Jernbaner i EU
Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende fire betænkninger fra Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme:
A5-0417/2002 af Jarzembowski om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af Rådets direktiv 91/440/EØF om udvikling af Fællesskabets jernbaner (KOM(2002) 25 - C5-0038/2002 - 2002/0025(COD));
A5-0424/2002 af Sterckx om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om jernbanesikkerhed i EU og om ændring af Rådets direktiv 95/18/EF om udstedelse af licenser til jernbanevirksomheder og direktiv 2001/14/EF om tildeling af jernbaneinfrastrukturkapacitet og opkrævning af afgifter for brug af jernbaneinfrastruktur samt sikkerhedscertificering (KOM(2002) 21 - C5-0039/2002 - 2002/0022(COD));
A5-0418/2002 af Ainardi om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af Rådets direktiv 96/48/EF og direktiv 2001/16/EF om interoperabilitet i det transeuropæiske jernbanesystem (KOM(2002) 22 - C5-0045/2002 - 2002/0023(COD));
A5-0441/2002 af Savary om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om oprettelse af et europæisk jernbaneagentur (KOM(2002) 23 - C5-0046/2002 - 2002/0024(COD)).

De Palacio
. (ES) Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil starte med at takke de fire ordførere for det fremragende arbejde, som de har udført, og som betyder, at Parlamentet kan præsenteres for fire generelt positive betænkninger, der er i tråd med Kommissionens forslag, og som støtter Kommissionens fremgangsmåde.
Jeg vil gerne takke Parlamentet, der har behandlet disse betænkninger som en global pakke og ikke er faldet for fristelsen til en opdeling, der uden tvivl ville have været en hindring for vores fælles målsætning med henblik på endelig at få oprettet en reel europæisk jernbane.
Mine damer og herrer, dette er andet trin i en lang proces. Efter ikrafttrædelsen den 15. marts 2001 af de tre direktiver i infrastrukturpakken, der skal være inkorporeret i medlemsstaternes lovgivninger fra og med den 15. marts 2003, skal vi nu færdiggøre retsgrundlaget for at fremskynde udviklingen af en reel europæisk jernbane. De fire forslag, som vi skal drøfte i dag, ligger inden for rammerne af denne proces.
Jeg vil først og fremmest kommentere ændringsforslaget til direktiv 91/440/EØF, der har til formål at udvide rammerne for retten til adgang til infrastruktur- og godstransporttjenester inden for medlemsstaterne og fremskynde åbningen af markedet. Ordføreren er hr. Jarzembowski, som har gjort et fremragende stykke arbejde.
Mine damer og herrer, hvidbogen om den europæiske transportpolitik indeholder en alarmerende beskrivelse af udviklingen inden for jernbanegodstransport. Kvoterne for denne sektor er i løbet af de sidste 20 år - inden for den samlede fordeling af godstransport i EU - halveret fra 15 % i 1980 til 8 % i 1999. I denne periode er kvaliteten af de tjenester, der tilbydes kunderne, ikke steget, og i visse medlemsstater er kvaliteten faldet. Det er derfor et meget vigtigt spørgsmål, og jeg mener ikke, at vi kan vente til 2008 med at åbne markedet for international godstransport i hele det europæiske net.
Vi skal også behandle spørgsmålet om national transport. Derfor er der udarbejdet forslag om ændring af tidsfristen og metoderne for åbningen af markedet som fastsat i direktiv 2001/12/EF for ikke at skulle vente længere på åbningen af markedet for både national og international godstransport inden for hele nettet. Denne fuldstændige åbning, når det gælder retten til adgang på godstransportområdet, vil i praksis have virkning fra 2006, og det vil fremskynde åbningen af markedet inden for hele nettet med to år.
Mine damer og herrer, det andet direktiv handler naturligvis om jernbanesikkerhed. Jeg tror, at vi alle er engageret i sikkerheden inden for transport, især i øjeblikket. Jeg vil også gerne takke hr. Sterckx for hans arbejde.
Vi skal sikre, at integrationen af det europæiske jernbanenet ikke vil medføre, at der slækkes på sikkerhedsstandarderne i de forskellige EU-medlemsstater. Samtidig skal vi sørge for, at fastsættelsen af fælles regler ikke giver mulighed for at skade markedet eller diskriminere i forbindelse med adgangen til nettene på grund af disse sikkerhedsspørgsmål. Oprettelsen af det indre marked for jernbanetjenester vil ikke være mulig uden fastsættelse af fælles sikkerhedsregler.
Endvidere vil åbningen af markederne og nedbrydningen af monopolerne ændre en så vigtig faktor som ansvar på sikkerhedsområdet betydeligt, og det er derfor nødvendigt at etablere et sammenhængende, gennemsigtigt og klart retsgrundlag, der ikke kan misforstås.
Sikkerhedsdirektivet fokuserer på fire områder: Etablering af nationale sikkerhedsmyndigheder, som ikke er forvaltere, med tydeligt definerede ansvarsområder, fastsættelse af de vigtigste elementer i sikkerhedssystemerne i relation til infrastrukturforvaltere og jernbanevirksomheder og fastsættelse af en mekanisme til bestemmelse og vedtagelse af fælles sikkerhedsmål og sikkerhedsmetoder - en rolle, der skal spilles af jernbaneagenturet - samt etablering af et fælles system, hvad angår udstedelse, indhold og gyldighed af sikkerhedscertifikater, og endelig indførelse - som i andre sektorer - af princippet om uafhængige tekniske undersøgelser i tilfælde af ulykker.
Vi kommer nu til det tredje direktivforslag. Hvis vi opretter et net, hvis vi garanterer et fælles sikkerhedsniveau med klart definerede ansvarsområder, er det også nødvendigt at oprette et indbyrdes kompatibelt system. Derfor er der udarbejdet ændringsforslag til direktiv 96/48/EF og 2001/16/EF om interoperabilitet i denne betænkning, hvis ordfører er fru Ainardi.
Ud over de ændringer, som erfaringen viser, at vi skal foretage, er det grundlæggende et spørgsmål om sammenhæng i anvendelsesområdet for nettet med indførelse af retten til adgang og opfyldelse af interoperabilitetsstandarder.
Det er også et spørgsmål om at sende et meget klart budskab om nødvendigheden af at standardisere udstyret med henblik på at mindske udgifterne. Vi kan ikke bare fjerne de administrative grænser, men vi må fjerne de teknologiske grænser for at skabe det europæiske jernbanenet.
Jeg vil gerne takke for det store arbejde, der er udført vedrørende et meget teknisk og kompliceret emne, og Parlamentets og ordførerens arbejde har endnu en gang været af højeste kvalitet.
Endelig vil jeg gerne kommentere det fjerde forslag om oprettelse af et europæisk jernbaneagentur, i forbindelse med hvilket hr. Savary har gjort et betydeligt arbejde.
Agenturet er sidste og vigtigste brik i puslespillet og det instrument, der vil gøre det muligt at opnå fremskridt inden for interoperabilitet for jernbanesikkerhed og dermed garantere integrationen af det europæiske jernbanenet.
Agenturet vil yde teknisk støtte til beslutningstagning uden autonome kompetencer og fremlægge udtalelser og henstillinger til Kommissionen. De pågældende tekster vil blive vedtaget af Kommissionen i overensstemmelse med komitologiproceduren, som det er tilfældet med interoperabilitet.
Agenturets vigtigste aktiviteter vil være følgende: Teknisk udformning af tekster til sikkerhedsdirektivet - fælles sikkerhedsmål og sikkerhedsmetoder - og for direktiverne om interoperabilitet oprettelse af et net af nationale sikkerheds- og interoperabilitetsmyndigheder og teknisk rådgivning til Kommissionen og de nationale myndigheder i specifikke spørgsmål om sikkerhedsregler.
Dette agentur, der vil bestå af ca. 100 personer, vil have ansvaret for at fremme arbejdet med den tekniske tilnærmelse af jernbanesystemerne og vil være uafhængigt, selv om agenturet skal arbejde tæt sammen med eksperter i sektoren.
Hr. formand, som konklusion kan jeg sige, at de foreslåede tekster har til formål på den ene side at sikre, at 15 uforenelige nationale systemer udvikles rent teknisk i retning af en integreret og konkurrencedygtig europæisk jernbane, og på den anden side at fremskynde åbningen af markedet for godstransport, så forvalterne kan yde effektive tjenester overalt i EU. Lad os støtte udviklingen af en moderne jernbane, der kan leve op til kravene i det 21. århundrede, og som kan konkurrere med andre former for transport.

Jarzembowski (PPE-DE)
Hr. formand, fru næstformand for Kommissionen, kære kolleger, jeg tror, det er en god dag, selv om der ikke er så mange, der lytter i øjeblikket, og jeg håber, at pressen vil berette om denne vigtige debat. For vi er langt om længe på vej til også at skabe et indre marked inden for jernbanevæsenet. Det er et helt afgørende punkt, for det er det eneste indre marked, der stadig mangler på trafikområdet. Og derfor, fru kommissær, er vores fire betænkninger i grunden helt i overensstemmelse med Kommissionens grundlæggende idéer. Men vi er naturligvis et selvbevidst Parlament og medlovgiver, og derfor har vi også væsentlige ændringer til de fire kommissionsforslag. Jeg håber, kommissæren vil støtte dem alle.
Hvorfor er vi kommet med ændringer? Med vores ændringer vil vi opnå, at der endnu hurtigere atter kommer liv i jernbanesektoren i EU. Vi må skabe rammebetingelserne for det endnu hurtigere. For hvis det ikke lykkes os at puste nyt liv i jernbanen, vil vi heller ikke kunne nå målet for den europæiske transportpolitik - som er fastlagt i hvidbogen - inden 2010. Inden 2010 vil vi atter skabe et afbalanceret forhold mellem transportmidlerne, helt konkret vil vi have mere fragt over på skinnerne i stedet for på vejene og transportere flere passagerer på skinnerne i stedet for i luften og på vejene.
For at nå denne målsætning - at jernbanen atter får en større andel af det samlede transportvolumen - må vi fastsætte fornuftige rammebetingelser. Disse rammebetingelser skal være sådan, at jernbanenettene virkelig åbnes i hele EU for de hidtidige og de nye jernbanevirksomheder, altså liberalisering, når det gælder adgangen til nettene. Desuden må vi ved hjælp af europæisk afstemte standarder også reelt overskride de indre grænser, det vil sige, at togene skal kunne passere grænserne uden stop og forsinkelser, så vi også teknisk kan udnytte det indre markeds fordele. Og vi har brug for et højt sikkerhedsniveau. Da vi fremover ikke kun vil have de nationale jernbaneselskaber i medlemsstaterne, men stadig flere private jernbaneselskaber, som opererer i hele EU, er det ikke længere nok, at de nationale forvaltninger har ansvaret for sikkerhedsstandarderne, vi har brug for fælles europæiske sikkerhedsstandarder på et højt niveau til gavn for passagererne og jernbanepersonalet.
Endelig har vi brug for et europæisk jernbaneagentur, som energisk får alle disse ting til at ske og kontrollerer dem. Vi har gjort fremskridt med hensyn til interoperabiliteten, men det er gået for langsomt. På en konference fortalte teknikerne os, at det ville tage 30 år at nå frem til interoperabilitet - altså at togene kan benytte forskellige net uden stop. Mine damer og herrer, hvis vi venter så længe, vil der ikke længere være nogen jernbane i Europa, som bliver benyttet erhvervsmæssigt. Men vi vil have jernbanen, og derfor må vi energisk fremme alle initiativer, og derfor har vi brug for et europæisk jernbaneagentur.
I et sådant indre marked for jernbanevæsenet vil det dreje sig om, at moderne og fremadskuende jernbanevirksomheder ved hjælp af kundeorienterede og præcise tilbud bringer mere fragt og flere passagerer op på skinnerne. Når vi i dag har en rammeplanlægning, som gør, at en jernbanevirksomhed ikke kan garantere for, hvornår et tog fra Tyskland til Italien ankommer, og der opstår time- og daglange forsinkelser, så kan jernbanen ikke konkurrere med lastbilerne. Vi vil imidlertid skabe rammebetingelser, som gør, at togene kan konkurrere med lastbilerne.
Fire korte bemærkninger til min betænkning. For det første, fru kommissær, så tror jeg, at vi er blevet enige. Kommissionen ville udsætte indførelsen af det særlige skinnenet for fragttjenester i Europa, det såkaldte transeuropæiske net for jernbane- og godstransport, hvis ikrafttræden allerede ved den første jernbanepakke blev fastsat til den 15. marts 2003. Vi siger nej, vi har brug for dette særlige skinnenet den 15. marts i år for at samle de første erfaringer med den grænseoverskridende fragttransport. Det håber jeg, Kommissionen er enig i.
For det andet mener vi, at det mål, som Kommissionen har sat, nemlig at åbne samtlige net for fragt, grænseoverskridende og nationalt, som kommissæren også har antydet, allerede defineres klart med datoen 1. januar 2006 og ikke med frister efter mottoet halvandet år eller to år efter ikrafttrædelsen, vi vil derimod have, at alle skal vide, at fra 1. januar 2006 kan alle indrette sig på, at der virkelig er sket en klar åbning af nettene for fragttjenester.
For det tredje mener vi, fru kommissær, at vi også skal inddrage de andre involverede i erhvervet, ikke kun de klassiske jernbaneforetagender, ikke kun de nye jernbanevirksomheder, men også afsendere og speditører, stærkere i at benytte jernbanen til transport af fragten. For kun hvis de, som agerer - og det er afsenderne og speditørerne - er med, vil vi kunne flytte fragten fra landevejen til jernbanen. Derfor håber jeg, at De også vil være enig i de selvstændige rettigheder, som vi vil give dem.
Sidste punkt, fru kommissær, De har ikke været inde på det, men jeg vil alligevel gerne komme med en bøn til Dem. De har som Kommission sagt, at De først i 2003 vil fremsætte forslag også for åbning af nettene for persontrafik. I Parlamentet er vi et skridt foran og har sagt, javel, vi ønsker også, at der ikke opstår så meget lufttrafik i det interne europæiske område, men at passagererne kører med grænseoverskridende persontog, vi ønsker altså også en åbning for personjernbanetrafikken. Vi foreslår, at der gives mulighed for den grænseoverskridende persontrafik, som for fragttjenesterne, fra den 1. januar 2006 og for den nationale persontrafik på et senere tidspunkt, den 1. januar 2008. Fru kommissær, netop hvis vi vil opnå, at luftrummet bliver benyttet fornuftigt, må vi have flere passagerer over på skinnerne. Det håber jeg, De vil følge os i.
Til sidst to bemærkninger til Sterckx-betænkningen. Jeg synes, at denne betænkning om sikkerhedsstandarderne er så storartet, at jeg kun kan sige, at hovedpunkterne, nemlig at den formulerer bestemmelserne mere præcist og kræver et højt sikkerhedsniveau til gavn for passagerer og personale, rammer sagens kerne. Derfor vil vi støtte denne betænkning fuldt ud. Sidste bemærkning, fru kommissær, jeg håber, at De er enig med os i, at vi skal opmuntre det græske formandskab til virkelig at få vedtaget de fælles holdninger i marts, så vi kan gå videre i proceduren og måske kan afslutte dette kapitel i slutningen af året, nemlig åbningen af jernbanen inden for Det Europæiske Fællesskab. Selv hvis en eller to medlemsstater skulle have problemer, kan der efter reglerne i fællesskabstraktaten træffes afgørelse ved flertalsbeslutning i Rådet, og det bør vi opmuntre grækerne til.
Sterckx (ELDR)
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, jeg tror, at de fleste af os i Parlamentet er enige om, at vi har brug for en europæisk politik, og at nationale monopoler ikke har nogen fremtid. Men det er tydeligt, at der på et europæisk marked som dette, hvor der kommer flere aktører ind på området, skal være ordentlige sikkerhedsforanstaltninger. Sikkerhedssituationen er i øjeblikket tilfredsstillende. Jernbanen er et sikkert transportmiddel. Det skal fortsat være mindst lige så godt, og vi må forsøge at forbedre sikkerhedsniveauet der, hvor det er muligt.
Det direktiv, som vi nu er ved at udarbejde, er et første skridt mod en europæisk sikkerhedspolitik. I øjeblikket er der stadig for mange forskellige regler og forskrifter, som gør jernbanemarkedet i Europa for indviklet i mange tilfælde. Vi må derfor udforme en standardprocedure for de forskellige medlemsstater i dette direktiv.
For det første en struktur. Hvem er ansvarlig for hvad? Jernbaneselskaberne er selvfølgelig ansvarlige for det, de gør, og vi i Parlamentet tilføjer infrastrukturforvalterne. I hver medlemsstat skal der derfor oprettes en sikkerhedsinstans, som arbejder uafhængigt og åbent, og som er gennemsigtig. Alle skal vide, hvordan det står til. Hvad angår det praktiske, synes jeg imidlertid, at sikkerhedsinstanserne må kunne benytte de nuværende jernbaneselskabers knowhow, viden og erfaring.
For det andet må vi have en EU-strategi for sikkerhed, et fælles sikkerhedsmål. Vi i Parlamentet synes, at dette mål, når først det er fastsat, på ny skal forelægges Rådet og Parlamentet og ikke blot skal bedømmes af et udvalg af nationale eksperter. Vi skal ikke blot have et fælles mål, men også en fælles arbejdsmetode, og jeg er noget strengere end De, når det gælder om at søge at begrænse nye nationale regler. På det punkt skal vi være så strenge som muligt, og Kommissionen skal have det sidste ord.
Vi skal ligeledes - og her er jeg også noget mere ambitiøs end Kommissionen - fastsætte et europæisk endeligt mål, og vi skal erklære, at dette mål er at opnå fælles regler. Vi behøver ikke nødvendigvis opnå dette i morgen, men vi må i det mindste sige, hvad vi stræber efter. Alle aktører skal have et forvaltningssystem, og der skal indføres fælles sikkerhedscertifikater for personalet, for det rullende materiel og også for infrastrukturforvalterne. Hvad angår personalet, tror jeg, at et europæisk certifikat for lokomotivførere er vigtigt. Det må vi arbejde på. Også kommunikation er vigtig. Det er noget, jeg har tilføjet til min betænkning. Når man overskrider sproggrænser, skal man også sørge for, at man løser sprogproblemer. Agenturet skal have indflydelse på, hvordan det skal gøres. Det er imidlertid et vigtigt punkt.
For det tredje må vi arbejde på at finde en fælles metode til at undersøge ulykker og episoder, en uafhængig undersøgelsesinstans og kriterier, som overholdes ved disse undersøgelser.
Jeg tror, at vi har opnået en balance mellem en strategi, der er så europæisk som muligt, med tilsynsførende, der er så uafhængige som muligt, og en teoretisk model, der også er gennemførlig i praksis. Den viden, som de gamle monopolvirksomheder sidder inde med, skal man derfor ikke uden videre skubbe til side, men benytte til at skabe et brugbart system. Jeg er overbevist om, at vi nu befinder os i en indledende fase, og at dette er første skridt. I de kommende 10, 15 eller 20 år er vi nødt til at tale om sikkerhed et par gange mere og tilpasse og ændre direktiver. Også den struktur, som vi nu opstiller, skal bevise, at den duer i praksis, og vi må sørge for, at vi er fleksible nok til at erkende vores fejl og eventuelt gøre noget ved det.
Jeg tror også, at vi har opnået en god balance, hvad angår det involverede personales medindflydelse. Det er vigtigt, at de mennesker, som arbejder inden for jernbanen, inddrages i sager, som vedrører dem. Sikkerhed er også menneskeligt arbejde, og de mennesker, som har ansvaret for den, skal inddrages i beslutningsprocessen. Jeg synes faktisk, at dette siges tydeligt i direktivet.
Vi tager således et vigtigt skridt i retning af et europæisk jernbanesystem med fru Ainardis betænkning om de tekniske hindringer og hr. Savarys betænkning om et jernbaneagentur, som vil blive meget vigtigt i fremtiden, da det skal udføre en stor del af arbejdet. Også hr. Jarzembowskis betænkning er et vigtigt skridt fremad. Vi har brug for åbne, dynamiske og kommercielt orienterede jernbaneselskaber, som tænker europæisk og ikke kun nationalt eller lokalt. Kulturen med nationale monopoler gør sig stadig meget stærkt gældende, og den hindrer stadig for ofte den europæiske jernbane i at fungere effektivt.
Som hr. Jarzembowski og kommissæren sagde, har vi brug for en dynamisk jernbaneindustri. Når man ser, hvordan transportøkonomien udvikler sig, kan man ikke undvære jernbaneselskaber. Jeg bliver rædselsslagen, når jeg hører folk fra jernbaneselskaber sige, at vi, hvis vi ikke hurtigt tilpasser os, ikke længere vil have godstransport med jernbane, og at vi vil miste kunderne, ikke på grund af selve priserne, men på grund af den dårlige arbejdsmetode. Jernbanen er et bæredygtigt transportmiddel. Lad os derfor behandle den med omhu. Med vores betænkninger og med Deres forslag, fru kommissær, tror jeg, at vi tager et vigtigt skridt fremad, for vi skal jo videre i retning af et europæisk transportmarked.

Ainardi (GUE/NGL)
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, i en tid, hvor EU i sin hvidbog stadfæster behovet for at genoplive jernbanetransporten, er det faktisk nødvendigt at sikre det europæiske jernbanenets interoperabilitet, hvis netværkene skal udbygges. Det er også en af hovedudfordringerne for Europas jernbaner i det 21. århundrede. Selv om togtransport er en bæredygtig form for transport, selv om den er billigere end landevejstransport i eksterne omkostninger, og selv om den er mere miljøvenlig og mere sikker, har man trods alle disse fordele konstateret et fald i godstransporten over de sidste 20 år.
Jeg mener, at der er tre hovedårsager hertil. Der er først og fremmest de industrielle strategier, der foretrækker landevejstransport, trimmet produktion, som resulterer i flere kørsler, større spredning og opdeling i mindre enheder. Dernæst er der en konkurrenceforvridning mellem landevejs- og jernbanetrafikken, det vil sige mellem det særligt lave niveau for sociale bestemmelser på landevejen i forhold til ved jernbanerne. Når jeg siger dette, tænker jeg især på, at den forordning, der behandles i Markov-betænkningen, som skal til behandling her til morgen, ikke er særligt vidtrækkende, hvad angår køretiden. På trods af min kollega, hr. Markov, og Udvalget om Sociale Anliggenders forslag om at reducere køretiden til 45 timer, er den fortsat udvidet til 56 timer, hvilket helt klart stadig er alt for meget. Endelig er jeg enig i det synspunkt, at opbygningen af de forskellige netværk i henhold til nationale specifikationer har begrænset handelen og ført til et utilstrækkeligt samarbejde og inkompatible standarder.
Hele formålet med min betænkning har netop været at øge harmoniseringen af standarderne ved at ensrette de to direktiver, vi havde på området, det ene om højhastighedsnet og det andet om traditionelle jernbanenet, og også ved at udarbejde en række forslag om at styrke og fremme harmoniseringen. Jeg skal også sige, at min betænkning er meget tæt knyttet til betænkningen om jernbaneagenturet. Derfor og med henblik på overensstemmelse i den samlede pakke, må det, der er besluttet i forbindelse med jernbaneagenturet, på en række punkter være at genfinde som sådan i min betænkning.
Ud fra alle de møder, jeg har afholdt under forberedelsen af min betænkning med operatører, eksperter, Kommissionen, fagforeninger og offentlige myndigheder, har jeg kunnet bedømme en række forhold, som jeg ønsker at henlede Deres opmærksom på. For det første forekommer det mig, hvis interoperabiliteten skal blive en succes, absolut nødvendigt at tage ordentligt hensyn til de kompetencer og den knowhow, der ligger hos fagfolkene på området. EU kan ikke fremme harmoniseringen af jernbanerne uden jernbanesektorens deltagelse. Det var f.eks. på et af møderne med lønmodtagerne, at de stillede forslaget om et registreringsapparat. Jeg har genoptaget forslaget, fordi jeg fandt det relevant. Det støttes i dag af alle parter, og det er at finde i betænkningen. For det andet mener jeg også efter alle de møder, jeg har haft, at der er en uløselig forbindelse mellem harmonisering og sikkerhedsregler. Harmoniseringen skal ikke være en minimumsharmonisering. Sikkerhedsniveauerne varierer fra et sted til et andet i EU. Tendensen til at sænke sikkerhedsstandarderne for at lette adgangen til infrastrukturerne ville være kontraproduktiv og ligefrem farlig. Harmoniseringen har intet at vinde ved at slække på sikkerheden.
Der er stadig et ubesvaret spørgsmål, nemlig det økonomiske. Investeringsbehovene er kolossale, hvis vi skal klare den næste etape. Men der er ikke truffet en eneste særskilt budgetmæssig foranstaltning, selv om den ville være nødvendig.
Jeg er glad for det kompromis, som blev opnået om artikel 29 i Sterckx-betænkningen med fremhævelsen af den sociale dialog. Jeg synes også, der er indgået et meget vigtigt kompromis om Savary-betænkningen angående lønmodtagerrepræsentanternes deltagelse i udarbejdelsen af de for dem relevante tekniske specifikationer for interoperabilitet (TSI).
For at opnå kohærens mellem de forskellige tekster og en samlet pakke stiller jeg tre mundtlige ændringsforslag, som genoptager de kompromiser, der er indgået om mine kolleger Sterckx' og Savarys betænkninger. Jeg stiller også et ændringsforslag om de økonomiske spørgsmål, og jeg håber, idet jeg er klar over, at det ikke er alle, der deler dette synspunkt, at De alle hver især vil forstå betydningen heraf. Den samlede pakke er meget vigtig i forhold til, hvor meget der er på spil. Vi har et kolossalt ansvar for sektorens fremtid, eftersom vi er i færd med at tegne de europæiske jernbaner i det 21. århundrede.
Jeg vil i øvrigt gerne ytre mig om den samlede pakke. Min kollega Jarzembowski foreslår således fuld liberalisering af jernbanegodstransporten i 2003 og den nationale persontransport i 2008. Jeg må sige, at jeg er bekymret over de forslag, der er stillet som opfølgning på Kommissionens forslag med henblik på at fremme liberaliseringen. Faktisk har man kun netop påbegyndt gennemførelsen af den første pakke i medlemsstaterne, og derfor findes der ingen resultater af konsekvenserne heraf. Jeg er fortsat meget optaget af, at vi overholder konklusionerne fra Det Europæiske Råd i Barcelona, som meget fornuftigt krævede, at der blev udarbejdet en betænkning og en evaluering, før der blev stillet nye forslag.
Genoplivning af jernbanetransporten er også en af mine ambitioner. Jeg finder det fuldt ud relevant at harmonisere bestemmelserne, ligesom jeg kan se behovet for et agentur og strenge sikkerhedsforanstaltninger. Men jeg kan ikke se, hvorfor og på hvilke områder man nødvendigvis burde sidestille udbygningen af jernbanerne og åbningen af sektoren for konkurrence. Sterckx-betænkningen om sikkerhed er også yderst vigtig, eftersom den også i lighed med Kommissionen bekymrer sig om en harmonisering af sikkerhedsstandarderne. Harmoniseringen af sikkerhedsstandarderne skal dog tage hensyn til forholdene i sektoren og især til den tid, det tager at iværksætte foranstaltningerne. Det fører ikke til noget, og det kan endda være skæbnesvangert, hvis man ønsker at gå for hurtigt frem med en gennemførelse af europæiske standarder.
Til slut vil jeg gerne gøre opmærksom på, hvad der efter min mening er en dobbelt udfordring, nemlig bæredygtig udvikling og genoplivning af en aktivitetssektor, nemlig jernbanen, hvor vi skal tage hensyn til aktørerne med deres viden og deres kompetencer, hvad enten det drejer sig om operatører eller lønmodtagere. Europa skal og kan vise dem, at der foreslås en udbygning af jernbanen i samarbejde med dem.
Savary (PSE)
Hr. formand, jeg vil først og fremmest sige tak til kommissæren og dernæst takke alle kollegerne fra Transportudvalget, som har arbejdet meget intenst med disse betænkninger. Først og fremmest tak til de fire ordførere, som har gjort et fremragende stykke arbejde, og til alle de politiske grupper. Jeg tror, at vi alle har lagt meget sjæl i denne anden jernbanepakke, for vi føler, at det er nødvendigt at støtte de europæiske jernbaner. Jeg tror først, at vi for alle dem, der skulle nære en vis frygt eller forbehold, må slå fast, at Europa på den ene side har brug for jernbanen, fordi det i de kommende år vil løbe ind i betragtelige miljøproblemer - og offentligheden ville ikke tilgive os, hvis vi ikke havde udviklet alternative transportmuligheder til landevejstransporten - og på den anden side, at Europa er en mulighed for jernbanen og ikke en forhindring eller en trussel.
Hvad der står klart er, at de jernbanesystemer, som vi har arvet fra de gamle nationalstater, i dag ikke længere er i stand til at tage udfordringen op. Det kan man især konstatere, som kommissæren gjorde opmærksom på, på godstransportområdet, hvor lastbil- og bilpesten i en region som min egen breder sig mere og mere, dag for dag, og hvor offentligheden hver dag beder os om at finde løsninger. Derfor tror jeg, at vi bliver nødt til at give forpligtende tilsagn om at genopbygge de europæiske jernbaner.
I dag er der reelt tre løsninger eller tre holdninger, der er fremherskende.
Der er de nationale strømninger eller med andre ord protektionisme, som ikke lader sig indrømme. Det omfatter også korporativisme og nationalt stemmefiskeri. Jeg mener ikke, at denne løsning, som ikke er fremmed for hverken Frankrig eller Tyskland, er den rigtige. Vi bør ikke være bange for at åbne op i Europa. Det er endnu en mulighed for jernbanerne.
Der er en anden løsning, som jeg mener, at vi bør overveje set i lyset af, hvad der er sket med Prestige og Erika. Transport har en pris og en omkostning. Og transportsektoren kan ikke udelukkende følge en politik, der går ud på at sænke prisen gennem skånselsløs konkurrence. Vi må ikke ignorere de seneste katastrofer inden for søfarten. Som resultat af disse forfærdelige begivenheder vil vi i dag udstikke nogle standarder og utvivlsomt hæve omkostningerne på søtransport af farligt gods. Samtidig bevæger vi os i den modsatte retning inden for jernbanesektoren og siger, at den politik, der hedder dumping for enhver pris og konkurrence for enhver pris, er et mål i sig selv.
Jeg tror, at den tredje løsning for jernbanesektoren er en kontrolleret åbning af markedet, det vil sige en åbning, der, samtidig med at den forpligter til at give adgang til jernbanenettet, bevarer jernbaneselskabernes erfaring og knowhow. Det er, hvad jeg kalder den schweiziske løsning. Den første, franske og tyske løsning, er alt for konservativ. Den anden, britiske og hollandske løsning, skal vi drage nogle konklusioner af. Den tredje løsning, som er at åbne markedet og skabe funktionel integration, det vil sige den schweiziske løsning, forekommer mig at være den sikre model. Hvis ikke, løber vi ind i nogle ganske betragtelige skuffelser.
EU skal naturligvis dirigere denne politik. Det skal især føre kontrol med gennemførelsen af europæiske regler og harmoniseringsforanstaltninger, som gælder samtlige medlemslande. Jeg tror, at det er en absolut sikkerhedsprioritet, for sikkerhed er altafgørende for jernbanerne. Det er derfor meget vigtigt, at vi vælger denne løsning, og jeg takker kommissær de Palacio for hendes grundlæggende forslag til de fire yderst betydningsfulde betænkninger. Hvad angår Dirk Sterckx' betænkning, som efter min mening er af stor betydning, skal vi være meget bevidste om, at sikkerhedspolitikken ikke skal være en politik, der udvander ansvaret. Det skal ikke være en politik, der vælger den laveste fællesnævner inden for sikkerheden, men derimod en virkelig krævende politik, der bevarer jernbanernes funktionelle integration, samtidig med at den sikrer politisk og juridisk uafhængighed. Hvad angår min kollega Ainardis betænkning, ønsker jeg bare, at der stemmes for de ændringsforslag, som er kompatible med dem, der omhandler agenturet.
Endelig er der vedtaget 48 ændringsforslag i det ansvarlige udvalg til min betænkning om et agentur til harmonisering af jernbanesikkerheden. Jeg mente, at vi kunne holde der, men der er netop stillet et ændringsforslag nr. 49. Det, vi i virkeligheden ønskede, var et eksekutivt agentur under Kommissionen, som blev vejledt mest muligt af Kommissionen, således har vi et ændringsforslag, som fastslår, at Kommissionen skal lede agenturet. Det falder ind under de eksekutive beføjelser. Man kan derfor formode, at Parlamentet ikke er repræsenteret heri. Jeg ville foretrække, at medlemsstaterne ikke øger deres antal, det vil sige, at de holder fast i de seks medlemmer, og at de indtager en eksekutiv holdning, snarere end hvad man kunne kalde en parlamentarisk eller lovgivningsmæssig holdning. Jeg stoler på, at de vil være i stand til at gennemføre dette.
Endelig ønskede vi at gøre agenturet til et fælles organ for de europæiske jernbaner. Jeg er personligt overbevist om, at der ikke bliver nogen europæisk jernbane, hvis alle jernbaneaktører ikke er enige om at opbygge den i fællesskab og i et samarbejde. Det er grunden til, at vi har foreslået at indlemme repræsentanter fra hele jernbanesektoren i bestyrelsen. De vil opleve, at det giver os mulighed for at løse op for en hel del ting.
Endelig ønsker vi os nogle rådgivende udvalg og undersøgelses- og sikkerhedsmyndigheder, og jeg må sige Dem, at jeg personligt ville blive meget ked af, at ændringsforslag 49 blev vedtaget, for det ødelægger faktisk hele forslaget. Vi havde efter min opfattelse nået et ganske bemærkelsesværdigt afstemningsresultat, når det gælder agenturet, hvorfor vi ønsker at fastholde, hvad Transportudvalget havde vedtaget. Jeg vil stoppe her, jeg ville gerne have kommenteret min kollega hr. Jarzembowskis betænkning, men jeg har ikke mere tid, og derfor vil jeg gøre det under fire øjne.
Rack (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, trafikpolitikken har længe været stedmoderligt behandlet i den europæiske politik. Man kunne også udtrykke det mere uhøfligt og sige, at der i lang tid overhovedet ikke er sket noget. Der skulle en dom fra EF-Domstolen til, før der langsomt skridt for skridt er kommet bevægelse i sagerne. Vi har imidlertid - og det er glædeligt, og det kan vi ikke mindst takke kommissæren for - i de seneste år kunnet opleve en vis bevægelse inden for luft- og søtrafikken, men de tragiske begivenheder ved den spanske kyst har vist, at vi er langt fra at være der, hvor vi egentlig skulle være.
Især er vi på det område, som vi behandler her i dag, langt fra der, hvor vi burde være, nemlig når det drejer sig om jernbanen. Her er der fortsat ikke sket det i de seneste år, som der egentlig er behov for, nemlig en virkelig koordinering mellem medlemsstaterne. Hr. Jarzembowski har allerede peget på, at jernbaneområdet er det eneste, hvor det indre marked endnu ikke er gennemført. Jeg ville måske formulere det endnu hårdere. Når det drejer sig om jernbanen, er vi sandsynligvis ikke engang begyndt at gennemføre det. Derfor mangler der den nødvendige afstemning mellem de enkelte trafikmidler. Også det er allerede blevet nævnt i dag. Man kan ikke understrege det tit nok. Resultaterne er nemlig tilsvarende dårlige, særligt mellem landevejen og jernbanen går man i stigende grad fejl af hinanden i mangel af fornuftige fælles løsninger.
Det europæiske jernbanesystem og dets tilknytning til systemet i kandidatlandene, som snart vil være medlemmer af EU, skal genoplives og gøres funktionsdygtigt, ellers kommer det til at gå endnu mere skævt for jernbanen, og vi vil få endnu flere problemer, end vi allerede har. Som østriger tænker jeg i denne forbindelse ikke kun på Brenner og transitten gennem Alperne, det gælder i grunden for alle de europæiske regioner, at de alle er mere eller mindre følsomme, ikke kun de områder, som vi diskuterer intenst i disse dage.
I denne forbindelse vil jeg gerne en passant komme med en oplysning, som slet ikke er så uinteressant, fordi den desværre aldrig får opmærksomhed nok i diskussionen, nemlig at den østrigske jernbane er den eneste, som i de seneste år har øget sin fragtandel. Alle andre nabolande har fortsat givet landevejen forrang.
Hvad drejer det sig nu helt konkret om i Ainardi-betænkningen, som jeg som skyggeordfører også har et ansvar for? Interoperabiliteten skal og må blive til virkelighed i hele nettet. Vi kan ikke koncentrere os om, sådan som vi gjorde oprindeligt, at behandle enkelte dele - højhastighedsstrækninger og andre - separat og særskilt. Vi må forsøge virkelig at finde en struktur, naturligvis med de nødvendige undtagelser for regionalbaner, som virkelig er regionalbaner, for historiske modeller og andet.
Ved udarbejdelsen og vedtagelsen af disse tekniske specifikationer må vi for det første tage hensyn til, at dette ikke er en opgave for EU's lovgivere, her må der specialister til, og den europæiske politiks opgave i denne sag er kun at kontrollere. En vigtig ting i denne forbindelse er fornuftige omkostninger og et højt sikkerhedsniveau. Begge dele er allerede nævnt her i dag. Jeg behøver ikke understrege det særligt, men jeg mener, vi bør tage det alvorligt. Især når det gælder sikkerheden, gør jeg udtrykkeligt opmærksom på, at vi nu har stillet et forslag, som også indebærer et black box-system for jernbanen. Det betyder, at vi også vil videre med forskningen for at sikre, at vi i det lange løb når derhen, hvor vi skal nå hen, nemlig til et velfungerende europæisk trafiksystem.
Simpson (PSE).
Hr. formand, jeg vil først og fremmest takke ordførerne for deres arbejde på dette vigtige område. Det er et vanskeligt og kompliceret emne, som ikke er blevet lettere af den situation, som hele jernbaneindustrien befinder sig i. Hvis man ser på jernbanegodstransport i Europa f.eks., er nedgangen i denne form for transport alarmerende. Hvis der ikke gøres noget, vil der ikke være nogen jernbanegodstransport om 15 år.
Selve jernbanedriften skal ændres, både inden for passager- og fragtsektorerne. Industrien skal anerkende, at serviceniveauerne har været uacceptable, og medlemsstaterne skal også anerkende, at omfanget af investeringer er faldet i de sidste mange år. Det er især tydeligt i forbindelse med interoperabilitet: Der er 15 forskellige systemer, forskellige signal- og stærkstrømssystemer, og medlemsstaterne er alle fast besluttede på at benytte egne systemer til skade for interoperabiliteten.
Det største problem for vores jernbaner er, at togene ikke kan krydse grænser uden at skulle udskifte lokomotiver, lokomotivførere og endog bogievogne. En lastbil til befordring af 40 tons er fuldt ud kompatibel. Et godstog er ikke. Det er problemet for industrien, og det er ikke et problem, der er let at løse. Vi skal give jernbanerne tid til at forbedre deres interoperabilitet, men vi skal også minde dem om, at tiden går, og at det faktisk er sidste udkald for godstransportindustrien.
Jeg har på vegne af min gruppe gennemgået betænkningen fra hr. Sterckx om jernbanesikkerhed grundigere end de andre betænkninger. Det er vores opfattelse, at de forskellige sektorer skal være involveret i arbejdet på sikkerhedsområdet. Her afviger vores holdning fra holdningen i PPE-DE-Gruppen. Vores største mål er at sikre et højere sikkerhedsniveau samtidig med en integration af det europæiske jernbanesystem. Vi skal bort fra de 15 forskellige systemer, som jeg nævnte tidligere. Vi skal dog sikre, at medlemsstaterne har indflydelse, og på de områder, hvor der er højere standarder, skal vi insistere på, at disse overholdes. Mangelfuld overholdelse af sikkerhedsstandarderne kan ikke accepteres. Derfor har vores gruppe stillet en række ændringsforslag til betænkningen fra hr. Sterckx.
Vi støtter alle jernbanerne. Nogle af os er endda lidt fanatiske, og dette påpeges ofte af vores kolleger. Jeg håber, at jernbaneindustrien vil opfatte Kommissionens forslag og Parlamentets reaktion som et ærligt forsøg på at sikre, at Europas jernbaneindustri har en fremtid. For at nå dette mål har vi brug for politikerne, regeringerne og Kommissionen, men mest af alt har vi brug for samarbejde inden for jernbaneindustrien.

Pohjamo (ELDR).
Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, jeg vil på vegne af min gruppe gerne takke alle de ordførere, der har været involveret i jernbanepakken. De har gjort et fremragende stykke arbejde.
Udviklingen af jernbanerne har dog været alt for længe om at komme i gang. Nu er sådanne områder som fremme af konkurrencen, både for godstransport og passagertransport, samt øget interoperabilitet og forbedring af sikkerheden store udfordringer, der kræver hurtig handling. Jernbanernes konkurrenceevne er faldet betydeligt. Der er sket et skift til vejtransport på alt for trafikerede veje og luftfart, fordi jernbanerne ikke har kunnet forbedre deres tjenester hurtigt nok.
Jernbanepakken vil gøre det muligt for os at fremme de europæiske jernbaners konkurrenceevne, og den forbedrede konkurrenceevne vil betyde, at virksomhederne og offentligheden vil have mulighed for at udnytte en mere miljøvenlig form for transport. Samtidig mindskes trafikken, og de korte flyveture erstattes af jernbanegodstransport, der vil resultere i bedre balance mellem transportforvalterne. Udviklingen af jernbanerne vil også bane vejen for øget anvendelse af intermodal transport, da der samtidig vil blive fokuseret på øget interoperabilitet i havne og jernbaner.
Som skyggeordfører har jeg fulgt udarbejdelsen af hr. Savarys betænkning, og hr. Savary har gjort et godt stykke arbejde. Oprettelsen af et jernbaneagentur vil fremme udviklingen af jernbanerne og overvåge og fremme innovation og bedste praksis. Vores gruppe mener dog, at man skal følge samme princip med hensyn til sammensætningen af agenturets bestyrelse som for det europæiske agentur for søfartssikkerhed. Vi har stillet et ændringsforslag herom, som vi håber at få støtte til.

Meijer (GUE/NGL).
Mennesker og varer tilbagelægger nu om dage store afstande. En alt for stor del af denne transport finder sted ad landevej eller med fly. Transport med jernbane er mere miljøvenlig, men de fleste af vores jernbanenet stammer fra en tid, hvor vi i meget højere grad end nu holdt os inden for landegrænserne. Faktisk er næsten alle enige om behovet for en modernisering med tog, som kan køre videre på den anden side af grænsen med de samme vogne, samme personale, samme netspænding og samme sikkerhedskrav. Det kan hurtigt opnås ved at forbedre samarbejdet mellem nationale jernbaneselskaber eller ved at slutte omfattende og grænseoverskridende aktiviteter sammen til én europæisk virksomhed.
Desværre misbruges denne større målestok nu til at tvinge alle EU's medlemsstater til at skaffe andre virksomheder med privat kapital adgang til jernbanenettet. Liberalisering betyder, at der kun køres, hvor erhvervsfolk forventer fortjeneste. De stigende udgifter til planlægning, tilsyn, sikkerhed og infrastruktur betales af myndighederne, altså skatteyderne, og det finansielle udbytte går til internationale virksomheder. Denne liberaliseringstvang vil gøre det vanskeligere at garantere kontinuitet og sikkerhed. Til trods for den europæiske enhed, der er opnået, er der i øjeblikket mindre grænseoverskridende jernbanetrafik mange steder end der var, inden EU blev oprettet. Internationale nattog aflyses, fjernforbindelser brydes, togplaner for udlandet udgives ikke længere, der indføres indstigningsforbud, og der kommer ikke nogen jernbanefaciliteter for hurtig transport af letfordærvelige varer.
Endnu inden kompromiset fra slutningen af 2000 om korridorer for godstrafik foretaget af andre virksomheder træder i kraft, gøres der allerede forsøg på at gennemtrumfe en endnu mere vidtgående liberalisering med det formål først at overlade den internationale godstransport, derefter den indenlandske godstransport, dernæst den internationale personbefordring og til sidst al transport til virksomheder, som har færre forpligtelser over for samfundet som helhed. I Nederlandene, som ville gå i spidsen, har liberalisering ført til en markant kvalitetsforringelse af togforbindelserne. En del af den nu foreslåede pakke med fire betænkninger vil få en negativ indvirkning på jernbaneselskabernes servicepligt. Hvis vi undlader at vedtage den del, ser fremtiden meget bedre ud.

Dhaene (Verts/ALE).
Hr. formand, jeg vil først takke alle kolleger og ordførere. Formålet med alle reformer må være at nå frem til en bæredygtig transportpolitik i Europa. Liberalisering kan sommetider være et middel til at opnå det, men aldrig et mål i sig selv. Den ekstremt dårlige situation for søtransport må faktisk være en advarsel for os. Godstransport i Europa er blevet et problem på grund af den enorme stigning i antallet af lastbiler på vores veje. Jeg betragter selv absolut en fremskyndet liberalisering af godstransport med jernbane som et middel til hurtigere at reducere antallet af lastbiler på vejene, under forudsætning af at denne liberalisering får tilstrækkelig opbakning.
Vi anser faktisk ikke liberalisering for et mål i sig selv, og derfor går vi ikke ind for en liberalisering af personbefordringen. Personbefordring med jernbane er en offentlig tjenesteydelse, og det skal den fortsat være. Transport skal også fortsat være betalbar for enhver, og derfor må det ikke blot være de indbringende ruter, der forpagtes eller sælges. De uheldige følger af liberalisering gør sig allerede nu gældende for passagerer. Internationale ruter uden for højhastighedsnettet reduceres. Et eksempel er den hurtige natforbindelse mellem Bruxelles og Milano, der, som mine italienske kolleger ved, er strøget som følge af konkurrencen fra fly, hvor miljøudgifterne ikke er indregnet i billetprisen. At der imidlertid er et problem, beviser den dårlige togforbindelse mellem Bruxelles og Strasbourg, som jeg oplevede så sent som i går.
Kommissionen har foretaget for få undersøgelser af følgerne af liberalisering for jernbanetrafikken. Vi synes, at en evaluering er tvingende nødvendig, inden der tages yderligere skridt i retning af liberalisering. Vi kan ikke træffe nogen beslutning om en fremskyndelse af liberaliseringen af jernbanetransporten, førend vi får et klart billede af de konsekvenser, som denne liberalisering vil få for arbejdsvilkår, sikkerhed, miljø, effektiv forbedring af tilbuddet til forbrugere og væksten i sektoren. Vi har derfor stillet et ændringsforslag herom til hr. Jarzembowskis betænkning.
De tre andre betænkninger tager i høj grad hensyn til sektorens problemer og spørgsmål. Først sikkerheden i Sterckx-betænkningen. Derefter praktiske måder, hvorpå der kan samarbejdes gnidningsløst, i Ainardi-betænkningen. Endelig et jernbaneagentur, der skal støtte hele harmoniseringsprocessen og få den på rette spor, i Savary-betænkningen. Den tid, hvor containere transporteres fra en havn ved Nordsøen til Norditalien med tog, der snegler sig af sted med 18 km i timen, skal hurtigst muligt høre fortiden til. I betænkningerne af Sterckx, Savary og Ainardi fremhæves samarbejde og samråd mellem forskellige selskaber. Disse selskaber kunne naturligvis selv have gjort det, men de kommer åbenbart først i aktion, når de risikerer konkurrence. Europa skulle naturligvis have organiseret det indre jernbanemarked meget før. Jernbaneagenturet skulle have været der for 13 år siden. Fri bevægelighed for varer blev ikke organiseret på en bæredygtig måde i det 20. århundrede. Det 21. århundrede skal bringe de ændringer, vi absolut har behov for.
Gollnisch (NI).
Hr. formand, kære kolleger, de betænkninger, vi har fået forelagt om udbygning af jernbanetransporten indeholder fremragende elementer. Hr. Jarzembowski gør især ret i at bekymre sig om jernbanernes tilbagegang i forhold til landevejs- og lufttransporten. Kommissionen konstaterer således, at jernbanernes markedsandel mellem 1970 og 1998 er faldet fra 21 % til 8 % i Europa. På trods af, at mængden af transportvarer er steget betydeligt, og mennesker rejser mere og mere.
Denne udvikling har nogle katastrofale konsekvenser på tre områder. Det er katastrofalt for miljøet, eftersom landevejs- og lufttrafikken forurener mere end jernbanetrafikken, for trafikken, hvor vejnettet og luftkorridorerne er nået til et mætningspunkt, og endelig for personsikkerheden, fordi toget er et sikrere transportmiddel end transport ad landevejen, hvor der hvert år dør i titusindvis af mennesker i Europa. Især franskmændene er ofre for disse forhold. Hvis der sker flere ulykker i Frankrig, er det ikke, som den franske regering antyder, fordi franskmændene er mere uforsigtige end deres europæiske naboer. Det er i virkeligheden, fordi de store gennemkørselsveje, som anvendes af de lastbiler, der sikrer forbindelsen mellem Middelhavslandene og Nord- og Østeuropa, nu er mættede. Disse lastbiler blokerer ofte vejen i flere kilometers længde og er årsag til utallige ulykker og trafikpropper. Det var selvfølgelig sne, som var årsag til de lidelser, som overgik de tusindvis af bilister, der sad fast i fem graders frost natten mellem den 4. og 5. januar, men det var også og især motorvejstjenesternes svigt og de lastbiler, som var kørt fast i sneen og blokerede trafikken.
Imidlertid forekommer forslagene fra Kommissionen i vores kollegers betænkninger ikke altid at være tilpasset situationen. Således har Frankrig hverken brug for et europæisk jernbaneagentur eller supplerende europæisk lovgivning for at aflaste sit vejnet, men derimod for en regering, som tager ansvar og griber om ondets rod. Hvorfor gør de franske myndigheder ikke det, de schweiziske myndigheder har gjort? Nemlig opretter et jernbane-/vejtrafiknetværk og stiller krav om, at de lastbiler, der krydser fransk territorium, anvender det. Hvorfor betror utallige franske selskaber transporten af deres produkter til lastbiler i stedet for tog? Hvorfor tager millioner af franskmænd bilen i stedet for offentlige transportmidler? Fordi det franske jernbaneselskab SNCF under indflydelse af de gule fagforeninger opfylder sin offentlige forsyningspligt mindre og mindre. Fordi franskmændene ikke længere føler sig sikre, når de benytter den offentlige transport, på grund af den usikkerhed, som indimellem hersker, og de vandaler, som hærger den offentlige transport. Fordi bilen i et mere og mere reguleret samfund er et af de sidste symboler på frihed.
Vores ledere er ude af trit med virkeligheden. I deres ministerbiler drømmer de lidt om det, der var gældende under Mao - og mange maoister er blevet omvendt til miljøaktivister - nemlig at folket tager de medtagne offentlige transportmidler eller cyklerne, og at de selv fortsætter med at benytte de midler, som fællesskabet stiller til deres rådighed.
Peijs (PPE-DE).
Oprettelsen af det europæiske agentur med henblik på at harmonisere sikkerheden og fremskynde interoperabiliteten som en del af den anden jernbanepakke skal bidrage til processen med liberalisering og modernisering af jernbanetransporten inden for Europa. Den proces blev ganske vist allerede sat i gang med indførelsen af den første jernbanepakke, men den er langtfra fuldendt. Og det til trods for, at der i hvidbogen om transport netop lægges så stor vægt på jernbanetrafikken som værende fremtidens næsten vigtigste form for transport. Men hvis jernbanen virkelig skal spille en rolle ved løsningen af trafiktæthedsproblemet i Europa, er det af vital betydning, at ikke blot de internationale og de nationale godsmarkeder åbnes, men også markedet for grænseoverskridende personbefordring. Fornyelse og liberalisering af hele sektoren er en forudsætning, hvis vi virkelig ønsker, at jernbanetransporten overtager en del af den konstant stigende efterspørgsel efter transport.
Sektoren er i årevis blevet forsømt af de forskellige myndigheder, som var ansvarlige for jernbanerne, og ikke af de store internationale virksomheder, hr. Meijer. Desuden var og er sektoren stadig et bolværk af nationale interesser, hvis hovedsigte er at pleje egne interesser og ikke tage hensyn til grænseoverskridende interesser. Hvis vi sammenligner jernbanesektoren med aftalerne i Lissabon-erklæringen, som opfordrer os til at blive verdens mest konkurrencedygtige område inden 2010, kan det ikke undgås, at vi taber modet. Overalt forskellige netspændinger, forskellige sporbredder, mange forskellige signalsystemer, forskellige sprog og sikkerhedskrav, lokomotiver, som ikke er egnede til at operere på tværs af grænserne, og som er dobbelt så dyre, fordi de skal klare alle disse forskelle.
Desuden har sektoren godstransport med jernbane først opdaget begrebet fortjeneste for omkring et år siden. Det eneste, der betød noget, var omfanget. Nu skal der investeres for milliarder i hele Europa for at hæve standarden for infrastrukturen og det rullende materiel. Det kan kun ske, hvis kursen virkelig lægges om, og hvis jernbanesektoren foruden begrebet fortjeneste også opdager kunderne og begreberne præcision, fleksibilitet og service.
Interoperabilitet og harmonisering af sikkerhedsforskrifterne har indtil nu ofte været et temmelig møjsommeligt arbejde. Hvert jernbaneselskab holder fast ved sine egne sædvaner og systemer. Derfor er det vigtigt, at jernbaneagenturet giver et godt eksempel, spiller en pionerrolle og samtidig fører tilsyn. Jernbaneagenturets ekspertise og tydelige ansvar er derfor af stor betydning. En anden forudsætning for, at agenturet fungerer effektivt, er, at det skal være uafhængigt, og at det ledes af uafhængige eksperter, som er valgt på grund af deres kvalifikationer og ikke som repræsentanter for en bestemt organisation. For at vi ikke skal vende tilbage til de gamle nationale modsætninger skal disse eksperter fra branchen altså ikke fortolke deres tidligere arbejdsgiveres holdning. Det er derfor væsentligt, at agenturet fungerer fuldstændig uafhængigt og gennemsigtigt. Hvis historisk store virksomheder på ny kommer til at dominere, resulterer det i, at der kun er få nye, der får adgang til agenturet. Jernbaneagenturet skal også have beføjelser nok til at kunne udføre sine opgaver behørigt. Jeg har stillet et ændringsforslag herom, hvori der står, at agenturet bør skabe forudsætningerne for en ensartet udstedelse af sikkerhedscertifikater, uafhængigt af de nationale jernbaneselskaber, inden for hvilke de nationale sikkerhedsinstanser skal operere. Naturligvis skal lokomotivførere trænes på stedet, for at de kan køre på strækninger i tilstødende lande, men beføjelser vedrørende sikkerhedscertifikaterne skal være klare og tydelige for alle involverede.
Generelt er harmonisering af sikkerhedsregler i Europa meget vigtig for en velfungerende jernbanesektor. Bureaukratiske hindringer skal så vidt muligt fjernes. Jeg er også glad for det kompromis, som vi kunne indgå med Den Socialdemokratiske Gruppe, ELDR-Gruppen og GUE/NGL-Gruppen om artikel 3, som vedrører deltagelse af arbejdsgiverrepræsentanter fra sektoren i arbejdsgrupperne. På dette punkt mener jeg stadig, at det ikke er ønskeligt at lade arbejdstagere få medindflydelse, når det gælder rent tekniske anliggender. Hvis der imidlertid er direkte følger for arbejdstagernes arbejdsforhold, sundhed eller sikkerhed, vil deres stemme naturligvis blive hørt, og der vil blive lyttet til dem, således som det er formuleret i kompromiset.
Konkluderende håber jeg derfor, at jernbaneagenturet vil yde et positivt bidrag til harmoniseringen af sikkerhed og processen med interoperabilitet i Europa, således at det kan yde et vigtigt bidrag til forbedringen af jernbanetransporten i Europa.

Swoboda (PSE).
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, jeg vil gerne begynde med at gratulere ordførerne, som har ydet et fremragende stykke arbejde. Trods diverse meningsforskelle i detaljerne er vi nu i den situation, at vi - det antager jeg i det mindste - i dag i meget stor enighed vil vedtage betænkningerne, fordi det, som fru Peijs netop sagde, trods alt var muligt at indgå nogle vigtige kompromiser. Med denne pakke, som bygger på tidligere beslutninger, tager vi et vigtigt skridt hen imod at skabe et europæisk jernbanevæsen. De nationale begrænsninger og bekymringer, som stadig findes, håber jeg snart vil høre fortiden til.
Jeg personligt har behandlet Jarzembowski-betænkningen og Ainardi-betænkningen. Jarzembowski-betænkningen - hr. Jarzembowski er smuttet fra os igen, han er et rigtigt europæisk højhastighedstog, som altid er et andet sted, end han egentlig skulle være, men sådan er det nu engang - foreslår en vidtgående liberalisering. Det er naturligvis en vanskelig sag for os socialdemokrater, det vil jeg sige helt åbent.
I dag følger vi af forskellige grunde disse forslag med stort flertal. For det første er de en del af en samlet aftale, og vi har til gengæld også, særligt i Savary-betænkningen, fået en række bestemmelser, som sikrer arbejdstagernes rettigheder og muligheder. Jeg er ikke bange for det, fru Peijs, men vi må helt sikkert koncentrere os om arbejdstagernes arbejds- og sundhedsbetingelser i denne sektor. For det andet er der desværre en række lande, som fortsat er meget restriktive, hvad angår åbningen af markederne. Og således antager jeg, at der i forligsproceduren alligevel vil komme et konstruktivt og fornuftigt forslag ud af det i form af et kompromis. Og for det tredje mener jeg, at vi må lægge pres på de nationale jernbaneselskaber, de statslige såvel som de private. Mange af disse jernbaneselskaber har ikke forstået tidens tegn. De har kun indgået samarbejde i meget begrænset omfang og på visse områder, f.eks. højhastighedstog etc. Men jernbaneselskaberne har ikke indset, at transportvæsenet i dag naturligvis er nødt til at være mindst europæisk - som det jo for længst er sket på lastvognssiden - eller de har ikke taget konsekvenserne af det. Derfor er det også meget vigtigt med et vist liberaliseringspres i retning af åbning af markederne for de nationale jernbaneselskaber.
Hvad Ainardi-betænkningen angår, så er der ydet et rigtig godt stykke arbejde. Vi beklager, at der netop i denne betænkning er taget for lidt hensyn til visse aspekter af den sociale harmonisering. For der er naturligvis også bekymring hos arbejdstagerne for, at der vil ske en slags social dumping. Jeg tror, at vi skal tage arbejdstagerne med, netop når det gælder reformen af jernbanevæsenet. Også tjenestemændene og de ansatte i jernbanesektoren skal vide, at tiden for det nationale, begrænsede, kontrollerede jernbaneselskab er forbi, og at det nu drejer sig om at skabe et europæisk jernbanevæsen. Lad mig gentage, at jeg tror, at det væsentlige aspekt er, at der fra denne beslutning i dag forhåbentlig udgår et signal til jernbaneselskaberne om, at de også selv må sørge for at skabe et virkelig europæisk jernbanevæsen.
Caveri (ELDR).
Hr. formand, fru næstformand i Kommissionen, kære kolleger, først vil jeg også gerne lykønske ordførerne, og jeg vil ikke mindst lykønske dem med deres samarbejdsevne, for pakkens princip indebærer, at betænkningerne på en eller anden måde hænger sammen med hinanden. Jeg vil også gerne sige, at det udvalg, som jeg er formand for, som altid har udført et fint stykke arbejde i den forbindelse. Det er ikke tilfældigt, at Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme i løbet af 2002 udarbejdede 34 betænkninger om transportsektoren, hvoraf de syv netop drejede sig om moderniseringen af jernbanerne. Der er dog ingen tvivl om, at udvalget er bekymret over nogle af de forsinkelser, vi ser i Rådet, hvilket udvalget også har givet udtryk for mere eller mindre officielt. Personligt har jeg også skrevet et brev til det danske formandskab, og jeg vil gentage de samme ting over for den græske minister Verelis, som kommer på besøg i udvalget i næste uge for at overvære en høring.
Den første jernbanepakke er nært forbundet med den anden jernbanepakke, og præcis ligesom det er tilfældet med togvognene, er vi nødt til at køre videre med dem, for ellers risikerer vi, at der for alvor opstår en form for jernbanetrafikprop. Den anden jernbanepakke er vigtig, og jeg vil gerne sige, at vores indfaldsvinkel ikke er en ideologisk indfaldsvinkel til fordel for jernbanerne, sådan som man nogle gange bebrejder os. Jeg mener til gengæld, at netop godstransportens tilfælde er yderst sigende. Jernbanerne bliver nemlig brugt mindre og mindre på trods af al den gode vilje, der gives udtryk for. Det er efter min mening helt uacceptabelt, når man tænker på de specifikke sager, der ligger mig særligt på sinde, f.eks. passagen gennem Alperne.
Der eksisterer desværre ikke et egentligt europæisk jernbanesystem, men det er vi i færd med at skabe med disse direktiver. Det er en smule paradoksalt, at medlemsstaterne nu, hvor suveræniteten er forsvundet på alle punkter i EU, tilsyneladende stadig har en slags suverænitet på jernbaneområdet. Det er en suverænitet, som vi skal erstatte af en europæisk tankegang.

