

Michael Gahler (PPE-DE ).
   - Hr. formand, efter at vi i går ved middagstid oplevede, at indgangen til Parlamentet i tre kvarter blev blokeret af taxichauffører fra Strasbourg, kunne jeg i morges konstatere, at tyske taxier - åbenbart efter anvisning fra sikkerhedschefen Fernando Suarez - ikke længere fik lov til at køre ind på Parlamentets område, så passagererne måtte stå af udenfor, og det er sket uden begrundelse, fortalte en taxichauffør mig.
Det er efter min mening en total skandale, en diskriminering, og jeg opfordrer forvaltningen til straks at trække ordren tilbage om ikke at lade disse folk komme ind. Om en time vil jeg kontrollere, om taxierne igen må køre ind. Jeg undrer mig virkelig over, hvor vi er henne, hvordan det kan gå til, at vi giver efter for presset fra gaden i går og ikke længere lader taxierne køre ind på Parlamentets område. 
Formanden.
   - Jeg kan give Dem en indledende information om dette spørgsmål, nemlig at det helt sikkert kan udelukkes, at en sådan anvisning er kommet fra Parlamentets kredse. Vi kan ikke udelukke, at de franske taxichaufførorganisationer er aktive i en eller anden form. Vi vil tage emnet op til drøftelse i organerne. På forvaltningsniveau kan vi behandle emnet med det samme. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er forelæggelse af Revisionsrettens årsberetning - 2004.
Hubert Weber,
   Hr. formand, jeg vil gerne på vegne af Den Europæiske Revisionsrets medlemmer takke Dem for Deres indbydelse til at tale om Revisionsrettens 28. årsberetning for regnskabsåret 2004, som jeg forelagde for Budgetkontroludvalget i går aftes. Det glæder mig, at jeg i mit første år som formand for Revisionsretten får lejlighed til at være med ved indledningen af den årlige procedure om decharge for gennemførelsen af EU's budget.
Årsberetningen er i vidt omfang baseret på Revisionsrettens kontroller af regnskabsførelsens lovlighed og formelle rigtighed. Resultaterne af Revisionsrettens produktivitetskontroller offentliggøres derimod normalt i form af særberetninger.
Regnskabsåret 2004 var kendetegnet ved optagelsen af 10 nye medlemsstater, som betød, at midlerne til betalinger steg fra 98 milliarder euro i 2003 til 105 milliarder euro i 2004. Takket være en bedre planlægning og bedre styring er det lykkedes at forbedre udnyttelsen af midlerne markant i forhold til de foregående år. Overskuddet var i 2004 på 2,7 milliarder euro og dermed væsentligt lavere end i 2003, nemlig kun ca. halvt så stort.
Jeg vil nu kommentere de centrale udsagn i Revisionsrettens revisionserklæring, også kendt som DAS, først erklæringen om regnskabernes pålidelighed. For regnskabsåret 2004 nåede Revisionsretten til den konklusion, at de konsoliderede årsregnskaber giver et retvisende billede af indtægter og udgifter i regnskabsåret samt den finansielle situation ved årets udgang, undtagen hvad angår posten "diverse debitorer". Ligesom tidligere er det regnskabssystem, der er anvendt til at udarbejde årsregnskabet for 2004, ikke egnet til at give en fuldstændig registrering af aktiver og passiver i balancen. Kommissionen har dog gjort store fremskridt med hensyn til at indføre periodiseringsprincippet med virkning fra regnskabsåret 2005. Alligevel var der på tidspunktet for revisionen efter Revisionsrettens opfattelse behov for yderligere fremskridt, da de nødvendige tal til udarbejdelse af åbningsbalancerne for 2005 endnu ikke var valideret af Kommissionens anvisningsberettigede. Medmindre der træffes egnede foranstaltninger inden udgangen af indeværende år, vil pålideligheden af årsregnskabet for 2005 muligvis blive forringet af de mangler, som Revisionsretten har påpeget.
