsmålet om GMO'er har Parlamentet tre opgaver. For det første at skabe en vision, som viser vej og er bæredygtig. Det har Parlamentet netop haft svært ved. Flertallet i Parlamentet svinger imellem ngo'ernes stilling og erhvervslivets stilling. Polariseringen taget i betragtning er gode tilladelsesprocedurer en nødvendighed, og det skal være procedurer, som garanterer sikkerhed, beskytter forbrugerne og miljøet og respekterer forsigtighedsprincippet.
Revisionen af direktiv 90/220/EØF giver en god balance. Den bedste i verden. Jeg mener, at vi sammen med ordføreren kan være stolte af forligsresultatet.
Den anden opgave er at træffe og muliggøre beslutninger. Den manglende retssikkerhed inden for industrien skal ophøre. Industrien er i de seneste år havnet i en vanskelig situation. I praksis gælder et forbud, men det er aldrig blevet vedtaget. Denne situation skal ophøre, men det er kun muligt, hvis der er tilstrækkelige garantier for forbrugerne, hvis vi også tilbyder forbrugerne retssikkerhed. Forbrugerne skal kunne vælge, og det skal Kommissionen sikre.
Parlamentets tredje opgave er at påtage sig sit ansvar. Hvis vi siger ja, skal vi også bære ansvaret. Vi kan motivere vores ja ved at pege på, at den gamle situation var dårligere, og at et officielt forbud stadigvæk er muligt i den nye situation. Efter min mening bør vi også sige, at vi med dette direktiv har indbygget tilstrækkelige garantier til at give bioteknologien i Europa en chance.
For hvert enkelt produkt skal det undersøges, om det opfylder betingelserne, men vores ansvar stopper ikke her. Parlamentet skal hele tiden slå til lyd for en form for samfundskontrol med bioteknologien. Afvejningen må ikke begrænses til sikkerhed. Den samfundsmæssige nytte af bioteknologiske resultater skal have en plads i statens og erhvervslivets afvejning, så vi kan tage et skridt forbi sikkerheden. Det er til fordel for forbrugerne i hele verden, men også for industrien.

Celli
Hr. formand, jeg vil gerne understrege et paradoks, nemlig at de multinationale selskaber, som handler med genmodificerede planter, hævder, at de allerede er klar til at erstatte antibiotikaresistensmarkører med alternative midler. Men hvis det er rigtigt, hvorfor anmoder de så om lov til at bruge disse markører til 2004 og om at bruge dem til 2008 i forskningsøjemed? Og når de siger, at de har planer om at erstatte dem, er det så ikke det samme som at indrømme, at de er farlige, hvilket de ellers altid har bestridt?
Vi skal huske, at alle de genmodificerede planter, som man ønsker at markedsføre og udsætte i miljøet, indeholder disse markører, og derfor er der tale om en halv sandhed, der som bekendt altid er løgn. Jeg har bestemt ikke noget imod videnskaben, men jeg har noget imod de uforsigtige videnskabsmænd, som ofte ikke er interesserede i videnskabens fremskridt, men i et eldorado af patenter. Tænk f.eks. på BSE!

Meijer
Hr. formand, først langt ude i fremtiden vil det vise sig, om genetisk manipulation har været en velsignelse eller en katastrofe for mennesket og verden. Der var mennesker, som tog en kaninplage med til Australien og lod amerikanske moskusrotter undergrave de nederlandske diger. Derefter har mennesker fyldt verden med kemiske giftbælter og lossepladser for radioaktivt affald. For nylig lod vi en aids-epidemi sprede sig og kogalskaben opstå. I alle disse tilfælde drejede det sig om en kombination af uvidenhed, utålmodighed, magelighed og profitbegær. Havde vi vidst, hvad vi ved nu, havde vi garanteret gjort det anderledes.
Hvis folk i fremtiden uventet bliver syge ved indtagelse af nye produkter, hvis eksisterende planter og dyr fortrænges af andre, og eksisterende levende væseners modstand over for nye sygdomme forsvinder, så ved vi, at vi på ny har begået en stor fejl. Derfor er der god grund til foreløbigt at begrænse sig til videnskabelig forskning og isolere alle de nye produkter, som er resultatet heraf. Desværre giver man nu op over for erhvervslivet pres for at tillade kommerciel anvendelse. Det er utvivlsomt meget profitabelt for virksomhederne, men på langt sigt har det store omkostninger for samfundet som helhed. Valget med hensyn til genetisk manipulation ser nu ud til at stå mellem overholdelse af den gamle ordning, som er dårlig, men som indeholder en udsættelse, og en ny ordning, som er bedre, men som ophæver udsættelsen. Jeg må konstatere, at det endelige valg ikke kan træffes på grundlag af dette dokument.

Boudjenah
Hr. formand, tilstedeværelsen af GMO'er i vores fødevarer og usikkerheden med hensyn til konsekvenserne for mennesker og miljø er i høj grad nu blevet et offentligt spørgsmål - og så meget desto bedre. I Frankrig har pressen således beskæftiget sig meget med Europa-Parlamentets afstemning ved andenbehandlingen af dette direktiv. De franske eller europæiske borgere forventer en klar holdning fra de folkevalgte. Og efter tragedierne med det hiv-inficerede blod og kogalskaben er de i deres gode ret hertil.
Jeg mener ligesom flere andre, at de resultater, der er opnået i Forligsudvalget, overhovedet ikke lever op til de bekymringer, der kommer til udtryk i vores samfund. Den velkendte utilstrækkelighed i kravene om sporbarhed ville være en hån mod alle dem, der ønsker en ordentlig information. Og alligevel anerkendes retten til information ikke altid. Forslagene burde garantere en egentlig mærkning og sporbarhed af GMO'er og afledte produkter. Dernæst må man påvise ansvaret hos dem, der producerer og udsætter GMO'er. Det lobbyarbejde, som udføres af visse skrupelløse laboratorier, og de internationale virksomheder, der repræsenterer dem, skal afsløres.
Endelig vil jeg gerne - i anledningen af den sidste behandling af direktivet - understrege Rådets ansvar, fordi det ikke vedtog alle ændringsforslag, der gik i denne retning efter førstebehandlingen, hvilket ville have muliggjort udarbejdelsen af en anden tekst. Med den endelige vedtagelse risikerer vi, at stoppet fra juni 1999 bortfalder, selv om forsigtighedsprincippet betyder, at folks liv og sundhed går forud for enhver anden overvejelse - og især når det drejer sig om finansielle overvejelser.

Diamantopoulou
Hr. formand, jeg vil først gerne takke ordføreren, hr. Bowe, og medlemmerne af udvalget for deres fremragende og fleksible samarbejde under forligsprocessen for en så kompleks lovgivning.
Vi nærmer os nu slutningen på en lang forhandling, som startede helt tilbage i december 1996, hvor Kommissionen fremlagde rapporten om revision af direktiv 90/220 vedrørende GMO'er. I løbet af denne periode er offentligheden i Europa blevet mere og mere bevidst om anvendelsen af de nye teknologier og har givet udtryk for ægte og rimelig bekymring navnlig med hensyn til de forskellige måder, hvorpå bioteknologien kan berøre hverdagen. Kommissionen er overhovedet ikke i tvivl om, at denne lovgivning imødekommer disse bekymringer på en gennemsigtig og ansvarlig måde og udgør en første vigtig milepæl på vejen mod at genskabe offentlighedens og markedets tillid. Under forhandlingen mindede adskillige parlamentsmedlemmer Kommissionen om dens hensigt om at stille relevante forslag vedrørende sporbarhed og mærkning af GMO'er og produkter afledt heraf.
Processen er allerede begyndt, og jeg kan bekræfte, at høringen af de forskellige tjenestegrene inden for Kommissionen om et udkast til forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning vedrørende sporbarhed og mærkning af GMO'er blev påbegyndt i går og vil blive besluttet i Kommissionen i begyndelsen af marts.
Dette forslag vil bl.a. sikre, at hver enkelt forbrugsvare, som indeholder en GMO, vil blive angivet som sådan på etiketten. Det vil også sikre, at GMO'er kan identificeres i alle stadier af produktionskæden. Det vil muliggøre kontrolforanstaltninger med henblik på produktets tilbagetrækning fra markedet i tilfælde af, at der sker uforudsete ting, efter at det er blevet placeret på markedet, samt relevant mærkning. Når vi når til juni 2001, vil Kommissionen stille forslag om mærkning, som har til formål at give forbrugerne flere oplysninger om fødevarer afledt af GMO'er. Vi overvejer navnlig at gå bort fra den nuværende tilgang med DNA-proteinkriteriet. Sådan en tilgang vil give forbrugerne det størst mulige valg mellem genetisk modificerede og konventionelle produkter. Disse forslag vil omfatte forarbejdede fødevarer i mærkningssystemerne.
Jeg vil slutte af med endnu en gang at bekræfte Kommissionens hensigt om inden årets udgang at ville stille et forslag til et direktiv om miljøansvar, som også vil omfatte GMO'er. Som jeg sagde lige før, nærmer vi os nu slutningen på en lang forhandling om en revision af direktiv 90/220. Denne tekst indeholder allerede retlige forpligtelser vedrørende sporbarhed og mærkning. Det vil etablere de grundlæggende regler for en overordnet retlig ramme inden for bioteknologi. Det er derfor af yderste vigtighed, at dette direktiv bliver vedtaget nu, således at vi kan bane vejen for det strenge, gennemsigtige, effektive og forudsigelige godkendelsessystem for GMO'er.

Bowe
Hr. formand, efter tre års arbejde med denne betænkning er det svært ikke at være lidt følelsesladet. Efter at have hørt, hvad mine kolleger har sagt her i aften, vil jeg først og fremmest gerne give udtryk for, hvor meget jeg værdsætter de venlige ord, der er blevet sagt om det arbejde, jeg har udført i de sidste tre år, og hvor glad jeg er for det endelige resultat: et lovgivningssæt, der vil tilvejebringe de strengeste love om GMO'er i verden. Der er ingen tvivl om, at Europa-Parlamentet og de andre europæiske institutioner vil tage deres ansvar over for Europas folk alvorligt, når de godkender denne lovgivning i morgen.
Der er et punkt, der har givet anledning til forvirring, og som jeg gerne vil afklare. Mange talere har talt om problemet med et moratorium. Der er tale om en uformel gentlemanaftale, som det kaldes, mellem Kommissionen og Rådet. En godkendelse af vores lovgivning i morgen vil ikke gøre det fjerneste for at ophæve dette moratorium eller ændre situationen med hensyn til moratoriet. Det er en beslutning, som må træffes af medlemsstaterne og Kommissionen. Det, de gør, vil afgøre, hvad der skal ske med moratoriet. Det vil det, vi gør i morgen, ikke.
Det, vi må gøre i morgen, er at støtte denne lovgivning, fordi uden det vil vi ikke gå fremad, men tilbage. Uden det går vi ikke fremad til en streng ordning med lovgivningsmæssig kontrol, vi går tilbage til det gamle direktiv, det miskrediterede direktiv, som ikke er til nogen nytte for nogen af os. Det har fået Kommissionen og Rådet til at sætte en stopper for godkendelsen af GMO'er og har fået Parlamentet til at arbejde i næsten tre år på at erstatte det.
Vi ved meget vel, at dette blot er det første skridt i processen. Der er en anden lovgivning på vej. Vi havde det privilegium - og jeg takker Kommissionen for det - at se dens udkast til lovgivning, forordningen, som allerede i dag er blevet sendt til høring i Kommissionen. Ved første øjekast synes dette dokument at være et vigtigt og meget godt skridt i den rigtige retning, og jeg er sikker på, at det om nogle få måneder vil slutte sig til det reviderede 92/20-direktiv som en del af retsgrundlaget til kontrol af GMO'er.
Jeg kan kun sige til Parlamentet, at vi må påtage os vores ansvar. Vi må gøre det, der er nødvendigt at gøre for Europas folk, og det er at støtte denne lovgivning i morgen.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Fællesskabsordning for miljøledelse og miljørevision (EMAS)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0033/2001) af García-Orcoyen Tormo fra Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om Forligsudvalgets fælles udkast til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om organisationers frivillige deltagelse i en fællesskabsordning for miljøledelse og miljørevision (EMAS) (C5-0661/2000 - 1998/0303(COD)).

García-Orcoyen Tormo
Hr. formand, der er næsten gået otte år siden igangsættelsen i juni 1993 af fællesskabsordningen, som gør det muligt for virksomheder i industrisektoren frivilligt at tilslutte sig et fællesskabssystem for miljøledelse og miljørevision.
Denne forordning, der kendes ved forkortelsen EMAS, igangsatte anvendelsen af markedsmekanismer, for at organisationerne frivilligt skulle forpligte sig til at vedtage en mere proaktiv indfaldsvinkel i forbedringen af deres miljøadfærd. Forordningens succes afhang for en stor del af, om man kunne fremme konceptet om, at miljøet kan og bør integreres i virksomhedsstrategien som endnu en faktor, der ud over miljøsikkerhed tilfører selve forretningen en merværdi.
Det kræver en betydelig mentalitetsændring for erhvervslivet at betragte respekten for miljøet som endnu en konkurrence- og fremskridtsfaktor i stedet for som en irriterende juridisk pligt, som i mange tilfælde indebærer store økonomiske omkostninger og i tvivlsom grad påskønnes af forbrugerne.
Denne forordning, der er revideret og ajourført, udgør et vigtigt bidrag til en moderne miljøpolitik i overensstemmelse med principperne om bæredygtig udvikling. Den er vigtig for at opnå en sand forbedring af virksomhedernes miljøadfærd og ligeledes for, at denne forbedring anerkendes af tredjepart, især forbrugerne.
I disse otte år, hvor den har fundet praktisk anvendelse, har vi lært mange ting. For det første, at den kan bruges som markedsinstrument. Der er næsten 3.100 industrianlæg i hele Europa, der har tilsluttet sig systemet, som vokser i antal i et tempo, der ligger tæt på 50% årligt.
På trods af denne vigtige udvikling er det stadig muligt at nå endnu videre. Derfor medtager den nye forordning adskillige betragtninger, som letter de europæiske virksomheders deltagelse i dette miljøforbedringssystem. Det er værd at fremhæve udvidelsen af anvendelsesområdet til alle former for organisationer, herunder servicesektoren, samt muligheden for at medtage selve den offentlige administration, at skabe incitamenter, og at de offentlige administrationer kan tage særligt hensyn til de certificerede virksomheder, når der skal tildeles offentlige kontrakter, at fremme de små og mellemstore virksomheders deltagelse og at koordinere det europæiske system i forhold til andre internationale systemer for miljøcertificering. Hvad angår dette sidste aspekt, er der sket en betydelig forenkling og forening af nomenklaturen samt de krav, som i høj grad vil tydeliggøre den rolle, som EMAS bør spille i den europæiske kontekst.
Noget andet, vi har lært, er, at der er brug for at opretholde og endda øge systemets troværdighed. I denne tekst har man styrket de foranstaltninger, der sikrer dets kvalitet og troværdighed ligesom den offentlige adgang til information.
Dokumentet om miljøerklæringen er blevet styrket ligesom arbejdet med miljøkontrollører, som skal konstatere, at organisationerne lever op til kravene i denne forordning.
Disse krav er ligeledes blevet skærpet med Parlamentets ændringsforslag, hvoriblandt kan fremhæves: de tilsluttede virksomheders pligt til at overholde miljølovgivningen, fastsættelse af standarder for højere krav til bedømmelse og uddannelse af miljøkontrollører, som akkrediterer virksomhederne, udarbejdelse af offentlige rapporter om virksomhedernes miljøadfærd, som tredjemænd kan have fuld tillid til, en større integration af de interesserede parter i kontrol- og opfølgningsprocessen i forbindelse med virksomhedernes miljøadfærd og i særdeleshed arbejdstagerne og brugerne, en udvidelse af miljøansvaret, som går videre end virksomhedens anlæg, da der medtages adfærdsindikatorer for produkter og tjenester i tråd med fokuseringen på de nye miljødirektiver, og ligeledes en større rolle at spille for koordineringsorganerne for at lette en homogen anvendelse af systemet i de forskellige medlemslande.
For at nå de resultater, som jeg netop har nævnt, må jeg sige, at forligsproceduren har været utrolig positiv og interessant. Vi mødte op med 24 ændringsforslag, hvoraf kun fire blev accepteret uden ændringer og tre trukket tilbage i løbet af forhandlingen. 20 ændringsforslag blev vedtaget via kompromisforslag, hvilket giver en idé om, hvor intensive og succesfulde forhandlingerne var.
Derfor vil jeg gerne takke for det arbejde, der i denne periode er blevet udført af Parlamentets, Kommissionens og Rådets teknikere, ligesom jeg vil takke medlemmerne af Forligsudvalget for deres vilje til så afgørende at styrke dette direktiv. Jeg tror, at Europa-Parlamentet kan være meget tilfreds med forligsprocedurens endelige resultat, eftersom størstedelen af dets ændringsforslag fuldt ud er blevet medtaget fuldstændigt eller i revideret form i den fælles tekst, og derfor foreslår jeg, at vi i morgen i plenum vedtager forordningen under tredjebehandlingen.

Scheele
Hr. formand, ordføreren har allerede sagt, at Europa-Parlamentet har bidraget til, at EMAS II, som det kaldes, reguleres mere striks og ikke udvandes så meget, men at Forligsudvalget heller ikke har ladet sig tvinge i knæ og ikke har opgivet de væsentlige krav til dette frivillige miljørevisionssystem. Netop fordi det er et frivilligt miljørevisionssystem, må vi gøre dette system troværdigt, og dette har vi kunnet gennemføre med succes over for Rådet.
Jeg mener, at det var et mindstekrav, at vi i forbindelse med EMAS II skulle være opmærksomme på, at den gældende miljølovgivning blev overholdt. Det ville have været en skændsel, hvis det var faldet under tredjebehandlingen. Det er også lykkedes os at opnå større gennemsigtighed, det vil sige bedre information til offentligheden og andre interesserede. For min gruppe var det også meget vigtigt, at arbejdstagerne og deres repræsentanter skal deltage aktivt i organisationen. Dette krav er blevet diskuteret meget, og tilsyneladende tilfredsstiller den noget komplicerede formulering, sådan som den nu står i teksten, i højere grad repræsentanterne i Rådet end det meget tydelige krav, som Europa-Parlamentet havde formuleret til at begynde med.
Min gruppe er trods det indforstået, og på vegne af Den Socialdemokratiske Gruppe vil jeg gerne endnu en gang understrege, at i forbindelse med EMAS er både overholdelse af lovkrav og deltagelsen af arbejdstagere og deres repræsentanter vigtig, og jeg imødeser med spænding Kommissionens evaluering.