Vachetta (GUE/NGL).
Eftersom jeg stærkt støtter den offentlige tjeneste, mener jeg ikke, at den anden jernbanepakke er særlig god. De konkrete virkninger af den første jernbanepakke, som jeg allerede dengang stemte imod, er endnu ikke kendt, og den er ikke engang fuldt gennemført, før man allerede i dag foreslår os en ny pakke, som er mindst lige så dårlig som den foregående.
Jarzembowski-betænkningen sigter mod at fremme konkurrencen og forsøger at anvende standarderne for landevejstransport på jernbanetransporten med alt, hvad det medfører af katastrofale konsekvenser. Det er i øvrigt blevet sagt helt tydeligt: Hvis man åbner markedet for jernbanegodstransport, vil det føre til skarp konkurrence, hvilket kan medføre en reducering af antallet af arbejdspladser. Det er netop tankegangen i betænkningen - øget liberalisering for færre arbejdspladser. Hvad angår sikkerhedsbetænkningen, sigter den først og fremmest mod liberalisering, og sikkerheden heri er ikke andet end et påskud. I begrundelsen konstaterer man alt for ofte, at argumentet om sikkerhed tilsyneladende anvendes for at beskytte det indre marked og udelukke de nyankomne. Og ja, marked og sikkerhed er uforenelige størrelser.

Jeg stemmer for de to følgende betænkninger, selv om de midler, der er afsat til at sikre interoperabiliteten, er svage og utilstrækkelige, og selv om agenturet fortsat er fanget inden for de rammer, det er skabt under, nemlig liberaliseringen. Et eksempel på fuldstændig liberalisering på transportområdet er søtrafikken med dens gentagne miljøkatastrofer og menneskelige lidelseshistorier. Liberaliseringen i de sektorer, der i dag er regulerede, medfører overskud for nogle få og for alle andre ulykker og dårlige arbejdsforhold, lave lønninger, afskedigelser og en sænkning af serviceniveauet for forbrugerne. Ak, det vrimler allerede med eksempler, fra Sabena til Air Libs konkurs, for ikke at glemme de britiske jernbaner.
Dog er jeg for mit eget vedkommende afgjort for en offentlig europæisk tjeneste af høj kvalitet, et samarbejde mellem netværkene, en harmonisering af arbejdsforholdene, sikkerhedsstandarder, lønninger og sociale rettigheder og befolkningers og arbejderes kontrol med deres offentlige tjenester. Jeg er kort sagt imod jernbanepakke nr. to.
Bouwman (Verts/ALE).
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, allerførst vil jeg takke ordførerne. Der er brugt stærke ord, nemlig at det er sidste udkald for jernbanetransporten, for om nogen tid eksisterer den ikke længere. Hr. Jarzembowski talte også om en balance. Det er vi enige i. Vi tror også, at det er absolut nødvendigt at forny jernbanen, af miljømæssige, men også af andre grunde. Interoperabiliteten skal forandres, sikkerheden skal forbedres, jernbaneagenturet skal oprettes osv.
Men lad os vende tilbage til sagens kerne. Vi er faktisk stærkt uenige, hvad angår den pakke, som hr. Jarzembowski taler om. Der er i mellemtiden også gjort erfaringer med liberalisering i Europa, både i England og i Nederlandene. Jeg vil gerne kort omtale det nederlandske eksempel. I en artikel i avisen fra i morges står der, at hr. Zalm, den liberale spidskandidat under valget og forhenværende minister i Nederlandene, nu erklærer, at det var forkert at splitte NS (de nederlandske jernbaner) og ProRail. Med andre ord betragtes jernbanedirektivet 91/440/EF, den oprindelige opsplitning mellem infrastruktur og drift, som forkert. Den nederlandske trafikminister de Boer nåede for nylig også frem til denne konklusion og beder derfor om en undersøgelse af dette spørgsmål. Tilbage til udgangspunktet. Med andre ord synes vi, at liberalisering er en udmærket mulighed inden for godstransport.
Vi synes dog, at der skal foretages en undersøgelse af, hvad liberaliseringen inden for personbefordringen nu resulterer i, fordi den ikke forløber godt. Derfor beder vi meget udtrykkeligt om et evalueringsforslag, og vi håber, at De vil støtte ændringsforslaget. Det overstiger fuldstændigt min fatteevne, at socialdemokraterne i England, som jo har haft de samme elendige erfaringer med liberaliseringen og den yderligere privatisering af jernbanerne, stadig kan gå ind for hr. Jarzembowskis forslag.

Vermeer (ELDR).
Hr. formand, kære kolleger, jeg er som liberal meget tilfreds med jernbanepakken og de fire ordføreres betænkninger. Navnlig med den kendsgerning, at hr. Jarzembowski også har optaget personbefordringen i sin betænkning og lagt en plan for den. En yderligere liberalisering af Europas ældste mekaniserede infrastruktur, jernbanen, er en væsentlig impuls for en sektor, som hurtigt taber terræn på det europæiske godstransportmarked. Jeg kan ikke understrege ofte nok, at liberalisering er noget andet end uafhængighed eller ukontrolleret privatisering, således som det er forsøgt i England. Det er af væsentlig betydning, også for sektoren selv, at der kommer flere udbydere på de europæiske jernbaner. Kun da kan vi opnå et sundt jernbanemarked gennem virkelig konkurrence. Lad kombinationen NS-cargo og DB-cargo konkurrere direkte med SNCF. Det er der ikke noget galt i. Det skal alt sammen ske uden risiko, og derfor skal vi lovgivere påtage os vores ansvar.
Fru Ainardis betænkning har som udgangspunkt interoperabilitet, anerkendelse af hinanden, international anerkendelse af regler, signaler og sikkerhedsstandarder. Derfor er det også meget vigtigt, at der lægges vægt på det. Derfor er det europæiske jernbaneagentur, som foreslås i Savary-betænkningen, meget vigtigt.
Ud fra et organisatorisk synspunkt vil jeg gerne koordinere det europæiske jernbaneagentur med det europæiske agentur for sikkerhed til søs, således at alt dette fortsat er uafhængigt, gennemsigtigt, entydigt og logisk tilrettelagt for alle involverede parter. At regere er at forudse. For at opnå effektivitet kan vi måske kombinere alt i de europæiske sikkerhedsagenturer for forskellige transportformer i en fjern fremtid og på den måde afstemme sektoren fuldstændigt efter andre transportformer. Det gælder jo om, at jernbanetransporten har forbindelse med samfundet, med landevejene og med vandvejene for bedre at kunne transportere produkter og personer fra A til B.

Ortuondo Larrea (Verts/ALE).
Hr. formand, fru kommissær, vi er i dag i gang med førstebehandlingen af både udviklingsstrategien for og interoperabiliteten af det transeuropæiske jernbanesystem, herunder spørgsmålet om sikkerhed, samt oprettelsen af et europæisk agentur, der har ansvaret for overvågning, og som efter min mening også bør have ansvaret for kontrollen heraf.
Selv om jeg er tilhænger af liberaliseringen af jernbanetransport, er jeg ikke sikker på, at det vil være hensigtsmæssigt at liberalisere infrastrukturen, det vil sige jernbanelinjerne. Jeg mener, at det vil være bedre - som med motorvejene - kun at liberalisere driften af jernbanerne og lade jernbaneinfrastrukturer være i offentligt eje. Det vil efter min opfattelse være den bedste måde, hvorpå man kan sikre et bæredygtigt ansvar for tilstrækkelig vedligeholdelse af jernbanerne ud over de restriktioner, som følger med målsætninger om økonomisk og finansiel bæredygtighed i forbindelse med ethvert privat initiativ.
Under alle omstændigheder mener jeg, at det er nødvendigt med en indledende vurdering af virkningerne af liberaliseringen, både med hensyn til sikkerheden, de sociale og miljømæssige virkninger, konsekvenserne for kunder og brugere samt den offentlige tjeneste og udviklingen af intermodalitet og endelig konsekvenserne for de virksomheder, der er involveret i transportmarkedet.
Jeg vil gerne anmode Kommissionen om løbende at informere os om alle disse spørgsmål.

Schmitt (PPE-DE).
Hr. formand, mine damer og herrer, i denne debat får man nogle gange det indtryk, at vi først for nylig har dannet en europæisk union og behandler emner, som burde have været gennemført for længst.
Til det indre marked hører det nu engang også, at gods- og persontransporten bliver udformet på en sådan måde, at de er attraktive og bliver accepteret. Det, som de nationale jernbaneselskaber har præsteret i de seneste år, er overvejende karakteriseret ved, at de fortsat har forsøgt at afskærme deres markeder og i denne forbindelse tager med i købet, at tallene på godstransportområdet støt er faldet dramatisk. Den eneste chance for overhovedet at bringe godstransporten et stykke fremad igen består i for det første at sikre, at grænseoverskridende transporter på den ene side kan ekspederes bedre i fremtiden, og for det andet, at markedet bliver åbnet, og der bliver skabt en konkurrencesituation, så de, som har interesse i at tilbyde en attraktiv godstransport, får en chance - og det er for det meste ikke de nationale jernbaneselskaber, i hvert fald ikke hidtil.
Når jeg hører det argument, at liberaliseringen betyder nedlæggelse af arbejdspladser, så kan jeg kun sige én ting. Hvis den nuværende udvikling fortsætter, vil der overhovedet ikke være flere arbejdspladser inden for jernbanens godsområde, fordi jernbanerne bevidst forsømmer godstransporten, fordi den ikke er interessant for dem.
Jeg kan kun sige, at hvis man ønsker at tjene jernbanernes interesser, må man sikre, at jernbanesystemet er kompatibelt i hele Europa, man må indføre meget høje sikkerhedskrav og desuden sikre, at jernbanerne er kundevenlige, det vil sige, at de er pålidelige, at de kommer med interessante tilbud, og at de overholder deres køreplaner.
Jeg kan blot håbe, at kommissæren og vi sammen kan få det igennem i Rådet. Andre temaer - som eksempel vil jeg nævne single european sky, hvor vi ville opnå, at Europa fremover skulle fastsætte luftrumsblokkene, fordi det ikke er lykkedes for nationalstaterne gennem årtier - er hele tiden blevet blokeret af Rådet, fordi man mente, at man kunne løse alt bilateralt. Jeg kan kun sige, nationalstaterne burde have gjort det for længst. Nu gør vi det!
Savary (PSE).
Hr. formand, jeg vil bruge denne anden mulighed for at tale til Europa-Parlamentet til måske at udtrykke mig en smule mere præcist om forslaget fra vores kollega, hr. Jarzembowski. Det kan i sidste ende opsummeres i to meget store nyskabelser, nemlig den, der består i at nedlægge det transeuropæiske godsbanenetværk og planlægge en fuldstændig liberalisering af godsnetværkene både på internationalt, men også på nationalt, regionalt og lokalt niveau i 2006, og den, der består i at åbne markedet og liberalisere jernbanernes persontransport.
Hvad angår det første forslag, hører jeg til dem, der mener, at vi har behov for en stærk, politisk gestus over for jernbanerne, og selv om det ikke kan anbefales at ændre datoerne permanent, ville jeg personligt følge min kollega, hr. Jarzembowskis forslag om godstransporten, så bekymrende som situationen er i dag.
Derimod ville jeg være langt mere tilbageholdende, hvad angår den internationale persontransport. Jeg mener ikke, at det er en absolut jernbaneprioritet til forskel fra godstransporten. Jeg, der i øvrigt jævnligt tager toget, oplever ikke nogen særlige vanskeligheder ved at krydse grænserne. Til gengæld ved jeg, at der i sektoren står betydelige kommercielle interesser på spil, og jeg hører ikke til dem, der her begrænser sig til at skabe et jernbanemarked, jeg hører til dem, der ønsker, at vi arbejder hen imod en europæisk transportpolitik, hvilket ikke er helt det samme.
For at slutte af står det, hvad angår hele dagens forhandling, klart, at hvad enten der åbnes for netværkene eller ej, kan man ikke reducere udbygningen af Europas jernbaner til liberalisering, konkurrence eller åbning af jernbanenettene. I så fald vil vi se nogle markedsandele på jernbaneområdet erstatte hinanden inden for det samme afgrænsede område, uden at jernbanerne vil være i stand til at erstatte bilen. 
Der skal derfor iværksættes andre aspekter af transportpolitikken. Der er prisfastsættelsen og især reduceringen af det sociale skel og skatteforskellene mellem de forskellige transportmåder og især mellem landevejs- og jernbanetransporten, som jeg mener burde have prioritet, hvis man ønsker, at åbningen skal være en gevinst for landevejstrafikken. Vi skal skabe en investeringspolitik, ikke blot et jernbanemarked. Personligt ønsker jeg ud fra dette synspunkt, at denne forhandling sender et stærkt signal fra Europa-Parlamentet til Rådet. I flere måneder har politikken om finansiering af de transeuropæiske netværk været blokeret i Rådet. Det har fastholdt en regressiv indgangsvinkel til sagen og ønsker ikke at tale om skattesystemer, brændstofafgifter eller store europæiske lån. Jeg mener, at vores bestræbelser på at åbne markedet uden en overordnet, ambitiøs politik for jernbanernes infrastruktur ikke vil sætte en stopper for landevejstransportens dominans, men blot vil føre til kamp mellem de forskellige jernbaneselskaber. 
Det var, kære kolleger, det budskab, jeg gerne ville sende fra Europa-Parlamentet til Rådet.
Korakas (GUE/NGL).
Hr. formand, alle betænkningerne om Fællesskabets jernbaner er affødt af den nylige privatiseringsbølge for at sikre, at der ikke er én eneste offentlig sektor, der slipper uden om privatisering på bekostning af kvalitet, offentlig sikkerhed og omkostninger i forbindelse med tjenesterne.
Regnskabsfiduser og grundløse argumenter anvendes for at overbevise os om, at vi som med vejtransporten, der ikke bidrager til infrastrukturomkostningerne til vejnettet, men er åben for den private sektor, skal lade den private sektor ødelægge jernbaneinfrastrukturen og tjenesterne, som de ikke har gjort noget for at skabe, og som var og er betalt af skatteyderne, i den fri konkurrences navn. Midt i en alvorlig recession inden for økonomi, energi, vej-, luft- og søtransport samt inden for miljøsektoren har man øjnet chancen for at opnå energibesparelser og mindre omkostninger inden for jernbanerne - og dermed gøre en god forretning - og forsøger nu at penetrere området "som en ligeværdig partner", selv om der ikke er noget "ligeværdigt" over dette i relation til de nationaliserede jernbanevirksomheder.
I Kommissionens forslag - og desværre også i betænkningerne - tages der med andre ord ikke hensyn til kvaliteten, udgifterne til transport eller brugernes sikkerhed, som alle er fejet af bordet med filosofien om ubegrænset konkurrence og rentabilitet og ved at give mulighed for private investorers udnyttelse af den rentable jernbanetransportsektor og lade den offentlige sektor stå tilbage med ansvaret for de enorme udgifter til infrastrukturudbygning og vedligeholdelse og den urentable del af jernbanetransporten.
Som De nok har regnet ud, kan vi under ingen omstændigheder støtte forslagene om en moderat, bevidst liberalisering af jernbanerne, da det vil bane vejen for fuld liberalisering med alle de negative konsekvenser, som det vil have for de rejsende.

Cauquil (GUE/NGL).
Hr. formand, processen med at åbne det europæiske jernbanenet for konkurrence, som Jarzembowski-betænkningen hylder, er et reaktionært skridt, som er stærkt skadeligt såvel for forbrugernes interesser som for jernbanearbejdernes. At stemme for betænkningen er at opføre sig som vulgære lobbyister for private interesser, interesser, der vil sønderlemme de offentlige jernbanetjenester. Alle ved, at private virksomheder, som udelukkende er interesseret i overskud, sparer på investeringerne eller arbejdskraften. Alle ved, at privatiseringen af de britiske jernbaner har skabt katastrofer. Vi nægter at svigte samfundets interesser, for at nogle få private koncerner kan tjene penge bag ryggen på forbrugerne og måske endda sætte disses liv på spil samtidig.
Jernbanetransporten skal være en samlet offentlig tjeneste for hele kontinentet, og vi forkaster betænkningen samt ethvert forslag, der går i retning af privatisering.
Ebner (PPE-DE).
Hr. formand, egentlig ville jeg sige noget helt andet, men de sidste to taleres indlæg får mig alligevel lidt på afveje for at tage en anden tanke op.
Vi har hørt ting, som egentlig hører fortiden til - en fortid, som heldigvis er forbi - hvor det kun drejede sig om intervention og klassekamp, hvor man forsøgte at opbygge konfrontationer. Jeg tror, det var en helt forkert vej. Historien har afsagt sin dom over disse fremgangsmåder, og den, som kommer for sent, bliver straffet af livet, har en meget berømt mand sagt, som havde sine rødder i dette system, og som til sidst bragte det til fald, fordi han kendte det så godt, nemlig præsident Gorbatjov.
Vi vil have bedre miljøbeskyttelse, en stærkere flytning af varetransporten fra landevejen til skinnerne, bedre balance og dermed bedre beskyttelse af forbrugerne. Bedre beskyttelse af forbrugerne. Jeg vil nævne et eksempel for Dem, som skete for to dage siden i min hjemegn, ved det grænseoverskridende Brennerpas, hvor transporter af farligt gods, som i dag må føres på vejen, fordi jernbanen ikke kan løse opgaven, brød i brand med en meget betænkelig udvikling for miljøet og for menneskene. Vi var på randen af en miljøkatastrofe. Vores intention er, at vi vil gøre transporten mere sikker, og her takker jeg ganske særligt hr. Jarzembowski, som har arbejdet for disse initiativer i årevis. Vi håber, at vi med disse betænkninger - og særligt hans - tager et stort skridt i den rigtige retning.
Min tak gælder også fru næstformand Palacio, som har en særlig forståelse for denne sag, og som arbejder for en bedre balance. Vi håber, at vi kan gå videre ad denne positive vej.
Miranda (GUE/NGL).
Hr. formand, vi støtter naturligvis alle foranstaltninger, der sigter på at styrke jernbanetransportens rolle og ændre den nuværende favorisering af vejene. Derfor støtter vi særlig betænkningerne af Sylviane Ainardi og Gilles Savary. Hvis vi gerne vil have et konkurrencedygtigt europæisk jernbanesystem, må de tekniske standarder harmoniseres, og flaskehalsene i det internationale net fjernes, ligesom der må skabes et højt sikkerhedsniveau.
Den ønskede interoperationalitet kan imidlertid ikke opnås gennem en liberalisering af jernbanerne. Hvor man har gennemført en sådan, har de private operatører især ikke reageret på de store investeringer, der skal til. Heller ikke Kommissionen fortæller os, hvor den nødvendige finansiering skal findes til at nå dette mål, og det vil ikke gavne noget at øge trafikmængden gennem konkurrence mellem flere operatører, hvis alle togene skal køre på de samme skinner, for det vil kun føre til større desorganisering og overbelastning.
Vi er derudover modstandere af den totale liberalisering af fragt- og passagerområdet inden 2008. Vi er imod denne maksimalistiske holdning, ligesom vi er imod Kommissionens forslag om at fremskynde åbningen af det internationale godstransportmarked, og vi kan heller ikke acceptere, at staterne forhindres i at fastsætte et højere sikkerhedsniveau end Unionens blot for ikke at skabe vanskeligheder for åbningen af dette marked. Vi har et ansvar over for den europæiske befolkning. Lad os have mod til at kæmpe for en offentlig jernbanepolitik med kvalitet og sikkerhed, der faktisk fremmer brugen af jernbanerne.

De Palacio
. (ES) Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil først og fremmest endnu en gang lykønske de fire ordførere med deres fremragende arbejde og sige, at ændringsforslagene generelt støtter - som jeg sagde i starten af min første tale - Kommissionens forslag. I nogle tilfælde indeholder forslagene mulighed for en endog mere vidtrækkende og hurtigere reform af jernbanesektoren. Derfor kan Kommissionen acceptere hovedparten af forslagene, enten i deres nuværende form eller principielt. Jeg mener, at forslagene vil forbedre Kommissionens oprindelige tekst. Forslagene er detaljerede, indeholder forbedringer og klarlægger specifikke punkter.
Jeg vil give Generalsekretariatet en komplet liste med Kommissionens holdning til hvert ændringsforslag, men jeg vil ikke desto mindre komme med et par kommentarer til vores drøftelser og en generel vurdering af ændringsforslagene.
For det første, mine damer og herrer, er jeg overrasket over, at enkelte stadig rejser spørgsmålet om, hvorvidt jernbanerne skal liberaliseres. Mine damer og herrer, for de personer, der elsker jernbanerne så højt, at de ikke ønsker, at der skal gøres noget, kan jeg kun sige, at vi igennem årene har været vidne til, at jernbanerne langsomt er ved at forsvinde. Hvis vi ikke gør noget - og jeg henvender mig især til dem, der er bange for, at liberaliseringen vil koste arbejdspladser - vil der slet ikke være nogen arbejdspladser, på nær de arbejdspladser, der vil være at finde på jernbanemuseerne rundt om i de forskellige EU-medlemsstater. Det må vi se i øjnene.
Vi taler ikke om at privatisere jernbanenettet. Det er en mulighed, der kan vælges af nogle lande, men jeg vil gerne understrege over for det ærede medlem, at vi i forbindelse med det eneste eksempel på vedtagelse af det faste net, den faste infrastruktur, for nylig har godkendt en række meget betydningsfulde statsforanstaltninger for at renationalisere det pågældende jernbanenet. Kommissionen går ikke ind for tiltag af denne type. Vi foreslår noget helt andet. Nettet er et naturligt monopol, og derfor vil eksistensen af ikke-offentligt ejerskab medføre mange vanskeligheder, og der bør være bred offentlig kontrol med dette naturlige monopol. Vi mener, at et naturligt monopol, som f.eks. et europæisk net, først og fremmest skal være europæisk. Det skal ikke være et nationalt koncept, men et europæisk koncept, der kræver fælles regler for teknologi, administration og sikkerhed.
For det andet argumenterer vi for, at der skal være konkurrence mellem de forskellige forvaltere. Mine damer og herrer, nogle af Dem frygter, at der vil være konkurrence mellem den franske forvalter - eller de franske forvaltere, Frankrig skal træffe beslutning herom - og den tyske eller britiske forvalter eller andre europæiske forvaltere. Det eneste alternativ til denne konkurrencesituation er oprettelsen af en enkelt europæisk forvalter, der forvalter hele det europæiske jernbanenet. Mener de ærede medlemmer virkelig, at dette kan lade sig gøre? At det vil gøre jernbanerne mere funktionsdygtige, konkurrencedygtige og mere dynamiske samt reetablere de relevante markedskvoter og sektioner for transport?
Jeg mener ærlig talt ikke, at det er vejen frem. Vejen frem er den, som vi foreslår, en udvikling af jernbanerne på europæisk plan - jeg vil senere komme ind på finansieringen. En udvikling af jernbanerne, der giver de forskellige forvaltere i EU-medlemsstaterne mulighed for at konkurrere inden for dette net. Og i tilfælde af nye forvaltere - hvis lovgivningen i de forskellige lande giver mulighed for det - at de opfylder tilstrækkelige krav til at forvalte dette jernbanenet, og at de konkurrerer.
Vi taler om at indføre rationalitet i jernbanesektoren og skabe en europæisk jernbanesektor, der kan leve op til kravene i det 21. århundrede.
Jeg kan forstå, at hr. Caveri, formand for Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme, har udtalt, at Generaldirektoratet for Transport har fået dem til at yde et stort arbejde i forbindelse med jernbanerne. Som transportkommissær vil jeg gerne takke formanden og hele udvalget endnu en gang for deres forståelse, støtte og samarbejde under hele vores arbejde.
Hr. formand, jeg vil kort kommentere ændringsforslagene.
Med hensyn til hr. Jarzembowskis betænkning vil jeg i forbindelse med åbningen af markedet fremhæve hans støtte til Kommissionens forslag vedrørende åbning af markedet for jernbanegodstransport. Ændringsforslaget omhandler koordination i tiden efter ikrafttrædelsen af direktiv 2001/12/EF i forbindelse med første trin af åbningen af markedet for konkurrence for jernbanegodstransporten, der skal være inkorporeret i medlemsstaternes lovgivning fra og med den 15. marts 2003, så vi har et startskud for hele EU i forbindelse med de supplerende trin, som vi har foreslået, og specifikt samlingen af alle medlemsstaternes net i et europæisk net. Alle ændringsforslagene kan i denne forbindelse accepteres af Kommissionen.
Mine damer og herrer, hr. Jarzembowski, med hensyn til de ændringsforslag, der har til formål at udvide åbningen for konkurrencen til at omfatte passagersektoren mener Kommissionen, at åbningen, som kræver tiltag i forskellige trin, også kræver et mere målrettet og strengere retsgrundlag. Denne åbning bør derfor ikke blot ses i forhold til kontrakter undertegnet af offentlige myndigheder - som allerede reguleres af de foreslåede forordninger om forsyningspligtydelser, og som stadig afventer Rådets afgørelse efter Parlamentets udtalelse for nogen tid siden - men også i forhold til retten til adgang og beskyttelse af passagerers rettigheder.
Hr. Jarzembowski, vi kan ikke acceptere disse ændringsforslag, da vi senere i år vil præsentere et forslag, der specifikt omhandler passagerer i forbindelse med problemet med åbning af markedet for passagersektoren. Jeg vil gerne takke hr. Jarzembowski for hans støtte til de forslag, som Kommissionen præsenterer snarest.
Med hensyn til hr. Sterckx' betænkning om jernbanesikkerhed kan vi acceptere hovedparten af ændringsforslagene, enten i deres nuværende form eller principielt, med enkelte tekstændringer. Jeg henviser især til de ændringsforslag, der har til formål at styrke kravet om gennemsigtighed med hensyn til sikkerhed og opnå en hurtigere og mere intensiv konvergens for de strengest mulige sikkerhedsregler. Jeg mener, at det er det væsentligste punkt. Vi kan dog hverken acceptere ændringsforslag 18 eller 48, da bestemmelserne heri vil bremse en klar fordeling af ansvaret. Vi har også svært ved at acceptere ændringsforslag 34, da vi mener, at det ville reducere det europæiske anvendelsesområde for sikkerhedscertifikater.
På den anden side må jeg sige, at vi lægger stor vægt på undersøgelsesorganernes uafhængighed i tilfælde af ulykker, og vi kan derfor ikke acceptere begrænsninger af denne uafhængighed. Af denne grund kan vi ikke acceptere ændringsforslag 56.
Jeg deler fru Ainardis holdning til investeringsproblemet, da alt dette vil kræve betydelige investeringer for EU-medlemsstaterne. Alle medlemsstaterne har en interesse i at fremme moderniseringen af jernbanerne, men der er også en meget åbenbar europæisk interesse i at fremme moderniseringen af det transeuropæiske jernbanesystem. Det er noget, som vi må huske, hvis vi virkelig ønsker at opfylde målsætningerne og ambitionerne fra Det Europæiske Råd i Lissabon. Jeg vil derfor komme med en appel i forbindelse med de finansielle overslag efter Berlin om, at budgetterne til jernbaneinfrastrukturerne øges for at skabe det transeuropæiske jernbanenet, hvortil der kræve en særlig indsats.
Vi kan acceptere forslaget om den orange boks, der vil blive styrket med ERTMS. Her kan vi også acceptere hovedparten af ændringsforslagene, men ikke alle, da nogle af dem ikke følger principperne.
Med hensyn til betænkningen fra hr. Savary, der, som alle medlemmerne og undertegnede, holder af jernbanerne, er det vigtigste punkt og det, der slutter ringen, agenturet. Jeg vil gerne takke hr. Savary for de forbedringer, som han har bidraget med gennem sine forslag. Adskillige ændringsforslag omhandler den måde, hvorpå agenturet skal samarbejde med de involverede lande, det vil sige virksomheder, forvaltere, producenter af materiel, infrastrukturforvaltere samt brugere og ansatte i jernbanesektoren. Vi støtter alle disse ændringsforslag, især ændringsforslag 14, som efter vores opfattelse er meget positivt.
Vi støtter naturligvis også forskellige ændringsforslag vedrørende den institutionelle organisation af agenturet, som f.eks. omhandler den nye finansforordning, der ikke eksisterede i det oprindelige forslag. Der er dog andre problematiske ændringsforslag, f.eks. de ændringsforslag, der har til formål at overdrage al beslutningsmyndighed til agenturet, da vi mener, at agenturet kun skal have bemyndigelse til at komme med tekniske forslag.
Andre ændringsforslag er overflødige på grund af gældende bestemmelser eller forslag, der er planlagt til gennemførelse i 2003, og vi kan derfor ikke acceptere dem.

Hr. formand, jeg vil gerne slutte af med endnu en gang at takke de fire ordførere og Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme for det store arbejde, og jeg vil også gerne takke Parlamentet for støtten.
Efter mine samtaler med det græske formandskab er jeg sikker på, at vi under formandskabets mandat og muligvis også under Rådets møde i marts vil have en fælles holdning fra Rådet, og jeg håber, at vi - hvis ikke ved førstebehandlingen, så ved andenbehandlingen - kan indgå en aftale om denne meget vigtige pakke.

Formanden.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 12.00.
Skriftlig erklæring (artikel 120)
Torres Marques (PSE)
Den europæiske økonomis kapacitet og produktivitet afhænger stadig mere af effektiv og interoperationel transport, der hurtigt kan bringe gods og personer rundt inden for det europæiske område og videre til transport ud i verden. Det er imidlertid ikke lykkedes at gøre virkelige fremskridt med hensyn til jernbanetransporten. Beslutningerne har været af overvejende mellemstatslig karakter, hvor de enkelte lande har søgt at beskytte egne interesser og derved har forhindret etablering af et europæisk jernbanemarked.
Det er en uholdbar situation, fordi vejtransporten er ved at nå et mætningspunkt, med alvorlige økonomiske og miljømæssige følger, en udfordring, der kræver politisk vilje og de nødvendige finansielle midler, hvis den skal imødegås. Også transportproblemerne i de i periferien beliggende lande som Portugal må integreres i de europæiske løsninger, så EU kommer til at fungere som en helhed og bliver økonomisk effektiv. Rådet må derfor, ligesom Europa-Parlamentet, vise politisk vilje og finde de nødvendige finansielle midler til at skabe et europæisk jernbanemarked.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0388/2002) af Markov for Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om harmonisering af visse sociale bestemmelser inden for vejtransport (KOM(2001) 573 - C5-0485/2001 - 2001/0241(COD))

De Palacio
. (ES) Hr. formand, jeg vil først og fremmest som transportkommissær udtrykke min glæde over at kunne præsentere dette forslag på det sociale område af vejtransportsektoren, der er en del af Kommissionens politik til opnåelse af større færdselssikkerhed og bedre kvalitet for vejtransport. Der er sociale konsekvenser i forbindelse med sikkerhed inden for vejtransportsektoren, og dem skal vi tage stilling til.
Forslaget omfatter foranstaltninger til fremme af effektiv og ensartet fortolkning og anvendelse af gældende regler som angivet i hvidbogen, der vil harmonisere konkurrenceforholdene i vejtransportsektoren yderligere.
Dette forslag har til formål at ophæve og erstatte forordningen af 1985. Formålet er at forenkle, klarlægge og opdatere en lovgivning, der blev vedtaget for 17 år siden. I disse ændringer opfordres der til effektiv anvendelse af reglerne og især indførelsen af digitale speedometre.
For at forenkle reglerne skal vi reducere graden af fleksibilitet i den gældende forordning. De komplicerede regler for kompensation for kortere hviletider er udeladt, og den daglige hviletid er forlænget med en time til 12 timer.
For at opdatere reglerne er undtagelserne reduceret til et minimum og begrænset til små og lette køretøjer, som anvendes til korte afstande, og som yder en offentlig tjeneste.
En af de vigtigste faktorer, der har givet inspiration til denne revidering, er stigningen i de seneste 17 år i antallet af tjenester fra private virksomheder.
For at opnå denne mere effektive anvendelse af reglerne ønsker Kommissionen at indføre visse nye aspekter, herunder en stramning af reglerne om virksomhedernes ansvar og udtrykkelige bestemmelser til afhjælpning af medlemsstaternes mulighed for at drage de førere til ansvar, der overtræder EU-reglerne i en anden medlemsstat.
Endvidere indføres en udtrykkelig bestemmelse om, at alle medlemsstater skal være enige om at beslaglægge køretøjer som straf for manglende overholdelse af loven. Blokering af køretøjer er en meget effektiv måde, hvorpå man kan straffe både transportvirksomheder og transportbureauer, der lægger øget pres på førere og kræver urimelige og endog ulovlige køretimer af førerne.
Endelig foreslår Kommissionen for at fremme klarlæggelse af reglerne, frugtbar udveksling af erfaring og praksis i forbindelse med opfyldelse af forordningen og aktiv deltagelse af alle medlemsstater i håndhævelsen heraf, at man opretter et rådgivende udvalg af nationale eksperter fra alle EU-medlemsstater. Udvalget skal samarbejde med det eksisterende udvalg på europæisk plan vedrørende dialogen med sektoren.
Hr. formand, mine damer og herrer, for at opsummere, dette er vores forslag, en grundlæggende intention om at forbedre overholdelsen af gældende regler, klarlægge indholdet, øge ansvarligheden og dermed forbedre vejsikkerheden.

Markov (GUE/NGL)
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, udgangssituationen for Parlamentets behandling af betænkningen var vanskelig, fordi Kommissionen havde udarbejdet sit forslag til den foreliggende forordning uden at afvente resultatet af forligsudvalgets arbejde med arbejdstidsdirektivet eller Rådets beslutning om digitale fartskrivere. Begge disse dokumenter har naturligvis, som fru Palacio sagde, tæt indholdmæssig forbindelse med den foreliggende betænkning.
Jeg vil gerne takke hr. Andersson, som har forfattet udtalelsen i Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender. Forud havde vi nogle diskussioner med hinanden. Oprindeligt var der planlagt en udvidet Hughes-procedure, som man imidlertid gik bort fra efter nogle måneder, hvorefter kompetencen blev overdraget til Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme.
Min tak gælder også medarbejderne i Kommissionen, hr. Darmis fra udvalgsforvaltningen, mange europæiske og nationale institutioner, som er berørt af denne forordning, og som har deltaget livligt i debatten, samt skyggeordførerne fra de andre grupper. Jeg tror, at det gennem dette samarbejde er lykkedes at vedtage nogle vigtige kompromisforslag sammen i udvalget.
Den foreliggende forordning skal tage højde for tre synspunkter og få dem til at spille sammen. For det første forbedring af trafiksikkerheden, for det andet den sociale beskyttelse af arbejdstagerne og for det tredje fair konkurrencebetingelser på EU's veje. Jeg tror, det er lykkedes at finde et kompromis mellem grupperne og integrere disse tre præmisser, selv om nogle medlemmer har stillet forslag om at forkaste forordningen. Jeg beder Dem om ikke at efterkomme dette ønske og i stedet lade det foreliggende forslag gå igennem.
Hvilke er så de vigtigste præmisser, som flertallet i udvalget hidtil har kunnet nå til enighed om? For det første at forordningen gælder for alle chauffører af køretøjer inden for gods- og persontrafik, altså uanset om man er ansat eller selvstændig. For det andet at forordningen også gælder for køretøjer fra tredjelande, når de befinder sig på EU's territorium. For det tredje at Kommissionen bliver pålagt at tage denne forordning med i forhandlingerne med de kontraherende parter i AETR. For det fjerde at Kommissionens nye koncept om den fleksible uge ikke blev bekræftet, det skal fortsat være kalenderugen, der skal lægges til grund, da dette er nemmere at praktisere og kontrollere. For det femte at begrebet køretid er blevet defineret af udvalget for at opnå større retssikkerhed. For det sjette - det er et meget vigtigt punkt, og jeg håber, at det bliver stående - at alle kurer- og eksprestjenester, som har bidraget til en stærk stigning i ulykkerne i trafikken, medtages i forordningen. For det syvende at den daglige hviletid forhøjes fra de foreslåede 11 til 12 timer, dog med mulighed for fleksibilisering i form af begrænset opdeling i to tidsafsnit, i ni plus tre timer. For det ottende at medlemsstaterne forpligtes til at fastsætte et fælles sanktionsspektrum ved overtrædelse af direktivet for at opnå en harmonisering af sanktionerne. For det niende at antallet af planlagte kontroller for at sikre overholdelse af forordningen blev fordoblet. For det tiende at vognmændene er blevet forpligtet til at træffe passende foranstaltninger for at få kendskab til den samlede arbejdstid, også når chaufførerne er beskæftiget hos flere arbejdsgivere. For det elvte at medlemsstaterne skal tage de nødvendige initiativer til at sikre, at relationerne mellem afsendere, speditører, hovedordregivere og underleverandører er reguleret gennem vedtagelse af obligatoriske kontrakter, som giver mulighed for at kontrollere, at denne forordning bliver overholdt. For det tolvte at nogle af de ret talrige eksisterende dispensationsordninger kunne stryges og nogle nødvendige nye kunne indføres, f.eks. for køretøjer med oldtimerstatus og køretøjer til humanitære tjenester.
Trods dette betragtelige antal positive ændringer - og jeg har kun nævnt et udvalg af dem - er der også passager, som endnu ikke stiller mig og størstedelen af mine kolleger tilfreds. Derfor er der også stillet nogle ændringsforslag i plenarforsamlingen, som jeg hermed opfordrer Dem til at stemme for.
Det drejer sig især om den alt for høje køretid på 56 timer pr. uge, dog med en begrænsning på ikke over 90 timer på to uger. Vi foreslår en maksimal ugentlig køretid på 45 timer, hvilket stadig ligger væsentligt over den ugentlige arbejdstid i næsten alle andre brancher.
For det andet ønsker jeg, ligesom mange af mine kolleger, en yderligere nedbringelse af dispensationsmulighederne fra denne forordning. Jeg ved, at den foreliggende forordning ikke opfylder alle ønsker hos alle involverede, men jeg er overbevist om, at trafiksikkerheden vil blive forøget med den nye ordning, at de sociale betingelser for de berørte vil blive forbedret, og at virksomhederne kan løse deres opgave med at udføre transporttjenesteydelser af god kvalitet.

Andersson (PSE)
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, jeg vil begynde med at takke ordføreren, hr. Markov, for et godt samarbejde under udarbejdelsen af betænkningen. Det handler i virkeligheden om tre ting, nemlig helbred og sikkerhed i arbejdsmiljøet, trafiksikkerhed og lige konkurrencevilkår. Fra Socialudvalgets side har vi mest opholdt os ved helbred og sikkerhed, men spørgsmålene hænger sammen. Et godt helbred og sikkerhed for chaufførerne, så de f.eks. er udhvilede bag rattet, øger trafiksikkerheden. På samme vis gælder det, at minimumsregler for hele det indre marked garanterer, at konkurrencen ikke forvrides.
Det er ret bemærkelsesværdigt, at der er forslag om at forkaste betænkningen. Der er stor enighed mellem Rådet, Kommissionen og, håber jeg, også flertallet i Europa-Parlamentet om, at denne 18 år gamle forordning nu skal ændres, bl.a. som følge af, at man nu anvender digitale fartskrivere. En af årsagerne og det store problem er faktisk den manglende overholdelse af den eksisterende forordning. Jeg kan selv konstatere, at forordningen ikke overholdes i mit eget land. Jeg vil derfor især fremhæve et forslag, som er meget vigtigt i den nye forordning, nemlig at medlemsstaternes kontrolmyndigheder kan retsforfølge overtrædelser af hviletiden, selv om regelbruddet er sket på et andet medlemslands territorium.
Der er en række aspekter, som vi socialdemokrater både i Socialudvalget og i Transportudvalget gerne ville styrke i den eksisterende betænkning. Det gælder f.eks. den minimale daglige hviletid og den maksimale køretid. Derfor har vi stillet ændringsforslag 105 og 106.
Vi synes endvidere, at det, hvad angår arbejdsmiljøet, skal være et minimumskrav, at en fører ikke skal tvinges til at tilbringe sin lange, ugentlige hvileperiode i sin køje. Derfor har vi stillet ændringsforslag 107. Dette ændringsforslag er desværre fejloversat i den svenske version, hvorfor det er den engelske version, der er gældende.
Ændringsforslag 110 handler om, at førerne ikke skal have betaling for en forudbestemt strækning. Akkordbetaling på dette område er direkte forkasteligt. Og endelig sigter ændringsforslag 113 til at inddrage arbejdsmarkedets parter på europæisk niveau i en regelmæssig evaluering af den nye forordning.
Grosch (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, jeg vil først takke ordføreren for hans arbejde, men også kollegerne for de talrige koordinationsmøder. Med 300 ændringsforslag har det ikke været noget let arbejde.
Det centrale spørgsmål i denne forbindelse var spørgsmålet om nødvendigheden af et nyt direktiv. Her lagde man vægt på forskellige ting, og kollegerne fra PPE-DE-Gruppen vil også tage ordet i denne forbindelse i dag. PPE-DE-Gruppen går dog principielt ind for en ændring.
Målet var en syntese mellem trafiksikkerheden på den ene side og på den anden side en fleksibilitet i dette erhverv, hvor der allerede i dag tværs igennem Europa søges mange medarbejdere, for det første måske fordi betingelserne er ugunstige, men for det andet også fordi efterspørgslen er meget stor. Det var en udfordring for os.
Enstemmighed - det vil jeg gerne understrege her - var der på mindst to punkter, for det første hvad kontrollerne angår. Alle kollegerne mener, at vi her kan vedtage nok så gode direktiver, men hvis der ikke finder en effektiv kontrol sted i medlemsstaterne, nytter det ikke noget. Under en procent, som det er tilfældet i visse lande, er ikke nok. To procent, som er blevet nævnt som mindsteværdi her, burde allerede overholdes. Desuden bør Parlamentet med jævne mellemrum have forelagt en rapport om udførelsen, så vi og også medlemsstaterne kan reagere hurtigt. Det må ikke være sådan, som en fransk talemåde siger, nemlig Celui qui triche gagne le plus d'argent, altså at den, som ikke overholder disse direktiver, tjener flest penge. Det er netop det, vi vil forhindre, unfair konkurrence på bl.a. sikkerhedens bekostning.
For det andet var der enstemmighed, hvad anvendelsesområderne angår, nemlig at vi skal tage tredjelandene med, vi vil altså skabe et europæisk trafikområde, og alle, som benytter dette område, skal overholde samme regler. Vi ved, at virksomheder af forskellige grunde flytter til tredjelande, ikke kun af økonomiske grunde, men også af andre. Derfor er det vigtigt for os, at vi med tiden skaber dette europæiske transportområde.
Fleksibilitet ville vi indbygge. Der blev drøftet dispensationer. Jeg vil naturligvis ikke nævne dem alle. Men vi lægger fortsat vægt på, at nærtrafik og taxachauffører bliver undtaget, at vi naturligvis også støtter dispensationer inden for visse områder, såsom landmænd, der udfører sæsonbetinget arbejde, og vejhjælp. Begrebet sikkerhed må ikke føre til, at vi med direktivet begrænser mennesker, som i og for sig har ansvaret for sikkerheden.
Et spørgsmål, som stadig står åbent hos os, er kurertjenesterne. Nogle mener, de skal med, andre mener, at de mange ulykker ikke er et spørgsmål om hvile- og køretider, men om hastighed. Vi har også indført fleksibilitet i forbindelse med pauserne. Vi har ikke kun villet have weekender på mellem 24 og 45 timer, men også 36. Vi vil også tage højde for de lande, som ikke ligger i Centraleuropa, for i morgen, med udvidelsen, må vi tage hensyn til, at centrum flytter sig, og at det ikke kun vil være et spørgsmål om hvile- og køretider, om man er effektiv i transportforretningen eller ej.
De 12 timers nattero sætter vi heller ikke spørgsmålstegn ved, med den forbundne fleksibilitet på ni plus tre timer. Det vedrører også pauserne om dagen og de korte afbrydelser. Her ønskede vi en vis fleksibilitet, som på den ene side tager højde for den enkelte chaufførs arbejdsrytme, men på den anden side også for de behov, som dette erhverv fører med sig.
Sikkerhed var det andet, som skulle bringes til syntese. Hvilepauser, dagshvile, weekendpauser er sikkerhedsspørgsmål, og overtrætte chauffører, som bliver involveret i ulykker, er ikke noget ukendt fænomen. Men man skal heller ikke overdrive dette aspekt. I henhold til visse statistikker er risikoen meget høj. Alt i alt går man ud fra realistiske statistikker, det vil sige, at det vedrører ca. 15 % af de alvorlige ulykker på vejene. Det her drejer sig ikke om endnu en gang at fordømme vejene på alle områder. Jeg tror, Kommissionens og Parlamentets fremstød vil forbedre sikkerheden.
Hvad overtrædelser angår, så er køreforbud også i vores øjne den bedste metode. Det er ikke i strid med lovgivningen i de forskellige lande, og det kræver kun, at vognen tages ud af drift, indtil fejlen er rettet. Kort sagt vil jeg mene, at vi med dette direktiv kan gribe økonomisk positivt ind i dette område med strengere regler og nye påbud.
Det ændrer imidlertid ikke ved, at landevejstransport også fremover vil være et af de vigtigste elementer i den almindelige transport. Her knytter jeg an til den diskussion, vi havde før. Det betyder på ingen måde, at vi, hvis vi ønsker at ændre på fordelingen, kun kan opnå dette med direktiver inden for landevejstransporten, det skal kombineres med klare anstrengelser inden for de andre transportområder. Jeg takker for Deres opmærksomhed.

Piecyk (PSE).
Hr. formand, i den tyske presse har man kunnet læse en overskrift, som var meget rammende for vores dagsordenspunkt. Det var overskriften: "Friske varer kræver friske chauffører". Det er faktisk sandt, at vi meget ofte beskæftiger os mest med økonomi og konkurrence, og alt for ofte kommer spørgsmålet om sikkerhed, om menneskenes liv og helbred, til kort. Det oplevede vi for nylig med ulykken med Prestige. Når der sker en ulykke på havet eller inden for lufttrafikken, så er den europæiske offentlighed i oprør, men de daglige drab på vejene har vi åbenbart vænnet os til. Det må imidlertid ikke blive til en vane, for der er to hovedårsager til ulykkerne på vores veje, som det også fremgår af statistikkerne. Det er på den ene side lastvogne med overtrætte chauffører, som sidder alt for længe ved rattet, og det er på den anden side i stigende grad eksprestjenesterne, den såkaldte sprinterklasse, som udgør det største risikopotentiale på vores veje, på vores motorveje. Derfor er det absolut nødvendigt, at vi tager disse eksprestjenester, denne sprinterklasse, med i denne forordning.
Vi er i udvalget nået frem til en konsensus om en række fornuftige regler for køre- og hviletider, som retter sig efter virkeligheden og efter behovene hos såvel chauffører som virksomheder. Jeg tror, det er fornuftigt, at en chauffør tilbringer sin ugentlige hviletid hjemme, på sin bopæl, hos familien, hvis det overhovedet kan lade sig gøre. Det er også fornuftigt, hvis han er tæt på færgen og kan tilbringe sin hviletid der, at køre- og hviletiderne så er indrettet sådan, at han kan nå den færge. Det er naturligvis ikke fornuftigt at tilbringe hviletiden i et kørende køretøj, og derfor har vi også fastsat denne undtagelse her.
Hr. Grosch har allerede sagt, at vi kan lave nok så mange vidunderlige, detaljerede eller endnu mere detaljerede ordninger, hvis de ikke kan kontrolleres, er det ren bragesnak. Det er i hvert fald også et af de vigtigste punkter for mig. Vi har i øjeblikket en reguleringstæthed på knap 1 % i gennemsnit, og man kan faktisk kun virkelig regulere, virkelig kontrollere, hvis man kombinerer kontrollen på landevejen af, hvad der sker i køretøjet, med driftsskontrollen. Det er imidlertid meget forskelligt i medlemsstaterne i dette Fællesskab, og derfor, fru kommissær, må overgangsperioden, når vi nu tager afsked med den klassiske fartskriver og indfører digitale fartskrivere, være så kort som muligt, så vi så hurtigt som muligt kan kontrollere alle lastvogne i Fællesskabet med en digital fartskriver. Så kan det lade sig gøre at kontrollere en periode på 28 dage på vejen, og med denne mulighed bliver sikkerheden på Europas veje forøget væsentligt.
Jeg vil gerne takke ordføreren, Helmuth Markov, som har gjort et godt stykke arbejde og været meget indstillet på at finde kompromiser, og som har bragt os sammen, og også de andre kolleger, som har været skyggeordførere for denne sag.
Pohjamo (ELDR).
Hr. formand, fru kommissær, jeg vil først takke ordføreren, hr. Markov, for betænkningen. Han har gjort et grundigt stykke arbejde, og derudover har han lyttet til de af os, der har en anden holdning til dette spørgsmål.
Vejsikkerhed er et alvorligt emne. Fra transportsektorens synspunkt er det også meget vigtigt at forbedre førernes sociale status og anseelse. Kommissionens forslag var imidlertid ikke tilfredsstillende. I drøftelserne på udvalgsplan fik vi forbedret forslaget, selv om vi i vores gruppe mener, at slutresultatet stadig ikke er acceptabelt. Forslaget vil øge den manglende fleksibilitet og medføre former for praksis, som vil være vanskelige at overvåge, og som vil give sektoren yderligere omkostninger. Den nye forordning vil heller ikke forbedre vejsikkerheden.
Vores gruppe foreslår, at vi forkaster Kommissionens forslag og anmoder Kommissionen om at foretage en grundig undersøgelse af behovet for at ændre de nuværende hviletider under hensyntagen til digitale fartskrivere. Vi har også udarbejdet vigtige forslag til forbedringer i tilfælde af, at forslaget om forkastelse blokeres. Den grundlæggende idé i disse forslag er, at bestemmelserne om hviletider i den nuværende forordning er tilstrækkelige, forudsat at de overholdes, og at der er tilstrækkelig overvågning. Mere effektiv overvågning vil give langt bedre resultater end en opstramning af reglerne på papiret.

Blak (GUE/NGL).
Hr. formand, Markov har lavet et meget flot stykke arbejde. Hans betænkning gennemgår regler, som vil forenkle et meget kompliceret område. Jobbet som chauffør er et af de hårdeste og mest belastende. Pladsen bag rattet i busser og lastbiler er en opslidende arbejdsplads. Markovs forslag til nye enkle regler gør arbejdsbyrden lettere. Det er positivt, at Parlamentet kan være med til at forenkle reglerne.
Overfald er et af de store problemer, som chaufførerne møder, når de holder hvil på de europæiske motorveje. Det haster mere end nogensinde med at samarbejde om at forebygge den stigende vold på motorvejene.
Endelig vil jeg fremhæve øget sikkerhed på motorvejene. Det vedkommer ikke kun chaufførerne, men os alle, der kører på de europæiske veje. Alt for ofte har vi set uheld, der skyldes trætte chauffører. De nye enkle regler betyder, at ingen kan være i tvivl om, hvornår og hvor længe chaufføren skal holde hvil. Politiet får lettere ved at kontrollere, at reglerne bliver overholdt. Jeg håber meget, at politiet også vil øge kontrollen.
Og så må jeg sige, at jeg er ret overrasket over, at ELDR-Gruppen mere kigger på, hvad det koster at udstyre lastbilerne, end de tænker på de 40.000 mennesker, der hvert år bliver slået ihjel på de europæiske landeveje. Det er pengekræmmeri, når det er værst, hvad ELDR-Gruppen her lægger for dagen. De skulle skamme sig!

Turmes (Verts/ALE).
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, når vi i dag stemmer om Markov-betænkningen, vil disse nye lovregler ikke kun interessere aktørerne i transportsektoren, men millioner af mennesker i Europa, for det drejer sig også om sikkerheden på vejene. Sikkerheden i forbindelse med godstransporten på vejene vedrører alle EU-borgere, for overtræthed ved rattet dræber, statistikkerne taler deres tydelige sprog. En undersøgelse fra European Safety Council viser, at over 50 % af chaufførerne indrømmer, at de i deres chaufførliv har prøvet at falde i søvn ved rattet. Hvad skal man gøre?
Vi Grønne mener, at arbejdstiderne på dette område, køretiderne, skal reduceres. Vi har stillet forslag om, at de skal reduceres til 80 timer pr. to uger med et maksimum på 45-48 timer pr. uge. I øjeblikket har vi 56 timer pr. uge. Det er bare køretider. Hertil kommer på- og aflæsning. Der findes ikke andre job på det industrielle område med en så høj risiko, hvor vi tillader så lange arbejdstider.
Desuden skal der indføres systematiske kontroller. Hr. Piecyk har allerede antydet, at når forordningen om den digitale fartskriver gennemføres, må vi lægge pres på, for at alle nationale regeringer indfører virksomhedskontrol, det såkaldte company card. Hvis De spørger politiet, er dette virksomhedskort den eneste mulighed for at gennemføre systematiske kontroller på dette område. Det er naturligvis sådan, at vi også i de overordnede organer, f.eks. for CEMT-licenser, må sørge for, at de europæiske regler bliver overholdt. Jeg har talt med fru Isabelle Durant, som i øjeblikket er formand for CEMT, om det, så dette emne bliver sat på dagsordenen for CEMT-ministermødet den 21.-22. april.

Van Dam (EDD).
Hr. formand, fru kommissær, meningerne om dette forslag om harmonisering er meget delte. Navnlig speditører hævder, at den eksisterende forordning fungerer tilfredsstillende. Ændringer ville få vidtrækkende følger for sektoren. På den anden side offentliggøres der masser af rapporter, hvoraf det fremgår, at bestemmelserne i forordningen overtrædes groft. Set ud fra førstnævnte synspunkt er der derfor ikke behov for forandringer. Det er der derimod set ud fra det andet synspunkt. Jeg tror, at begge opfattelser på sin vis er rigtige. I sidste instans er der ikke så meget galt med forordningens indhold. Det er der imidlertid med den måde, hvorpå medlemsstaterne fortolker og anvender forordningen. Bl.a. som følge af begrænsede og mangelfulde kontrolmuligheder sker der ikke sjældent overtrædelser af forordningen med alt, hvad deraf følger for trafiksikkerheden og denne sektors konkurrencevilkår og levedygtighed.
For at forbedre situationen er det efter min mening uundgåeligt, at der gribes ind i den nuværende forordning. To udgangspunkter er afgørende her. For det første kan de fleste af de nuværende bestemmelser forblive intakte. Kun nogle få bestemmelser har i praksis vist sig at kunne fortolkes på flere måder. For disse punkter skal der findes en klar definition. Derfor støtter jeg de fleste ændringsforslag, som tager sigte på at genindsætte den oprindelige tekst. Ligeledes støtter jeg de ændringsforslag, som tydeliggør de nuværende uklarheder, såsom de opdelte hviletider. For det andet skal vi skærpe bestemmelserne om kontrol og international tilpasning. Hvis de nationale kontrolinstanser fortolker bestemmelserne forskelligt, hindrer det ens konkurrencevilkår i EU. Vi støtter derfor de ændringsforslag, som sigter mod at forbedre kontrollen kvalitativt og kvantitativt. Dette gælder også for de ændringer, som sigter mod at opnå international harmonisering blandt kontrolinstanser.
Kort sagt, hr. formand, skal hovedvægten ligge på enkle bestemmelser, der kan håndhæves, effektiv kontrol foretaget af kontrolinstanser og identiske bedømmelsesstandarder. Efter vores opfattelse er betænkningen en god begyndelse. Jeg takker ordføreren for det arbejde, som han har udført.

Bradbourn (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil gerne i mit bidrag til forhandlingen fokusere på forslagets betydning for borgerne i min valgkreds. Betænkningen og det oprindelige forslag, der ligger til grund for den, vil få alvorlige konsekvenser for både erhvervslivet og de enkelte borgere. Selv om der blev indført adskillige vigtige undtagelser på udvalgsplan, er forslagets koncept stadig upraktisk og uigennemførligt.
Derfor har jeg sammen med en række kolleger stillet et ændringsforslag, som fuldt og helt vil forkaste Kommissionens forslag. Det forekommer mig faktisk, at transportindustrien i de senere år har været hårdt ramt af alt for streng lovgivning.
Jeg skal over for mine vælgere retfærdiggøre en betænkning med forslag om indførelse af faste nye arbejdstider for køretøjer, der anvendes til redningstjenester og almennyttige formål - som alle er af afgørende betydning for samfundet.
Kravene om arbejdstider og faste hviletider vil forhindre professionelle i at udføre deres arbejde effektivt. Her ser vi endnu et eksempel på, hvordan Europa skaber ulemper frem for fordele for erhvervslivet.
Det er især indførelsen af sanktioner, der er bekymrende. Dette giver helt tydeligt mulighed for at gribe ind over for spørgsmål, der hører under national suverænitet og autonomi. Subsidiaritetsspørgsmålene og de ekstraterritoriale spørgsmål i denne betænkning er tydelige eksempler på, at betænkningen er alt for vidtrækkende.
De britiske Konservative er helt naturligt modstandere af fastsættelsen af en sådan restriktiv lovgivning over for erhvervslivet. Vi mener, at dette stykke lovgivning er unødvendigt, meget overdrevet, og at det har meget lidt relevans for erhvervslivets og de ansattes behov. Lovgivningen tager ikke højde for behovet for fleksibilitet på nøgleområder som transport, tager meget lidt hensyn til forbrugerne og slet intet hensyn til europæisk industris klare behov for at være konkurrencedygtig, en af hjørnestenene i Lissabon-erklæringen. Jeg vil derfor stærkt opfordre Parlamentet til at støtte vores vigtigste ændringsforslag i sin helhed.