Med hensyn til rigtigheden af de tilgrundliggende transaktioner konstaterede Revisionsretten i forbindelse med sin revisionserklæring følgende: For regnskabsåret 2004 nåede Revisionsretten til den konklusion, at de overvågnings- og kontrolsystemer, som er blevet etableret, fungerede effektivt, og at de tilgrundliggende transaktioner samlet set var lovlige og formelt rigtige med hensyn til indtægter, middelbindinger, forvaltningsudgifter og førtiltrædelsesstrategi som del af middelfordelingen. Med hensyn til de øvrige afsatte midler til betalinger for landbrugsudgifterne, strukturforanstaltningerne, de interne politikområder og de eksterne politikområder kan Revisionsretten igen ikke give en revisionspåtegning uden forbehold. Overvågnings- og kontrolsystemerne er endnu ikke fuldstændigt etableret, fungerede endnu ikke effektivt, og betalingerne er stadig i vidt omfang præget af fejl.
Revisionsretten kan for første gang rapportere, at Kommissionens og medlemsstaternes anstrengelser i forbindelse med indførelsen af det integrerede forvaltnings- og kontrolsystem IFKS, som vedrører 59 % af landbrugsudgifterne, har haft positive konsekvenser. IFKS er, hvis det anvendes korrekt, absolut et effektivt instrument til at begrænse risikoen for ulovlige udgifter til et acceptabelt omfang.
Nu vil jeg komme nærmere ind på de specifikke bedømmelser for de enkelte aktivitetsområder inden for revisionserklæringen. Med hensyn til indtægterne mener Revisionsretten, at indtægtsaktiviteterne er lovlige og formelt rigtige. I forbindelse med EU's egne indtægter blev der imidlertid konstateret systemmangler både på kommissionsniveau og på medlemsstatsniveau.
Ligesom i de foregående år har Revisionsretten på ny fundet belæg for, at udgifterne i forbindelse med den fælles landbrugspolitik generelt set fortsat i vidt omfang er præget af fejl. Hvor Revisionsretten konstaterede, at IFKS fungerer effektivt, hvis det anvendes korrekt, så er der større risiko for uregelmæssigheder i forbindelse med de landbrugsudgifter, som ikke er underlagt IFKS, eller hvor IFKS ikke anvendes korrekt, da der er svage punkter i kontrolsystemerne.
Inden for strukturforanstaltningerne fandt Revisionsretten atter svage punkter på forvaltnings- og kontrolsystemniveau i medlemsstaterne i alle de programmer, der var omfattet af stikprøven. Revisionsretten afslørede således svage punkter i medlemsstaternes kontrol, f.eks. manglende gennemførelse eller dokumentation af kontroller, manglende efterprøvning af kriterierne for støtteberettigelse eller af dokumentationen for udførelsen af de samfinansierede tjenesteydelser.
Medlemsstaternes udgiftserklæringer, som er grundlaget for Kommissionens betalinger, har en stor fejlhyppighed. Revisionsretten reviderede en stikprøve på 167 projekter og konstaterede en bred vifte af problemer. Det omfattede bl.a. et stort antal fejl, hvor der blev anmeldt ikke-støtteberettigede udgifter.
For de interne politikområder, som forvaltes direkte af Kommissionen, konstaterede Revisionsretten, at overvågnings- og kontrolsystemerne trods de fremskridt, der er opnået på nogle områder, ikke fungerede ordentligt, og at der var mange fejl i de tilgrundliggende transaktioner.
En hyppig årsag til fejl er komplicerede regler. Her er det sandsynligt, at risikoen for fejl vil blive ved med at være stor, så længe den retlige ramme ikke bliver ændret, og procedurerne ikke bliver forenklet. Årsagen til denne situation, som ikke er forbedret væsentligt i forhold til de foregående år, var i de fleste tilfælde angivelse af for store udgifter eller ikke-støtteberettigede udgifter, eller at der manglede bilag, f.eks. dokumentation for, at betalte tjenesteydelser faktisk er udført.
I forbindelse med udgifterne til de eksterne politikområder konstaterede Revisionsretten, at systemerne er blevet forbedret, og at der på delegationsniveau kun var få fejl inden for de tilgrundliggende transaktioner. På niveauet for de organisationer, som tager sig af gennemførelsen af projekterne, blev der imidlertid på ny konstateret svage punkter i forbindelse med de interne kontrolsystemer og en relativt høj fejlhyppighed.