Myller
Hr. formand, jeg vil også takke ordføreren for, at resultatet set fra Parlamentets side er godt. Jeg mener også, at det er yderst vigtigt, at man er gået ud fra, at den eksisterende lovgivning først skal godkendes, og derefter kan der træffes frivillige aftaler. I og for sig kan det på basis af dette tænkes, at man også i fremtiden træffer nye aftaler med virksomhederne. De områder, hvor man inden for lovgivningen stræber efter at gøre hurtigere fremskridt og måske på miljøområdet opnå vigtige målsætninger, skal defineres klart.
Nu udvides ordningen fra 1993 i forslaget ved også at medtage forskellige organisationer, der har indflydelse på miljøsiden. Vi taler ikke mere kun om industrivirksomheder, og det er godt. Aktiviteterne inden for miljøaspekter er vigtige, ikke kun for miljøet, men også for selve virksomhederne. Den moderne forbruger lægger stadig mere vægt på produkternes miljøpåvirkninger, når hun/han træffer sine forbrugsvalg.
Det er sagt helt rigtigt, at en effektiv gennemførelse af denne ordning kræver, at medarbejderne tilslutter sig de fælles værdier. Dette forudsætter igen, at arbejdstagerne skal have oplysninger, men også lejlighed til at komme med deres bidrag til udviklingen af det miljøvenlige arbejde. Det er nødvendigt, at tilslutning til miljøsagernes administrationssystemer kræver, at man binder sig til regelmæssige, uafhængige miljømeldinger bekræftet af eksperter samt til offentliggørelse af disse meldinger.

Diamantopoulou
Jeg tror, at vi alle er meget glade for, at EMAS-forordningen, som Kommissionen foreslog i oktober 1998, nu befinder sig i den sidste fase før vedtagelsen. EMAS-forordningen, som De behandler i dag, vil danne grundlag for oprettelse af et solidt miljøforvaltningssystem, der vil give organisationer inden for mange aktivitetsområder mulighed for at opnå bedre miljøresultater. Den vil være en passende reaktion på behovet for at gøre både den private og den offentlige sektor opmærksom på deres ansvar i forhold til vores miljø, som påvirkes af deres aktiviteter.
Sidst, men ikke mindst vil EMAS-forordningen føre til offentliggørelse af pålidelige miljøoplysninger og give mulighed for samspil mellem forskellige interessegrupper. Dette bliver et vigtigt skridt i retning af at bygge bro mellem de økonomiske operatører og offentlige myndigheder på den ene side og borgerne på den anden.
Det er derfor med største fornøjelse, at jeg hilser aftalen om en fælles holdning, som man nåede frem til i Forligsudvalget den 22. november 2000, velkommen. Jeg vil gerne lykønske ordføreren, fru García-Orcoyen Tormo, sammen med alle medlemmerne af Parlamentets delegation og Forligsudvalget.
Jeg vil også gerne udtrykke mit håb om, at de europæiske institutioner vil foregå med et eksempel, der kan bidrage til udviklingen af EMAS ved selv at anvende den. Dette vil være til gavn for miljøet og gavnligt for de europæiske institutioners troværdighed.

Formanden
Tak, fru kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Kosttilskud
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0025/2001) af Emilia Franziska Müller for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivninger om kosttilskud (KOM(2000) 222 - C5-0234/2000 - 2000/0080(COD)).

Krarup
Hr. formand, jeg vil gerne bede om ordet til forretningsordenen. Det direktivforslag, som er til behandling, bør afvises i medfør af forretningsordenens artikel 143, som bestemmer, at der ved påbegyndelsen af behandlingen af et bestemt punkt på dagsordenen kan stilles forslag om at afvise den pågældende sag af formelle grunde. Jeg stiller et sådant forslag, og grunden til, at jeg mener, at direktivforslaget bør afvises, er, at det efter min opfattelse er i strid med traktaten. Det er i strid med traktatens artikel 152, som vedrører folkesundheden, og der er ingen tvivl om, at dette direktivforslag i bund og grund er motiveret af hensynet til at sikre befolkningens sundhed. Det fastslås i artikel 152, at der kan vedtages tilskyndelsesforanstaltninger, men uden at der er tale om nogen form for harmonisering af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser. Det foreliggende forslag indeholder en særdeles intensiv harmonisering af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser og er derfor i strid med artikel 152. Jeg har i kommissionsforslaget og i betænkningen fra Müller forgæves søgt efter en overvejelse af dette hjemmelspørgsmål. Jeg mener, at behandlingen bør afvises, indtil det er klarlagt, hvorvidt hjemmelsproblemet er i orden, og jeg anmoder om afstemning.

Formanden
Er der en, som vil tale for dette forslag?

Frahm
Hr. formand, jeg vil gerne tale for forslaget, for det må da være indlysende, at Parlamentet skal holde sig til traktatgrundlaget. Hvis der er den mindste formodning om, at Parlamentet bevæger sig ud over kanten af traktatgrundlaget, så bør man stoppe forhandlingen, indtil sagen er afklaret.

Formanden
Er der en taler, som er modstander af forslaget om at afvise betænkningen af formelle grunde?

Müller, Emilia Franziska
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, når Kommissionen stiller et direktivforslag, går jeg ud fra, at dette også er i orden juridisk. Af denne grund er jeg også udnævnt til ordfører. Jeg mener, at vi helt klart skal stemme om dette direktiv.

Formanden
Vi har nu hørt en taler for og en taler imod.
For god ordens skyld vil jeg lige minde om, at man stemmer for, hvis man mener, at betænkningen bør afvises af formelle grunde. Man stemmer imod, hvis man mener, at den ikke bør afvises, og vi vil så fortsætte forhandlingen.

Whitehead
Hr. formand, i en sag, der har så stor betydning som denne, er det nødvendigt, at vi gør de medlemmer, der stadig befinder sig i Parlamentet, opmærksom på, at der finder en afstemning sted. Det er meget usædvanligt, at der afholdes en afstemning på denne måde med omkring 12 medlemmer i salen. Mange andre udenfor er slet ikke klar over - som vi, der er til stede og ønsker at tage ordet i denne forhandling - at vi er i færd med at behandle denne sag.
Hvis De på nogen måde kan gøre de medlemmer, der befinder sig i Parlamentet, opmærksom på, at vi skal til at stemme, og udsætte mødet, indtil de er kommet til stede, får vi et mere repræsentativt resultat.

Formanden
Hr. Whitehead, jeg har ikke mulighed for at give besked til dem, der er til stede i bygningen. De, der ønsker det, er til stede her i salen og følger med i arbejdet.
Vi går nu over til afstemningen om forslaget.

Oomen-Ruijten
Hr. formand, det er meget ualmindeligt, at folk er så lidt demokratiske, at de kommer med kommentarer under afstemningen, og i øvrigt har vi stemt. De skal offentliggøre resultatet af afstemningen, og så fortsætter vi med forhandlingen, hr. formand. Jeg mener, at det er den eneste og bedste måde af behandle dette emne på, som vi har drøftet så tit.
(Forslaget forkastedes)

Müller, Emilia Franziska
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, når vi taler om kosttilskud, mener vi overvejende vitaminer, mineraler, fedtsyrer, aminosyrer m.m. Vi taler altså ikke om berigede fødevarer og heller ikke om tilsætningsstoffer i fødevarer. Vi taler om næringsstofkoncentrater, der tilbydes enkeltvis eller kombineret i form af kapsler, tabletter, pulver og lignende indgiftsformer.
Vitaminer og mineraler er impliceret i mange biokemiske processer i den menneskelige organisme. En optimal tilførsel af disse stoffer er afgørende for menneskets helbred og produktivitet. Jeg synes, det er meget positivt, at vi har mulighed for at berige vores daglige kost yderligere med vitaminer og mineraler.
Med dette direktiv om kosttilskud sørger vi for en tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivninger. Nogle medlemsstater henfører for øjeblikket kosttilskud til levnedsmidler, andre medlemsstater henfører dem til lægemidler. Direktivet rammer nu entydigt en henføring til levnedsmidler. Dermed ophæver vi en ubalance for producenterne. Eksisterende handelshindringer på det indre marked vil dermed også blive nedbrudt. Samtidig skaber vi retssikkerhed for de europæiske forbrugere.
Kommissionens forslag skal principielt hilses velkomment. Forhandlingerne i Parlamentet har dog tydeligt vist, at det er nødvendigt at ændre enkelte punkter i forslaget. I den forbindelse skal anvendelsesområdet fremhæves. Kommissionens direktivforslag har en snæver tilgang, hvad angår de registrerede stoffer. Dette gælder først og fremmest for de tilladte mineraler og deres stofforbindelser. Nogle vigtige mineraler bliver ikke registreret i Kommissionens forslag, selv om disse anvendes i mange lande i Den Europæiske Union. I princippet burde disse mineraler accepteres. Naturligvis skal de kemiske forbindelser gennemgå endnu en videnskabelig kontrol. Dette skal ske, inden direktivet træder i kraft for at undgå, at vigtige kosttilskud fjernes fra markedet. Ud over vitaminer og mineraler er der andre stoffer, der hører under betegnelsen "kosttilskud". Men vi bør ikke skyde over målet og i ét drag prøve at regulere alt, hvad der er på markedet inden for kosttilskud.
Der er enighed om, at yderligere stoffer lige som vitaminer og mineraler skal underkastes en videnskabelig undersøgelse, inden de bliver omfattet af direktivet. Ganske vist vil en definition af disse yderligere stoffer under overbegrebet "fysiologisk" medføre nye afgrænsningsproblemer, netop også med henblik på medicinalprodukter og lægemidler, og i modsætning til det tilstræbte mål i direktivet føre til en fuldstændig uklar markedssituation. En udflydning af afgrænsningen mellem lægemidler og kosttilskud vil med en uklar situation blive ledsaget af sundhedsrelaterede udsagn, der indtil dato ikke er reguleret. Alt det kan ikke være målet med direktivet om kosttilskud.
Hvad angår dosering og dermed forbrugernes helbred, skal systemet med sikre maksimumsmængder hilses velkomment. Vi må dog også sørge for, at forbrugere, der tager den daglige vitaminpille, ikke risikerer at overskride det daglige behov for kosttilskud væsentligt. F.eks. kan vitamin A, D, B6 være skadelige. Kommissionens forslag tager entydigt højde for denne kendsgerning. Jeg støtter det fuldt ud.
Med henblik på mærkning af kosttilskud specificerer direktivforslaget en effektiv kommunikation med forbrugerne. Mærkning skal vejlede forbrugeren til en faglig korrekt omgang med vitamin- og mineralprodukter. Der bliver stillet de største renheds- og kvalitetskrav til produkterne. Såvel de enkelte stoffer som det samlede produkt skal produceres under anvendelse af en god fremstillingspraksis. En obligatorisk notificering af produkterne er nødvendig for at sikre et mindstemål af kontrol fra myndighedernes side. Notificeringen giver kun mening, hvis den er fælles for alle medlemsstater. Med dette direktiv kan forbrugerne i Europa regne med lovmæssige rammebetingelser, der lægger stor vægt på produktsikkerhed og en fornuftig mærkning, uden at produktudbuddet begrænses på hylderne, det vil sige en lovgivningsmæssig bestemmelse, der står for fri varebevægelse og samtidig et højt beskyttelsesniveau.
Til sidst vil jeg gerne takke skyggeordføreren hjerteligt for vores samarbejde. Mange tak, fru Corbey!

Oomen-Ruijten
Hr. formand, jeg vil gerne lykønske ordføreren, Emilia Franziska Müller, med denne betænkning, og jeg beundrer den meget åbne måde, hvorpå hun har arbejdet og ført samråd med alle. Derfor forstår jeg ikke, hvorfor hr. Bonde, hr. Blokland og konsorter som tyve i natten forsøger at udsætte forhandlingen uden at spørge ordføreren, for hun har også haft samråd med EDD-Gruppen. Det er ikke acceptabelt og ikke ifølge skik og brug i Parlamentet. Jeg har endvidere respekt for den viden, hvormed ordføreren behersker de tekniske ins-and-outs i dokumentet. Det er også takket være ordføreren, at direktivets tekst er blevet udvidet og forbedret.
Kosttilskud bruges og er også ofte nødvendige for forbrugerne, men praksis er så forskellig i medlemsstaterne, og via Internet kan man bestille alt, og der er oprettet specielle firmaer, og derfor er det endnu mere nødvendigt, at der udvikles et fælles marked for forbrugerne. Det betyder harmonisering for forbrugerne. Forbrugerne skal have god information, og skal vide, hvad der er tilladt og muligt, det er nødvendigt. Det er endvidere nødvendigt for industrien, fordi den nu får mulighed for at levere til hele det europæiske marked, og fru Müller hat medtaget en række udvidelser i direktivet, som ikke kun forbrugerne, men også industrien kan være tilfredse med.
Der er sat en debat i gang om fysiologi. Det, jeg har bemærket, og som jeg også har sagt til industrien i dag, er, at da De besøgte industrien første gang, havde De ikke problemer med punktet om fysiologi, og ved slutningen på den lange beretning sagde industrien til mig, at den forstod, at den skulle overholde det i de lande, hvor det nu var, men den ville også gerne have toppen af kransekagen. Den måde, hvorpå fru Müller nu præsenterer forslaget, der kan udvides i fremtiden, er meget god, og det takker jeg hende for.

Corbey
Hr. formand, vi drøfter i dag et meget vigtigt direktiv. Markedet for kosttilskud vokser hurtigt. Det skyldes livsstil og kostvaner. Det skyldes endvidere forbrugernes usikkerhed omkring deres egen sundhed. Folks helbred er meget vigtigt. Kosttilskud kan yde et bidrag til sundheden. Så de, der har råd til det, køber gerne sundhed. Men vi må konkludere, at de, der er usikre, er nemme at overtale til at købe sundhed, og at kvaliteten ikke altid er garanteret. Derfor skal vi skille fårene fra bukkene. Forbrugerne har krav på et sikkert produkt og god information.
Med hensyn til tilskud står store kommercielle interesser på spil. Der er ikke et indre marked, men mange nationale regler. Det er et problem, men i sidste ende mener PSE-Gruppen, at forbrugerbeskyttelsen skal have førsteprioritet. Forskellige nationale forskrifter, usikkerhed om produkters sikkerhed samt et voksende marked gør det klart, at et europæisk direktiv om kosttilskud er hårdt tiltrængt. Derfor er Kommissionens forslag så vigtigt. Kommissionen har fastsat en klar basis for fastsættelsen af den maksimale sikre mængde vitaminer og mineraler. Jeg vil gerne takke fru Müller for hendes konsekvente, sagkyndige og seriøse fremgangsmåde.
På vegne af PSE-Gruppen vil jeg behandle tre punkter. For det første forslagets rækkevidde. Kommissionen foreslår, at det kun er vitaminer og mineraler, som omfattes af forslagets anvendelsesområde. Det er forståeligt, men det tager ikke hensyn til den stigende praksis. Urteekstrakter, aminosyrer og vigtige fedtsyrer anvendes også i kosttilskud. Efter min mening er det vigtigt at definere anvendelsesområdet så bredt som muligt. Altså både stoffer med en ernæringsmæssig og fysiologisk funktion. Fordelen ved denne brede definition er retssikkerheden for producenterne og forbrugerne om et bredt udvalg af sikre produkter.
Det andet punkt, som jeg vil behandle, er nødvendigheden af videnskabelige test. Det allervigtigste i forslaget er princippet om kun at tillade ingredienser, som er videnskabeligt testet. De maksimalt tilladte mængder fastsættes ifølge de i artikel 5 fastsatte udgangspunkter. Det er grundlaget for forbrugernes tillid. Hvert land må selvfølgelig selv bestemme, om det vil tillade ikke-testede ingredienser. Det piller direktivet heller ikke ved, men efter min mening må disse ikke uden videre sælges på det indre marked. Det kræver i første instans videnskabelig undersøgelse og godkendelse.
Endelig en kommentar om mærkning. Det er meget vigtigt, at informationen er korrekt og advarer imod overskridelse af doseringen. God kost er meget vigtig og bidrager til et godt helbred. Ingen forbrugere skal have store udgifter på grund af vildledelse, og ingen forbrugere skal føle sig forpligtet til at købe sundhed.
Min konklusion er, at det er et godt forslag. Jeg vil endnu en gang takke ordføreren. Vi støtter betænkningen, hvis det kan sikres, at ingredienserne er videnskabeligt testet.

Ries
Hr. formand, der omsættes vitaminer og mineralske stoffer for mere end 600 millioner euro i Unionen for ikke at nævne alle de andre kosttilskud. Dette viser, at kosttilskud er blevet et sandt modefænomen, hvilket vel er ret naturligt. At have og blive ved med at have et godt helbred er sikkert et ønske, der deles af de fleste. Derfor indtager millioner af europæiske borgere hver dag piller, tabletter og ampuller. Men det viser også, at det var nødvendigt og hastede med at lovgive i Europa om dette marked, der er i fuld ekspansion, men som er ganske lidt gennemsigtigt og navnlig, som det er blevet sagt, meget forskelligt fra medlemsstat til medlemsstat. Det drejer sig sommetider om betragtelige forskelle, der vedrører sammensætningen af produktet, doseringen, renhedskriterer, mærkning og endda godkendelsesprocedurer.
Det er altså nødvendigt at løse disse problemer med henblik på en bedre beskyttelse og præcis information til forbrugeren, idet man samtidig bevarer varenes frie bevægelighed inden for Unionen. Det er alle enige om. Under afstemningen om fru Müllers glimrende betænkning, som vi gerne vil lykønske hende med, har Miljøudvalget i definitionen af kosttilskud medtaget både vitaminer og mineraler og andre stoffer, der fremgår af bilagene. Det glæder vi os over. Vores mål var på sigt at sørge for, at direktivet skulle omfatte alle kosttilskud, der allerede findes på det europæiske marked, for at give de europæiske borgere ens sikkerhedsgarantier.
Det er på denne baggrund, at vores gruppe har stillet tre ekstra ændringsforslag - ændringsforslag 33, 34 og 35 - der også er stillet af Socialdemokraterne under andre numre, og som sigter mod at medtage stoffer med fysiologiske virkninger i direktivets anvendelsesområde, det vil sige stoffer uden næringsindhold, men som er vigtige for folks velbefindende. Et eksempel er fibre, der er kendt for at have en god virkning på fordøjelsen, samt planteekstrakter. Jeg gør opmærksom på, at dette forslag allerede fremgik af det franske formandskabs tekst og nu findes i det svenske formandskabs tekst. Når vi samles i dag, er det vel for at udarbejde juridiske rammer med henblik på at harmonisere handlen med sådanne kosttilskud.
Lad os ikke skabe et juridisk tomrum med hensyn til stoffer med fysiologiske virkninger. Det ville være svært for mange millioner forbrugere at forstå.

