Flexicurity (forhandling)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning af Ole Christensen for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om fælles principper for flexicurity.
Manuel Lobo Antunes
Hr. formand! Jeg troede, De bad mig om at holde en tale som afslutning på forhandlingen om chartret - en tale, som jeg ikke har forberedt - derfor min forvirring.
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Flexicurity er nu et centralt punkt på den europæiske dagsorden, og er altafgørende for Europas fremtidige økonomiske og sociale modeller. Det er et komplekst emne, der involverer evnen til at håndtere forandringer og fremme beskæftigelse og reformer inden for social sikkerhed, hvilket kræver reaktioner på udfordringerne fra global konkurrence, teknologisk innovation og en aldrende befolkning. Vi har brug for mere fleksible markeder, men det betyder også, at vi skal sikre bedre betingelser, bedre instrumenter og højere sikkerhed for befolkningen, så de kan håndtere disse forandringer på en positiv måde. Det er denne udfordring, vi står over for.
Vi har i det portugisiske formandskab forsøgt aktivt at bidrage til jagten på integrerede og afbalancerede løsninger på dette område. I tråd med Kommissionens meddelelse, der blev præsenteret i juni, har vi stået i spidsen for en proces, der er rettet mod en gennemførelse af Rådets mandat, og mod at opnå enighed om de fælles principper for flexicurity. Kommissionens meddelelse udgjorde helt naturligt et fremragende udgangspunkt for dette arbejde, ligesom det hjalp os med at udvikle konceptet, og med at skabe mere diskussion om de løsninger, der kan danne en fælles platform for de forskellige veje, medlemsstaterne bliver nødt til at følge.
Man skal huske på, at fordi udgangspunkterne og situationerne er forskellige, vil løsningerne også blive det. For at skabe betingelserne for udvikling inden for dette område, udviklede vi flere initiativer i samarbejde med hovedaktørerne på europæisk niveau, herunder en konference om udfordringerne i forbindelse med flexicurity. Der var stort politisk fremmøde på konferencen, og man diskuterede udviklingen og fremtidsudsigterne på dette område. Vi arbejdede også på at analysere erfaringerne fra lande, hvor modeller allerede er blevet indført med gode resultater, og med at finde ud af hvilke elementer fra disse modeller, der kan bruges i andre sammenhænge. Vi skaffede ligeledes udtalelser fra ekspertgrupper inden for beskæftigelses- og velfærdsområdet og fra Regionsudvalget. Ydermere forsøgte vi at opmuntre arbejdsmarkedets parter til at involvere sig, da vi var opmærksomme på, at denne nye model kræver en dedikeret indsats fra alle berørte parter, og derfor kræver, at alles interesser bliver taget i betragtning.
I denne sammenhæng gav den forståelse, som vi opnåede med arbejdsmarkedets parter på trepartstopmødet på det sociale område i Lissabon d. 18. oktober, vigtig fremdrift til denne debat. Social dialog på forskellige niveauer og engagement fra arbejdsmarkedets parter er afgørende, når man skal sikre succes for et hvilket som helst forsøg på at reformere arbejdsmarkedet. Nøglen til at opnå succesfulde løsninger er, at alle er involveret i processen, ligesom vi behøver et tillidsfuldt samarbejde mellem arbejdsmarkedets parter og mellem institutionerne. Vi skal alle være forberedt på at acceptere, og tage ansvar for, forandringerne. Jeg vil gerne fremhæve forhandlingernes kvalitet og intervention på alle niveauer, både teknisk og akademisk, såvel som i diskussionen om det politiske indhold og i selve processen.
Som resultat af alt det arbejde, jeg lige har nævnt, hvor vi hele tiden har kunnet regne med Kommissionens hjælp, kan Rådet nu præsentere et sæt fælles principper for flexicurity, som vi håber formelt vil blive vedtaget ved mødet den 5. og 6. december. Disse fælles principper, som vi alle blev enige om, er: specielt at tage de mange forskellige nationale situationer i betragtning, som alle kræver forskellige tilgange og løsninger, behovet for at få bugt med segmenteringen af arbejdsmarkedet, de forskellige dimensioner af flexicurity - arbejdsmarkedslovgivning, uddannelse, erhvervsuddannelse, velfærd - samtidig med at man i denne sammenhæng tager vigtigheden af social dialog i betragtning. Det er også fremme af social integration, ikkediskrimination, lighed og en god balance mellem arbejde og privatliv, ligesom man skal forsvare behovet for at sikre, at disse politikker er forenelige med en solid og bæredygtig offentlig økonomi. Jeg vil gerne understrege, at der i bund og grund er bred enighed her i Parlamentet.
Når disse fælles principper først er blevet vedtaget, skal de udgøre et af de væsentligste instrumenter for gennemførelsen af Lissabonstrategiens næste runde. Medlemsstaterne vil blive opfordret til at tage disse principper i betragtning, når de nationale politikker skal udvikles og gennemføres. Dette skal gøres ved, at landene udvikler deres egne mekanismer og tilgange, alt afhængig af deres specifikke situation, som alt sammen vil blive overvåget gennem de nationale reformprogrammer. Arbejdsmarkedsparter på alle niveauer vil også blive tilskyndet til at hjælpe med at definere og gennemføre flexicuritytiltag og også til at bruge de fælles principper som referenceramme. Vi mener, at det er altafgørende at investere i den sociale mobilisering af vores borgere gennem denne strategi. I denne sammenhæng bliver jeg nødt til at nævne, hvor vigtigt det er, at Parlamentet engagerer sig. Hvis man tager i betragtning, hvem Parlamentet repræsenterer rent politisk, og hvor tæt det er på befolkningen, kan Europa-Parlamentet bidrage væsentligt til at sikre en bedre forståelse af flexicuritykonceptet. Kerneprincippet er, at fleksibilitet og sikkerhed snarere skal ses som to elementer, der forstærker og støtter hinanden, end som modstridende elementer, og dette skal gøres fuldstændigt forståeligt for vores borgere.
Vladimír Špidla
Hr. formand! Kommissionens meddelelse om flexicurity har skabt en vigtig og brugbar diskussion over hele EU. Jeg vil gerne takke ordføreren, hr. Christensen, og de andre medlemmer, som aktivt har deltaget i diskussionen om flexicurity.