Revisionsrettens samlede vurdering med hensyn til førtiltrædelsesstrategien var positiv, da de tilgrundliggende transaktioner stort set var lovlige og formelt rigtige. Overvågnings- og kontrolsystemerne på niveauet for de centrale tjenestegrene i Kommissionen, delegationerne og de attesterende instanser er grundlæggende pålidelige og fungerer i praksis godt. Dog fandt Revisionsretten på nationalt niveau svage punkter i de gennemførende institutioners systemer i Bulgarien, Rumænien, Tyrkiet og andre Sapard-lande.
Inden for forvaltningsudgifterne var de tilgrundliggende transaktioner stort set lovlige og formelt rigtige, og overvågnings- og kontrolsystemerne fungerede generelt godt.
Hvad er de vigtigste konklusioner, man kan udlede af det? Revisionsretten har konstateret, at størstedelen af midlerne til betalinger igen i høj grad har været præget af fejl med hensyn til lovlighed og formel rigtighed på de tilgrundliggende transaktioners niveau. Årsagen til dette er procedurer med iboende risici og den kendsgerning, at overvågnings- og kontrolsystemerne ikke effektivt nok begrænser risikoen for uregelmæssigheder til et acceptabelt omfang.
Der har dog kunnet konstateres forbedringer af systemerne, særligt i forbindelse med IFKS, det vigtigste overvågnings- og kontrolsystem for landbrugsudgifterne, som gennemføres af medlemsstaterne. Dette gælder også for kommissionsniveauet, hvor reformprocessen for forvaltnings- og finanssystemet, som blev indledt i 2000, har ført til gode resultater. Alligevel er der stadig meget at gøre, særligt på medlemsstatsniveau.
Retsforskrifter, regler og procedurer for udgifterne er fortsat for komplicerede i mange tilfælde. En stor del af udgifterne har i sig selv en iboende risiko og er kun baseret på modtagernes erklæringer. Endelig er EU selv vokset betydeligt siden indførelsen af DAS i 1994 og har undergået store ændringer.
I disse 11 år er de årlige udgifter til betalinger steget fra 60 milliarder euro til 100 milliarder euro, mens antallet af medlemsstater voksede fra 12 til 25. Derfor er forvaltningen vokset i omfang og kompleksitet under inddragelse af et stadig større antal myndigheder og organisationer. Derfor er der behov for stadig mere effektive overvågnings- og kontrolsystemer.
I sin udtalelse nr. 2/2004 om indførelse af én enkelt revisionsmodel har Revisionsretten stillet forslag om at oprette en fælles intern kontrolramme, som omfatter alle forvaltningsniveauer - fællesskabsinstitutioner, medlemsstater og modtagerlande. Revisionsrettens udtalelse om indførelse af én enkelt revisionsmodel var et bidrag til den politiske debat om forbedring af forvaltningen af og kontrollen med fællesskabets midler. Kommissionen gik et skridt videre og vedtog en såkaldt køreplan for oprettelse af en integreret intern kontrolramme. Denne køreplan er grundlaget for at udvide reformen til alle former for forvaltning af midler, særligt hvor forvaltningen deles med medlemsstaterne. Her er samarbejdet mellem Kommissionen og medlemsstaterne virkelig af afgørende betydning.
Revisionsretten glæder sig over Kommissionens initiativ til at udarbejde en køreplan. Revisionsretten vil som EU's eksterne revisor holde nøje øje med fremskridtene og konsekvenserne af disse ændringer for finansstyringen og kontrollen med EU-finanserne i de kommende år.
I forbindelse med et andet spørgsmål, nemlig Revisionsrettens holdning til den fremtidige finansiering, styring og kontrol inden for den fælles landbrugspolitik og strukturforanstaltningerne, må det fastholdes, at der bør tages højde for denne holdning ved den endelige formulering af disse vigtige bestemmelser. De bestemmelser om opbevaring af bilag, som findes i det aktuelle forslag til forordning for strukturforanstaltningerne, ville gøre det umuligt for Revisionsretten at revidere nogle af de berørte udgifter.
Revisionsretten er klar over, at den i lyset af et EU, som er i stadig forandring, også selv løbende må forbedre sig og bruge sine ressourcer på den bedst mulige måde. Det er vores mål at arbejde så effektivt som muligt for EU's interesser.