Ahern
Hr. formand, jeg glæder mig i høj grad over grundprincipperne i dette direktiv, nemlig forbrugersikkerhed og det indre marked. I henhold til den grundlæggende lovgivning for fødevaresikkerhed skal sikkerheden opnås på grundlag af en videnskabelig risikovurdering, og forbrugerne skal kunne købe de produkter, de ønsker, under forudsætning af, at de er sikre. Det er vigtigt, at direktivet baseres på sikkerhedskriterier snarere end tilfældige anbefalede, daglige doser, hvilket vil blive unødvendigt restriktivt og ikke skabe sikkerhed.
I Det Forenede Kongerige og Irland har vi i sandhed en liberal ordning, og forbrugerne dér ønsker ikke nogen indskrænkning af deres rettigheder. De fleste vitaminer og mineraler har en tydelig ernæringsmæssig funktion. Andre ingredienser, der normalt findes i kosttilskud, er ikke næringsstoffer og har derfor ikke nogen ernæringsmæssig funktion, men en psykologisk funktion. Direktivets definition af kosttilskud bør omfatte alle kosttilskud.
Hvis nogle produkter holdes uden for den generelle definition, er der fare for, at sådanne produkter fremover vil falde uden for lovgivningens dækningsområde og forblive uregulerede. Jeg anbefaler på det kraftigste, at De tager hensyn til den psykologiske funktion, som ordføreren desværre - og jeg er ikke enig med hende - bad om at få holdt uden for betænkningen.

Sandbæk
Hr. formand, i forbindelse med Parlamentets behandling af direktivforslaget om tilnærmelse af reglerne om kosttilskud har jeg fået hundredvis af henvendelser i form af ca. 500 protestunderskrifter og en lang række udførlige e-mails og breve fra bekymrede almindelige danskere og fra fagfolk, der er nervøse for, at deres adgang til kosttilskud vil blive begrænset. Jeg går ud fra, at det ikke kun er danske forbrugere, der udtrykker denne store interesse for direktivet. Det gennemgående træk i henvendelserne er, at en række eksperter har sat mange spørgsmålstegn ved de undersøgelser, som viser, at især vitaminerne C, E og A kan være skadelige ved for høje doseringer, og at konkrete erfaringer fra alternative behandlinger synes at vise, at høje doseringer af disse vitaminer har haft en positiv og bivirkningsfri effekt. Påstand står altså mod påstand. Eftersom vitaminbehov afhænger af en lang række faktorer, som er forskellige i de enkelte medlemslande, såsom hvilket klima man befinder sig i, og hvilke vitaminer der indgår i den traditionelle kost, er det spørgsmålet, om dette område overhovedet er egnet til EU-harmonisering. Ole Krarup såede også tvivl om det retslige grundlag. Når man tager disse forskelle i betragtning og tager forbrugernes store interesse alvorligt, så bliver min konklusion, at man skal stemme nej til direktivforslaget. Regler for kosttilskud bør fastsættes på nationalt plan, hvor både den enkelte forbruger og interesseorganisationerne har en langt større mulighed for at få deres synspunkter hørt og belyst, og hvor lovgiverne derfor også har bedre mulighed for at vurdere de forskellige holdninger.

Bowis
Hr. formand, jeg er ked af, at de fleste af dem, der forsøgte at standse denne forhandling, ikke gad blive for at høre den. Jeg lykønsker ordføreren med hendes betænkning og alt det arbejde, hun har lagt i den.
Kosttilskud kan være et styrkende middel eller et sundhedstilskud. I sjældne tilfælde medfører kosttilskuddets art eller den enkeltes tilstand, at en for stor dosis kan være skadelig, og derfor har vi og andre lande i generationer fastsat sikre, øvre grænser. Med disse grænser og en korrekt mærkning kan forbrugeren foretage et sikkert og frit valg på et velinformeret grundlag. I Storbritannien, Irland og andre steder har vi ikke valgt samme vej som nogle af de andre medlemsstater, som går ud på at tage den anbefalede, daglige minimumsdosis, der blev fastsat af den amerikanske regering i 1943 for at sikre, at soldater i Europa ikke blev ramt af skørbug og beriberi, og bruge denne som grundlag for den maksimale dosis, før midlet skal klassificeres som lægemiddel. Vi frygter, at denne metode medfører øgede udgifter for forbrugerne eller bliver et incitament til at benytte uregulerede, udenlandske leverandører. Det er vores overbevisning, at de to systemer kan eksistere side om side. Det er formålet med ændringsforslag 50 i mit navn samt ændringsforslaget fra fru Doyle m.fl. Det giver mulighed for at tage hensyn til den anbefalede daglige dosis, når denne ligger tæt på den øvre sikkerhedsgrænse.
Jeg mener, at den nuværende positivliste er alt for begrænset. Vi bør som et absolut minimum forsøge at udvide den gennem de ændringsforslag, der går i denne retning. Mærkningen skal give mulighed for præcise sundhedsbudskaber som f.eks. for folinsyre.
Endelig støtter jeg genindsættelsen af ordet "psykologisk" ved siden af "ernæringsmæssig", idet et betydeligt antal af de produkter, der i dag sælges og betragtes som acceptable, ellers risikerer at blive forbudt. Dette ord blev, så vidt jeg ved, medtaget på befaling af Rådets ekspertarbejdsgruppe. Folinsyre er et eksempel.
Det er ikke blot mine egne og min delegations synspunkter. Det er også synspunktet hos den britiske Labour-regering og vigtigere endnu hos det nye britiske agentur for fødevarestandarder.

Whitehead
Hr. formand, jeg er glad for at få lov til at følge efter et medlem, der så energisk har udtrykt støtte til Labour-regeringen som hr. Bowis. Jeg vil også gerne lykønske ordføreren efter hendes betænknings undertiden stormfulde rejse og det mini-baghold, hun næsten var ude for i aften.
Det Forenede Kongerige er den største producent - og ligeledes forbruger - af forskellige former for kosttilskud, vitamin- og mineraltilskud til kosten. Vi har været omhyggelige med at sikre, at der aldrig fremsættes falske påstande om disse tilskud, og derfor har de aldrig været markedsført som lægemidler i Det Forenede Kongerige. Men de gør nytte for millioner af mennesker, der er klar over, at de udgør et supplement til, men ikke nogen erstatning for en varieret kost. Vi mener, at de sikre, øvre grænser er tilstrækkelige til at gøre forskellen mellem fødevarer og lægemidler endnu tydeligere. Situationen er naturligvis anderledes i nogle af de andre medlemsstater, og ethvert forsøg på at regulere situationen giver mening i den overordnede sammenhæng med den kommende fødevarelovgivning.
Jeg støtter ordførerens synspunkt om, at alle stoffer, der har været anvendt lovligt i medlemsstaterne i henhold til de pågældende landes lovgivning, fortsat bør kunne bruges, indtil de kan testes, og der måske konstateres problemer. Jeg tvivler temmelig meget på, at dette vil være tilfældet, og jeg tror ikke, at selve bilagene indeholder noget i retning af det antal undtagelser, som vi kommer til at se.
For hver dag, der går, hører vi om andre stoffer, der giver anledning til bekymring, fordi de kan blive udelukket. Derfor er ordet psykologisk - og jeg vil bede ordføreren om at genoverveje det selv på dette sene tidspunkt - vigtigt for mennesker, der reelt lider af sygdomme, og som har stor nytte af disse produkter. I aften bør kommissæren fortælle os, at der vil ske rimelige fremskridt i retning af en effektiv analyse inden for den fastsatte frist, om det så bliver 2004 eller senere. Effektiv mærkning, så forbrugerne kan vælge både indhold og regelmæssigheden af det, de får, er den bedste vej frem. Dette vil hjælpe mange forbrugere og vil ikke skabe bekymring hos nogen.

Breyer
Hr. formand, jeg vil gerne støtte det, som min kollega Nuala Ahern har sagt om, at de fysiologiske produkter naturligvis også skal høre til her. Men jeg bifalder, at vitaminer og mineraler hører under levnedsmidler, for jeg mener, det er nødvendigt, at vi også giver de forbrugere, der kan tænke selv, mulighed for at ty til det. Men jeg tror, at Kommissionen skal overveje, hvorfor levnedsmidler mister så mange vitaminer, hvorfor f.eks. broccoli i de sidste 10 år har mistet 80% af vitaminindholdet. Jeg vil meget gerne plædere for en mærkning, ikke kun af indholdsstofferne, men også af produktionstypen. Der er vitaminer, der er mere effektive, når de produceres naturligt, end hvis de produceres kunstigt. Jeg mener, at forbrugeren også har ret til at vide, om de produceres genteknologisk eller ej.
Jeg vil gerne tage et sidste punkt op, og det er det, som fru Sandbæk har sagt. Jeg vil meget gerne bede Kommissionen om, at denne betænkning ikke bliver misbrugt til at støtte levnedsmidler med tilsætningsstoffer, for her er jeg enig med fru Sandbæk i, at traditionelle levnedsmidler ikke må beriges kunstigt med yderligere vitaminer. Men her vil jeg gerne understrege, at vi bifalder det, for forbrugerne skal have mulighed for at tage ekstra vitaminer.

Titford
Hr. formand, i Det Forenede Kongerige findes der ikke nogen specifik lovgivning vedrørende salg af kosttilskud, der sælges som levnedsmidler. Konsekvensen er, at de britiske forbrugere har adgang til en forholdsvis bred vifte af produkter med minimale restriktioner og til konkurrencedygtige priser. Ingen tvinges til at købe disse produkter, og de mennesker, der køber dem, er normalt velinformerede om deres indkøb.
Så når Kommissionen foreslår, at vi tilnærmer vores lovgivning om kosttilskud, foreslår den rent faktisk indførelsen af en lovgivning, der i øjeblikket ikke findes i Det Forenede Kongerige. Årsagen til, at den britiske regering ikke har udarbejdet en sådan lovgivning, er, at der ikke er behov for den.
Markedet regulerer i store træk sig selv, og når der fremsættes falske påstande, eller der markedsføres usunde eller potentielt skadelige produkter, har de eksisterende juridiske strukturer vist sig at være tilstrækkelige. Heller ikke på markedet, hvor der finder en betydelig international handel sted, har man oplevet særlige vanskeligheder med varernes bevægelighed, og der har udviklet sig en sund handel på Internet, som hele tiden bliver mere og mere omfattende.
Der synes at være grund til at anvende den glimrende talemåde "if it ain't broke, don't fix it". Bortset fra behovet for at holde teknokraterne beskæftiget med stadig flere indgreb i andre menneskers liv er der intet behov for yderligere lovgivning på dette område. Kommissionen bør ikke forsøge at få en sådan lovgivning igennem. Vi klarer os bedre uden.

Nisticò
Hr. formand, jeg vil gerne rette en varm tak til Emilia Franziska Müller for den store ligevægt, hun har lagt for dagen i denne betænkning. Som forsker kan jeg nemlig kun sætte pris på den videnskabelige stringens, man har behandlet et så vanskeligt emne med, hvor der har været så mange forskellige og undertiden modstridende holdninger.
Jeg vil således gerne takke Kommissionen for også at have godkendt mit ændringsforslag om nødvendigheden af en god fremstillingspraksis ved fremstillingen af de forskellige vitamin- og mineraltilskud, da dette giver den størst mulige kvalitetsgaranti, når det gælder forbrugerbeskyttelse. På samme måde vedtog man med rette ikke en alt for liberal holdning til de anvendte doser. De daglige doser blev nemlig bibeholdt, og man gik således bort fra den opfattelse, at man opnår en bedre virkning med en højere dosis.
Som farmakolog vil jeg gerne minde om, at der både er farmakokinetiske, farmakodynamiske og toksikologiske årsager til, at alt for store doser f.eks. risikerer at give den modsatte virkning af den tilsigtede, eller at der ligefrem - efter længere tids indtagelse - risikerer at opstå skader på vigtige organer og systemer i organismen. Derfor er der absolut ingen grund til at øge vitamin- og mineraldoserne til det maksimalt tilladte niveau.
Til sidst vil jeg gerne sige, hr. formand, at det dokument, som Kommissionen har vedtaget, så afgjort bør vedtages af Parlamentet.

García-Orcoyen Tormo
Hr. formand, jeg vil tilslutte mig lykønskningerne til fru Emilia Franziska Müller med hendes fortrinlige arbejde med dette direktiv.
Der er to principper, som står i spidsen for Fællesskabets fødevarelovgivning, som dette direktiv heldigvis også baseres på: fødevaresikkerheden og garantien for, at etiketten giver en passende og korrekt information. Det er absolut nødvendigt at udrydde enhver risiko for forbrugernes helbred på grund af det frie valg og sikre, at de kan foretage deres valg på baggrund af en præcis og tydelig information, som ikke fører til forvirring eller vildfarelse. Forbrugeren bør disponere over nogle klare anvisninger, hvad angår dosering og produktets anvendelse. Det er allerede blevet sagt, at det i adskillige tilfælde er blevet konstateret, at indtagelsen af visse kosttilskud i overdrevne mængder forårsager alvorlige problemer for helbredet. Det kan ikke accepteres, og det er nødvendigt, at fællesskabslovgivningen garanterer en god og ensartet information i alle medlemslandene.
Hvis jeg nu holder mig til artikel 2, så garanterer såvel fru Emilia Franziska Müllers arbejde som Miljøudvalgets arbejde i sin helhed et juridisk begreb om et velafbalanceret kosttilskud. Anvendelsesområdet er ikke for begrænsende og heller ikke så bredt, at det tillader, at produkter, som ikke overholder det, der i sig selv er et fødevaretilsætningsstof, kan falde ind under denne definition.
Hvad angår bilag I, så tror jeg til sidst, at Miljøudvalgets forslag, som lidt efter lidt er blevet udvidet med kompromisforslag, er vellykket og bør få Parlamentets godkendelse.
Hvad angår artikel 5, som sammenfatter, hvilke maksimumsmængder der skal gælde for mineraler og vitaminer i kosttilskud, i stk. 1, a), b) og c), så tror jeg, det er nødvendigt at beholde disse bogstaver, for den fremgangsmåde, som vi fra Europa bør udvikle, bør være nøje og holde fast ved en kontrol af maksimumsniveauet for vitaminer og mineraler baseret på de maksimale forbrugsniveauer uden risiko. På dette punkt vil jeg støtte idéen om, at en europæisk fremgangsmåde bør vælge af forsvare forbrugerne mere snarere end at afregulere mere. I den henseende er jeg glad for, at vi var 16 mod 15.

Doyle
Hr. formand, jeg vil gerne takke fru Emilia Franziska Müller for hendes tålmodighed over for mig, fordi jeg har gjort hendes arbejde langt vanskeligere, end det ellers ville have været. Sandt at sige vandt mange af hr. Titfords ord kraftig genklang hos mig. Det krævede en del overtalelse at få mig overbevist om, at et sådant direktiv overhovedet er nødvendigt. Til sidst accepterede jeg, at der f.eks. i forbindelse med olieopløselige vitaminer er behov for en vis sikkerhed. Men efter at have gennemsøgt den medicinske litteratur og bedt kollegerne udpege de videnskabelige og medicinske beviser for mig er jeg ude af stand til at finde eksempler på mennesker, der har fået overdosis eller har slået sig selv ihjel med C-vitamin og forskellige andre.
Hr. kommissær, De er en af de travleste kommissærer, og derfor fascinerer det mig, at De har udvalgt netop dette direktiv i lyset af Deres arbejdsbyrde. Jeg forstår ikke, hvorfor det prioriteres, men jeg accepterer, at der findes at generelt behov for en harmonisering på de øvre sikkerhedsniveauer. Vores drivkraft må grundlæggende være at sikre forbrugernes sikkerhed og sikre, at de vælger på et velinformeret grundlag. Vi må gå ud fra, at den gennemsnitlige europæiske borgers intelligenskvotient er rimelig høj. Vi må afstå fra at tænke som i en "barnepigestat". Tør jeg foreslå, at det næste direktiv - da De i øjeblikket er i det humør, hr. kommissær - bliver et direktiv om sengetid? Når vi står op om morgenen, hvornår kan vi da gå i seng om aftenen? Der synes at være et behov for at dirigere vores liv, at minimere risikoen og fortælle os, hvad vi skal gøre. Nu må De ikke tage mig alvorligt, men jeg er virkelig frustreret over, at vi er på vej i den retning.
Omtalen af de psykologiske virkninger skal med igen. Gennem formanden appellerer jeg til min kollega om at se på dette igen. Jeg er noget fortørnet over den måde, hvorpå det mundtlige ændringsforslag blev afvist. Jeg bryder mig ikke om at få at vide, at jeg ikke må spise fibre, hvidløg, tranebærsaft eller folinsyre, hvis jeg tilfældigvis er gravid. Jeg ønsker ikke mit liv reguleret i det omfang. Det bringer Kommissionen og det europæiske projekt i miskredit hos borgere, der ellers overhovedet ikke er euroskeptikere. Jeg appellerer til Dem om at skabe ligevægt i forslaget. Det er yderst vigtigt.

Redondo Jiménez
Hr. formand, hr. kommissær, jeg vil også tilslutte mig lykønskningerne til ordføreren, som jeg synes har udført et fremragende stykke arbejde, ligesom resten af medlemmerne fra Miljøudvalget, som også har arbejdet hårdt.
Et af målene med dette direktiv er at harmonisere, og direktivet er blevet udarbejdet - det siger Kommissionen - for at fjerne interne handelshindringer. Men det harmoniserer ikke fuldt ud, eftersom der mellem medlemslandene kan være forskellige nationale behandlingsmåder for produkterklæringer.
Mine damer og herrer, det indre marked fungerer ikke. I slutningen af 2000 var der 27 overtrædelsesprocedurer, som Kommissionen havde indledt i forbindelse med dette problem. Ifølge Kommissionen har denne forskel i lovgivningerne skabt hindringer for fællesskabshandlen, og princippet om gensidig anerkendelse har ikke løst problemerne. Altså er det nødvendigt at harmonisere.
Jeg vil konkret henvise til ændringsforslag 51, som vi har stillet. Vi er en gruppe mennesker, som har en række problemer, eftersom den uvisse situation, som otte medlemsstaters lovgivning på nuværende tidspunkt befinder sig i, kunne føre til et forbud mod produktion og markedsføring af disse kosttilskud, som ikke er medtaget i dette direktiv, når det engang er blevet gennemført. Samtidig vil lovgivningen i de andre medlemslande, som regulerer disse kosttilskud, muliggøre produktion heraf og som følge af det indre markeds regler markedsføring i hele Den Europæiske Union.
Hr. kommissær, dette er ikke at harmonisere. Det er kun nødvendigt at tillade produktion og markedsføring af sådanne stoffer i de lande, hvor der ikke findes national lovgivning, når sammensætningen er identisk med de stoffer, der allerede forhandles i en eller flere medlemsstater, mens fællesskabslovgivningen via Unionens videnskabelige udvalg udvider dette direktivs anvendelsesområde.