Izquierdo Collado (PSE).
Hr. formand, hr. kommissær, vi værdsætter Deres tilstedeværelse her i plenarforsamlingen under Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turismes debatter.
Det grundlæggende i denne betænkning er færdselssikkerhed. Som et medlem af Parlamentet har sagt, er manglende sikkerhed skyld i 40.000 dødsfald og 1.750.000 tilskadekomne årligt i EU. Der er bred enighed i alle grupper om behovet for at nå målet om sikkerhed.
Her begynder forskellene imidlertid, og vi stiller forslag, som vil give Rådet arbejde, fordi Rådet skal tage stilling til mange punkter, som vi naturligvis ikke kan nå til enighed om her i Parlamentet.
Jeg tænker specielt på en af sikkerhedsfaktorerne. Det er sandt, at der er teknologiske faktorer og infrastrukturfaktorer, og at der er mange parter involveret i spørgsmålet om sikkerhed eller mangel på sikkerhed, men vi skal efter min mening koncentrere os om den afgørende menneskelige faktor, som i dette tilfælde er føreren.
På grundlag af hr. Markovs forslag og i samarbejde med ham har betænkningen udviklet sig i retning af større fleksibilitet for føreren, fordi det er føreren, der kan mærke, hvor træt han er på et bestemt tidspunkt, og det skal være føreren, der bestemmer med hensyn til hvil og fordelingen af arbejdstiden.
Der er en usikkerhedsfaktor i disse debatter, og det er, at transportfirmaerne af og til kan bruge denne fleksibilitet til at modsætte sig førerens beslutning. Hvis dette var tilfældet, skulle kontrollen af firmaerne være yderst streng, da der er liv på spil, særligt førernes eget liv.
Det drejer sig også om en meget vigtig mindre eller mellemstor virksomhed i EU, nemlig transportvirksomheden, som vi skal fremme, og hvis konkurrenceevne vi skal forsvare. Det drejer sig også om et transportproblem i et Europa, som ikke er lige, og hvor der er perifere områder, hvor transport er vigtigere end i centrale områder.
Jeg mener, at denne betænkning har væsentlige målsætninger, men vi skal fortsætte med at arbejde, indtil vi når til enighed.

Jensen (ELDR).
Hr. formand, jeg synes også, at det er godt, at vi får en revision af forordningen, som tager højde for de ændringer, der er sket i transportsektoren de sidste 15 år, og at man får mere klare regler. Men jeg mener, at det er vigtigt, at vi i forbindelse med reguleringen af sikkerhed for vejtransport får en klar definition af køre-hviletidsreglerne, også set i forhold til det, der supplerer disse regler, såsom kontrol med reglernes overholdelse og reglerne for arbejdstid for chauffører.
Mit hjemland har en geografisk beliggenhed, der betyder, at det er særlig vigtigt for os, at transporter kan udføres effektivt, samtidig med at de udføres sikkert. Derfor er det vigtigt, at begrebet køretid defineres som den tid, hjulene ruller, og at der ikke sker en sammenblanding med reglerne for arbejdstid for chauffører.
Jeg vil advare imod de foreslåede udvidelser af hviletiden i forhold til de nuværende regler, fordi disse ændringer kan betyde store omkostninger, uden at det giver ekstra sikkerhed eller velfærd for chaufførerne. For kvaliteten af et hvil er ikke nødvendigvis ligefrem proportional med hvilets længde, og det er også vigtigt, at chaufføren selv har mulighed for at tilrettelægge sin hviletid og vælge stedet for sit hvil. Alle kan være enige om, at der er problemer med sikkerhed for transporten på landevejene, men det skyldes ikke nødvendigvis altid for slappe regler, men snarere for dårlig kontrol og sikring af, at reglerne overholdes i praksis. Det skal vi gøre noget ved!
Jeg vil gerne tilføje, at jeg er meget enig med min kollega, Freddy Blak, i, at vi også skal se på et andet problem for chaufførerne. Det er vigtigt, at de får større sikkerhed, når de tager deres hvil. Det er skammeligt, at chaufførerne skal leve i angst for overfald og røveri. Rådet har vedtaget, at landene skal gøre en indsats på dette område, og jeg glæder mig til snart at se nogle konkrete initiativer.

Bouwman (Verts/ALE).
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, forordning (EF) 3820/85, som nu erstattes, vedrører problemerne på landevejen, sikkerheden og alle mulige sociale problemer. Vi ved alle sammen, at vi har haft og stadig har store vanskeligheder med kontrollen og håndhævelsen af den. Alle mulige særtilfælde såsom Willy Betz-konstruktionen, Kralowetz-affæren osv., men først og fremmest de ulykker, som regelmæssigt finder sted på landevejene med alt, hvad deraf følger, gør det klart, at vi virkelig må arbejde hårdt på det.
Jeg vil gerne takke de to ordførere, hr. Markov og hr. Andersson, for det arbejde, de har udført, for øvrigt i godt samarbejde. Det vil være tydeligt, at vi er helt enige i, at dette forslag skal bringes i overensstemmelse med forslaget om tilrettelæggelse af arbejdstiderne, som vi diskuterede heftigt her i Parlamentet for ikke ret længe siden. Det gælder naturligvis også for genindsættelsen af alle mulige definitioner, således at de ikke længere kan fortolkes på flere måder. Fleksible uger behøver vi ikke have, vanskelige definitioner af køretider skal erstattes, undtagelsesbestemmelser skal begrænses, og håndhævelsen skal skærpes.
Jeg vil imidlertid først og fremmest henlede opmærksomheden på et par ændringsforslag, som vi støtter. Det er ændringsforslag 90 om nedsættelse af de 90 timers køretid for to uger til 80 timer. Vi tror, at dette er vigtigt for sikkerheden. For det andet er der ændringsforslaget om forbedringen af kontrollen ved at forbinde direktivet om digitale fartskrivere med denne lovgivning. Endelig henleder jeg Deres opmærksomhed på et fælles ændringsforslag fra en række partier om nedsættelse af den reducerede daglige hviletid på mindst 10 og højst 12 timer.

Titford (EDD).
Hr. formand, i denne lovgivning kan man spore en bekymrende og uhyggelig udvidelse af fællesskabsmagt. Kommissionen er tilsyneladende ikke længere tilfreds med blot at fastsætte harmoniserede standarder og forsøger nu også at fastsætte standarder og prioriteter for håndhævelse. Inden for de snævre grænser for denne lovgivning er der da logik i at sikre standarder for tilstrækkelig håndhævelse, men der er flere aspekter, end man lige umiddelbart tror.
Håndhævelse af regler om vejtransport udøves af en række organer, hvoraf de fleste har mange ansvarsområder. I dette tilfælde vil den største byrde påhvile politiet, hvis ansvarsområder vil udvides til at omfatte en lang række kriminelle forhold uden for anvendelsesområdet for denne forordning og fællesskabslovgivningen. Med meget begrænsede ressourcer bør beslutninger om anvendelsen af disse ressourcer træffes af de lokale myndigheder baseret på en vurdering af de pågældende lokalsamfunds behov. I denne sammenhæng vil fællesskabskravene på dette område, hvor de myndigheder, hvis ansvarsområder både dækker transport og kriminalitet, herunder forebyggelse af røveri og andre ulykker, næsten helt sikkert føre til en fordrejning af prioriteterne, som ikke dikteres af lokale behov, men af en overstatslig myndighed, der hverken har indsigt eller forståelse for de lokale forhold. Som følge heraf vil de nationale myndigheder i deres iver for at opfylde Kommissionens krav på dette område svigte andre ansvarsområder, der faktisk er langt vigtigere.
Det er derfor ikke urealistisk at forestille sig, at røvere får frit spil, fordi politiet under pres fra de nationale myndigheder er mere optaget af at opfylde fællesskabskravene. Det er ganske enkelt uacceptabelt. Jeg stemmer derfor imod forordningen.

Peijs (PPE-DE).
Normalt takker jeg Kommissionen for et forslag, som den sender til Parlamentet, men denne gang er jeg ikke så taknemmelig. Jeg har indvendinger imod det forslag om køre- og hviletider inden for vejtransporten, som Kommissionen i første instans sendte Parlamentet. Ændringsforslaget stillet af Philip Bradbourn, mig og en lang række andre kolleger er derfor ment som et signal til Kommissionen om at ophøre med denne gamle måde at lovgive på. Det er på tide, at vi bliver klar over det bureaukrati, som vi forårsager. Udarbejdelsen af nye regler sikrer ikke, at disse håndhæves bedre end de gamle regler, som var tilfredsstillende, men som heller ikke blev håndhævet.
Mange af de nye regler kan slet ikke kontrolleres. Andre regler ændres kun på grund af kontrollens teknik, efter at de har fungeret godt i 17 år. Et eksempel på ukontrollerbar og derfor dårlig lovgivning er det nye forsøg på at foreskrive selvstændige erhvervsdrivende, hvor længe de må arbejde. Hr. Mathieu Grosch har forbedret forslaget meget, og vi kan takke ham for, at der virkelig kommer et direktiv.
Det er imidlertid stadig et spørgsmål, hvordan det dog kunne falde Kommissionen ind at fremlægge en så dårlig lovgivning i første instans. Sektoren har absolut ikke brug for nye regler igen. Derimod er der brug for en velgennemtænkt, intelligent og harmoniseret kontrol, som samtidig sikrer ærlig konkurrence, en kontrol, som gælder på samme måde for de nuværende 15 medlemsstater og snart 25 medlemsstater.
Jeg ved, at Kommissionen støtter forsøg på at sikre en mere fælles og mere intelligent kontrol af godstransport. Men jeg ved også, at samarbejdet ofte afhænger af personlig indsats og sympatier, og dermed er det stadig temmelig uforpligtende. Der skal også tilbydes mere politisk opbakning af denne vanskelige proces, og det er ærgerligt, at erhvervslivet på grund af kontrollen er nødt til at give afkald på fleksibilitet, selv om fleksibilitet er sektorens nøgleord. Det er hele tiden lykkedes sektoren med stor kreativitet at klare de stadig større krav og det vanskelige marked, men når jeg ser på udbyttetallene, er jeg bange for, at selv denne kreativitet ikke vil være nok.

Jeggle (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, først vil jeg gerne sige, at jeg finder det generelle mål for kommissionsforslaget positivt, nemlig at gøre vores veje endnu mere sikre. Jeg takker derfor alle de kolleger, som i udvalgene har medvirket til at komme dette mål nærmere. Men lad mig som medlem af Landbrugsudvalget og som medlem fra en landligt præget valgkreds alligevel komme med et par kritiske bemærkninger.
Ved første øjekast ser overskriften "harmonisering af visse sociale bestemmelser inden for vejtransport" ikke ud til at have landbrugspolitisk relevans. Men Kommissionens forslag indeholder alligevel nogle punkter, som også er vigtige for landbruget. Ud over det, som man som lægmand normalt forstår ved persongodstransport eller trækmaskiner - nemlig personbiler eller lastvogne - omfatter kommissionsforslaget nemlig også køretøjer, som anvendes i landbruget. De har hidtil været undtaget med den gamle artikel 13. Når kurerer og eksprestjenester ofte er involveret i alvorlige ulykker, er det nok berettiget at tage dem med ind under forordningens gyldighedsområde. Men at mælkevogne og traktorer også skal underkastes den slags bestemmelser, det forekommer mig at være noget tilfældigt. Prøv at forestille Dem realiteten. Traktorer - og der findes jo også ganske små traktorer - med fartskriver, eller mælkechaufføren, som kører fra gård til gård og ikke længere kan tage sin snak (hvilepausen) hos landmand x, fordi han skal overholde en ganske bestemt rækkefølge for køre- og hviletider, som om han kørte fra Rotterdam til München. Et andet eksempel: For transporter af levende dyr er der i artikel 13 en undtagelse fra bestemmelserne inden for en 50 km-zone. For køretøjer, som transporterer dyrekadavere og slagteaffald, gælder denne undtagelse ikke. Hvor er logikken? Lige så kritisk er jeg over for de begrænsninger, der skal komme for vejhjælpskøretøjer.
Den hidtidige ordning, som indeholdt undtagelser på de omtalte områder, var ikke usocial, men den fungerede i praksis. Heldigvis har min gruppe stillet ændringsforslag, som til dels mildner de nævnte utilstrækkeligheder i Kommissionens forslag. Men jeg mener nok, at der stadig er noget, der skal korrigeres i andenbehandlingen, netop inden for landbruget, hvis vi vil have bestemmelser, som folk kan forstå og acceptere. Alt andet skaber bare lede ved EU. 
De Palacio
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil først takke Dem for Deres konstruktive bemærkninger til vores forslag, og for at udelukke enhver tvivl vil jeg sige, at det ikke er et socialpolitisk forslag. Det ville være fru Diamantopoulous ansvar. Det hører ikke under mit kompetenceområde. Jeg taler om færdselssikkerhed. Det er formålet med forslaget. Hvis det sociale aspekt var det primære mål, skulle vi overveje andre forhold. Jeg taler om sikkerhed på vejene i transportsektoren og naturligvis om konkurrenceforvridning.
I betragtning af det store antal ændringsforslag vil jeg give Parlamentets sekretariat en liste med Kommissionens holdning til hvert enkelt forslag.
Jeg vil imidlertid komme med et par generelle bemærkninger om de vigtigste spørgsmål, som er blevet rejst her i dag.
Vedtagelsen af sektordirektivet om arbejdsformer, som fastlægger en metode for ugentlig beregning, gør det nødvendigt at foretage en tilpasning af Kommissionens forordning, først og fremmest bestemmelserne om arbejds- og hviletider. Kommissionen godkender derfor ændringsforslagene, nogle af dem med omformuleringer, som tydeliggør teksten i denne forbindelse.
Vi godkender også de ændringsforslag, nogle af dem med omformuleringer, som opfordrer til forbedringer af kontrollen og gennemførelsen af bestemmelserne. Vi vil indarbejde forslagene i forslaget til trafikkontrol, som vi snart fremlægger, idet man skal huske på, at det drejer sig om et andet forslag. Dette er mit svar til en af talerne, som nævnte dette aspekt tidligere.
Vi kan også godkende de ændringsforslag, der opfordrer til overensstemmelse mellem EU-reglerne og reglerne i tredjelande, og til at lovgivningen skal omfatte mindre internationale transportkøretøjer, særlig til kurertjeneste, samt de ændringsforslag, der opfordrer til fleksibilitet med hensyn til at tillade de eksisterende fremgangsmåder, som ikke har negativ virkning på gennemførelsen af forordningen.
Hr. formand, vi kan imidlertid ikke acceptere den holdning, at forslaget ikke er nødvendigt. Der er gået 17 år, siden den oprindelige forordning trådte i kraft, og i Europa har både markedets art, forholdene og den teknologiske udvikling, særlig det digitale speedometer, ændret sig betydeligt. Ændringerne skal derfor indarbejdes. Kommissionen vil sikre ligevægt mellem fleksibilitet og kontrol med gennemførelsen.
Vi kan ikke godkende de ændringsforslag, der opfordrer til mere kontrol, hvilket medfører en stor forøgelse af den administrative byrde. Kommissionen kan godkende de undtagelser og afvigelser, som er baseret på konkrete forhold, men ikke de ikke specifikke ændringsforslag, som kunne anvendes til at omgå reglerne.
Hr. formand, jeg ønsker at takke ordføreren, hr. Markov, for hans fantastiske arbejde, da han har måttet behandle et hav af ændringsforslag, men jeg synes, at det i sidste ende er lykkedes ham at fremlægge en afbalanceret betænkning, som Kommissionen generelt kan tilslutte sig.

Formanden.
Mange tak, fru kommissær de Palacio.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 12.00.
Gollnisch (NI).
Hr. formand, jeg havde en mindre uoverensstemmelse med mødeformanden i går. Jeg vil gerne i henhold til forretningsordenens artikel 122 komme med et indlæg under godkendelse af protokollen. Kan De bekræfte, at protokollen bliver godkendt først på eftermiddagen, eftersom den ikke var klar her til morgen?
Formanden.
Hr. Gollnisch, mine tjenester fortæller mig, at protokollen foreligger til godkendelse i dag kl. 15.00.
(Mødet udsat kl. 11.37 og genoptaget kl. 12.00)
Skriftlig erklæring (artikel 120)
Hudghton (Verts/ALE)
I nogle dele af EU, f.eks. landdistrikter og øsamfund i Skotland, er der ganske enkelt ikke noget alternativ til vejtransport i forbindelse med befordring af varer eller passagerer.
Derfor vil meget begrænsede arbejdstider for lastbil- og buschauffører skabe endnu større vanskeligheder for borgere og erhvervsliv og medføre yderligere stigninger i priserne på livsvigtige varer og tjenester.
Jeg vil derfor stemme imod de ændringsforslag, der vil medføre endnu større reduktion i køretid end Kommissionens forslag.
Hvis EU-forordninger skal være relevante, skal der tages højde for forholdene i landdistrikterne og øsamfundene.
Jeg håber, at det endelige forslag vil afspejle en vis fleksibilitet i forbindelse med chaufførers arbejdstider i nogle områder, som f.eks. højlandet og øerne i Skotland, og jeg håber, at Rådet og Kommissionen er enige.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er afstemningen.
Betænkning (A5-0432/2002) af Thyssen for Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af Rådets direktiv 78/660/EØF, 83/349/EØF og 91/674/EØF om årsregnskaber og konsoliderede regnskaber for visse selskabsformer og forsikringsselskaber (KOM(2002) 259/2 - C5-0233/2002 - 2002/0112(COD))
(Parlamentet vedtog teksten)

Betænkning (A5-0439/2002) af Clegg for Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om beskyttelse mod støtte og illoyal priskonkurrence i forbindelse med levering af luftfartsydelser fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (Hughes-procedure) (KOM (2002) 110 - C5-0133/2002 - 2002/0067(COD))
(Parlamentet vedtog teksten)
Betænkning (A5-0433/2002) af Carlotti for Udvalget om Udvikling og Samarbejde om Kommissionens meddelelse om årsberetningen om humanitær bistand for 2000 (KOM(2001) 307 - C5-0397/2001 - 2001/2155(COS))
(Parlamentet vedtog teksten)
Betænkning (A5-0417/2002) af Jarzembowski for Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af Rådets direktiv 91/440/EØF om udvikling af Fællesskabets jernbaner (KOM(2002) 25 - C5-0038/2002 - 2002/0025(COD))
(Parlamentet vedtog forslaget til lovgivningsmæssig beslutning)
Betænkning (A5-0424/2002) af Sterckx for Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om jernbanesikkerhed i EU og om ændring af Rådets direktiv 95/18/EF om udstedelse af licenser til jernbanevirksomheder og direktiv 2001/14/EF om tildeling af jernbaneinfrastrukturkapacitet og opkrævning af afgifter for brug af jernbaneinfrastruktur samt sikkerhedscertificering (KOM(2002) 21 - C5-0039/2002 - 2002/0022(COD))
(Parlamentet vedtog forslaget til lovgivningsmæssig beslutning)
Betænkning (A5-0418/2002) af Ainardi for Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af Rådets direktiv 96/48/EF og direktiv 2001/16/EF om interoperabilitet i det transeuropæiske jernbanesystem (KOM(2002) 22 - C5-0045/2002 - 2002/0023(COD)) 
Før afstemningen

Ainardi (GUE/NGL)
Hr. formand, af uheldige tekniske årsager er mine ændringsforslag til min betænkning ikke blevet indgivet. Jeg vil med det samme, før jeg tager ændringsforslagene et for et, sige, at jeg for at sikre kohærensen i den samlede pakke har besluttet at genindføre visse forslag i form af mundtlige ændringsforslag. Der er to ændringsforslag, som svarer til forslaget om en ny udformning af artikel 3 i agenturbetænkningen. Og der er en af præmisserne, der henviser til ændringen af artikel 29 i sikkerhedsbetænkningen. Og så er der endnu et ændringsforslag, som udtrykker mit ønske om at rejse spørgsmålet om finansiering. Jeg vil gerne høre Deres synspunkter.
Jarzembowski (PPE-DE).
Hr. formand, jeg tror, vi kan gøre det lettere for os selv. Min gruppe er imod de mundtlige ændringsforslag. Jeg beklager, men det er ikke længere muligt, efter at vi har drøftet disse betænkninger udførligt i udvalget og stemt om dem som en pakke, at vi så pakker denne pakke ud og foretager ændringer. Derfor er min gruppe imod alle mundtlige ændringsforslag til Ainardi-betænkningen.

Formanden.
For at følge procedurerne korrekt kan der ikke stilles mundtlige ændringsforslag, hvis 32 medlemmer gør indsigelse ved afstemningen. Når vi kommer til de relevante punkter i afstemningen, har Parlamentet mulighed for at gøre indsigelse.
Før afstemningen om ændringsforslag til artikel 1, nr. 4, artikel 2, nr. 5, betragtning 6 og betragtning 8 konkluderede formanden, at flere end 32 medlemmer havde gjort indsigelse mod de mundtlige ændringsforslag.
(Parlamentet vedtog forslaget til lovgivningsmæssig beslutning)

Betænkning (A5-0441/2002) af Savary for Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om oprettelse af et europæisk jernbaneagentur (KOM(2002) 23 - C5-0046/2002 - 2002/0024(COD))
(Parlamentet vedtog forslaget til lovgivningsmæssig beslutning)
Betænkning (A5-0388/2002) af Markov for Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om harmonisering af visse sociale bestemmelser inden for vejtransport (Hughes-procedure) (KOM(2001) 573 - C5-0485/2001 - 2001/0241(COD)) 
Før afstemningen om ændringsforslag 91

Grosch (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil bare gøre opmærksom på, at ændringsforslag 45 og 78 blev vedtaget, og at de modsiger hinanden. Vi ville egentlig stille forslag om delt afstemning i går, men det lykkedes ikke. Derfor vil jeg bede forvaltningen være opmærksom på, at de to ændringsforslag skal tilpasses.

Napolitano (PSE)
Hr. formand, den afstemningsrækkefølge, der er blevet besluttet, er efter min opfattelse diskutabel, eftersom jeg mener, at ændringsforslag 9 er det ændringsforslag, der er længst væk fra den tekst, som blev vedtaget i udvalget. Men jeg vil overlade det til formanden at afgøre dette spørgsmål.

Duff (ELDR).
Hr. formand, ændringsforslag 9 er sidst i rækkefølgen, men hvis ordføreren har en anden opfattelse, bøjer jeg mig for hans store erfaring.

Formanden.
På grund af graden af entente bøjer jeg mig også for erfaringen.

Martin, Hans-Peter (PSE).
Hr. formand, jeg har allerede på forhånd bedt om en bemærkning til forretningsordenen før afstemningen om ændringsforslag 24. Jeg henviser til artikel 139, stk. 6, i forretningsordenen, hvor der står, at ændringsforslag skal være behørigt omdelt og oversat. Jeg har forskellige sprogversioner liggende her, hvor netop ændringsforslag 24 mangler.
Hertil kommer, at en række kolleger fra såvel den konservative som den socialdemokratiske gruppe gik ud fra, at afstemningen først skulle finde sted i morgen. Jeg stiller altså forslag om, at vi ikke stemmer om det. Så vidt jeg som en af forslagsstillerne for den oprindelige klageadgang kan vurdere det, tror jeg ikke, afgørelsen bliver rigtig, hvis der først stemmes om disse forslag og ikke om hr. Duffs forslag.
Under alle omstændigheder drejer det sig om medlemmernes frie overbevisning. Her henviser jeg til forretningsordenens artikel 2. Giv os en chance for faktisk at stemme om klageadgangen, altså originalteksten i punkt 8!

Formanden.
Tjenestegrenene oplyser, at De, hr. Martin, i går morges skulle have gjort opmærksom på, at ændringsforslag 24 ikke var omdelt på alle sprog. Årsagen var et elektronisk problem i vores system, der blev løst i går eftermiddag. Derfor er der intet grundlag for Deres anmodning.
De har ret til at komme med en sådan anmodning, hvis nogle af sprogversionerne ikke forefindes. Da dette problem blev løst i går, vil vi nu gå over til afstemningen om ændringsforslag 24.

Før afstemningen om ændringsforslag 18

Berès (PSE).
Hr. formand, jeg vil gerne foreslå hr. Méndez de Vigo, som har forfattet ændringsforslaget, at han trækker det tilbage. Han foreslår faktisk, at vi udtaler os om et yderst vigtigt spørgsmål, som jeg ved, har stor betydning for det spanske folk, eftersom det er deres tidligere ministerpræsident Felipe Gonzáles, vi kan takke for at have indført begrebet europæisk statsborgerskab i traktaterne og for, at det har fået så stor betydning.
Dog forekommer det mig, at spørgsmålet ikke udelukkende er et sprogligt eller filosofisk spørgsmål, det er et spørgsmål af stor betydning. Det danner grundlag for Unionens legitimitet. Ønsker Europa-Parlamentet at gå fra en klassisk definition af en union af stater og befolkninger til en union af stater og borgere? Det forekommer mig, at det for at bevare respekten for vores institution ville være bedre at behandle dette spørgsmål som sådant snarere end i det skjulte, i ly af et ændringsforslag til en af præmisserne for en betænkning, som behandler et ganske andet emne.
Formanden.
For lige at klarlægge situationen for Parlamentet, fru Berès, har De anmodet om, at forfatteren trækker sit ændringsforslag tilbage.

Méndez de Vigo (PPE-DE).
Hr. formand, jeg er ikke enig i fru Berès' sidste bemærkning. Det er ikke et spørgsmål om at få et ændringsforslag vedtaget. Det er et spørgsmål om i forbindelse med en tekst, som er væsentlig i forhold til konventet, at overveje noget, som er af stor vigtighed for Parlamentet, nemlig EU's dobbelte legitimitet.
Hr. Tsatsos og jeg taler i vores betænkning om Amsterdam-traktaten om staternes og folkenes dobbelte legitimitet. Begrebet folket er efter vores mening forældet. Vi ønsker at tale om borgere, fordi vi vil bringe EU tættere på borgerne. Derfor trækker jeg ikke mit ændringsforslag tilbage, og jeg anmoder om, at det bliver sat til afstemning. Jeg vil også bede Den Socialdemokratiske Gruppe om at indse, at dette er den moderne måde at optræde på og ikke den gammeldags.
Bordes, Cauquil og Laguiller (GUE/NGL)
Der var engang en hvid (europæisk) due og en ond (amerikansk) høg? Denne fabel, som betænkningen fortæller, kunne ikke engang overbevise børn om, at den amerikanske stat skulle være den eneste, der støtter disse luftfartsselskaber. Som om EU via det europæiske Airbus-konsortium, for kun at give et enkelt eksempel, ikke gjorde det samme! Som om de forskellige medlemsstater afholdt sig fra at hjælpe deres offentlige såvel som private luftfartsselskaber!
Derfor synes jeg, at Kommissionen skulle offentliggøre de enorme beløb i direkte eller indirekte, åben eller skjult støtte, som EU og dets medlemsstater yder til luftfarts- og flysektoren samt til deres aktionærer!
Vi har ikke stemt for denne betænkning, der er hyklerisk i sin form og skandaløs i sit indhold, for vi er imod de "kompensationer", som betænkningen hylder, der i virkeligheden er nye former for støtte til luftfartssektorens kapitalister. Vi er især imod hele Deres system, som er baseret på konkurrence og handelskrige, der koster samfundet dyrt.
Meijer (GUE/NGL)
Flyrejser er i de forløbne årtier blevet stadig billigere. Foruden de traditionelle nationale luftfartsselskaber er der kommet andre luftfartsselskaber, som tilbyder påfaldende lave priser. Nogle af disse selskaber kommer fra lande uden for EU. Det, som nu foreslås, er rettet mod disse selskaber fra lande uden for EU. De har ofte hjemsted i tredjeverdenslande eller lande i det tidligere Sovjetunionen. Det er fattige lande, som tror, de kan tjene penge som billig konkurrent på det europæiske marked. F.eks. flyver det brasilianske selskab Varig meget billigt passagerer mellem Amsterdam og Paris. Vi er nødt til at gribe ind over for det, ikke mindst fordi disse selskaber forårsager unødig meget støj og anvender mindre strenge sikkerhedsstandarder. Alligevel er det kun en del af løsningen at afvise disse selskaber. De lavprisselskaber, som har hjemsted inden for EU, såsom Ryanair, Easyjet, Virgin og Germanwings, holdes fuldstændig uden for skudlinjen. Afgiftsfritagelsen for luftfarten, som sætter flyselskaber i stand til at udkonkurrere den internationale jernbanetrafik, opretholdes ligeledes. De forslag, som vi i dag stemmer om, udgør derfor en halv foranstaltning, som ensidigt flytter problemet over på andre lande. Jeg stemmer for forslaget, men jeg synes, det er ensidigt og utilstrækkeligt. Hvornår følger den nødvendige anden del, som bringer de risici, som lavprisselskaber forårsager, til ophør?

Rübig (PPE-DE)
 Principielt synes jeg, Kommissionens forslag til forordning er positivt. De fleste ændringsforslag fra Europa-Parlamentet er et godt supplement. Men set i lyset af de eksisterende fællesskabsregler og den eksisterende praksis mener jeg, at følgende punkter er problematiske.
Ny, højere standard gennem "væsentlig materiel skade" i stedet for "materiel skade" på vareområdet. Konsekvensen er usikkerhed som følge af ny definition, mulig svækkelse af vores forhandlingsposition på dette punkt ved opfølgningsforhandlingerne til Doha, diskriminering af servicevirksomheder i forhold til producerende virksomheder (ændringsforslag 9, 25, 26, 38).
Ingen klagemulighed for "associerede virksomheder", defineret ved allianceaftale. Fører i praksis på grund af de verdensomspændende alliancesystemer til en stærk begrænsning af klagemuligheden (ændringsforslag 39).
Præcisering i forbindelse med ændringsforslag 60, om man dermed mener, at Kommissionens afgørelse anses for bekræftet, hvis der ikke kan opnås enighed om det i Rådet. I hvert fald sætter man med forslag 62 (kvalificeret flertal i Rådet) igen målestokken for foranstaltninger højere på serviceområdet end på vareområdet.
Ved konstatering af fællesskabsinteresse afviger man fra den oprindelige antagelse, at det principielt er i Fællesskabets interesse at træffe foranstaltninger, medmindre andet bliver konstateret, ved at der kun træffes foranstaltninger, hvis deres anvendelse er i Fællesskabets interesse.
Jeg håber, disse punkter vil blive behandlet yderligere i den videre procedure.

Ribeiro e Castro (UEN)
Jeg har stemt for denne betænkning om Kommissionens meddelelse om årsberetningen om humanitær bistand for 2000-2001, idet jeg tilslutter mig ordførerens analyse og mange af de fremsatte forslag. Som ordføreren for udtalelsen fra Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik siger: "Hovedmålsætningen med EU's humanitære aktion er i tide og effektivt at opfylde de behov, som ofrene for humanitære kriser lider under, for at mindske deres lidelser i en ånd af menneskelig solidaritet. Det siger sig selv, at enhver politisk bagtanke ikke hører hjemme i denne strategi".
Jeg finder det overordentlig vigtigt, at ordføreren gør opmærksom på, at midlerne til akut nødhjælp - den hjælp, "der gør det muligt øjeblikkeligt at redde menneskeliv" - er blevet færre.
For at imødegå denne tendens finder jeg det vigtigt, at der, som foreslået, lægges større vægt på ECHO's aktioner i form af orienteringsindsats over for EU's borgere, så disse aktioner bringes tættere på borgerne, og selvfølgelig at den negative tendens i budgettet vendes.
En bedre koordinering af den humanitære bistand og dens aktører må have prioritet, så man undgår situationer som den, der for nylig var i Angola, hvor man havde "garanteret" hjælp, men hvor hjælpen var meget længe om at komme derud, hvor den skulle anvendes. Vores reaktionsmekanismer må være væsentlig smidigere.

Fatuzzo (PPE-DE).
Hr. formand, jeg har sovet særdeles godt i de sidste par nætter, og jeg har drømt en masse ting. I en af mine drømme var jeg på kasinoet Palais de l'Europe - som ikke eksisterer i virkeligheden, men kun i mine drømme - og ved spillebordet sad der fire spillere, nemlig hr. Jarzembowski, hr. Sterckx, fru Ainardi og hr. Savary. De spillede lystigt og meget venskabeligt med hinanden. Hr. Jarzembowski, der var klædt som togfører, talte med de andre spillere og sagde: "Jernbanerne skal styrkes!" Han illustrerede dermed sin betænkning og forsvarede jernbanerne i Europa på en meget entusiastisk og dygtig måde. Det gjorde han så godt, at han overbeviste mig om at stemme for hans betænkning.
Jeg fortæller, hvad de andre spillere sagde, når det bliver deres tur.

Andersson, Färm, Hedkvist Petersen, Hulthén, Karlsson (PSE)
De svenske socialdemokrater afgiver følgende stemmeforklaring til ændringsforslag 4:
En fuldstændig åbning af markedet for national persontransport ad jernbane senest 1. januar 2008 skal ske på visse betingelser. Der skal f.eks. være garantier for, at jernbanetrafikken også i fremtiden dækker hele EU og ikke efterlader mindre lønsomme strækninger utrafikerede. Dette ville være ødelæggende for lande med et stort areal og en lille befolkning som f.eks. Sverige. Endvidere skal der foreligge garantier for sikkerhed, kvalitet og sociale rettigheder, før handelen kan gennemføres.
Bernié (EDD)
Det forekommer os, at Jarzembowski-betænkningen drager nytte af Kommissionens forslag om at udvide anvendelsesområdet for processen med at åbne op for konkurrence til en sektor, for hvilken vi mener, at begrebet offentlig tjeneste er grundlæggende. At åbne sektoren for konkurrence på den måde og at åbne medlemsstaternes jernbaneinfrastruktur på kort sigt kunne være ødelæggende for udviklingen af de europæiske jernbaner, især på grund af den ustabilitet og usikkerhed, som det ville skabe i et marked, der har brug for teknisk viden og store investeringer på lang sigt.

Vel vidende på den ene side, at den offentlige tjenestes rolle er at sikre lige behandling af forbrugerne uafhængigt af deres særlige forhold og over hele territoriet, og på den anden side, at denne åbning for konkurrence kunne reducere eller ligefrem helt afskaffe ethvert begreb om offentlig tjeneste, frasiger vi os enhver liberalisering uden først at have fået bevis for dens reelle merværdi. For øjeblikket er der nogle nationale eksempler, der påviser manglerne ved et system, der har som eneste mål at tjene mest muligt. De fuldt ud målelige konsekvenser af et sådant system bliver desværre ikke taget i betragtning af Kommissionen, som slører dem af rent dogmatiske årsager.
Derfor har vi stemt imod betænkningen fra Georg Jarzembowski.
Désir (PSE)
Europa-Kommissionen foreslår os i den såkaldte "jernbanepakke" en ny udgave af direktiv 91/440, der sigter mod en yderligere liberalisering af jernbanetransporten, hovedsageligt på godstransportområdet. Parlamentets Udvalg om Regionalpolitik, Transport og Turisme har med sine ændringsforslag tilføjet liberaliseringen af persontransporten. Jeg vil stemme imod dem begge.
Hvorfor denne fremskyndelse af liberaliseringen, når direktivet af 1991 netop er blevet revideret? Hvorfor opgive en aftale, en balance, som blev opnået med møje og besvær for lidt over et år siden, endnu før medlemsstaterne har afsluttet gennemførelsen af det reviderede direktiv af 2001? Det betyder, at man ikke evaluerer virkningerne af den påbegyndte liberalisering, før man indleder nye etaper, der skaber en uigenkaldelig situation.
Det er stærkt forenklet at påstå, at godstransportens tab af konkurrenceevne over for landevejstransporten hovedsageligt skyldes manglende liberalisering. Det har ikke været nødvendigt at liberalisere jernbanernes persontransport for at opnå et godt samarbejde mellem de nationale operatører omkring Thalys.
Det, der fungerer for passagererne, kunne komme til at fungere for varetransporten. Men det kræver, at der er vilje til det, og at de europæiske og nationale investeringer falder til tiden. Lad os træffe et reelt valg om tog- i stedet for lastbiltransport!
(Stemmeforklaringen forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137, stk. 1)

Poos (PSE)
Den fulde åbning for konkurrence i den nærmeste fremtid af medlemsstaternes jernbaneinfrastruktur kan vise sig katastrofal for den rolle som offentlig tjeneste, der er knyttet til de nationale jernbaneselskaber. De rentable transeuropæiske korridorer risikerer således at blive kapret af nogle få store operatører, mens det sekundære netværk, som er lidet rentabelt, overlades til små driftsselskaber. Eftersom Kommissionen endnu ikke har fremlagt nogen evaluering af virkningerne af jernbaneliberaliseringen og opsplitningen mellem infrastruktur og drift, kommer dette nye skridt i retning af en fuldstændig liberalisering alt for tidligt. Derfor har jeg stemt imod forslaget.
Queiró (UEN)
Jeg er klar over, at denne anden jernbanepakke foreslået af Kommissionen og særlig det forslag til direktiv om udvikling af Fællesskabets jernbaner, som Jarzembowski-betænkningen behandler, rører ved gamle og velkonsoliderede interesser i flere medlemsstater, deriblandt i min egen, Portugal.
Selv om der ikke er gået så lang tid siden den sidste pakke (der blev først opnået enighed med Rådet i 2001), søger dette forslag fra Kommissionen at gå et stykke videre i liberaliseringen af jernbanerne, særlig i godstransporten, samtidig med en styrkelse af sikkerhedsniveauet for denne transportform.
Jeg mener, at den liberalisering, som Kommissionen her foreslår, bør støttes, men at de ændringsforslag, der indebærer en tidsplan for en total åbning af jernbanemarkedet for passagerer og gods, bør afvises.
Derfor har jeg heller ikke kunnet støtte ændringsforslag 13, stillet af min kollega Miranda, fordi det afspejler en statisk holdning til behovet for at skabe ny dynamik for en transportform, der er miljøvenlig, og som med hensyn til godstransport kan bidrage til mindre belastning af Europas vejnet, men som kræver omfattende investeringer, der kun bliver mulige via en åbning af markederne.

Raschhofer (NI)
 Med forslagene om en ny jernbanepakke sættes der vigtige initiativer i gang til styrkelse af det europæiske jernbanesystem. Den fremskyndede åbning af de internationale jernbanefragttjenester og markedsåbningen, når det gælder de statslige jernbanefragttjenester, er et vigtigt liberaliseringsskridt inden for jernbanesektoren. Netop med henblik på målsætningerne i hvidbogen om den europæiske trafikpolitik frem til 2010 og den stadigt voksende trafik på Europas veje skal flytning af godstransporten fra vejen til jernbanen have absolut prioritet. Kun med en præstations- og konkurrencedygtig bane kan det på lang sigt lykkes at flytte de europæiske godstransportstrømme.
Den planlagte harmonisering af det europæiske jernbanenet må derfor hilses velkommen under forudsætning af, at der sikres den bedst mulige sikkerhed i jernbanetrafikken.

Fatuzzo (PPE-DE).
I samme drøm, hr. formand, som også fandt sted på kasinoet Palais de l'Europe, var en af de andre spillere ved bordet hr. Sterckx, der til gengæld var klædt som cykelrytter. Hvorfor var han det? Tja, hvem ved? Det var han sandsynligvis, fordi Sterckx rimer på Merckx, og det fik mig til at tænke på ham som cykelrytter og i særdeleshed som en meget hurtig cykelrytter, eftersom Merckx som bekendt vandt alle spurter. Hr. Sterckx illustrerede sin betænkning for de andre, og her understregede han da også vigtigheden af en høj hastighed på Europas jernbaner og navnlig nødvendigheden af, at pensionisterne får særlig rabat og komfort i højhastighedstogene. Da jeg hørte dette, kunne jeg ikke gøre andet end at stemme for hr. Sterckx' glimrende betænkning næste morgen, hvilket jeg også gjorde.

Bordes, Cauquil og Laguiller (GUE/NGL)
Under påskud af at overvinde den nationale opdeling af det europæiske jernbanenet, som i virkeligheden for længst burde være samlet, er De i færd med at skabe en endnu alvorligere opdeling mellem private interesser, der konkurrerer mod hinanden.
Påstanden om at udvikle et såkaldt EU-sikkerhedssystem er i bedste fald en afspejling af vores egen bekymring over tingenes tilstand, nemlig at de private interessegrupper, som er optaget af at maksimere deres overskud, ikke planlægger at prioritere investeringer i mandskab og materiel for at garantere en passende sikkerhed.
Men i virkeligheden tager De blot sikkerheden op for at modsætte Dem, at "nye nationale regler" kan skabe "begrænsninger i markedsadgangen".
Den sikkerhed, De taler om, er en minimal sikkerhed, der fører til katastrofer. Vi har forkastet betænkningen, og vi slår fast, at man ikke skal røre ved jernbanetransportens offentlige karakter. Vi er ligeledes imod, at man i rentabilitetskapløbet tømmer begrebet offentlig tjeneste for ethvert indhold.
Ribeiro e Castro (UEN)
Jeg har stemt for denne betænkning, fordi jeg deler den opfattelse, at øget jernbanesikkerhed og bedre international jernbanetransportydelse betyder, at vi må fremme fortløbende overgang til fælles sikkerhedsstandarder i medlemslandene.
Jeg glæder mig over den europæiske jernbanetransports gode sikkerhedsindikatorer - hvilket i øvrigt kun bekræfter, at det er bydende nødvendigt at øge brugen af denne transportform og reducere anvendelsen af den mindre sikre vejtransport, især den tunge trafik. Det bør imidlertid bemærkes, at liberaliseringen af jernbanetransporten - som man ønsker gennemført inden 2008, og som denne betænkning er et led i - ud fra de britiske erfaringer i de seneste år bør drage den vigtige lære, at de offentlige myndigheder stadig må føre tilsyn og kontrol med, om jernbanesikkerhedsreglerne overholdes, særlig med hensyn til infrastrukturvedligeholdelse.
Jeg har også støttet nogle af fagudvalgets forslag om at indføre et sikkerhedscertifikat for jerbaneselskaberne og for infrastrukturforvalterne samt passende efteruddannelse med tilhørende certificering af jernbanepersonalet. Det samme gælder forslaget om fuld adgang til sikkerhedsoplysninger for alle nye jernbaneselskaber og et enkelt arbejdssprog i den internationale proceskommunikation på samme måde som i luftfarten.

De Keyser (PSE)
Angående den anden jernbanepakke, som netop er blevet vedtaget, sagde kommissær de Palacio i morges, at vi, uden liberalisering, snart ikke har andet end et jernbanemuseum tilbage. Jeg frygter, at vi snart får en passagerkirkegård! Den mangel på realisme og den stormende udvikling, som præger Jarzembowski-betænkningen, der slår til lyd for at fremskynde liberaliseringen af såvel gods- som passagertransporten, er skræmmende. Forfatteren glemmer i sin liberale vision, at strukturer kræver tid for at ændre sig, og han ignorerer fuldstændigt såvel den sociale som den menneskelige faktor. Drømme på papir og især liberale drømme bliver ofte til mareridt for dem, der skal føre dem ud i livet.
Sterckx-betænkningen har et normativt syn på sikkerheden, som skabes ved at harmonisere regler, procedurer etc. Det er fint. Men betænkningen underlægger desværre sikkerheden et krav om rentabilitet og ignorerer fuldstændigt arbejdsforholdene. For at undgå, at liberaliseringen skaber kommunikationsproblemer, bør jernbanefolkene tale et sprog, der er forståeligt for alle, ligesom inden for luftfarten. Selv om det også betyder, at man skal udvælge og honorere jernbanefolkene som flypiloter, kan jeg ikke se noget problem heri. Det ville faktisk være gode nyheder for jernbanearbejderne, men jeg tvivler på, at det vil ske. Forholdene taget i betragtning kan jeg ikke støtte de to betænkninger. Jeg har derfor stemt imod.
Fatuzzo (PPE-DE).
Hr. formand, også Sylviane Ainardi spillede på kasinoet Palais de l'Europe - i dette tilfælde poker - sammen med de andre ordførere for Europas jernbaner. Hun var meget smuk og elegant, og hun var omringet af mange unge kavalerer, men hver gang det blev hendes tur til at spille ud, meldte hun pas. Da de andre spillere spurgte hende, hvordan det kunne være, svarede hun følgende: "Vi skal undgå afbrydelser, mens vi spiller, ligesom vi skal undgå afbrydelser ved EU's grænser for at skifte jernbanesystem. Kan I se, hvor hurtigt spillet går, hvis der ikke er nogen afbrydelser?" Derfor kunne jeg selvfølgelig ikke gøre andet end at stemme for fru Ainardis betænkning.

Bordes, Cauquil og Laguiller (GUE/NGL)
Vi er selvfølgelig for interoperabilitet i det transeuropæiske jernbanesystem og for en række af de foreslåede foranstaltninger i betænkningen.
Men denne interoperabilitet foreslås i en jernbanepakke, der sigter mod at generalisere konkurrencen inden for jernbanetransporten og åbne markedet for privatisering.
Betænkningen insisterer på rentabilitet på lang sigt og bekymrer sig om et fald i jernbanernes konkurrenceevne uden at udtale sig klart imod privatisering og konkurrence eller imod den nedlægning af den offentlige tjeneste, som det medfører. Hvilket i sidste ende peger i samme retning som de politikker, der sigter mod at nedlægge den offentlige tjeneste.
Derfor har vi undladt at stemme om betænkningen.
Caudron (GUE/NGL)
Jeg vil gerne lykønske Sylviane Ainardi med hendes fremragende indsats.
Hendes betænkning er en del af en "jernbanepakke", som sigter mod at fremme udviklingen på jernbaneområdet ved hjælp af et fælles jernbanenetværk. Det sker især via interoperabilitet i det transeuropæiske jernbanesystem, som er en absolut betingelse for den internationale trafiks fri bevægelighed.
Indtil i dag har meget forskellige nationale specifikationer og tekniske standarder, der ofte er inkompatible med hverandre, skabt hindringer for at anvende toget som transportmiddel. Det beklager jeg, som stor fortaler for jernbanetransport, idet det berører såvel miljøbeskyttelse som borgernes sikkerhed. Jeg ser derfor med interesse frem til Europa-Kommissionens forslag om at forsøge at koordinere de forskellige TSI (tekniske specifikationer for interoperabilitet). Når det er sagt, bør bestemmelserne under ingen omstændigheder harmoniseres til et lavere niveau!
Samtidig har vi for hvert TSI-projekt behov for at foretage en evaluering af de forventede fordele i form af markedsandele, trafikudvikling og også inden for miljø, sikkerhed og den sociale dimension. I betragtning af den herskende ideologi på området er der stærkt brug for, at forsvarerne af den offentlige tjeneste holder skarpt øje med situationen!
Fatuzzo (PPE-DE).
Hr. formand, også hr. Savary spillede på kasinoet Palais de l'Europe sammen med hr. Jarzembowski, hr. Sterckx og fru Ainardi, men i mine drømme var han klædt som brandmand, og han sagde følgende til de andre: "Jeg er klædt som brandmand af to grunde. Det er jeg for det første, fordi jeg med min betænkning kommer jernbanepassagererne til undsætning ved at give dem sikre jernbaner. Og det er jeg for det andet, fordi ingen kan sørge for sikre jernbaner bedre end jeg. Jeg hedder nemlig Savary, og "sikker" på engelsk hedder safe, det vil sige save - "redde" - som minder om Savary. Jeg er den rette til at sørge for jernbanernes sikkerhed!" Da jeg læste hans betænkning, kunne jeg se, at det var rigtigt, og derfor besluttede jeg at stemme for hr. Savarys betænkning om sikkerhed og navnlig om jernbanetransportens sikkerhed.

Ribeiro e Castro (UEN)
Af hensyn til den europæiske transports sikkerhed, kvalitet og effektivitet, både person- og godstransporten, bør der en gang for alle gives absolut prioritet til jernbanetransporten (samt den nære linjefart og cabotagesejladsen). Jeg synes derfor, at det er meget vigtigt at få oprettet et europæisk jernbaneagentur, der under Europa-Kommissionen kan bidrage til bedre samråd og samordning mellem de forskellige politiske og operationelle aktører i jernbanesektoren og til vedvarende berigelse af debatten via sine henstillinger og udtalelser. Agenturets opgaver i form af konsultation, forslag og overvågning vil, hvis de får den nødvendige medieopmærksomhed, betyde en stadig større bevidstgørelse hos medlemsstaterne og EU's borgere om de enorme fordele, som jernbanetransporten indebærer, især på baggrund af vejtransportens stigende problemer og risici. Jeg vil i denne sammenhæng gerne henvise til hvidbogen "Den europæiske transportpolitik frem til 2010 - De svære valg", der flere steder påpeger, hvor vigtigt det er at vende den tendens, at jernbanen taber til vejene. Jeg håber derfor, at dette er endnu et skridt i retning af et ægte indre jernbanemarked, der ikke mindst effektivt mindsker den intensive trafik på vores veje, især det enorme volumen af gods, der transporteres på tunge lastbiler.

Fatuzzo (PPE-DE).
Hr. formand, på egne og Pensionistpartiets vegne vil jeg nu stille et revolutionerende forslag, som jeg håber, at alle de mange kompetente parlamentsmedlemmer, der er til stede i salen, vil lytte meget opmærksomt til. I hr. Markovs betænkning opstiller man bl.a. nogle regler for arbejds- og hviletiden for de mennesker, der arbejder med vejtransport. Jeg vil i den forbindelse stille følgende forslag. Hvorfor ikke regulere pensionsårene på samme måde som vi regulerer den daglige arbejdstid, det vil sige 10 års arbejde og fem års pension, herefter 10 års arbejde igen og fem års pension, og så igen 10 års arbejde og fem års pension? På denne måde ville man være sikker på at få gavn af sin pension, f.eks fra man er 25 til 30 år, 35 til 40 år og så videre. Selv om jeg ikke kommer med en præcis beregning, tror jeg, at princippet er klart. Jeg foreslår, at man beslutter sig til at begynde at hæve sin pension og holde op med at arbejde, mens man stadig er ung, og at dette sker gradvist i løbet af arbejdslivet, sådan som jeg mener at have gjort grundigt rede for.

Lulling (PPE-DE).
Hr. formand, da jeg i går læste aviserne i Luxembourg, undrede jeg mig over De Grønnes storskryden, hvor de fremstiller sig selv som hovedaktører i revisionen af forordningen om harmonisering af visse sociale bestemmelser inden for vejtransporten. Hvis vores ordfører havde læst den artikel, ville han sikkert også undre sig, eftersom det af de 269 forslag, som udvalget skulle behandle, kun var de 16, der stammede fra De Grønne, og af dem blev de 14 gudskelov afvist.
Det kræver en vis uforfærdethed at tromme den samlede luxembourgske presse sammen for at give dem det indtryk, at denne betænkning bærer De Grønnes håndskrift, når den dog kom i stand på grund af en forståelse mellem ordføreren og de tre stærkeste grupper i Parlamentet. Jeg har også i dag stemt imod det foreliggende forslag fra De Grønne om køretiderne, fordi det ikke sikrer den nødvendige fleksibilitet og ville gøre chaufførerne en bjørnetjeneste. En sådan ufleksibel løsning ville ikke give dem, som må køre særligt langt væk fra deres udgangspunkt, mulighed for at inddele deres hviletider på en sådan måde, at de kan være længere hos deres familie og venner. Jeg finder det positivt, at vi her under førstebehandlingen har kunnet yde et fornuftigt bidrag til klarere, sikrere og bedre kontrollerbare sociale bestemmelser.
Jeg håber, at det med den digitale fartskriver fra 2004 ikke vil være muligt for de sorte får at finde nye smuthuller!

Ainardi (GUE/NGL)
Jeg vil først og fremmest udtrykke min tilfredshed med betænkningen fra vores kollega, hr. Markov, som støtter Kommissionens forslag af oktober 2001 om en ny forordning om landevejstransport. Betænkningen genoptager især de forbedringer af den aktuelle situation, som blev tilført med den nye forordning, med den dobbelte hensigt at styrke trafiksikkerheden og forbedre chaufførernes arbejdsforhold. Foranstaltninger som f.eks. afskaffelse af muligheden for at opdele pauserne, udvidelse af anvendelsesområdet, styrkelse af sanktionerne for overtrædelser af forordningen, foranstaltninger, der var at finde i Kommissionens forslag, og som blev genoptaget i betænkningen, udgør nogle betydningsfulde milepæle.
Markov-betænkningen styrker forordningen yderligere ved f.eks. at modsætte sig indførelsen af den fleksible uge ved at indføre en begrænsning på arbejdstiden, fastsætte en grænse for køretiden eller opmuntre arbejdsmarkedets parter til at deltage.
Jeg vil især gerne understrege betydningen af den foranstaltning, der sigter mod at udvide forordningens anvendelsesområde til at omfatte alle lastbilchauffører, som kører på europæisk territorium, hvad enten de er EU-borgere eller ej. Denne foranstaltning vil resultere i en betragtelig reducering af social dumping, samtidig med at den opmuntrer tredjelandene til at styrke deres nationale lovgivning for at forbedre arbejdsforholdene for deres lastbilchauffører.
(Stemmeforklaringen forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137, stk. 1).

Bordes, Cauquil og Laguiller (GUE/NGL)
Den foreslåede tekst er utvivlsomt et vist fremskridt for de lande, hvor der overhovedet ikke findes nogen lovgivning eller blot en ekstremt ugunstig lovgivning for arbejderne på området. Men det er oprørende, at en tekst, der kalder sig "sociale bestemmelser" fastlægger en ugentlig køretid på 56 timer!
Endvidere finder vi det utilstedeligt, at man for at forbedre forholdene i visse lande forværrer dem i de lande, hvor beskyttelsesniveauet er højest. Den eneste acceptable harmonisering består i at ensrette den sociale beskyttelse og arbejdsforholdene på det højeste niveau.
Det er i øvrigt den eneste måde, hvorpå man kan forbyde arbejdsgiverne i den franske transportbranche at ansætte en dårligere betalt og mindre beskyttet arbejdskraft, som stammer fra lande, hvor lovgivningen om især den daglige køre-/hviletid er ikke-eksisterende eller ugunstig for lastbilchaufførerne. De love, der blot nogenlunde beskytter arbejderne, skal i øvrigt ikke være virkningsløse, som det ofte er tilfældet, men skal være bindende for arbejdsgiverne.
Bradbourn (PPE-DE)
Selv om forslaget blev stillet med henblik på at opnå sikkerhed og forenkling, er det ikke muligt at opnå andet end yderligere bureaukrati og regulering.
Vi er især betænkelige ved den virkning, som foranstaltningerne vil have på minibusser, der drives af frivillige og ikke-kommercielle sektorer. Selv om den britiske regering har tænkt sig at anmode om national dispensation inden for dette område, er det vores opfattelse, at den frivillige sektors interesser beskyttes bedst af de eksisterende undtagelser.
Ændringer af hviletidskrav og køretid vil kraftigt reducere skolers og busselskabers mulighed for at tilbyde ture til udlandet til økonomisk bæredygtige priser.
Disse forslag lægger yderligere byrder på en industri, der allerede er voldsomt reguleret, og Kommissionen har stadig ikke fremlagt en lønsomhedsvurdering til støtte for sine argumenter.
Den britiske regering har beskrevet mange af disse forslag som værende enten unødvendige eller ufordelagtige. Vi støtter denne holdning og håber, at det også vil være Rådets holdning, når det skal drøfte disse foranstaltninger.

Caudron (GUE/NGL)
Det drejer sig om at forenkle de regler, der regulerer forvaltningen af køre-/hviletidsbestemmelserne i Unionen, for at styrke trafiksikkerheden og forbedre arbejdsforholdene for de personer, der er omfattet af forordningen. Forslaget sigter ligeledes mod at gøre de nuværende regler kompatible med brugen af det nye kontrolapparat, den digitale fartskriver, for at øge overholdelsen af de gældende regler.
Betænkningen fra min kollega Helmuth Markov ligger på linje med de positive forslag fra Europa-Kommissionen, nemlig afskaffelse af muligheden for at opdele pauserne, færre undtagelser, afskaffelse af bestemmelserne om mindstealder for chaufførerne og styrkelse af sanktionerne for at overtræde forordningen.
Men det er også lykkedes ordføreren at få vedtaget nogle i mine øjne helt essentielle ændringer. Således forkaster betænkningen bestemmelserne om den fleksible uge, den skærper kontroller og sanktioner i tilfælde af manglende overholdelse af forordningens bestemmelser, og den styrker inddragelsen af arbejdsmarkedets parter. Derimod er det ikke lykkedes ordføreren at få vedtaget det ændringsforslag, der med rette foreslår at reducere den ugentlige arbejdstid til 45 timer. Det er derfor blevet genstillet i plenarforsamlingen, og jeg har naturligvis stemt for forslaget!
Krivine og Vachetta (GUE/NGL)
Vi er enige i, at der er behov for at harmonisere de sociale bestemmelser inden for vejtransport. Vores målsætning er ikke at løse konkurrenceforvridningerne i forhold til tredjelandene, men at sikre de bedste betingelser for arbejde, status og løn for dem, der arbejder på landevejen. Men i det foreliggende tilfælde kan man ikke træffe halve foranstaltninger i en sektor, der er overladt til det liberale vanvid. Det er korrekt at sætte sig imod den fleksible uge, begrænse arbejdstiden og fastlægge en minimumsalder for chauffører på varetransportområdet. Vi må styrke kontrollerne, sanktionere arbejdsgiverne i tilfælde af overtrædelser af forordningens bestemmelser og styrke inddragelsen af arbejdsmarkedets parter.
Men Markov-betænkningen er utilstrækkelig, hvad angår den ugentlige køretid og muligheden for at opdele pauserne. Det er ikke tilstrækkeligt at reducere den ugentlige køretid, som for øjeblikket er fastlagt til 56 timer, til 45 timer. Det er uacceptabelt at tillade en opdeling af hviletiden. De to tiltag fastholder det faktum, at arbejderne på landevejen er lønmodtagere, som er sat uden for loven til størst mulig fortjeneste for markedet. Derfor har vi, samtidig med at vi støtter de progressive sociale tiltag, i sidste ende stemt imod betænkningen.
Meijer (GUE/NGL)
Beslutninger om sikkerhed træffes for det meste efter dødsulykker. Indtil en ordning bliver uundgåelig, prioriteres andre overvejelser. Disse vedrører erhvervslivets frihed, begrænsning af udgifterne og fri konkurrence. Alligevel kunne alle på forhånd vide, at det fører til ulykker, hvis erhvervschauffører arbejder for længe. Det har desværre aldrig været til hinder for, at der inden for denne erhvervsgren tillades længere sammenhængende arbejdstider end inden for andre erhvervsgrene, hvor der kan voldes mindre skade. Erhvervsdrivende vil for enhver pris undgå ansættelse af en chauffør til eller ventetider, for disse foranstaltninger koster penge. Desuden vil chauffører gerne beskyttes mod overbelastning og overtræthed, men de vil også gerne hurtigt hjem efter en lang rejse. Selvstændige vognmænd mener endda, at de er undtaget for lovgivningen, og erhvervsdrivende, som vil gøre misbrug heraf, har solgt deres lastbiler til deres chauffører. Når vi giver indrømmelser til en sådan modstand, bliver anstændige fragtvirksomheder og jernbanen udkonkurreret. Derfor er det et vigtigt fremskridt, at alle lastbiler og kurertjenester, som kører inden for EU, også når de køres af en selvstændig vognmand, eller når de kommer fra lande uden for EU, opfylder normen med mindst 12 timers hvile og en arbejdstid på maksimalt ni timer om dagen og 90 timer pr. to uger.

Miranda (GUE/NGL)
Vi har stemt for hr. Markovs betænkning. Man kan nemlig i en tid, hvor der både på EU-plan og i medlemsstaterne gøres bestræbelser på at træffe foranstaltninger, der kan nedbringe antallet af trafikofre (hvor Portugal desværre er førende), kun være enig i en betænkning, der søger at forbedre de sociale bestemmelser og arbejdsbetingelserne for landevejschauffører.
Den nu vedtagne betænkning foreslår entydigt positive foranstaltninger, idet den afskaffer forslaget om en fleksibel uge, fastlægger køretid og begrænser arbejdstiden, fastsætter en minimumsalder for godstransportchauffører, begrænser mulige undtagelser, styrker arbejdsmarkedsparternes deltagelse og fremmer, at forordningen finder anvendelse for alle chauffører på EU's veje.
Disse foranstaltninger vil vi gerne støtte, eftersom de vil øge trafiksikkerheden ganske væsentligt. Vi kan derfor kun beklage, at et flertal af Parlamentets medlemmer ikke har støttet ordføreren i hans forslag om at nedbringe den ugentlige køretid til 45 timer.
Vi håber ikke desto mindre, at Kommissionen og Rådet vil vise den nødvendige imødekommenhed over for de nu vedtagne ændringsforslag.