Takket være Deres anstrengelser og samarbejde med Parlamentets andre udvalg, vil Europa-Parlamentet være i stand til at vedtage en beslutning, der væsentligt vil støtte den tilgang, som Kommissionen har foreslået. I vores samfund er sikkerhed afhængig af forandring. Vi må nu koordinere måder, hvorpå vi kan opsøge nye former for sikkerhed: bedre kvalifikationer, muligheden for at finde nye job - moderne beskyttelsestiltag, som er tilpasset det nye arbejdsmarked.
Inden for de seneste år er der, for hvert job, der er tabt i den industrielle sektor i Europa, skabt fire nye i andre sektorer. Det vigtigste spørgsmål er, hvordan vi kan skabe kontrol med disse skift, og hvordan man med succes kan håndtere denne forandring. Vi bliver også nødt til at spørge os selv, hvorfor arbejdsmarkedet er segmenteret i et antal medlemsstater.
Jeg byder den betænkning, som De drøfter her i dag, velkommen. Betænkningen anerkender, at flexicurity kan udgøre en strategi for reformer på arbejdsmarkedet. Teksten støtter også den firedeling af politikstrukturen, som Kommissionen har udarbejdet for flexicurity. Jeg kan ligeledes støtte forslaget i forbindelse med de fælles principper, som er nævnt i denne betænknings punkt 15. Jeres forslag går nogenlunde i samme retning, som de forslag Kommissionen stiller i sin meddelelse. Jeg kan forstå Deres ønske om at få forklaret nogle emner mere præcist, såsom foranstaltninger til at bekæmpe usikkerhed. Jeg mener imidlertid, at principperne må være præcist formulerede, og at de må ses i lyset af hele meddelelsen.
Jeg vil ligeledes byde de europæiske arbejdsmarkedsparters aftale med en analyse af arbejdsmarkedets problemer velkommen. Analysen blev præsenteret for nylig på trepartstopmødet i Lissabon den 18. oktober 2007, og omhandlede bl.a. også flexicurity. Denne betænkning antyder, at social dialog kan skabe konkrete resultater. I har også henvist til denne fælles analyse i Deres beslutningsforslag.
Jeg vil nu gerne svare på nogle af de kritikpunkter, som bliver fremsat i Deres betænkning. Jeg ved, De fortsat siger, at diskussionen om flexicurity skal være mere afbalanceret. Jeg vil først og fremmest minde Dem om, at Kommissionens meddelelse er et resultat at en intensiv dialog mellem alle berørte parter og omhyggelige konsultationer med ledende specialister på området. Jeg er overbevist om, at Kommissionens tilgang er afbalanceret, eftersom målsætningen er at støtte fleksibilitet og sikkerhed sideløbende og, som det allerede er blevet sagt, som to elementer, der er samvirkende og på ingen måde i uoverensstemmelse med hinanden.
Det er tydeligt, at diskussionen om flexicurity ikke må misbruges til at skabe et skift mod en liberalisering af arbejdsmarkedet. Tværtimod må fleksibilitet og mobilitet sigte højere, dvs. mod bedre job, mod en bedre balance mellem arbejdsliv og privatliv, mod en mere effektiv økonomi helt overordnet. Som De ved, vil Rådet inden for de kommende uger tage en beslutning om de fælles principper for flexicurity. Derefter vil nationale diskussioner, planlagt af alle berørte parter, fortsætte og gøre det muligt at tilstræbe flexicuritystrategier på nationalt niveau, hvor der bliver taget hensyn til de enkelte landes særpræg. Jeg er overbevist om, at de enkelte berørte parter vil sikre, at man kan opnå en balanceret tilgang til flexicurityområdet.
Når det kommer til omkostninger, må man være klar over, at omkostningerne forbundet med en flexicuritypolitik er meget mindre end de konkrete fordele i form af et mere dynamisk arbejdsmarked og en lavere arbejdsløshed. I tilgift vil det i et antal tilfælde ikke betyde højere omkostninger, men i stedet en mere effektiv udnyttelse af de eksisterende ressourcer.
Jeg vil også gerne reagere på det afsnit af betænkningen, hvori der står, at den ubegrænsede fuldtidskontrakt skal udgøre grundlaget for medlemsstaternes sociale sikringsordninger. Det er ikke Kommissionens intention på nogen måde at gøre den ubegrænsede fuldtidskontrakt mindre vigtig. Jeg mener imidlertid, at vi skal indføre mere generelle sociale sikringsordninger, som kan gælde både for tidsubegrænsede kontrakter og for deltidsbeskæftigelse. For at sige det kort, er intentionen, at disse former for ansættelse også skal dækkes af social sikkerhed, ikke at de ubegrænsede fuldtidskontrakter skal svækkes.
Med undtagelse af disse få forbehold, mener jeg, at betænkningen er et brugbart og relevant bidrag til diskussionen om flexicurity, og jeg vil endnu en gang takke Parlamentet for den.
Ole Christensen
ordfører. - Hr. formand, mine damer og herrer! Som ordfører er det en stor glæde at stå her i dag. Forhandlingerne i Parlamentet er slut, og vi kan præsentere en afbalanceret betænkning, der afspejler holdningerne fra hele det politiske spektrum. Hele idéen bag disse retningslinjer om flexicurity, som vi står med, er at tackle de udfordringer, som Europas arbejdsmarkeder står over for. Bemærk, at jeg siger arbejdsmarkeder i flertal, fordi betænkningen erkender, at der ikke er nogen "one size fits all" for flexicurity. Selv om der ikke er nogen fælles model for flexicurity, må vi også erkende, at Europa står over for en lang række af fælles udfordringer på vores arbejdsmarkeder, som kræver fælles handling. De demografiske udfordringer betyder, at der i 2050 vil være halvanden person beskæftiget pr. pensionist. I dag er tallet tre beskæftiget pr. pensionist. Vi har omkring 100 millioner europæere, der lever i eller på grænsen af fattigdom. Uligheden har alt for let spil både mellem landene, hvor der er stor forskel på eksempelvis Øst- og Vesteuropa, men også internt i landene hvor vi ser stigende ulighed. 6 % af lønmodtagerne i Europa kan karakteriseres som "working poor" og en stigende del af Europas lønmodtagere oplever et dårligere arbejdsliv med usikre ansættelsesforhold og meget dårlige arbejdsforhold. Korttidskontrakter og vikararbejde er i vækst, mens den almindelige åbne ansættelseskontrakt er trængt. Sådan "precarious" beskæftigelse udgør 12 % i Europa. Dertil kommer, at sort og ulovligt arbejde er stigende. I visse lande udgør ulovligt arbejde op mod 15 % af beskæftigelsen. Denne udvikling må vi have vendt. Dels er det dyrt for Europa, og dels er det ofte svage grupper fra samfundet, der indgår disse usikre og ustabile ansættelsesforhold.