Byrne
Hr. formand, jeg er glad for at kunne være her i aften, hvor De behandler forslaget til et direktiv om kosttilskud. Forslaget sigter mod at harmonisere de meget varierende nationale bestemmelser ved at sikre, at forbrugerne kan vælge mellem sikre produkter med tilstrækkelig og relevant mærkning. Jeg vil gerne takke fru Müller for hendes betydelige indsats ved udarbejdelsen af denne betænkning samt for hendes generelle støtte til forslaget. Jeg ved, at hun har haft en vanskelig opgave. Det fremgår klart af det antal ændringsforslag, der blev stillet i Miljøudvalget, og det antal af yderligere ændringsforslag, der blev stillet under behandlingen i selve mødeperioden.
Det mest følsomme spørgsmål at dømme efter ændringsforslagene synes at være de ingredienser, der må være til stede i kosttilskud. I betragtning 6 i Kommissionens forslag slås det fast, at kosttilskud må indeholde forskellige næringsstoffer, vitaminer og mineraler samt andre stoffer som fibre og plante- og urteekstrakter. Der fastlægges i første omgang kun specifikke bestemmelser for kosttilskud, der indeholder vitaminer og mineraler, da det er, hvad den videnskabelige viden giver os mulighed for i dag.
Det er hensigten at fastlægge specifikke regler for andre næringsstoffer og andre ingredienser på et senere tidspunkt, når der findes større videnskabelig viden om emnet. Det er underforstået, at de nationale bestemmelser for disse andre næringsstoffer og ingredienser finder anvendelse, indtil der vedtages specifikke og harmoniserede fællesskabsbestemmelser og i overensstemmelse med traktatens bestemmelser. Jeg er enig i den sidste sætning i begrundelsen til ændringsforslag 1. De specifikke bestemmelser om vitaminer og mineraler i det kommende direktiv skal gælde for kosttilskud, der indeholder vitaminer, mineraler og andre ingredienser. Ellers ville det være meget let for en skruppelløs producent at slippe uden om disse bestemmelser ved blot at tilsætte en begrænset mængde af en anden ingrediens til et produkt.
Derfor kan jeg i princippet acceptere ændringsforslag 1 med de nødvendige formuleringsændringer, der afhænger af den endelige ordlyd af artikel 2. Gennem ændringsforslag 29, 37 og 41 tilføjes princippet om, at der skal udarbejdes specifikke bestemmelser for disse andre næringsstoffer og ingredienser, når videnskaben gør det muligt, til teksten i ændringsforslag 1. Dette princip kan jeg godt acceptere. Hvad angår formuleringen, kan jeg acceptere ændringsforslag 37 med visse ændringer af formuleringen, men jeg kan imidlertid ikke acceptere ændringsforslag 29 og 41. Med ændringsforslag 5 søger man at indføre den definition, der forklares i betragtning 6, artikel 2. Kosttilskud er koncentrerede kilder til næringsstoffer og andre stoffer eller ingredienser, som de betegnes i artikel 6. Dette vil tydeliggøre definitionen, en væsentlig del af direktivet. Derfor kan jeg i princippet acceptere ændringsforslag 5 med ændringer af formuleringen for at sikre sammenhængen i teksten.
Ændringsforslag 33 og 44 har samme formål som ændringsforslag 5, og man går videre i forklaringen, idet det hedder, at disse stoffer har en ernæringsmæssig funktion på samme måde som vitaminer, mineraler og aminosyrer eller en psykologisk funktion som fibre eller visse antioxidanter, der udvindes af planter. Så jeg kan acceptere ændringsforslag 33 og 44, hvis statussen for de stoffer, der dermed kommer ind under direktivets dækningsområde, gøres helt klar, både med hensyn til de kriterier, der skal anvendes ved udarbejdelsen af positivlisterne, og deres status, indtil disse positivlister vedtages.
I ændringsforslag 34 og 46 henvises der også til artikel 2, og de kan accepteres, fordi de følger samme logik som ændringsforslag 33. Men hvad angår det formuleringsmæssige, skal den foreslåede tilføjelse holdes adskilt fra bestemmelsen i artikel 2, litra b, så jeg kan acceptere dem med denne ændring af formuleringen.
Ændringsforslag 45, et alternativ til ændringsforslag 34 og 36, ligger på linje med ændringsforslag 5, som jeg kunne acceptere. Også her skal den foreslåede tilføjelse holdes adskilt fra bestemmelserne i artikel 2, litra b. Derfor kan jeg acceptere ændringsforslag 45 med den nødvendige ændring af formuleringen.
Ændringsforslag 6 om det samme er et alternativ, der skaber forvirring. Den begrundelse, der findes i udvalgets betænkning synes at være i overensstemmelse med betragtning 6 og med den foreslåede tekst i ændringsforslag 5, idet man bekræfter, at ingredienser som aminosyrer, fedtsyrer og urteekstrakter findes i kosttilskud. Men den foreslåede tekst strider imod disse, idet man kun medtager ingredienser, der har en ernæringsmæssig funktion. Jeg kan ikke se grunden til denne indskrænkning, og derfor kan jeg ikke acceptere ændringsforslag 6.
Jeg kan acceptere ændringsforslag 2 til betragtning 7 og ligeledes ændringsforslag 4 til betragtning 14, som er en teknisk ændring af forslagets tekst.
Ændringsforslag 7 vedrører definitionen af dosisform. Det er et yderst teknisk anliggende. Jeg forstår, at man fra mange sider udtrykker ønske om at få en brugbar definition, der afspejler den nuværende praksis. Det er også vores mål. Jeg kan i princippet acceptere ændringsforslag 7, men med de nødvendige ændringer af formuleringen for at opnå det erklærede mål om fleksibilitet.
I ændringsforslag 8 foreslås der et nyt stykke under artikel 3 med samme tekst, som foreslås tilføjet i betragtning 6. Lige som for ændringsforslag 1 har vi i princippet ingen problemer med dette, men det er ikke nødvendigt at have den samme tekst i artiklen. Derfor kan jeg ikke acceptere ændringsforslag 8.
Ændringsforslag 51 har til dels samme formål som ændringsforslag 8 og går videre med at fastsætte bestemmelser for princippet om produkternes frie bevægelighed. Jeg håber, at De er enige i, at dette ikke kan gøres i nogle få linjer i dette særdirektiv, og derfor kan jeg ikke acceptere ændringsforslag 51.
I ændringsforslag 9 henvises der til artikel 4 og renhedskriterier for stofferne i bilag II. Jeg kan forstå ønsket om noget mere konkret her. Siden indgivelsen af dette forslag er man blevet enige om en relevant ordlyd vedrørende renhedskriterierne og har medtaget denne i fællesskabslovgivningen, nemlig i direktivet om næringsstoffer, der kan anvendes til fremstilling af levnedsmidler til særlig ernæring. I denne tekst henvises der til Fællesskabets renhedskriterier, som allerede er vedtaget for nogle af stofferne i bilag II, samt til renhedskriterier, der anbefales af internationale organisationer.
Af hensyn til konsekvensen bør den samme tekst medtages i dette forslag til direktiv. Jeg kan acceptere ånden i ændringsforslag 9, men med en formulering, der stemmer overens med allerede vedtagne fællesskabstekster.
Ændringsforslag 3 til betragtning 9 er et i en række af ændringsforslag vedrørende procedurer og regler for forvaltningen af direktivet. Hvad angår revision af listerne i bilagene, kan Kommissionen reagere på en anmodning fra en medlemsstat, en interessent, herunder en producent, eller tage initiativ til at iværksætte procedurerne for tilføjelser til bilagene eller afvise producentens anmodning. Ændringsforslag 3 er ikke acceptabelt, idet det indebærer en begrænsning af Kommissionens initiativret.
Ændringsforslag 10 fører til en indskrænkning af proceduren for ændring af bilagene, som omfatter både en videnskabelig vurdering og den efterfølgende vedtagelse af et direktiv fra Kommissionen, og til en procedure for evaluering af sikkerheden ved stofferne. Det sigter også mod at fastlægge arbejdsbetingelserne for Den Videnskabelige Komité for Levnedsmidler i dette direktiv. Dette er ikke genstand for lovgivning. Derfor er ændringsforslag 10 ikke acceptabelt, og af samme grund kan jeg ikke acceptere ændringsforslag 25, hvor man også søger at fastlægge arbejdsprocedurerne for Den Videnskabelige Komité for Levnedsmidler. Ændringsforslag 11 rummer de samme problemer, som jeg nævnte vedrørende ændringsforslag 6. Det giver også proceduremæssige problemer.
Kommissionen må bevare sin initiativret med hensyn til, hvornår forslag skal fremsættes. Derfor kan jeg ikke acceptere ændringsforslag 11. Af de samme institutionelle grunde kan jeg ikke acceptere ændringsforslag 35 og 47 på trods af, at de omfatter henvisninger til ingredienser med ernæringsmæssige eller psykologiske funktioner.
I ændringsforslag 13, det sidste om proceduren, foreslås det, at komitologiproceduren, der omtales i artikel 5, stk. 3, skal underlægges subsidiaritetsprincippet. Det vil jeg naturligvis ikke afvise, men jeg har svært ved at behandle dette spørgsmål i et vertikalt særdirektiv om kosttilskud. Gennemsigtighedsprincippet er et overordnet princip, der skal anvendes for procedurer, som gælder for alle mulige produkter. De er i øjeblikket i færd med at behandle et forslag til en fødevarelovgivning, der indeholder bestemmelser om gennemsigtighed for alle levnedsmidler. Derfor kan jeg ikke acceptere ændringsforslag 13.
Ændringsforslag 12 til artikel 5, stk. 1, indeholder et gyldigt argument om, at der skal tages hensyn til børns og voksnes behov ved fastsættelsen af de maksimale niveauer for vitaminer og mineraler. Principperne kan udvides, så der tages hensyn til, og jeg citerer "behovet hos forskellige forbrugergrupper" og ikke kun børn og voksne. Endvidere kan dette punkt indsættes på et mere passende sted i artiklen end det foreslåede, og derfor kan jeg i princippet acceptere ændringsforslag 12, hvis der foretages ændringer af formuleringen.
Nu går jeg over til en række ændringsforslag, der vedrører mærkningsbestemmelserne i forslaget. I ændringsforslag 14 henvises der til produktets navn. Hvad angår mærkningen, er der meget begrænset forskel mellem produktets navn og mærkningen. Produktets navn skal fastsættes i EU-lovgivningen, ellers kan medlemsstaterne gøre det på nationalt plan. Dette vil skabe forvirring hos forbrugerne. Derfor kan jeg ikke acceptere ændringsforslag 14, men jeg noterer mig Deres anmodning om, at produktets navn skal indeholde ordet "kosttilskud".
Teksten, der foreslås i ændringsforslag 15 og 28, udtrykker ikke et andet princip end i selve forslagsteksten. Der er tale om formuleringsmæssige ændringsforslag, og jeg er ikke overbevist om, at de skaber større klarhed om dette punkt, og derfor kan jeg ikke acceptere ændringsforslag 15 og 28.
Jeg finder, at det er vigtigt med en erklæring til forbrugerne om, at kosttilskud ikke bør anvendes som erstatning for en varieret kost, både som oplysning og uddannelse. Derfor kan jeg ikke acceptere ændringsforslag 16, hvor man foreslår, at denne passus slettes. Jeg kan acceptere ændringsforslag 17, hvor der foreslås, at etiketten forsynes med en erklæring om, at kosttilskud bør opbevares uden for børns rækkevidde. En sådan erklæring vil give yderligere sikkerhed mod utilsigtet indtagelse af disse produkter.
Jeg er sikker på, at hensigten med ændringsforslag 18 er reel nok, men det rejser en række komplicerede problemer. Alle kosttilskud, der er beregnet til spædbørn på under et år, vil efter min mening være et produkt med en særlig ernæringsmæssig funktion og falde uden for direktivets anvendelsesområde som nævnt i artikel 1. Spørgsmålet om kosttilskud til gravide kan give anledning til en tilsvarende diskussion. Ændringsforslag 18 vil kunne være i strid med artikel 1, og jeg kan ikke acceptere det.
Jeg kan acceptere ændringsforslag 19. Jeg kan også i princippet acceptere ændringsforslag 20, men med ændringer af formuleringen, der bringer det i overensstemmelse med begrundelsen for dette ændringsforslag, som findes i Deres betænkning. I ændringsforslag 21 foreslås to sætninger tilføjet til artikel 9. Princippet, som udtrykkes i den første sætning om, at overdrevne doser bør undgås, er allerede dækket ind i artikel 6. Den anden sætning drejer sig om spørgsmålet om tolerancetærskler for de deklarerede mængder af bestemte næringsstoffer, der frembyder stabilitetsproblemer. Dette er et yderst teknisk spørgsmål, der skal overvejes af de relevante eksperter og om nødvendigt behandles gennem tekniske gennemførelsesforanstaltninger. Derfor kan jeg ikke acceptere ændringsforslag 21.
I ændringsforslag 22 foreslås det, at der vedtages principper for god produktionspraksis i form af juridisk bindende foranstaltninger. Dette er ikke praksis på levnedsmiddelområdet og vil komme til at danne præcedens. Vi har horisontale bestemmelser om hygiejne og kontrol, der gælder for alle fødevarer, og som ligeledes vil gælde for kosttilskud. Vi har renhedskriterier for mange af de stoffer, der står anført i bilag II, og har til hensigt at indføre kriterier for resten. Disse bindende, horisontale regler er tilstrækkelige efter vores opfattelse. Derfor kan jeg ikke acceptere ændringsforslag 22. Der er naturligvis ikke noget, der afholder den relevante branche fra at indføre en specifik god produktionspraksis for et bestemt produkt. Dette sker ofte på fødevareområdet.
Ændringsforslag 23 vil gøre det obligatorisk for medlemsstaterne at kræve, at producenterne underretter myndighederne om markedsføringen af kosttilskud. Kommissionens forslag giver medlemsstaterne mulighed for at undlade at indføre et sådant krav, hvis de kan overvåge disse produkter på anden måde på deres område.
Medlemsstaterne er imod et sådant krav, fordi de anser det for at være et spørgsmål om subsidiaritet, og de ønsker at være frit stillet med hensyn til, hvordan de overvåger disse produkter. Jeg kan ikke acceptere ændringsforslag 23.
Ændringsforslag 24 drejer sig ligeledes om procedurer og har til formål at indføre stramme tidsfrister for Kommissionens beslutninger. Sådanne beslutninger kan være afhængige af rådgivning fra Den Videnskabelige Komité for Levnedsmidler, medlemsstaternes synspunkter og andre faktorer, der falder uden for Kommissionens kontrol. Derfor kan jeg ikke acceptere ændringsforslag 24.
Med ændringsforslag 26 og 27 ønsker man at tilføje flere mineraler, vitaminer, præparater og mineralsalte til bilag I og II. Jeg vil sige det helt tydeligt: Jeg kan ikke acceptere, at der tilføjes stoffer her uden en positiv sikkerhedsvurdering fra Den Videnskabelige Komité for Levnedsmidler. Jeg kan ikke acceptere ændringsforslag 26 og 27.
På den anden side sigter ændringsforslag 30, 31, 32, 36, 38, 39, 42, 48 og 49 mod at etablere en liste over vitaminpræparater, der skal prioriteres til sikkerhedsvurdering og eventuelt medtagelse på listen over stoffer, der kan anvendes til fremstilling af kosttilskud. Jeg kan acceptere, at dette princip udtrykkes i en ny betragtning som foreslået i ændringsforslag 30, 38 og 42.
Det skal bemærkes, at bilag II udelukkende indeholder vitaminpræparater og mineralsalte. Det indeholder ikke andre ingredienser. Det skal også bemærkes, at proceduren, der omtales i artikel 13, ikke er gældende for vurderingen af de pågældende stoffer. Den procedure vedrører tilføjelse af stoffer på listen og omfatter vurdering som et led i denne proces. Derfor vil den foreslåede nye betragtning skulle formuleres i henhold til dette. Jeg kan acceptere ændringsforslag 30, 38 og 42 med de relevante ændringer af formuleringen.
Men den tilhørende artikel, som foreslås i ændringsforslag 31, 36 og 48, er ikke acceptabel, hverken hvad angår formuleringen eller de institutionelle aspekter. Så jeg må sige "nej" til ændringsforslag 31, 36 og 48. Men vi må drøfte dette yderligere på et senere tidspunkt for at finde en tilfredsstillende løsning for alle. Alle de institutioner, der er involveret i processen, kan overveje en artikel, der svarer til denne betragtning, hvor der henvises til, at evalueringen af visse stoffer, der findes opført i et separat bilag, bør prioriteres.
Ændringsforslag 32, 39 og 49 kan ikke accepteres, fordi de hænger direkte sammen med ændringsforslag 31, 36 og 48. Dette må imidlertid ikke opfattes som nogen vurdering af de stoffer, der omtales i dem.
Jeg vil gerne takke Parlamentet for dets støtte til Kommissionen i forbindelse med videnskabelig risikovurdering som grundkriterium for fastsættelsen af maksimumsmængden af vitaminer og mineraler i kosttilskud. Artikel 5 er nøje afbalanceret for at sikre det krævede høje beskyttelsesniveau for forbrugeren. Ændringsforslag 40 og 50 vil forstyrre denne balance og kan derfor ikke accepteres.
Endelig kommer jeg til ændringsforslag 43. Jeg kan ikke se, hvilke testprocedurer, der beskrives i dette direktiv, som andre ingredienser skal overholde. Derfor kan jeg ikke acceptere ændringsforslag 43.
Sammenfattende kan Kommissionen acceptere ændringsforslag 2, 4, 17, 19, 33 og 44, som de står, samt i princippet ændringsforslag 1, 5, 7, 9 12, 20, 30, 34, 37, 38, 42, 45 og 46 med formuleringsmæssige ændringer. Kommissionen kan ikke acceptere ændringsforslag 3, 6, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 16, 18, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 31, 32, 35, 36, 39, 40, 41, 43, 47, 48, 49, 50 og 51.

Formanden
Tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

To- og trehjulede motordrevne køretøjer
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0015/2001) af Lange for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af direktiv 97/24/EF om dele af og kendetegn ved to- og trehjulede motordrevne køretøjer (KOM(2000) 314 - C5-0334/2000 - 2000/0136(COD)).