Caveri (ELDR).
Hr. formand, jeg vil blot sige, at jeg stemte for dette budskab til konventet om anerkendelsen af de regionale og lokale myndigheders rolle i Europas opbygning. Det er et punkt, hvor konventet har været forholdsvis tavst. I betragtning af de regionaliserings- og decentraliseringsfænomener, som finder sted i hele Europa, er regionernes vigtighed nu en kendsgerning. Måske burde der have været nogle mere ægte føderalistiske løsninger i hr. Napolitanos betænkning, så subsidiaritetsprincippets konsekvenser blev så gennemgribende og reelle som muligt. Det er en målsætning, som skal nås i de kommende år. Desværre tog man i betænkningen ikke højde for ønsket om, at der oprettes regionale valgkredse ved valg til Europa-Parlamentet, og at regioner med lovgivningskompetence kan deltage direkte i Rådets møder. Og desværre blev forslaget om at give regionerne mulighed for at indbringe en sag direkte for Domstolen forkastet. Det er efter min mening spørgsmål, som konventet skal tage op igen for regionaliseringens skyld.
Martin, David W. (PSE).
Hr. formand, i 1990, da jeg var ordfører for den betænkning, der fik betegnelsen Maastricht-betænkningen, opfordrede jeg til oprettelse af det udvalg, som vi nu kender som "Regionsudvalget". Det gjorde jeg, fordi de lokale myndigheder i regionerne spiller en meget vigtig rolle i gennemførelsen af fællesskabslovgivningen. Jeg mente derfor, at de skulle have indflydelse på vedtagelsen af fællesskabslovgivning.
I Napolitano-betænkningen arbejdes der videre med det princip i Europa, som det ser ud i dag. Jeg hilser hr. Napolitanos argumenter for mere indflydelse til regionerne og de lokale myndigheder i beslutningstagningen om EU-spørgsmål velkommen. Men jeg accepterer også, at det er korrekt at gøre det på en måde, der ikke griber ind i medlemsstaternes forfatninger. Han har skabt den rette balance ved at fremhæve regionerne, men at lade det være op til de enkelte medlemsstater, hvordan hans henstillinger skal gennemføres.
Vi har f.eks. lige hørt et argument for, at regionerne skal være involveret i Ministerrådet. Det støtter jeg, men hver medlemsstat skal gøre det inden for rammerne af sin egen forfatning.
Napolitano-betænkningen har dog én svaghed, og det er, at der ikke lægges nok vægt på regionernes rolle i forbindelse med den lovgivende myndighed. Jeg håber, at Kommissionen vil undersøge mulighederne for at finde en måde at involvere dem mere permanent i EU's aktiviteter på.

MacCormick (Verts/ALE).
Hr. formand, som andre talere er jeg glad for, at vi i forbindelse med Napolitano-betænkningen har nået fremskridt på nogle vigtige områder. Det anerkendes, at regionerne under de rette konstitutionelle omstændigheder skal have adgang til Domstolen. Det anerkendes ret tydeligt, at subsidiaritetsprincippet er gældende, ikke blot mellem medlemsstaterne, men også mellem de regionale og lokale myndigheder.
Der er nogle punkter, som jeg er utilfreds med. Jeg er især utilfreds med, at man ikke fik drøftet den besynderlige sammensætning af Regionsudvalget. F.eks. vil der i fremtiden sandsynligvis være fem medlemmer fra Malta i Regionsudvalget i forhold til 21 fra Spanien og 24 fra Det Forenede Kongerige. Det betyder, at der vil være fem gange så mange medlemmer fra Malta som fra Galicien i Regionsudvalget - hvis der overhovedet vil være nogen fra Galicien, Catalonien eller Skotland. Det er utilfredsstillende. Meningen med Regionsudvalget er, at det skal være en modvægt til Parlamentet. Fordelingen af befolkninger og regioner i Regionsudvalget er ikke fornuftig.
Betænkningen vil ikke overbevise de medlemmer af mit parti derhjemme, som mener, at det under de nuværende omstændigheder vil være bedre med en uafhængig medlemsstat end en konstitutionel region.

Fatuzzo (PPE-DE).
Hr. formand, i nat drømte jeg også om Giorgio Napolitano. Hr. Napolitano, som er ordfører for denne betænkning om de regionale myndigheders rolle, var i min drøm formand for RV, det vil sige Regionernes Verdensunion. I min drøm var der nemlig blevet oprettet ét fælles verdensstyre, som bestod af regionerne. Nationalstaterne eksisterede ikke længere, og regionerne havde fået så meget indflydelse, at alle regioner i hele verden udgjorde RV - Regionernes Verdensunion - som Giorgio Napolitano var formand for. Jeg ved godt, at det bare var en drøm, og at den sikkert ikke går i opfyldelse, men eftersom regionerne ikke længere bekrigede hinanden, sådan som de desværre stadig gør i mange lande, håber og ønsker jeg, at det skridt for skridt - sådan som det sker i Napolitano-betænkningens forslag - virkelig lykkes os at oprette RV, Regionernes Verdensunion. Derfor stemte jeg for betænkningen.

Dehousse (PSE).
Hr. formand, for en række kolleger såvel som for mig var det umuligt at stemme imod den beslutning, der affødtes af Napolitano-betænkningen, for først betænkningen og dernæst beslutningen tilvejebragte nyskabende bestemmelser med henblik på den regionale dimension. Desværre har flere afstemninger i plenarforsamlingen skadet dette bemærkelsesværdige stykke arbejde. Endvidere er det, som fru Berès så fremragende bemærker, uforsigtigt og farligt at improvisere på afstemningstidspunktet ved i plenarforsamlingen at foreslå at godkende begreber, som tilsyneladende hverken har været drøftet eller overhovedet nævnt i udvalg. Hr. Méndez de Vigo svarede, at begrebet folk var arkaisk. Det er præcis, hvad højrefløjen har gentaget om og om igen i Europa i løbet af de seneste århundreder, og det er ikke overbevisende. Men som ved et tilfælde vil den tekst, som fremlægges som modernistisk, blot styrke statsbegrebet i Unionen, hvilket jeg i øvrigt ikke tvivler på var formålet. Derfor har jeg undladt at stemme.
Speroni (NI).
Hr. formand, jeg stemte for denne betænkning, selv om jeg godt er klar over, at der ikke er tale om en retsakt, men udelukkende om et vejledende dokument, som man ikke ved, hvordan bliver modtaget. Jeg håber, at Kommissionen og medlemsstaterne tager højde for mange af de vedtagne punkter, selv om jeg beklager, at nogle af de fundamentale punkter blev forkastet, f.eks. punktet om, at regioner med lovgivningskompetence skal kunne deltage i Det Europæiske Råd. Jeg mener, at det under alle omstændigheder må være noget, der henhører under medlemsstaternes kompetenceområde. I Italien har mit politiske parti allerede stillet ændringsforslag og lovforslag i den forbindelse, og jeg håber, at de europæiske regioner får større indflydelse, selv om det ligger fast, at dette område for størstepartens vedkommende skal forblive nationalstaternes ansvar uden indblanding fra EU's side.

Nogueira Román (Verts/ALE).
Hr. formand, jeg vidste godt, at hr. Méndez de Vigo var reaktionær, hvad angår den europæiske diversitet, men jeg vidste ikke, at han var så uvidende. At kalde begrebet folk for arkaisk er ikke blot i modstrid med fundamentale begreber i vores civilisation, men også i modstrid med mange forfatninger, f.eks. USA's, der netop begynder med sætningen "We the people". Hr. Méndez de Vigo er i modstrid med USA's forfatning og i modstrid med sin egen chef, José María Aznar.
Vi, hr. formand, mener, at EU i dag er en historisk ny union med delt suverænitet, og at nationerne uden stat, som f.eks. Galicien, vil fremad gennem deres deltagelse i disse institutioner, og at de netop arbejder for en indre udvidelse. Vi spøger derfor: Hvorfor Malta og ikke Galicien? Hvorfor Cypern og ikke Skotland?
Ofte har nationerne uden stat en historie, en politisk vilje, en demografi, der begrunder denne deltagelse. Napolitano-betænkningen er dog et skridt fremad, men er i et vist omfang blevet forhalet af en reaktionær jakobinisme hos personer som Aznar og Méndez de Vigo, en jakobinisme, der i dag imødegås af EU's egen virkelighed.

Berthu (NI)
Under gårsdagens forhandling i Europa-Parlamentet hentydede jeg til, at regionernes deltagelse i den europæiske beslutningsproces, som Napolitano-betænkningen forfægter, ville åbne en Pandoras æske, hvorfra vi så ville få en lang række overraskelser. Vi har fået en lille forsmag herpå siden mødet i Udvalget om Konstitutionelle Anliggender, der utvivlsomt revet med af sin egen fart har vedtaget nogle sære bestemmelser, som f.eks. de regionale og lokale myndigheders ret til at tilpasse den europæiske lovgivning til lokale behov.
Naturligvis har de udvalgsmedlemmer, som stemte for sådanne bestemmelser, senere set sig selv desavoueret af deres grupper, og Parlamentet har netop bragt nogle rettelser på plenarmødet. Men det har kun slebet de mest synlige kanter af. Resten, som synes at omringe staterne på mere snigende vis, er bevaret. Disse misforståelser har blot kastet lys over, hvad betænkningen ville lede til, hvis den blev gennemført.
Endvidere har Parlamentet vedtaget et ændringsforslag, der afslører, at Unionen fremover ikke ville hvile på "befolkningernes" (globalt set og hver for sig) legitimitet, men på "borgernes" (individuelt set). En sådan udvikling ville ændre Unionens karakter og medføre, at den nærmede sig en nationalstat.
Vi har derfor stemt imod betænkningen.
Bonde og Sandbæk (EDD)
. Vi stemmer for kompromisændringsforslag 30 og ændringsforslag 21, hvis ændringsforslag 30 ikke bliver vedtaget. Men vi vil påpege, at indholdet af ændringsforslagene ikke skal medtages i en eventuel kommende europæisk forfatning, men medtages i en kommende traktat.
JuniBevægelsen ønsker nemlig ingen europæisk forfatning, der skal være over de nationale forfatninger.

Eriksson, Herman Schmid, Seppänen og Sjöstedt (GUE/NGL)
Betænkningens forslag om at give Regionsudvalget ret til at anlægge sag ved EF-Domstolen om tilsidesættelse af subsidiaritetsprincippet og møde for Domstolen for at varetage sine rettigheder er urimeligt.
Medlemsstaterne er ikke ens, de rangerer fra forbundsstater til centraliserede enhedsstater. Det er derfor vanskeligt at udforme politiske samarbejdsformer i EU, når det gælder Regionsudvalgets samt de regionale og lokale myndigheders rolle. Regionsudvalget savner demokratisk legitimitet, og vi mener, at det skal afvikles - ikke udvikles.
Med det demokratiske underskud i EU i dag er det vigtigere først og fremmest at udvikle de nationale parlamenters rolle. Det er faktisk stater og ikke regioner, der er medlemmer af EU.
Ferrer (PPE-DE)
Parlamentet er lige gået glip af en enestående lejlighed til at handle i overensstemmelse med dets rolle som de europæiske befolkningers repræsentant som fastlagt i traktaterne. For det første, og dette er det vigtigste, hvis vi vedtager hr. Méndez de Vigos ændringsforslag - hvis "omhu" er blevet noteret - berøver vi de europæiske befolkninger deres habilitet som indehavere af en del af EU's legitimitet, som de i overensstemmelse med filosofien i traktaterne har ret til.
For det andet fordi den endelige tekst fastsætter, at regioner med lovgivningsbeføjelser ikke kan indbringe sager for EF-Domstolen på egne vegne, og at dette skal ske med statens forhåndsgodkendelse. Det socialdemokratiske ændringsforslag, der foreslog, at en sag skulle indbringes med staten som mellemled, var ikke ret meget bedre.
For det tredje er disse regioner ikke udtrykkeligt garanteret ret til at deltage i de møder i Rådet, der behandler forhold, som hører under deres kompetenceområde, idet det er op til de respektive regeringer at afgøre sådanne spørgsmål, og deres manglende politiske vilje i de fleste tilfælde, herunder Spanien, er velkendt.
Napolitanos betænkning indeholder imidlertid alligevel en række positive elementer, og jeg har besluttet at stemme for den i morgen.

Figueiredo (GUE/NGL)
Vi er enige i regionaliseringen og i, at de regionale og kommunale myndigheders rolle skal styrkes inden for den forfatningsmæssige ramme og i den enkelte medlemsstats suveræne beslutningsprocesser, hvorfor vi støtter de punkter i betænkningen, der lægger vægt herpå. Vi finder det ligeledes vigtigt, at der er et forum på EU-plan, og som jo allerede findes, nemlig Regionsudvalget, til erfaringsudveksling om disse myndigheders aktivitet og som en måde, hvorpå de kan meddele deres synspunkter på EU-niveau om forhold, der har betydning for dem.
Napolitano-betænkningen er dog selv efter vedtagelsen af nogle positive ændringsforslag præget af det mere eller mindre eksplicitte formål om at etablere direkte forbindelser mellem EU's institutioner og de regionale og kommunale myndigheder uden om staternes suveræne beslutninger, hvilket vi er imod, fordi det er staternes enebeføjelse, hvorledes de organiserer sig internt, herunder måden at træffe beslutninger på. Selv om vi således er enige i, at regionernes rolle skal styrkes, er vi imod den føderalistiske tilgang, der vil omgå medlemsstaternes suverænitet.

Marques (PPE-DE)
Jeg takker Giorgio Napolitano for hans relevante og fremragende betænkning om de regionale og kommunale myndigheders rolle i opbygningen af Europa, som jeg giver min støtte. Jeg er ikke mindst enig i, at Unionen bør udforme nye metoder for de kommunale og regionale myndigheders deltagelse i Fællesskabets virksomhed, men uden at negligere Regionsudvalgets vigtige rolle, og at Unionen ved forberedelsen af retsakter og udarbejdelsen af fællesskabspolitikker bør sikre en fuldstændig og permanent inddragelse af de regionale og kommunale myndigheder, der jo oftest er dem, der skal gennemføre disse politikker - idet de nationale rammer dog skal være bestemmende for de nærmere vilkår for denne inddragelse.
Jeg støtter kraftigt hr. Napolitanos ønske om, at der foretages en konsolidering af EF-traktatens artikel 299, stk. 2, om regionerne i den yderste periferi. Det er nemlig særdeles nødvendigt at tage det skridt, der tillader fuldt ud at udnytte de handlemuligheder, som ligger i de gældende bestemmelser om regionerne i den yderste periferi, så der kan iværksættes en egentlig politik for disse regioner, en politik, der virkelig sætter ind over for de begrænsninger, som deres beliggenhed indebærer.

Pasqua (UEN)
Bortset fra at den er en uacceptabel indgriben i medlemsstaternes konstitutionelle opbygning, er betænkningen let gennemskuelig. Det drejer sig som altid om at ødelægge nationerne ved at forstyrre staternes interne politiske orden, og det for at opbygge et føderalt Europa. Det fremførte argument om at få Unionen tættere på borgerne er direkte misvisende.
Under færdiggørelsen af det arbejde, Parlamentet har påbegyndt på overnationalt niveau, et arbejde, der går ud på oppefra at overføre staternes kompetence til EU, søger Parlamentet i virkeligheden blot at fratage nationerne deres suverænitet, og denne gang fra bunden.
De naive, som er påvirkelige over for de lokkende toner om nærdemokrati eller nye styreformer, begreber, der er konstrueret af den ledende teknostruktur, skal vide, at decentraliseringen, som er iværksat af og for føderalisterne, kun kan have en vinder. I den sidste ende er det nemlig Bruxelles, der ved at absorbere de nye privilegier, som midlertidigt er afgivet til de lokale enheder, høster fordel af en proces, som den med vid har kontrolleret.
Må de troskyldige meditere over denne morale af La Fontaine: "Qu'importe qui vous mange, homme ou loup, toute panse me paraît une à cet égard; un jour plus tôt, un jour plus tard, ce n'est pas grande différence" (Det gør ingen forskel, hvem der spiser dig, mand eller ulv, den ene vom ligner den anden i den henseende. En dag før eller siden gør ikke den store forskel).
Queiró (UEN)
Udvalget om Konstitutionelle Anliggender mener, at man bør gå bort fra den hierarkiske og pyramideformede udformning af Unionens institutionelle system og sikre de regionale og kommunale myndigheder en højere grad af deltagelse i den europæiske beslutningsproces.
Et af nøglepunkterne i denne betænkning er med rette Regionsudvalget, hvis legitimitet og vigtige rolle som det institutionelle talerør for de kommunale og regionale myndigheder i EU bekræftes.
I denne sammenhæng foreslås regulære ændringer af traktaterne, netop som konventet er i færd med sit arbejde, deriblandt at Regionsudvalget gives ret til at indbringe en sag for Domstolen ved formodet overtrædelse af subsidiaritetsprincippet og for at forsvare dettes rettigheder, en ret, der også skal gælde de regionale og kommunale myndigheder med lovgivningskompetence, så de kan forsvare deres rettigheder, ofte i forhold til deres egne medlemsstater.
Disse og andre forslag (f.eks. forslaget om ændring af EU-traktatens artikel 6, stk. 3) ville med et trylleslag betyde, at medlemsstaterne, der er Unionens eneste medlemmer, ville få en sekundær rolle i dens opbygning, ud over at de givetvis ville give anledning til forfatningsmæssige problemer i nogle medlemsstater.
Jeg har derfor kun kunnet stemme imod, trods visse positive forslag (bl.a. forsvar af den sproglige mangfoldighed og fremme af regionerne i den yderste periferi).

Ribeiro e Castro (UEN)
Jeg er i vid udstrækning enig i den beskrivelse, som denne betænkning giver af, hvor forskellige de regionale og lokale størrelser og selve begrebet region er, ligesom jeg deler den opfattelse, at regionerne "i vid udstrækning" er "resultatet af en særlig institutionel og politisk udvikling i hver af de berørte lande".
Selv om jeg således er principielt enig, hvad angår den faktiske eksistens af forskellige administrative løsninger internt i den enkelte medlemsstat, som hænger sammen med dennes historie, traditioner og særlige forhold, kan jeg ikke følge betænkningen, når den ønsker at mindske staternes rolle og gribe ind i disses politiske beslutningsprocesser gennem en juridisk-institutionel "inddæmning" af dem mellem beføjelser tillagt henholdsvis Fællesskabets institutioner og regionerne, hvor der foreslås en kunstig ligestilling af regionernes politiske legitimitet med staternes i traktaterne.
Betænkningens forsøg på at opløse staternes funktion og betydning under påskud af, at det vil bringe befolkningen nærmere til Unionens institutioner, er efter min opfattelse en repetition, undertiden skjult, af den føderalistiske opportunisme, der prøver at glemme de mellemstatslige forudsætninger for Unionens oprettelse og se bort fra den helt afgørende og grundlæggende rolle, som staterne har i ledelsen og udformningen af EU's opbygning.
Jeg har derfor stemt imod.
Et vigtigt positivt element er dog ønsket om, at der foretages en konsolidering af EF-traktatens artikel 299, stk. 2, om regionerne i den yderste periferi.

Sacrédeus (PPE-DE)
Jeg har stemt for denne betænkning.
Det er meget positivt, at Europa-Parlamentet i litra G tydeligt giver udtryk for "at beskyttelsen og styrkelsen af det regionale og lokale selvstyre i de forskellige europæiske lande udgør et vigtigt bidrag til opbygningen af Europa, der hviler på principperne om demokrati, nærhed og decentralisering af magten".
Eftersom jeg længe har forudsagt dette ud fra min kommunale erfaring, er jeg yderst tilfreds med, at betænkningen også kræver, at det i en tænkt europæisk forfatning skal defineres, hvordan subsidiaritetsprincippet skal udøves, gennemføres og kontrolleres.
Det er klogt, at man åbner op for, at kommuner og amter/regioner/delstater via deres medlemsstat eller via Regionsudvalget kan begære, at EF-Domstolen prøver en sag, såfremt EU har overskredet sine beføjelser.
Endvidere medtages et andet vigtigt borgernært perspektiv i litra H, hvor det fremhæves, at "man bør gå bort fra den hierarkiske og pyramideformede udformning af Unionens institutionelle system".
Formanden.
Protokollen fra mødet i går er omdelt. Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg den som godkendt.
Gollnisch (NI).
Hr. formand, jeg vil med det samme berolige Dem med, at jeg ikke vil udnytte de tre minutters taletid, som jeg er berettiget til i henhold til Europa-Parlamentets forretningsorden, artikel 122, stk. 2, til en personlig bemærkning. Jeg vil blot gerne nævne en lille episode, som har bragt mig i opposition til mødeformanden, hr. Provan, og som ikke i sig selv er alvorlig, men som jeg alligevel finder ubehagelig.
Jeg har som andre kolleger bedt om ordet angående fastlæggelsen af dagsordenen. Jeg ville rejse spørgsmålet om de britiske bombninger af Irak og anmode om, at Europa-Parlamentet arrangerer en høring med Javier Solana for at finde ud af, hvordan disse aktioner kunne indgå i rammerne for den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik.
Det var derfor et ganske almindeligt indlæg til dagsordenen. Det forholder sig således, at hr. Provan afbrød mig, før jeg fik lejlighed til at afslutte mit etminutsindlæg, hvilket forhindrede ham i at forstå, at det drejede sig om et indlæg, der faktisk angik fastlæggelsen af dagsordenen. Jeg kan til nød forstå, at hr. Provan var mistroisk over for dette spørgsmål. Men hvad jeg til gengæld finder helt uacceptabelt er, at han på sin vis forhindrede mig i at kommentere alle andre emner, som jeg i henhold til forretningsordenen har ret til at tale om. Jeg tænker især på, at jeg var den første, der ønskede at kommentere forslaget fra en taler om fastlæggelsen af dagsordenen angående Nordkorea. Hr. Provan ignorerede mig helt tydelig, da jeg bad om ordet, på trods af at jeg var den første, der kom med en sådan anmodning.
Endelig, i henhold til forretningsordenens artikel 121a, havde jeg også ret til et indlæg af et minuts varighed. Jeg havde fået en assistent til at verificere, at jeg var indskrevet i talerrækken. Hr. Provan nægtede mig endnu en gang ordet, selv om de folk fra Mødetjenesten, der omgav ham, svarede, at jeg var indskrevet i henhold til artikel 121a. Hr. Provan fik på en eller anden måde sagt, at han vidste, hvad jeg ville tale om, og at han derfor havde besluttet ikke at overlade mig ordet, eftersom han ikke havde godkendt mit første indlæg. Jeg finder hans fortolkning en smule overdreven. Jeg mener, at mødeformanden i henhold til sit hverv skal overlade ordet til et parlamentsmedlem, når denne gør brug af sin ret i overensstemmelse med forretningsordenen, uden at foregribe, hvad parlamentsmedlemmet vil sige.
Formanden.
Hr. Gollnisch, til Deres og Parlamentets orientering kan jeg oplyse, at der på mødet den 29. januar 2003 vil være en redegørelse fra hr. Solana om situationen i Irak i forbindelse med Hans Blix' rapport til FN.
(Protokollen fra foregående møde godkendtes)

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er Rådets redegørelse om det græske formandskabs arbejdsprogram.
Jeg vil på vegne af Parlamentet gerne anerkende, at premierminister Simitis tog sig tid til at mødes med Formandskonferencen inden den formelle indledning af formandskabet. Jeg vil gerne takke ham og hans minister- og tjenestemandskolleger for mødet. Vi ser frem til et tæt og produktivt samarbejde med det græske formandskab.
Det er med stor glæde, at jeg giver ordet til premierministeren og åbningstalen.

Simitis
. (EL) Hr. formand, ærede medlemmer af Europa-Parlamentet, hr. formand for Kommissionen, mine damer og herrer, jeg er både beæret og glad for at være her i dag i min egenskab af rådsformand for at præsentere det græske formandskabs prioriterede områder. Som leder af adskillige rådsmøder før i tiden har jeg deltaget i forhandlinger med Parlamentet og har på første hånd oplevet, hvor nyttig og uundværlig denne dialog er.
Det græske formandskab har til hensigt at samarbejde så meget som muligt med Parlamentet på alle niveauer. Det vil ikke kun samarbejde som en formalitet, men fordi samarbejde efter min mening er en nødvendig og grundlæggende faktor for at nå vores fælles mål. Vi vil gribe enhver lejlighed til et frugtbart samarbejde mellem os. Grækenland er et af de lande, der mener, at ved at udvikle EU kan vi styrke Europa-Parlamentets rolle og indflydelse.
Mine damer og herrer, dette er en historisk fase i den løbende udvikling af Europa. Alle, Rådet, Parlamentet, Kommissionen og borgerne, forventes at bidrage til denne fase. At støtte gennemførelsen af den europæiske integration hen imod et EU med 25 og/eller flere medlemsstater, et EU, der er opbygget og udviklet på grundlag af vores fælles værdier, der har præget vores handlinger i de sidste 50 år. Et EU, som giver mulighed for, at alle kan vokse og blomstre, som styrker de europæiske samfund og fremmer samhørighed og solidaritet. Et EU, som i et multipolart globalt system, arbejder for fred, samarbejde og retfærdighed.
At arbejde i denne retning er ikke kun vores ansvar. Det er vigtigt, at vi gør disse politikker overbevisende, at vi overbeviser befolkningen om, at det Europa, som vi opbygger, sætter fokus på at tage sig af nationerne og borgerne og sikre, at alle deler en fælles fremtid i et værdifællesskab.
Det græske formandskabs program er ikke kun planlagt således, at det tager udfordringen med den løbende udvikling af Europa op. Det er også planlagt således, at det tager udfordringen op med det nuværende internationale økonomiske klima, den globale økonomiske tilbagegang og alle de kilder til usikkerhed, der ligger på lur for at angribe vores samfund, såsom den manglende konkurrenceevne og økonomiske stabilitet, arbejdsløshed og social udstødelse etc. Vi skal reagere på denne usikkerhed med beslutsomhed for at ramme i hjertet af den individuelle og kollektive usikkerhed og skabe mere rationelle, mere retfærdige og friere levevilkår, som giver alle større muligheder. Samtidig skal vi være opmærksom på de internationale kriser, som skaber usikkerhed, såsom de kriser, der opstår i de skrøbelige lande i udkanten af EU, som har rod i Mellemøsten eller er forårsaget af international terrorisme. Vi har brug for et EU, som til stadighed er til stede og taler med én klar stemme på den internationale scene.
Mine damer og herrer, de beslutninger, der blev truffet i Sevilla, fastsatte, at vi skulle planlægge det græske formandskab i samarbejde med det næste formandskab, nemlig det italienske, således at der kunne udarbejdes et etårigt operationelt handlingsprogram. Det er netop, hvad vi gjorde, og jeg vil skitsere de fem prioriterede områder i arbejdsprogrammet.
Det siger sig selv, at udvidelsen efter topmødet i København har første prioritet. Vi skal fortsætte med alle de grundlæggende proceduremæssige foranstaltninger således, at tiltrædelsestraktaterne kan underskrives i Athen den 16. april. Deres rolle er yderst vigtig i forbindelse med disse foranstaltninger, fordi Europa-Parlamentet skal godkende de nye medlemsstaters tiltrædelse.
Samtidig vil vi fortsætte forhandlingerne med Bulgarien og Rumænien i henhold til den nye førtiltrædelsesstrategi for disse to lande. Vores mål er at overholde tidsplanen for deres tiltrædelse i 2007.
Vi vil arbejde aktivt på, at Tyrkiet kan blive optaget som medlem. Grækenland mener, at Tyrkiet skal indtage sin plads i EU på grundlag af de beslutninger, der allerede er truffet på møderne i Det Europæiske Råd. Vi skal give Tyrkiet mulighed for at gennemføre de nødvendige reformer. Derfor besluttede man under Det Europæiske Råd i København at følge en plan, der skal gøre det muligt at starte optagelsesforhandlinger med Tyrkiet. De næste to år bliver afgørende for dette. Grækenland ønsker både som det land, der har formandskabet, og som medlemsstat, at bistå med denne nye proces. Derfor er et af vores mål at udarbejde et forslag til en ny partnerskabsaftale med Tyrkiet.
Vi har også til hensigt at udvikle forbindelser med landene på Vestbalkan, således at de kan inddrages i processen og på et senere tidspunkt blive optaget i EU.
Nu vil jeg gerne kommentere spørgsmålet om Cypern. Vi ønsker, at Cypern skal blive medlem af EU som ét samlet land. Vi ønsker, at det skal løse øens politiske problem. Vi ønsker, at de to samfund skal dele en fælles fremtid og nyde godt af fordelene ved en optagelse i EU. Vi følte lige fra begyndelsen, at Kofi Annans plan gav Cypern en chance for at løse øens politiske problem. Vi har arbejdet efter disse retningslinjer, og vi håber, at der bliver fundet en løsning inden den 28. februar. Uanset, hvad der sker, bliver Cypern optaget i EU som aftalt i København, selv om vejen stadig er åben for, at Cypern-problemet kan løses, og acquis communautaire kan anvendes på hele øen.
Vores anden prioritet er at genoprette den europæiske økonomi og fremme social samhørighed. Topmødet i foråret 2003 vil blive holdt i en politisk og økonomisk atmosfære, der er præget af både problemer og muligheder. Indførelsen af euroen sidste år var en historisk proces. Vi tror, at Lissabon-strategien nu er mere aktuel end nogensinde før, skønt der er sket fremskridt. Vi skal iværksætte de økonomiske beslutninger, der er truffet i de seneste år, og som vi ikke har gjort nok for at fremme. Det er en afgørende mulighed for at føre den europæiske økonomi og samfundsmodel ajour.
Mine damer og herrer, vi vil arbejde med seks emner. For det første makroøkonomisk politik. Vi ønsker en pålidelig europæisk økonomisk politik, en mellemstatslig økonomisk politik i Europa.
For det andet ønsker vi at skabe flere og bedre arbejdspladser. Det vil bidrage til at konsolidere den sociale solidaritet og samhørighed. Det er vigtigt at revidere EU's beskæftigelsesstrategi, og en drøftelse heraf vil gøre det muligt for os at få mere ud af den sociale søjle i Lissabon-strategien.
Vores tredje mål inden for rammerne af topmødet i Lissabon er at fremme iværksætterånd og støtte mindre virksomheder. Formandskabet lægger megen vægt på at fremme iværksætterånd, hvilket er vigtigt for økonomisk udvikling, for ikke at nævne beskæftigelse og regional udvikling.
Vores fjerde mål er at bygge det europæiske system af viden og innovation op, da vi ikke kan opfylde Lissabon-målene, medmindre vi udvikler viden og teknologi. Som bekendt er en række spørgsmål stadig uafklarede, f.eks. EF-patentet, og vi har til hensigt at forsøge at få dem afsluttet.
Formandskabet vil også behandle andre emner, såsom udvikling af forskning i ny teknologi, herunder forskning i forsvar.
Vores femte mål er at forbedre forbindelserne i Europa. Hermed mener jeg fuldstændig og operationel liberalisering af energi- og transportmarkederne ved at udvide de transeuropæiske energi- og transportnet, at fremme det indre marked for tjenesteydelser og samle de finansielle markeder.
Vores sjette mål er at sikre den fremtidige velstand gennem bæredygtighed. Dette indebærer hovedsagelig en revision af EU's strategi for bæredygtig udvikling i lyset af resultatet af verdenstopmødet i Johannesburg. Vi vil gøre mere ud af EU's førende rolle på miljøbeskyttelsesområdet. Så meget, mine damer og herrer, om vores andet sæt prioriteter, som er forbundet med Lissabon-strategien.
Vores tredje sæt prioriteter omfatter det følsomme spørgsmål om indvandring, ulovlig indvandring, ydre grænser og asyl. Vi ved alle, at indvandring i den ene eller anden form nu har fået et sådant omfang, at vi er tvunget til at handle. Vi skal handle i to retninger. Vi skal sikre, at EU bliver et område med frihed, retfærdighed og sikkerhed for borgerne, hvor der ikke findes organiseret kriminalitet, fremmedhad og racisme, at det bliver et multikulturelt område med forståelse for de menneskelige problemer, og at vi bekæmper årsagerne til fattigdom, faldende levestandarder og politisk undertrykkelse. Vi håber at kunne vedtage direktiver om genforening af familier, der i mange år har været indvandrere. På asylområdet vil vi gå videre med direktiver, f.eks. om flygtninge. Det andet punkt i vores indsats med hensyn til indvandring vil være at beskytte EU-medlemsstaterne mod ulovlig indvandring, fordele omkostningerne til beskyttelse af vores fælles ydre grænser mere ligeligt, fremme hjemsendelsespolitik og fremskynde forhandlingerne om hjemsendelsesaftaler.
Vores fjerde sæt prioriteter vedrører et emne, som allerede har optaget en stor del af medlemsstaternes tid og energi, nemlig EU's fremtid. Vi mener, at udvidelsen af EU skal gå hånd i hånd med en større europæisk forening. EU's institutionelle system skal gøres mere effektivt med demokratiske funktioner og politikker, som når borgerne. Spørgsmålet er, hvilken vej Konventet om Den Europæiske Unions Fremtid vil slå ind på, og hvordan vil det passe ind i formandskabets arbejde? Som De måske erindrer, besluttede man på Det Europæiske Råd i København, at konventet skal afslutte sit arbejde før Det Europæiske Råd i juni, og at vi på topmødet til foråret skal sætte fokus på de institutionelle aspekter af EU's fremtid. Vi håber således at nå tre primære mål på disse to møder i Det Europæiske Råd.
Først og fremmest vil vi foretage en gennemgang uden at træffe beslutninger, da dette ville være at dømme udfaldet af konventet på forhånd.
For det andet har vi til hensigt at afholde en separat debat om resultatet af dette arbejde på Det Europæiske Råd i juni og fastsætte start- og/eller slutdatoen for arbejdet i den nye regeringskonference, da en række medlemsstater allerede har udtrykt ønske om en overgangsperiode, og vi har brug for tid mellem starttidspunktet og topmødet i juni.
For det tredje ønsker vi at fastlægge punkter til regeringskonferencen. Vi skal med andre ord sidst i juni være forberedt på efterfølgende procedurer, efterhånden som og når de indledes.
Vores femte sæt prioriteter vedrører EU's internationale profil og styrkelse af EU's rolle internationalt. EU har gået frem med stormskridt med den fælles forsvars- og sikkerhedspolitik. Vi har nu brug for at sikre, at vi har fuldt operativt beredskab med hensyn til krisestyring ved at udvikle den militære og ikke-militære kapacitet. Vi har derfor til hensigt at sætte ind på at nå det generelle militære mål og afslutte faste samarbejdsaftaler mellem EU og NATO. Vi er opsat på at sikre, at EU's operationer i Bosnien-Hercegovina og Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien, som bliver den første praktiske afprøvning af EU's operative beredskab, bliver hensigtsmæssigt forberedt og gennemført. Ud over forsvarspolitikken skal vi undersøge forbindelserne med EU's naboer for at sikre, at der ikke opstår nye splittelser. Der er planlagt et topmøde med Rusland, som skal finde sted i Skt. Petersborg i maj med deltagelse af landene på Vestbalkan, Ukraine, Kaukasus og Middelhavslandene, og vi vil lægge stor vægt på Middelhavssamarbejdet.
Vi kan blive nødt til at beskæftige os med en krig med Irak i de kommende måneder. Det håber vi ikke. Vi ønsker fred. Vi vier imidlertid dette stor opmærksomhed og med rette. Det er et af vores prioriterede områder. Vi ønsker og vil arbejde for fred og en fredelig løsning på uenigheder. Vi har tillid til, at FN's indsats får et positivt udfald. FN's vilje og resolutioner skal være gældende.

Irak skal overholde og anvende Sikkerhedsrådets resolutioner. Formandskabet ønsker at tale for EU som en union af lande med en fælles, stærk stemme og holdninger. At sikre den internationale stabilitet, at udrydde truslen fra masseødelæggelsesvåben og fred er fælles dyder, som vi alle stræber efter, og EU-medlemsstaterne har brug for en klar fælles politik i henhold til disse retningslinjer.
(Bifald)
Vi skal bryde den gamle vane med, at forskellige lande siger noget forskelligt og søger forskellige mål. Det er ikke let, men vi skal kæmpe for det.
Mine damer og herrer, jeg vil slutte med kort at kommentere tre spørgsmål, som Parlamentet har en særlig interesse i.
Først en statut for parlamentsmedlemmerne. Der er gjort et stort stykke arbejde, og vi har brugt lang tid på at drøfte det. Jeg tror, at tiden er moden til at finde en endelig løsning, og vi vil bestræbe os på at finde en løsning under Det Europæiske Råd i Thessaloniki.
For det andet den interinstitutionelle aftale om forbedring af EU's retsakter, som i høj grad har bidraget til at forbedre retsakternes kvalitet. Vi håber, at man også på det punkt vil nå til enighed under det græske formandskab.
For det tredje vil vi bestræbe os på at færdiggøre bestemmelserne om europæiske politiske partier, som for længst skulle have været indført.
Jeg har kommenteret en række centrale spørgsmål, selv om der er mange andre vigtige emner. Der er ikke tid nok til at nævne reformen af den fælles landbrugspolitik, udviklingen af den europæiske forsvarsindustri eller sikkerheden til søs, som mange af os arbejder på.
Det græske formandskab skal fremskynde udviklingen af EU. Vi skal styrke alle aspekter af EU og overbevise borgerne om, at EU er tæt på dem, at det omslutter dem alle i et samfund med værdier, og at det tilbyder alle en fælles fremtid.
Hr. formand, ærede medlemmer af Europa-Parlamentet, jeg ser frem til det bedst mulige samarbejde med Dem. Et vellykket resultat for formandskabet afhænger af det. Et vellykket resultat for EU afhænger af det. Så lad os stikke hovederne sammen og tage problemerne op.
(Bifald)

Prodi
Hr. formand for Parlamentet, hr. premierminister for Den Græske Republik, mine damer og herrer, vi er netop gået ud af 2002, som var et helt fantastisk år, der begyndte med euroens indførelse og blev afsluttet med beslutningen om at foretage den største udvidelse i EU's historie.
Det år, som vi nu har taget hul på, lader af flere grunde til at blive lige så afgørende. I 2003 skal vi nemlig forberede os på udvidelsens gennemførelse, gå i gang med institutionsreformerne og ikke mindst give det nye Europa et meget mere solidt økonomisk og socialt grundlag.
Hr. premierminister, da det græske formandskab fastlagde prioriteringerne for det første halvår, viste det, at det var helt bevidst om disse store udfordringer. Det er hele Deres tale et vidnesbyrd om, og jeg behøver absolut ikke at gentage talens grundlæggende punkter, som vi er helt enige i, nemlig at der skal lægges stor vægt på indvandringsspørgsmålet, patenter, energi og de vigtige spørgsmål om en endelig fred i Europa, det vil sige Balkan- og Middelhavsspørgsmålet.
Jeg vil gerne lægge særligt eftertryk på de to sidstnævnte punkter, for Balkanlandene er et EU-spørgsmål. De er vores ansvar, og de har en plads i vores hjerter. Middelhavsområdet er i det billede, som hr. Simitis beskrev, afgørende for, om der er krig eller fred. Jeg tilslutter mig det græske formandskabs kraftige støtte til freden, og jeg håber også, at landene og EU-institutionerne vil gøre en fælles indsats for at skabe fred. Det har vi en enestående lejlighed til med den massive tilstedeværelse af europæiske lande i Sikkerhedsrådet, med EU-formandskabet og ikke mindst med en meget lydhør befolkning, som er dybt bekymret over, hvad krigen risikerer at indebære, og hvilke konsekvenser den risikerer at få. Det kan godt være, at der har været splittelse og meningsforskelle hos de europæiske regeringer i de sidste par måneder, men befolkningen står stærkt sammen i deres ønske om, at man så vidt muligt undgår krig. Det betyder naturligvis ikke, at de ikke i lige så høj grad ønsker at bekæmpe terrorismen og stå sammen mod denne nye trussel. Krig betragtes dog som sidste udvej, og derfor skal vi gøre en kraftig og samlet indsats for freden. Vi er således helt enige med det græske formandskab, og vi tilslutter os helt og holdent dets program for EU, ikke blot når det gælder om at nå videre med de nødvendige tiltag i EU-institutionerne, f.eks. i forbindelse med Parlamentets statut og partispørgsmålet, men også når det gælder de to vigtige punkter, som premierministeren, hr. Simitis, fokuserede på i sin redegørelse, nemlig udvidelsen og samlingen. Vi ønsker et større Europa, men vi ønsker også et mere samlet Europa. Det tror jeg ikke, at nogen kan være uenige i, og jeg tror heller ikke, at det er nødvendigt at uddybe det nærmere.
Jeg vil nu kort fortælle Dem, at Kommissionen - hvilket er i tråd med udtalelserne fra den græske premierminister, hr. Simitis - i dag har vedtaget den forårsrapport, som er Kommissionens bidrag til arbejdet på Det Europæiske Råds forårsmøde, og som således kommer til at spille en vigtig rolle under det græske formandskab. I den forbindelse har Kommissionen også vedtaget en række dokumenter, hvoraf jeg gerne vil nævne rapporten om gennemførelsen af de overordnede økonomiske retningslinjer og de generelle principper for en ny europæisk beskæftigelsesstrategi. Jeg er den græske kommissær, fru Diamantopoulou, meget taknemmelig, for hun har virkelig udført et glimrende stykke arbejde i den retning.
Jeg vil komme ind på nogle af de centrale punkter i forårsrapporten, men Kommissionen står selvfølgelig som altid til Parlamentets rådighed, hvis det skulle beslutte sig for at afholde specifikke forhandlinger om disse vigtige spørgsmål. Forårsrapporten er en generel rapport, som ikke kun omfatter hovedlinjerne, men hvor vi også går i dybden med særlige aspekter af vores program.
Lissabon-strategien tager sigte på en gennemgribende økonomisk og social fornyelse inden udgangen af dette årti, og det er stadig den retning, som EU skal gå i, også efter udvidelsen. Den bliver med andre ord ikke mindre værdifuld med udvidelsen - og det skal vi huske - men tværtimod mere værdifuld. Det er den bedste strategi til at give EU-borgerne det, som virkelig betyder noget, nemlig større fremgang, bedre arbejdspladser, større social samhørighed og et sundt og bæredygtigt miljø. Det er også den eneste strategi, der kan sikre, at disse resultater ligeledes bliver bæredygtige for de kommende generationers vedkommende.
På Det Europæiske Råds forårsmøde skal man arbejde videre med denne proces på trods af de to udfordringer, nemlig udvidelsen og ikke mindst den stadig usikre konjunktur, som er det egentlige problem. Den vanskelige situation må ikke tage modet fra os, men skal tværtimod tilskynde os til at gøre en større indsats, for Lissabon-dagsordenen er det bedste instrument til at integrere de nye medlemsstater og sætte skub i økonomien.
Lissabon-processen er allerede begyndt at bære frugt. Reformerne skaber vækst og beskæftigelse inden for mange sektorer, men - og det er jeg nødt til at fortælle Dem ligeud, mine damer og herrer - en stor del af EU's produktionspotentiale bliver stadig ikke udnyttet. Lissabon-målsætningerne er inden for rækkevidde, men hvis vi skal have garanti for succes, er vi nødt til allerede nu at vise en meget stærkere politisk vilje.
For et år siden talte jeg om den uacceptable kløft mellem de politiske aftaler og deres gennemførelse i lovgivningen. Takket være Parlamentets, Kommissionens og Rådets fælles indsats kan vi i dag sige, at denne kløft er blevet mindre. Til gengæld er der ved at opstå en kløft, når det gælder omsætningen af EU's direktiver og afgørelser til national ret. Problemet med disse afgørelsers gennemførelse er med andre ord stadig delvist uløst. Desuden er mange af de nationale reformer, som er nødvendige for at nå Lissabon-målsætningerne, endnu ikke blevet foretaget.
På den anden side kan vi med tilfredshed konstatere, at nogle medlemsstater opfylder - og undertiden mere end opfylder - mange af Lissabon-målsætningerne. Disse lande - der kan være et forbillede for hele verden - viser, at den rette balance mellem politikkerne er i stand til at skabe udvikling på alle områder, både på det økonomiske område, det sociale område og miljøområdet. Der sker dog ikke en jævn fremgang i Europa, eftersom nogle landes utilfredsstillende resultater bremser den samlede vækst på EU-plan. Derfor er det af afgørende vigtighed med en samordning på fællesskabsplan, så alle medlemsstater opfordres til at arbejde i retning af de målsætninger, som er til gavn for dem selv og for alle de andre EU-medlemsstater, fordi de giver nogle fordele, nemlig makroøkonomisk stabilitet, vækst, beskæftigelse og social integration. Kommissionens forslag til en styrkelse af budgetpolitikkens samordning og forslagene i forbindelse med beskæftigelsesstrategien viser vejen fremad, og det glæder mig at kunne konstatere, at det græske formandskab deler vores engagement og vil spille sin rolle fuldt ud. Vi skal nok få et godt samarbejde.
Mine damer og herrer, i Lissabon udarbejdede vi en integreret strategi, hvor vi dels fremmer EU's økonomi på en bæredygtig måde og dels tager vores vigtige udfordringer op på lang og mellemlang sigt. Derfor vil jeg i dag gerne understrege vigtigheden af, at vi investerer i viden og innovation i forbindelse med vores strategi. Det er det punkt, som vi har givet førsteprioritet i år. Det drejer sig ikke blot om en liste over de ting, der skal gøres - som vi alle er klar over og alle kender - for på nogle tidspunkter er der visse faktorer, som bliver vigtigere. Efter min mening bør det i år være viden, innovation, forskning og uddannelse, der har den egentlige førsteprioritet i et EU, som mangler menneskelige ressourcer - dem bliver der færre og færre af - og som har brug for et kvalitetsløft for disse ressourcers vedkommende.
Jeg må også sige, at det er noget, jeg har konstateret efter en analyse af den politik, som nogle medlemsstater fører - og undertiden er tvunget til at føre på grund af restriktionerne - hvor de som følge af budgetkravene og undertiden også på grund af de begrænsninger, som vi selv har sat, først og fremmest skærer ned på forskningsudgifterne. Dette har været resultatet, hvis vi ser nærmere på mange medlemsstaters politik, og her går man i den modsatte retning af de 3 %, som vi fastsatte i Lissabon-processens overordnede målsætninger. Det er en fejltagelse, som vi skal undgå, og som vi skal hjælpe hinanden med at undgå. Når jeg understreger dette så kraftigt, er det, fordi der sker bemærkelsesværdige ting rundt omkring i verden. Asiens evne til at tage ny teknologi til sig, de internationale markeders dynamik og de markedsandele, som mange af de europæiske lande mister hvert år, betyder alt sammen, at vi ikke længere står over for et teoretisk problem, men over for et spørgsmål om vores økonomis fremtidige overlevelse og balance og om bevarelsen af vores rigdom. Derfor skal viden og økonomi være drivkraften i den bæredygtige udvikling. Uden investeringer og innovation vil det nemlig ikke lykkes os at skabe vækst eller at bevare vores velstandsniveau. Der er mange ting, som er nødvendige - og som jeg vil remse op, om De vil - nemlig lige fra computere i skolerne til livslang læring og faglært, fleksibelt arbejde. Vi bør absolut fremme forskningen i miljøvenlig teknologi og banebrydende produkter på verdensplan, og vi skal gøre den viden, som virksomhederne sidder inde med, til økonomiske muligheder. Efter min mening er det netop det sidstnævnte trin - at gøre en opfindelse til innovation og at udnytte den kommercielt - som i høj grad er de europæiske virksomheders svage side.
Vi har gjort fremskridt på videnområdet, og hvis man foretager en analyse af de sidste tre år, får man ikke noget dårligt resultat. Det forholder sig dog sådan, at de andre bevæger sig endnu hurtigere fremad end os, og at vi er bagud i forhold til vores største konkurrenter, hvad investeringer og resultater angår. Vi har stadig meget færre forskere end USA og Japan, og de offentlige udgifter til uddannelse, forskning og udvikling varierer alt for kraftigt inden for EU.
Virksomhederne har brug for et dynamisk miljø, som gavner disse økonomiske aktiviteter. Et sådant miljø er ikke tilstrækkeligt udbredt i Europa i dag. Det er sigende og foruroligende - jeg vil kun nævne et enkelt tal, eftersom vi ikke er til forelæsning, men er her for at træffe beslutninger - at de største europæiske virksomheder i øjeblikket lader 40 % af deres forskningsaktiviteter foregå uden for EU. Det er et tal, der foruroliger mig! Det er kritisk, for det betyder, at forskerne og de menneskelige ressourcer befinder sig uden for EU.
Det er klart, at vi skal investere i fremtiden. Vi skal koordinere vores indsats bedre, vi skal opstille nogle mere ambitiøse målsætninger på nationalt plan, når det gælder uddannelse, forskning og innovation, og vi skal gøre en større indsats for at dele vores bedste praksis med hinanden. Med kandidatlandenes optagelse får EU en stor videntilførsel, hvilket giver uanede muligheder. I forbindelse med udvidelsen var man i høj grad inde på, at disse lande - de, som reelt er blevet optaget, fordi de har fået grønt lys fra politisk side - tegner sig for 20 % af befolkningen og kun for 5-6 % af indkomsten. Men De skal være opmærksomme på, at der er tale om 25 % flere specialiserede videnskabsmænd og ingeniører, som undertiden har specialiseret sig på særlige områder, men som virkelig kan give os en stor saltvandsindsprøjtning, når de kommer med i det europæiske netværk. Derfor skal vi være klar til at tage imod disse menneskelige ressourcer, integrere dem og sørge for, at de bliver en aktiv del af vores økonomi! Kommissionen vil i den forbindelse iværksætte en handlingsplan for forskning og udvikling. Desuden skal vi snarest muligt tage spørgsmålet op om retsgrundlaget og de administrative bestemmelser for virksomhederne.
Tillad mig at komme med endnu en personlig bemærkning, inden jeg afslutter min tale. Vi kan iværksætte alle de Lissabon-processer, vi vil, men hvis Europa ikke tiltrækker unge talenter fra hele verden, kommer vi aldrig til at indtage førstepladsen på det økonomiske og videnskabelige område. Det gør USA derimod, fordi de benytter sig af menneskelige ressourcer fra hele verden. Mens størstedelen af de unge europæere, som tager til USA - og dem bliver der flere og flere af - bliver boende derovre, kan jeg fortælle Dem, at størstedelen af asiater og kinesere - i øjeblikket er der titusindvis af kinesere, som studerer i USA - vender tilbage. Hvis vi ikke gør noget for at få de europæiske unge til at rejse tilbage, og hvis vi ikke bygger store skoler, der fungerer som videncentre på meget højt niveau, og som virker tiltrækkende i fremtiden, bliver et fremtidssymbol og viser, at vi arbejder for fremtiden, vil det aldrig lykkes os at tiltrække de unge og de lyseste hoveder fra de andre kontinenter eller at få vores egne unge til at blive i Europa.
Dette er den afgørende udfordring, og derfor lægger Kommissionen og jeg personligt vægt på, at man forstår dette spørgsmåls alvor i alle europæiske lande - hvilket er nødvendigt - for De skal huske, at hvis de europæiske unge rejser væk, og hvis de europæiske virksomheder ligefrem lægger deres forskningslaboratorier uden for Europa og navnlig i USA, bliver vores horisont hele tiden snævrere. De skal huske, at hvis vi fortsætter på den måde, er det ude med os!
Mine damer og herrer, når det gælder dette spørgsmål, har vi et klart ansvar over for de nuværende og kommende europæiske borgere og over for hele verden. Vi satte os den målsætning at skabe et konkurrencedygtigt samfund, som er baseret på viden og bæredygtig udvikling. Også den europæiske socialmodels fremtid afhænger af dette. Vi skal ikke tro, at vi kan nå de målsætninger, som vi så omhyggeligt har opstillet sammen med kommissær Diamantopoulou, og som er politikkens eksistensgrundlag - f.eks. social lighed og klassernes fremme - uden et videnbaseret samfund. Afgørende for vores succes er således også evnen til at opfylde de internationale forpligtelser, som vi har indgået i Monterrey, Doha og Johannesburg, og til at føre politikker, der kan sikre fred og stabilitet i verden.
Hr. formand, hr. premierminister, tidligere har EU ofte været i stand til at gøre holdningerne hos de mest skeptiske observatører til skamme med modige og resolutte initiativer. Vi har nået mange mål, og jeg er overbevist om, at vi også vil nå vores mål i fremtiden, men jeg beder Dem om at forstå, at videnskabelige videncentre, en indsats på forskningsområdet, regler for at tiltrække laboratorierne til Europa, innovation og Europas nye opblomstring som vugge og centrum for kultur og videnskab - hvilket Europa altid har været i århundredernes løb - er en absolut betingelse for vores fremtid. Nutidens generationer har rent faktisk færre muligheder end dem, som størstedelen af os, der sidder her, har haft. Jeg mener, at det er vores pligt at genskabe disse betingelser og disse muligheder, for det har de ret til, og det har vi også selv brug for.
Poettering (PPE-DE).
Hr. formand, hr. formand for Det Europæiske Råd, hr. formand for Kommissionen, kære kolleger, vores gruppe, Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater ønsker det græske formandskab held og lykke ?
Tilråb fra hr. Cohn-Bendit: Nej, jeg sagde, at I er borgerpartiet ?
Så, det går jo fra tiden, når hr. Cohn-Bendit afbryder.
Vi i Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater ønsker Dem held og lykke, vi vil være en fair partner for Dem. Det siger jeg også i overensstemmelse med vores græske venner, og hr. formand Antonios Trakatellis vil jo også tage ordet her om et øjeblik. Vi synes, det er særligt smukt, at traktatunderskrivelsen med de lande, som vil tiltræde EU, den 16. april skal finde sted foran Akropolis eller i nærheden, fordi det symboliserer, at der, hvor demokratiet blev grundlagt i antikken, nemlig i Athen, bliver signalet givet for medlemskab for Centraleuropas lande, som har vundet demokratiet efter de frygtelige år under kommunismen og før det under nationalsocialismen.
Hr. formand, vi er helt enige med Dem, hvad en fredsløsning for Cypern angår, og også hvad førtiltrædelsesstrategien for Bulgarien og Rumænien angår, og vi har en indtrængende bøn til Dem, hvad Balkan angår. Som De tror vi, at disse lande skal have et perspektiv for optagelsen i EU. Men vi må også altid sige - De brugte selv ordet "senere" - at det er et langsigtet perspektiv. For befolkningen i dag i EU, som i første omgang skal kapere optagelsen af 10 lande, skal indstille sig på det, og vi må heller ikke overbebyrde dem og vække det indtryk, at også Balkanlandene bliver optaget allerede i morgen. Derfor siger vi også altid, at det er en langsigtet proces.
Vi vil i høj grad opmuntre Dem til at tage et initiativ med henblik på Middelhavsområdet og Barcelona-processen. Jeg synes, det er rystende, hvordan vi hver uge må opleve, at både, som kommer fra Marokko og vil ind til den spanske kyst, kæntrer i stormen, og mennesker omkommer. Det synes jeg er uacceptabelt, og vi må ikke bare i forbindelse med en immigrationspolitik, men også i forbindelse med hjælp til selvhjælp til Middelhavslandene give de lande, som disse mennesker bor i, en chance for udvikling. Naturligvis skal regeringerne også selv hjælpe til. Hvis De tager et initiativ på dette område, vil De få vores fulde støtte.
Hvad konventet angår, vil hr. udenrigsminister Papandreou jo være medlem af konventet, og vi vil sikkert - det håber jeg - ofte opleve ham her i Parlamentet, idet han følger andres eksempel. Vi ønsker en europæisk forfatning. Det siger jeg for PPE-delen af vores gruppe. Vi ønsker en europæisk forfatning, vi ønsker et europæisk demokrati, vi ønsker europæisk handleevne, og vi ønsker et gennemsigtigt Europa. Og dette Europa skal baseres på det fælles Europa. Vi er sikre på, hr. formand for Det Europæiske Råd, at De også støtter dette. Vi ønsker en afslutning på konventet inden udgangen af juni og derefter en kort regeringskonference, så vi kan komme frem til en forfatning for Europa under det italienske formandskab.
Hvad Lissabon-processen angår, er der blevet sagt mange rigtige ting, men, hr. kommissionsformand, det er vi enige i, vi vil kun kunne få de kvalificerede forskere til at blive i Europa, hvis vi er i stand til virkelig at reformere vores skattesystemer, så det igen kan betale sig at investere, så præstation kan betale sig i Europa, hvis vi er villige til at reformere vores arbejdsret, gøre den mere fleksibel, og hvis vi er i stand til at tilpasse vores sociale sikringssystemer i retning af større individuelt ansvar, så vi kombinerer subsidiaritet og solidaritet med hinanden. Dette Europa skal være et konkurrencedygtigt Europa. Derfor skal det atter kunne betale sig at arbejde i Europa. Vi skal opmuntre folks initiativ, og vi må frem for alt ikke love borgerne noget, som EU ikke kan opfylde. Jeg opfordrer Dem altså til at udføre Deres koordinerende opgave med henblik på skattelettelser for virksomheder, med henblik på reform af arbejdsmarkedet og reform af de sociale sikringssystemer.
To vigtige udenrigspolitiske spørgsmål, hr. rådsformand: Irak. Vi må indse truslen fra masseødelæggelsesvåben, og hvis de truer os eller regioner i verden, må de, som har magten til at råde over dem, give dem fra sig. Men det vi gør, og det vi må gøre, det gør vi inden for FN's rammer. Vi støtter Dem i at udvikle en fælles europæisk holdning til dette spørgsmål på basis af FN's handlinger. Det er ikke acceptabelt, at en regering i Europa siger "det bliver uden mig, uanset hvad FN beslutter, vi vil ikke være med", eller at en anden regering giver indtryk af, at "uanset hvad, vi står på USA's side". Nej, vi må komme med en ansvarlig europæisk politik, og jeg vil gerne opmuntre Dem til, at vi finder en fælles europæisk vej.