Uddannelse er Europas vigtigste råstof i den globale konkurrence, og den gives ikke nok opmærksomhed. 15 % af vore unge forlader uddannelsessystemet før tid, og det i en tid, hvor arbejdsmarkedet stiller større krav til viden. Den, der ikke kommer med på uddannelsesvognen, vil få det svært i det lange løb, og derfor har vi en forpligtelse til at hjælpe disse mennesker.
Udfordringerne er altså klare for Europa. Vores ansvar er at levere bud og visioner på, hvordan vi takler disse udfordringer. Jeg vil gerne i den forbindelse takke Kommissionen for et udmærket udspil. Vi har undervejs haft et fint samspil om betænkningen, hvor det selvfølgelig har været min rolle at samle trådene her i huset. Min opfattelse som ordfører har været, at der var behov for mere fokus på det sociale Europa, at sikre at arbejdskernerettigheder respekteres overalt i EU, og at vi får flere og bedre job. En øget fleksibilitet i virksomhederne må ikke ske på bekostning af medarbejdernes arbejdsforhold. Og hvordan sikrer vi så dette? Ja, konkret understreger betænkningen nødvendigheden af, at den åbne ansættelseskontrakt forbliver standarden i Europa. Dernæst må vi sikre, at arbejdsmarkedets parter inddrages i højere grad. Det er kernen i et smidigt og sikkert arbejdsmarked, at beslutningerne ikke træffes hen over hovedet på lønmodtagerne. At inddrage lønmodtagerne er helt essentielt, og det kan vi ikke understrege nok i implementeringen af strategier for flexicurity.
Endelig berører betænkningen det, vi kan kalde rammerne for flexicurity. Med andre ord de betingelser som landene har for at gennemføre fleksibilitet og sikkerhed. Fleksibilitet og flexicurity koster penge. Det er ikke penge, der går tabt, men det er derimod investeringer, der giver bonus. Hvis du eksempelvis bruger penge på at opkvalificere din arbejdsstyrke, er det muligvis en udgift på kort sigt, men erfaringerne viser, at det kan betale sig. Flexicurity, som vi kender begrebet fra Nordeuropa, kræver derfor en velfærdsstat af en vis kaliber og størrelse. I den sammenhæng må vi være ærlige og sige, at den udvikling vi ser i nogle lande, hvor der konkurreres på lavere og lavere skat, vil betyde, at det vil være meget svært at finansiere sikkerhedsdelen af flexicurity. Dermed vil jeg godt en gang for alle mane de røster i jorden, som hævder, at flexicurity er et neoliberalt koncept, der har til hensigt at underminere lønmodtagernes rettigheder. Dette er ikke tilfældet, tværtimod.
Som konklusion vil jeg håbe, at vi gennem debatten her i Parlamentet og ude i Europa får punkteret nogle af de myter, der er om flexicurity. Som ordfører har jeg med stor hjælp fra mine kolleger gjort mit til, at vi har fået nogle afbalancerede retningslinjer for flexicurity. Retningslinjer for hvordan Europa i fremtiden skal opbygge vores arbejdsmarked, så det er konkurrencedygtigt og socialt. Med til en sådan strategi hører også svar på, hvordan vi tackler den usikkerhed, der trives blandt lønmodtagerne i Europa. Mange er i dag bange for, at deres job flyttes ud, og er bange for, at deres plads på arbejdsmarkedet bliver overflødig.
Til sidst vil jeg gerne sige tak til skyggeordførerne og ordførerne fra de andre udvalg og alle, der i øvrigt har været med til at bidrage til denne betænkning, og så vil jeg slutte med at ønske, at stats- og regeringscheferne i Portugal i december måned vil tage Parlamentets anbefalinger med videre i arbejdet mod de fælles retningslinjer for flexicurity.
Olle Schmidt
Hr. formand! Jeg takker ordføreren for et veludført stykke arbejde. De forandringer, som globalisering frembringer, byder på nye og bedre muligheder for alle verdens lande, men de udgør selvfølgelig også udfordringer. Europa står ved en korsvej. Vi kan vælge at byde den nye og fleksible økonomi og dens muligheder velkommen, eller vi kan gemme os bag forskellige former for protektionisme.
Flexicurity er et af de vigtigste instrumenter i at skabe et arbejdsmarked, hvor man, som ordføreren siger, fuldt udnytter arbejdsstyrkens potentiale. Uddannelse, mobilitet og beskæftigelsesevne er nøgleord. Der er selvfølgelig ikke én model, der passer alle, men vi kan og skal lære af hinanden. Vi understreger i udtalelsen fra Økonomi- og Valutaudvalget, at beskyttelsessystemer, der er alt for stive, måske nok beskytter dem, der er indenfor, men det kan gøre det vanskeligt for andre at komme ind på arbejdsmarkedet.
Befolkningstilvækst i Europa er ligeledes et problem, som ordføreren også sagde. Flere mennesker vil komme til at få brug for job. Flexicurity er, når det bliver brugt rigtigt, en god model for Europa, når man skal fortsætte med den positive udvikling i den globale økonomi. Danmark er et godt eksempel på dette, noget som ordføreren ikke nævnte.
Der er mindst en ting, som vi skal være enige om i Parlamentet, nemlig at alt for mange står uden arbejde. Europa må fortsætte med at vokse, så der kan skabes nye job.
Giovanni Berlinguer
ordfører for udtalelsen fra Kultur- og Uddannelsesudvalget. - (IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Hr. Christensens betænkning har været yderst vigtig i videreudviklingen af det oprindelige dokument.
Disse principper er potentielt meget værdifulde, men kun hvis de på samme tid sikrer alle risikogrupper - indvandrere, kvinder, ældre og handicappede - samt de voksne, som har et lavt uddannelsesniveau, og som er mere udsatte og mindre beskyttede.