Lange
Hr. formand, hr. kommissær, motordrevne to- og trehjulede køretøjer, altså motorcykler og scootere, har hovedsageligt to funktioner. For det første at opfylde mobile behov i bydistrikter og for det andet som fritidskøretøjer, lige netop i følsomme landskabsområder med mange smukke kurver. På begge områder - og det siger jeg som lidenskabelig motorcyklist - har føreren af et sådant køretøj et særligt ansvar, fordi belastningen fra tohjulede køretøjer ikke må være kraftigere end belastningen fra biler, og det gælder både i byområder og i følsomme naturområder. For så vidt er det rigtigt og nødvendigt, at vi skal sørge for, at motordrevne to- og trehjulede køretøjer har samme emissionsniveau som biler. Europa-Parlamentet har på forbilledlig vis og med succes lavet en lovgivning, der reducerer emissionen fra biler med EURO III og EURO IV for lette og også tunge erhvervskøretøjer, således at luftkvaliteten i Europas byer og følsomme områder kan blive bedre. Og så kan det ikke nytte noget, at vi gør en undtagelse med motorcykler og scootere. Derfor foreslås det, at der også for motorcykler og scootere vælges en tilgang på to etaper, en reduktion i 2003, men frem for alt - og det er det vigtige - at indføre en anden reduktionsetape i 2006.
Naturligvis har industrien brug for tid til at udvikle nye motorer og nye rensningssystemer. Vi må give industrien den tid - derfor kommer den anden vigtige etape i 2006. Det, som Kommissionen foreslår for 2003, er i grunden den teknologiske udvikling. Køretøjer, der skal overholde disse værdier, er i princippet allerede på gaden. Det er ikke uden grund, at der findes en liste over indregistreringstal, der viser, at over 80 køretøjer allerede overholder værdierne for 2003. Det vil vi ikke dvæle ved, vi ønsker en anden obligatorisk etape for 2006, der i 2006 gennemfører det niveau for motordrevne tohjulede køretøjer, som EURO III for personbiler overholder i 2000.
Men med hensyn til 2003 vil vi allerede nu gerne i gang med det, som vi også har indført for biler og lette og tunge erhvervskøretøjer, nemlig en fokusering på holdbarheden for emissionsrelevant udstyr. Det er naturligvis ikke særlig hensigtsmæssigt, hvis et tohjulet køretøj under prøvningen overholder nogle helt fantastiske emissionsgrænseværdier, men som i praksis går i glemmebogen efter nogle tusinde kilometer. Derfor ønsker vi i 2003 at komme i gang med holdbarheden for motordrevne tohjulede køretøjer og i tilfælde af, at der er en alvorlig mistanke om, at visse typer på langt sigt ikke overholder disse emissionsgrænseværdier, skal der skabes mulighed for, at myndighederne kan kontrollere dette inden for rammerne af tilsyn under drift, en in use compliance.
Jeg har fået at vide, at vi med hensyn til 2006 endnu ikke kan gøre noget, fordi vi stadig ingen motorcykelprøvecyklus har. Derfor skal vi først udvikle den, og så kan vi gøre noget. Det er jeg ikke enig i. Ligesom med de tunge erhvervskøretøjer har vi sagt, at det ville være fint, hvis vi havde en cyklus på verdensplan, men vi vil holde fast ved vores målsætning. Målsætningen er at opnå det samme niveau i 2006 som biler har i 2000, og at give motorcykler lidt mere tid, men så skal de også nå niveauet. Hvis der til den tid ikke er en anden prøvecyklus, så tager vi nu engang den, der også gælder for biler.
Hr. Goodwill og jeg har givet nogle mindre producenter, der har nogle specielle problemer, lidt længere leveringstid for at klare serieomlægningen, og jeg synes, at det er rimeligt, og det vil ikke påvirke det samlede resultat. Jeg mener, at hvis vi godkender forslagene fra Udvalget om Miljø­ og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik og går ind i en forhandlingsproces med Rådet, vil motorcyklister fremover kunne tage vare på deres ansvar og deres frihed, og det bør være vores fælles målsætning.

Van Dam
. (NL) Hr. formand, hr. kommissær, klimakonferencen i Haag for nylig handlede om fremskridtene i Kyoto-aftalen med det velkendte magre resultat. Det viser os, hvor alvorlig situationen for den motoriserede transportsektor er. Transportens andel i emissioner af CO2 og NOx er betydelig. Den største andel inden for transporten kommer fra vejtransporten.
To- og trehjulede køretøjers andel i den samlede bilpark og af vejtransporten er ganske vist begrænset. Derfor er det endnu mere påfaldende, at andelen af emissionerne er forholdsvis stor. Forudsigelserne i auto-oil-II-programmet taget i betragtning vil denne andel blot stige ved uændret politik.
Den nuværende generation af to- og trehjulede køretøjer opfylder stadigvæk de krav, som stilles til andre ældre køretøjer. Disse kategorier konfronteres imidlertid jævnligt med strengere emissionsstandarder. For også at lade to- og trehjulede køretøjer præstere optimalt er en konstant tilpasning af emissionsstandarderne ønskelig. Derfor er jeg tilfreds med den linje, som ordføreren foreslår.
Som rådgivende ordfører for Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme er jeg glad for, at ordføreren slår til lyd for en længere periode, dog kortere end den, vores udvalg slår til lyd for, for de mindre producenter af to- og trehjulede køretøjer.
Hr. formand, alt i alt er jeg tilfreds med Lange-betænkningen. Gennemførelsen heraf skal tage sigte på et bæredygtigt transportsystem, og det er da det, Parlamentet tilstræber.

Goodwill
Hr. formand, dette ændringsforslag til direktiv er et led i processen med at samle de løse ender, som ikke er omfattet af auto-oil-programmet. Jeg kan ikke vente på de øvrige direktiver om mindre lystfartøjer og mindre forbrændingsmotorer, som vil udgøre slutningen på historien.
Motorcykler udgør en meget lille procentdel af trafikmængden. Fremskridt inden for motorteknologi for biler og lastbiler kombineret med en 6%'s stigning i kilometertallet for motorcykler i 1990'erne betyder, at motorcyklernes andel af forureningen er stigende. Derfor hilser jeg dette forslag velkomment, men med visse forbehold.
Min største bekymring går på det korte tidsrum mellem 2003, hvor de nye standarder bliver gældende for nye modeller, og datoen, hvor dette udvides til alle nye motorcykler. Dette vil lægge et fantastisk pres på de mindre europæiske producenter som Triumph og CCM i Det Forenede Kongerige. Selv om disse ændringer er gennemførlige teknisk set, har de mindre virksomheder ikke ressourcer til at gennemføre dem på kun 12 måneder, og udviklingsomkostningerne skal hentes hjem på et begrænset antal køretøjer. Dette vil stille de europæiske producenter ringere i konkurrencen med de tunge drenge fra Fjernøsten. Derfor glæder det mig, at ordføreren har erkendt dette og udvidet overgangsperioden til to år.
Jeg vil også gerne lykønske ordføreren, fordi han foregår med et godt eksempel og har ombygget sin egen klassiske Harley Davidson-motorcykel med en eftermonteret katalysator. Der er ikke tale om, at man i Parlamentet siger ét og gør noget andet.
Jeg har nogle forbehold med hensyn til on board-diagnosesystemer og tilsyn under driften. Med hensyn til on board-diagnosesystemer købes motorcykler ofte af unge mennesker med begrænsede midler, og dette vil således gøre køretøjet dyrere. For det andet er jeg ret kynisk med hensyn til, hvad motorcyklens ejer vil gøre, når der tændes en lille grøn lampe, der betyder, at udstødningssystemet ikke overholder standarderne. Han vil formentlig være fristet til bare at tage pæren ud. Måske skal vi holde disse to bolde i luften på dette tidspunkt i processen og så se, hvordan det hele udvikler sig hen imod andenbehandlingen og en mulig forligsprocedure.
Endelig med hensyn til afgiftsforanstaltninger. Selv om jeg støtter markedsordninger som skatte- og afgiftsincitamenter, skal medlemsstaterne anvende dem i henhold til nationale kriterier, hvis de ønsker det. Dette forslag skal baseres på artikel 95, det vil sige afstemning med kvalificeret flertal, og trods de 28 vetoer, som Tony Blair opgav i Nice, har Det Forenede Kongerige endnu ikke givet afkald på sin ret til at fastsætte sine egne skatter og afgifter, og derfor skal dette aspekt ikke være omfattet af direktivet. Subsidiariteten er noget, der må beskyttes.

Sacconi
Hr. formand, det forslag til direktiv, vi nu skal vedtage, udgør et konkret fremskridt, når det gælder EU's vilje til at forfølge nogle ambitiøse målsætninger for begrænsningen af luftforurening. I dag befinder vi os nemlig i den paradoksale situation, at selv om motorcyklerne kun udgør 2-3% af den samlede transport, stiger deres andel i de samlede emissioner gradvist. De ændringsforslag, som vores kollega Lange har stillet, og praktisk taget alle de ændringsforslag, der blev vedtaget i Miljøudvalget, forbedrer Kommissionens forslag. Navnlig den vægt, der lægges på den specifikke tilrettelæggelse af prøvecyklusser for to- og trehjulede motorkøretøjer i hele Europa, men også kravet om, at godkendelsen skal være afhængig af, at de forureningsbegrænsende anordninger fungerer, er et tegn på Europa-Parlamentets vilje til at gøre en kraftig indsats inden for en så vanskelig sektor.
I den forbindelse er det efter min mening vigtigt at understrege, at denne sektors virksomheder i stor udstrækning er enige i de fleste af disse målsætninger. Det betyder dels, at hr. Lange har forstået at forhandle med dem, og dels, at også producenterne er ved at blive bevidste om, at de skal bidrage til en forbedring af vores miljø. At man har valgt at sætte en frist allerede nu, ikke alene for revideringen af de første grænseværdier, der blev fastlagt - nemlig 2006 - men også for grænseværdierne for den anden fase er således et tegn på Parlamentets ønske om en stadig større indsats fra virksomhedernes side.
Desuden er indførelsen af muligheden for at revidere disse grænseværdier som følge af den ønskede teknologiske udvikling et tegn på, at man også for eftertiden ønsker at fortsætte dialogen med producenterne.

De Roo
Hr. formand, jeg vil gerne takke hr. Lange for på ny at have udarbejdet en udmærket betænkning om et vigtigt emne, nemlig luftforurening og ozonsmog. Et par hundredtusinde motorcykler forårsager i mit land, Nederlandene, lige så meget luftforurening som alle 6,4 millioner biler til sammen. Det kan ikke være rigtigt, at nye biler i 2005 skal være særligt rene, og at motorcykler lades ude af betragtning.
Det kan heller ikke være rigtigt, at lastbiler efter 2007 skal være særligt rene, og at motorcykler lades ude af betragtning. Derfor håber jeg, at alle kolleger i morgen vedtager, at nye motorcykler i 2006 skal have en katalysator.
Endelig har jeg et spørgsmål til Kommissionen. Jeg mener, at det er på høje tid at ophæve undtagelsen for dieselmotorer for tog fra 1978. Tog skal og kan også være meget renere. Jeg håber, at Kommissionen vil give et svar.

Bautista Ojeda
Hr. formand, hr. kommissær, den store mobile motorcykelpark, der kører på Unionens veje og i byerne, navnlig i Middelhavslandene, som har godt vejr hele året rundt, er en realitet. Hr. Langes betænkning, hvor vores gruppe deler hans bekymring for miljøet, sammenligner hele tiden to- og trehjulede køretøjer med firehjulede køretøjer. Imidlertid bør den lethed, hvormed de færdes i bytrafikken, hvormed de kan parkere, og hvor billige de er at købe og vedligeholde, være mere end tilstrækkelig grund til, at de nødvendige tiltag til bekæmpelse af forurening ikke bliver til nogle tiltag, som formindsker brugen heraf. Den europæiske industri har brug for mere tid til at anvende de foreslåede tiltag. Derfor anmoder jeg Kommissionen om i samarbejde med producenterne at evaluere anvendeligheden og costbenefitforholdet i disse tiltag og grundlæggende i de foreslåede perioder, eftersom vi risikerer indirekte at favorisere de store virksomheder i sektoren, som ikke ligefrem er europæiske.
Vi har brug for skatteincitamenter for at lette salget og anvendelsen af køretøjer, som er mindre forurenende, lette at bruge, som forbedrer trafikken, og som er mere integreret i vores byer.

Rübig
Hr. formand, mine damer og herrer, først vil jeg gerne takke ordføreren, hr. Lange, fordi vi igen har haft en diskussion, der er meget vigtig for fremtiden. Jeg tror, at netop de to- og trehjulede køretøjer er en tendens i tiden, de er moderne, og derfor bør vi sætte alt ind på, at de også er up to date med hensyn til standarden for udstødningsgasser.
Inden for forskning er der her opnået store fremskridt, og det er nu op til os at gennemføre disse fremskridt. Emissionsinventaret, som Kommissionen har udarbejdet, viser meget godt, hvilke fremskridt der er mulige med Nox - på firetakterne op til 80%, på totakterne i hvert fald op til 70%. Det er værdier, der virkelig kan ses! Derfor går jeg også ind for den etapevise reduktion, der i rimeligt omfang sikkert vil være til stor fordel i fremtiden for motorcyklister og dem, der ellers benytter dette køretøj.

Liikanen
Hr. formand, også jeg vil først takke Europa-Parlamentet og specielt ordfører Lange for en hurtig sagsbehandling. Ordføreren er for kommissionsforslaget om overholdelse af grænseværdierne fra og med 2003. Ordføreren foreslår dog en anden fase, hvor de obligatoriske grænseværdier skal overholdes fra og med 2006. Denne fase skal baseres på personbilernes prøvecyklus. Kommissionen erkender, at den anden fase er nødvendig. Vi kommer med et separat forslag om dette inden udgangen af 2002. Det kommende forslag bygger på ekstra undersøgelser, hvor den tekniske præstationsevne og muligheden for den økonomiske realisering af udstyr, der i stigende grad kan reducere emissioner, undersøges. I denne næste fase skal emissionerne måles i forhold til den forbedrede prøvecyklus. Situationen kan således bringes på niveau med motorcyklernes reelle køredynamik. Kommissionen har ikke taget de obligatoriske grænser, som skulle overholdes fra og med 2006, med i forslaget, fordi den ikke har data, der videnskabeligt taler for ibrugtagningen af den nye prøvecyklus, til rådighed.
Kommissionen går aktivt ind for udviklingen af en global, ensartet prøvecyklus for motorcykler. Arbejdet blev påbegyndt i 1999, og i maj 2000 fik den et officielt arbejdsoplæg af FN's Økonomiske Kommission for Europa, der støttes af EU's medlemsstater, Japan og USA. Arbejdsplanen realiseres som planlagt. Det er derfor, vi tror, at den nye cyklus kommer i stand i så god tid, at håndhævelsen af den kan påbegyndes i 2006. Denne fremgangsmåde er også i overensstemmelse med ordfører Langes opfattelse. I så fald kan Kommissionen ikke forsvare de ændringsforslag, som går ud på, at vi nu skal beslutte iværksættelsen af den obligatoriske anden fase i 2006. Dette er behandlet i ændringsforslag 3, 5, 10, 11, 23, 24 og 25. Men Kommissionen er selvfølgelig parat til hurtigst muligt at deltage i udarbejdelsen af en interinstitutionel helhedsaftale.
Ordføreren nævner flere foranstaltninger, med hvilke en effektiv funktion af emissionsbegrænsende udstyr i hele køretøjets levetid bedre kan sikres. Kommissionen erkender, at de har en høj prioritet, når den faktiske reduktion af emissioner ønskes sikret under kørslen. En motorcykel er som et teknisk produkt imidlertid meget anderledes end en personbil. At tilpasse kravene til motorcykler indebærer betydelige følger, der kræver en omhyggelig vurdering af den tekniske gennemførelse og omkostningseffektivitet.
Jeg kan besvare spørgsmålet fra parlamentsmedlem de Roos om jernbanetransport med, at sagen er under opklaring, men forslaget om dette findes ikke endnu.
Kommissionen godkender principielt de ændringsforslag, hvor Kommissionen anmodes om at vurdere ovennævnte synspunkter. Vi forkaster dog de ændringsforslag, hvor der foreslås datoer for den obligatoriske håndhævelse, eller regler, hvor der ikke tages højde for færdiggørelsen af de endelige undersøgelsesresultater. Det er tilfældet i ændringsforslag 6, 13, 14, 15, 20 og 22. Den samme kommissionsholdning gælder også ændringsforslag 8 og 17, der drejer sig om motorcyklernes kuldioxidemissioner.
Betænkningen indeholder flere ændringsforslag, som Kommissionen kan støtte, såsom ændringsforslag 4 og 12, hvis medlemsstaterne får mulighed for at tilskynde til, at ældre motordrevne køretøjer forsynes med forureningsbegrænsende udstyr og dele. Det samme gælder sidste del af ændringsforslag 1 og 9, der foreslår en bevilling af en dispensation på et år til en specialklasse inden for trialmotorcykler, samt første del af ændringsforslag 9, hvor håndhævelsen for eksisterende køretøjstyper udskydes fra januar til juli 2004.
Kommissionen afslår dog ændringsforslag 26, der foreslår, at håndhævelsen for eksisterende køretøjstyper udskydes med et helt år. I princippet støtter Kommissionen også forslagene 7 og 16, der foreslår krav til, at der ikke anvendes nogen frakoblingsanordninger eller andre bypassmekanismer, og ser sig i stand til at indbefatte disse krav i det nuværende forslag. Kommissionen kan altså godkende ændringsforslag 4, 9, 12 og 18 og principielt ændringsforslag 2, 7, 8, 16 og 21 og delvis ændringsforslag 1, 4, 19, 20 og 22. Til gengæld kan Kommissionen ikke godkende ændringsforslag 3, 5, 6, 10, 11, 13, 15, 17 og heller ikke ændringsforslag 23-26.

Formanden
Tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Køretøjer med flere end otte siddepladser
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (A5-0039/2001) fra Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked om Rådets fælles holdning (9012/1/2000 - C5-0456/2000 - 1997/0176(COD)) fastlagt med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om særlige bestemmelser for køretøjer, der anvendes til personbefordring og har flere end otte siddepladser ud over førerens plads, og om ændring af direktiv 70/156/EØF og 97/27/EF (9012/1/2000 - C5-0456/2000 - 1997/0176(COD)) (Ordfører: Miller).