Hr. rådsformand, De nævnte samarbejdet med Rusland, og til maj rejser De til et møde i Skt. Petersborg. Det, der sker i Tjetjenien i dag, er forfærdeligt. Den kendsgerning, at den russiske regering ikke vil forlænge OSCE's mandat i Tjetjenien, er en overtrædelse af vores fælles principper for menneskelighed. Jeg opfordrer Dem, og jeg beder Dem: Tag ikke blot alt dette op, når De kommer til Skt. Petersborg, denne smukke by - det er jo Ruslands udstillingsvindue - men gør også på forhånd den russiske regering klart, at vi forventer, at OSCE's mandat bliver forlænget, at vi forventer, at den ad hoc-delegation fra Europa-Parlamentet for forbindelserne med Tjetjenien, som vi har besluttet, får mulighed for at rejse dertil. Vi kan kun være troværdige, hr. formand - De har ofte refereret til værdierne, hvilket jeg finder meget positivt, det opmuntrer os - vi kan kun være troværdige, hvis vi ikke kun kræver disse værdier for os selv, i dette vidunderlige, trods alt alt i alt demokratiske EU, som befinder sig i en god situation, økonomisk og med hensyn til menneskerettighederne, men også for menneskene lige uden for vores dør og i verden. Derfor må vi hæve vores stemme, og jeg vil gerne opmuntre Dem til at gøre det samme i Skt. Petersborg.
(Bifald)

Barón Crespo (PSE).
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, mine damer og herrer, i de indeværende seks måneder står Rådet over for fem historiske udfordringer, som rådsformanden har nævnt.
For det første udvidelsen. Det er et heldigt sammentræf, at udvidelsen med 10 lande skal underskrives i Athen, som er demokratiets vugge, og i et land som Grækenland, hvor de næste olympiske lege afholdes. Det er to opfindelser, som går 2.500 år tilbage i tiden, og som er grundstenene i det nuværende Europa. De olympiske lege var det første organiserede fredssystem. Det eneste, som de har brug for, er adgang til lufthavnen, men det arbejdes der på.
I disse seks måneder skal vi afslutte den første fase af udvidelsen med de 10 lande. De nævnte også en række andre store udfordringer.
For det første et genforenet Cypern. Vi støtter fuldt ud enhver handling fra Deres side til støtte for Kofi Annans politik, og vi mener, at det er et meget afgørende skridt. Endvidere har De, som De nævnte, for første gang mulighed for at spille en historisk rolle med hensyn til at bringe os tættere på Tyrkiet, og jeg glæder mig over Grækenlands forstandige og modige politik i forbindelse med Tyrkiet. Vi stoler på Deres forstandighed og fleksibilitet.
For det andet Lissabon-strategien. Vi har bemærket, at de lægger vægt på fuld beskæftigelse, teknologisk udvikling, uddannelse og social samhørighed, som er en væsentlig forudsætning for økonomisk vækst og ikke en hindring. De har også haft formandskabet for den monetære union siden midten af sidste år. I denne forbindelse vil jeg sige, at det er vigtigt, at vi øger den økonomiske koordination. Jeg vil ikke opfordre Dem til at føre en så interventionistisk og hård politik som USA, men det er vigtigt og nødvendigt, at EU kan være en økonomisk drivkraft og gøre en ende på stagnationen. Det er et af det græske formandskabs ansvarsområder.
Jeg vil også henvende mig til formanden for Kommissionen. Hr. Prodi, hvorfor foreslår De ikke et verdensomspændende Socrates-program for at tiltrække hjerner? Dette hører under Kommissionens kompetenceområde, og selvfølgelig ville Parlamentet støtte et forslag af den art.
I det økonomiske kapitel har det græske formandskab viet en sektion til sikkerhed til søs, og efter den dramatiske situation, som vi er vidne til med internationale skibsvrag, som hærger kysterne, og hvor Prestige kun er endnu et skibsvrag og ikke det eneste, skal det græske formandskab efter min mening spille en vigtig rolle. De råder over halvdelen af Fællesskabets bruttotonnage og masser af erfaring. De nævnte bæredygtig udvikling og miljøbeskyttelse. Alt dette skal indgå i et europæisk maritimt område, som kunne blive en af det græske formandskabs store præstationer.
Hvad angår politikken under den tredje søjle, og særlig indvandring, er det græske formandskab det første siden Tampere, som foreslår en proaktiv politik og ikke udelukkende en repressiv politik. De kan i denne forbindelse regne med Parlamentet med hensyn til de forslag, som De stiller, og jeg mener, at det græske formandskab på dette område viser den rette vej.
Hvad angår EU's fremtid, er konventet nået halvvejs, som præsident Giscard d'Estaing mindede os om i en artikel i pressen i dag. Vi ønsker, at konventet under det græske formandskab udarbejder et forslag til en forfatning. I denne forbindelse er både vores kollega Giorgos Katiforis' arbejde med at færdiggøre den sociale dimension og Georgios Papandreous arbejde som et supplement til konventets præsidium vigtigt. Hr. rådsformand, De skal forsvare fællesskabsmetoden, der har gjort det muligt at nå så langt, og som kan give inspiration til og organisere EU's fremtid.
Vi vil også opfordre Dem til omhyggeligt at planlægge tidsplanen for åbningen af Europa-Parlamentet således, at vi kan foretage indsættelsen af Kommissionen korrekt og på en måde, som vi alle er enige om.
Endelig vil jeg, hr. formand, med hensyn til de eksterne forbindelser sige, at en krig med Irak kan forhindres, at EU skal tale med én stemme, og at vi med interesse afventer resultatet af Deres møde i Bruxelles med chefen for våbeninspektørerne, Hans Blix. De har en meget vigtig opgave, nemlig at koordinere fire medlemmer af Sikkerhedsrådet samt en ansøger, og der skal gøres alt, hvad der er muligt for, at vi inden for FN's multilaterale og civiliserede ramme kan gøre fremskridt og forhindre en krig, som ikke kun er unødvendig, men også yderst farlig, og for at vi kan pålægge principperne i international lov.
Hr. formand for Rådet, til sidst vil jeg opfordre til også at fortsætte med at føre en aktiv politik i Mellemøsten. Det er meget vigtigt, alt er forbundet, og De er EU's grænse til dette område. Det er af afgørende betydning, at vi er i stand til at genåbne fredsprocessen i Mellemøsten.
På vegne af Den Socialdemokratiske Gruppe vil jeg tilbyde Dem vores støtte og takke Dem for at have nævnt statutten for medlemmerne af Parlamentet og partier, hvilket er et tegn på græske evner og klogskab. Jeg ønsker Dem al mulig held og lykke.
Watson (ELDR).
Hr. formand, jeg har hørt, at der ikke skulle være andet tilbage for det græske formandskab at gøre end at tjekke op på de aftaler, der blev indgået i København, men intet kunne være mere forkert. Det græske formandskab vil have en vigtig rolle i fødslen af et reformeret og udvidet EU. Men for at sikre en god fødsel er det vigtigt at have en god jordemoder, og det glæder mig at se, at det græske formandskab tilsyneladende er velforberedt til denne rolle.
EU-Konventet skal snart mødes i Thessaloniki og drøfte reformen af EU. Som enhver god jordemoder ved, er det vigtigt at holde emsige pårørende væk fra fødestuen, og selv om drøftelserne i Elysée-palæet i aften er vigtige, skal de ikke diktere resultaterne af konventet.
Det er også vigtigt at sikre, at barnet ikke går til under fødslen på grund af medlemsstater, der er bange for en ambitiøs forfatningstraktat. Jeg er derfor uenig med formanden og mener ikke, at vi skal have en lang interimsperiode. Vi skal have en kort regeringskonference som en oprydningsmanøvre til hurtig ratifikation af resultaterne af konventet.
I 2003 skal politikerne sælge udvidelsen til vælgerne. Ni ud af 10 nye lande skal have folkeafstemninger mellem marts og september i år. Vi skal yde langt mere for at opnå et "ja" i de central- og østeuropæiske lande, end vi har ydet for at overbevise borgerne i EU om, at Europa er noget positivt. De Liberale Demokrater i Parlamentet og uden for skal ud og føre valgkampagne i de nye lande for at sikre, at vi får "ja-stemmerne", og vi vil gerne opfordre andre til at deltage.
Vi håber især, at det græske formandskab kan benytte sig af sit privilegerede forhold til Cypern for at sikre, at det er et udelt Cypern, der tiltræder EU. Der er ikke meget tid, men den seneste udvikling - både på øen og i Ankara - har givet mulighed herfor, og jeg håber, at De, hr. formand, vil samarbejde med alle parter for at opnå et kompromis. Jeg hilser de store forhåbninger, som De i dag har givet udtryk for i denne forbindelse, velkommen.
Hvis EU skal være en succes for de nuværende og nye borgere, skal der dog reformer til. Da vi nærmer os treårsdagen for den tiårige Lissabon-strategi, skal det nævnes, at fremskridtene vedrørende produktivitet, vækst, beskæftigelse, investering, forskning og udvikling har været skuffende. På grund af den kontinuerlige økonomiske nedgang er det endnu mere presserende, at reformerne gennemføres, og regeringerne bør ikke afvige fra de mål, som de har sat. Det er vigtigt, at formandskabet endnu en gang bekræfter forpligtelsen til at opnå en reformeret stabilitetspagt, fokuserer på underskuddet og giver Kommissionen bemyndigelse til at udstede forhåndsadvarsler til lande i farezonen. Kommissionen skal også holde tidsplanen for handlingsplanen for finansielle tjenesteydelser, der allerede har vist alvorlig tilbagegang, samt sikre godkendelse af direktivet om overtagelsestilbud.
Hvis De ønsker at få hjælp til denne proces, hvorfor så ikke give Parlamentet en rolle i opfølgningen af beslutningerne fra Det Europæiske Råds møder i foråret, så Rådet holdes ansvarlig for de beslutninger, der er truffet? Det er noget, vi vil være gode til.
Europa er naturligvis langt mere end et fælles marked, og det anerkender det græske formandskab. Amsterdam- og Nice-traktaten har skabt et værdifællesskab. Jeg hilser formandskabets fokus på værdien af et gavmildt, fremsynet og civiliseret samfund velkommen. I dokumentet nævner De en politik om planlagt lovlig indvandring. De, der kommer fra et land med en udsat beliggenhed mod syd og øst, forstår vigtigheden af mere forståelse og mindre fordømmelse. Så længe vi udelukker udviklingslandenes produkter og fratager dem håbet om økonomisk fremgang, vil de søge mod syd og øst. Vi har brug for mange af dem her til at hjælpe med problemerne med en aldrende befolkning eller den forskerflugt, som Kommissionens formand omtalte. Lad os arbejde for at lukke bagdøren for illegal indvandring mere effektivt ved at tilbyde lovlige muligheder til dem, der ønsker at slå sig ned her, og integrere dem ordentligt i vores samfund.
Jeg har meget at sige om Irak og fredsprocessen i Mellemøsten, men der er ikke tid nok. Jeg vil dog sige, at grækerne er helt klar over det, som vi i resten af Europa forstår ved ordet "maraton". Man tager faklen fra den sidste løber, Danmark, og forsøger at dække så stort et område som muligt så hurtigt som muligt, inden man giver den videre til det næste formandskab. Vi ønsker Dem held og lykke i det maraton, som De skal løbe på vores vegne.
Kaufmann (GUE/NGL).
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen! Til Dem, hr. rådsformand, vil jeg gerne sige, at min gruppe udtrykkeligt støtter Deres initiativ til at bilægge Irak-krigen diplomatisk. Der må ikke komme nogen krig mod Irak. Borgerne vil ikke have krig, og EU - det har mange kolleger allerede sagt, og det vil jeg gerne støtte - må kaste hele sin politiske vægt i vægtskålen, og det skal ske i fællesskab.
Erklæringer som den fra den tyske FN-ambassadør, som sagde, at der ikke var behov for nogen ny resolution fra Sikkerhedsrådet for at legitimere et angreb fra USA på Irak, er kontraproduktive. Det græske rådsformandskab peger heldigvis i en anden retning. De har vores fulde støtte til Deres bestræbelser på at forhindre krigen i modsætning til Bush-regeringens erklærede hensigt.
Det aftvinger også vores respekt, at beskæftigelses-, erhvervs- og socialpolitik står øverst på den græske agenda. Her kommer det imidlertid særligt med henblik på forårstopmødet an på, hvad man gør ud af det. Ja, den sociale søjle skal styrkes markant, EU må vende sig mod borgernes sorger og bekymringer og især fremme effektive initiativer mod massearbejdsløshed og social udstødning i EU. Frem for alt må medlemsstaterne være indstillet på at modvirke den optrækkende økonomiske krise i Europa. En central lakmusprøve er efter vores mening viljen til at reformere stabilitetspagten. Vær modig nok til det! De offentlige investeringer skal langt om længe tages ud af beregningsgrundlaget for stabilitetspagten, så den alvorlige økonomiske situation ikke bliver yderligere forværret af en asocial ødelæggende sparepolitik eller sågar - som kommissionsformand Prodi netop advarede imod - uddannelsen bliver hægtet helt af.
Til slut, hr. formand for Rådet, vil jeg gerne støtte Deres ønske om at fremme reformkonventet. Også her skal der i borgernes interesse opnås konkrete fremskridt, særligt med hensyn til at skabe det sociale Europa. Jeg beder Dem og Deres udenrigsminister som nyt medlem af konventet om at presse på for konkrete resultater især i dette spørgsmål.
Cohn-Bendit (Verts/ALE).
Hr. formand for Rådet, tillad mig at sætte hele Deres nedarvede græskfilosofiske tænkeevne, hvorpå er opflasket den europæiske politiske filosofi, på en prøve og bede Dem udvise fantasi, skarpsindighed og klarsynethed i Deres rolle som rådsformand.
Lad os begynde med krisen i Irak. Nej, hr. Poettering, De tager fejl, når De siger, at vi ikke kan gøre dette eller hint. Hvis vi ønsker en FN-holdning, skal vi også sige, hvad der skal besluttes i Sikkerhedsrådet. Vi kan ikke altid gemme os bag Sikkerhedsrådet uden at præcisere, hvad det bør beslutte.
Indtil videre er der intet bevis på nye overtrædelser hos diktatoren Saddam Hussein. Intet bevis! Hvis efterretningstjenesten har beviser, synes jeg, de skal fremføre dem i medierne! Hvis de har beviser på, hvad Saddam Hussein ligger inde med, ved han det nødvendigvis også. Så hvis det er tilfældet, er det ikke nogen hemmelighed for nogen i Irak eller for den sags skyld for hr. Saddam Hussein. Hvis han har våben, ved han, hvor han skjuler dem, og hvis CIA eller de andre efterretningstjenester ved, hvor disse våben er skjult, kan de sige det til alle, for fjenden ved det under alle omstændigheder godt. Jeg forstår således ikke strategien. Derfor beder vi Dem, hr. rådsformand, om at spille både Sokrates og Platon, det vil sige at samle hr. Chirac, hr. Blair, hr. Aznar og hr. Schröder, cheferne for fire regeringer, som er repræsenteret i FN's Sikkerhedsråd, om et bord for at fastlægge en europæisk holdning imod en militær intervention, der ikke blot ville være til skade for alle parter, men som desuden heller ikke ville løse noget problem. Vi må have mod til at sige, hvad vi forventer af Sikkerhedsrådet, og jeg tror, at EU har en afgørende rolle at spille i den sammenhæng.
Vi støttede, selv om en del af min gruppe faktisk afviste det, men jeg har altid støttet, behovet for en militær intervention i Afghanistan og i Kosovo. Men i dag må alle de, der har støttet disse interventioner, afvise en unødvendig intervention. Det skal vi sige til Sikkerhedsrådet. Storbritannien og Frankrig har vetoret, der forhindrer en sådan intervention. EU skal have styrken til at kræve en afvisning netop på et tidspunkt, hvor Nordkorea har ødelæggelsesvåben, hvor landet kan bygge en atombombe, og med hvem man alligevel - med rette - vil forhandle. Vi er faktisk i færd med at føre atomvåbenspredningspolitik, når vi fortæller de diktatorer, der allerede har atomvåben, at "vi gør jer ingenting", og dem, der endnu ikke har "I kan få nogle tæv". Det er det samme som at sige: "Diktatorer i alle lande, skynd jer at få atomvåben, for så gør vi jer ikke længere noget, og så vil vi forhandle med jer." Det er den platoniske tankegang, der anvendes for tiden af regeringen i Washington. Jeg beder Athen om at afvise denne komplet tåbelige tankegang.
Dernæst vil jeg gerne berøre spørgsmålet om forårstopmødet og den bæredygtige udvikling. Jeg er enig, men hvilke indikatorer skal vi benytte for miljø, økonomi og sociale forhold? Indikatorerne skal kunne sammenlignes. Der skal således opstilles en konkret liste over indikatorer og en strategi for evaluering og perspektivering af den bæredygtige udvikling i Saloniki. Det ville være et rigtigt historisk initiativ, en premiere. Der er godt nok nogle forslag hist og her, men ikke mere.
De taler om sikkerhed til søs, fint! Men hvor ligger ansvaret på miljøområdet? Hvem betaler for Erika? Hvem betaler for Prestige? For at give et eksempel, har de ansvarlige for Erika-katastrofen betalt 11 millioner. Det er en skandale! Det er en skandale, for de ansvarlige for søulykker skal betale det hele. De skal påtage sig hele risikoen, og så længe man ikke kræver, at de lever op til deres ansvar og hele ansvaret, gør de, hvad de har lyst til. De ved, hvad jeg taler om, eftersom Grækenland er et af de lande, der er mest ansvarlige på området.
Endelig talte De om Cypern. Selvfølgelig ønsker De et genforenet Cypern. Men så er det nødvendigt, at man omsider fra tyrkisk og græsk side tager fat på problemet med den græske og den tyrkiske nationalisme. En af de sidste forhindringer for en mulig genforening af Cypern er frugten af disse to nationalismer, jeg vil endda sige af Denktas' og Klerides' fælles handlinger. De cypriotiske befolkninger, befolkningerne i nord og i syd, ønsker noget andet end deres repræsentanter. Jeg tror derfor, det er nødvendigt, at vi alle har styrken og modet til at tilbyde en fremtid til de befolkninger, som ønsker denne fremtid.
Til slut vil jeg sige, at De virkelig vil være Sokrates og Platon i en og samme person, hvis det lykkes Dem at løse problemet med parlamentsmedlemmernes statut. Hvis det lykkes, inviterer jeg Dem til middag på en parisisk restaurant efter eget valg, for da er De en sand politisk stormester.
Collins (UEN).
Mange tak, hr. formand. Den græske regering overtager formandskabet for EU på et tidspunkt med stor international usikkerhed. FN's våbeninspektører i Irak skal rapportere tilbage til FN's Sikkerhedsråd i slutningen af måneden om, hvorvidt Irak er i besiddelse af masseødelæggelsesvåben. Det er umuligt at vide noget om, hvad den rapport vil indeholde, men den militære opbygning af amerikanske og britiske tropper i Mellemøsten er et ildevarslende tegn på, at en konflikt i Irak er en helt reel mulighed. Jeg hilser premierminister Simitis' kommentarer for nylig om, at FN er det rette forum til behandling af de spørgsmål, som rejses i forbindelse med våbeninspektørernes rapport om Irak, velkommen. Det er meget vigtigt, at det er FN, der behandler spørgsmål om international sikkerhed. Spørgsmål om international global sikkerhed skal behandles multilateralt - og ikke unilateralt - af FN, og jeg støtter premierminister Simitis' mål med hensyn til at sikre en fælles holdning i EU om situationen i Irak, når våbeninspektørernes rapport offentliggøres. Det er helt klart et meget ambitiøst politisk mål, men jeg støtter det fuldt ud, og det er jeg sikker på, at hovedparten af Parlamentets medlemmer også gør.
Det går ikke godt med den europæiske økonomi i øjeblikket, og det er fornuftigt af det græske formandskab at fremskynde Lissabon-processen. Europas erhvervsliv skal være mere konkurrencedygtigt, der skal etableres flere støttemekanismer til små og mellemstore virksomheder. Det græske formandskab har også illegal indvandring i Europa som prioritet. For at kunne beskytte EU's grænser er det nødvendigt med tiltag på fællesskabsplan. Det er nødvendigt med en reform under konventet af lovgivningen om indvandring, asyl, flygtninge, fordrevne personer og europæiske visa. Som nævnt skal konventet nu rapportere til europæiske regeringer under det græske formandskab. Medlemmer af konventet planlægger at have udkastet til den nye EU-traktat klar til mødet i juni i Thessaloniki, og samarbejdet med medlemmer af konventet og udarbejdelse af denne nye traktat vil bestemt være en vigtig prioritet for det græske formandskab.
Som følge af de beslutninger, der blev truffet på topmødet i København i december, skal tiltrædelsestraktaterne for de nye medlemsstater undertegnes den 16. april. Disse traktater er ved at blive udarbejdet, og derefter afholdes der folkeafstemninger i ansøgerlandene. Det er utvivlsomt vidtrækkende og meget forskellige spørgsmål, der skal behandles af det græske formandskab. Muligheden for en konflikt i Irak hænger over os som damoklessværdet, og det er noget, vi alle skal huske.
Afslutningsvis vil jeg ønske det græske formandskab held og lykke, og jeg vil gerne på vegne af min politiske gruppe sige, at vi ønsker at bidrage til et godt samarbejde i EU's interesse.

Bonde (EDD).
Hr. formand, kalispera, Gruppen for Demokratiernes og Mangfoldighedens Europa vil også gerne sige velkommen til det græske formandskab. Demokratiets vugge stod i Grækenland. Det giver jer en særlig pligt til at give EU et demokratisk eftersyn.
Her er vores råd: Åbn alle møder, når I forhandler love. Gør alle mødereferater tilgængelige. Giv Europa-Parlamentet og de nationale parlamenter adgang til alle papirer i Rådets arbejdsgrupper. Lav fuldstændige postlister i Rådet. Indfør aktindsigt efter bedste lands princip. Læg alle dagsordener og referater fra Rådets arbejdsgrupper på formandskabets hjemmeside. Giv ombudsmanden en ny statut med adgang til at kontrollere alt. Giv Revisionsretten adgang til at kontrollere både Kommissionen og de virksomheder, som bruger EU-midlerne. Bevar de skiftende formandskaber, så hvert land har et halvt år til at strenge sig an for at gøre sit bedste. Hold EU og militæret adskilt, og forbered reformer for landbruget, strukturfondene og budgettet, så vi er parate til at modtage de nye lande.
Og lad så den græske gæstfrihed ledsage af effektiv organisering, så vi kan følge arbejdet på jeres ufærdige hjemmeside og om et halvt år sige: Hvor var Grækenland dog et godt formandskabsland!

Vanhecke, Frank (NI).
De kommende år - og i hvert fald de kommende årtier - vil få overordentlig stor betydning for alle europæiske folk, men først og fremmest for EU. Det græske formandskab må derfor ikke bare være et af de utallige formalitetsformandskaber. Grækenland er jo mere end noget andet land i Europa politisk og historisk bedst placeret til at benytte dette EU-formandskab til på ny at tage det absurde i den tyrkiske ansøgning om medlemskab op. Jeg gentager, at Tyrkiet ikke er et europæisk land, og at Tyrkiet hverken geografisk, historisk, eller hvad angår den socioøkonomiske situation og kultur, hører med til vores fællesskab af europæiske folk.
Det siger sig selv, at vi skal opretholde de allerbedste forbindelser med vores tyrkiske nabostat og eventuelt også kan opretholde de bedst mulige handelsforbindelser og andre forbindelser. Men at give landet udsigt til tiltrædelse af EU er fuldstændig vanvittigt. Det ville åbne døren på vid gab for en massiv bølge af indvandrere, og det ville først og fremmest ændre selve Unionens karakter drastisk, en Union, som derefter med den bedste vilje i verden ikke længere kan kaldes europæisk.
Det græske formandskab får her en historisk chance. Tag f.eks. initiativet til eller stil et forslag om en folkeafstemning i alle vores europæiske lande om den tyrkiske ansøgning om medlemskab. Hvorfor skulle vælgerne ikke udtale sig i demokratier om noget, der er så vitalt? Hvis De ikke gør det, vil mit parti i Flandern gøre valget til Europa-Parlamentet i 2004 til en folkeafstemning om den tyrkiske tiltrædelse. Det er påfaldende, at også de tyske kristelige demokrater nu mere eller mindre bebuder det samme. Hvis det græske formandskab ikke benytter denne lejlighed - hvilket sandsynligvis vil være tilfældet - påtager De Dem et meget stort ansvar, og så kan dette tyrkiske spørgsmål blive et element, der skaber splittelse, og som får hele det europæiske hus til at falde sammen.

Harbour (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil gerne byde både formanden for Rådet og formanden for Kommissionen velkommen her i eftermiddag.
Jeg vil gerne tale om beskæftigelse, konkurrencedygtighed og det indre marked. Jeg har en særlig interesse i disse emner som Parlamentets ordfører for strategien for det indre marked. Hvis alt går vel, skal der i februar stemmes om min betænkning, som vil blive præsenteret for Dem som et af forhandlingsgrundlagene for det økonomiske topmøde. Begge formænd har et afgørende ansvar for den globale økonomi i de næste seks måneder. Kolleger her i Parlamentet er citeret, og hr. Simitis blev også citeret i Financial Times i går for at sige, at der er en global økonomisk afmatning. Jeg håber, at han er citeret forkert, for så vidt jeg ved, er det ikke rigtigt. Der er knap så stor vækst, men det vil være begge formænds opgave i løbet af de næste seks måneder at stimulere og genskabe denne vækst med det økonomiske topmøde som centrum.
Jeg er betænkelig ved, at ingen af formændenes redegørelser omfattede det faktum, at grundlaget for økonomisk vækst i EU er gennemførelsen af det indre marked, selv om det er 10 år siden, at det indre marked blev etableret. Vi har fået mange rapporter fra Kommissionen om fordelene af det indre marked, og vi ved også, at det vigtigste grundlag for jobskabelse i fremtidens markeder vil være arbejdspladser i servicesamfundene.
Det største projekt vil være gennemførelsen af det indre marked for tjenester, og de største barrierer for virksomheder, der etablerer sig på tværs af grænserne i EU, er tydeligt demonstreret i Kommissionens arbejde.
Jeg vil bede Dem, hr. formand, om at arbejde for en samlet indsats fra alle medlemsstaternes regeringer for at løse problemerne for virksomheder, der gerne vil etablere sig på tværs af grænserne i EU. De skal ikke vente på, at Kommissionen tager initiativ til jobskabelse og fremme af den europæiske økonomi, vi anmoder Dem om en indsats.

Matikainen-Kallström (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil takke Grækenland for en udmærket præsentation og for at fremhæve en række ømtålelige spørgsmål. I den sidste tid, ja, faktisk siden efteråret, har man i EU hovedsageligt koncentreret sig om udvidelsen og konventet. Det græske formandskab nævnte i præsentation nogle velvalgte emner, som det vil tage op i de indeværende seks måneder. Desværre kan vi imidlertid ikke kurere alle verdens onder, selv om vi ville.
Vi skal også stå ved vores ord med hensyn til at øge EU's konkurrenceevne, hvilket der var tilslutning til i Lissabon. Tingene har imidlertid udviklet sig i den modsatte retning. USA er flygtet endnu længere væk. Der er næsten ingen øjenkontakt mere. Hvis der er, kommer USA farende forbi os, uanset hvilken begivenhed det drejer sig om.
På baggrund heraf kunne jeg tænke mig at spørge Grækenland om, hvad det egentlig vil gøre under formandskabet for at bringe orden i eget hus og også for at opfylde Lissabon-målene? Har De til hensigt at gennemføre de økonomiske reformer, som Kommissionen har forlangt, og som hr. Prodi også nævnte her i starten, og i givet fald i henhold til hvilken tidsplan? Hvis Grækenland, Italien, Portugal, Spanien og Tyskland overholder deres forpligtelser, kan vi begynde at tale om en Lissabon-strategi og forbedringer af EU's konkurrenceevne, men hvis det ikke bliver tilfældet, kan vi lige så godt bruge Lissabon-deklarationen til at tørre bagdelen med og sige farvel til en europæisk konkurrenceevne.

Van den Berg (PSE).
Hr. formand, resolution 1441 opfordrer for det første til effektive våbeninspektioner i Irak og for det andet til drøftelse af våbeninspektørernes rapport i Sikkerhedsrådet i slutningen af januar og først derefter eventuelt til nye skridt. Disse skridt skal være baseret på en ny FN-resolution og koncentreres om at fjerne problemer, man eventuelt er stødt på. Det er opfattelsen i de europæiske lande, hvor et stort flertal af befolkningerne er imod en krig i Irak, som hr. Prodi med rette sagde. Vores befolkning er med rette bange for splittelse i den internationale koalition mod terrorisme, afbrydelse af fredsforhandlingerne, ødelæggelse af den hårdt tiltrængte demokratisering i Mellemøsten og dermed også et stort tilbageslag for vores økonomier, ikke mindst i de fattigste lande, som ikke råder over olie.
På dette historiske tidspunkt anmoder Den Socialdemokratiske Gruppe det græske formandskab om klart at udtale, at dette også er EU's holdning. Vi anmoder nu Europas ledere om, at Europa taler med én stemme. Vi må gøre alt, hvad vi kan, for at undgå krig i Irak og samtidig indlede seriøse fredsforhandlinger i Mellemøsten. Løsningen med to stater skal virkelig gennemtvinges nu. Europa må ikke tøve med at anvende alle sine diplomatiske og økonomiske midler dertil.
Vi roser os med rette af vores evne til konfliktforebyggelse og humanitær bistand. Vi arbejder med rette med en bred sikkerhedsmodel og er klar over, at det er meget bedre at forebygge. Gang på gang har Europa understreget betydningen af en multilateral måde at gribe problemet an på gennem Sikkerhedsrådet. Konfronteret med de vedvarende bebudelser af en så godt som uundgåelig krig er det meget vigtigt, at Rådet og Kommissionen støtter Parlamentet. Selvfølgelig skal der udøves maksimalt pres på Saddam gennem Sikkerhedsrådet, men vi skal også bestræbe os maksimalt på at undgå en krig.
Vi opfordrer præsident Bush til at tage vores befolkningers ønske om fred alvorligt og ikke forårsage uenighed i den internationale koalition mod terrorismen og derfor sammen kæmpe for en fredelig og mere stabil verden.

Karamanou (PSE).
Hr. formand, det græske formandskabs ambitiøse, men alligevel realistiske program, som har til formål at puste nyt liv i EU's grundlæggende politiske områder, overskygges desværre allerede af truslen om krig med Irak, en krig, som har sat liv i den internationale offentlige mening, der, som kommissionsformanden gjorde opmærksom på, ikke er splittet. Den er heller ikke splittet i USA, hvor to tredjedele af befolkningen som bekendt er imod krigen.
Vi taler om en krig, som både er meningsløs og ødelæggende, som medlemmer fra alle sider af Parlamentet har understreget. Den irakiske befolkning, som i årevis har lidt under de økonomiske sanktioner, kommer imidlertid til selv at bære hovedbyrden ved et militært angreb. En militær konflikt vil fuldstændig udviske ethvert håb om at bekæmpe fattigdom, sult, underernæring af børnene og manglende lægebehandling. Millioner af mennesker, som er ofre for et enevældigt styre og en skrap vestlig politik, må leve med disse problemer. De 12 år gamle sanktioner har i sig selv virket som et masseødelæggelsesvåben. De har kostet en million menneskers liv, hvoraf halvdelen var børn. Enhver, der tvivler på det, skal blot besøge hospitalerne i Irak, hvor børn dør af underernæring og mangel på grundlæggende lægebehandling. Jeg har set det med mine egne øjne.
Mine damer og herrer, vi har et ordsprog i Grækenland, som siger, at man ser, hvem der er en god kaptajn i en storm, og EU er heldig at have en meget dygtig kaptajn ved roret og en lige så effektiv besætning, som tydeligt har vist Deres mod, kombineret med forsigtighed, effektiv styring af nationale og europæiske anliggender og en inspirerende udenrigspolitik, som har gjort Grækenland til en stabilitetspol i det problematiske Balkanområde, en pol, som fremmer dialog og løsningen af uenigheder med fredelige midler.
Jeg er overbevist om, at det græske formandskab vil tage udfordringerne op og spille en historisk rolle.

Alavanos (GUE/NGL).
Hr. formand, jeg vil byde den græske premierminister velkommen og ønske ham held og lykke. Vi ved alle, at Grækenland er et forholdsvis lille land. Ingen forventer mirakler, men de forventer den rette strategi. Dette er ikke det første græske formandskab. Grækenland har haft to tidligere formandskaber, som begge gav anledning til en hel del kritik. De foregående formandskaber under det samme parti, PASOK, da Andreas Papandreou var premierminister, efterlod os en nyttig arv, nemlig en kampholdning, som ofte gik imod kernen i spørgsmålet om fred. Jeg har tillid til, at denne positive tendens, som både vores land som helhed og det regerende parti viser, vil blive videreført i dag, særlig i spørgsmålet om Irak. Som formanden for De Grønne meget rigtigt sagde, kan man ikke gemme sig bag ved Sikkerhedsrådet. Med fire medlemmer i Sikkerhedsrådet bør EU kæmpe for at forhindre en krig.
Jeg lyttede opmærksomt til premierministerens tale, og jeg vil kommentere tre punkter, som bekymrer mig. For det første, at premierministeren sagde, at det er de græske og italienske formandskabers etårige fælles program. Efter min mening er og skal hr. Simitis være en ting, og hr. Berlusconi en anden, og jeg kan ikke se, hvor de kan mødes i forbindelse med sociale og demokratiske emner, forbindelserne med USA eller i mediespørgsmål. Et andet punkt, der bekymrer mig, er, at landbrugspolitikken - og jeg tænker her på små familiedrevne landejendomme, særlig i det sydlige Europa, som presses af reformer og det, der sker i WTO - kun vies en linje sidst i premierministerens tale. Jeg regner med, at han bruger mere tid på det i hans næste tale. Det tredje punkt vedrører det sociale område. Hr. premierminister, jeg venter på, at Grækenland gennemfører direktiv 70/1999 om tidsbegrænset ansættelse. Det skulle have påbegyndt gennemførelse af dette direktiv den 10. juli 2002, men har ikke gjort det endnu. Lad venligst være med at sætte fru Diamantopoulou i den lidet misundelsesværdige situation at skulle indlede en sag mod Grækenland ved EF-Domstolen.

Isler Béguin (Verts/ALE).
Hr. formand for Rådet, hr. kommissær, jeg vil gerne rejse to spørgsmål, som jeg vil sige bekymrer mig i Deres indlæg.
Det første er, hr. rådsformand, at De ikke rigtigt har forklaret Deres planer for sikkerheden til søs. Jeg håber ikke, at vi får nogen dårlige overraskelser, for som De ved, afventer de europæiske borgere fra Galicien eller Frankrig utålmodigt for ikke at sige fortvivlet, at Europa kommer dem til hjælp, at det udarbejder nogle strenge og klare regler for at sikre sikkerheden inden for søtransporten og forhindre forurening. Vi ved naturligvis, i hvor høj grad Grækenland er berørt af dette emne. Derfor spørger vi også os selv, om Grækenland f.eks. vil støtte oprettelsen af en europæisk kystvagt, et korps af "grønhjelme", der skal organisere de frivillige, en ting der glippede gevaldigt i Galicien. Vil det stille krav om, at der udpeges nogle nødhavne? Jeg stopper min opremsning her, hr. formand.
Det andet spørgsmål, der bekymrer mig, er forårstopmødet. Også her er det med beklagelse, at jeg må sige Dem - og dette er også henvendt til kommissionsformanden - at De er på vildspor, for der var et præcist formål med forårstopmødet, nemlig at måle frem- eller tilbagegang inden for bæredygtig udvikling igennem Unionens politikker. Men det er et helt igennem almindeligt topmøde, De er i færd med at forberede. Det haster imidlertid. Jeg vil kun give et enkelt eksempel, nemlig spørgsmålet om hvorvidt Unionen fortsat vil yde økonomisk bistand til multinationale virksomheder uden nogen form for modydelse og uden at sikre lønmodtagerne varig beskæftigelse? Jeg tænker selvfølgelig på arbejderne hos Daewoo i Lorraine, der endnu en gang befinder sig på gaden, på trods af at Unionen og Lorraine-regionen havde satset på omstrukturering og ydet betragtelige økonomiske tilskud. Det er bæredygtig uudvikling. Så det, jeg ønsker, der skal komme ud af forårets rapporter, er en fremlæggelse af egentlige politikker, der tager hensyn til miljøet for at undgå at ødelægge det, og som ligeledes skaber egentligt bæredygtige arbejdspladser.
Von Wogau (PPE-DE).
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, kære kolleger, De kom i Deres indlæg, hr. rådsformand, til slut kort ind på den europæiske forsvarspolitik. De pegede på, at aftalen mellem NATO og EU nu er kommet i stand, og at vejen dermed er banet for de næste skridt for den europæiske forsvarspolitik, som formentlig vil finde sted i Bosnien-Hercegovina. Det er en begivenhed, som bør fremhæves, fordi det vil være første gang, EU påtager sig et synligt ansvar på forsvarsområdet.
Derfor har jeg to spørgsmål. Det første vedrører den videre udvikling af denne forsvarspolitik. Er De enig i, at der i den forfatningstraktat, som bliver forhandlet for tiden, bør stå en artikel, som indeholder en gensidig bistandsforpligtelse, der kan sammenlignes med den tilsvarende artikel i traktaten om Den Vesteuropæiske Union? Det ville bringe til udtryk, at vi så er sikre, når vi går frem i fællesskab.
For det andet var De også ganske kort inde på rustningspolitikken. De hentydede til, at landene i EU hvert år bruger 150 milliarder euro på forsvarsområdet, men at vi hele tiden får at vide, at effektiviteten er meget lav, fordi for mange ting gøres dobbelt på dette område. Er De enig i, at der bør skabes et fælles marked på forsvarsområdet? Hvilke helt konkrete skridt vil det græske formandskab tage?
Schulz (PSE).
Hr. formand, mine damer og herrer, der er blevet sagt meget, hvad Irak-politikken angår. Det meste behøver jeg ikke føje noget til, men jeg vil gerne rette to bemærkninger til Dem, hr. rådsformand. Der ser ud til at være bred overensstemmelse i Parlamentet om, at resolution 1441 ikke udløser nogen militær automatik, men at alle skridt i lyset af rapporterne fra våbeninspektørerne må underkastes en beslutning i Sikkerhedsrådet.
Det er vigtigt, at formandskabet også erklærer dette på EU's vegne. Derfor beder jeg Dem om også at tage dette initiativ på den måde, at De siger det her. Det er så meget desto vigtigere, som det indtryk jo trænger sig på, at USA har en anden opfattelse af det - og man må jo påpege, hvor vi adskiller os fra dem. De mener jo - på anden måde kan man slet ikke begrunde troppeopmarchen af 100.000 soldater i regionen - at resolution 1441 indeholder en mulighed for et direkte militært slag. Det indebærer imidlertid også den risiko, at den internationale ret, folkeretten - og det er kun den, der varigt kan garantere freden i verden - bliver draget i tvivl af unilaterale magtinteresser hos en af FN's medlemsstater. Og her må EU klart bekende kulør, især fordi man ikke kan gennemføre international ret ud fra vilkårlighed og opportunisme.
Nordkorea er under massiv mistanke - og begår aktive handlinger - for at ville eller kunne fremstille masseødelæggelsesvåben. Dem forhandler man med. Saddam Hussein, som har masser af inspektører i landet, som ikke finder noget, bliver truet. I øvrigt er denne trussel heller ikke omfattet af FN-chartret. At lægge denne forskel mellem os og USA åbent frem er en af EU's og det græske formandskabs primære opgaver. Jeg ved, at De er besluttet på at gøre det. De kan være sikker på at have Den Socialdemokratiske Gruppe i Parlamentet ved Deres side!
Hyland (UEN).
Hr. formand, jeg vil gerne ønske det græske formandskab held og lykke og samtidig anmode formandskabet om at gøre sit bedste for at løse det alvorlige problem med faldende landbrugsindtægter. Jeg kommer med denne anmodning som en person, der hele sit liv har været beskæftiget med landbrugsudvikling i en eller anden form.
Vi har her i Europa en enestående model for familielandbrug, der på grund af de faldende indtægter nu er alvorligt truet. I forbindelse med forslagene om midtvejsevaluering, som skal vedtages i denne uge, og de kommende forhandlinger om verdenshandelen anmoder jeg indtrængende det græske formandskab om at sikre EU's fastholdelse af den europæiske landbrugsmodel og garantere et anstændigt liv for vores landmænd. Unge menneskers tilbageholdenhed med at vælge landbrug som karriere beviser, at der er et problem inden for landbruget.
Medmindre vi rejser det meget alvorlige spørgsmål om den negative aldersprofil i europæisk landbrug, vil Parlamentet inden for den nærmeste fremtid sidde i et hastemøde for at forsøge at løse det, der har vist sig at være et meget alvorligt problem.

Stenzel (PPE-DE).
Hr. formand, hr. formand for Rådet, at overtage ledelsen af EU for seks måneder er en stor udfordring for ethvert land. Hr. premierminister, det gælder også for Deres græske formandskab.
De fem prioriteter, som De har nævnt, og som De har sat Dem for, svarer ikke kun til den politiske logik, men også til den politiske nødvendighed. Listen lyder ikke særligt sensationel, men som De allerede har kunnet udlede af indlæggene her i Europa-Parlamentet, bærer nogle af disse emner kimen til spændinger i sig, og det både inden for EU og uden for.
Den ulmende Irak-krise med den fortsatte amerikanske troppeopmarch i denne region og de forskellige udtalelser om det fra London, Berlin og Paris kræver en følsom dirigent. Mit spørgsmål til det græske formandskab i denne forbindelse er, hvilke skridt De vil tage for måske alligevel at få et enigt EU i dette spørgsmål.
Det andet spørgsmål gælder udvidelsen og her særligt Deres strategi over for Tyrkiet. Tyrkiet fik en dato for et rendezvous i København med udsigt til, at der kan indledes tiltrædelsesforhandlinger, hvis landet til den tid opfylder Københavnskriterierne. Det er en høj forhindring, og i øjeblikket er det ikke til at forudse, om Tyrkiet vil være i stand til at opfylde disse betingelser. Bortset fra, at jeg mener det er politisk forkert hele tiden kun at tilbyde Tyrkiet et enten-eller og ikke en måske meget mere givtig udsigt til privilegerede særbetingelser, som det engang blev nævnt i en Brok-betænkning. Mit spørgsmål i denne forbindelse vedrører den græske strategi over for Tyrkiet.
Jeg vil gerne nævne et tredje punkt, som er positivt. I kapitlet om energipolitik hilser jeg Deres erklæring om at etablere fælles regler for den nukleare sikkerhed velkommen. Tror De, der er en reel chance for at komme videre med dette spørgsmål i Rådet?

Swoboda (PSE).
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, der er med rette blevet talt meget om Irak, det er et meget varmt emne. Jeg vil alligevel gerne strejfe et emne, som i det mindste ikke er varmt for tiden, nemlig situationen på Balkan. De har annonceret en slags integrationstopmøde i Saloniki, fordi De vil åbne vejen for Balkanlandene til EU. Det mener jeg er meget prisværdigt. Vi må ikke lukke øjnene for, at der også i dag er krisetegn. For nylig var der igen skyderier i Sandschak. Vi ved, at hverken situationen i Jugoslavien, i dag Serbien-Montenegro, eller i Kosovo er ordnet virkelig tilfredsstillende.
Derfor tror jeg, det er vigtigt, at det græske formandskab og naturligvis hele EU sender klare signaler til disse lande på Balkan om, at der også for dem står en ganske vist vanskelig vej, en ganske vist langsommelig vej, men dog en vej åben til EU. Vi må tænke på, at også instrumenterne til fremme og støtte skal tilpasses. Der er stor forskel på det, som vi i dag giver disse de fattigste af de fattigste, og det, som vi har givet tiltrædelseslandene. Derfor må vi tilpasse disse instrumenter. Også den næste Kommission fra 2004 vil blive nødt til at overveje, hvordan den vil regulere ansvaret for Balkan på sit eget område. Men hvis der bliver sendt klare signaler i Saloniki, så kan man også foretage de tilsvarende tilpasninger i Kommissionen.
Vi har også brug for årlige fremskridtsberetninger. Landene skal vide, om de bevæger sig i retning af EU, eller om der er stagnation eller sågar tilbageslag. Alle kræfter i disse regioner skal vide, at der er en chance for at komme nærmere til EU, men vi vil undersøge ganske nøje land for land, om disse chancer også virkelig bliver udnyttet.
Hr. formand for Rådet, jeg tror, at Saloniki en gang i en fjern fremtid kan komme til at betyde det samme for denne region, som København - altså Det Europæiske Råds møde i København i 1993 - betød for udvidelseslandene. Giv et modigt, men også et klart forståeligt signal, som også vækker ansvaret i disse lande!

Nogueira Román (Verts/ALE).
Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, hr. formand for Rådet, i dag ville jeg også gerne tale om udvidelsen, om konventet, om Irak og om økonomien, men det rækker min tid ikke til. Jeg gør dog i alle tilfælde min gruppeformands ord til mine.
Jeg har, før jeg kom herop, spurgt, om det græske formandskab ville have skibstransport af farligt gods som en af dets prioriteringer. Jeg har derpå konstateret, at formanden for Rådet faktisk har nævnt dette problem. Skibstransport har meget med Grækenland at gøre, og premierministeren tillægger det normalt stor betydning. Men, hr. rådsformand, international skibstransport har ulykkeligvis i denne tid fået et navn, og det er Galicien, det sted, hvor de største katastrofer i Europa og i verden er sket de sidste 30 år. Navnene er velkendte: Andros Patria, Polycomander, Urquiola, Casón, Prestige. Som disse, hr. rådsformand, er mange af navnene græske, og de fleste ejere har været eller er grækere. Katastrofen med Prestige er en endeløs katastrofe uden løsning, for kysterne og havene er forurenet, og Prestige på havets bund udgør en stadig trussel. Vi har set en katastrofal indsats fra den spanske regering, fra José Aznars Partido Popular, og tilmed fra den galiciske regering; vi har et i den grad fraværende EU, at Rådet i København har ment, at fem millioner euro skulle være nok til at løse dette problem, der er et problem for Europa, ikke blot for Galicien og for andre lande.
Havene er i dag styret af lovløse mafiaers illegitime interesser, og de problemer, som følger heraf, må befolkningen, de frivillige, søfolkene, fiskerne så selv prøve at løse med deres bare hænder i stedet for staten og EU, for oliepølen hærger nemlig stadig kysterne i Galicien, på Den Iberiske Halvø og i Frankrig med.
Det Europæiske Råd i København har afsløret en alvorlig politisk konflikt, idet staterne har vendt ryggen til borgerne, fiskerne og de frivillige, der har gjort en så beundringsværdig indsats. Staterne har heller ikke iværksat Erika-lovgivningen eller oprettet erstatningsfonden. Det ligger alt sammen langt fra den indsats, som USA har udfoldet gennem den Oil Pollution Act, der bidrager til at forebygge ulykker, ligesom man har oprettet en ansvarsfond på fire milliarder euro. Hvad vil det græske formandskab gøre i den retning? Jeg mener, at det bør udmærke sig med en indsats på dette område.

Marinos (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil ønske Grækenlands premierminister velkommen som formand for Rådet og oprigtigt ønske ham al mulig medgang, da hans medgang vil gavne både EU og Grækenland.
Han fremførte meget rigtigt, at et af det græske formandskabs grundmålsætninger er at fremme Lissabon-strategien. Hr. Prodi havde også en del at sige om det, som også var meget væsentligt. Jeg læste imidlertid i den internationale presse i dag, at Kommissionen er ved at fremlægge en beretning, som konkluderer, at Europa er ved at tabe kampen om at få en mere konkurrencedygtig økonomi i verden inden 2010. Væksten er meget lav, og den politiske vilje er ikke til stede. Kommissionens beretning slår også fast, hvis man skal tro på avisen Le Figaro, at den forventer, at der opstår et EU med to spor med Sverige og Danmark i hurtigt tempo på det ene spor og Grækenland, Italien og Frankrig i slowmotion på det andet.
Jeg vil spørge, om der er en fælles politik for fremme af Lissabon-strategien, eller er det et spørgsmål om, at det enkelte land gør, som det synes, eller i hvert tilfælde undlader at gennemføre enhver sådan fælles politik? Har De til hensigt at gennemføre politikker, som kan medvirke at opfylde Lissabon-målene i alle EU-medlemsstater, og særligt i Grækenland?

Bakopoulos (GUE/NGL).
Hr. formand, det græske formandskab er kommet på et afgørende tidspunkt for denne planet og ikke kun, fordi vi er på randen af mindst en væbnet konflikt. Det er et afgørende tidspunkt, fordi den eneste supermagt, nemlig USA, gør alt, hvad den kan, for at vende dens enorme magt til et globalt overherredømme, og dette er naturligvis en provokerende handling.
Når vi kommer ud af disse omskiftelser, vil hele verden - og særligt EU - være et anderledes sted uanset udfaldet af krisen. Det er sikkert, at efterkrigsverdensordenen og de tilhørende institutioner bliver ofre for konflikten, og en anderledes verden vil opstå efter krisen. EU skal have et syn på og en holdning til denne nye verden. Jeg har imidlertid indtryk af, at den fremherskende stemning i EU-institutionerne er efterladenhed, som om det, der sker, ikke har noget at gøre med os. Jeg har indtryk af, at mange af os tror, at vi lever i et tomrum, i en anden verden, som ikke berøres af det, der allerede sker, og det, der vil ske.
I tider som disse skal et EU-formandskab være i stand til at indarbejde de værdier, som vi siger, at vi står for, i en vision om den fremtidige verden og overbevise den europæiske befolkning om, at disse værdier er værd at kæmpe for. Kun med en sådan prioritet kan et formandskab blive vellykket og værdigt til de tider, som vi lever i.
Mødeperioder kommer og går. Det gør programmer også. De tider, som vi lever i, opfordrer imidlertid til at vende tilbage til de europæiske befolkningers værdier, hvilket kun er passende, når vi kæmper for fred.

Folias (PPE-DE).
Hr. formand, hr. premierminister, hr. formand for Kommissionen, jeg har lyttet opmærksomt til de prioriterede områder, som De har fastlagt.
Jeg ville ønske, at der var seks i stedet for fem, men jeg tror, at det sjette område vil blive tilføjet til sin tid. Jeg tænker på midtvejsvurderingen af den fælles landbrugspolitik. De endelige forslag skal være færdige før udgangen af januar. EU optager allerede 10 nye medlemmer. EU's landbefolkning vil stige med 165 % og landbrugsarealet med 43 %. Den dyrkbare jord vil stige med 55 %. Alligevel fastholdes budgettet indtil 2013 på det nuværende niveau, idet man går ud fra det bedste scenario med en minimal inflation. Hvad er formandskabets mål, hr. premierminister, og hvad vil De gøre for de millioner af europæiske landmænd i både det nuværende og udvidede EU?
Hvad angår Lissabon, er der gået to af de 10 år, og der er kun opnået meget lidt, langt mindre end de 20 %, som skulle have været opnået nu. Det er helt sikkert, at i stedet for at mindske den konkurrencemæssige forskel mellem EU's og USA's økonomi, som er vores største konkurrent, er forskellen nu endnu større. Jeg var både interesseret i og tilfreds med at se, at iværksætterånd og små og mellemstore virksomheder er et af Deres prioriterede områder. Det er et udmærket træk. I dag meddelte De dette med ambitiøs stemme. Vi vil være her om ca. fem måneder for at gøre regnskabet op for at finde ud ad, hvad der er blevet gjort. Hr. premierminister og formand for Rådet, jeg vil gerne vide, hvad De har til hensigt at gøre for at opfylde disse ambitiøse mål, som De ikke har kunnet opfylde derhjemme?

Trakatellis (PPE-DE).
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, mine damer og herrer, jeg glæder mig over, at Grækenland har overtaget formandskabet, og jeg vil understrege, at det er sket på et historisk tidspunkt i udviklingen af det enestående fænomen, som vi kalder europæisk integration, og som bl.a. har erstattet efterkrigstidens opdeling af det europæiske kontinent.
Med hensyn til det græske formandskabs prioriterede områder vil jeg, da tiden er så kort, begrænse mig til følgende korte punkter og bemærkninger:
Vedrørende udvidelsen er de væsentligste beslutninger ganske vist truffet under det foregående formandskab, men det står endnu tilbage at afslutte de endelige faser, der kulminerer med underskrivelsen af tiltrædelsestraktaterne i Athen. Der skal stadig træffes forberedelser, således at de nye medlemsstater kan tilpasse sig smidigt til udviklingen i EU. Derfor er udvidelsen med rette blevet prioriteret og kræver stor opmærksomhed, hvis vi skal undgå uregelmæssigheder og forsinkelser i optagelsesprocessen. Jeg bemærkede, at De med rette vil fortsætte den forstærkede føroptagelsesstrategi over for Bulgarien og Rumænien, hr. rådsformand. Vi må imidlertid ikke glemme det sydlige Balkan, hvor tilnærmelsen til EU blev påbegyndt for nogen tid siden i forbindelse med stabilitets- og associeringsprocessen. Denne tilnærmelse skal også fremmes her, således at vi kan konsolidere vores forbindelser, hvilket vi ikke gør i forbindelse med det nye udvidede EU's sikkerhed og stabilitet.
Hvad angår Lissabon-strategien, vil jeg koncentrere mig om bæredygtig udvikling. Behovet for at fremme en strategi for bæredygtig udvikling inden for rammerne af den europæiske integration er endnu mere presserende i dag med presset fra udvidelsen og den stigende globalisering. Planen om iværksættelse af Kommissionens strategi for bæredygtig udvikling er allerede ved hjælp af lovgivning ved at udfylde tomrummet mellem, hvad vi siger, og hvad vi gør, for at beskytte miljøet og folkesundheden og fremme anvendelsen og mainstreaming i miljødimensionen i EU's politikker. Derfor er det efter min mening vigtigt at vedtage en skridt-for-skridt-procedure til forvaltning af politik i praksis på forårets Europæiske Råd. Vanskelighederne med at få Kyoto-protokollen underskrevet gør det endnu mere bydende nødvendigt at fremskynde dialogen og samarbejdet med USA, Japan og udviklingslandene. EU kan selvfølgelig ikke behandle dette som et internt problem. Derfor bør EU påtage sig sit ansvar på internationalt niveau, hvilket indebærer at være banebrydende for indsatsen for at opnå bæredygtig udvikling gennem teknologi og videnskab. Jeg vil gerne henlede Deres opmærksomhed på dette, hr. rådsformand, da Europa helt klart for nylig er begyndt at sakke bagud sammenlignet med USA og Japan, særlig på bioteknologiområdet.
Hvad angår forsvars- og indvandringspolitik, er jeg enig. Som bekendt har vi forlangt en indvandringspolitik i EU i årevis uden konkrete resultater. Vi forventer, at der udarbejdes en fælles politik og en fælles politik for ulovlig indvandring. Selv om ulovlige indvandrere ofte lever under elendige forhold, volder de også store problemer i samfundene og for befolkningen i EU-medlemsstaterne. Der skal derfor træffes foranstaltninger til at forbedre forvaltningen af EU's ydre grænser og bekæmpe netværk til ulovlig indvandring og handel med mennesker ved at fremme foranstaltningerne under den tredje søjle. Jeg var meget interesseret i at høre Dem tale om hjemsendelsesaftaler med alle EU's partnere, særlig de partnere, der er under stort pres, og vil opfordre Dem til endelig at gå videre med det.
Jeg mener, at Det Europæiske Råd i Thessaloniki skal gå videre med reformen af EU-traktaterne.
Endelig skal De efter min mening med hensyn til forbindelserne udadtil fremme Euro-Middelhavs-samarbejdet, grundlæggende i henhold til en langsigtet Euro-Middelhavs-politik. Samarbejde er ikke nok. Vi har brug for en langsigtet politik.
Jeg ønsker Dem al mulig medgang. Jeg regner med, at vi mødes her om seks måneder, hvor De fortæller, at De har gjort, hvad de sagde her i dag, og hvor vi er rede til at komme med konstruktiv, ærlig kritik i god tro. Jeg ønsker Dem al mulig medgang.

Katiforis (PSE).
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, ærede medlemmer, det er en kendsgerning, at Grækenland overtager roret for EU ved et afgørende vendepunkt for EU både hjemme og i udlandet. Vi står foran den største udvidelse i EU's historie, en udvidelse, som gør en ende på en opdeling, som har varet 50 år. Vi skal til at udarbejde en europæisk forfatning og styrke EU-institutionerne for at sikre den fortsatte samhørighed i Europa, selv efter at de 10 nye lande er blevet optaget, og for at sikre, at EU bliver ved med at fungere som en politisk union, således at EU kan nå sit mål, som er stigende forening af de europæiske nationer. Konventet har ved adskillige lejligheder opfordret til mere EU, og det græske formandskab vil lægge sidste hånd på strukturen i Thessaloniki i juni.
Europa er også midt i en alvorlig økonomisk nedgang. Den globale økonomi er i tilbagegang, men det er ikke noget nyt. Den økonomiske nedgang i Europa har varet mindst 10 år. EU har modstået en udmærket strategi, nemlig Lissabon-strategien, som nu også er i fare for at blive skyllet væk af den økonomiske nedgang. Jeg tror, at Grækenland, hvor økonomien er blevet rettet op takket være et reformprogram, der er blevet gennemført på landets eget initiativ, og hvor man har opnået vækstrater, som har anbragt landet i allerforreste linje i EU, og man har anvendt denne proces til at iværksætte en positiv revolution på landbrugsområdet, og hvor man nu har en førsteverdensøkonomi i stedet for en tredjeverdensøkonomi, selvfølgelig også takket være den fælles landbrugspolitik, nu er godt forberedt til at puste nyt liv i Lissabon-processen, som den har hårdt brug for, hvis den skal overleve.
Endvidere har Grækenland, som ligger i udkanten af Europa, altid været bindeled for handelen mellem øst og vest, og det kan gøre det samme nu. Det forstår bedre end andre, at de østeuropæiske økonomier har potentiale til at blive drivkraften bag de 15's økonomi. Disse frugtbare perspektiver kan ikke vendes om. Vi annullerer ikke udvidelsen, og vi standser ikke udarbejdelsen af en europæisk forfatning.
De gavnlige resultater heraf kan imidlertid blive forsinkede, hvis vi skal beskæftige os med en krig med Irak. Jeg er enig med min ærede ven hr. Poettering i, at atomvåben ikke kan overlades i uansvarlige hænder, men de kan heller ikke overlades i ansvarlige hænder, hr. Poettering. Der er ingen hænder, der er ansvarlige nok til disse frygtelige dommedagsvåben, som vi har bevæbnet os selv med. Vi ved ikke, hvad der vil ske i Irak, men vi ved, at rådsformanden er den eneste europæiske leder, som har haft det kedelige privilegium at tage sig af faren for, at hans land bliver involveret i en katastrofal krig. Det lykkedes ham at afbøde krigen. Jeg stoler på, at den erfaring, som han har fået, vil hjælpe ham med at gøre lige så meget for den krig, som truer hele verden, mens vi taler her.

Watson (ELDR).
Hr. formand, det glæder mig at få lejlighed til at svare her i slutningen af forhandlingen. Parlamentets medlemmer har rejst nogle meget interessante spørgsmål. Jeg håber, at Rådets formand har taget spørgsmålene til efterretning og vil tage så mange som muligt op igen.
Indtil for nylig har forholdet mellem Parlamentet og Rådet ikke været særlig tæt, men udvidelsen af Parlamentets beføjelser og udsigten til flere medlemsstater har bragt vores to institutioner tættere sammen.
På vegne af Den Liberale Gruppe hilser jeg denne mulighed for et forstærket samarbejde mellem Parlamentet og Rådet velkommen. Vi ser det tydeligt, især i konventet, og også efter en række meget vellykkede forhandlinger via proceduren med fælles beslutningstagning. Jeg bifalder den indsats, som først det danske formandskab og dernæst det græske formandskab har gjort for at skabe et forstærket samarbejde med Parlamentet, og som tydeligt ses i formandens positive indstilling til, at en statut for medlemmerne skal være en del af en vellykket reform af EU's institutioner. Vi ser frem til et tæt samarbejde.

Korakas (GUE/NGL).
Hr. formand, omstændighederne forhindrer mig desværre i at være i festhumør. Den græske regering har ganske rigtigt overtaget formandskabet på et tidspunkt med akut økonomisk krise og med stigende udsigter til, at de imperialistiske magter foretager et nyt, endnu mere morderisk angreb på det irakiske folk. Deres påskud er, at Irak har et utvetydigt bevis, selv om de endnu ikke har fundet det, og alligevel fremstiller, bruger og sælger de selvsamme hyklere enhver form for eksisterende masseødelæggelsesvåben.
Den græske regering deltog i krigen mod Jugoslavien og Afghanistan og har sagt, at den vil deltage i den overhængende krig mod Irak, selv om de gemmer sig bag et figenblad ved at sige, at der først skal foreligge en resolution fra FN's Sikkerhedsråd, inden der kan indledes en krig. Det græske formandskab vil fremme den interventionistiske europæiske forsvars- og sikkerhedspolitik ved omgående at sætte EU-hæren ind først i Bosnien og Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien og derefter ethvert andet sted, hvor det er nødvendigt. Det vil øge indsatsen for beskæftigelse, forsikring og pensionsrettigheder. Det vil udrydde endnu flere små og mellemstore landbrug i forbindelse med midtvejsvurderingen af den fælles landbrugspolitik. Det vil indføre mekanismer til deportering af indvandrere og strenge asyllove. Ved at anvende terrorisme som påskud vil det fremme gennemførelsen af EU-lovgivning mod græsrødder i national lovgivning og ophævelse af demokratiske rettigheder og friheder.
Underskrivelsen af traktaten om udvidelsen af EU under det græske formandskab kommer til at markere begyndelsen på endnu flere strabadser for befolkningerne, og vi frygter, at det vil medføre en euro-deling af Cypern. Jeg kan berolige enhver, som er bekymret over det socialistiske mærkat, som den græske regering skilter med, at det græske formandskab, som vi har hørt i dag, har til hensigt at sørge for, at de store virksomheder bliver tilfredse. Derfor bør befolkningen i Europa, som ulig de store virksomheder ikke kan forvente sig noget godt af det græske formandskab, ikke være rolig og tilfreds. Den eneste udvej for dem er at slå sig sammen og optrappe kampen mod denne politik. I Grækenland er der næsten dagligt demonstrationer. De kulminerer med demonstrationer i juni, som vi inviterer de europæiske arbejdere til at deltage i. Hvad angår det græske kommunistparti, vil det være i forreste linje i denne kamp.