Ydermere bliver ulighederne i samfundet større og større; her tænker jeg bl.a. på mindsteløn - noget som skal indføres i alle lande - og behovet for at anerkende arbejderes rettigheder. Arbejderes videnbase skal også gøres større. Det haster ligeledes med at fordele midlerne til finansiering af disse princippers indførelse, og med at identificere virkelige ressourcer.
For mig ser det ud som om, at der i de seneste år har været mange flere kilder til ubalance i forholdet mellem kapital og arbejdskraft - profit og økonomisk spekulation har fået en fordel, alt imens lønningerne er faldet. Hvis der skal ske noget på disse områder, er en af de opgaver, vi sammen må påtage os, netop at håndtere denne ubalance.
Tadeusz Zwiefka
ordfører for udtalelsen fra Retsudvalget. - (PL) Hr. formand! Det er usandsynligt, at den såkaldte flexicuritymodel er effektiv på det europæiske arbejdsmarked, medmindre den bliver ledsaget af andre handlinger og forslag, der er rettet mod at fremme iværksætteri og gøre det lettere at starte en virksomhed. Jeg tænker her f.eks. på arbejdet med at skabe en statut for private europæiske virksomheder.
Med hensyn til de fælles principper for at gennemføre flexicurity, vil jeg gerne fremhæve, at en indførelse af komplekse lovgivningsmæssige løsninger på europæisk niveau er stik imod subsidaritets- og proportionalitetsprincippet. Social- og arbejdsmarkedspolitik henhører under medlemsstaternes egne kompetenceområder, og al handling fra EU på flexicurityområdet skal være i tråd med subsidaritetsprincippet i EU-traktatens artikel 5.
Modellens indre kompleksitet er desuden ikke gunstig for indførelsen af fællesskabslovgivningsstandarder eller for en såkaldt "one size fits all"tilgang' til spørgsmålet. Udfaldet af konsekvensanalysen indikerer, at åben koordination måske er den mest passende metode. Dette er specielt vigtigt for de nye medlemsstater, som, set i lyset af arven fra deres fortid, måske bliver konfronteret med andre strukturelle problemer på beskæftigelsesområdet. Man skal også tage de høje kortsigtede omkostninger forbundet med indførelsen af veje mod gennemførelsen af flexicuritymodellen og de væsentlige budgetbelastninger i betragtning
José Albino Silva Peneda
for PPE-DE-Gruppen. - (PT) Hr. formand, hr. kommissær hr. formand for Rådet, mine damer og herrer! De reformer, som EU bliver nødt til at gennemføre for at sikre en konkurrencedygtig position i den globale økonomi, skal ikke kun ses som begrænsede initiativer i den offentlige sektor, det kræver også adfærds- og holdningsændringer hos både arbejdstagere og virksomheder.
Man kan kun gennemføre disse ændringer med succes, hvis der er et tillidsfuldt klima mellem arbejdsmarkedets parter - noget som kun kan opnås ved at fremme social dialog. Med hensyn til at administrere arbejdsmarkedet, så bliver vi nødt til at ændre vores tankegang fra at være domineret af konfliktkultur til at være baseret på samarbejdskultur. Personligt kan jeg ikke lide udtrykket "flexicurity". Jeg vil foretrække at tale om "forandring med sikkerhed", da alle forandringer indebærer risici. Det vigtige er at minimere disse risici. Man kan ikke bede folk om at være fleksible, når de hverken tror på sig selv eller verden omkring dem. Vi fremhæver derfor gennem hele betænkningen behovet for en aktiv beskæftigelsespolitik og livslang læring.
PPE-DE-Gruppen fremsatte 120 ændringsforslag til den oprindelige betænkning, og vi er, gennem en forhandlingsproces, kommet frem til en endelig version, som jeg synes er afbalanceret og udførlig. Vi har opnået en god balance mellem de to koncepter fleksibilitet og sikkerhed, samt mellem alle berørte parter i processen, specielt arbejdsmarkedets parter og offentlige myndigheder. Betænkningen henviser tydeligt til behovet for at anvende subsidaritets- og proportionalitetsprincippet, når flexicurity skal gennemføres og administreres. Jeg anbefaler derfor, at Parlamentet vedtager denne betænkning.
Stephen Hughes
for PSE-Gruppen. -(EN) Hr. formand! Jeg lykønsker varmt ordføreren.
Jeg vil gerne påpege fire ting, den første til Kommissionen. Kommissionen fremhæver, først i sin grønbog om arbejdsret og nu i meddelelsen om flexicurity, ansættelsessikkerhed frem for jobsikkerhed. Vi fremhæver begge dele, fordi vi anerkender behovet for fleksible virksomheder. En fleksibel virksomhed er en virksomhed, der har behov for at ændre en produktionslinje hvert halve år eller it-konfigurationen hver fjerde måned, og som har brug for en tilpasningsdygtig, velkvalificeret og loyal arbejdsstyrke - noget man overhovedet ikke får fra en fragmenteret, segmenteret og tilfældig arbejdsstyrke.
For det andet skal en hel række faktorer være på plads, hvis flexicurity skal fungere ordentligt: et godt, stabilt makroøkonomisk klima, investeringer i gode, aktive arbejdsmarkedspolitikker, en veludviklet social dialog og sociale beskyttelsespolitikker af en høj kvalitet. Alle disse elementer er vigtige, og en ting er sikker: de er ikke billige. Kommissionen bliver derfor nødt til at anerkende, at det i visse medlemsstater vil tage lang tid at gennemføre flexicurity.
For det tredje skal en afbalanceret form for flexicurity bygges op omkring principperne i denne betænknings punkt 15, og disse principper skal bygges ind i en ændret pakke af retningslinjer. De skal synliggøres, og de skal gennemføres, ellers vil alt det gode arbejde i denne fremragende betænkning være spildt.