Miller
Hr. formand, tidligere i dag hørte vi, hvordan det i forbindelse med ophavsrets- og GMO-lovgivningen har taget Parlamentet tre år at nå frem til at kunne godkende lovgivningen. Jeg kan fortælle, at vi har forhandlet om denne betænkning i ni år, og først nu er den ved at være færdig. Siden jeg overtog ordførerskabet for denne betænkning, har jeg forsøgt at inddrage alle interesserede parter fra producentsiden og på tværs af hele spektret til brugerne. På producentsiden har jeg haft adskillige møder med den europæiske producentsammenslutning og med individuelle busselskaber. Alle disse organisationer er tilfredse med den fælles holdning og med ændringsforslagene. De glæder sig rent faktisk over den afklaring af markedet, som bliver resultatet. Jeg har lyttet nøje til brugerne og søgt rådgivning og vejledning mange steder. Først efter denne proces har jeg stillet de ændringsforslag, som De har foran Dem i aften.
Jeg vil også gerne takke de skyggeordførere, der har arbejdet tæt sammen med mig under hele udarbejdelsen af denne betænkning. Desværre kunne de ikke alle overtale deres grupper til at følge linjen.
Ændringsforslag 1, 2, 3 og 5 er specifikke og detaljerede tekniske ændringsforslag, der skal hjælpe producenterne, og som drejer sig om en ganghældning på 12,5% i eksisterende busser i klasse I og II. Disse ændringsforslag skal ses i sammenhæng med ændringsforslag 7. I ændringsforslag 6 søger jeg at erstatte ændringsforslag 10, hvor der henvises til ISO-standarden og ikke til separate standarder i medlemsstaterne, som jeg oprindeligt havde medtaget i ændringsforslag 6. Ændringsforslag 4 indeholder en mere detaljeret beskrivelse af de brugergrupper, som vi søger at hjælpe med betænkningen. Denne liste er imidlertid på ingen måde udtømmende. Det har aldrig været hensigten, at den skulle være det, og der er masser af plads til at medtage andre grupper. Med ændringsforslag 8 åbnes adgangen til offentlige transportmidler for alle de grupper, der omtales i det tidligere nævnte ændringsforslag 4. For første gang sikrer vi adgangen til de offentlige transportmidler for alle bevægelseshæmmede. Dette sker ved hjælp af et knælesystem med enten en løfteanordning eller en rampe, men der tages også højde for de infrastrukturforbedringer, der ligeledes skal foretages.
Måske skulle jeg her erklære min personlige interesse i denne sag. Lige før jul mistede min mor uventet sit syn. Som hendes søn ønsker jeg naturligvis at hjælpe hende, ligesom jeg ønsker at hjælpe alle synshandicappede i Den Europæiske Union. Det er det, jeg blev valgt til at gøre, og jeg er sikker på, at det overvejende flertal i Parlamentet blev valgt til at gøre dette. Disse borgere er vigtige brugere af offentlige transportmidler, og de er afhængige af, at vi her i Europa-Parlamentet bringer tingene i orden. Det har vi chance for i morgen ved at stemme for disse ændringsforslag.
Jeg må imidlertid også nævne ændringsforslag 9, som blev indgivet senere af PPE-Gruppen. Da det kom til behandling i Udvalget om Retlige Anliggender, gik det enstemmigt igennem, men så hørte vi pludselig, at PPE-Gruppen ønsker at forkaste den fælles holdning. Jeg er ked af og skuffet over, at de med deres ændringsforslag forkaster den fælles holdning. Det vil sætte adgangsmulighederne for de borgere, jeg nævnte tidligere, flere år tilbage.
Jeg har forstået, at en af grundene til, at de ønsker at forkaste den fælles holdning, er, at den vil hæmme industrien. Den vil vikle industrien ind i bureaukrati. Jeg vil gerne spørge de medlemmer fra PPE, der vil tage ordet i denne sag, hvordan de ville have det, hvis de var lænket til en kørestol eller til krykker eller var nødt til at have en førerhund. Det er at være hæmmet, ikke det, vi forsøger at gøre over for industrien. Jeg vil skamme mig, hvis deres ændringsforslag 9 vedtages. Jeg vil skamme mig på vegne af alle de medlemmer, der rækker hånden i vejret eller trykker på knappen for at stemme for det ændringsforslag. Derfor opfordrer jeg Dem til at stemme imod ændringsforslag 9, men til at støtte de øvrige ændringsforslag.

Harbour
Hr. formand, det har som altid været en fornøjelse at arbejde sammen med min ven, Bill Miller, om disse tekniske direktiver, og jeg mener, at vi vil have forbedret dette direktiv betydeligt, hvis det vedtages. Så jeg vil ikke gennemgå ændringsforslagene. Han har gjort et godt stykke arbejde med dem. Jeg vil blot tale om, hvorfor vi på denne side har valgt at foreslå, at forslaget forkastes.
Det drejer sig om hele spørgsmålet om, hvorvidt Parlamentet skal behandle tekniske direktiver. Jeg kan huske, at kommissær Liikanen i en tale her i Parlamentet for ikke så længe siden talte om nogle af de problemer, han står over for i forbindelse med lovgivning til beskyttelsesforanstaltninger for fodgængere monteret på biler. Han præsenterede os for mindst 60 sider med komplicerede matematiske beregninger, og han spurgte os: Er det sådan noget, Parlamentet skal behandle? Dette direktiv er på 150 sider, og det har sin andel af tekniske beregninger, grafer, diagrammer og andre detaljerede tekniske bestemmelser. De samme argumenter gælder her.
Jeg vil gerne gå videre med et punkt, som Bill Miller tog op. Han gør ret i at udfordre os i spørgsmålet om adgang for bevægelseshæmmede, men han sagde, og jeg citerer "Det vil gøre de offentlige transportmidler tilgængelige for alle brugere". Det er desværre ikke rigtigt. Hvis det var, ville vi støtte det. Dette dokument indeholder bestemmelser, der skal lette adgangen til busserne for handicappede brugere, men hele spørgsmålet om driftsbestemmelser for offentlige transportsystemer i hele Den Europæiske Union tages ikke op. De spørgsmål, som vores kollega hr. Howitt helt med rette siger, at vi skal tage med her: ændring af infrastrukturen for at gøre busserne lettere tilgængelige for handicappede brugere.
Hvad har vi egentlig opnået efter ni år? Har vi virkelig gensidig anerkendelse af tekniske standarder landene imellem? Har vi i praksis opnået de store sikkerhedsmæssige fremskridt, som vi ønsker? Jeg har kigget disse 150 sider igennem. Måske tager jeg fejl - hr. kommissær, det kan De fortælle mig - men jeg kunne ikke finde nogen bestemmelser her vedrørende obligatorisk montering af sikkerhedsseler. Hvorfor er det ikke med, hvis vi tager det alvorligt, som Rådet siger til os her i dokumentet, nemlig at det er nået frem til en praktisk gennemførlig løsning med en høj grad af sikkerhed og brugervenlighed. Hvis vi virkelig havde opnået det, burde vi være stolte af det.
Der findes helt givet bestemmelser for ting som overbygningens styrke, men det, der vækker bekymring - og det vil jeg bede kommissæren kommentere - er, at det ikke er det hele. Mod slutningen er der en liste over spørgsmål, som Kommissionen og Rådet gerne vil sende tilbage til os. Der findes ingen bestemmelser om skolebusser. Der tales ikke om den nyeste teknologi inden for busser. Der kommer nye bestemmelser for overbygninger. Hvornår får alt dette en ende? Hvornår får vi realistiske og fornuftige foranstaltninger og den form for teknisk udvalgsstruktur, som Parlamentet bad Dem indføre ved førstebehandlingen i 1997, og som blot afvises her? Jeg citerer her til sidst: "Kommissionen støttede ikke Parlamentets fremgangsmåde og fremsatte derfor ikke noget ændret forslag." Ikke et ord til forklaring! Derfor vil min gruppe anbefale, at det forkastes i morgen.

Howitt
Hr. formand, store dele af teksten handler om at give handicappede lettere adgang til busser - gelændere, skridsikre overflader, standarder for kørestole og en bred definition af bevægelseshæmmede for at få alle handicappede med. Men det centrale i aftenens forhandling er ændringsforslag 8: en garanti for adgang i samme niveau til alle nye busser i byområder for bevægelseshæmmede. Dette kræver brug af et indstigningshjælpemiddel, en løfteanordning eller en rampe, idet en bus med lavt gulv ikke er nok i sig selv. Hvis vi ikke bliver enige om denne væsentlige del af teksten, vil de handicappede bogstavelig talt falde igennem hullet, et hul, som vi vil have ansvaret for.
Ordføreren, som jeg gerne vil sige hjertelig tak, har udvirket et kompromis, hvor ansvaret for adgangen søges fordelt mellem producenterne, operatørerne og de lokale planlægnings- og transportmyndigheder. Men mens vi forhandler om det endelige resultat, vil jeg sige til Parlamentet og Kommissionen, at blot en høj kantsten ved alle stoppesteder aldrig kan være nogen endelig løsning på adgangsproblemet. Dårlig parkering eller forhindringer på fortovet kan stadig forhindre ombordstigning, mens en enkel, manuel svingrampe, der indbygges i nye bussers gulv, er billig og virker hver gang.
Men ni år efter den første drøftelse af direktivet, hvor handicaporganisationer i en generation har haft lettilgængelige offentlige transportmidler som et centralt krav, truer den modsatte side af salen ikke blot med at stemme imod ændringsforslag, men med at ødelægge hele direktivet. Gør de det på grund af udgifterne? Nej. Den undersøgelse af lettilgængelige busser, som min egen regering bestilte, viser, at lave driftsudgifter opvejer de marginale ekstrainvesteringer, mens en 14%'s stigning i passagertallet skabte øgede indtægter.
Gør det det på grund af indsigelser fra producenterne? Nej. En hurtig undersøgelse i dag, igen i min egen medlemsstat, viser, at de britiske busproducenter og de britiske busoperatører er enige om, at de ønsker direktivet gennemført. Gør de det på grund af et eller andet reelt problem? Nej. For det parlamentsudvalg, der har foretaget en grundig gennemgang af disse forslag, vedtog dem enstemmigt.
Hr. formand, min eneste konklusion, som vi har hørt det i aften, er, at modstanderne stemmer imod, fordi de deler den fordom, at adgang for bevægelseshæmmede er en unødvendig teknisk detalje. De tager fejl. For en handicappet betyder det frihed til at rejse eller begrænsning at skulle blive hjemme. I aften har vi mulighed for at give dem den frihed ved at stemme for lettilgængelige offentlige transportmidler. Det skal vi, og det vil vi.

Rübig
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, foran os ligger i dag det busdirektiv, som vi allerede har behandlet under førstebehandlingen. Hr. Murphy var ordfører - Murphy's lov er kendt, tror jeg - men hr. Murphy har opført sig eksemplarisk, fordi han også har erkendt, at vi med dette direktiv vil gennemføre nogle vigtige politiske principper, nemlig adgang for ældre, børn og handicappede. Her er vi fuldstændig enige. Vi må gøre noget for disse grupper. Der skal være bedre adgangsforhold til busser og offentlig transport, og vi vil samarbejde af bedste evne for at nå dette mål.
Hvorfor forkaster vi så direktivet? Fordi Kommissionen under førstebehandlingen nu har stillet et forslag på ca. 100 sider med detaljerede bestemmelser, og alle grupper var under forhandlingen ved førstebehandlingen enige om at forkaste dette direktiv af principielle grunde. Nu kommer Kommissionen og Rådet tilbage med en fælles holdning, der ikke er på 100 sider, men 150! Vi sagde under førstebehandlingen, at vi kunne forestille os maksimalt tre sider med de væsentlige politiske principper. Nu findes der nogle rigtige lækkerier i dette direktiv, som man meget sjældent finder. Vi har f.eks. figur 17 på side 17: Det handler her om en godkendt indsnævring på de bageste hjørnepladser, plantegning af sædets påtænkte areal - de to bageste hjørnepladser, se bilag 1, kapitel 7.7.8.6.3.4 - og på køretøjets karosseri beregnes en radius på maksimalt 150 mm. Jeg er godt klar over, at vi i Den Europæiske Union allerede har foreskrevet en krumningsradius for bananer og agurker, og hvad ved jeg, men at vi nu skal fastsætte endnu en krumningsradius for den fælles europæiske bus overgår langt min fantasi! Direktivet indeholder desuden en formel, der selv for ingeniører må være vanskelig at forstå. Jeg må sige, at dette papir ikke er egnet til en politisk beslutning!
Det forholder sig også sådan, at konstruktørerne, de, der køber bussen, de, der beskytter forbrugerne og også handicaporganisationerne ganske vist er indforstået med dette direktiv, men alle er meget utilfredse. Alle siger, at vi skal nå et mål, nemlig at indsætte busser i Europa, som handicappede har adgang til. Vi, PPE-DE-Gruppen, ønsker en ny indfaldsvinkel til dette område, der ganske enkelt går ud på, at vi skal begrænse os til det væsentlige politiske indhold. Det er for det første standarder for adgangsforhold for ældre, børn og handicappede. Det er meget vigtigt, og det skal sikres. For det andet ønsker vi standarder for chaufførens og passagerernes sikkerhed. For det tredje ønsker vi princippet om gensidig anerkendelse. Princippet om gensidig anerkendelse er meget vigtigt, fordi en bus i en lille fattig landsby på Sicilien, hvor det er meget varmt, naturligvis må se anderledes ud end en bus i Londons myldretid, hvor der er millioner af passagerer, og hvor der stilles helt andre krav til bussens dynamik, eller f.eks. en bus i Nordfinland, der kører i ekstrem kulde og over store afstande, skal igen se helt anderledes ud. Derfor forkaster PPE-DE-Gruppen den fælles holdning og anmoder om en afstemning.
Vi mener, det er vigtigt, at vi i Europa ikke skal gøre alt ens. Dette ligemageri afviser den europæiske borger også. Vi ønsker gensidig anerkendelse. Jeg har tillid til britiske, franske og også tyske busser. Sådan skal det også være i fremtiden!

Grönfeldt Bergman
Hr. formand, under førstebehandlingen af dette direktiv markerede Parlamentet over for Rådet og Kommissionen meget tydeligt sin vilje til at erstatte den detaljerede lovgivning med generelle retningslinjer og lade et teknisk udvalg fastsætte detailspecifikationerne. Rådet forbigår imidlertid Parlamentet totalt i sin fælles holdning. Rådet har på ingen måde taget hensyn til Parlamentets stærke afstandtagen fra den detaljerede lovgivning.
Betænkningen handler om mere end busser. Den handler om, på hvilken måde EU skal vedtage love. Jeg er naturligvis ikke imod, at man sørger for, at handicappede kan bestige europæiske busser. Jeg er imod fremgangsmåden. Efter min mening er det helt urimeligt, at man som politiker skal træffe beslutninger om millimetermål for håndtag og hylder i busser. I mit hjemland gøres der ofte grin med, at EU blander sig og detailregulerer for meget. Borgerne sætter, med rette, spørgsmålstegn ved et på mange måder tungt og regulerende EU. Der sættes spørgsmålstegn ved parlamentsmedlemmernes troværdighed, hvis vi træffer beslutninger om sager, som vi ikke ved noget om. Et eksempel er bilag 5 i Rådets fælles holdning. Jeg skammer mig ikke over at sige, at jeg ikke forstår den formel, som man skal udregne lukkekraften for maskinelt drevne døre med.
Jeg vil ikke være med til at gøre os og EU til grin. Selv om jeg ikke var med under førstebehandlingen i 1988, vil jeg minde Parlamentet om, at man med stemmerne 485 mod 1 valgte de generelle retningslinjer frem for detaljerne. Hvorfor skal Parlamentet ændre sig i dag? For Det Moderate Samlingsparti i Sverige var dette et vigtigt spørgsmål ved valget i 1999. Jeg er blevet valgt på et mandat for at kæmpe mod politisk pilfingerering. Derfor kan jeg ikke stemme for Rådets fælles holdning. Jeg opfordrer altså hele Parlamentet til at stemme for ændringsforslag 9 af min kollega, hr. Lehne, som afviser Rådets fælles holdning.

Liikanen
Hr. formand, jeg vil gerne først og fremmest sige tak til ordføreren, hr. Miller, og til Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked, hvis arbejde har gjort det muligt at nå til en tilfredsstillende konklusion på denne sag. Som De sikkert husker, gav dette direktivforslag om fremstilling af busser og rutebiler anledning til lange og vanskelige diskussioner under førstebehandlingen. Der er allerede gået tre år, siden forslaget kom på bordet, og der er løbet meget vand i åen siden. Rådet, Parlamentet og Kommissionen nåede frem til en aftale, som ud over institutionerne også omfatter de andre parter i sagen, køretøjsfabrikanter, den offentlige transportsektor og forbrugerorganisationer - bl.a. organisationerne for bevægelseshæmmede. Det er derfor, vi sætter pris på ordførerens arbejde, for det er lykkes ham at få flere forskellige interesser til at gå op i en højere enhed. Dette gør det muligt at vedtage forslaget hurtigt og hermed øge sikkerheden i busserne.
De otte ændringsforslag, der er stillet af Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked, accepteres enten helt eller principielt af Kommissionen.
Ændringsforslag 1, 7 og 8 er acceptable i den nuværende udformning. Ændringsforslag 2, 3 og 5 om den tilladte hældning i busser er i princippet acceptable, men vil uden tvivl kunne forbedres med hensyn til udarbejdelsen. Ændringsforslag 4 om en liste over bevægelseshæmmede personer vil sandsynligvis blive anfægtet af medlemsstaterne, for det medfører en risiko for at glemme visse grupper af brugere. Burde man ikke holde sig til den generelle definition, der i sagens natur er mere dækkende? Endelig er ændringsforslag 6 om ændring af kørestolsfiguren i princippet acceptabel, men ikke i den form, der er foreslået i betænkningen. Henvisningen til en ISO-standard eller et diagram, som ordførerne foreslår i ændringsforslag 10, ville være at foretrække, selv om man skal være opmærksom på, at den plads, som kørestolen med den siddende person optager, fortsat skal være i overensstemmelse med de fysiske adgangsforhold.
Til gengæld ønsker Kommissionen ikke at genoptage den debat, vi havde under førsteforhandlingen om den lovgivningsmæssige indfaldsvinkel for køretøjer. Vi går altså ikke ind for idéen med at sætte direktivets ønskelighed på spil, jeg taler her om ændringsforslag 9. Kort sagt kan Kommissionen i princippet anerkende ændringsforslag 2, 3, 4, 5, 6 og 10 og accepterer ændringsforslag 1, 7 og 8.
Jeg vil gerne svare hr. Harbour i dette principielle spørgsmål. Siden Lissabon, hvor vi drøftede de nye forslag, skal vi overveje alternativer. F.eks. taler vi i øjeblikket om handicap. Jeg har været med i mange diskussioner om designstandarder for handicappede i informationssamfundet for at forsøge at finde ud af, hvordan informationssamfundets værktøjer kan stilles til rådighed for mennesker med forskellige handicap. Vi må forsøge at analysere, hvornår et direktiv efter den nye metode kan bruges i forhold til direktiver efter den gamle metode. Vi må se på, hvilken type lovgivningsreform der kan anvendes til at nå dette mål på en lettere måde.
Jeg ønsker ikke at tage denne debat nu, idet vi tager den op i et kommende forslag. Det er kommet så langt, at Kommissionen tilbyder at acceptere det i den form, jeg har fremlagt det.