Man hører nogle gange den opfattelse, at Revisionsretten ikke bør levere ekstra skyts til dem, som ønsker at sætte EU i et dårligt lys. Jeg er imidlertid fast overbevist om, at borgernes interesser bedst repræsenteres af et objektivt og uafhængigt revisionsorgan, som kommer med klare og afbalancerede udtalelser på grundlag af objektive kendsgerninger.
De seneste begivenheder, hvor vælgerne i forbindelse med folkeafstemningerne i to medlemslande forkastede forfatningsudkastet, og hvor der er vanskeligheder med at nå til enighed om de finansielle overslag for 2007-2013, opfattes af nogle som et tegn på, at borgerne ikke har tillid til EU og dets institutioner. Jeg er fast overbevist om, at EU's legitimitet kun kan sikres, hvis vores organer fungerer lydefrit, og forvaltningen er af høj kvalitet, både på politisk niveau og på gennemførelsesniveauet. Også medlemsstaterne skal leve op til deres ansvar med hensyn til forvaltning og kontrol af en stor del af EU's budget. Her har Den Europæiske Revisionsret en central rolle. Den skal formidle et uafhængigt, professionelt og objektivt billede af forvaltningen af midlerne og bidrage til at skabe forandringer, der er i borgernes interesse.
Siim Kallas,
   Hr. formand, jeg vil takke Revisionsrettens formand, hr. Weber, for den reelle forelæggelse af årsberetningen for 2004 og medlemmerne af Parlamentet for at give mig mulighed for at redegøre for Kommissionens første reaktion.
Revisionsrettens beretning er retfærdig og afbalanceret. Det fastslås i den, at Kommissionen har succes med at gennemføre konkrete forbedringer i sine forvaltningssystemer, men at der stadig skal ske forbedringer på mange områder.
Kommissionen glæder sig over Revisionsrettens positive holdning til regnskabernes rigtighed, som giver et retvisende billede af Fællesskabernes indtægter og udgifter i dette regnskabsår og af den finansielle stilling ved regnskabsårets udgang. Retten har kun et forbehold, som er blevet afhjulpet gennem indførelsen af periodiseret regnskabsførelse i 2005. Dette betyder, at regnskaberne opfyldte deres vigtigste mål, og at de er er opstillet i overensstemmelse den gældende finansforordning.
Revisionsretten afgiver en positiv erklæring om regnskaberne, om indtægter, om forpligtelser, om førtiltrædelsesstøtte og om administrationsudgifter. Den er også tilfreds med EUF's udviklingsstøtte, der afviger fra budgettet med ca. 2,4 milliarder euro.
Retten noterer sig også to vigtige forbedringer siden sidste år, nemlig i en stor del af den fælles landbrugspolitik og i støtten til kandidatlandene. Det system, der anvendes til at kontrollere mange af udgifterne under den fælles landbrugspolitik - det integrerede forvaltnings- og kontrolsystem (IFKS) - betragtes som et effektivt kontrolsystem til begrænsning af risikoen for uretmæssige udgifter, når det anvendes korrekt. Dette system vil blive anvendt på en endnu større del af landbrugsudgifterne i de kommende år.
Meget forenklet kan det altså siges, at ud over den række positive erklæringer, jeg allerede har nævnt, er Revisionsretten nu forholdsvis tilfreds med kontrol- og udgiftssystemerne i en større del af EU-budgettet, der løseligt anslået repræsenterer en tredjedel af budgettet. Dette er konkrete og kvantificerbare fremskridt hen imod en positiv revisionserklæring.
Offentligheden og medierne har ikke altid forstået Rettens konklusioner fuldt ud. Jeg var meget tilfreds med, at Revisionsrettens formand i sin tale gjorde det klart, at Rettens erklæring med forbehold på visse områder ikke må fortolkes sådan, at alle transaktioner i betalingsbudgettet for 2004 er fejlbehæftede, og heller ikke må fortolkes som et tegn på svig. Vi må alle sammen forstå, hvor omfattende denne store budgetdechargeprocedure er. Denne procedure viser, at Kommissionen er ansvarlig over for direkte valgte medlemmer af Parlamentet.