Til sidst har både Rådet og Kommissionen talt stolpe op og stolpe ned om flexicurity, men hvordan kan man tage Rådet seriøst, når direktivet om vikarbureauarbejde stadig er blokeret? Hvordan kan man tage de andre institutioner seriøst, når udnyttende typer af særlige ansættelsesformer bliver ved med at brede sig alle medlemsstater? For alt for mange millioner mennesker i arbejdsstyrken handler flexicurity kun om fleksibilitet, og har intet at gøre med sikkerhed. Denne betænkning giver forslag til, hvordan dette kan ændres
Bernard Lehideux
Hr. formand, mine damer og herrer! Vi vil gerne støtte Kommissionen i forsøget på at opmuntre til kollektiv refleksion over flexicurity. EU må bakke op om dialog mellem alle berørte parter på dette område. Vores gruppe er også glad for, at det for første gang i Europas historie er lykkes arbejdsmarkedets parter at opnå en aftale i et samlet dokument for at få medlemsstaterne til at gennemføre flexicuritypolitikker. Dette er det vigtigste, da flexicurity kun giver mening, hvis der skabes en tillidsfuld atmosfære mellem ansatte og arbejdsgivere.
Som folkevalgte repræsentanter for EU's borgere har vi et specielt ansvar for at skabe betingelserne for denne form for tillid. Det er i alles interesse at spille spillet, og vi skal frem for alt ikke tillade os selv at modsætte os en fleksibilitet, der vil være til gavn for arbejdsgiverne, og en sikkerhed, som vil være kompensation for de ansatte.
At gennemføre flexicurity betyder, at man på samme tid garanterer fleksibilitet og sikkerhed for arbejdsgivere og ansatte. Ansatte har brug for fleksibilitet for at få arbejdsliv og privatliv til at hænge sammen eller til at forfølge nye muligheder i deres arbejdsliv. Arbejdsgivere har lige så meget brug for sikkerhed, som ansatte har, specielt retssikkerhed i deres kontraktlige relationer med personalet.
Denne betænkning er et skridt i den rigtige retning. Den er afbalanceret og foreslår en ramme, som medlemsstaterne kan bruge til at vedtage fælles principper. Jeg vil gerne takke ordføreren for hans arbejde og ønske ham tillykke. Medlemsstaterne skal ikke være tvunget til at indføre en bestemt udgave af flexicurity. Arbejdsmarkederne i de forskellige medlemsstater har selvfølgelig nogle vidt forskellige karakteristika. Vi taler om koordinering af arbejdsmarkedspolitikker, ikke om overilet harmonisering.
Vores medborgere vil imidlertid gerne have et Europa, der leverer svar på globaliseringens udfordringer. Ved at beskytte erhvervsmæssige muligheder, fremme tilpasningen af ansatte, acceptere og ledsage livets pludselige forandringer, kan flexicurity være en unik måde at modernisere vores sociale modeller. Lad os ikke forspilde chancen for, at vi alle kan blive enige om at arbejde mod det samme mål.
Ewa Tomaszewska
for UEN-Gruppen. - (PL) Hr. formand! Skiftet mod mere fleksible former for ansættelse udviklede sig på et tidspunkt, hvor arbejdsløsheden var meget høj, og hvor det var relativt nemt at tvinge en arbejdstager til at acceptere ringere ansættelsesvilkår, for at i det hele taget at kunne beholde sit arbejde. Når arbejderne manglede midlerne til at dække deres egne og familiens grundlæggende behov, var de parate til ligefrem at blive ydmyget på deres arbejdsplads. De var ligeledes parate til at acceptere ikke at have en ulykkesforsikring og at arbejde ulovligt til en sulteløn.
Heldigvis er situationen på arbejdsmarkedet ved at ændre sig. De fleste polske arbejdsgivere undervurderede vigtigheden at fastansættelse. Resultatet er, at de nu mangler arbejdstagere, og at næsten 2 millioner unge polakker, mange højtuddannede, er emigreret. Fleksibel ansættelse, hvor man ikke anerkender vigtigheden af sikkerhed i jobbet, betyder kortsigtede gevinster for arbejdsgiverne på bekostning af arbejderne. Jeg er glad for, at Europa-Parlamentet i forslaget til en resolution lægger mere vægt på behovet for jobsikkerhed end Kommissionen gør. Jeg vil gerne pege på, at forskning fra Den Internationale Arbejdsorganisation bekræfter, at arbejdstagere med varige ansættelsesforhold er mere effektive.
Jeg vil gerne ønske ordføreren tillykke med hans arbejde.
Elisabeth Schroedter
Hr. formand, hr. kommissær, hr. formand for Rådet, mine damer og herrer! Debatten om flexicurity viser, at det ikke er muligt at overføre én social model fra en medlemsstat direkte til EU som helhed. Det ser heller ikke ud til, at det er, hvad Kommissionen ønsker. Kommissionens dokument handler ikke om at forbedre sikkerheden for arbejdstagere set i lyset af, at betingelserne på arbejdsmarkedet ændrer sig drastisk. Nej, Kommissionen vil fremme fleksibilitet i ansættelsesforhold uden rent faktisk at være i en position, hvor man kan forbedre social sikkerhed for arbejdstagere. Det henhører under medlemsstaternes ansvarsområde, og her er der mange forskellige opfattelser af, hvor vigtigt dette er.
I tilgift kan fagforeningernes centrale rolle og kontrolfunktion, som i Danmark er et centralt element i flexicuritymodellen, ikke på nuværende tidspunkt, eller for den sags skyld i nær fremtid, tages for givet i andre medlemsstater. I nogle regeringer, hvor flexicurity bliver fortolket og fremført udelukkende som fleksibilitet, bliver fagforeningernes rettigheder på samme tid yderligere indskrænkede. Hos De Grønne er vi kritiske over for forsøg på at udnytte flexicurity som en motor til at introducere en deregulering af arbejdsret over hele EU og dermed opnå global konkurrencedygtighed for EU på bekostning af arbejdstagernes rettigheder. Uheldigvis følger flertallet i Parlamentet Kommissionens eksempel, og går dermed glip at muligheden for at indføre et centralt element - nemlig social sikkerhed - som en lige så vigtig del af flexicuritymodellen.
Jeg kunne godt tænke mig at vide, hvordan socialdemokraterne har tænkt sig at forklare dette til arbejdstagerne. Jeg er bekymret for, at vi går glip af muligheden for en fremtidig debat om de fordele, der utvivlsomt også er ved flexicuritymodellen. Vi bliver derfor nødt til at ændre betænkningen, ellers kan vi ikke støtte den.
Roberto Musacchio
for GUE/NGL-Gruppen. - (IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Flexicurity er ikke noget nyt. Det er en gammel dansk model, der stammer helt tilbage fra slutningen af det 19. århundrede, hvor sikkerhed, der ikke indgår i ansættelseskontrakten, er sikret af staten, med store omkostninger.