Lambert (Verts/ALE).
Hr. formand, jeg vil gerne samle op på nogle punkter, som hr. Prodi og det græske formandskab nævnte.
For det første talte hr. Prodi i forbindelse med EU's forsknings- og udviklingspolitik om behovet for at udvikle og investere i rene teknologier. Det støtter vores gruppe naturligvis. Vi skal udvikle miljøvenlige teknologier, dels på grund af de beskæftigelsesmuligheder, som de skaber, men også på grund af deres positive sociale følgevirkninger. Jeg har noteret mig, at det græske formandskab har identificeret frontteknologier inden for bioteknologi og forsvar som forskningsprioriteter. Det rejser spørgsmålet om, hvordan vi skal beslutte, hvad vi ønsker at investere i, hvem vi ønsker at konkurrere imod og med hvilket formål.
Jeg er interesseret i at forstå, hvordan dette hænger sammen med det gældende traktatkrav i artikel 6 om, at miljøbeskyttelse skal integreres i udformningen og gennemførelsen af Fællesskabets politikker. Hr. Trakatellis sagde noget meget vigtigt i denne forbindelse. Det er meget positivt, at vi fremover skal overvåge politikker i forbindelse med bæredygtig udvikling. Da det er meningen, at topmødet i foråret skal handle om bæredygtighed, vil jeg også gerne vide, hvilke forslag Rådet har udarbejdet om ændringen af Rådets struktur i forbindelse med denne langt mere integrerede fremgangsmåde.
Vores gruppe har også med interesse bemærket, at det græske formandskabs prioriteter omfatter opgaver i forbindelse med forsyningspligtydelser, for vi skal gennemgå forberedelserne til Cancun og EU's indsats i denne sammenhæng.

Berthu (NI).
Hr. formand for Rådet, siden sit sidste formandskab har Grækenland ændret sig radikalt, eftersom det er blevet en varm fortaler for det tyrkiske medlemskab. Vi kan på sin vis godt forstå den græske regerings holdning, eftersom den forsøger at rense ud i problemerne oppefra ved at overføre dem til EU. Men på Unions-niveau, som jeg allerede har sagt gentagne gange til mine kolleger her i salen, bør vi ikke uden yderligere overvejelser acceptere noget, der minder stærkt om syvmileskridt.
Hvad angår institutionerne, har Grækenlands holdning overrasket os en smule. Premierminister Costas Simitis, som er til stede i salen, erklærede for nylig til et fransk dagblad, at den græske holdning er, at EU skal have en stærk Kommission, ikke to beslutningspoler i form af Kommissionen og Rådet, hvis ikke EU skal risikere at hælde mod en mellemstatslig Union og ikke den føderale model, som vi ønsker. Når man nærlæser denne sætning, opdager man, at Kommissionen ifølge den græske regering burde være en endnu stærkere beslutningspol end selv Rådet. Vi er her ret langt fra en mellemstatslig Union, faktisk, men også ret langt fra en traditionel fællesskabsmodel. Jeg håber, at premierministeren modsiger mig om et øjeblik.
Hvad angår det græske formandskabs prioriteter, glæder vi os over deres kraftige insisteren på spørgsmål som indvandrere, asyl og kontrol med de ydre grænser, der ganske rigtigt er blevet yderst alvorlige spørgsmål i dag. Vi opfordrer derfor formandskabet til at udvise størst mulig beslutsomhed på disse områder og især med hensyn til at bekæmpe den illegale indvandring.
Endelig undrer vi os over, at der blandt disse prioriteter mangler et særskilt kapitel om Den Økonomiske og Monetære Union, så meget desto mere som Grækenland på det punkt kunne have fremlagt ikke blot fremtidssatsninger, men også en resultatopgørelse over fortiden. Denne resultatopgørelse ville have været yderst berettiget, eftersom Grækenland allerede har været formand i Eurogruppen i seks måneder. Men vi har ikke modtaget noget, ingen resultatopgørelse! Hvordan har euroen indtil nu skabt vækst, eller har den tværtimod hindret den? Og hvordan forestiller det græske formandskab sig f.eks. at bidrage til i fremtiden at gøre stabilitetspagten mere intelligent? Alle disse spørgsmål havde fortjent at blive belyst for os.
Simitis
Hr. formand, tillad mig indledningsvis at takke alle Europa-Parlamentets medlemmer. Deres indlæg vil hjælpe formandskabet kolossalt med at fastlægge retningslinjerne for vores politik såvel som afgørende tiltag. Det har været en yderst nyttig forhandling

Prodi
Hr. formand, efter den udtømmende redegørelse fra den græske premierminister, hr. Simitis, vil jeg kun komme med et enkelt minuts betragtninger og svar, eftersom jeg ikke er sadistisk af natur.
Det første spørgsmål var forslaget om at oprette et Socrates-program på verdensplan. Det er noget, som jeg overvejer. Vi har allerede haft et Erasmus World-program med de samme kriterier, men finansieringen gør det kun muligt at gribe ind på nogle marginale områder. Derfor vil jeg gerne gøre det klart, at vi er fortabt, hvis ikke EU iværksætter et omfattende forskningsprogram for at få talenterne til at vende tilbage fra udlandet, udnytte de unges viden og skabe grobund for udvikling. De ved udmærket, at jeg aldrig bruger dramatiske vendinger, men jeg forsikrer Dem for, at vi er fortabt. Med vores omkostninger, vores sociale struktur og vores særpræg er vi nødt til at tage et stort spring fremad, for ellers er vi fortabt. Jeg vil kun komme med et enkelt konkret eksempel, nemlig at det i øjeblikket koster tre gange så meget at transportere en container fra Kina til Amsterdam, som det koster at transportere en container fra Amsterdam til Kina. Dette er blot for at fortælle, hvordan handelssituationen er for begge parters vedkommende. Jeg kan nævne et andet tal for dem: I sidste måned fik Kina 8 millioner nye mobiltelefonabonnenter. Så tror vi virkelig, at vi kan konkurrere på verdensplan med en forskning, som er splittet, og hvis ikke vi udvikler os, når det gælder teknologi og innovation? Det er en illusion.
I forbindelse med det andet spørgsmål blev det sagt, at vi ikke nævnte det indre markeds fordele. Nej, men disse fordele er det grundlag, der tjener som udgangspunkt for alle vores handlinger i år. Jeg vil blot minde om, at det indre marked er så vigtigt, at hvis vi kigger på de sektorer, som har været ramt af inflation i de sidste par måneder - og her kommer vi ind på den store polemik, der har været i forbindelse med euroen - kan vi se, at der, hvor det indre marked er blevet indført, har der ikke været nogen inflation. Det er tilstrækkeligt til, at jeg kan sige, at vores fremtid bygger på den konkurrence, som det indre marked kan skabe.
Formanden.
Hermed er forhandlingen afsluttet.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er spørgetiden (B5-0001/2003). Vi behandler en række spørgsmål til Kommissionen.
Kommissionen har netop meddelt, at hr. Vitorino på grund af uforudsete omstændigheder ikke kan deltage i spørgetiden. Fru de Palacio vil træde i hans sted og besvare spørgsmål nr. 18 af hr. Papayannakis.
Første del
Formanden. Jeg giver ordet til hr. Posselt, der har et spørgsmål til forretningsordenen.
Posselt (PPE-DE).
Hr. formand, jeg ved, det er lidt usædvanligt, men kunne jeg ikke overtage hr. Lages spørgsmål? Jeg vil gerne overtage det. Jeg ville alligevel stille et tillægsspørgsmål.

Formanden.
Det er ikke muligt. Tillægsspørgsmål må netop kun være tillægsspørgsmål.
Spørgsmål nr. 15 af Carlos Lage (H-0851/02):
Om: Humanitær krise i Angola
Krigen i Angola, som har trukket ud i årevis, har skabt en dyb krise og en katastrofal økonomisk og social situation. Tusindvis af voksne og børn er døde af sult. Regeringen i Luanda har kraftigt forstærket sine appeller om nødhjælp. Omfanget af den humanitære krise i Angola kræver omgående optrapning af den internationale bistand, navnlig bistanden fra EU. Følger Kommissionen udviklingen af hungersnøden i Angola, som ifølge de seneste oplysninger nu omfatter fire millioner mennesker? Hvilke foranstaltninger vil Kommissionen træffe for at mindske alle disse menneskers lidelser?
Nielson
Hr. formand, Kommissionen er forpligtet til at gøre noget effektivt ved den dramatiske humanitære krise i Angola så hurtigt som muligt og til at støtte fredsprocessen. Kommissionen holder hele tiden øje med situationen i Angola, ligesom vi har gjort i mange år, således at vi kan få et klart billede af de humanitære behov. Jeg rejser senere på måneden til Angola - og også til Zambia - for selv at vurdere situationen, så jeg kan få overblik over den humanitære situation og udviklingen i fredsprocessen i Angola. Ved den lejlighed skal jeg underskrive EF-Angola samarbejdsstrategien for 2002-2007, herunder handlingsplanen.
Kommissionens indsats i Angola er dobbelt. Den består af nødhjælp og en langsigtet strategi, der er baseret på samarbejde. Indsatsen finansieres af Det Europæiske Fællesskabs Kontor for Humanitær Bistand (ECHO) og midler fra Den Europæiske Udviklingsfond (EUF). Hvad angår humanitær bistand, har Kommissionen gennem ECHO allerede skaffet betydelige midler til at dække behovene og vil være til stede og gøre en indsats resten af året.
Sidste år var Angola blandt de 10 lande, der modtog flest bevillinger fra ECHO, i alt 14 millioner euro. I år er det foreløbig besluttet at bevilge 8 millioner euro, hvilket snart bliver vedtaget.
Underernæring er et af de primære mål for Kommissionens bistand på det humanitære område, særlig i glemte områder, hvor der ikke er andre donorer til stede. Hvad angår den langsigtede strategi, fremlagde Kommissionen en måned efter underskrivelsen af fredsaftalen i maj 2002 en handlingsplan, der skulle støtte fredsprocessen. Den blev godkendt af Rådet (almindelige anliggender) den 13. maj 2002. Handlingsplanen indeholdt en finansieringspakke, som oprindeligt var på 124 millioner euro fra ubrugte EUF-bevillinger og budgetposter, og som skulle dække de mest presserende behov på dette stadie, herunder nødhjælp, fødevarebistand og -sikkerhed, resocialisering og genbosættelse af flygtninge og personer, der er fordrevet fra deres hjemland, samt minerydning. Dette er nu ved at blive iværksat, og til vores store tilfredshed kan vi nu begynde at gøre noget andet i et land, hvor vi i mange år på grund af omstændighederne kun har kunnet udføre humanitært arbejde.
På grundlag heraf og som led i handlingsplanen har Kommissionen stillet 30 millioner euro til rådighed til krisehjælp til fredsprocessen ved at omfordele bevillinger fra tidligere europæiske udviklingsfonde til at støtte det kortfristede arbejde med fredsprocessen.
Disse midler er beregnet til lægehjælp, uddeling af såsæd og værktøj, fødevarehjælp og genbosættelse af tidligere UNITA-soldater og deres familier. Minerydning er også vigtigt. Vi forsøgte at gennemføre alt dette så hurtigt som muligt sidste år.
Beslutningen om alt dette vil blive truffet gennem forskellige FN-organer, EuronAid og FAO med hensyn til fødevaresikkerhed og forskellige ngo'er med hensyn til minerydningen. Der er blevet godkendt forslag om 16 millioner euro, og de resterende forslag afventer de angolanske myndigheders godkendelse. Det forventes at ske i løbet af et par uger.
Selv om der fortsat vil blive ydet humanitær bistand, mener Kommissionen, at der stadig skal lægges pres på regeringen i Angola for at tilskynde den til at påtage sig et mere direkte ansvar for dens egen sårbare befolkning. Vi opfordrer derfor regeringen i Angola til at gøre en større indsats for at dække befolkningens livsvigtige humanitære behov.
Vi glæder os over den angolanske regerings plan om at arrangere en international konference om genopbygning af landet og stoler på, at alle samfundsgruppers synspunkter kommer til at indgå i den genopbygningsplan, der vil blive fremlagt. Kommissionen har tilbudt at hjælpe med at organisere konferencen, som foreløbig er planlagt til at finde sted i marts eller april 2003 i Bruxelles, hvor den belgiske regering er så venlig at være vært.
Der sker for tiden mange ændringer, og der er store udfordringer for Angola efter mange års konflikt. Der vil nu blive lagt vægt på fremskridt, økonomisk vækst, stabilitet og ledelse. Det vil ændre hele det politiske klima i landet, og jeg ser frem til den dialog, som vi i næste uge skal deltage i.

Lage (PSE).
Hr. kommissær, jeg takker Dem for Deres svar på mit spørgsmål - et afbalanceret svar - og jeg glæder mig over Kommissionens og EU's indsats i Angola, ligesom jeg konstaterer, at Kommissionen gennem en differentieret indsats øger sit bidrag til udvikling og humanitær bistand i Angola. Jeg er fuldstændig enig i, at den bedste løsning for Angola er at udnytte det helt ufattelige potentiale, som landet besidder. Angola er blevet rigeligt forsynet fra naturens side, men har ulykkeligvis været et offer for menneskenes galskab årti efter årti. I dag kan disse umådelige naturrigdomme udnyttes til gavn for dets befolkning, der, i øvrigt, på et så kolossalt landområde kun når op på 13 eller 14 millioner indbyggere. Vi står derfor over for et levende paradoks: et rigt land og en befolkning, der lever på kanten af elendighed, sult og død.
Mange tak, hr. kommissær, jeg mener, at Kommissionen bør fortsætte ad den vej, som De netop har beskrevet for os.

Posselt (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, jeg vil gerne knytte an til det, der netop blev sagt. Angola var for nogle årtier siden en af Afrikas største landbrugseksportører. Derfor er det naturligvis rystende, at der i dag på grund af krig og socialistisk økonomi må leveres fødevarehjælp til dette land.
Jeg vil gerne spørge Dem om tre ting. For det første om, hvilke konkrete landbrugsprogrammer Kommissionen gennemfører. Det mener jeg er det vigtigste, at landet igen bliver selvforsynende og kan eksportere landbrugsvarer. For det andet, hvordan ser det ud med infrastrukturen til at fordele fødevarerne? Og for det tredje, hvordan står det til med uddannelsesprogrammerne? Det tror jeg er de tre vigtigste punkter, som det skal dreje sig om.

Nielson
Det er svært at sige, hvad der er vigtigst. I tilfælde som dette er næsten alt vigtigt. Jeg kan sige til hr. Posselt, at konsolidering af freden og at give befolkningen en urokkelig tillid er det vigtigste lige nu. Det er imidlertid helt sikkert vigtigt at åbne det indre af landet og gøre vejene sikre for landminer, således at der kan etableres økonomisk liv, og befolkningen kan genbosættes. Dette står meget højt på dagsordenen.
I mange år skulle al bistand, selv fødevareforsyninger og basisvarer, flyves ind til de små byer i det meste af Angola. Disse byer var mere eller mindre isolerede, fordi UNITA omringede dem. Af humanitære, politiske og økonomiske grunde er det af yderste vigtighed at åbne op og skabe en normal strøm. Der sker flere ulykker nu på grund af landminer, fordi der begynder at ske noget. Det er derfor utrolig vigtigt at fremskynde indsatsen.
Hvad angår landbrug, vil vi som fastlagt i handlingsplanen for Angola koncentrere os om udvikling af landbruget. Det er vigtigt for befolkningens overlevelse og på grund af det enorme potentiale, som hr. Posselt meget rigtigt pegede på. Angola er mere end diamanter og olie. Landet har også et stort potentiale for en meget mere differentieret økonomi.

Formanden.
Da spørgeren ikke er til stede, bortfalder spørgsmål nr. 16.
Jeg vil gerne undskylde over for kommissæren på vegne af Europa-Parlamentet.

Formanden.
Spørgsmål nr. 17 af John Walls Cushnahan (H-0872/02):

Om: De seneste katastrofer til søs
På baggrund af den række af katastrofer til søs, der er sket i de europæiske forvande i november og december 2002, Prestige-katastrofen, som fortsat danner flere oliepletter, der ødelægger Galiciens kyststrækning og livet i havet ud for Galicien, og den seneste kollision mellem fragtskibet Tricolor og Kariba, den anden kollision mellem Tricolor-vraget og fragtskibet Nicola, erkender Kommissionen da, at der er et klart behov for en samordnet EU-indsats. I betragtning af de alvorlige følger af sådanne katastrofer til søs hvorledes betragter Kommissionen det forslag, jeg forlagde Konventet om Europas Fremtid i juni 2002 (ref. Konv. 150/02), hvori der kræves, at der oprettes en EU-kystvagt?

De Palacio
. (ES) Hr. formand, den 3. december vedtog Kommissionen en meddelelse om de foranstaltninger, der skulle træffes som følge af den ulykke, der involverede olietankeren Prestige. Dette dokument indeholder detaljerede forslag om en række foranstaltninger og i særdeleshed en fremskyndelse af implementeringen af den lovgivning, som Parlamentet og Rådet vedtog efter Erika-katastrofen, de såkaldte Erika I og Erika II-pakker.
Rådet (transport) den 6. december tilsluttede sig størstedelen af de initiativer, Kommissionen havde foreslået. Således vedtog Kommissionen den 20. december et forslag til forordning, som netop er blevet forelagt Rådet og Parlamentet, om forbud mod transport af tung olie i enkeltskrogsolietankere til og fra EU-havne og fremskyndelse af udskiftningen af denne form for olietankere med dobbeltskrogsolietankere.
EU har ikke afventet den senere tids begivenheder for at gennemføre en fælles politik for sikkerhed til søs. Der var allerede fastlagt en bred vifte af foranstaltninger til sikring af bedre beskyttelse på dette område. Kommissionen har noteret sig Parlamentets bidrag til konventets arbejde, for så vidt angår oprettelsen af et europæisk kystværnsorgan som et effektivt middel til at bekæmpe forurening og opretholde sikkerheden til søs.
Gentagne ulykker såsom Erika eller Prestige for ikke at nævne mindre ulykker såsom Vicky for blot et par dag siden viser, at hele Europa vil kunne drage fordel af et europæisk kystværnsorgan, især ud fra den betragtning at nogle af de kommende 25 EU-stater absolut ikke har nogen form for beskyttelse eller organ af denne art.
Under alle omstændigheder er hovedopgaven for det europæiske kontor for sikkerhed til søs, som snart vil blive oprettet, at forestå den tekniske samordning af fællesskabsreglernes gennemførelse, og Kommissionen vil på baggrund af kontorets erfaringer undersøge, hvilke foranstaltninger, der vil være påkrævet i fremtiden.

Cushnahan (PPE-DE).
Hr. kommissær, tak for Deres svar.
Prestige-katastrofen kaster ikke blot lys over hullerne i gennemførelsen af EU-lovgivning, som De nævnte i Deres svar, og som skal forhindre, at sådanne ulykker sker igen, men også manglen på en tilstrækkelig EU-mekanisme til reaktion herpå. I forbindelse med Prestige blev ansvar og erstatningsansvar diskuteret. Den forsinkede indsats og manglen på en koordineret reaktion fra EU forværrede virkningen på miljøet. Hvis ulykken med de følger, som den havde for det fælles miljø og den europæiske fiskeindustri, var sket i EU-farvande, og hvis der havde eksisteret en EU-kystvagt, ville reaktionstiden have været kortere. Man ville have anvist en nødhavn, og skaden kunne have været begrænset.
Oven i alt dette har vi lige haft de seneste ulykker med Tricolor, Kariba og Nicola. Det understreger ikke kun behovet for lovgivning, men også for ressourcer til at gøre arbejdet. Vil Kommissionen overveje at iværksætte en undersøgelse? Vi kan lære af, hvordan USA tackler problemet ikke kun i forbindelse med forebyggelse - de sparer 6 milliarder amerikanske dollars pr. år ved at forhindre ulykker som disse - men også i forbindelse med reaktionen, når ulykkerne sker. De har gode erfaringer på dette område, og vi har meget at lære af dem.
Da Kommissionen er det organ, der stiller forslag til lovgivning, opfordrer jeg Dem, fru kommissær, til at overveje at handle på grundlag af resultaterne af en undersøgelse, som De eventuelt iværksætter.

De Palacio
. (ES) Hr. Cushnahan, jeg kan kun være enig med Dem, jeg kan blandt mange andre ting ikke acceptere, at borgerne har færre rettigheder i Europa end i USA. Og det gav jeg klart udtryk for, da jeg fremlagde forslagene i Erika I og Erika II-pakkerne.
Hvis Rådet havde vedtaget forslaget om at forvise enkeltskrogsfartøjer fra Fællesskabets farvande, ville Prestige-katastrofen ikke være sket, fordi fartøjet ville have været nødt til at forlade fællesskabsfarvandene flere måneder inden. Jeg er enig i, at der er ting, vi kan lære af USA. Jeg forstår ikke, hvorfor USA kan fastsætte en tidsplan, i henhold til hvilken der ikke vil være olietransporterende fartøjer med enkeltskrog i USA's havne efter 2010, og vi ikke kan træffe tilsvarende foranstaltninger.
Der blev som bekendt i sidste instans fastsat en mindre ambitiøs tidsplan. Det, jeg foreslår Parlamentet og Rådet, er, at vi vender tilbage til Kommissionens oprindelige forslag og fremskynder fjernelsen af enkeltskrogsfartøjer inden for olietransport og desuden træffer flest mulige sikkerhedsforanstaltninger og i særdeleshed sikrer, at transporten af svær olie, svær brændselsolie, bituminøse produkter og tjære, med andre ord, de mest forurenede produkter, foretages ved hjælp af mere sikre fartøjer, det vil sige fartøjer med dobbelt skrog.
København taler om specifikke foranstaltninger. Kommissionen undersøger, hvordan disse specifikke foranstaltninger kan gennemføres efter Prestige. De omfatter muligheden for at fremme bygningen og vedligeholdelsen af to eller tre store skimmere, som er store pumpemaskiner, så der i tilfælde af olieudslip - desværre er der ikke noget, der hedder en nulrisiko, selv om den bør reduceres til et minimum - findes fartøjer med den størst mulige kapacitet, som fungerer bedre end de fartøjer, der i dag findes langs Europa kyster, og som desuden kan fungere på havet i tilfælde af storm og under vanskelige forhold.
Vi bør samordne det europæiske svar. Det kontor, som vil få ansvaret for disse fartøjer og for indsættelsen heraf på forskellige strategiske steder langs Europas kyster, bør også implementere en række planer for reaktionen på denne form for ulykker på havet. Det vil blive en af Deres opgaver forudgående at fastlægge en metode for samarbejdet mellem Unionens medlemsstater, som vil kunne fungere bedre, eftersom den i vid udstrækning afhænger af bilaterale aftaler snarere end af en perfekt samordnet indsats af europæisk karakter.
For så vidt angår ansvaret arbejder vi som bekendt på det, og jeg håber, at vi inden for de kommende uger i Kommissionen vil kunne forelægge og hurtigt vedtage et forslag om at opstille en strafferetlig definition af alvorlig forsømmelse for alle EU-medlemsstater i tilfælde af denne form for ulykker.

Nogueira Román (Verts/ALE).
Fru kommissær, af de dokumenter, som kommer fra Kommissionen, og som bærer Deres navn, og af Deres ord, i hvert fald de ord, som De udtaler fra tid til anden, kan jeg slutte, at der gør sig en virkelig konflikt gældende mellem Deres holdning - Kommissionens - og Rådets holdning, sådan som den kom til udtryk i København.
Jeg har således her dokumentet fra den 3. december, som jeg har læst med stor interesse. Møderne i Rådet (transport) og i Rådet (miljø), afholdt samme måned, og Det Europæiske Råd i København har, så vidt jeg kan se, praktisk talt slet ikke besvaret Kommissionens anmodning om hasteindsats.
De ønskede, fru kommissær, at Erika-lovgivningen skulle iværksættes, og at man også gik videre end disse forpligtelser, og Det Europæiske Råd vendte ryggen til de ramte, der netop på samme tid var i gang med at samle olie op med deres hænder. På sin vis har Rådet kastet vrag på Kommissionens holdninger, for man behøver bare tænke på, at det har foreslået sølle fem millioner euro til Galicien og alle de andre berørte lande, hvor USA i øjeblikket kræver fire milliarder euro for Exxon Valdez-ulykken.
Jeg vil derfor gerne spørge Dem, fru kommissær: Hvorfor udarbejder Kommissionen ikke en lov ligesom USA's Oil Pollution Act, der virkelig gør det muligt at sætte ind over for dette problem? Og også: Kommer Galicien i betragtning som hjemsted for et europæisk forskningscenter for sikkerhed til søs?

De Palacio
. (ES) Hr. Nogueira, jeg kan for det første, for så vidt angår Deres sidste bemærkning, ikke se, at der er uoverensstemmelse mellem Kommissionens og Rådets holdning. Rådet (transport) vedtog den 6. december enstemmigt konklusionerne om, at medlemsstaterne er forpligtede på nationalt plan, indtil der foreligger et fællesskabsforslag, til at vedtage foranstaltninger, der tager sigte på at hindre adgang til deres havne for fartøjer uden dobbelt skrog, der transporterer bituminøse produkter (svær brændselsolie, tung olie og tjære). Og det land, som jeg har bedst kendskab til på lige fod med det ærede medlem, har allerede truffet foranstaltninger, der trådte i kraft den 1. januar i år, og visse andre lande har ligeledes vedtaget sådanne foranstaltninger.
For det andet har de ud over dette forslag forpligtet sig til inden juni af vedtage en fremskyndet tidsplan for udelukkelse af olietransporterende fartøjer med enkeltskrog fra Europas havne.
For det tredje har de forpligtet sig til at fremskynde implementeringen af alle de foranstaltninger, der er vedtaget som led i Erika I og Erika II-pakkerne og således ikke vente til juni i år eller februar 2004. I særdeleshed afventer jeg svar på det kontroversielle spørgsmål om tilflugtshavne. Medlemsstaterne har principielt frist til februar 2004, men jeg håber, at de vil meddele os det inden da - nogle lande er begyndt at arbejde med det - og jeg håber at de vil gøre det inden sommeren.
Jeg må derfor understrege, at jeg mener, at der er stor enighed. Prestige-tragedien har virkelig kaldt EU-medlemsstaterne til handling.
Jeg ville gerne have samme magt om USA' føderale regering, men EU er ikke en føderation, og Kommissionen er derfor ikke en føderal regering for Europas forenede stater. Jeg ville ikke have noget imod det, hvis det var tilfældet, eller noget imod at være minister i en føderal regering, men det er ikke tilfældet. Ikke desto mindre har vi foreslået en række foranstaltninger, som ligger meget tæt op ad det amerikanske forslag, undtagen tidsplanen - som jeg understreger, vi har til hensigt at tage op til fornyet overvejelse, så den kan fremskyndes - og kompensationsbeløbet, som ligger til drøftelse på ministrenes bord. Ministrene har, hvis ikke det vedtages af Den Internationale Søfartsorganisation, givet tilsagn om at forelægge det på europæisk plan.
Endelig vil jeg påpege over for det ærede medlem, at jeg ikke har noget imod et kontor for sikkerhed til søs, men at jeg derimod går helt og holdent ind for det, men at det ikke er mig, der bestemmer. Det vil bliver besluttet betids af Det Europæiske Råd.

Watts (PSE).
Jeg vil takke hr. Cushnahan for at rejse dette spørgsmål her i Parlamentet i dag. Jeg har et supplerende spørgsmål til kommissæren. På baggrund af de nylige katastrofer ud for den spanske kyst og særlig i Den Engelske Kanal er De så enig med mig i, at det kun er et spørgsmål om tid, før en passagerfærge og en olietanker støder sammen med katastrofale følger for miljøet og især for mennesker? Er det ikke på tide en gang for alle at forbyde alle skibe, der sejler under bekvemmelighedsflag, ikke kun at lægge til i EU-havne, men også at sejle i EU-farvande?

De Palacio
. (ES) Hr. formand, det ærede medlem har et udmærket kendskab til spørgsmålet om sikkerhed til søs. De har været ordfører og har desuden opnået betydelige resultater, herunder installering af sorte bokse, hvilket i vid udstrækning kan tilskrives Deres arbejde, indsats og vedholdenhed. De er også bekendt med problemerne i forbindelse med skibsfart. Jeg mener, at vi bør arbejde med dette. For så vidt angår problemerne i Kanalen, har vi set, at der er aspekter, hvor der kan gøres fremskridt.
Hvad angår bekvemmelighedsflag, er det ærede medlem bekendt med, at der inden for Den Internationale Søfartsorganisation gøres en indsats for at forbedre situationen. Der findes under alle omstændigheder to former for bekvemmelighedsflag, nemlig dem, der eksisterer af rent økonomiske eller beskatningsmæssige årsager, og dem, der desuden udviser meget lidt ansvarsfølelse, når det drejer sig om kontrol med kvaliteten af de skibe, der sejler under de pågældende flag. Vi må skelne mellem disse to situationer.
Den rette fremgangsmåde er ikke at fremsætte en generel erklæring, hvilket ville være ganske let, men i realiteten vanskeligt at håndhæve i praksis. Vi må gøre livet vanskeligt for dem i vores havne, så de ikke anløber. I denne henseende betyder havneinspektioner med de selektive kriterier, vi har foreslået, som er blevet vedtaget takket være Parlamentets støtte, og som er godkendt af Rådet, uden tvivl, at et fartøj, der sejler under et sådant flag, vil blive underkastet en grundig inspektion, så snart det når en europæisk havn. Det skal således kunne opfylde alle krav.
Denne fremgangsmåde og kontrol, især i forbindelse med de lande og flag, der indebærer størst risiko, er en løsning i den øjeblikkelig situation. Men det ærede medlem har ret, fordi det ikke kun er et spørgsmål om bekvemmelighedsflag, det er også et spørgsmål om klassificeringsselskabernes ansvar, idet de befinder sig i en interessekonflikt, fordi de attesterer og certificerer et fartøjs tilstand på vegne af den stat, der udsteder bekvemmelighedsflaget, men samtidig arbejder for fartøjets ejer i forbindelse med udstedelsen af visse former for beviser.
Vi må analysere disse kæder og behandle spørgsmålet indgående og ligeledes drøfte spørgsmålet om ansvaret i forbindelse med alvorlig forsømmelse.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er anden del af spørgetiden med et spørgsmål, som hr. Vitorino skulle have besvaret, men som vil blive besvaret af fru de Palacio, som tidligere angivet.
Andel del
Spørgsmål til Loyola de Palacio
Formanden.
Spørgsmål nr. 18 af Mihail Papayannakis (H-0874/02):

Om: Beskyldninger om tortur i Grækenland
I en nylig rapport fra Europarådet (komitéen til forebyggelse af tortur) er det blevet påpeget, at ELAS, havnemyndighederne og toldvæsenet mens undersøgelsen stod på har hemmeligholdt eksistensen af nogle midlertidige tilbageholdelsescentre for udlændinge, idet der er blevet konstateret totalt uacceptable forhold i fængslerne i Kozani og Iraklion.
Under henvisning til, at den ovennævnte komité har modtaget "et betydeligt antal" klager fra tilbageholdte over mishandling fra politiets og havnemyndighedernes side, som regel under forhør, at den i konklusionerne nævner, at Grækenland bagatelliserer omfanget af problemet med politiets mishandling af indsatte, og at EU bl.a. er baseret på princippet om respekt for menneskerettighederne, bedes Kommissionen besvare følgende: Hvilke foranstaltninger agter Kommissionen at træffe for at sætte en stopper for disse uhørte krænkelser af menneskerettighederne?
Spørgsmål til Erkki Liikanen
De Palacio
. (ES) Mine damer og herrer, Kommissionen ønsker at påpege, at de emner, som det ærede medlem har taget op, især er forbundet med respekten for den menneskelige værdighed og forbuddet mod tortur og umenneskelig eller vanærende straf eller behandling, som er principper, der er fælles for alle Unionens medlemsstater. Disse principper er nedfældet i EU-traktatens artikel 6 og er bekræftet i artikel 1 og 4 i EU's charter om grundlæggende rettigheder.
Staternes overholdelse af disse principper er sikret gennem den overtrædelsesprocedure, der er fastlagt i EF-traktatens artikel 226 og de politiske procedurer i EU-traktatens artikel 7. Ifølge disse kan Kommissionen indbringe en sag for Domstolen, hvis den anklagede handling henhører under fællesskabsretten. I så tilfælde kan Kommissionen eller en tredje unionsmedlemsstat indbringe spørgsmålet for Rådet forsamlet på stats- eller regeringschefniveau ved alvorlige eller vedvarede krænkelser af de i artikel 6 fastlagte principper.
Størstedelen af de sager, der vedrører de spørgsmål, som det ærede medlem har stillet, har relation til asyl, indvandring og beskyttelse af tredjelandsstatsborgeres rettigheder. Disse spørgsmål henhører under Fællesskabets kompetenceområde. Desuden begyndte Fællesskabet at lovgive på dette område i overensstemmelse med EF-traktatens artikel 61 og 63.
Kommissionen skal dog påpege, at den rapport fra Europarådet, som det ærede medlem henviser til, blev efterfulgt af et detaljeret svar fra de græske myndigheder, som i den nuværende situation giver en række svar på de spørgsmål, der foruroligede Den Europæiske Komité for Forebyggelse af Tortur. Kommissionen vil under alle omstændigheder nøje overvåge udviklingen i dialogen mellem Europarådet og de græske myndigheder.

Papayannakis (GUE/NGL).
Hr. Kommissær, tak for Deres svar. Jeg håber meget, at De vil følge denne sag. Det er meget, meget alvorligt. Den rejser spørgsmål angående gennemskuelighed og kontrol, fordi det fremgår, at Europarådets komité har fået forelagt urigtige oplysninger. Jeg håber, at hverken De eller Europa-Kommissionen vil få forelagt urigtige oplysninger.
Jeg vil gerne stille Dem et tillægsspørgsmål: Alt andet lige, når det i disse sager drejer sig om retten til at besøge udenlandske statsborgere, især indvandrere, uanset hvor de tilbageholdes, og det er ofte i uofficielle arrestcentre, kan vi så skabe sikkerhed for eller kan vi opfordre de græske myndigheder til eller overbevise dem om at sikre, at denne ret bliver normal praksis, i det mindste for ikke-statslige organisationer? Så kunne vi i det mindste løse de problemer, som allerede er kommet frem som følge af disse anklager, som jeg føler kaster skam på mig personligt og som græsk statsborger.

De Palacio
. (ES) Hr. formand, mine damer og herrer, bortset fra det faktum, at der - som tidligere nævnt - eksisterer en klar dialog mellem de græske myndigheder og Europarådet, skal jeg påpege, at Det Europæiske Råd i december 2002 nåede til politisk enighed om at forelægge et direktiv om minimumsbestemmelser for modtagelse af asylansøgere i EU's medlemsstater på grundlag af Kommissionens forslag fra maj 2001.
Den formelle vedtagelse har endnu ikke fundet sted på grund af de parlamentariske forbehold i en af Unionens medlemsstater. Men dette direktiv - som også den græske regering støttede - opstiller bestemmelser om de materielle faciliteter, asylansøgerne skal tilbydes, herunder indlogering, mad og tøj såvel som dagpenge, der sikrer asylansøgerne en passende levestandard og et eksistensgrundlag.
Staterne vil også skulle informere asylansøgerne om de ydelser, de er berettigede til, give dem adgang til arbejdsmarkedet på visse betingelser og sikre, at de modtager den nødvendige lægebehandling. Desuden vil de skulle sikre, at modtagelsesforholdene er underkastet passende overvågning og kontrol. Endelig vil de skulle sikre forebyggelse af vold på steder, der er beregnet til at modtage asylansøgere, ved grænserne og i boligcentrene. Alle disse foranstaltninger vil finde anvendelse på asylansøgere, der som sådan får tilladelse til at forblive på territoriet, selv om de er forpligtede til at opholde sig et bestemt sted.
Mine damer og herrer, Grækenland har accepteret denne aftale, og vi ved - selv om Kommissionen vil følge denne sag - at dialogen mellem de græske myndigheder og Europarådet om de klager, som det ærede medlem har nævnt, fortsætter.

Dupuis (NI).
Hr. formand, jeg mener også, at hr. Papayannakis stillede spørgsmålet om kontrol. I en medlemsstat, i Italien f.eks., har parlamentsmedlemmerne mulighed for på ethvert tidspunkt, dag og nat og uden varsel at besøge landets fængsler og andre anstalter af samme type. Ville Kommissionen være rede til at stille forslag om, at Europa-Parlamentets medlemmer kan besøge alle anstalter af denne type og fængsler overalt på Unionens territorium?
De Palacio
. (ES) Hr. formand, jeg kan kun sige til det ærede medlem, at jeg har taget forslaget til efterretning og vil forelægge det for min kollega, hr. Vitorino.

Harbour (PPE-DE).
Hr. formand, jeg henviser til mit spørgsmål om konsekvensvurdering af retsakter, som nu er nr. 52, og som jeg stillede rettidigt specielt til hr. Liikanen. Jeg ved, at han har et godt kendskab til dette emne, da jeg har deltaget i en række seminarer, som hans tjenestegrene har arrangeret.
Da jeg ankom til Strasbourg i denne uge, fandt jeg ud af, at spørgsmålet ikke var berammet til at blive besvaret af hr. Liikanen, og Parlamentets tjenestegrene fortalte mig, at Kommissionen havde omklassificeret spørgsmålet - jeg har forstået, at det var kommissionsformand Prodis tjenestegrene - til et generelt spørgsmål, og at det derfor ikke ville blive taget med. Jeg har to bemærkninger til formanden.
Jeg har drøftet det med hr. Liikanen, og hvis vi kan nå det i eftermiddag, vil han gerne besvare spørgsmålet, men ikke nødvendigvis behandle alle aspekter.
Det generelle spørgsmål er, om vi kan bede Parlamentets tjenestegrene - og jeg bebrejder dem på ingen måde, da det er et spørgsmål til Kommissionen - om at sørge for, at vi, hvis et spørgsmål fra et parlamentsmedlem omklassificeres og ikke berammes til at blive besvaret af den kommissær, som det er rettet til, får besked om det, således at det eventuelt kan omformuleres, og den relevante kommissær kan besvare det.
Hr. formand, jeg synes ikke, at det set fra Parlamentets synspunkt burde være muligt for Kommissionens tjenestegrene at fjerne et spørgsmål fra en kommissær, uden at det pågældende parlamentsmedlem får det at vide. Måske kan De tage det op med tjenestegrenene, således at vi for fremtiden bliver bedre informeret om sådanne tilfælde. Må jeg anmode om at lade hr. Liikanen besvare mit spørgsmål, hvis vi har tid?

Formanden.
Generelt må jeg sige til hr. Harbour, at vi selv har udarbejdet en forretningsorden - som vi vedtog for nogle få uger siden - og at denne forretningsorden regulerer praktisk taget alt. Kompetencen vedrørende og fastlæggelsen af rækkefølgen eller klassificeringen af disse spørgsmål henhører under Kommissionen, som naturligvis kan begå fejl på samme måde som Parlamentet. Ifølge den klassificering, der er foretaget i dag, er dette spørgsmål, som De med rette har påpeget det, ikke tildelt hr. Liikanen.
Jeg har ikke noget imod, at hr. Liikanen besvarer spørgsmålet, men jeg må gøre opmærksom på, at dette ikke blot vedrører hr. Liikanen, Dem og mig, men at der er andre medlemmer, som har spørgsmål på dagsordenen, og som ønsker at stille deres spørgsmål, og vi har meget begrænset tid.
Med andre ord vil indføjelse af et spørgsmål betyde, at et andet skal udgå, og det danner en meget vanskelig præcedens. De har som brite mere end nogen anden forståelse for, hvor vigtig præcedens er.
Principielt vil deres spørgsmål blive besvaret skriftligt. Det vil kun være muligt, hvis der er tid tilovers inden for de 20 minutter, og hvis hr. Liikanen er parat til at besvare spørgsmålet. Kun på disse betingelser.
Hr. Liikanen kan under alle omstændigheder udtale sig. Eftersom De har henvist til hr. Liikanens holdning, vil jeg give ham ordet, så han kan udtale sig om dette indlæg til forretningsordenen.

Liikanen
Hr. formand, i Kommissionen indeholder konsekvensvurderingen selvfølgelig for tiden en global strategi, fordi vi forsøger at vurdere erhvervsmæssige, miljømæssige og sociale aspekter samtidig. Jeg er meget beæret over, at formanden for Kommissionen har taget det fulde ansvar for det, men der er eventuelt et par spørgsmål, som er tæt forbundet med hr. Harbours spørgsmål. Jeg kan svare i den sammenhæng.

Formanden.
Hvis det sker inden for de 20 minutter og ikke danner præcedens - og jeg har hørt hr. Liikanen - vil jeg give tilladelse til et kort svar. I modsat fald er det ikke muligt, og De vil modtage et skriftligt svar.

Formanden.
Da spørgeren ikke er til stede, bortfalder spørgsmål nr. 19.

Formanden.
Spørgsmål nr. 20 af Rodi Kratsa-Tsagaropoulou (H-0876/02):

Om: Grækenland og små og mellemstore virksomheder
På topmødet i Barcelona opfordredes medlemsstaterne til at fremskynde gennemførelsen af det europæiske charter om små og mellemstore virksomheder, og Kommissionen opfordredes til at udarbejde en grønbog om iværksætterånd og små og mellemstore virksomheder. Er Kommissionen gået i gang med at udarbejde denne tekst, og hvis ja, hvad er de nye hovedstrategier for fremme af SMV'ernes iværksættervirksomhed? Har Kommissionen allerede foretaget en vurdering af de små og mellemstore virksomheders deltagelse i de eksisterende fællesskabsprogrammer til fremme af disse virksomheder? Foreligger der for Grækenlands vedkommende statistikker opdelt efter virksomhedernes brancher og størrelser, der viser antallet af SMV'er, der hidtil har kunnet drage nytte af fællesskabsstøtten (udover de 1000 euro, der er stillet til rådighed via programmet "Diktiothite" ("tilslut jer nettet") under det græske udviklingsministerium) samt statistikker over resultaterne af denne finansiering?

Liikanen
Kommissionen er forpligtet til at forbedre miljøet for mindre virksomheder. Vi har fulgt denne politiske linje i mange år. Det europæiske charter om små og mellemstore virksomheder har været et nyttigt instrument, der har sat fokus på og styrket dette arbejde.
Mange af anbefalingerne i chartret omhandler spørgsmål, som hører under det nationale kompetenceområde. Meget af Kommissionens arbejde har til formål at hjælpe medlemsstaterne med at forbedre erhvervsmiljøet for de mindre virksomheder. Kommissionen glæder sig over opfordringen fra Det Europæiske Råd i Barcelona til medlemsstaterne om at fremskynde gennemførelsen af chartret. Dette har bidraget til at bevare spørgsmål vedrørende mindre virksomheder højt oppe på den politiske dagsorden.
Jeg havde lejlighed til at tale med det græske formandskab i sidste uge, og mine tjenestegrene har mødt de enkelte nationale myndigheder i alle medlemsstater, herunder det græske udviklingsministerium, for at gennemgå fremskridtene i forbindelse med chartret. Kommissionen vil aflægge beretning i næste uge om gennemførelsen af chartret, men jeg kan allerede nu sige, at medlemsstaternes fremskridt i 2002 er opmuntrende, særlig med hensyn til uddannelse af iværksættere og bedre regulering. Bedre regulering er en hjertesag for Kommissionen for tiden.
Hvis jeg må henvise til hr. Harbours spørgsmål, omfatter bedre regulering på Kommissionens niveau for det første åben konsultation, således at det ikke kommer bag på små og mellemstore virksomheder, når der stilles forslag til ny lovgivning, og for det andet konsekvensvurdering, hvor vi ved at underbygge forsøger at vurdere konsekvenserne for erhvervslivet, naturligvis særligt små og mellemstore virksomheder, af vigtige nye lovinitiativer fra Kommissionen.
I år har vi mundtligt aftalt, hvilke emner der skal medtages i denne form for bred konsekvensvurdering, når vi vurderer de økonomiske, sociale og miljømæssige konsekvenser. Der vil også i næste uge blive fremlagt en detaljeret gennemgang af alle fællesskabsforanstaltninger til fordel for små og mellemstore virksomheder, når Kommissionen aflægger en detaljeret beretning om aktiviteter for iværksættere og små og mellemstore virksomheder. Samtidig håber jeg, at Kommissionen kan vedtage grønbogen om iværksætterånd.
Grønbogen har til formål at indlede en debat i den bredest mulige kreds af interesserede om to vigtige emner, nemlig hvordan vi skaffer flere iværksættere, og hvordan vi får flere firmaer til at vokse.
Grønbogen definerer iværksætterånd som en "mentalitet" og sætter fokus på, hvilken rolle politik spiller for både nye og eksisterende iværksættere. Den omhandler også samfundets indflydelse i almindelighed på iværksætterinitiativ og det at løbe en risiko.
Grønbogen foreslår en koordineret strategi, der inddrager de ansvarlige i forskellige tjenester på EU-niveau og på nationalt og regionalt niveau, for at give et ensartet svar på iværksætteres behov. Kommissionen kan hjælpe medlemsstaterne med at dele erfaringer og sammenligne præstationer.
Grønbogen fastlægger tre aktionssøjler, som er at fjerne hindringer for virksomhedsudvikling og -vækst, at finde en ligevægt mellem risiciene og belønningen ved at være iværksætter samt et samfund, der sætter pris på iværksætterånd. 
For hvert af disse punkter rejser grønbogen en række debatspørgsmål.
Der er indsamlet en række grundlæggende data for de små og mellemstore virksomheder, som har nydt godt af fællesskabsfinansiering, men et fuldstændigt billede ville kræve mere tid til en grundigere analyse.
Kratsa-Tsagaropoulou (PPE-DE).
Tak for Deres svar, hr. kommissær. Den eneste konkrete oplysning, De har givet mig, er, at grønbogen er under udarbejdelse og vil bidrage til den fælles indsats, som de europæiske institutioner og medlemsstaterne yder for at fremme iværksættere og kickstarte den europæiske økonomi, og derigennem skabe nye jobs.
Jeg for min del har brug for mere detaljerede oplysninger, og jeg mener, at det er værd at bruge nogen tid på dem, fordi det, som vi så i forbindelse med vores lange drøftelse om Lissabon-strategien tidligere i dag efter redegørelsen for det græske formandskabs prioriteringer, ikke vil blive let at nå de mål, vi har sat, og den bedste metode til at sikre den europæiske økonomi den konkurrencedygtighed, den har brug for, og skabe job er at udvikle de små og mellemstore virksomheder.
Jeg vil vente og se, hvilke oplysninger jeg kan få som svar på mine spørgsmål i den rapport, De offentliggør i næste uge, og jeg forbeholder mig ret til at genfremsætte mit spørgsmål og anmode om konkrete svar på konkrete spørgsmål.

Formanden.
Spørgsmål nr. 21 af Paul Rübig (H-0879/02):

Om: Mærkning, som udføres af tredjemand, og denne mærknings status i EU
Kommissionen arbejder i øjeblikket på et nyt koncept for CE-mærkningen og denne mærknings fremtidige udformning. Fra de europæiske små og mellemstore virksomheders synsvinkel synes det i den forbindelse at være særlig vigtigt, at tredjemand fortsat skal have mulighed for at udføre egen mærkning af samtlige produkter i EU. Netop i lyset af den internationale konkurrence og ud fra forbrugerbeskyttelseshensyn bør mærkning, som udføres af tredjemand, uden vanskelighed kunne identificeres af borgerne. I forbindelse med mærkning, som udføres af tredjemand uden for EU, kan disse virksomheder nemlig til enhver tid anbringe deres eget navn eller deres egne logoer på et produkt, efter at dette er blevet kontrolleret.
Hvorledes agter Kommissionen at tage hensyn til disse overvejelser i sit nye koncept for CE-mærkningen for at styrke de europæiske certificeringsvirksomheder?

Liikanen
Formålet med den kommende meddelelse om det nye koncept, der skal styrke gennemførelsen og det nye koncept, er for det første at undersøge den generelle situation i forbindelse med konceptdirektiver, som dækker en lang række produkter. For det andet er formålet at opdage eventuelle svagheder og for det tredje at skitsere foranstaltninger til at fremme gennemførelsen af konceptdirektiverne.
CE-mærkning er et af de områder, der har mest brug for at blive styrket. CE-mærkningen, som kræves i de fleste konceptdirektiver, henvender sig til de myndigheder i medlemsstaterne, som fører tilsyn med markedet, og er en bekræftelse på, at produktet opfylder de gældende fællesskabskrav til fabrikanten.
Meddelelsen kommer også til at omhandle forbindelsen mellem CE-mærkning og frivillige mærkninger. Kommissionen har foretaget en onlineforespørgsel hos de parter, som det nye koncept berører. Hvad angår CE-mærkningen, har Kommissionen noteret sig holdningerne hos flertallet af dem, der svarede, idet grundholdningen er, at de supplerende frivillige mærkninger ikke er i modstrid med CE-mærkningen, så længe de ikke skaber forvirring, eller meningen eller formålet med dem overlapper CE-mærkningen. De tilfører ofte også værdi for forbrugerne, brugerne, de offentlige myndigheder og alle andre, som mærkningen er rettet mod.
Tredjemand, der udfører mærkning, deltager allerede i nogle sektorer i de procedurer til overensstemmelsesvurdering, som fører til CE-mærkning. Det anføres også regelmæssigt, at produktets identifikationsnummer burde angives ved siden af CE-mærkningen. Mærkning, som udføres af tredjemand, i forbindelse med overensstemmelsesvurdering på områder, som ikke er omfattet af harmoniserede direktiver, er tilladt og hilses endog velkommen, da det fortæller de personer, som mærkningen henvender sig til, at visse af produktets kvaliteter er blevet afprøvet og attesteret af det pågældende organ.

Rübig (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, jeg vil udtrykkeligt takke kommissæren, fordi jeg tror, at denne overvejelse om mærkning, der udføres af tredjemand, fremover vil være af særlig betydning for os. Overensstemmelseserklæringen på CE-området bekræfter jo, at produktet opfylder alle bestemmelser inden for EU og er lovligt her. Der er bare det ved det, at borgerne i virkeligheden ikke kun ønsker denne lovtilstand, man skal derimod med en mærkning, som udføres af tredjemand, og som naturligvis skal være akkrediteret, opnå, at bedre produkter skiller sig ud på markedet, så man praktisk talt får en kvalitetspyramide. Nederste niveau er CE-mærket. Et kontrolmærke skal så signalere en markant bedre kvalitet eller anvendelsesorientering eller højere sikkerhedsstrukturer end den normale CE-mærkning.
Jeg tror, at denne kvalitetsgraduering opad ville være meget vigtig for forbrugerne og borgerne.

Liikanen
Jeg takker hr. Rübig for hans interesse i spørgsmålet om overensstemmelsesvurdering. Direktiverne med nye koncepter for overensstemmelsesvurdering hører normalt ikke til de politiske emner, som kommer på forsiden.
Når vi taler om små og mellemstore virksomheder eller iværksættere, hvad enten det drejer sig om små eller større virksomheder, gør direktiverne det muligt for et firma at optræde på det indre marked og globalt. Endvidere betyder de også, at forbrugernes interesser vægtes rigtigt.
Jeg håber, at Parlamentet vil oprette et system, således at den nært forestående meddelelse kan behandles hensigtsmæssigt.

Formanden.
Selvfølgelig har jeg ikke til hensigt at skabe en uheldig præcedens, og derfor har jeg intet at indvende, hvis det inden for spørgsmålene til hr. Liikanen skønnes, at spørgsmålet kan besvares delvist - ikke spørgsmål nr. 53, men spørgsmål nr. 20 b - men hvis hr. Liikanen mener, at spørgsmålet er af en meget mere generel karakter, og at Kommissionens tildeling heraf til hr. Prodi er korrekt, vil dette spørgsmål blive besvaret skriftligt

Liikanen
Først vil jeg henvise til det svar, som formanden vil give i dag.
For første gang har Kommissionen stillet et forslag, hvor der er foretaget en udvidet konsekvensvurdering af retningslinjerne for beskæftigelsespolitik. Det er meget vigtigt for vores interne arbejde, at vi holder fast ved dette konsekvensvurderingssystem. Jeg håber, at Parlamentet også vil benytte det. Når Parlamentet skal behandle lovgivning, vil det kunne vurdere Kommissionens forslag hensigtsmæssigt. Den næste udfordring er, hvordan Parlamentet og Rådet vil vurdere de ændringer, som de eventuelt ønsker at foretage i Kommissionens forslag. Det er udfordringen for Parlamentet, Rådet og Kommissionen under de kommende drøftelser.
Når vi har hørt formandens svar, vil vi få lejlighed til at drøfte det nærmere.

Formanden.
Hr. Rübig, Deres spørgsmål vil under alle omstændigheder blive besvaret skriftligt, som spørgsmål nr. 52.
Spørgsmål til Chris Patten
Formanden.
Spørgsmål nr. 22 af Bart Staes (H-0832/02):

Om: FUSP: Fremtidsperspektivet for Kosovo
Det fremgik tydeligt af kontakter, jeg for nylig har haft med politiske ledere i Kosovo, at de unge institutioner i landet skal overkomme kolossale handicap for at komme til at føre en virkelig målrettet politik, navnlig på det socioøkonomiske plan. Jeg behøver næppe give en beskrivelse af den prekære økonomiske situation i Kosovo, da den er almindelig kendt. Det er tvingende nødvendigt, at Kosovo fører en dristig politik for at kunne tiltrække investeringer. Det er i den forbindelse et stort problem, at myndighederne i landet på grund af den gældende status hindres i at føre en sådan politik. Bl.a. kan Kosovo ikke i øjeblikket indgå internationale handelsaftaler eller optage lån i de internationale finansinstitutioner. Kosovo har brug for en klart autonom status. Jeg vil derfor gerne vide, hvilke fremtidsperspektiver Kommissionen kan tilbyde Kosovo. Kan Kosovos institutioner helt konkret regne med et meget bredt selvstyre i fremtiden?

Patten
Lad mig understrege, at Kosovos institutionelle struktur, herunder ansvarsfordelingen, er fastsat af FN's Sikkerhedsråd og skal respekteres af alle sider, herunder de midlertidige selvstyreinstitutioner i Kosovo. Kosovos nuværende økonomiske situation er tydeligvis et produkt af politisk og økonomisk forsømmelse og undertrykkelse før 1999. Dette har i de sidste tre år krævet større økonomiske bestræbelser fra FN's overgangsadministration og særlig EU-søjlen. Den krigshærgede region er blevet økonomisk stabiliseret, den grundlæggende infrastruktur er blevet repareret, euroen er blevet indført, og en lovramme for en markedsøkonomi er ved at være på plads. Et nyt toldvæsen indsamler hårdt tiltrængte indtægter til Kosovos budget.
Vi er stadig stærkt involveret i bestræbelserne på at yde yderligere støtte til genopretningen af Kosovo, f.eks. konsolideringen af en retsstat, hvilket er af afgørende betydning for at kunne tiltrække udenlandske direkte investeringer. Der er stadig lang vej igen, men vi må ikke glemme, hvilket niveau vi begyndte på.
Endvidere er det lykkedes Kommissionen at sikre, at Kosovo kan nyde godt af de forskellige instrumenter i EU's stabiliserings- og associeringsproces, selv uden at der er truffet beslutning om den fremtidige status, for at sikre, at Kosovo ikke sakker bagud i regionen.
FN's mission i Kosovo (UNMIK) har ligeledes for tiden kontakt med forskellige internationale finansielle organisationer for at undersøge, hvordan Kosovo kan få adgang til deres midler, inden der er truffet beslutning om den endelige status.
UNMIK undersøger inden for rammerne af stabilitetspagten, hvordan Kosovo kan inddrages i den regionale handelsliberalisering, og har allerede underskrevet aftalememorandummet om det regionale elektricitetsmarked i det sydøstlige Europa.
Kort sagt har vi gjort meget for at finde nye måder at forbedre Kosovos økonomiske situation på, og det vil vi fortsætte med. EU's og FN's indsats dæmper den opfindsomme politik, som det ærede medlem nævnte i sit spørgsmål, selv om Kosovos uløste status giver yderligere udfordringer for både de internationale og lokale myndigheder. Dette skal ikke forhindre os i at føre en sund økonomisk politik og indlede strukturreformer, som er gennemførlige og nødvendige for at sikre økonomisk vækst og velfærd for befolkningen i Kosovo.

Staes (Verts/ALE).
Jeg håber, at det tekniske uheld ikke er en afspejling af situationen i Kosovo, for vi ved alle sammen, at der sommetider er strømafbrydelser der, fordi elektricitetsforsyningen endnu ikke er optimal. Jeg takker kommissær Patten mange gange for hans svar. Det var et meget udførligt svar, som også tog hensyn til realiteterne. Mit spørgsmål blev egentlig inspireret af samtaler med repræsentanter for samfundet i Kosovo, repræsentanter for både hr. Haradinajs parti og for Ibrahim Rugovas LDK, som hver gang, vi møder dem, gør opmærksom på, at Kosovo endnu ingen status har, hvilket vanskeliggør deres arbejde overordentlig meget. De beder os om virkelig at sørge for, at de til trods for den nuværende status kan optage kontakt med internationale finansinstitutioner. Vi ved, at der er sket meget. Krigen har nu været forbi i praktisk taget tre et halvt år. Men kan EU ikke, hr. kommissær, bestræbe sig på med den nødvendige kreativitet i de internationale institutioner, inden for rammerne af FN, at give Kosovo adgang til institutioner såsom Verdensbanken og Den Internationale Valutafond? Dette er et spørgsmål fra folk på stedet.

Patten
Jeg er glad for, at teknologien til sidst bragte os det ærede medlems supplerende spørgsmål.
Jeg har to punkter. Først og fremmest kan jeg tilslutte mig chefen for FN's mission i Kosovo, hr. Steiner, når han siger, at den egentlige opgave for Kosovo i de kommende år er at prioritere standarder frem for status. Vi ønsker at se Kosovo etablere de politikker og de implementerende styrelser, som kan gøre det muligt for Kosovo sammen med de andre lande i området at nærme sig EU mere og mere.
For det andet har det ærede medlem ret, når han siger, at det er et problem, at efterhånden som Kosovo bliver økonomisk selvbærende og bevæger sig væk fra den store afhængighed af tilskud, vil det naturligvis vende sig til internationale finansielle institutioner og andre for at optage lån. Problemet med Kosovos status har rejst en række spørgsmål. Vi drøfter dem med de internationale finansielle institutioner, særlig med Den Europæiske Investeringsbank, og jeg håber oprigtigt, at de kan løses på en måde, der gør det muligt for Kosovo at gå fra afhængighed af tilskud til at kunne låne penge og betale lånene tilbage, som man kunne forvente af enhver samfundsøkonomi under sådanne omstændigheder.