Dette er ganske vist den 11. ikke-positive revisionserklæring i træk, men det fremgik forhåbentlig tydeligt af mine indledende bemærkninger, at dette ikke betyder, at vi ikke gør fremskridt. Medlemmerne af Parlamentet har gentagne gange påpeget, at Kommissionen ikke på egen hånd kan sikre en positiv DAS. Dechargebeslutningen for 2003 indeholdt mange gode råd til, hvordan der kunne gøres yderligere fremskridt, og vi arbejder på det. Som bekendt har Kommissionen foreslået "en køreplan for indførelse af en integreret struktur for intern kontrol", som Parlamentet og Rådet forhåbentlig vil støtte.
Selv om jeg er meget taknemmelig for Parlamentets støtte til køreplanen, var Økofin-Rådets erklæring den 8. november ikke så radikal, som Kommissionen havde håbet på, for politiske erklæringer på nationalt plan blev ikke accepteret. Men en strøm af operationelle forvaltningserklæringer for hver betaling og lignende ordninger er ikke et uopnåeligt mål, selv om en national sammenfattende rapport for hver sektor, der svarer til den, som Kommissionen udarbejder på grundlag af generaldirektørernes årlige aktivitetsrapporter, vil være vanskeligere at opnå. 
Vi vil gå videre med vores forslag. Vores handlingsplan for en integreret struktur for intern kontrol vil blive offentliggjort i næste måned. Den er baseret på resultaterne af vurderingen af manglerne i den eksisterende kontrolstruktur for alle typer budgetudgifter i forhold til de generelle principper, som Revisionsretten fastlagde i sin udtalelse nr. 2/2004 om én enkelt revisionsmodel. Vi håber, at den lovgivning, der bliver vedtaget for de nye programmer i årene efter 2006, vil afspejle den nye tankegang. De foreslåede revisioner af finansforordningen og gennemførelsesbestemmelserne afspejler også denne tankegang.
Rettens stikprøvekontrol afslører betydelige fejl, som vi naturligvis ønsker at nedbringe til et minimum. I den hensigt fokuserer vi på og søger sikkerhed for procedurerne til at begrænse risikoen for uregelmæssigheder. På den måde sikres det inden for et begrænset ressourcegrundlag, at udgifterne til ekstra kontrol giver yderligere fordele med hensyn til at begrænse risikoen for fejl.
Her vil jeg især nævne to citater fra Revisionsrettens formands tale: "Hvad angår strukturforanstaltningerne, fandt Retten svagheder ved medlemsstaternes forvaltning og systemer til kontrol af alle programmer". Det andet citat lyder: "På området interne politikker påpeger Retten, at fejlene ofte skyldes, at reglerne er så komplicerede".
Jeg er helt enig i disse bemærkninger. Behovet for forenkling af reglerne blev gentaget i går på Budgetkontroludvalgets møde, men hvis jeg søger efter de enkeltpersoner, der er ansvarlige for det store antal programmer og regler og deres kompleksitet, finder jeg næsten ikke nogen. Alle taler om behovet for forenkling, men når man ser nærmere på det, er det ikke så ligetil. En stor del af kompleksiteten skyldes ikke tjenestemændene, men kunder, politiske beslutningstagere, politikere i medlemsstaterne og medlemmer af Europa-Parlamentet. De selv samme aktører modsætter sig ofte ændringerne.
Jeg vil benytte lejligheden til at opfordre alle politiske beslutningstagere til, når der en anden gang skal skabes et mål, en plan eller et program, at se kritisk på alle aspekter af den finansielle forvaltning og behovet for at kontrollere og revidere disse programmer.
Der kan siges meget mere, men budgetdechargeproceduren er kun lige begyndt, og i løbet af de kommende måneder vil medlemmerne af Parlamentet få svar på alle deres spørgsmål. Parlamentet og Kommissionen vil samarbejde om at afslutte dechargeproceduren for EU-budgettet for 2004.
José Javier Pomés Ruiz,
   Hr. formand, det er 11. gang, at revisionserklæringen ikke er positiv.
Jeg ved ikke længere, om det er en skandale at sige det. Det er blevet normen. Alle har helt klart gjort en indsats, men når alt kommer til alt, er det et uopnåeligt mål efter vores Revisionsrets 11 gennemgange af regnskaberne.