Det nye i vores Europa er en skrækkelig usikkerhed, som påvirker unge mennesker, der arbejder, men skader samfundet som hele. Hvis vi skal bekæmpe denne usikkerhed, må vi skifte kurs og afskaffe de laissez-faire-metoder og -ideologier, som skabte usikkerheden i første omgang. Det er ikke sandt, at usikkerhed skaber job og økonomisk vækst - tværtimod. Med flexicurity eksperimenterer vi nu med en ny ideologi, men en ideologi, der efterlader den gamle model med usikkerhed intakt.
Derfor har min gruppe kæmpet for nogle vældig praktiske idéer, nemlig imod idéen om en indikator for arbejdsmarkedets stivhed og for en god beskæftigelsesindikator, så man fremhæver, at den stabile, sikre beskæftigelse er normen, imod uretmæssig afskedigelse, da det er det samme som diskrimination, imod endnu en ophobning af særlige ansættelsesformer, eller livslang usikkerhed, som er en moderne form for slaveri, for retten til en indkomst for dem, som ikke har en indkomst, da de ikke kan leve af luft alene, for at kombinere forskellige former for velfærdsydelser og mod diskrimination af arbejdende kvinder.
At ingen ressourcer er blevet øremærket til at garantere flexicurity - der er blevet skåret 2 % - og det som resultat ikke er muligt at investere fornuftigt, siger en hel masse om den risiko, der er for, at denne operation ikke bliver til andet end varm luft.
Arbejdstagere og unge mennesker efterspørger noget håndgribeligt, ikke forældede ideologier. Disse synspunkter har vi kæmpet for i Parlamentet, og vi ser dem gerne gennemført.
Kartika Tamara Liotard
ordfører for udtalelsen fra Udvalget om Kvinders Rettigheder og Ligestilling. - (NL) Hr. formand! Udvalget om Kvinders Rettigheder og Ligestilling blev næsten overset i denne forhandling, men heldigvis har udvalget i sidste øjeblik fået muligheden for at deltage.
Mere end halvdelen af Europas befolkning er kvinder, og for tiden er disse kvinder som regel overrepræsenteret, når det kommer til midlertidige kontrakter og deltidskontrakter. Kvinder skal derfor allerede kæmpe med højere usikkerhed, lav pensionstilvækst og utilstrækkelige sundhedsudgifter. Når f.eks. Kommissionen og den nederlandske regering vil gøre afskedigelsesreglerne endnu mere fleksible, vil denne gruppe synke dybere ned i undertrykkelse og mangel på rettigheder. Jeg var derfor jublende glad, da Udvalget om Kvinders Rettigheder og Ligestilling enstemmigt vedtog en række forslag til at forbedre Kommissionens forslag på dette punkt. Uheldigvis har ordføreren valgt at bruge meget få af disse brede og forhøjede forslag. Dermed har han svigtet Udvalget om Kvinders Rettigheder og Ligestilling og ignoreret de yderst reelle uligheder, der er. Jeg opfordrer derfor alle medlemmer til at støtte ændringsforslagene, som er blevet stillet for at undgå denne ulighed, ved afstemningen i morgen.
Thomas Mann
(DE) Hr. formand! Færre og færre mennesker er ansat af den samme arbejdsgiver hele deres arbejdsliv, og de har derfor brug for problemfrit at kunne tilpasse sig skiftende leve- og arbejdsvilkår. På samme tid skal folk have tilstrækkelig sikkerhed i ansættelsen. Kommissær Špidla! kun hvis fleksibilitet og sikkerhed bliver bragt i balance, vil det nye flexicuritybegreb blive bredt accepteret. På den ene side skal der være mere fleksibilitet for virksomheder, så de kan finde nicher på markedet og blive mere innovative og proaktivt planlægge deres udvikling i stedet for bare at reagere på begivenheder. På den anden side har arbejdstagere i medlemsstaterne brug for den sikkerhed, som moderne socialbeskyttelsessystemer yder og for troværdige aftaler mellem ansvarlige arbejdsmarkedsparter. De rette rammebetingelser skal også indføres for at skaffe flere varige ansættelsesforhold og for lettere skift til et nyt job. Misbruget af nye former for ansættelse skal også forhindres, sammen med falsk selvstændig virksomhed og sort arbejde.
En yderligere prioritet er livslang læring, som er altafgørende for at gøre vores arbejdstagere parate til globaliseringen. En aftale om et bindende udgangspunkt på 2 % er efter min mening uacceptabel, for vi bliver nødt til at give medlemsstaterne noget økonomisk spillerum. Regeringer og virksomheder skal imidlertid sørge for, at der bliver investeret meget mere i vores vigtigste ressource, nemlig de veluddannede, som er højt kvalificerede, motiverede og tilpasningsdygtige.
PPE-DE-Gruppen har på mit initiativ igen fremlagt flere ændringsforslag. I et af disse ændringsforslag siger vi, at virksomheder selv skal være i stand til at beslutte, hvordan de angriber problemstillingen om virksomhedens sociale ansvar, som stadig skal være et frivilligt og ikke et obligatorisk system.
Lad mig til sidst sige, at det sender et forkert signal at flytte tidspunktet for fjernelsen af de overgangsforanstaltninger, der står i vejen for arbejdskraftens frie bevægelighed, fra 2013 til 2009. I områder med en langt højere timeløn, og hvor det sociale sikringsniveau er højt, er presset fra indvandring stort og svært at håndtere. Heller ikke her må sikkerheden svigtes, uagtet den fleksibilitet, som utvivlsomt er vigtig.
Jan Andersson
(SV) Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær! Lad mig starte med at lykønske ordføreren med et godt stykke arbejde og en glimrende betænkning. Som José Albino Silva Peneda foretrækker jeg at tale om "forandring med sikkerhed", forandringer, vi møder i form af globalisering og demografisk vækst. Jeg tror, at det er en bedre formulering.
Der er en forskel mellem Kommissionens forslag og Parlamentets forslag, nemlig på punktet om, hvor fokus ligger i forandringerne. Vi har et andet fokus i Parlamentets forslag. Kommissionen har fokus på ansættelsessikkerhed i stedet for på jobsikkerhed. Der burde ikke skelnes på den måde. Der er behov for at kombinere sikkerheden for at kunne få et nyt job med et højt niveau af sikkerhed i selve ansættelsen. I Parlamentet forsøger vi at fokusere på deltagelse i processen, stærke fagforeninger og en stærk social dialog. Vi fokuserer på en aktiv beskæftigelsespolitik, vi fokuserer på mere investering i uddannelse, og vi fokuserer på stærke sociale sikringssystemer.