Formanden.
Spørgsmål nr. 23 af Bernd Posselt (H-0866/02):

Om: Kosovos status
Er Kommissionen indstillet på at lade forskellige alternativer til Kosovos fremtidige status udarbejde og forelægge disse for Rådet og Parlamentet med henblik på en uddybende debat, eller findes der andre måder til at få gang i drøftelsen af denne problematik?

Patten
Kosovos status er for tiden defineret i FN's Sikkerhedsråds resolution 1244 af 10. juni 1999. En beslutning om Kosovos endelige status skal derfor træffes af Sikkerhedsrådet. Det internationale samfund har ikke fastsat et bestemt tidspunkt for drøftelse af spørgsmålet. Følgelig er det ikke op til Kommissionen at udarbejde scenarier for Kosovos fremtidige status.
EU støtter fuldt ud FN's overgangsadministrations politik med standarder før status, som jeg lige har nævnt, og som FN's Sikkerhedsråd vedtog på mødet den 24. april sidste år.
FN's mission i Kosovo har fastsat klare kriterier for demokratiske og markedsøkonomiske reformer samt menneskerettigheder og minoritetsrettigheder, som alle er nødvendige for at forberede Kosovo på fremtidige udfordringer. Disse grundlæggende kriterier skal opfyldes, før man kan begynde at drøfte Kosovos status.
Kosovo indgår i den region, for hvilken vi har udtænkt den stabiliserings- og associeringsproces, der skal bringe den tættere på EU's strukturer. Vi har sørget for, at Kosovos uløste status ikke forhindrer det i at nyde godt af stabiliserings- og associeringsprocessen.

Posselt (PPE-DE).
Hr. kommissær, jeg ved godt, at den nuværende status er defineret af FN-resolutionen, men vi må naturligvis også beskæftige os med fremtiden, og her ser jeg følgende problem. Der er ingen store investorer, der vil investere i Kosovo, hvis de ikke ved, hvilken fremtid dette område på lang sigt går i møde. Folk vil også blive ved med at forsøge at udvandre og ikke bruge deres kræfter i landet selv, hvis de ikke kan se, hvilke udsigter Kosovo har.
Derfor mit spørgsmål, om der findes en form for dialog mellem EU og Kosovos repræsentanter, hvor man i det mindste overvejer dette spørgsmål. Vi kan da ikke bare helt uden koncept skøjte ind i en fremtid, som vil komme meget snart, for den nuværende tilstand kan jo ikke vare ved i årtier.

Patten
Det ærede medlem gør ret i at gøre opmærksom på vigtigheden af at tiltrække indgående investeringer til Kosovo, men jeg tror, at potentielle investorer har mange andre bekymringer, der står højere på deres dagsorden, end Kosovos forfatningsmæssige status, såsom retsstatsprincippet, lov og orden, organiseret kriminalitet og den politiske infrastruktur, inden for hvilken han eller hun opfordres til at investere. Derfor støtter jeg, som jeg sagde tidligere, udtalelserne fra generalsekretærens særlige repræsentant, hr. Steiner, om at Kosovos opgave i denne fase er at koncentrere sig om standarder i stedet for at bruge den politiske proces til at drøfte status. Vi har naturligvis drøftet disse politiske spørgsmål med repræsentanter fra Kosovo.
Jeg er meget tilfreds med, at i de mere end tre år, hvor jeg har besøgt Kosovo, er der sket ikke blot en ændring af den grundlæggende økonomiske og sociale situation, men der er også etableret en overgangsadministration, hvis politiske struktur afspejler befolkningens egne ønsker i Kosovo. Det er efter min mening et fremskridt, men jeg håber, at de lokale politikere i deres drøftelser vil erkende, at uanset hvilke forhåbninger de har til Kosovos status, skal de først bringe basisbehovene i det økonomiske og sociale liv i Kosovo i orden.

Staes (Verts/ALE).
Hr. formand, hr. kommissær, jeg synes, at De med rette henviser til erklæringerne fremsat af den højtstående repræsentant, som taler om standarder inden status. Dette er en enten-eller-holdning. Men skal vi ikke her stræbe efter en både-og-holdning? Skal vi ikke arbejde på Kosovos standarder - jeg er fuldstændig enig med Dem - og på dets status samtidig? Jeg synes, at en både-og-holdning er en bedre holdning, som giver befolkningen i Kosovo mere håb og flere perspektiver. Det ville jeg gerne gøre opmærksom på.

Patten
Det er ikke urimeligt at sige, at man skal tage et skridt ad gangen uden et øjeblik at antyde, at diskussionen om status er irrelevant for Kosovo og Kosovos fremtid. Jeg ville ikke antyde det, men jeg mener, at det ville være bedre for Kosovo, hvis indsatsen for øjeblikket blev koncentreret om spørgsmålet om standarder. Det betyder ikke, at vi skal udskyde en diskussion om betingelserne i FN's Sikkerhedsråds resolution i det uendelige. "Begynd med det vigtigste" er ikke et dårligt råd at give til befolkningen i Kosovo på nuværende tidspunkt.

Formanden.
Spørgsmål nr. 24 af Torben Lund (H-0836/02):

Om: Israelske militære aktioner og tabte EU-midler
EU har finansieret mange projekter i staten Palæstina, bl.a. til opbygning af demokrati og sikring af menneskerettigheder. Jeg vil gerne bede Kommissionen om en redegørelse for, hvilke projekter EU finansierer i staten Palæstina, og en opgørelse over omfanget af de ødelæggelser, som de israelske militære aktioner har påført de EU-finansierede projekter.
Endelig bedes Kommissionen oplyse, hvilke konsekvenser de israelske militære aktioner i den palæstinensiske stat får for Israels muligheder for at opnå støtte af EU og for forbindelserne mellem EU og Israel generelt.

Patten
På anmodning af Rådet udarbejdede Kommissionen i januar sidste år en liste over projekter, der er finansieret af EU og medlemsstaterne, og som de israelske militærstyrker enten har ødelagt eller beskadiget. Listen over ødelagte projekter er for nylig blevet ført ajour af Kommissionens kontor i Jerusalem i samordning med EU-medlemsstaternes repræsentationskontorer i Jerusalem og Ramallah. Det anslåede samlede beløb pr. 14. december sidste år beløber sig til ca. 24 millioner euro. Dette tal omfatter kun omkostningerne til den fysiske infrastruktur og ikke indirekte tab såsom forsinkelser i eller indstilling af projekter.
De anslåede skader blev den 28. januar sidste år fremlagt for Rådet (almindelige anliggender), som til gengæld anmodede den israelske regering om at gøre en ende på denne praksis og forbeholdt sig ret til at kræve erstatning i de relevante fora. Spørgsmålet blev også drøftet for nylig på mødet i EU-Israel Associeringsrådet den 21. oktober 2002.
EU's holdning i det internationale samfund er, at den formålsløse ødelæggelse af grundlæggende infrastrukturer og anlæg giver bagslag. Det sætter bestræbelserne for at fremme den økonomiske, sociale og humanitære udvikling på Vestbredden og i Gazastriben tilbage. Fattigdomsniveauet er nu på over 60 %, og arbejdsløsheden er omkring 50 %. Det økonomiske sammenbrud og en stadig værre humanitær krise ødelægger håbet og enhver mulighed for stabilitet og sikkerhed for både Israel og palæstinenserne.
Israel er på grund af den relativt høje gennemsnitsindtægt pr. indbygger ikke berettiget til bilateral EU-finansiering under Meda-programmerne. Den israelske regering eller de israelske offentlige virksomheder modtager således ikke midler fra EU's støttebudget. Nogle organisationer fra det civile samfund i Israel og de palæstinensiske områder kan ansøge om projekter, der har til formål at støtte fredsprocessen. Disse projekter bør efter vores mening under alle omstændigheder videreføres.
En række organisationer har talt for handelssanktioner imod Israel, og dette er blevet diskuteret i Parlamentet. Jeg er nødt til at sige, at efter min vurdering ville en ophævelse af associeringsaftalen, som danner grundlag ikke kun for EU's handelsforbindelser med Israel, men også for den politiske dialog, ikke bidrage til at øge de israelske myndigheders forståelse for EU's og mange EU-borgeres nuværende udbredte bekymringer.
Der vil blive sendt en sammenfattende oversigt over EU's økonomiske bistand til Den Palæstinensiske Myndighed fra 1994 til 2002 samt den ajourførte oversigt over de anslåede tab direkte til det ærede medlem.

Lund (PSE).
Hr. formand, tak til kommissær Patten for et meget præcist og meget fyldestgørende svar. Vi synes nok alle sammen, at det er en perspektivløs gengældelsessituation, der er i Mellemøsten i øjeblikket, og jeg synes personligt, at de militære aktioner fra Israels side har en karakter, der gør, at det er næsten umuligt at forestille sig, at det palæstinensiske folk skal kunne samles om et velfungerende samfund.
Jeg vil gerne som det eneste supplerende spørgsmål have oplyst, om de militære aktioner, som Israel løbende foretager i Gaza-striben og på Vestbredden, påvirker EU's støttepolitik i forhold til det palæstinensiske folk. Har det nogen indflydelse, eller prøver man fra EU's side at opretholde den støtte, man nu engang kan give til opbygningen af det palæstinensiske samfund?
Jeg synes i øvrigt, at det hele illustreres meget stærkt af, at man ikke engang har været i stand til at afholde demokratiske valg i det palæstinensiske område på grund af den situation, Israel har påført det palæstinensiske folk.

Patten
Jeg vil komme med to bemærkninger.
For det første fordømmer vi alle terrorhandlinger. Vi fordømmer alle selvmordsbombninger. Mange af os tvivler på, om den rigtige måde at udrydde terrorismens infrastruktur i de palæstinensiske områder på, er ved at ødelægge infrastrukturen i offentlige anlæg samt Den Palæstinensiske Myndighed. Jeg kan ikke se, hvad det har at gøre med at udrydde terrorisme at beskadige og næsten ødelægge det centrale statistiske kontor i de palæstinensiske områder, eller hvad det har at gøre med at udrydde terrorisme at ødelægge tinglysningskontoret. For tilskuere ser det ofte ud, som om alle tilkendegivelser af et institutionelt liv i de palæstinensiske områder er udset som mål, hvad enten de er offentlige eller private, eller de hører til myndighedernes eller det civile samfunds administrative struktur. Jeg mener, at det er en fuldstændig fejlagtig politik, især hvis man forsøger at give palæstinenserne en politisk mulighed og en vej til fred og fremtidig sikkerhed.
Hvad angår spørgsmålet om vores bistand i Palæstina, yder vi fortsat Den Palæstinensiske Myndighed - og denne politik blev påbegyndt på grund af, at Israel standsede betalingen af skatteindtægter til Den Palæstinensiske Myndighed - en meget omhyggeligt styret og overvåget bistand, som f.eks. betaling af læger og sygeplejersker og for den almindelige infrastruktur. Vi har været en af de primære støtter af Den Palæstinensiske Myndighed og er blevet udsat for en meget uretfærdig kritik for det. Det er imidlertid meget vigtigt at bevare Den Palæstinensiske Myndighed for at kunne stille muligheden for en fredsproces i udsigt. Vi vil fortsat i stort omfang yde andre former for bistand, såsom humanitær bistand. Før jul bekendtgjorde vi, at vi ville bevilge 30 millioner euro til de kommuner i Palæstina, der er hårdest ramt af fjendtlighederne. Vi yder et lån på 10 millioner euro til små og mellemstore virksomheder. Jeg kan fremsende nærmere oplysninger om al den bistand, som vi har ydet i de palæstinensiske områder. Jeg beklager blot, at det ikke har bidraget mere til at etablere det økonomiske og sociale grundlag, som er så vigtigt for en fredelig politisk fremtid.

Schröder, Ilka (GUE/NGL).
Hr. formand, jeg vil gerne vide, om Kommissionen har set på påstandene fra israelsk side. Efter ødelæggelsen af palæstinensiske infrastrukturer er de jo netop blevet fremsat, når der var en forbindelse mellem denne infrastruktur og terrorhandlinger, når disse var rettet mod Israel, mod israelske civile, og netop mod israelske civile af jødisk eller arabisk oprindelse, og hvilke konklusioner Kommissionen drager af det.

Patten
Som jeg antydede i mit svar på det tidligere supplerende spørgsmål, er det muligt, at ødelæggelsen af nogle projekter og en del infrastruktur har været en bivirkning af legitime aktiviteter til bekæmpelse af terrorisme, der står i forhold til den vold, som de har til formål at dæmme op for.
Det kan være rigtigt i nogle tilfælde, men det har overrasket os, at den ene palæstinensiske institution efter den anden er blevet ødelagt eller stærkt beskadiget, som om nogle mennesker mener, at formålet med øvelsen skulle være at underminere palæstinensernes mulighed for at etablere en administrativ struktur for en fremtidig palæstinensisk stat.
Jeg vil nævne to eksempler, som jeg omtalte tidligere. Hvordan kan ødelæggelsen af tinglysningskontoret medvirke til at bekæmpe terrorisme? Hvordan kan beskadigelse af det centrale statistiske kontor i det palæstinensiske område være andet end et eksempel på nytteløs ødelæggelse? Det giver ikke rigtigt mening, når det meste af materialet på det centrale statistiske kontor er frit tilgængeligt på internettet. Det er svært at se, hvordan sådanne aktiviteter kan retfærdiggøres. Jeg har før gjort opmærksom på det, ligesom Rådet har gjort opmærksom på det, og de israelske myndigheder burde tage det op på en mere intelligent og sympatisk måde end hidtil.

Formanden.
Spørgsmål nr. 25 af Olivier Dupuis (H-0843/02):

Om: Voice of Europe
I sit svar på spørgsmål H-0234/02

Patten
Kommissionen kan tilslutte sig det ærede medlems motiver og målsætninger, særlig hvad angår et øget pres for at få overholdt menneskerettighederne ved at forbedre adgangen til oplysninger.
Vi er dog uenige på to punkter. For det første om hvorvidt forslaget er støtteberettiget i henhold til den gældende støttepolitik og gældende støttekriterier, og for det andet hvad angår investerings- og driftsomkostningerne i forbindelse med forslaget.
Projekter af denne art er hverken forudset i meddelelsen af maj 2001 om EU's rolle i forbindelse med fremme af menneskerettigheder og demokratisering i tredjelande eller i programmeringsdokumentet om prioriteringerne i 2002-2004 inden for det europæiske initiativ for demokrati og menneskerettigheder. Dokumentet, som fastsætter regler for udvælgelsen af projekter, omfatter temaer, som er støtteberettigede, herunder uafhængige mediers ytringsfrihed. Projekterne blev derefter sorteret gennem besøg i 29 fokuslande inden for det europæiske initiativ for demokrati og menneskerettigheder, hvor projekterne blev nærmere undersøgt. De udvalgte temaer, som faktisk udelukkede muligheden for et projekt med regional karakter, dannede grundlag for en international licitation, der blev iværksat i juli 2002 med deadline den 5. november.
Det er ikke desto mindre sandsynligt, at kriteriet vedrørende udvælgelse af projekter vedrørende det generelle tema styrkelse af demokratisering, god ledelse og retsstatsprincippet ved fremtidige licitationer vil blive ændret, således at projekter af regional art bliver tilladt. I denne forbindelse kan en ansøger indsende et projekt vedrørende en radio "Voice of Europe". Dette får mig imidlertid ind på problemet med omkostninger. Enhver ansøgning ville blive antaget, hvis den blot opfylder de almindelige betingelser for støtteberettigelse i henhold til de skitserede retningslinjer, herunder betingelsen om, at tilskuddet skal dække bestemte projektaktiviteter og ikke almindelige driftsomkostninger. Uanset hvilken sammenligning, der anvendes, ville det indebære store udgifter at oprette en radiostation, og det ville sandsynligvis kræve løbende årlig kernefinansiering, hvilket denne budgetpost ikke er egnet til. Det ville være mere hensigtsmæssigt at prøve at nå de samme mål ved at anvende internettet.

Dupuis (NI).
Hr. kommissær, tak for svaret, som åbner for en række perspektiver. Jeg regner med at nærlæse den skriftlige udgave, når jeg modtager den. De har ikke svaret specifikt på spørgsmålet om forskellen i tal mellem prisen for et initiativ som Voice of America, der koster 130 millioner dollars og en anden ekstremt effektiv radiostation, der er anerkendt af mange indbyggere i Asien, nemlig Radio Free Asia, som kun koster 30 millioner dollars om året. 30 millioner dollars i forhold til 100 millioner dollars på det årlige budget for menneskerettighederne er allerede mere inden for mulighedernes rækkevidde.
Men mit spørgsmål er mere præcist følgende: Ville De, såfremt Europa-Parlamentet vedtager en mærkbar forhøjelse af budgetposten "menneskerettigheder", være tilbøjelig til at overgå til en operationel fase af projektet Voice of Europe?
Patten
Først vil jeg understrege min personlige interesse i dette emne. Jeg er fuldstændig overbevist om, at det er yderst vigtigt at gøre pålidelig information om begivenhederne rundt omkring i verden tilgængelig i lande, der lider under tyranni, eller hvor ytringsfriheden og pressefriheden er svækket. Jeg kan nævne det land, som jeg kender bedst. Det arbejde, som BBC World Service har gjort i årenes løb, har haft stor betydning for fremme af pluralisme i hele verden. Jeg forstår imidlertid godt det ærede medlems synspunkt.
Radio Free Asia har et budget på omkring 30 millioner euro pr. år. Hvis vi skulle bruge det som model, skulle vi afsætte 30 % af budgettet til budgetpost B7-7. Jeg går ud fra, at Parlamentet ville betragte det som en ret stor bid af de midler, der er til rådighed. Det ærede medlem spurgte, om oprettelsen af en radiostation ville være en god måde at anvende midlerne på, hvis vi havde et større budget og flere penge til menneskerettigheder. Jeg tror, at hvis det var tilfældet, ville jeg være nødt til at diskutere med Revisionsretten og Parlamentet. Den politik for demokrati og menneskerettigheder, som vi nu trofast følger, afspejler netop rapporter fra Parlamentet og Revisionsretten. Den blev varmt støttet på grund af dens strategiske pres af både Rådet og Parlamentet.
Det pågældende medlem har gode overtalelsesevner. Hans veltalenhed kan måske overbevise Parlamentet om, at de skal støtte forslaget og skifte mening vedrørende strategisk pres. Han kan imidlertid få sværere ved at overbevise Revisionsretten om, at vi skal støtte den kernefinansiering, som uden tvivl bliver nødvendig for at oprette en sådan radiostation.
Jeg tror, at det er mere hensigtsmæssigt at se på andre muligheder, herunder anvendelse af internettet, selv om jeg er helt enig i det, som det ærede medlem sagde om vigtigheden af at forsøge at udsende sandheden til lande, hvor sandheden desværre sløres af mørke og tyranni.

Rübig (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, i Budgetudvalget var der i forbindelse med budgettet for 2003 en meget intensiv diskussion om EuroNews. Det er den tv-kanal, som primært beskæftiger sig med europæiske emner. Tror De, at EuroNews kunne være et instrument til at udbrede europæiske værdier og diskussioner på verdensplan?

Patten
har fremmet europæiske værdier og sørget for, at flere mennesker over hele verden kan følge med i, hvad der sker i Europa, men hvad enten organisationen hedder EuroNews eller noget andet, er det min erfaring, at når man begynder at tale om offentlige tilskud, stiller lovgiverne og andre krav om valuta for pengene og spørger, om der er andre måder at opnå det samme mål på. Der er ingen, der er fritaget for den slags nøje undersøgelser, når det drejer sig om skatteydernes penge.
Når jeg ser tilbage, kan jeg ønske mig, at de europæiske ejere af tv-kanaler på et tidligere tidspunkt havde gjort mere for at give CNN større konkurrence. Hvad angår tv-nyheder, ville det have været fornuftigt, men man skal ikke undervurdere omkostningerne og i dag anføre, at det ville være let for Europa at konkurrere med den største amerikanske internationale nyhedskanal.

Formanden.
Da den tid, der er afsat til spørgetiden, er udløbet, vil spørgsmål nr. 26-58 blive besvaret skriftligt.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0431/2002) af Andria for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om Kommissionens meddelelse til Rådet og Europa-Parlamentet om clearing og afvikling i Den Europæiske Union - Centrale politiske problemstillinger og fremtidige udfordringer (KOM(2002) 257 - C5-0325/2002 - 2002/2169(COS)).

Andria (PPE-DE)
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, på finansmarkederne, hvor markedets likviditet er nært forbundet med markedsdeltagernes tillid til, at betalings- og afviklingssystemerne for værdipapirer er pålidelige, kan det være risikabelt for markederne, at disse systemer ikke fungerer effektivt. For at skabe pålidelige betalings- og afviklingssystemer er det nødvendigt med et klart retsgrundlag samt regler og procedurer for besiddelse, overdragelse og udlån af værdipapirer og de hermed forbundne betalinger, og det er ligeledes nødvendigt at opstille begrænsninger for disse værdipapirer. Clearing og afvikling, som er væsentlige aspekter af alle værdipapirtransaktioner, er således af afgørende vigtighed for, at de integrerede finansmarkeder fungerer ordentligt. Det skal dog bemærkes, at på trods af den voksende efterspørgsel efter udenlandske værdipapirer er EU's infrastruktur for clearing og afvikling stadig præget af en stærk opsplitning, og udgifterne til de grænseoverskridende transaktioner er alt for store og så afgjort ikke kontrollerbare. Hvis man skal nå nogle konkrete målsætninger, er det under alle omstændigheder nødvendigt at have kendskab til sektorens drift, så man kan foretage nogle passende ændringer.
De to største referencemarkeder er USA's marked og det europæiske marked. I USA har man oprettet en Depository Trust and Clearing Corporation, som omfatter begge clearing- og afviklingssystemer, og som har én fælles forvaltning, hvis gennemtestede funktionsdygtighed har gjort det muligt at holde omkostningerne betydeligt nede. Den europæiske model giver med sine ikke færre end 20 værdipapircentraler en splittet situation, hvor man drager fordel af, at konkurrencen udelukkende er begrænset til at opnå indflydelse på nye områder. Der har aldrig været nogen priskrig, eftersom markedets likviditet kontrolleres af en enkelt markedsdeltager.
Undersøgelsen af det eksisterende retsgrundlag og den indgående analyse, som Giovannini-arbejdsgruppen har foretaget, viser, at de høje omkostninger og ineffektiviteten skyldes en lang række tekniske, juridiske og skattemæssige hindringer. Fjernelsen af de tekniske hindringer er den første målsætning, der skal forfølges, og den må anses for at være let at nå. En harmonisering af IT-sproget og en ensretning af papirdokumentationen kræver nemlig ikke nogen særlig stor operativ indsats. Det er uden tvivl vanskeligere at harmonisere rets- og skattebestemmelserne. Den ambitiøse målsætning, som vi skal stræbe efter at nå, er etableringen af et fælles værdipapirkodeks, som ville være en reel garanti for markedsdeltagerne. Der er dog ingen tvivl om, at det bliver vanskeligt for medlemsstaterne at nå til enighed i den henseende, når man tænker på de vanskelige og ømtålelige spørgsmål i forbindelse med de forskellige bestemmelser om ejendomsret, selskabsret og konkursret. Derfor må udarbejdelsen af en sådan kodeks betragtes som et langsigtet mål. På kort sigt kunne man udfærdige et informationsskema for at informere markedsdeltagerne om forskellen mellem de gældende bestemmelser i medlemsstaternes lovgivning. Hvad de skattemæssige hindringer angår, skyldes vanskelighederne ikke blot de forskellige systemer, men også nogle medlemsstaters stærke modstand mod ændringer og harmonisering.
Eftersom der er behov for en omstrukturering på post-trade-området for at fjerne sammenblandingen af infrastruktur og funktioner, og eftersom det er nødvendigt at fjerne de naturlige monopolstillinger, der eksisterer i øjeblikket, skal "kerne"afviklingstjenesterne forvaltes med samme retsgrundlag som brugerejede tjenesteydelser og være underlagt vedtægter om, at de ikke er profitsøgende. En sådan beslutning ville sikre markedets integritet, give brugerne let adgang til tjenesterne og sikre en reel kontrol med den driftsmæssige risiko. Man ville undgå konkurrenceforvridning, fordi den, der benytter tjenesterne, selv deltager i organets administration. Målsætningen om innovation og tekniske fremskridt ville ligeledes kunne nås, idet der står i punkt 11 i betænkningen, at der for det ikke-profitsøgende aspekts vedkommende tages forbehold for det nødvendige investeringsbehov.
Desuden betragtes det som en absolut nødvendighed at holde "kerne"tjenesterne og "merværdi"tjenesterne adskilt. Sidstnævnte tjenester kunne under alle omstændigheder udføres af værdipapircentralerne, men det skal ske med strukturer, som også er separate set ud fra et logistisk synspunkt, og via kontrollerede eller fælles selskaber. Clearing- og afviklingstjenesterne omfatter aktiviteter som sikkerhedsstillelse, marginforretninger, clearing, betaling og afvikling. Man behøver blot at læse denne liste for at kunne se, at alle disse tjenester er almennyttige offentlige tjenester. De "merværdi"tjenester, som bankerne eller værdipapircentralerne tilbyder, er værdipapirudlån, sikkerhedsstillelse, likviditetsstyring, erhvervsaktier og udbyttestyring. De skattemæssige tjenester er alle aktiviteter, som udelukkende er af handelsmæssig karakter.
Afslutningsvis vil jeg sige, at det også er absolut nødvendigt med et tæt samarbejde mellem medlemsstaterne, så man sikrer et hensigtsmæssigt tilsyn.

Bolkestein
Kommissionen glæder sig over Europa-Parlamentets rettidige og konstruktive reaktion på Kommissionens meddelelse om clearings- og afviklingssystemer. Jeg vil især takke ordføreren for hans vigtige betænkning. Kommissionen vil vurdere Parlamentets reaktion på meddelelsen meget omhyggeligt og tage synspunkterne i betænkningen i betragtning.
Kommissionen deler den holdning, der gives udtryk for i beslutningsforslaget, om at effektiv clearing og afvikling er vigtig for, at EU's finansielle markeder kan fungere effektivt og sikkert. Som det ofte med rette er blevet sagt, er clearing og afvikling rygraden i værdipapirmarkederne, og uden dette er der ikke noget, der virker. Den kommende udfordring for EU-institutionerne er sammen med markedsdeltagere, nationale regulerende myndigheder og nationale lovgivere at få fjernet alle nuværende hindringer for integration og manglende konkurrence, som ville gøre afslutning af grænseoverskridende handler (post-trade) i EU ineffektive. Det er væsentligt for vores fælles mål om at gennemføre et integreret EU-kapitalmarked inden 2005.
Kommissionen mener, at vi om muligt skal fremme markedsbestemte strategier og løsninger. Det er imidlertid også rigtigt, at der står betydelige offentlige politiske interesser på spil, såsom systemernes effektivitet, omkostninger og spørgsmål om anmodninger, særlig åben, lige adgang og eneretsaftaler, systemernes interoperabilitet samt forsigtighedshensyn og systemmæssig sikkerhed. Alle disse forhold skal tages i betragtning, og ordføreren nævnte en række af dem.
Nu da den indledende konsultationsrunde er afsluttet, er vi i Kommissionen ved at fordøje svarene på konsultationsdokumentet og fastlægge vores strategi for clearings- og afviklingssystemer. Kommissionen har til hensigt at fremlægge en ny meddelelse, som vil fastsætte klare retningslinjer for politikken, hvilket vi indtil videre ikke har været i stand til. Det dokument vil danne grundlag for en anden konsultationsrunde eventuelt i første halvdel af året. Jeg ser frem til en yderligere debat med Parlamentet om dette emne forhåbentlig med den samme ordfører.
Som det vil være tilfældet i forbindelse med alle eventuelle kommende skridt, vil vi fortsætte i tæt samarbejde med ordføreren, Parlamentet og især Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål.

Villiers (PPE-DE).
Hr. formand, ligesom hr. Bolkestein vil jeg takke hr. Andria for hans hårde arbejde i forbindelse med dette meget vigtige emne. Jeg er enig med kommissæren og ordføreren i, at det er meget vigtigt at fjerne tekniske hindringer og andre hindringer for grænseoverskridende clearing og afvikling i Europa. Kommissionen og EU kan spille en konstruktiv rolle ved at fremme grænseoverskridende clearing og afvikling som et vigtigt led i gennemførelsen af et indre marked for finansielle tjenesteydelser.
Der er en række punkter, hvor PPE-DE-Gruppen har forskellige holdninger, særlig punkt 11. Det er i modsætning til ordførerens holdning ikke nødvendigt at adskille såkaldte kerne- og merværditjenesteydelser. Det er vigtigt at fastsætte prisen på disse forskellige tjenesteydelser på en gennemsigtig måde, således at folk, når de køber en tjenesteydelse, ved nøjagtigt, hvilken ydelse de køber, og hvilken de ikke køber. Det er også nødvendigt at sikre, at der er indført passende risikostyringsordninger således, at hvis der er et problem med en bestemt tjenesteydelse, smitter det ikke mellem de såkaldte kerne- og merværditjenesteydelser. En lov om, at en finansiel institution kun måtte etablere eller levere en bestemt kernetjenesteydelse og ikke måtte sprede sig til andre, ville være for stort et indgreb i markedet. Jeg selv og mange medlemmer af min gruppe støtter derfor et mindre ændringsforslag til hr. Andrias betænkning.
Jeg er forbeholden over for forslaget om, at vi skal gå videre til et direktiv på nuværende tidspunkt. Vi kan have brug for at overveje et direktiv i fremtiden, men det ville være overilet på nuværende tidspunkt at beslutte, om et direktiv er nødvendigt. Der er mange andre måder, hvorpå EU og Kommissionen kan fremme grænseoverskridende clearing og afvikling uden nødvendigvis at ty til en hård lovløsning.
Endelig det eneste væsentlige punkt, hvor jeg har en lidt anden mening end hr. Andria. Det er forslaget om, at vi skal indføre, at clearings- og afviklingssystemer skal forvaltes på et ikke-profitsøgende grundlag. Jeg værdsætter, at hr. Andria har flyttet sig på dette punkt og indgået et kompromis og tilføjet muligheden for, at tjenesterne kan foretage egentlige investeringer, men de bør ikke være underkastet de bestemmelser, der gælder for ikke-profitsøgende instanser, og vi bør ikke tvinge markedet til at vedtage denne model. Der er store fordele ved at vælge brugerejede systemer. Det er en god måde, hvorpå vi kan sikre, at den pågældende clearings- og afviklingstjeneste leverer en god tjenesteydelse til brugerne, men jeg er ikke sikker på, at vi bør fastsætte bestemmelser herfor. Vi skal bestemt ikke på nuværende tidspunkt indføje et krav om, at disse tjenester skal forvaltes på et ikke-profitsøgende grundlag. Det er vigtigt, at firmaer får mulighed for at innovere og investere, og en vis profitoparbejdning er nødvendig for at gøre en investering mulig.
Jeg kan tilslutte mig en stor del af hr. Andrias betænkning med disse tre mindre forbehold. Vi skal især ikke dømme markedet på forhånd på dette tidspunkt. Vi skal tillade og opfordre markedet til at finde dets egne løsninger, at finde markedsbestemte løsninger, selv om jeg kan se, at der er fordele ved at fremme brugerejede systemer, da der rundt omkring i EU findes en række systemer, som fungerer udmærket på et brugerejet grundlag.

Guy-Quint (PSE).
Hr. formand, jeg vil gerne før alt andet på vegne af min gruppe takke vores kollega hr. Andria for hans indsats. Det er et komplekst emne, og hr. Andria har taget alle til rådighed stående midler i brug for at opnå et kompromis. Vores gruppe er yderst tilfreds med hans arbejdsmetode og de resultater, han har opnået. Den betænkning, der er vedtaget i Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål, er velafbalanceret. Vi ønsker at tilføje to mindre ændringsforslag, der blot skal afklare teksten og ikke ændrer ved substansen.
Jeg vil ikke her gentage, hvor vigtig vores indsats for at oprette et integreret finansielt marked på europæisk plan er. Europa-Parlamentet har allerede undersøgt nogle aspekter af dette marked og fastlagt nogle af de meget talrige fælles regler, som vil være nødvendige for, at markedet skal fungere tilfredsstillende. En ens og gennemskuelig ramme for clearing og afvikling tilhører disse centrale regler. Derfor anmoder Europa-Parlamentet sideløbende med vores arbejde på direktivet om investeringstjenester Kommissionen om et forslag til direktiv om clearing og afvikling.
I mangel på enhver form for regulering har markedets aktører selv organiseret sig og skabt et system, der selvfølgelig fungerer, men som langtfra er optimalt. Endvidere har dette system en naturlig tendens til at skabe et privat monopol og konkurrenceforvridninger på grund af forvirringen mellem infrastrukturelle funktioner og bankfunktioner. Det kan vi helt alvorligt ikke acceptere. Vi kunne selvfølgelig, som nogle af mine kolleger foreslår, lade markedet indrette sig selv. Vi kan også påtage os vores medansvar for lovgivningen og kræve, at Kommissionen fastlægger nogle regler, der sikrer gennemsigtigheden og den fri konkurrence. De ved alle her i salen, at markederne kun kan finde en sund balance, hvis de er organiseret, så de er både gennemsigtige og sikre. Det er ikke tilfældet i dag, og det er det, min gruppe beder om.
Vi støtter ordføreren på tre centrale punkter. Først og fremmest fjernelsen af enhver forhindring for at skabe et enhedsmarked for clearing og afvikling. Forhindringerne, som kan være både tekniske, skattemæssige og lovmæssige, hæmmer gennemførelsen af individuelle, grænseoverskridende operationer og skal fjernes. Dernæst fri og gennemsigtig konkurrence. Vi kræver åben og lige adgang til infrastrukturerne for afvikling. Vi mener, at disse infrastrukturer for afvikling skal betragtes som en forsyningspligtydelse. Det skal ikke foregribe deres private eller offentlige status, men give mulighed for at forvalte dem som almennyttige enheder og gøre dem tilgængelige for alle brugere uden undtagelse. Endelig skal der sættes en stopper for den nuværende forvirring mellem kommercielle og ikke-kommercielle funktioner. Vi kan ikke tillade, at visse aktører, som udelukkende er styret af udsigten til profit, udsætter de ikke-kommercielle funktioner for risikoen ved bankvirksomhed. Det forekommer især relevant i en tid, hvor USA styrker beskyttelsesforanstaltningerne på deres marked. Derfor støtter vores gruppe hr. Andrias anmodning om klart at adskille rollerne. Således beskytter vi vores markeder og sætter en stopper for den dumping, som så ofte gemmer sig i forvirringen.
Europa-Kommissionen har bedt os om en udtalelse om emnet. Det er ikke ved at fremlægge en fuldstændigt indholdsløs henstilling, at vi spiller vores rolle som medlovgiver fuldt ud. Derfor afviser vores gruppe alle forhalende ændringsforslag og støtter ordføreren i hans klare og konstruktive holdninger. Vi har stillet to ændringsforslag. De sigter hovedsageligt mod at klarlægge den tekst, der blev vedtaget i Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål, og tager ikke noget fra den. Vi mener bare, at udformningen af det nuværende punkt 11 ikke længere svarer til markedskræfternes tilstand og ville medføre alt for voldsomme forstyrrelser, hvis afviklingstjenesterne skulle være ejet af deres brugere.
Vi har i øvrigt tilladt os at tilføje vores forkærlighed for gennemsigtighed og udøvelse af fri konkurrence i det kompromis, der blev vedtaget af alle grupper omkring punkt 12. Jeg mener ikke, at det burde skabe problemer for mine kolleger.
Herzog (GUE/NGL).
Hr. formand, jeg ønsker min kollega, hr. Andria, tillykke, først og fremmest med hans fremragende indsats, og dernæst med hans politiske mod i en vanskelig sag.
I handlingsplanen for det finansielle marked har emnet clearing og afvikling ikke fra starten fået den fortjente opmærksomhed, og denne undladelse må vi derfor råde bod på i dag.
Behandlingsprocedurernes infrastruktur spiller faktisk en vigtig rolle for en ordentlig gennemførelse af operationerne. De talte om tillid og sikkerhed. Systemrisici er også knyttet til denne type aktiviteter, som således åbenbart er af almen interesse. Desuden er det aktiviteter med stigende afkast. Og det er de to årsager til, at en regulering i offentlighedens interesse er en absolut nødvendighed i al sin historiske logik. Vi ved, at disse reguleringer forefindes på nationalt plan, mens det på europæisk plan indtil for nylig var opsplittelsen af infrastrukturer og regler, der var fremherskende. Det er derfor tid til at træffe en beslutning i overensstemmelse med vores målsætning om at opbygge det indre marked. Men vi konstaterer, at den aktuelle udvikling af mangel på en passende lovgivning er skæv og farlig, for man kan se, at der opstår enheder, som samler clearing settlement-aktiviteter og konkurrerende bankaktiviteter uden en forsyningspligtsramme og selvfølgelig med risiko for konkurrenceforvridning.
Ordføreren har således helt ret både af grundlæggende og af erfaringsmæssige årsager i at vælge en offentlig service-optik, eller om jeg så må sige en public utility-optik, det er ligegyldigt, hvad vi kalder det - i USA taler man om public utility - det kommer ud på et. Det er grunden til de forslag, som sigter mod at adskille almennyttige aktiviteter fra tarifsystemer, som er baseret på omkostninger.
Og for at slutte af vil jeg gerne sige, at det er nu, der skal lovgives. Jeg forstår ikke, hvorfor det er nødvendigt med en ny høring. Vi har nogle klare holdninger fra ordføreren, som Europa-Parlamentet burde sluge uden sukkerovertræk for at få en positiv linje. Det er derfor nu, Kommissionen i vores øjne bør forberede forslaget til direktiv for at bevare troen på vores tekster.
Blokland (EDD).
I den seneste tid er det blevet tydeligt i Europa og i USA, hvor følsomt finansielle markeder reagerer på forskellige udviklinger. De finansielle markeders stabilitet står konstant for skud, med alle de virkninger, som dette har på forbrugernes tillid til økonomien. De finansielle markeders stabilitet har gavn af en effektiv styring baseret på tydelig lovgivning. Hr. Andrias betænkning om fremme af en effektiv afvikling af handelen med værdipapirer fortjener derfor vores fulde opmærksomhed.
I betragtning af at handelen med værdipapirer er indviklet, er en nem løsning ikke indlysende. Jeg vil dog understrege, at en løsning bør være gennemsigtig og kontrollerbar. Det er vigtigt for tilliden til de finansielle markeder. En undersøgelse af konkurrenceaspekterne, som er beskrevet i punkt 15, kan medvirke til at skabe et gennemsigtigt marked for værdipapirer.
Jeg synes, der kan henvises til den måde, hvorpå Parlamentet sidste år arbejdede på at fjerne hindringer for grænseoverskridende betalinger. Også dengang var der tale om en kompleks helhed af organisationer, regler og interesser. Alligevel viste det sig, at det er muligt at fjerne næsten uovervindelige hindringer. Det er derfor på høje tid at sikre, at, hvor der er et indre marked for værdipapirer, de utallige omkostninger i forbindelse med afviklingen ikke længere lægger en hindring i vejen for grænseoverskridende transaktioner på dette marked.

Kauppi (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, clearing og afvikling er afgørende elementer i alle transaktioner på markederne for værdipapirer. Kommissionens meddelelse om clearing og afvikling i EU analyserer kilderne til manglende effektivitet inden for grænseoverskridende clearings- og afviklingssystemer. Den manglende effektivitet skyldes hovedsageligt tekniske krav, markedspraksis og fragmentering på grund af nationale forskelle og juridiske hindringer.
Det er også vigtigt, at tilsynsmyndighederne anvender en fælles tilgang og harmoniserede regler. For det første bør de tekniske hindringer nedbrydes, og vi bør tilstræbe større interoperabilitet mellem systemerne. Forståeligt nok er det ofte den situation, der gør sig gældende i de store medlemsstater, der er udgangspunkt for uformningen af direktiver for det fælles marked, og det synes til tider at føre til anvendelsen af princippet om "one size fits all". Den valgte løsning i form af udarbejdelsen af en EU-kodeks for værdipapirer vil ikke nødvendigvis repræsentere et fælles europæisk finansmarked, men anvendelsen af en national løsning i europæisk størrelsesorden. Dette princip er ikke særlig velegnet for fondsbørserne, som fortsat vil være kendetegnet ved deres nationale egenart langt ud i fremtiden.
Det er efter min opfattelse til dels den situation, Generoso Andria behandler i den betænkning, vi drøfter i dag. I punkt 11 og 12 uddybes de mest ønskværdige metoder til organisering af afviklingstjenester og forbindelsen mellem værdipapircentralerne og depotbankerne. Budskabet i disse punkter er kort sagt, at kernefunktionerne inden for afvikling bør fastlæges på passende vis, og at værdipapircentralerne og afviklingsinstitutionerne bør udøve disse på profitsøgende vis og under brugernes tilsyn, hvorimod udbydere af tjenesteydelser bør holdes adskilt fra de øvrige. Desværre kan jeg ikke tilslutte mig hr. Andrias løsningsforslag på disse to punkter. Der er betydeligt større forskelle mellem medlemsstaternes ordninger for clearing og afvikling af værdipapirhandler og depottjenester end inden for værdipapirhandel på fondsbørserne. F.eks. opbevares værdipapirer i Tyskland stadig i fysisk form i bankbokse, hvorimod alle værdipapirer i Finland er blevet konverteret til elektronisk registrerede emner eller værdipapirposteringer. Som følge af de nationale love vedrørende aktieselskaber er der væsentlige forskelle mellem tyske aktionærer status og finske aktionærers status i forbindelse med f.eks. selskabstransaktioner. Der er også en grundlæggende forskel på, hvordan værdipapircentralerne er opbygget i det kontinentale Europa på den ene side og i de nordiske lande på den anden, idet information om investor i de nordiske værdipapircentraler indføres direkte i systemet og også, undtagen i Danmark, direkte i udsteders register over aktionærer. I det kontinentale Europa er depoter registreret nominelt, og investor har ingen direkte kontakt med udsteder.
Kommissionen er desuden opmærksom på disse forskelle og har grebet spørgsmålet om clearing og afvikling forsigtigt og praktisk an, hvilket er meget udmærket. Hvis der forelægges et direktiv om dette emne, bør man støtte Kommissionens tilgang, som tager hensyn til disse forskelle på markederne. I mit land, Finland, har finske udstedere f.eks. i deres daglige aktiviteter haft et stort udbud af merværditjenesteydelser baseret på aktionærregistre. Giganten Nokia anser dem f.eks. for meget værdifulde. Punkt 11 og 12 i hr. Andrias betænkning afspejler i vid udstrækning bankernes holdning i visse lande til clearings- og afviklingssystemer og for så vidt en delvist forældet tankegang.
Jeg har sammen med min kollega, Astrid Lulling, udarbejdet to ændringsforslag, som tager sigte på at bevare de nationale markeders effektivitet og muliggøre eksistensen af alle strukturelle systemer og alternativer. Der findes en engelsk talemåde, der hedder: "If it ain't broken, don't fix it". Ordføreren, hr. Andria, forsøger at udbedre en situation, der fungerer udmærket. Eftersom dette er tilfældet, vil jeg understrege, hvor vigtigt det er at vedtage disse to ændringsforslag, og jeg håber også, at min gruppe vil stemme for dem.

Doyle (PPE-DE).
Hr. formand, min kompliment til hr. Andria for hans betænkning om Kommissionens meddelelse til Parlamentet og Rådet om centrale politiske problemstillinger og de fremtidige udfordringer i forbindelse med clearing og afvikling i EU, som er den proces, der fører til, at ejendomsretten overføres på et værdipapirmarked.
Denne meddelelse er baseret på Giovannini-betænkningen fra november 2001, som fastlagde mange kilder til ineffektivitet i forbindelse med grænseoverskridende clearings- og afviklingsordninger i EU. Det er vigtigt at styre den potentielt store risiko ved clearings- og afviklingssystemer effektivt for at sikre det finansielle systems stabilitet.
Med den øgede efterspørgsel efter udenlandske værdipapirer efter indførelsen af euroen er EU's infrastruktur for clearing og afvikling af grænseoverskridende transaktioner stadig splittet, hvilket betyder, at udgifterne til grænseoverskridende værdipapirtransaktioner er uforholdsmæssigt høje sammenlignet med nationale transaktioner. Betænkningen indeholder forslag til at fjerne begrænsningerne og forvridningerne i EU's post-trade-rammebetingelser, at skabe ensartede konkurrencevilkår mellem institutioner, udformning af en fælles tilsynsmæssig tilgang og udvikling af adgang til og valg af clearings- og afviklingsprocesser.
Paneuropæiske infrastrukturer er vigtige for et integreret finansmarked med markedsdeltagere, tilsyns- og konkurrencemyndigheder, som alle skal spille en rolle. Vi ved, at EU allerede har accepteret naturlige monopoler på visse tjenesteydelsesområder, såsom gas, elektricitet og lufttrafikkontrol, for at sikre, at alle brugere får lige adgang hertil på det indre marked. Nu skal det samme princip anvendes på post-trade-infrastrukturen. Men - og jeg kommer med en meget stærk advarsel her - det er meget vigtigt for virkningen af en konsolidering på konkurrencen og den finansielle stabilitet at beskytte priserne i det, der rent faktisk bliver en mindre konkurrencedygtig arena. Ved at koncentrere tjenesteydelserne hos en eller to hoveddeltagere må vi være sikre på, at vi ikke sætter sikkerheden på spil i tilfælde af et institutionelt sammenbrud. Der vil være behov for hensigtsmæssige sikkerhedsforanstaltninger.
USA-modellen er tydeligvis en fristende mulighed. Den sikrer omkostningseffektiv clearing og afvikling. Men et sådant radikalt opgør med de nuværende systemer på op til 20 værdipapircentraler og helt andre lovgivningsrammer ville sandsynligvis gøre det meget vanskeligt at opnå dette.
Mens der behøves meget mere arbejde, før Kommissionen kan fremsætte et lovinitiativ - og jeg glæder mig over kommissær Bolkesteins tilbud om en anden konsultationsrunde - har Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål foreslået separate brugerejede eller offentlige kerneafviklingstjenester, der styres af reglerne om ikke-profitsøgning. Udvalget ønsker et særskilt direktiv om clearing og et andet direktiv om afvikling, der fastlægger fælles bestemmelser om bl.a. autorisationer, tilsyn og en fælles ramme.
Et første skridt vil uden tvivl være en revidering af direktivet om investeringsservice, som giver mulighed for at vælge et bestemt system for transaktioner efter afslutning af handler. Vi har helt sikkert en lang og vanskelig vej foran os med forskellige bankkulturer og lovgivningssystemer, men der kan ikke være tvivl om konklusionen. Hvis der ikke fastsættes bestemmelser for en effektiv grænseoverskridende clearing og afvikling, vil det være umuligt fuldt ud at udnytte fordelene ved et indre marked for finansielle tjenesteydelser.

Lulling (PPE-DE).
Hr. formand, jeg kan kun undre mig over, hvad nogle kolleger her, som aldrig har deltaget i forhandlingerne, giver til bedste om denne meget komplekse sag. Men jeg vil gerne sige, at man i politik såvel som i landbrug bør starte med at gøre sig klart, at det ikke giver nogen mening at spænde ploven for oksen. Jeg beklager, at vores ordfører desværre i vidt omfang har ignoreret denne selvfølgelighed. Vi befinder os med hensyn til clearing og afvikling i en forhandlingsfase på grund af en meddelelse fra Kommissionen, hvor det er mere end for tidligt præcist at sige til Kommissionen, at den skal stille forslag til et direktiv, og hvad der nøjagtigt skal stå i det.
Vi er alle enige med Kommissionen i, at det er på sin plads at forbedre effektiviteten af de grænseoverskridende clearings- og afviklingssystemer og nedbringe udgifterne. Men det behøver vi ikke absolut et europæisk lovgivningsinstrument til. Først skal de tekniske barrierer inden for EU fjernes. At komme med udtalelser om strukturen i dag, efter en ikke særligt tilfredsstillende diskussion i udvalget, hvor vi skulle have brugt mere tid for at fjerne en række åbenbare misforståelser, er i det mindste for tidligt. Vi ville efter min mening have gjort bedre i at afvente den anden Giovannini-betænkning, som vil foreligge i midten af februar, i stedet for nu at ville spore Parlamentet ind på en linje, som - sagt lige ud - efter min opfattelse ikke giver nogen mening. Meningsløshed er imidlertid samfundsskadelig på dette område. Hårene rejser sig på mit hoved, når jeg ser forslaget om, at hovedafregningsydelserne skal udføres af en virksomhed, som skal være underlagt reglerne om almennytte. Et sådant forslag ignorerer jo fuldstændig den kendsgerning, at en fælles retsorden kun kan bruges, hvis der sker en fuld harmonisering af skatte- og værdipapirlovgivningen. Af praktikere og specialister har jeg ladet mig fortælle, at der i øjeblikket ikke findes noget system, som kan klare at forene bare to jurisdiktioner. På EU-niveau ville et sådant system altså slet ikke kunne realiseres.
Det undrer mig også, at man pludselig foreslår et sådant almennyttigt system, når det på ingen måde er påvist, at en sådan model skulle være bedre end et profitskabende system. Der er eksempler nok på, at profitskabelse og udgiftsreduktion ikke behøver at udelukke hinanden. Kommissæren udtalte sig da også, hvis jeg forstod ham ret, til fordel for markedsstøttede modeller. På mange områder føres der i dag en moderat liberaliserings- og åbningspolitik. Det er ganske enkelt absurd og verdensfjernt, at man nu på et for det kommende indre marked for finansielle tjenesteydelser så vigtigt område som clearing og afvikling vil gøre det modsatte og oprette et offentligt monopol. En sund konkurrence - og den findes allerede - har altid været til fordel for forbrugerne. Det er ikke opsplitning, som ordføreren vil have os til at tro, det er konkurrence.
Betænkningen, sådan som den er vedtaget i udvalget, siger også, at "kerne"afviklingstjenester skal udføres af en struktur og "merværdi"tjenesteydelserne" af en anden, separat struktur. Det ville føre til en påtvungen opsplitning af forskellige virksomheder og er i modstrid med den fremgangsmåde, som foretrækkes ikke bare af de fleste aktører på markedet, men også af Den Europæiske Centralbank. Det bør være muligt for alle aktører på markedet at udføre alle disse tjenesteydelser, og en eventuel europæisk lovgivnng bør koncentrere sig om selve tjenesteydelsen og ikke om den, der udfører den.
Ud fra disse overvejelser har jeg sammen med fru Kauppi stillet nogle forslag, og jeg håber, at kollegerne vil støtte dem. Jeg håber især efter lovsangen fra det socialistisk-kommunistiske hjørne i Parlamentet til ordføreren, at han vil overveje det endnu en gang.

Karas (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, hr. ordfører, mine damer og herrer, det var med velberåd hu, at jeg rykkede ned på talerlisten, fordi jeg må sige noget til den foregående taler. Jeg afviser - også som koordinator for vores gruppe - enhvert personligt angreb på ordføreren. Det er et spørgsmål om politisk stil at acceptere en anden mening som anden mening, tage den op til drøftelse og ikke bare affærdige den som meningsløs.
Ordføreren fremlægger en betænkning, som har fået klart flertal i Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål. Det er ikke kun ordførerens betænkning, det er Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmåls betænkning til plenarforsamlingen, og de medlemmer, som kom i mindretal i udvalget, har en legitim ret til at opretholde diskussionen med ændringsforslag, at gøre den afvigende mening gennemsigtig, især da vi - og det synes jeg er godt - befinder os i en mellemkonsultation, det vil sige, hvor vi står midt i meningsdannelsesprocessen. Som vi kan se af mange tilkendegivelser og også af indlæggene her i dag, er vi langtfra færdige med denne meningsdannelsesproces - dertil er materien for vigtig, ikke betænkningen for dårlig. Vi har nu engang stadig for mange blokeringer, hindringer og barrierer, når det drejer sig om at skabe et integreret finansmarked - og ikke kun her - og omkostningerne er stadig for høje. Vi ved, at afviklingssystemerne inden for EU historisk har udviklet sig forskelligt. Man må derfor gå ind for en integration, hvis vi virkelig vil have det integrerede finansmarked, men jeg tør ikke sige i dag, om en vertikal integration er det rigtige eller en horisontal, det vil sige om en sammensmeltning mellem forskellige afviklingssystemer i sig selv er at foretrække eller bør afvises, eller om den sågar er skadelig for konkurrencen.
Ja, vi har for høje omkostninger. Der er blevet nævnt rapporter, hvoraf det tydeligt fremgår, at barriererne er en af årsagerne til de høje omkostninger. En undersøgelse foretaget af den tyske børs og virksomheden Clearstream har tydeligt vist, at de samlede omkostninger på grund af barriererne i forbindelse med transaktionerne udgør omkring 4,3 milliarder euro. Vi ønsker alle en level playing field. Vi ønsker alle en bedre adgang, og mange af os mener, at den regulatoriske intervention med henblik på magtstrukturerne er i modstrid med de funktionelle reguleringsmodeller.
Betænkningen kritiseres især på to områder. Dels er der kritik af idéen om at tale om en statslig institution for "core" settlement services, altså af at begrænse internationale deponeringstjenesters ydelser til "core" settlement services, dels kritik af den foreslåede nonprofitstatus, fordi mange mener, at den udelukker konkurrencen. Desuden er der ønsket om, at såvel banker som centrale deponeringstjenester skal kunne udføre alle tjenesteydelser. Derfor er der ændringsforslag, og vi håber, at debatten også har vist Kommissionen, at vi har brug for at overveje de forskellige synspunkter endnu en gang. Vi forventer et direktivforslag for at kunne gå ind i en konkretiseringsfase i denne debat.

Formanden.
Mange tak, hr. Karas.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0452/2002) af Mantovani for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om Kommissionens meddelelse til Rådet, Europa-Parlamentet, Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget om den fremtidige ældreomsorg og sundhedspleje - sikring af adgangen, kvaliteten og den økonomiske holdbarhed (KOM(2001) 723 - C5-0163/2002 - 2002/2071(COS)).

Mantovani (PPE-DE)
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, i aften skal vi tage et spørgsmål op, som har stor betydning for alle de europæiske borgere. Vi skal tale om sundhedspleje og ældre mennesker, og her må jeg sige, at sundhedsvæsenet i alle EU's medlemsstater i øjeblikket oplever den samme situation, selv om den ikke er lige udtalt i alle medlemsstaterne. De skal nemlig allerede nu tage nogle grundlæggende udfordringer op, navnlig når det gælder begrænsningen og dækningen af sundhedsudgifterne.
Befolkningens aldring, lægevidenskabens fremskridt og den øgede efterspørgsel efter sundhedstjenester har medført en meget stor, generel stigning i sundhedsvæsenets udgifter, som ikke altid er bæredygtig i den nuværende økonomiske situation, og i udgifterne til ældreomsorg i hele Europa. Jeg kan nævne nogle tal som eksempel. I EU vil den andel af befolkningen, som er over 65 år, stige fra 16,1 % i 2000 til 22 % i 2025 og til 27 % i 2050, hvilket svarer til en tredjedel af befolkningen. Samtidig vil antallet af ældre over 80 år, som udgjorde 3,6 % i 2000, nå op på 6 % i 2025 og 10 % i 2050. Selv om udbudet af sundhedspleje og ældreomsorg først og fremmest er medlemsstaternes ansvar, er vi klar over, at det ikke er muligt at gøre noget ved denne tendens - som har en lang række komplekse konsekvenser - på en effektiv og fyldestgørende måde, hvis det udelukkende sker på nationalt plan. Disse problemer skal være genstand for et større europæisk samarbejde, så vi kan nå nogle effektive resultater, sådan som der gives udtryk for i principperne og målsætningerne i EU's handlingsprogram for folkesundhed og i de specifikke målsætninger, der er opstillet i FN's handlingsplan.
Hvis vi skal nå disse målsætninger, er det påkrævet, at alle sundhedsvæsenets aktører samarbejder. Det er nødvendigt med et bedre samarbejde, når det gælder udveksling af information, god praksis og forskning, og det er nødvendigt at oprette en database for social- og sundhedssektoren, som indeholder statistiske analyser og prognoser, og at udarbejde fælles kvantitets- og kvalitetsstandarder, så man fastlægger indikatorer for sundhedsplejen og udarbejder fælles standarder for tilsynet med sundhedstjenesterne. Også på Det Europæiske Råd i Barcelona i marts 2002 understregede man nødvendigheden af at iværksætte og fremme samarbejdet mellem medlemsstaterne inden for denne sektor, så de udveksler god praksis og information, og så de tager de fælles udfordringer op på europæisk plan. EU har ved flere lejligheder gjort opmærksom på, at der skal udarbejdes en samlet strategi, hvor man tager højde for de økonomiske, beskæftigelsesmæssige og sociale konsekvenser af befolkningens aldring, og hvor man til fulde udnytter potentialet hos folk i alle aldre og styrker solidariteten mellem generationerne. Vi skal holde fast ved princippet om solidaritet og adgang til sundhedspleje for alle, og samtidig skal vi bevare og forbedre såvel den sociale sikring som leveringen af sundhedstjenester af høj kvalitet i medlemsstaterne, så vi fuldt ud når målsætningerne om økonomisk bæredygtighed, tilgængelighed og kvalitet.
I fremtiden burde alt dette eventuelt også føre til oprettelsen af et indre marked for tjenesteydelser og varer inden for sundhedssektoren. Dette indre marked skal ikke betragtes på samme måde som markedet for et handelsprodukt - og skal ikke være underlagt et sådant markeds love - men derimod som markedet for et produkt, hvor det er lovene om kvalitet og adgang for alle, der er gældende, og det siger jeg navnlig på vegne af fru Jöns, som har ydet et stort bidrag, og som jeg takker for hendes arbejde med denne betænkning.
Et andet vigtigt aspekt, som vi skal være opmærksomme på, er risikoen for, at der lægges for stor vægt på målsætningen om økonomisk bæredygtighed, så det går ud over tilgængeligheden og kvaliteten. Det bør der findes en løsning på hurtigst muligt. Det bliver nødvendigt med informationskampagner og kampagner, som skaber forståelse for problemet, og det bliver nødvendigt med specifikke analyser og undersøgelser samt programmer til finansiering af uddannelses- og videreuddannelsesprojekter for læger, sygeplejersker og plejepersonale, sådan som hr. Mussa også har foreslået. Endelig skal vi være mere opmærksomme på visse aspekter ved udviklingen af social- og sundhedstjenester til ældre og navnlig til dem, der ikke kan klare sig selv, og som udgør det største og mest omfattende problem. Det gælder f.eks. behandlingen af psykiske sygdomme, som skyldes senilitet, bevarelse af den personlige uafhængighed, integration, adgang til revalidering og genoptræning, forebyggelse, bistand og støtte til de familier, der tager sig af de ældre, samt bekæmpelse af mishandling og vanrøgt.
I går ringede Kommissionen endnu en gang med alarmklokkerne og gjorde opmærksom på, at vi skal være verdens mest konkurrencedygtige økonomi inden udgangen af 2010. Det var lige præcis det, som man satte sig for i Lissabon for tre år siden på grund af den ringe vækst. Problemet med befolkningens aldring er af største vigtighed i den forbindelse. I håbet om, at Europa-Parlamentet snart kommer til at deltage mere aktivt i udarbejdelsen af de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik og sundhedspolitikken, opfordrer jeg således Kommissionen og Rådet til at tage højde for beslutningerne i denne betænkning, når de udarbejder den fælles synteserapport til Det Europæiske Råds forårsmøde i 2003 og Det Europæiske Konvent, som efter min mening bør medtage et højt sundhedsbeskyttelsesniveau som en generel målsætning. Kun på denne måde, nemlig med det sociale Europa, vil vi kunne gå fra bankernes og valutaens Europa til folkets og befolkningernes Europa.
Diamantopoulou
. (EL) Hr. formand, jeg ønsker indledningsvis at takke hr. Mantovani og de ærede medlemmer for deres betænkning. Kommissionen vil tage hensyn til de forslag og henstillinger, den indeholder.
Det faktum, at man i betænkningen tilslutter sig et samarbejde på fællesskabsplan for at forbedre sundhedsplejen i EU, er meget vigtigt. De oplysninger, hr. Mantovani forelægger, viser, at de sociale ordningers holdbarhed, især inden for ældreplejen, er blevet radikalt forringet, og at vi virkelig har brug for samarbejde på fællesskabsplan, hvilket også er vigtigt. Befolkningens aldring, ældreydelsernes stadig mere teknologiske karakter, det særlige program, det kræver, og det stigende velfærdsindeks skaber store problemer, som skal løses. Som bekendt opfordrede Det Europæiske Råd i Barcelona Kommissionen og medlemsstaterne til at arbejde sammen inden for denne sektor. Kommissionen forelagde sin første meddelelse i december 2001, og denne parlamentsbetænkning er udarbejdet som et svar herpå. En række spørgeskemaer blev sendt til medlemsstaterne i efteråret. Dem har vi nu fået tilbage, og Kommissionen arbejder på en ny rapport, som vil blive forelagt Rådet (beskæftigelse) og siden Det Europæiske Råd i 2003. 
Jeg vil gerne påpege, at hele proceduren er centreret om social beskyttelse snarere end om plejespørgsmålet. Vores mål er at sikre, at borgerne og især de ældre har adgang til pleje af høj kvalitet og til overkommelige priser og til langvarig pleje, hvilket er det, de ældre i reglen har brug for. Desuden vil jeg beskæftige mig med omkostningerne, som ofte overstiger både patienternes og deres families økonomiske formåen. Et andet vigtigt mål er plejeydelsernes økonomiske holdbarhed i en situation med en aldrende befolkning, hvilket som tidligere nævnt er en af de væsentligste årsager til kriserne i en række medlemsstater og vil blive en af de væsentligste årsager til fremtidige kriser i andre medlemsstater. Hele denne proces er en del af en samordnet strategi til modernisering af den sociale sikring. Kommissionen forelagde denne strategi i 1999 som led i den sociale agenda under Lissabon-strategien.
Denne betænkning vil selvfølgelig påvirke vores arbejde i 2003, og jeg tror, at både Parlamentet og Kommissionen vil fremsætte samme indtrængende henstilling til medlemsstaterne om at samarbejde og lære af hinanden, så vi kan opfylde tre grundlæggende målsætninger: adgang til disse systemer for de ældre, tilvejebringelse af kvalitetsydelser og økonomisk holdbarhed. Vi arbejder vedvarende på at sikre den sammenlignelighed mellem data og indekser, der er nødvendig for at lette samarbejdet mellem medlemsstaterne. Kommissionen vil offentliggøre en ny meddelelse om de foranstaltninger, der skal træffes i indeværende år på grundlag af disse erfaringer og det arbejde, jeg henviste til tidligere. Det fremgår klart, at hele proceduren henhører under fællesskabsstrategien til fordel for folkesundheden og det program for Fællesskabets indsats, som endelig er blevet vedtaget, og som hr. Berend henviste til.
Hr. Mantovanis betænkning indeholder også en gennemgang af en hel række andre emner, der har relation til folkesundheden og den frie bevægelighed for mennesker og tjenesteydelser inden for det indre marked. Det er vigtige emner, som vi fortsat vil arbejde med ved hjælp af passende politiske værktøjer og uden at glemme, at de bør være komplementære og sammenhængende.
Jeg vil slutte med kandidatlandene. Sidste år indledte mine tjenestegrene en række undersøgelser af de sociale sikringsordninger i de 13 kandidatlande, og vi er nu i færd med at undersøge sundhedssystemerne. Konklusionerne på disse undersøgelser, som blev drøftet i Bruxelles den 5. og 6. december, vil være tilgængelige i nærmeste fremtid.