Formanden
Tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Tilskyndelsesforanstaltninger på beskæftigelsesområdet
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0018/2001) af Jensen for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse om Fællesskabets tilskyndelsesforanstaltninger på beskæftigelsesområdet (KOM(2000) 459 - C5-0384/2000 - 2000/0195(COD)).

Jensen
Hr. formand, jeg vil gerne indledningsvis takke skyggeordførerne fra de andre partier for et godt samarbejde om denne betænkning. Jeg synes, at det er godt at se, at vi kan mønstre et bredt flertal for et forslag, som ligger i forlængelse af tidligere beslutninger i Parlamentet. Med det foreliggende forslag lægger vi rammerne for EU's beskæftigelsespolitik i de kommende fem år. Beskæftigelsespolitikken hviler jo på det, vi kalder den åbne koordinering, som senest ved topmødet i Lissabon blev fremhævet som en metode, der kan anvendes inden for mange andre politikområder. Den åbne koordinering betyder, at landene kan bruge forskellige veje til at nå fælles mål. Og det fælles mål her er lavere arbejdsløshed og højere beskæftigelse. Der er vejledende retningslinjer for landenes politik. Landene skal aflægge rapport om, hvad de foretager sig for at gøre de ledige mere parate til at møde udfordringerne på arbejdsmarkedet. Man skal sørge for at fremme iværksætterånden, man skal sørge for at fremme fleksibiliteten på arbejdsmarkedet, og landene skal arbejde for at fremme et bedre samspil mellem arbejdsliv og familieliv.
Denne afrapportering, som landene laver hvert år, danner så udgangspunkt for Kommissionens årsrapport om beskæftigelsen i EU, der med Kommissionens analyser og statistikker over udviklingen danner grundlag for Rådets anbefaling til de enkelte lande. Processen er åben. Der er frit valg af politik, og hvis et land bevæger sig i en markant anderledes retning end anbefalet, kan det møde kritik, men intet andet. Er det så ikke for uforpligtende? En masse rapporter, møder, konferencer, en masse ord, men ingen sikkerhed for, at målene nås. Jo, overfladisk set er det måske uforpligtende, men denne politik, hvor landene måler hinandens indsats med de andre og udveksler erfaringer, benchmarking og bedste praksis, som det hedder i moderne sprogbrug, betyder, at det udstilles for en bredere offentlighed, hvilke lande der klarer sig godt, og hvilke der klarer sig mindre godt. Den åbne koordinering skal i høj grad virke ved, at den bliver et tema i den offentlige debat, i den nationale debat om beskæftigelsespolitikken. I de lande, hvor ungdomsledigheden er høj, skal offentligheden spørge: Hvordan kan det være, at vores politikere ikke når de samme gode resultater som i andre lande? Er der noget, vi kan lære af indsatsen i andre lande? Åbenhed forstået som offentlighed er faktisk et meget vigtigt virkemiddel i denne proces.
Vi ønsker således mere fokus på information i den brede offentlighed og på inddragelse af arbejdsmarkedets parter, lokale og regionale myndigheder, i langt højere grad end der er lagt op til i Kommissionens forslag. Artikel 129 rummer jo mulighed for at introducere pilotprojekter. Vi ønsker udveksling af information om, hvordan det lokale niveau involveres. Det kunne være et pilotprojekt. Der er ikke tale om, at vi skal have nye projekter, der kopierer det, vi kender i Socialfondens regi. Der er tale om opbygning af analyser, viden og information om metoden for inddragelse af det lokale og regionale niveau i beskæftigelsespolitikken. Kommissionen har med sin meddelelse om lokale og regionale myndigheders rolle allerede taget hul på et sådant arbejde. Og fra Parlamentets side har vi i dette års budget introduceret en ny budgetlinje for forberedende aktioner til lokal deltagelse i beskæftigelsespolitikken. Det har vi gjort netop for at fremme et bredere kendskab til den europæiske beskæftigelsesstrategi. Ved at vi i dette forslag medtager inddragelse af lokale og regionale myndigheders rolle i beskæftigelsespolitikken, sikrer vi, at der et legalt grundlag for denne indsats.
Når vi således beder Kommissionen om at udføre mere arbejde, end der ligger i Kommissionens eget forslag, så må bevillingerne selvfølgelig følge med, og min betænkning foreslår derfor en forhøjelse af bevillingerne til 65 millioner euro i forhold til Kommissionens forslag på 55 mio. euro. Kort sagt, den åbne koordineringsproces skal være åben i dobbelt forstand. Den skal være åben ved, at landene bevarer friheden i tilrettelæggelsen af deres politik. Der skal være flere veje til at nå samme mål, men den skal også være åben ved, at den brede offentlighed inddrages langt mere, end det sker i dag. Beskæftigelsespolitikken, Luxembourg-processen er god, men hvorfor skal den være så hemmelig?

Rübig
Hr. formand, mine damer og herrer, i morges informerede kommissionsformand Prodi os om, at der sidste år blev etableret over en million arbejdspladser i Europa, og af dem udgøres to tredjedele af kvinder. Vi kan altså se, at beskæftigelsesprogrammer og diskussionen om dette emne meget vel kan have ekstremt positive effekter. Jeg mener, at den metode, som Kommissionen valgte, er den rigtige, nemlig den med bedste praksis og benchmarking, således at vi i Europa kan blive til topudbyder på verdensplan med det vidensbaserede samfund.
Kommissionen omgås meget sparsomt med pengene. Betalingerne beløb sig i modsætning til forpligtelserne kun til 50%. Man har altså opnået ret meget med relativt få midler. Det er i særdeleshed prisværdigt. Måske vil det også i fremtiden være muligt at spare noget mere i forbindelse med administrationsomkostningerne. Her er der helt sikkert stadig et potentiale. På den anden side skal vi med al kraft forbedre og udvide dette program i fremtiden. Her har der jo været tilsvarende forslag fra det ansvarlige udvalg, og Europa-Parlamentet vil være stolt, hvis de positive virkninger fra sidste år også kan fortsætte i fremtiden. Netop inden for informationsteknologi, informationssamfundet, vil der indtil 2004 være omkring en million arbejdspladser, der ikke kan besættes, fordi vi ikke har den nødvendige uddannelse. Efter min mening vil det være en spændende udfordring for nye, interessante og gode arbejdspladser at sætte ind på disse områder eller også inden for bioteknologi, hvor vi på forskningsområdet stadig skal løse BSE-problemer, det vil sige at investere konkret i disse nye områder.

Avilés Perea
Hr. formand, fru kommissær, Kommissionens forslag har som hovedformål at fremme samarbejdet mellem medlemslandene, hvad angår analyse, forskning og opfølgning af beskæftigelsespolitikken, idet der fastsættes en bedste praksis og fremmes en udveksling og overførsel af information og erfaringer.
Kommissionen tager udgangspunkt i behovet for at støtte og udvikle den europæiske beskæftigelsesstrategi og foreslår derfor en række foranstaltninger, som omfatter aktiviteter i forbindelse med forskning og samarbejde mellem medlemslandene inden for beskæftigelsesområdet, og som i stor udstrækning skal bidrage til at nå det nye strategiske mål, der blev fastsat i Lissabon, det vil sige at gøre Europa til den mest konkurrencedygtige og dynamiske økonomi, der er baseret på viden med flere og bedre arbejdspladser og med en større social samhørighed.
Derfor støtter vi i udstrakt grad Kommissionens forslag, selv om jeg mener, at det kunne forbedres på nogle områder. For det første angående de planlagte fællesskabstiltag støtter et af forslagene en mere strategisk fremgangsmåde i Unionens beskæftigelsespolitik via analyser og evaluering af de faktorer, som forklarer beskæftigelsestendenserne, den generelle politiske ramme osv. På dette punkt forudser Kommissionens forslag ikke, at analysen og evalueringen skal gennemføres specifikt for mænd og for kvinder, hvilket jeg mener er absolut nødvendigt, hvis vi tager med i betragtning, at arbejdsløsheden i Europa for størstedelens vedkommende er blandt kvinder. Det er ikke en overdrivelse at hævde, at hvis man ikke medregnede arbejdsløsheden blandt kvinder, ville der i mange af Unionens regioner endda vise sig at være fuld beskæftigelse.
I denne henseende og eftersom foranstaltningerne til beskæftigelsestiltag bør udgøre en af nøgleinstrumenterne, som skal være med til at udvikle lige muligheder, må man være klar over, hvilke behov kvinderne har for arbejde. Man skal derfor overveje, hvilke undersøgelser der skal gennemføres for at skabe et større udbud af børnehaver og hushjælp. I denne henseende er det nødvendigt at sikre et tilstrækkeligt udbud af kvalitetstjenesteydelser, navnlig når det også drejer sig om personer, der skal passes, som i de fleste tilfælde bliver passet af kvinder.
Derfor skal man støtte, at kvinderne kommer ud på arbejdsmarkedet og bliver der med en rimelig fordeling af familieforpligtelser mellem mænd og kvinder. Man må tage hensyn til, at kvinderne skal ud på arbejdsmarkedet igen, og en opdeling af undersøgelserne efter køn ville uden tvivl hjælpe med til at forstå de problemer, som dette skaber.

Fatuzzo
Hr. formand, vi er vendt tilbage til Europa-Parlamentet kl. 23.40 her i aften for at drøfte betænkningen om Fællesskabets tilskyndelsesforanstaltninger på beskæftigelsesområdet. Det er en yderst vigtig betænkning, og der er ingen tvivl om, at den ikke alene gør vores tilstedeværelse berettiget, men også kommissær Diamantopoulous. Ved at være til stede her i aften viser hun sin interesse for beskæftigelsesspørgsmålene.
Eftersom der nu kun er et kvarter tilbage til den 14. februar, hvor det er valentinsdag, vil jeg i øvrigt gerne benytte lejligheden til at sige tillykke til alle forelskede. Dem håber jeg, at der også er nogle af her i dette barske, hårde og strenge Parlament!
Hvad den pågældende betænkning angår, vil jeg gerne sige, at jeg på PPE-DE-Gruppens vegne har stillet et ændringsforslag for at anmode om, at man i direktivets anvendelsesområde medtager perspektivforskning i den politiske udvikling, når det gælder visse grupper såsom ældre, handicappede og andre svage grupper.
Hr. formand, med dette program bevilges der 55 millioner euro i fem år, navnlig til udarbejdelsen af statistik og dokumentation i forbindelse med beskæftigelsesstrategien. Der ydes ligeledes støtte til medlemsstaternes udarbejdelse af denne statistik. En lille del af beløbet - og jeg håber, at denne del bliver forøget - er sat af til pilotprojekter, der tager sigte på at finde nye arbejds- og beskæftigelsesmuligheder. Efter min opfattelse er en af disse muligheder uden tvivl - sådan som kommissær Diamantopoulou gjorde opmærksom på i sin første redegørelse - de nye job med pleje af ældre og handicappede, som der bliver stadig flere af, og disse job skal udføres af unge arbejdstagere, der ikke kan få arbejde inden for denne sektor. På denne måde gør man samtidig livet lettere for de ældre.
Jeg stillede allerede dette ændringsforslag i udvalget, hr. formand, men Parlamentets venstrefløj, det vil sige Socialdemokraterne, stemte desværre imod. Jeg stiller dette ændringsforslag igen her i salen, og jeg håber, at anmodningen om en medtagelse af denne jobmulighed i direktivets anvendelsesområde denne gang bliver godkendt af den del af Parlamentet, der altid erklærer sig lydhør over for de ældres og de handicappedes problemer - nemlig venstrefløjen - og at også fru Jensens midterparti vil stemme for dette ændringsforslag.
I morgen tidlig vil jeg bede om en afstemning ved navneopråb om dette ændringsforslag, selv om jeg er sikker på, at der ikke er behov for dette, og at det bliver enstemmigt vedtaget. Jeg håber virkelig, at Europa endelig vil sørge for også de ældre og handicappede, når det gælder beskæftigelsesområdet.

Thorning-Schmidt
Hr. formand, først vil jeg sige til den forrige taler, hr. Fatuzzo, at jeg beklager, at vi i Den Europæiske Socialdemokratiske Gruppe ikke kan støtte hans ændringsforslag, for de passer simpelthen ikke ind i denne sammenhæng. Men tilbage til betænkningen. Først og fremmest vil jeg ønske ordføreren tillykke. Det er der grund til, for det er fru Jensens første betænkning, og det er også et rigtig godt stykke arbejde, hun har udført. Betænkningen er jo, som vi alle sammen ved, vedtaget med et meget stort flertal i udvalget. Det er glædeligt, for der er her tale om et meget vigtigt stykke arbejde. Denne afgørelse skal sikre, at den beskæftigelsespolitik, som vi taler så meget om, ikke kun er fine ord, men at der faktisk sættes både handling og kraft bag de fine ord. Og der skal ikke herske tvivl om, at vi i Den Europæiske Socialdemokratiske Gruppe støtter den åbne koordinering, når den åbne koordinering er det mest effektive redskab til at opnå de ønskede mål.
Beskæftigelsespolitikken er så vigtig, fordi det er den åbne koordinerings prøvekørsel - testrun - og det er af allerstørste betydning at vise, at denne metode tages alvorligt og giver de ønskede resultater. Beskæftigelsespolitikken skal simpelthen være et forbillede for mange af de andre områder, hvor vi også gerne vil bruge den åbne koordineringsmetode, mange af de områder, som allerede er en del af den ambitiøse plan, der blev vedtaget i Lissabon sidste forår. Og vi vil forhåbentlig blive bekræftet i de kommende uger i, at den åbne koordineringsmetode kan anvendes, når stats- og regeringscheferne tager Kommissionens opsang alvorligt og får sat skub i de mange udestående initiativer til opfølgning af Lissabon-topmødet. Tilskyndelsesforanstaltningerne skal understøtte beskæftigelsespolitikken, og det er derfor, tilskyndelsesforanstaltningerne er vigtige. Jeg er derfor meget glad for, at vi i udvalgene kunne nå til enighed om en række ændringer og forbedringer til Kommissionens forslag.
Disse ændringer vedrører fem forskellige punkter. For det første skal der gives information om beskæftigelsespolitikken. For det andet skal arbejdsmarkedets parter og de relevante lokale og regionale myndigheder inddrages. For det tredje skal der sættes fokus på lige muligheder for mænd og kvinder, i hvilken forbindelse jeg gerne vil sige tak til Kvindeudvalget. For det fjerde skal der igangsættes evaluering og revision af den åbne koordineringsmetode, og for det femte skal programmet udvides til også at omfatte pilotprojekter. Der er med andre ord tale om en ganske omfattende ændring af tilskyndelsesforanstaltningerne, som sådan set var gode nok i starten. Vi har dermed udvidet deres anvendelsesområde, og jeg håber derfor også, at vi i fællesskab kan være med til at forhøje de økonomiske midler, vi har til gennemførelsen heraf, så Parlamentet i hvert fald ikke kan beskyldes for kun at tilbyde pæne ord og ikke bakke dem op med reel handling. Jeg håber, at Kommissionen og Rådet er parate til at udvise den samme handlekraft, som vi har forsøgt at gøre her i Parlamentet.

Della Vedova
Hr. formand, fru kommissær, jeg tager ordet på vegne af de radikale parlamentsmedlemmer fra Italien. Vores kollega Jensen har gjort et godt stykke arbejde, men på trods heraf mener jeg ikke, at denne betænkning er særlig vigtig. Jeg er klar over, at det rent faktisk er nødvendigt at gøre det, som Kommissionen beder om i sit forslag, og som man også beder om i traktaterne, nemlig at det er absolut nødvendigt at indføre den bedst mulige praksis, fremme innovative processer og indfaldsvinkler og vurdere de erfaringer, man har gjort sig.
Jeg mener dog ikke, at man for at gøre dette stadig er nødt til - i Europa i dag - at investere 55 millioner euro på få år for at få nogle mere detaljerede analyser, for at landene skal videregive deres erfaringer til hinanden og for at fremme de enkelte landes samarbejde, som man ikke rigtigt ved, hvad dækker over på beskæftigelsesområdet.
Tror vi virkelig, at det for at foretage benchmarking i dag stadig er nødvendigt med den ene undersøgelse efter den anden, at dele euro ud til højre og venstre på en mere eller mindre nepotistisk måde - lidt til fagforeningerne, lidt til de forskellige erhvervsorganisationer og lidt til de ikke-statslige organisationer - for at lave nye undersøgelser, der ender med at samle støv på bibliotekshylderne? Jeg mener bestemt ikke, at det er det, der er brug for, hr. formand. Det kan godt være, at der er brug for en samordning af de statistiske oplysninger eller for at styrke og tilpasse Eurostats sammenligningsmetoder, men efter min mening er det ikke nødvendigt at bruge penge på yderligere undersøgelser og analyser, informationudveksling og pilotprojekter, der ender med at skabe kunstige arbejdspladser med offentlig støtte fra EU, staten eller de lokale myndigheder, men som ikke har nogen praktisk virkning bagefter. Man tager sig god tid, og man giver Europas arbejdsløse falske forhåbninger, men man foretager ikke de reformer, som virkelig er nødvendige, selv om man allerede ved, hvilke reformer det drejer sig om.
For et par minutter siden talte vi her i Parlamentet om de svage grupper i forbindelse med beskæftigelsen. I mit land, Italien, skabte vi sidste år takket være nogle yderst forsigtige reformer, som fagforeningerne var imod, og som tog sigte på en liberalisering af arbejdsmarkedet, hundredtusindvis af arbejdspladser, der fortrinsvis gik til de ugunstigt stillede områder i Syditalien og til de unge og kvinderne. Dette resultat opnåede man dog ved hjælp af strukturforanstaltninger, og jeg er ked af at sige det, men det er strukturforanstaltninger, der er brug for, og ikke nogle nye og meget dyre undersøgelser.

Gorostiaga Atxalandabaso
Hr. formand, jeg er uenig med den forrige taler, så jeg vil gerne starte med at lykønske ordføreren, fru Jensen, med denne omfattende betænkning. Der er bestemt meget, som vi kan støtte i betænkningen, specielt den vægt, der lægges på den foreslåede blandede fremgangsmåde vedrørende beskæftigelsespolitik med at træffe foranstaltninger på både fællesskabsplan og lokalt plan. I Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder understreger vi, at analysen og vurderingen af denne indsats på beskæftigelsesområdet bør gennemføres på et kønsspecifikt grundlag, da kvinderne bærer hovedbyrden af arbejdsløsheden i Europa.
Fru kommissær, vi kan allerede nu se, at målsætningen fra topmødet i Lissabon om at øge kvindernes beskæftigelsesfrekvens til 60% i 2010 er for ambitiøs. I Kongeriget Spanien, hvor kvindernes beskæftigelsesfrekvens nok er den laveste i Den Europæiske Union, når den næppe op på 30% af den aktive befolkning. Derfor har Udvalget om Kvinders Rettigheder bedt om at få undersøgt årsagerne til denne enorme skævhed: deltidsarbejde, graviditet, forældreorlov, ansvaret i hjemmet osv. Derfor, Euskal Herritarok, anmoder vi alle medlemmerne af Europa-Parlamentet om at støtte alle ændringsforslagene fra Udvalget om Kvinders Rettigheder samt selvfølgelig fru Jensens betænkning.