Mange har sagt, at der ikke er en enkelt model, men at alle må fortsætte på baggrund af deres egne begreber. Lissabonstrategien er brugbar. Nu, hvor principperne skal etableres, vil jeg gerne bakke op om, hvad Stephen Hughes sagde: se på punkt 15, se hvilke principper, der skal forme retningslinjerne.
Til sidst vil jeg gerne sige til Elisabeth Schroedter, at det ikke er sandt, at ordføreren ikke havde kontakt med de europæiske fagbevægelser. Der var tæt kontakt gennem hele perioden, og de støtter os fuldt ud i forsøget på at skifte fokus. Hvis vi afstår fra at danne os meninger før transportministrene gør, så overlader vi dem retten til enerådigt at bestemme. Parlamentet bliver nødt til at have en linje...
(Formanden fratog taleren ordet)
Siiri Oviir
(ET) Hr. formand, mine damer og herrer!
EU har ikke kun brug for at hurtigt reformere sine egne institutioner, men må også udstyre sine borgere og virksomheder med en politik, der mindsker bivirkningerne af en intens konkurrence og åbningen af markedet.
Jeg finder det vigtigt at opmuntre stabile ansættelsesforhold, hvor der er et højt niveau af tillid. Enhver succes med at ændre arbejdsretten vil blive større, hvis de ansatte føler sig mere sikre. Vi skal også tænke på, at en følelse af sikkerhed ofte hænger sammen med, hvor nemt det er at finde et nyt job.
Jeg er overbevist om, at de største problemer i EU hænger sammen med tilvejebringelsen af en fleksibel, kvalificeret arbejdsstyrke, og at denne problemstilling derfor skal være i centrum for Europas flexicuritystrategi.
Det vigtigste må være at skabe et fleksibelt arbejdsmarked ved at højne uddannelsesniveauet gennem uddannelse og efteruddannelse.
Roberta Angelilli
(IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Flexicurity er hverken en universalløsning eller et tabuemne. Vi skal bare være enige om spillets regler. Jeg behøver ikke at sige, at Europa skal være på niveau med globaliseringens udfordringer og den konkurrence - ikke altid fair konkurrence - som verdensøkonomien påtvinger os.
Alt dette kræver fleksibilitet, men det betyder ikke, at vi skal vende os bort fra den europæiske sociale model, dens værdier, dens sikkerhedsstandarder og, frem for alt, dens solidaritet. Fleksibilitet er derfor kun acceptabel på betingelse af, at konkrete regler, garantier og kompenserende mekanismer er på plads.
Allervigtigst er det, at Europa leder medlemsstaterne i en strategi, der består af flere vigtige ingredienser: fortsat uddannelse på et ordentligt niveau, tilstrækkelige velfærdsforanstaltninger, kvalitetsservice, startende med børnepasning, og sociale sikkerhedsnet, der støtter arbejdstagere i perioder med arbejdsløshed. En sådan støtte behøver i øvrigt ikke at være i form af ydelser, det kunne også være at sørge for muligheder for at tilegne sig de færdigheder, der er nødvendige for de tilgængelige nye job.
Til sidst skal der være foranstaltninger, så arbejds- og familieliv kan forenes, for at specielt kvinder kan opnå helt lige muligheder på arbejdsmarkedet.
Disse målsætninger kræver naturligvis en betydelig sum til finansiering, men kun på denne måde kan flexicurity blive en mulighed snarere end en genvej til en liberalisering af arbejdsmarkedet.
Donata Gottardi
(IT) Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Også jeg er taknemmelig for ordførerens arbejde, specielt fordi det blev færdiggjort så hurtigt.
Jeg mener også, at et ord bare er et ord. Flexicurity i sig selv er hverken en god eller en dårlig politik. Det er heller ikke bare en enkelt politik, det er en samling af kombinerede og velafbalancerede handlinger. Alt afhænger at hvordan disse handlinger bliver sammensat og omsat i praksis.
Flexicurity ses som regel som en strategi, der er rettet mod at gøre arbejdsmarkedet mere fleksibelt og belønne et skift fra et job til et andet med økonomisk støtte og uddannelse. Dette er en defensiv holdning, skadesbegrænsning, mens det, vi har brug for, er en ny tilgang, innovation og kvalitet.
Hvis vi ser på flexicurity fra et kvindeligt synspunkt, får vi et brugbart perspektiv på sagen. Det gør os trods alt i stand til at se, at hovedparten af de mest usikre og ustabile job er rettet mod kvinder. Vi kan på samme tid, ud over det, opdage hele en sådan strategis potentiale, hvis vi ikke opfatter fleksibilitet som usikkerhed, men som en fleksibel tilrettelæggelse af ansættelses- og arbejdsplaner, der opfylder de ansattes behov.
Hvis vi ikke kun ser sikkerhed som uddannelsesstøtte, men også som hjælp med de forskellige aktiviteter og beslutninger, der dukker op i en persons liv, så vil vi være banebrydende og komme med fremadrettede forslag i stedet for at lytte til fortidens metoder.
Manuel Lobo Antunes
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Jeg vil gøre dette meget kort. Parlamentets arbejde vil fortsætte efter denne forhandling, så jeg vil sige til Dem, at det er dette formandskabs, eller rettere sagt vores formandskabs, overbevisning, at dette selvfølgelig er en alvorlig og nødvendig debat. Dette kan ses på deltagelsesniveauet og på det store antal parlamentsmedlemmer, som ville deltage og samarbejde i denne forhandling.
Fleksibilitet betyder naturligvis mobilitet, og i en globaliseret verden er ordet "mobilitet" nødvendigt, og det er ensbetydende med tilpasning til forandringer. Vi taler imidlertid ikke kun om mobilitet, men også om sikkerhed. Dette betyder, at vi skal forpligte os over for folk, for arbejdstagere, for deres kvalifikationer og uddannelse og også over for beskyttelse af familien og beskyttelsen af arbejdets kvalitet.