Honeyball (PSE)
Hr. formand, som det allerede er blevet sagt, er dette et af de største problemer, som EU står over for. Efterhånden som der bliver flere ældre, er vi nødt til at finde ud ad, hvordan vi skal klare det og finde en EU-strategi, som virker. Dette er imidlertid i sidste ende medlemsstaternes ansvar. Udfordringen for EU er at sikre, at medlemsstaterne fortsætter med deres egne bestemmelser, men med koordination og samarbejde og udveksling af bedste praksis i hele EU.
Vi skal også være opmærksom på, at ikke alle ældre falder ind under den samme kategori. De ældre skal opfordres til at fortsætte med at arbejde, da det ellers, som tidligere talere har sagt, i sidste ende vil koste flere penge, end vi har råd til for øjeblikket. Vi skal derfor finde en bæredygtig løsning, som holder folk i gang og raske så længe som muligt.
Jeg hilser hr. Mantovanis betænkning og Kommissionens meddelelse velkommen. Vi skal sikre, at der hellere før end siden etableres en egentlig dialog mellem medlemsstaterne og en udveksling af bedste praksis, således at vi kan iværksætte strategierne og virkeliggøre det.

Mussa (UEN)
Hr. formand, kære kolleger, jeg vil gerne lykønske Mario Mantovani, som har udført et kompliceret stykke arbejde med at finde ud af, hvilke vanskelige udfordringer der skal tages op af EU-landenes sundhedsvæsen og med deres politikker for offentlig sundhed i betragtning af befolkningens aldring og ikke mindst i betragtning af udvidelsen. Selv om udbuddet af sundhedspleje i almindelighed og ældreomsorg i særdeleshed først og fremmest er medlemsstaternes ansvar, er det hensigtsmæssigt, at vi iværksætter et bredere europæisk samarbejde for at imødegå disse problemer, eftersom landene stadig står i en meget svær situation.
Et af problemerne er manglen på sygeplejersker. Der bliver nemlig brug for et stadig større antal sygeplejersker. Den forlængede levetid hos den europæiske befolkning, som hele tiden bliver ældre, rejser det vanskelige spørgsmål om plejepersonale i den forbindelse, og plejepersonalet skal i øvrigt være stadig mere kvalificeret som følge af de specifikke sygdomme, der rammer ældre mennesker. I løbet af de sidste fem år har man kunnet konstatere en stigning i beskæftigelsen for sygeplejersker, der har været dobbelt så stor som den gennemsnitlige stigning på andre områder. Beskæftigelsen er dog stadig ikke stor nok til at dække efterspørgslen. Desuden er det let at forudse, at denne mangel vil mærkes endnu tydeligere i det øjeblik, hvor mobiliteten hos patienterne fra Central- og Østeuropa - hvis sundhedsvæsen ikke tilbyder det samme som EU's - bliver større takket være udvidelsen, eftersom det bliver naturligt for dem at benytte sig af grænseoverskridende sundhedstjenester.
Der er et spørgsmål, som bliver tydeligt i den forbindelse, nemlig spørgsmålet om at sikre et højt sundhedsbeskyttelsesniveau, sådan som der står i Amsterdam-traktatens artikel 152, og sådan som der tages højde for i målsætningerne i EU's handlingsprogram for folkesundhed, hvor man bl.a. anmoder om alles adgang til sundhedspleje på lige vilkår, fortsat forbedring af sundhedstjenesterne og en bedre integration af handicappede og de mest udsatte grupper.
Kvalitetskravene til sundsplejen kan opfyldes ved at oprette videregående masteruddannelser med henblik på sygeplejerskernes specialisering. Disse uddannelser skal finansieres med EU's uddannelsesmidler og skal fremme en bedre faguddannelse på fundamentale områder som onkologi, transplantationer, hjertekirurgi og alle aldersbetingende sygdomme.
Med oprettelsen af masteruddannelser sikrer vi de europæiske borgere adgang til sundhedstjenester, et højt kvalitetsniveau i den sundhedspleje, der tilbydes, samt sundhedsvæsenets økonomiske bæredygtighed, hvilket er en af de tre målsætninger, der blev opstillet på Det Europæiske Råd i Barcelona. For at sikre, at der er sundhedspleje til alle, er det dog nødvendigt med et initiativ fra medlemsstaternes side for at gøre de unge interesserede i sygeplejeerhvervene.
Der skal findes en hurtig løsning på dette problem, eftersom det vedrører alle medlemsstaterne. Det er en udmærket idé at gøre medlemsstaternes unge interesserede i faget, men hidtil er dette ikke sket i tilstrækkelig målestok, og antallet af faglærte sygeplejersker er således slet ikke stort nok til at dække landenes behov. Derfor ville det være hensigtsmæssigt også at give sygeplejersker, som har taget deres uddannelse i de central- og østeuropæiske lande, denne mulighed, hvorved man løser to problemer på kort sigt, nemlig medlemsstaternes mangel på sygeplejersker og Europas mange indvandreres ønske om beskæftigelse.
Det, som jeg vil sige til Dem nu, kan måske virke provokerende, men jeg kan ikke lade være med at gøre Dem opmærksom på et andet alvorligt problem, der vedrører borgerne i alle de europæiske lande, nemlig nedlæggelsen af 500.000 arbejdspladser inden for maskinindustrien i de næste 4-5 år. Det er et tal, som jeg har fået oplyst af en international fagforeningskilde. Dette beskæftigelsesproblem kunne delvist løses ved at flytte kvalificerede ressourcer fra den ene sektor til den anden. De arbejdsløse maskinarbejdere, som har en uddannelse på gymnasieniveau, kan gøres mobile og omskoles ved, at man oplærer dem i sygeplejefaget.
Til sidst vil jeg gerne opfordre alle til at overveje det, der er blevet sagt om nødvendigheden af, at vi snarest muligt afhjælper EU's mangel på sygeplejersker, opretter videregående masteruddannelser for at opfylde de krav om kvalitet i sundhedsplejen, der er taget højde for i EU's handlingsprogram, løser EU-borgernes specifikke beskæftigelsesproblemer ved hjælp af mobilitet og omskoling og - såfremt dette ikke er tilstrækkeligt - benytter menneskelige ressourcer fra Central- og Østeuropa.

Pérez Álvarez (PPE-DE).
Hr. formand, mine damer og herrer, hr. ordfører, jeg vil indledningsvis lykønske hr. Mantovani med den udmærkede betænkning, som jeg mener er seriøs og velafvejet.
Jeg har ved flere lejligheder hørt, at vi ikke kan udtale os om tal, og at vi derfor ikke siger noget nyt, når vi påpeger, at verdens demografiske tendenser går i retning af en gradvis aldring af befolkningen. Ordføreren har allerede nævnt, at procentdelen af den europæiske befolkning over 65 er 16 % og skønnes at stige til 22 % og 27,5 % i henholdsvis 2025 og 2050, og at antallet af personer over 80 ligeledes vil stige fra 3,6 % i 2000 til 6 % i 2025 og 10 % i 2050.
I lyset af disse statistikker nytter det ikke at begrave hovedet i sandet som en struds og vente og se, hvad der sker, men vi må heller ikke gå i panik. Den demografiske situation er klart en succes for vores samfund og kan tilskrives sundhedsplejen og forbedringen af levevilkårene generelt. De ældre udgør ikke en homogen gruppe, og deres behov er derfor også forskellige. Ældrepolitikken bør fokusere på deres behov og på den pleje, de kræver - og har krav på - for at disse behov kan opfyldes, såvel som på deres potentiale og deres bidrag til samfundet. Intet samfund - heller ikke det europæiske - har råd til ikke at drage fordel af det bidrag, de ældre kan yde i kraft af deres erfaring, uddannelse og viden.
Disse foranstaltninger er i overensstemmelse med traktatens artikel 152 og artikel 21 i EU's charter om grundlæggende rettigheder, eftersom de forbyder al form for forskelsbehandling - i dette tilfælde på grund af alder - og artikel 25, hvori det hedder, at Unionen anerkender og respekterer de ældres ret til at leve et værdigt og uafhængigt liv og deltage i det sociale og kulturelle liv. Disse principper ville blive indholdsløse, hvis ikke de blev ledsaget af politikker, der havde til formål at omsætte dem til virkelighed. I denne forbindelse påpegede Rådet i Barcelona i marts 2002 behovet for at iværksætte og udvikle medlemsstaternes samarbejde på dette område i løbet af 2002 og 2003, behovet for udveksling af bedste praksis og information og behovet for en debat om de fælles udfordringer på europæisk plan.
Sundhedssystemerne stå over for tre udfordringer. For det første, adgang for alle med de særlige forhold, der kendetegner behandling af ældre, for det andet, høj kvalitet, og for det tredje, systemernes økonomiske holdbarhed. Jeg mener, at der her er tale om tre nødvendige, minimale og prisværdige målsætninger, som er tæt forbundet indbyrdes. Uanset om systemerne finansieres via beskatning eller bidrag, kan og bør deres resultater forbedres, også gennem fremme af en sundere livsstil, gennem forebyggende tiltag og gennem øget opmærksomhed fra tjenesteydernes og brugernes side på korrekt anvendelse af behandlingsformer og medicin. Dette vil gøre det muligt at skabe en balance mellem de tre målsætninger. Hvis man prioriterer målet om økonomisk holdbarhed, risikerer man at underminere målene om kvalitet og tilgængelighed, hvorimod kvalitet og tilgængelighed kun vil være mulig på kort sigt uden økonomisk holdbarhed.

Jöns (PSE).
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, allerførst vil jeg gerne takke hr. Mantovani hjerteligt for det udmærkede samarbejde. Jeg tror, det er lykkedes os at opnå bred tilslutning til denne vigtige betænkning i morgen i plenarforsamlingen. Det er jo også på tide, at vi når frem til et tættere samarbejde inden for sundhedspolitikken og naturligvis også inden for plejen af de gamle. Topmødet i Göteborg stak kursen ud, om end noget sent.
Lad os være ærlige. På det sundhedspolitiske område halter EU stadig efter virkeligheden. For der findes jo allerede en europæisk sundhedspolitik på mange områder. Tænk bare på Euregios. Eksempelvis har patienter fra Rhinlandet i Tyskland allerede i dag ret til med deres tyske sygesikringskort at lade sig behandle i hollandske sundhedscentre. Desuden findes der alment anerkendte europæiske referenceklinikker for bestemte sygdomme samt europæiske netværk, som udarbejder principper for behandlingen af bestemte sygdomme.
Alle medlemsstater søger efter strategier til også fremover at kunne garantere almindelig tilgængelighed, kvalitet, præstationsevne og finansierbarhed for deres sundhedssystemer. Der afprøves hele tiden nye instrumenter, men det store gennembrud er endnu ikke lykkedes for nogen. Derfor er det kun logisk, at regeringerne har indset, hvor vigtigt det er, at der også for sundhedsvæsenet og ældreomsorgen organiseres en erfaringsudveksling på EU-niveau.
For straks at tage vinden ud af skeptikernes sejl vil jeg sige, at jeg er overbevist om, at der ikke er nogen her i Parlamentet, som stræber efter et fælles europæisk sundhedssystem. Det samme gælder for Kommissionen og især for Ministerrådet. Organisation og finansiering af sundhedssystemerne hører under den nationale kompetence, og sådan skal det blive ved med at være. Det drejer sig om at kunne bevare vores europæiske model for en solidarisk sundhedspolitik på lang sigt.
Jeg taler her bevidst om en europæisk model, for alle sundhedssystemer hviler på følgende fire principper. For det første at sundhed ikke er og ikke må være et rent økonomisk gode. For det andet at lige adgang til sundhedsydelserne er en grundlæggende rettighed og skal blive ved med at være det. For det tredje hviler alle sundhedssystemer som allerede nævnt på solidaritetsprincippet. Og for det fjerde spiller staten en afgørende rolle som den der regulerer, finansierer og leverer ydelserne.
Mantovani-betænkningen kommer nu med helt konkrete forslag til, hvordan et styrket europæisk samarbejde inden for sundhedspolitikken skulle se ud. Forslagene vedrører metoden, målene og enkelte indhold. Hvad arbejdsmetoden angår, så foreslår betænkningen, at man også her anvender den åbne koordinering. Der er altså samklang med det græske formandskab, hvilket glæder mig meget. Men vi må ikke spilde mere tid. Derfor kræver betænkningen, at det kommende europæiske forårstopmøde skal aftale en klar tidsplan for den videre fremfærd og et år senere de fælles mål og indikatorer.
For overhovedet at kunne gennemføre en erfaringsudveksling må vi imidlertid først forbedre de nationale og europæiske systemer for rapportering inden for sundhedsvæsenet. Her er sammenlignelige data alfa og omega. Men i dag findes der ikke engang en fælles måling af mortalitetsrater i EU. Her kan vi allerede nu sørge for fremskridt med det nye sundhedspolitiske handlingsprogram. Det samme gælder for udarbejdelse af fælles kriterier for patientrettigheder. Og netop med henblik på østudvidelsen har vi brug for en status over patientmobiliteten i Euregios. Vi ved jo, at niveauforskellen i sundhedsforsorgen er særligt stor netop i grænseregionerne til de nye medlemslande. Og i en europæisk forfatning skal vi ikke kun fastholde målet om et højt sundhedsniveau, men også, at sundhedspolitikken fortsat er en delt kompetence mellem EU og medlemsstaterne. For vi ønsker jo alle, at EU også fremover skal kunne supplere medlemsstaternes politik gennem lovgivning.

Jensen (ELDR).
Hr. formand, jeg vil gerne indledningsvis takke hr. Mantovani for det arbejde, han har gjort med denne betænkning. Det siger jeg, selv om der er elementer, hvor min gruppe er uenige i det færdige resultat. Jeg vil meget gerne takke Kommissionen for det overblik, den har givet os over den fremtidige ældreomsorg, for jeg synes faktisk, at det er en rigtig god meddelelse, der ligger fra Kommissionens side. Den påpeger nogle overordnede målsætninger om adgang, kvalitet og økonomisk bæredygtighed. Den påpeger også, at selv om vi ved, at vi bliver mange flere ældre, er det ganske usikkert, hvad det egentlig vil betyde i form af økonomiske byrder i fremtiden. Herudover påpeger den, at Unionen på mange områder har muligheder for at gøre en fælles indsats med de gældende regler. Det gælder inden for folkesundhedspolitikken med udgangspunkt i traktatens artikel 152, det gælder som led i den økonomiske politik, og det gælder i forbindelse med udvikling af det indre marked.
Så vi har masser af muligheder for at samarbejde efter de eksisterende regler. Derfor må min gruppe også tage afstand fra det forslag, der her ligger fra Parlamentets side om, at vi skal indføre en decideret åben koordinering for ældrepolitik og sundhedspolitik, sådan som det er foreslået i betænkningen. Vi har stillet nogle ændringsforslag, og hvis de ikke kan finde opbakning i Parlamentet, og det tror jeg reelt ikke, at de kan, finder vi det vanskeligt at støtte betænkningen som helhed.
Den åbne koordineringsmetode er jo blevet meget populær i de senere år og finder anvendelse på rigtig mange områder i den økonomiske politik, såsom konvergenskriterierne i beskæftigelsespolitikken, pensioner, social udstødelse inden for uddannelse osv. Det er en god samarbejdsform; man fastsætter nogle fælles mål og kan nå de fælles mål på forskellig måde. Jeg er meget tilhænger af, at man anvender den åbne koordinering, fordi det er en vej til at nå fælles mål, uden man behøver at lovgive på mange nye områder, men jeg mener, at det er vigtigt, at den åbne koordinering er forpligtende.
På nogle områder er den åbne koordinering direkte hjemlet i traktaterne. Det gælder den økonomiske politik og beskæftigelsespolitikken. På andre områder er der mere indirekte et traktatmæssigt grundlag eller egentlig ikke noget grundlag. Man kan sige, at medlemsstaterne har al mulig frihed til at vedtage, at de vil kunne koordinere deres indsats og udveksle god praksis. Det har vi jo gjort i OECD-regi i mange år, men forskellen mellem OECD-rapporter og den åbne koordinering, vi foretager i EU-regi, er og skal være efter min mening, at den åbne koordinering er mere forpligtende, at landene faktisk forpligter sig til at leve op til de fælles mål, og herudover inddrager man de involverede parter meget aktivt.
Jeg finder det forkert, hvis vi lader der gå inflation i brugen af åben koordinering på alle mulige områder. Det er jo et grundlæggende princip for EU-samarbejdet, at vi accepterer mangfoldighed og forskelle. Det er en fordel, at vi har mange forskellige modeller, så vi kan lære af hinanden. Vi skal ikke liste harmonisering ind ad bagvejen på områder, hvor der klart er national kompetence. Det får vi ingen tak for.
På sundhedsområdet er der mange områder, hvor det er vigtigt og nødvendigt med et samarbejde og fælles regler, og derfor er der klare regler i traktaten herom. Samarbejdet vil udvikle sig via det indre marked, som følge af det indre marked og gennem andet samarbejde, som f.eks. forskningssamarbejde, men en fælles plejehjemspolitik for EU? Nej tak, siger jeg.

Figueiredo (GUE/NGL).
Hr. formand, fru kommissær, ærede medlemmer, sundhedspleje i almindelighed og ældreomsorg i særdeleshed fortjener den største opmærksomhed fra de forskellige EU-institutioners side og fra medlemsstaterne, for sundhed er en menneskeret og en grundlæggende social rettighed anerkendt i international og national lovgivning. Der må derfor gives fuld prioritet til de politikker og foranstaltninger, der ud fra en integreret strategi sigter på sundhedsfremme og primær sygdomsforebyggelse, på at undgå forhold, der kan indebære risiko for menneskers sundhed, og medtagelse af et højt sundhedsbeskyttelsesniveau i definition og gennemførelse af aktioner inden for alle sektorer, og bekæmpelse af uligheder med hensyn til sundhed.
Det skal også fremhæves, at der er en nær forbindelse mellem de samfundsøkonomiske foranstaltninger og sundhed, navnlig på områder som beskæftigelse, boligforhold, uddannelse, transport, indkomstfordeling og social velfærd. Insisteren på en monetaristisk politik og prioritering af den nominale konvergens samt opretholdelse af stabilitetspagtens blinde kriterier, der fører til og tjener som påskud for en restriktiv socialpolitik, har alt sammen en negativ indflydelse på den offentlige sundhedspolitik og på ældreomsorgen, sådan som det er blevet tydeligt i Portugal.
Kommissionens meddelelse om dette tema, som betænkningen tilslutter sig trods stedvis kritik, er et bevis på socialpolitikkens modsigelser. Trods erklæringer om sikring af kvalitet i og adgang til sundhedsplejen dominerer målet om økonomisk holdbarhed for at få åbnet vejen til det indre marked for sundhedsydelser og -produkter, hvilket kan føre til liberaliseringer af en grundlæggende offentlig tjeneste som sundhedspleje og derfor bringe den lige adgang til alle kvalitetsydelserne på sundhedsområdet i fare. Det er et uacceptabel standpunkt, der er afgørende for vores holdning, hvis betænkningen ikke bliver omformuleret på dette væsentlige punkt, og hvis de ændringsforslag ikke vedtages, som vi stiller om sundhedsydelser med større kvalitet, sikkerhed og solidaritet, og med forslag om nye former for finansiering af pensionsordningerne især ved at udvide socialbidragene til alle indkomstformer med en procentdel, der svarer til den, der gælder for lønindkomst.
Dét er udfordringen for dem, der siger, at de gerne vil fremme sundhedspleje og ældreomsorg, hvis tingene blot skal hænge nogenlunde sammen.

Evans, Jillian (Verts/ALE).
Hr. formand, jeg glæder mig over denne lejlighed til at diskutere Mantovanis betænkning om det, der er et vigtigt emne for alle medlemsstaterne. Jeg er hr. Mantovani taknemmelig for hans arbejde.
Omsorgen for de ældre i hele EU bliver en af de største udfordringer for medlemsstaterne i fremtiden. Selv om organisationen af sundhedsplejen, som det allerede er blevet sagt, hører under medlemsstaterne, kan de ikke klare det hver for sig. Derfor glæder min gruppe sig over det samarbejde, som Kommissionen har foreslået, om udveksling af oplysninger og bedste praksis samt udvikling af fælles kvalitetsstandarder.
Den nuværende ældreomsorg og finansieringen heraf varierer meget i EU fra omfattende vederlagsfri omsorg med den finansielle risiko spredt på hele befolkningen til statslig finansiering som et sikkerhedsnet i sidste instans. At drage sammenligninger og undersøge omsorgssystemerne i medlemsstaterne kunne være en hensigtsmæssig måde at fremhæve vellykkede løsninger på. 
Jeg glæder mig over henvisningen i hr. Mantovanis betænkning til både social omsorg og sundhedspleje, da begge dele er et væsentligt element i de ældres velfærd. Hvis de, der er ansvarlige for sundheds- og socialpolitikken, havde en reel livslang strategi for forebyggelse af sygdomme og handicap og så sundhedsfremme og forebyggelse som en central del af en "fremadrettet sundhedspolitik", som der står i betænkningen, ville det ikke kun forbedre sundheden, men det ville også medvirke til besparelser i behandlingsudgifterne. Denne besparelse ville ikke være midlertidig eller kortfristet, men langfristet.
Vi ved f.eks., at ældre kvinder og befolkningen i landområder er udsat for større fattigdom. I min valgkreds i Wales lever tre ud af fire ældre i fattigdom. De fleste pensionister er fuldstændig afhængige af deres statspension eller andre statstilskud som deres eneste indtægt. Der er flere mennesker i Wales, der har langvarige sygdomme, end i England eller Skotland. Disse forhold er ikke uden forbindelse med hinanden.
Det er vigtigt at have metoder til sygdomsforebyggelse og tidlig opdagelse af sygdomme. En strategi på tværs af styrelserne og på tværs af sektorerne med hensyn til sundhedspolitikker, som skal omfatte sociale, beskæftigelsesmæssige, miljømæssige og økonomiske betragtninger samt behovet for at inddrage brugerne og deres familier, skal gå hånd i hånd med dette.
De ældre spiller en vigtig rolle i samfundet. Livslang uddannelse, kommunikation mellem generationerne, frivilligt arbejde og lignende forhold, som Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender har arbejdet meget på, er grundlæggende forbundet med denne diskussion.
Det er risikabelt at etablere et frit marked for omsorg og behandling og harmonisere sundhedsplejesystemerne. Det er en stor udfordring at opfylde kravene i stabilitetspagten, samtidig med at man skal skaffe den nødvendige finansiering af sundhedstjenester og sociale tjenester.
Sundhedsplejen er, som jeg sagde tidligere, medlemsstaternes ansvar. Henvisningerne i betænkningen til et indre marked for sundhedstjenester og sundhedsprodukter afspejler tanken om liberalisering. Som vi har set gang på gang, og som vi ser i den private finansiering af sundhedstjenesterne i Det Forenede Kongerige, fører privatisering ikke til en forbedring af tjenesteydelserne eller til lavere omkostninger, men til længere ventelister, forringet omsorg og personalemangel. Min gruppe mener, at sundhedspleje og ældreomsorg er for vigtigt til at blive sat på spil af privatisering og den almindelige overenskomst om handel med tjenesteydelser (GATS).
Det centrale i Mantovanis betænkning og et af hovedspørgsmålene i denne debat må være lige adgang. Det vil sige adgang til omsorg for alle og garanti for lokal levering af tjenesteydelser. GATS-overenskomsten er en trussel mod dette. Jeg anmoder derfor om støtte til ændringsforslag 6, som opfordrer til, at sundheds- og omsorgstjenester undtages fra GATS-overenskomsten, hvilket sikrer, at hr. Mantovanis udmærkede forslag, som Parlamentet forhåbentlig vedtager i morgen, kan gennemføres, og at tjenesteydelser til de ældre kan sikres på lang sigt.

Crowley (UEN).
Hr. formand, jeg vil gerne tilslutte mig mine kolleger i deres lykønskninger og tak til ordføreren, hr. Mantovani, for hans arbejde, og jeg vil også takke Kommissionen for at stille forslaget.
Omsorg for de svage og ældre er en udfordring, som vi alle står over for, og det er desværre en udfordring, som vi alle selv kommer til at stå over for på et eller andet tidspunkt i vores liv. Vi bliver dømt på, hvordan vi yder omsorg og tjenesteydelser til borgerne.
Selv om det er en vigtig del af det samlede system for social sikring, repræsenterer sundhedspleje og ældreomsorg ikke nødvendigvis hele dette system. Der er i betænkningen en tendens til at gå ud fra, at spørgsmål vedrørende sundhedspleje af de ældre gælder systemet for social sikring som helhed. Der er i mit land, Irland, ved at blive foretaget en nærmere undersøgelse af finansieringen af langsigtet ældreomsorg. Jeg ser frem til at studere undersøgelsens forslag til en sundhedspolitik.
Betænkningen understreger især opfyldelsen af langsigtede omsorgsbehov, en begrænsning af unødvendig anvendelse af institutionel omsorg og en udvidelse af forbrugernes valgmuligheder. I Irland har vi en meget aktiv sundhedspolitik, der skal give de ældre et bedre liv. Ændringsforslag 1 til 6 modvirker denne politik. Jeg kan støtte ændringsforslag 7 til 11 om at erstatte "den åbne samarbejdsmetode" med "samarbejde".
Også på området for privat finansiering af sundhedstjenesten skal der være et risikoudligningselement, hvilket betyder, at hvis man tager et privat forsikringsselskab ind i systemet for social sikring, skal de løbe den samme risiko som de eksisterende forsikringsselskaber eller staten. Det vil sige, at forsikringen skal dække alle og alle dele af samfundet. Vi har udviklet vores egen sundhedsstrategi, der omfatter betaling af og dagpenge til plejere, herunder plejere, der passer to eller flere personer.
Jeg vil understrege et andet aspekt, som er familiens og samfundets ændrede rolle. Vi skal sikre, at der etableres en støtte, der gør det muligt for mennesker at blive hos familien og i lokalsamfundet så længe som muligt. I forbindelse med forsørgelsen af og omsorgen for de ældre indebærer det, at man skal anvende den nye teknologi og nye metoder til at sikre, at de har uafhængige midler til livets opretholdelse og kan deltage fuldt ud i deres eget lokalsamfund.
Alle medlemsstater har stået over for de samme fælles spørgsmål, nemlig hvordan man skal tage fat på virkningen af befolkningens aldring eller systemerne til social sikring og udgifterne hertil, hvordan den nye teknologi kan anvendes til gavn for de ældre, og hvordan man kan sikre en bedre levestandard og livskvalitet for de ældre. Det kan kun være en fordel at dele oplysninger på disse områder.
Jeg vil også lykønske min kollega, hr. Mussa, med hans arbejde på vegne af Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik med at behandle emner, som ikke blev fuldstændig behandlet i Kommissionens forslag, særlig uddannelse af sundhedspersonale, sygeplejersker og personer, der deltager i specialpleje af de ældre. Disse spørgsmål bliver nu medtaget i hr. Mantovanis betænkning. Det er et velkomment skridt.
Der er mange organisationer, som ønsker at arbejde med at bistå de ældre. I år - 2003 - er det handicapår. Der er mange ældre, som også lider af et handicap. Vi skal sørge for, at vi ikke blot er specielt opmærksomme på de handicappede i år, men også giver personer, som ikke kan tale for sig selv, særlig opmærksomhed, og det betyder oftest de ældre handicappede.

Blokland (EDD).
Vi vil gerne alle sammen blive gamle, men helst ikke være gamle. Det er et nederlandsk udtryk om følgerne af at blive gammel. Med alderdom følger jo som regel sygdomme. Sygdomme, som et menneske, med passende opmærksomhed og omsorg, kan leve med. Netop denne passende opmærksomhed og omsorg kræver menneskers indsats. Mennesker, som foretager den nødvendige praktiske pleje. Støttet af en god politik og med en indsats fra politisk side kan der gives muligheder for det.
Hr. Mantovanis betænkning sigter mod at skabe disse muligheder ud fra et europæisk perspektiv. Han stiller en række forslag, der er baseret på alvorlig bekymring over den demografiske tendens til en stigning i antallet af ældre og de følger, det vil få for vores sundhedssystemer. Foruden at påskønne betænkningen vil jeg sige, hvorfor hans forslag efter min opfattelse taber sundhedsplejens virkelighed af syne. Betænkningen er fyldt med politik med gode hensigter. Udelukkende gode hensigter må efter min mening ikke være drivfjederen for politiske og politisk relaterede aktiviteter. I hvert fald ikke, hvis Europa skulle have nye beføjelser på et sådant grundlag. Tilkendelsen af beføjelser til europæiske institutioner er en underkendelse af den kendsgerning, at pleje foregår blandt mennesker på mikroniveau.
Fremme af et godt sundhedsvæsen og udveksling af god praksis er punkter, jeg kan støtte. Det er endvidere meget vigtigt, at det tydeliggøres, at sundhedspleje og ældreomsorg ikke kun må betragtes ud fra et økonomisk omkostningsperspektiv. Ældre og patienter betyder mere end en udgiftspost for samfundet.
Antallet af nye forslag til koordinering af politikken og opgørelser vil efter min mening ikke fremme, men hindre god pleje og hjælp. I mit land er der i øjeblikket en del diskussion om sundhedsvæsenet. Utallige regler, procedurer og administrative forpligtelser hindrer sundheds- og plejepersonalets arbejde. Hvis der er én ting, der er blevet tydeligt, er det, at vi har brug for praktiske hænder ved sengen og ikke bag computeren. Hvis vi tilmed også skal opfylde europæiske ønsker inden for informationsområdet, vil De forstå, at der kun er få hænder tilbage til den virkelige pleje.
Selv om mange af hr. Mantovanis idéer tiltaler mig, kan jeg ikke tilslutte mig hans betænkning. Betænkningen underkender den plads, som begrebet subsidiaritet indtager, når det gælder Europas rolle og medlemsstaternes rolle på disse politiske områder. Betænkningen forbigår endvidere den daglige praksis. Praksis venter ikke på nye regler fra Europa, men venter på mennesker, som vil udføre arbejdet.
De vil forstå, at jeg ikke ser nogen rolle for de europæiske institutioner og for konventet inden for de politiske områder ældreomsorg og sundhedsvæsen. Jeg støtter derfor fru Lynnes ændringsforslag om at fjerne punkt 18 og 20. Det vil sikre, at ansvaret for sundhedsvæsenet og ældreomsorgen fortsat vil ligge hos de nationale myndigheder. Der udarbejdes rammerne, og der kan der føres en konkret politik, som sætter os i stand til at imødekomme borgernes behov for omsorg. Til sidst vil jeg henvise til betydningen af folks kontakt med hinanden inden for familie, kirke eller boligområde. Det er der, på mikroniveau, at omsorgen ydes i praksis. Der er ingen mening i at være bekymret over omsorg, man skal gå ud og yde den!

Oomen-Ruijten (PPE-DE).
Hr. formand, lad mig begynde med for en gangs skyld ikke at være enig med Hans Blokland, og jeg vil senere forklare Hans hvorfor. Jeg vil helhjertet støtte Kommissions forslag, men også hr. Mantovanis forslag. Vi har alle sammen det samme problem i Europa. Vi har alle sammen et sundhedsvæsen, som vokser, i hvert fald finansielt. Hvorfor? Fordi vi har at gøre med selvbevidste borgere, borgere, som har en anden livsstil, borgere, som ønsker mere, og som ønsker bedre kvalitet. Vi har desuden faciliteter, som gør sundhedsvæsenet dyrere. Vi vil alle sammen styre dette system, og vi vil jo også gerne alle sammen imødekomme dette retfærdige krav fra borgerne. Det betyder, at vi må aftale en række ting med hinanden, måske ikke for at gøre det hele på samme måde, men for at se, hvordan vi kan lære af hinandens erfaringer.
Her må jeg for øvrigt fremsætte en kritisk kommentar til Kommissionens meddelelse. Fru kommissær, i Nederlandene finansieres sundhedsvæsenet ikke gennem skatter og afgifter, men gennem præmier. Situationen er altså anderledes end det, der står i meddelelsen. Jeg ser også i meddelelsen - og derfor tillægger jeg også den åbne koordinationsmetode stor betydning - at i de lande, hvor kun en lille del finansieres gennem private forsikringer og størstedelen gennem skatter og afgifter - det bedste eksempel i tabellerne er Luxembourg - er udgifterne til sundhedsvæsenet pr. indbygger simpelthen betydeligt lavere.
Det kan vi altså lære af hinanden. Hvad vi også burde have lært af hinanden er, at Europa egentlig allerede spiller en stor rolle inden for området sundhedsvæsen, til trods for at vi formelt kun har lidt at skulle have sagt. For det første gennem artiklen i traktaten, hvori gennemførelsen af et højt sundhedsbeskyttelsesniveau nævnes som målsætning. For øvrigt, Hans, har nederlandske borgere temmelig stor gavn af det. For det andet gennem uddybelsen af det indre marked, idet vi allerede har en hel del at skulle have sagt om hjælpemidler, men bestemt også om lægemidler. Nu bør vi derfor - og jeg vil gerne spørge kommissæren, om hun er enig heri - komme med løsninger for underskuddene og manglerne for at nå frem til en god måde at finansiere det på. Her tænker jeg f.eks. på alle de mange lægemidler. Hvis vi gjorde noget ved de generelle lægemidler, ville vi alene i vores land kunne spare en halv milliard euro om året. Jeg beder derfor kommissæren om at gøre noget og i samråd med kommissær Byrne træffe målrettede foranstaltninger på dette punkt.
Jeg vil lige sige noget om det høje beskyttelsesniveau. Det har de nederlandske borgere også gavn af. Hvorfor? Fordi vi gennem dette høje niveau i hvert fald kan sørge for, at folk har mulighed for at tage til udlandet for at blive behandlet, hvis behandlingen i Nederlandene ikke er tilstrækkelig på grund af det udbudsstyrede system, det sidste kommunistiske system, der endnu findes i Europa. Desuden kan vi ikke erklære, at en bestemt behandling er eksperimentel. Nej, det er alt sammen prøvet ved Domstolen.
Jeg er overbevist om, at Europa inden for sundhedsvæsenet kan gøre meget, gør meget og egentlig bør gøre endnu mere, selv om det i første instans sker gennem den åbne koordinationsmetode. I hvert fald fremgår det af de første rapporter, at vi kan lære utrolig meget af hinanden.

Cercas (PSE).
Hr. formand, jeg vil først takke og lykønske kommissæren og ordføreren, hr. Mantovani, fordi jeg mener, at det virkelig har været en udmærket idé at udarbejde en meddelelse om behovene i forbindelse med sundhedspleje og ældreomsorg. Hr. kommissær, afholdelsen af denne forhandling falder helt i tråd med Parlamentets hidtidige tilkendegivelser vedrørende de ældres behov, og det er meget nyttigt, at der er så bred opbakning bag visse meget vigtige tanker i hr. Mantovanis betænkning.
Jeg er blandt de mennesker, der mener, at et samfunds værdighed grundlæggende er identisk med den værdighed, hvormed det behandler de ældre. Jeg er også af den opfattelse, at sundhedsproblematikken ikke i så høj grad er et spørgsmål om kommercielle ydelser, som om rettigheder. Heldigvis vil hr. Mantovanis betænkning og de ændringsforslag, jeg håber bliver vedtaget i morgen, og andre, som jeg håber, vi forkaster, belyse disse elementer, som er af afgørende betydning for Europas fremtid.
Jeg er glad for, at den går i den retning, at den understreger koordinationselementet, som kommissæren har henvist til, at den opretholder den åbne koordinationsmetode, og jeg håber, at dette er starten på mere vidtrækkende overvejelser, som også kan indbefatte andre elementer i vores samfund.
Europa har, som Kommissionen har påpeget det i nogle af sine dokumenter - til trods for de store fremskridt, og den forbedring af levestandarden og forlængelse af den forventede levetid, der har kunnet konstateres i løbet af de sidste årtier - fortsat problemer såsom det faktum, at hver femte indbygger dør for tidligt, de nye risici, uligheder og forskelle på sundhedsområdet.
Disse problemer vedrører ikke udelukkende de ældre, men alle Europas borgere, som appellerer til os, politikerne, til det europæiske konvent, om endelig at behandle Europa som et område, hvor der kan være konkurrence men også samarbejde og solidaritet. Europas borgere anmoder om dette inden for områder, der er af afgørende betydning for deres tilværelse, herunder sundhedsområdet.
Jeg håber derfor, at den åbne koordinationsmetode, denne detaljerede og udtømmende angivelse af sundhedsbehovene - såvel som de sociale behov og humaniseringen af de ældres tilværelse - og problemerne i forbindelse hermed, vil blive fulgt op i kommende meddelelser. Jeg håber, at vi vil få nye instrumenter, så Europa ud over at være et marked også bliver en samling af rettigheder og en kilde til håb, for det er det, offentligheden beder os om.

Boudjenah (GUE/NGL).
Den fremtidige ældreomsorg skal ikke dikteres af en sektortankegang eller blot en almindelig humanistisk tankegang og endnu mindre af rent økonomiske hensyn eller rentabilitetshensyn. Er disse generationer, ja eller nej, et aktiv for vores moderne samfund? Har vores samfund, ja eller nej, ressourcerne til at sikre en værdig fremtid og tilstrækkelige midler til sundhedspleje og således også til en pensionisttilværelse på højt niveau, som er vores tid værdig? Mit svar er ja, tre gange ja. I dagens Frankrig tjener 40 % af dem, der går på pension, mindre end 1.000 euro om måneden. Statistikkerne forudser, at 30 % af befolkningen inden 2005 vil nærme sig fattigdomsgrænsen. Så ja, selvfølgelig skal finansieringen af vores sociale sikringssystem revurderes. Hele problemet består i at finde ud af, ifølge hvilket princip det skal revurderes.
At overveje den fremtidige pension og ældreomsorg er således at formulere nogle valg for samfundet. Hvordan skal vi tage hånd om årsagerne til underskuddet, hvordan skal vi øge antallet af de kvinder og mænd, som bidrager til de nationale solidaritetsbestræbelser? Skal vi gøre det ved at bekæmpe arbejdsløsheden med beskæftigelsespolitikker eller ved fortsat at afskedige folk og lukke virksomhederne?
Dernæst modsætter jeg mig som andre allerede har gjort det især betænkningens artikel 10, litra c), som hylder "tilvejebringelse af et indre marked for sundhedspleje og sundhedsprodukter". Der ville således være fri adgang for en ny idé blandt pensionsfondene, der er mere ivrige efter at vinde markedsandele end efter at bekymre sig om en tilfældig sundhedspolitik. Det er i mine øjne umuligt at forestille sig, at sundhedsplejen fordeles efter pengepungen. Er det ikke allerede farligt, når man f.eks. i Storbritannien ikke længere finansierer dialyse, når folk er fyldt 75 år? Tværtimod er jeg overbevist om, at de sociale goder som f.eks. den franske pensionsordning skal styrkes. I Frankrig er der syv lønmodtagerforbund, som på det seneste har stillet krav herom. Deres fælles oplæg kræver et højt pensionsniveau. De opfordrer i øvrigt til generalstrejke den 1. februar.
Men vi har midlerne til at opretholde et højt pensionsniveau. Som et af ændringsforslagene fra min gruppe slår på, skal vi studere nye former for finansiering af lovlige pensionsordninger især ved at udvide socialsikringsbidragene til at dække alle former for finansiel indtægt og ved at anvende de samme takster som for lønninger. Endelig vil jeg gerne sige, at jeg er fuldstændigt imod en forhøjelse af den erhvervsaktive alder i Frankrig og i Europa, som Det Europæiske Råd i Barcelona slår til lyd for.
Lambert (Verts/ALE).
Hr. formand, som et synligt grånende medlem af befolkningen har jeg en væsentlig interesse i denne debat, ligesom mange andre her i Parlamentet. Jeg er bekymret for klimaet i debatten. Jeg vil helst tro, at det reelt drejer sig om at levere en universel omsorg af høj kvalitet i forskellige situationer og under forskellige omstændigheder, men det er bestemt ikke tonen i debatten, ligesom det ofte kommer frem i en række medlemsstater, hvor det hele synes at dreje sig om, hvordan vi kan skære ned på udgifterne og finde penge til at træffe foranstaltninger. Som andre har sagt, er det ikke den eneste måde, som vi skal se på dette spørgsmål på, hvis vi overhovedet skal se på det på den måde.
Man kan forbedre situationen ved at betale en rimelig løn til veluddannet og kvalificeret personale. Jeg er klar over, at ikke-lægelig omsorg er et af de hurtigst voksende områder med hensyn til jobskabelse. Dette arbejde er imidlertid alt for ofte meget dårligt betalt, det udføres for det meste af kvinder, især indvandrerkvinder, og det er tit svært at skaffe personale. Det er bestemt et område i stor fremgang for vikarbureauer i Det Forenede Kongerige. Arbejdstagerne behandles imidlertid alligevel, som om de er en slags engangsvare, og som om det drejer sig om ufaglært arbejde, selv om omsorgsarbejde er utrolig kvalificeret og belastende.
Vi er også nødt til at se på virkningerne af den nuværende beskæftigelsespolitik, som ikke kun tilskynder flere mennesker, men aktivt skubber dem, og særlig kvinder, ind i arbejdsstyrken og væk fra den omsorgsrolle, som de kunne have opfyldt, eller det frivillige arbejde, som de kunne have udført.
Jeg siger ikke, at kvinder skal tvinges til at blive hjemme. Det har jeg aldrig ment. Det betyder imidlertid, at vi skal se nøje på den økonomiske og sociale støtte til plejere, som skal afspejle de meget større udgifter, som samfundet ellers ville have haft.
Vi skal også erkende, at plejere, som er i arbejde, har brug for at kunne tage orlov, og at det ikke kun er forældre, der har behov for det. Vi skal se på plejernes beskæftigelsesbehov. Det glæder mig at kunne sige, at lige finansiering anvendes til mindst ét sådant projekt, som Det Forenede Kongerige deltager i.
Nogle af mine andre bekymringer drejer sig også om forskelsbehandling med hensyn til sundhedspleje til de ældre. Det er konstateret i en lang række medlemsstater. Det er et hensigtsmæssigt område til sammenligning mellem medlemsstaterne og kan på et senere tidspunkt indgå i et andet horisontalt direktiv vedrørende artikel 13.
Vi har under debatten nævnt spørgsmålet om en tilstrækkelig indtægt til de ældre. Det glæder mig, at punkt 7 i Mantovanis betænkning, der citerer WHO, siger, at sundheden er bedst tjent i mere socialt homogene, egalitære samfund med en lille byrde af relativ fattigdom.
Spørgsmålet om det indre marked for sundhedspleje er blevet rejst, ikke kun med hensyn til grænseoverskridende behandling, selv om det, hvis man skulle dømme efter den post, som jeg modtager, ville være velkomment, hvis man i henhold til forordning nr. 1408/71 kunne tage handicap- og plejegodtgørelser med over grænserne. Det drejer sig også om grænseoverskridende tjenesteydere og stigende ydelser fra tjenesteydere i tredjelande.
Som hr. Evans sagde, er det endnu ikke klart, hvilken virkning de fremtidige forhandlinger om den almindelige overenskomst om handel med tjenesteydelser vil få på levering af tjenesteydelser, og hvilke aspekter af sundhedsplejen og anden ældreomsorg, der kommer til at indgå i et EU-tilbud til drøftelse under WTO's aftaler. Det er helt sikkert min gruppes holdning, at sådanne tjenesteydelser ikke skal medtages.
Det er også klart, at vi på et eller andet tidspunkt får brug for en ramme for tjenesteydernes grænseoverskridende forpligtelse. Jeg er enig med hr. Crowley angående risikoudligning i den private sektor for at undgå, at man kun vælger de rentable tjenesteydere. Vi skal også både i og uden for konventet overveje, i hvilket omfang sundhedspleje og almindelig omsorg er tjenesteydelser af almen interesse, og om en universel adgang, som ikke er for dyr, skal garanteres i EU-traktaterne.
Vi skal se nærmere på, hvad der er varer eller tjenesteydelser i sundhedspleje og anden omsorg. Jeg er bekendt med, at man i Danmark allerede har indført lovgivning om dette. Det ville ligeledes være et hensigtsmæssigt område til sammenligning ved hjælp af en åben koordinationsmetode.

Flemming (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, en god betænkning, et godt forslag fra Kommissionen! Man må takke kommissæren. Men lad mig alligevel komme med en bemærkning, fru kommissær. Jeg har i Deres rapport fundet ordet aldring. Jeg ved ikke, hvad det hedder på græsk, engelsk eller andre sprog. På tysk er det en ganske grov diskriminering af ældre mennesker. Når man ikke længere er så ung og smuk som De, men som jeg allerede i sit halvfjerdsindstyvende leveår, så gør sådan noget vanvittigt ondt. Lad os nu holde op med disse dumme bemærkninger om aldringen af Europa! Man kan ganske vist læse det i mange medier, men det er ganske enkelt ikke sandt. Aldrig har der levet så mange mennesker i Europa som i dag, og aldrig har levetidsforventningen været så storartet som i dag. For 150 år siden lå den gennemsnitlige levetid på ca. 40 år, i dag ligger den på 80. En pige, som fødes i dag, har chancen for at blive 100 år gammel. Menneskene er i dag så heldige, at de langt om længe kan blive så gamle, som de genetisk altid har haft mulighed for. Lad os altså holde op med at tale om Europas aldring! Jeg går ud fra, at det bare er undsluppet Deres opmærksomhed. Lad venligst være med at bruge ordet aldring igen.
Lad mig komme med endnu en bemærkning. Jeg har stillet en lang række ændringsforslag i Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik. De blev alle vedtaget. Det er jeg meget glad for. Især et ændringsforslag er jeg meget stolt af, og jeg vil gerne bede Dem lægge Dem dette forslag ganske særligt på sinde, fru kommissær. Det drejer sig om en helt storartet udvidelse af de familiepolitiske og sociale landvindinger. Det drejer sig om fortsat lønudbetaling for en uge om året for det tilfælde, at et nært familiemedlem bliver sygt og et familiemedlem bliver hjemme for at kunne pleje dette gamle menneske, forældrene eller bedsteforældrene. Det er lov i Østrig, enhver erhvervsaktiv kan blive hjemme en uge om året for at pleje sine gamle slægtninge. Jeg synes, det er storartet, at Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik har vedtaget dette ændringsforslag. Jeg håber, at vi også vedtager det i morgen ved afstemningen. Jeg vil gerne bede Dem, ærede fru kommissær, om at arbejde for denne sag.

Caudron (GUE/NGL).
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, Europa-Kommissionens arbejde, samt arbejdet fra ordføreren, som jeg takker, og fra Europa-Parlamentet, hvis repræsentanter har talt her i aften, hviler på to centrale kendsgerninger. En meget positiv kendsgerning, nemlig at menneskets levetid konstant forøges, mens de ydre tegn på ældning mindskes betydeligt. Og en anden kendsgerning, som optager økonomer og især de budgetansvarlige af enhver kaliber stærkt, at denne forlængelse af levetiden ledsages af behov i form af sundhed og omsorg, hvis omkostninger også stiger og vil stige betydeligt i de kommende år.
Derfor må man, hvis man ikke tror på, at det store marked og den fri konkurrence også i denne henseende løser alle problemer, forvente, at man, hvis man skal sikre alle et højt kvalitetsniveau i sundhedsplejen, bliver nødt til at yde nogle store finansielle bidrag i form af sociale sikringsydelser og skat, som selvfølgelig skal omfordeles retfærdigt. Nogle afviser, at det er nødvendigt, men de tager fejl. Andre beklager det. Jeg beklager det på deres vegne, for en dag vil også de blive gamle. Og endelig er der den gruppe, som jeg tilhører, der tænker og siger, at vi må være os vores ansvar bevidst. Det er den eneste måde, hvorpå vi kan undgå, at en forlængelse af livet ikke blot bliver en senere død, og sikre os, at denne forlængelse betyder, at man fortsat kan leve et rigtigt liv, uden at glemme, at erfaring også er en form for fremskridt. Det forudsætter kvalitetsomsorg og kvalitetstjenester, som er tilpasset enhver situation. Det kræver en offentlig forskning i ny medicin og behandlinger, mentalitetsændringer og anderledes prioriteringer for vores samfund og især statsbudgetter, som lever op til behovene. Her i begyndelsen af årtusindet, hr. formand, er vi alle klar over, og der er nogle, selv blandt os, der beklager, at vi langtfra har opfyldt alle disse betingelser og kriterier.
Bastos (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, jeg begynder med at takke Mario Mantovani for hans fremragende betænkning, der fremhæver, hvor vigtigt det er at sikre retten til ordentlig beskyttelse mod risiko for sygdom og afhængighed, og betydningen af at se denne ret i lyset af vores tids udfordringer, særlig befolkningens aldring.
Dette fænomen skyldes det lave fødselstal og den længere levealder og er mest tydeligt hos kvinderne. På mindre end 10 år, mellem 1990 og 1999, er den kvindelige befolkningsandel over 65 år øget med næsten 3 %. Aldringens følger mærkes på forskellige niveauer. I Portugal f.eks. har den længere levealder for kvinder betydet, at der blandt de erhvervsaktive er blevet flere ældre end yngre af dette køn siden 1995. Samtidig har antallet af ældre ført til et større behov for social- og sundhedspleje.
Det spørgsmål, som vi står over for, er meget enkelt og intuitivt, for der er ikke virkeligt fremskridt for et samfund, hvis længere forventet levealder ikke modsvares af den nødvendige livskvalitet. Den store udfordring er derfor at kunne tilbyde de ældre en høj livskvalitet og holde de udgifter i ave, som dette indebærer. Det sætter derfor et uundgåeligt fokus på den offentlige finansiering, der i alle medlemsstaterne udgør en dominerende del af sundhedsudgifterne. I det land, hvor den er lavest, Grækenland, udgør den ikke desto mindre ca. 56 %, og den når op på 84 % i Storbritannien. Væksten i antallet af ældre vil få omfattende følger for budgettet, hvilket vil betyde stigende offentlige udgifter. Sundhedsplejen i EU må således forfølge det mål på én gang at have både adgang, kvalitet og finansiel holdbarhed. Den enkelte medlemsstat er ansvarlig for organiseringen og finansieringen af dens eget velfærdssystem. Denne kompetence udøves dog i stadig større udstrækning inden for en overordnet ramme, der påvirker forskellige fællesskabspolitikker.
Som det her allerede er nævnt, fremhævede Det Europæiske Råd, at det er nødvendigt at indlede og videreudvikle et nærmere samarbejde mellem medlemsstaterne inden for social sikring gennem udveksling af god praksis og information, forskning, fastsættelse af fælles indikatorer og standarder samt med hensyn til udvikling af sundhedspleje og omsorg for ældre.
Til slut vil jeg gerne opfordre det græske formandskab til at tage dette tema op i sammenhæng med Det Europæiske Fællesskabs strategi og handlingsprogram inden for folkesundhed, med henblik på at Det Europæiske Råd på sit møde i foråret 2003 træffer afgørelse om anvendelsen af den åbne koordinationsmetode og fastlægger en konkret tidsplan for samarbejdet mellem medlemsstaterne.

Bordes (GUE/NGL).
Hr. formand, vi stemmer ikke for betænkningen, for ordføreren insisterer på nødvendigheden af økonomisk bæredygtighed, hvilket i virkeligheden betyder, at vi på forhånd må begrænse forbruget. Men hvordan kan vi i et langt større perspektiv tale om den fremtidige sundhedspleje og ældreomsorg uden at nævne pensionsproblemet? Under påskud af at modernisere fortsætter og forøger en række af Unionens regeringer deres angreb på pensionerne samt på dagens og morgendagens pensionister.
I Frankrig er pensionsniveauet alene i løbet af de sidste 15 år dalet fra reform til reform med omkring 30 %. Men hvordan vil pensionisterne fra de lavere samfundslag, de, der, selv da de var lønmodtagere, fik en utilstrækkelig løn, kunne klare dette permanente fald i deres købekraft, uden at det smitter af på deres sundhed og kvaliteten af omsorgen?
Betænkningen holder fast ved forebyggelse. Men den bedste forebyggelse er at sikre pensionisterne nogle passende levevilkår. Vi må ikke blot stoppe faldet i pensionsniveauet, men også garantere alle dem, der har arbejdet hele deres liv, at pensionen ikke betyder et fald i deres købekraft. Jeg vil ikke have, at man fortæller os, at det er umuligt, og at forholdet mellem aktive og ikke-aktive ikke tillader det. Problemet består ikke i forholdet mellem de aktive og ikke-aktive, men i forholdet mellem de store virksomheders betragtelige profitter, de riges stadigt stigende og lønmodtagernes konstant faldende indkomster såvel på arbejdsmarkedet som ved pensionen. At sikre pensionisterne en værdig skæbne er at acceptere, at man må hente pengene fra disse overskud eller de riges indkomster.
Karas (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, netop på grund af den foregående taler må jeg sige, at vi bør ikke se denne betænkning løsrevet fra andre betænkninger og initiativer, f.eks. Lissabon-strategien, som også har det sociale sammenhold og bæredygtighed som mål, Kommissionens rappport om vurdering af nationale strategier for rimelige og bæredygtige pensioner eller den såkaldte Streamlining Report om koordinering af beskæftigelsespolitikken med den økonomiske politik. Det tjener alt sammen det formål at sørge for, at vores sociale systemer fortsat kan finansieres, fordi det er nødvendigt. Den demografiske udvikling vedrører alle politiske områder og har konsekvenser for den sociale struktur og de samfundspolitiske rammebetingelser. Jeg hilser derfor denne betænkning og denne debat velkommen som et bevidsthedsdannende bidrag.
Der er behov for handling for hver enkelt af os og for alle politiske niveauer. Ifølge en undersøgelse fra Eurostat for få dage siden kunne der i 2002 i EU konstateres færre fødsler, men flere dødsfald. Antallet af levendefødte nåede i EU i 2002 op på 3,99 millioner mennesker, det er 0,3 % færre end i 2001. Det skønnes, at der i EU i 2002 døde 3,68 millioner mennesker, hvilket er ca. 60.000 flere end i 2001. Alene disse tal viser, at vi står over for en ændring i vores samfund, som har sociale, beskæftigelsesmæssige, finansielle og erhvervspolitiske konsekvenser.
Jeg vil kun tage et enkelt aspekt op, plejeaspektet. Alene i mit land - Østrig - er der i dag 540.000 mennesker, som har behov for hjælp og pleje. Dette tal vil i 2011 være steget til knap 800.000. Samtidig bliver 84 % af alle plejekrævende mennesker - og det gælder for alle lande - plejet af familiemedlemmer. Kun 26 % har brug for eller modtager ekstra hjælp. Men der bliver færre familiemedlemmer, som udfører plejen, på grund af den demografiske og økonomiske udvikling.
På plejeområdet udgør væksten i beskæftigelsen 5,5 %. Sundheds- og socialområdet er derfor jobskabende. Man kan slet ikke ansætte alle de mennesker, der er behov for, fordi mange områder inden for de mobile pleje- og omsorgstjenester ikke er tilstrækkeligt udbygget eller der ikke er tilstrækkeligt uddannet personale til rådighed. I denne forbindelse kræver jeg især en opprioritering og udbygning af de mobile tjenester og de nødvendige støttetjenester - hospice, rådgivning til pårørende, dagcentre. Vi har brug for at styrke ressourcerne i det personlige miljø og for en udvidelse af rådgivningen og støtten til de pårørende. Men vi har efter min mening også brug for fælles erhvervs- og uddannelsesstandarder, fordi der ofte er behov for hjælp på tværs af grænserne. Vi har brug for en imagekampagne for plejeuddannelserne og en undersøgelse af årsagerne til den store udskiftning og de korte ansættelsesforhold i plejeerhvervene. Vi har brug for europæiske standarder, fordi plejen er en af de største udfordringer i vores tid.
Formanden.
Mange tak, hr. Karas.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.
(Mødet hævet kl. 23.07)