Mann, Thomas
Hr. formand, efter det forfejlede topmøde i Nice vil det være godt at minde om en begivenhed, hvor EU tillægges stor dynamik, nemlig beskæftigelsestopmødet i Luxembourg. Det lykkedes at overbevise medlemsstaterne om, at de bestemt skal yde mere til fordel for beskæftigelses- og tilpasningsevnen, en ny virksomhedsånd og lige muligheder. Siden da er forbilledlige foranstaltninger i medlemsstaterne blevet et centralt element i den europæiske beskæftigelsesstrategi. Effekten af det skal undersøges grundigt og evalueres: genindslusning i erhvervslivet, aktiviteter for flere lige muligheder, ændring af marginalisering, målrettet etablering af et gunstigt miljø for oprettelse af nye små og mellemstore virksomheder. Er vores påstand om, at der opstår en europæisk merværdi egentlig rigtig, hvis aktioner i medlemsstaterne sammenkobles med fællesskabsinitiativer og med fællesskabsprogrammer for uddannelse og videreuddannelse?
Vi vil gerne inddrage de lokale og regionale aktører mere i form af pilotprojekter og kræver derfor, at de midler, som Kommissionen har foreslået, øges. Det, der efter min mening har højeste prioritet, er en bedre afstemning af beskæftigelsespolitikken med den økonomiske politik. Det er dog to sider af samme sag. Vi skal omsider vise mod og gøre mere ud af vores muligheder og ikke kun blive hørt på ved fastlæggelsen af de beskæftigelsespolitiske retningslinjer - det er ikke nok! Som Europa-Parlament må vi deltage mere konsekvent i beskæftigelsesugen i november i Bruxelles, og her i Strasbourg skal vi omsider tage os tid til at bruge en hel dag på at diskutere etablering af fremtidige arbejdspladser og gennemførelse af nationale aktionsplaner. I den forbindelse skal bidrag fra arbejdsmarkedets parter og erfaringer fra dem, der er arbejdsløse, og de arbejdstagere, der støttes af jobskabelsesforanstaltninger, i høj grad inddrages. Hr. formand, det var vores bidrag til kampagnedygtigheden i den europæiske beskæftigelsesstrategi.

Myller
Hr. formand, en arbejdsplads, et arbejde er den vigtigste måde at forebygge isolation på. Den Europæiske Union har meget små muligheder for direkte at gribe ind over for beskæftigelsen. Den såkaldte Luxembourg-proces med de årlige beskæftigelsesrapporter og de bedste praksisser og eksempeloverførsel er et særligt godt forsøg på at løfte samarbejdet mellem medlemsstaterne og resultaterne af aktiviteter samt åbenheden.
Et stort fremskridt er den næste Luxembuorg-proces, hvor der lægges vægt på ny teknologi, stræbes efter, at denne sætter gang i væksten i Europa. Beskæftigelsesfremmende aktiviteter skal således koncentreres dér, hvor der opnås størst merværdi, nemlig ved uddannelse, forskning, ibrugtagning af ny teknologi som vækstinstrument og navnlig ved bæredygtig udvikling som vækstinstrument. Vi kan få ligestilling ved, at vi sørger for sociale, offentlige tjenester, der også muliggør kvindernes fuldvægtige deltagelse på arbejdsmarkedet.

Bastos
Hr. formand, jeg vil gerne først lykønske ordføreren, fru Jensen, med hendes gode og relevante betænkning. Et af Unionens mål er et højt beskæftigelsesniveau. Inden for rammerne af Luxembourg-processen har der allerede fundet beskæftigelsespolitisk samarbejde sted mellem medlemsstaterne, som er ansvarlige for valg af de konkrete foranstaltninger, der skal gennemføres, således som det jo i øvrigt må være. For nylig har Det Europæiske Råd i Lissabon opstillet som strategisk mål for Unionen at skabe en konkurrencedygtig og dynamisk vidensbaseret økonomi præget af bæredygtig økonomisk vækst og med flere og bedre arbejdspladser samt større social samhørighed.
Denne betænkning er en hjælp til at møde den nye udfordring, som er skabt i Lissabon, gennem større ligestilling mellem mænd og kvinder på beskæftigelsesområdet, en vigtig søjle i den europæiske beskæftigelsesstrategi. Den foreslår at udbygge samarbejdet mellem medlemsstaterne inden for arbejdsmarkedspolitikken specielt vedrørende analyse, forskning og overvågning, inden for en vidensbaseret økonomi, med henblik på at fastlægge bedste praksis og fremme udveksling og overførsel af oplysninger og erfaringer, alt dette sammen med en aktiv informationspolitik, så EU-borgerne let får kendskab til de strategiske mål på beskæftigelsesområdet. Det er vigtigt at sikre, at arbejdsmarkedets parter og de øvrige lokale og regionale instanser inddrages i denne indsats, som alle bør yde deres bidrag til. Det er ligeledes afgørende at få vurderet, om der forefindes den nødvendige infrastruktur til at sikre mænds og kvinders integration og kontinuitet på arbejdsmarkedet, altså børneinstitutioner og hjemmehjælp, således som det fastslås i udtalelsen fra Udvalget om Kvinders Rettigheder.
Europa-Parlamentet er allerede i kraft af høringsproceduren en vigtig medspiller i fastlæggelsen af beskæftigelsespolitikkens årlige retningslinjer. Det er nu vigtigt, at det også kommer til at deltage i den kvantitative og kvalitative evaluering af den europæiske beskæftigelsesstrategis samlede virkning. En sidste bemærkning skal dreje sig om tildelingen af midler til tilskyndelsesforanstaltningerne på beskæftigelsesområdet. Anvendelsen af offentlige midler bør altid ske med omtanke og største påpasselighed. På den måde vil øgede budgetbevillinger til dette område fremstå som noget positivt og uomgængeligt. Det skal også understreges, at tildelingen af midler bør modsvare reelle og konkrete behov og tage hensyn til den enkelte udgiftsposts budgetmæssige gennemførelse.

Crowley
Hr. formand, ligesom mine kolleger vil jeg også takke fru Jensen for betænkningen og lykønske hende hermed.
I den begrænsede tid, der er til rådighed, er det vigtigt - da en række talere allerede har nævnt en række dårligt stillede personer eller grupper, der ikke klarer sig godt på beskæftigelsesområdet - at vi overvejer en række aspekter, hvoraf de tre vigtigste er: lige muligheder, lige adgang og lige uddannelsesmuligheder. Lige muligheder må betyde, at alle har lige adgang til alle job og tilgængelige tjenester. Lige adgang må betyde, at der ikke må være fysiske hindringer for folks adgang til erhvervsuddannelser eller beskæftigelsesmuligheder. Lige uddannelsesmuligheder betyder, at folk skal have de færdigheder, der er behov for i de ledige stillinger.
Vi har bevæget os væk fra en tid med tungt industrialiserede og arbejdsintensive job i industrien til mindre netværk og tættere samarbejde. Vi skal i højere grad forsøge at kvalificere og uddanne unge, midaldrende og ældre mennesker samt beboerne i by- eller landområder for at sikre dem lige adgang til erhvervsuddannelse og nye job.
De nationale handlingsplaner for beskæftigelsen under Luxembourg-processen er meget nyttige, idet de kan sikre, at vi kan bruge både gulerod og stok over for medlemsstaterne. Vi kan bevilge ekstra ressourcer, hvor de skaber gode job og opfylder målsætningerne, og vi kan tage dem tilbage, når det ikke er tilfældet.

Bushill-Matthews
Hr. formand, da klokken nu har passeret midnat, vil jeg gerne ønske Dem og kommissæren glædelig Valentinsdag!
Det er en glimrende betænkning. Det kommer ikke som nogen overraskelse, da fru Jensen er ordfører, så selvfølgelig er det en god betænkning. Den var imidlertid en smule bedre, inden Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender "forbedrede den". Nogle af ændringsforslagene har ikke forbedret den. Jeg vil blot nævne to tilfælde.
Det første tilfælde - jeg vover pelsen - handler om nogle af ændringsforslagene fra Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder. Jeg går fuldt ud ind for kvinders rettigheder. Jeg går også ind for rettigheder til unge, ældre, handicappede og mange andre minoriteter. Men kun kvinderne har deres eget udvalg til at tale deres sag. Efter min mening drukner de imellem nogle af de andre grupper.
Som et eksempel vil jeg nævne artikel 3, stk. 1, punkt 1, hvor den originale tekst lød: "Så vidt muligt skal analysen være kønsspecifik". Det er jeg enig i. Den bør så vidt muligt være kønsspecifik. Men Udvalget om Kvinders Rettigheder har fjernet ordene "Så vidt muligt". "Så vidt muligt" er åbenbart ikke helt godt nok. Jeg synes, at den oprindelige tekst var udmærket. Jeg bruger det som et eksempel, men jeg støtter fortsat kvinders rettigheder. Jeg har mit tomatsikre tøj på, hvis nogen har noget i tankerne.
Det næste tilfælde handler om budgettet. Så vidt jeg husker, nævnte Budgetudvalget, at budgettet skal stige fra 50 til 55 millioner euro, men at det skal afhænge af udnyttelsesgraden. Sidste års budget var på 50 millioner euro. Kun to tredjedele af dette beløb blev brugt. 25% blev ædt op af administrative omkostninger. At hæve budgettet fra 55 til 65 millioner euro - sådan som det seneste ændringsforslag lyder - er efter min mening et misforhold. Det afspejler udvalgets begejstring for netop dette projekt. Det sker alt for ofte, at man for at tillægge et emne betydning bevilger flere midler til det. Jeg håber, at kollegerne i højere grad vil erkende, at penge ikke udelukkende afspejler betydning, og at det er muligt at stemme for en betænkning uden at hæve bevillingerne. Jeg er bange for, at jeg kommer til at vente længe, inden jeg oplever det. Med min fremskredne alder bliver det måske en af mine efterfølgere, der først kommer til at se denne strategi ført ud i livet.

Diamantopoulou
Jeg vil gerne takke fru Jensen og ønske hende tillykke med hendes betænkning. Det glæder mig overmåde, at de fleste af parlamentsmedlemmerne har omtalt konklusionerne fra Lissabon. Det er også vores primære ambition i dette forslag. Vi vil gerne bruge dette forslag, der bygger på traktatens artikel 129, til at støtte, uddybe og udvikle beskæftigelsesstrategien og dermed nå målet fra Lissabon om fuld beskæftigelse.
Inden jeg starter på mit indlæg og mine henvisninger til ændringsforslagene, vil jeg gerne svare hr. Bushill-Matthews. Jeg vil sige til ham, at kvinder ikke er en gruppe, de er ikke en minoritet, og de er ikke en kategori. De er 51% af befolkningen. Kvinder deltager i mange grupper. Det er et horisontalt problem, så bland ikke de andre grupper sammen med kvinderne. Det er grunden til, at kvinderne har deres eget udvalg.
Vi har haft et udmærket samarbejde, og jeg kan acceptere størstedelen af de foreslåede ændringsforslag. I nogle tilfælde kan jeg acceptere indholdet i Deres forslag, om end jeg finder det nødvendigt at omformulere teksten for at bevare konsekvensen.
Hvad angår første ændringsforslag, er jeg med en lille omformulering enig i, at vi yderligere skal understrege styrkerne i den europæiske beskæftigelsesstrategi. Jeg accepterer også indholdet af ændringsforslag 2, der understreger Europa-Parlamentets betydning for den europæiske beskæftigelsespolitik. Hvad angår ændringsforslag 3 til artikel 2, kan jeg acceptere indholdet. Jeg vil derfor foreslå en ordlyd, der tager hensyn til begge dele af ændringsforslaget. Jeg citerer: "undersøge og offentliggøre metoder for samarbejde med arbejdsmarkedets parter samt relevante lokale og regionale interesser og vedtage en aktiv informationspolitik".
Der er stillet en række ændringsforslag til artikel 3, der handler om de aktiviteter, der bliver gennemført under programmet. Jeg vil gerne specifikt nævne ændringsforslag 4 til artikel 3, stk. 1. Hvad angår ændringsforslag 5, accepterer jeg behovet for at vurdere, hvordan alle de involverede interessegrupper har medvirket til gennemførelsen af de nationale handlingsplaner.
Jeg kan også acceptere opfordringen i ændringsforslag 6 til en kvalitativ og kvantitativ evaluering af den europæiske beskæftigelsesstrategis resultater samt til en analyse af forholdet mellem det og den generelle økonomiske politik samt andre politikområder. Det er imidlertid ikke inden for rækkevidden af dette program at konkludere, om beskæftigelsesstrategiens fremgangsmåde og metode kan overføres til andre politikområder. Jeg er helt enig i, at vi skal styrke Luxembourg-strategien. Vi har allerede udvidet den til andre politikker, f.eks. udstødelsespolitikken, men det kan vi ikke bruge her. Jeg kan således ikke acceptere sidste del af ændringsforslag 6.
I overensstemmelse med min politik i andre af de lovforslag, jeg har fremsat, støtter jeg bistand til medlemsstater i forbindelse med lige muligheder for mænd og kvinder. Der er fremsat en række ændringsforslag til forskellige afsnit i artikel 3 vedrørende lige muligheder. Det glæder mig, men for at undgå overlapning og for mange detaljer vedrørende støtte til konkrete projekter foreslår jeg et nyt tillæg til artikel 3, stk. 2, så der mere udtrykkeligt tages hensyn til vores fælles mål i den forbindelse. Det vil dække alle de spørgsmål, der er taget op i ændringsforslag 7, 8 og 9 såsom analyse og overvågning, udvikling af indikatorer, forældreorlov og deltidsarbejde samt offentliggørelse af rapporter.
Af lignende årsager kan jeg ikke acceptere ændringsforslag 18, og jeg vil gerne svare hr. Fatuzzo, at en analyse af beskæftigelsens udvikling i forhold til befolkningsaldringen allerede er indeholdt i artikel 3, stk. 1. Andre konkrete problemer handler om politiske tiltag vedrørende de ældre, de handicappede og sårbare grupper.
Ændringsforslag 4 handler også om lige muligheder. Artikel 3 i afgørelsen indikerer, at den analyse, der skal gennemføres under programmet, så vidt muligt skal være kønsspecifik. Mens jeg er helt enig i behovet for og vigtigheden af kønsspecifikke analyser, så må jeg erkende, at der er problemer med data og statistiktjenesterne i mange medlemsstater.
Vi arbejder aktivt med Eurostat og medlemsstaterne, og det er en af vores primære anbefalinger vedrørende beskæftigelsesstrategi i den fælles beskæftigelsesrapport for mange medlemsstater, men vi må indrømme, at vi har store problemer med mange medlemsstater, for så vidt angår data. Derfor kan jeg beklageligvis ikke acceptere dette ændringsforslag.
Ændringsforslag 10 om en ny artikel 3 er temmelig kompliceret. Jeg kan gå med til at tilføje en tekst om fokus på den lokale beskæftigelsesdimension af den europæiske beskæftigelsesstrategi. Jeg kan imidlertid ikke acceptere, at nogle af midlerne skal reserveres til særlige aktiviteter vedrørende lokal udvikling, da de er omfattet af programmets generelle mål. Jeg kan således heller ikke acceptere ændringsforslaget om at bruge programmet til lokale beskæftigelsesprojekter, da det er omfattet af andre programmer såsom Equal-programmet og artikel 6 i den europæiske struktur- og socialfonds bestemmelser. Derfor kan jeg kun delvist acceptere ændringsforslag 10.
Jeg accepterer indholdet af ændringsforslag 11 og 12 vedrørende artikel 4 om videreformidling af resultaterne af den europæiske beskæftigelsesstrategi. Jeg deler Deres ønske om at sikre sammenhæng og komplementaritet mellem aktiviteterne under denne afgørelse og aktiviteterne under de andre fællesskabsprogrammer, der nævnes i ændringsforslag 13. Jeg kan således acceptere indholdet i de relevante ændringsforslag.
Hvad angår første del af ændringsforslag 14, må der være tale om en misforståelse. Artikel 8 indeholder bestemmelser om samarbejde med Beskæftigelsesudvalget. Derfor er det overflødigt med et ændringsforslag om endnu en henvisning hertil i artikel 7. Hvad angår anden del af ændringsforslag 14 om repræsentation af kvinder i disse udvalg, har Kommissionen allerede skabt ligevægt mellem kønnene i udvalgene, og vi har et mål om, at hvert køn skal være repræsenteret med mindst 40% i hvert udvalg og hver ekspertgruppe. Dette konkrete mål for udvalg og ekspertgrupper fremgår meget tydeligt af Kommissionens beslutning af 19. juni 2000. Det er en del af en større indsats for at øge antallet af kvindelige beslutningstagere inden for økonomi og politik. Medtagelsen af en særlig bestemmelse om repræsentation i en række beskæftigelsesrelaterede udvalg ligger imidlertid uden for den pågældende beslutnings anvendelsesområde. Parlamentet kan spille en vigtig rolle ved udnævnelsen af mænd og kvinder til disse udvalg.
Jeg kan derfor ikke acceptere ændringsforslag 14. Ændringsforslag 15 om oprettelse af forbindelser til Europa-Parlamentets kompetente fagudvalg må forkastes på grund af institutionelle bestemmelser.
Hvad angår budgettet, er det foreslåede budget på 55 millioner euro til gennemførelse af denne afgørelse og til anskaffelse af de nødvendige personalemæssige ressourcer i Kommissionen resultatet af en nøje beregning. Det afspejler det beløb, der er fastsat i Kommissionens finansielle programmer inden for udgiftsområde III. Jeg kan ikke acceptere en betydelig stigning i budgettet, da det vil hindre en effektiv gennemførelse af programmet. Jeg kan således ikke acceptere ændringsforslag 16 og 17.
Kort sagt kan jeg acceptere indholdet i ændringsforslag 1, 2, 3, 5, 7, 8, 9, 11, 12 og 13. Jeg kan også acceptere dele af ændringsforslag 6 og 10. Af førnævnte årsager må jeg forkaste ændringsforslag 4, 14, 15, 16, 17 og 18.
Jeg vil gerne takke ordføreren, fru Jensen, for hendes betydelige og værdifulde bidrag. Jeg var nødt til at gå i detaljer med ændringsforslagene, og det er grunden til, at jeg talte så længe.

Formanden
Tak, fru kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.
(Mødet hævet kl. 00.20)