Vi tror selvfølgelig fuldt og fast på, at de hovedretningslinjer, som vi har formået at blive enige med arbejdsmarkedets parter om, i praksis vil tillade, at de nødvendige foranstaltninger bliver udviklet og etableret, så man kan sikre forandring og sikkerhed, og så Europa bedre er i stand til at håndtere de udfordringer, som vi, som resultat af globaliseringen, står over for.
På mødet den 5. og 6. december vil Rådet forhåbentlig vedtage disse retningslinjer. Jeg er sikker på, at disse retningslinjer i fremtiden vil vise sig at være de rigtige og den rette basis for en politik, der vil gøre Europa stærkere og mere konkurrencedygtigt.
Vladimír Špidla
Hr. formand, mine damer og herrer! Når jeg ser på skærmen, kan jeg ser hvor hurtigt tiden går, så tillad mig at nævne kun to ting. For det første fremgår det klart af forhandlingen, og det vil jeg også gerne fremhæve, at målsætningen med flexicurity ikke er at indføre en national model i hele EU. Vi anerkender de forskellige modellers forskellige karaktertræk. Jeg vil imidlertid gerne antyde, at stater, som indfører disse principper, har en bedre arbejdsmarkedssituation, og her taler vi ikke kun om de skandinaviske lande.
Det andet emne, jeg gerne vil nævne, er spørgsmålet om omkostninger. Et typisk eksempel, som ofte er blevet fremhævet, er igen Danmark, hvor social beskyttelse og udgifter til sundhedssystemet ikke er over gennemsnittet i EU-sammenhæng. Dette burde altid fremhæves.
Tak for en yderst intens forhandling, som, selv om den var kort, har hjulpet med til at berige flexicuritykonceptet. Tillad mig især at takke ordføreren.
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen.
Skriftlige erklæringer (artikel 142)
Christian Ehler  
I et af ændringsforslagene til denne betænkning bliver der gjort et forsøg på at sikre Europa-Parlamentets støtte til europæiske mindsteløn. Efter min mening er dette fundamentalt forkert. De betingelser og parametre, der eksisterer i de enkelte regionale arbejdsmarkeder, er så uforenelige, at en europæisk tilgang ikke vil gøre os i stand til at øge indbyggernes velstand; i stedet vil vi befæste fattigdom, arbejdsløshed og sort arbejde.
Der er også et ønske om, at mindstelønnen skal fastsættes som ikke mindre end 50-60 % af den gennemsnitlige nationale indkomst. Hvilket europæisk land har så høj en mindsteløn? Inden man fremlægger et sådant ændringsforslag, burde initiativtagerne i det mindste gøre sig den ulejlighed at se på realiteterne i Europa. Der bliver her gjort et forsøg på at kæmpe for en europæisk lønpolitik, som ville øge de eksisterende nationale mindstelønninger med gennemsnitligt 20 %.
Det er åbenlys populisme!
Jeg håber, at der vil danne sig et klart flertal i Parlamentet for at undertrykke disse farligt utopiske idéer, som udelukkende vil øge arbejdsløsheden og fattigdommen og sætte Europas økonomiske konkurrenceevne på spil.
Ilda Figueiredo  
Vi beklager, at denne betænkning ikke med tilstrækkelig klarhed går imod den flexicuritystrategi, som Kommissionen forsvarer. Den begrænser sig til at foreslå en formildende behandling af de principper, som Kommissionen fremlagde i sin meddelelse.
Som resultat stemte vi ikke bare imod denne betænkning i Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender, men vi insisterede også på at fremlægge forslag, som går imod den tilgang til flexicurity, som er fremlagt i meddelelsen. Det gjorde vi fordi denne tilgang har til formål at liberalisere arbejdsmarkederne og arbejdsretten, som i praksis vil resultere i ødelæggelsen af nuværende kontraktmæssige ordninger, i en liberalisering af uretmæssige afskedigelser og i en øget generel usikkerhed for arbejdstagere.
Ingen formildende behandling kan modstå den konstante svækkelse af overenskomstforhandlinger, devalueringen af fagforeningerne og omdannelsen af varige ansættelsesforhold til midlertidige kontrakter under påskud af kapitalistisk globalisering.
I kæmpedemonstrationen i Lissabon den 18. oktober, arrangeret af CGTP (den almene sammenslutning af portugisiske arbejdstagere), sagde portugisiske arbejdstagere nej til disse forslag. Hvad de vil have, er højere beskæftigelse med rettigheder, som forudsætter engagement i produktionen, flere investeringer i offentlig service af en høj kvalitet og respekt for arbejdernes værdighed.
Vi insisterer derfor på de forslag, som vi har fremlagt. Hvis disse bliver ved med at blive forkastede, så vil vi stemme mod denne betænkning, da vi så er imod flexicurity.
Monica Maria Iacob-Ridzi  
Betænkningen rejser en central europæisk problemstilling til diskussion: EU's handlinger mod integration i arbejdsmarkedet kan ikke ignorere den vilkårlige begrænsning af arbejdets frie bevægelighed. Otte af de lande, der blev medlem af EU i 2004, har, sammen med Rumænien og Bulgarien, overgangsperioder på mindst to år, som kan blive til syv år.
Startende med det andet overgangsår, blev de europæiske institutioner aktivt involverede i processen med at bevilge de overgangsperioder, som medlemsstaterne har indført. Derfor beder jeg om, at Rådet i december meget grundigt undersøger spørgsmålet om begrænsninger af den frie bevægelighed i EU for de nye medlemsstater, og at det vedtager en bindende fælles holdning, der som minimum skal reducere hindringerne for arbejdskraftens frie bevægelighed.
Spørgsmålet om begrænsningen af adgang til arbejdsmarkederne er direkte knyttet til det første princip, ordføreren foreslog, nemlig en "indsats (...) mod urimelige ansættelsesforhold og mod ansættelseskontrakter, som ikke er standardkontrakter". Som medlem af Europa-Parlamentet har jeg modtaget masser af klager fra rumænske borgere, som bliver groft berøvet for betaling for deres arbejde og for de mest grundlæggende social- og helbredsforsikringsvilkår i de lande, hvor de arbejder. De bestemmelser, som vi vil vedtage på baggrund af flexicuritykonceptet, skal primært forhindre sådanne situationer.
(Mødet udsat kl. 17.05 og genoptaget kl. 17.10)