Der sker forbedringer, men ikke tilstrækkeligt. Hvad er den politiske konsekvens af denne negative revisionserklæring? Det er meget demotiverende for Europa-Parlamentet, for de tjenestemænd, der skal træffe beslutninger. Det er nytteløst at forsøge at overholde reglerne, for vi opnår aldrig en positiv erklæring. Der mangler vilje til at påtage sig et ansvar, og alle tjenestemændene forsøger at lade være med at bruge penge, for at der ikke skal opstå tvivl, så de får problemer. Derfor lider vi af en indre demotivation.
Og eksternt? Vi har mistet meget troværdighed. Hvad vil de europæiske borgere tænke, hvis vores Revisionsret for 11. gang siger, at vi ikke styrer regnskaberne ordentligt her! En skandale. Mere af det samme. Noget værre skidt.
Selv når der kommer et nyt Parlament, en ny Kommission, en ny sammensætning af Rådet, fortsætter det som hidtil. Vi kan endda mindes Santer-Kommissionen, der var nødt til at træde tilbage på grund af disse problemer. Men det er lige meget, for det hele bliver ved med at køre lige dårligt.
Og medlemsstaterne? Hvor er det britiske formandskab? Rådet bruger 80 %. Hvor er det britiske formandskab? Det er her ikke, og det er virkeligt en skandale, for Rådet bruger 4 ud af 5 euro, og det er ikke engang til stede her ved forelæggelsen af regnskabet. Det er virkelig skandaløst.
Medlemsstaterne er tilfredse. Så længe de nationale domstole godkender deres regnskaber, er det ikke deres problem, om EU, alle europæernes penge, bliver forvaltet godt eller dårligt. Det kan endda være, at der er en og anden medlemsstat, der glæder sig lidt og siger, at "mine penge når frem til landmændene, selv om jeg ikke helt opfylder de krav, som Revisionsretten kræver af mig". De er tilfredse med sig selv. De er ikke engang til stede.
Hr. formand for Revisionsretten, som bekendt anmodede Europa-Parlamentet i forbindelse med den forrige afgørelse om decharge om nationale overensstemmelseserklæringer fra finansministerierne. Formålet var at hjælpe Retten med at offentliggøre en positiv revisionserklæring. Som nævnt af kommissær Kallas forkastede Økofin den 8. november sådanne nationale erklæringer.
Jeg tillader mig at spørge Dem, hr. formand for Revisionsretten, om, hvad De mener om nytten af sådanne erklæringer i Deres arbejde med hensyn til Deres forbindelser med de nationale myndigheder og om fremtiden uden sådanne erklæringer.
Endelig kan vi, hr. formand for Revisionsretten, ikke bruge det til noget, når De siger, at det i gennemsnit er halvdelen af en klasse på 25 medlemsstater, der dumper. Fortæl os - og det vil hjælpe Dem - hvem der er de tre bedste og de tre værste medlemsstater. 
Dan Jørgensen,
   . - Hr. formand, tak for ordet og tak til Revisionsretten for en god årsberetning. Et af de områder, hvor EU har det allerstørste imageproblem, er netop i forhold til spørgsmålet om, hvordan man forvalter Fællesskabets penge. Vi ved fra talrige opinionsundersøgelser, at befolkningerne i Europa ikke har særlig stor tillid til, at deres penge - deres skatteyderpenge - bliver forvaltet på en ordentlig måde. Denne mistro er delvis berettiget og bygger delvis på misforståelser. Jeg vil sige tak til Revisionsretten for en årsberetning, som hjælper os parlamentarikere med at opfylde to målsætninger, nemlig for det første at udrydde misforståelserne og for det andet at komme med gode råd og bidrage til, at vi kan få løst de problemer, som rent faktisk er der. For der er problemer!
I forhold til myter og misforståelser vil enhver, der gør sig den ulejlighed rent faktisk at læse Revisionsrettens årsberetning, kunne se, at de skræmmebilleder, der bliver tegnet i pressen og også af EU-modstanderne her i Parlamentet, ikke står til troende. Man vil kunne se, at det hele bygger på myter, og det bygger på misforståelser - det er ikke så slemt som de skræmmebilleder, der tit bliver tegnet. Årsberetningen dokumenterer, at der er sket store forbedringer, specielt ved at fremhæve landbrugsområdet, hvor vi nu er nået op på, at omkring 60 % af midlerne bliver forvaltet på en forsvarlig måde. Det er selvfølgelig godt. Der fortjener man ros, fordi der sker fremskridt. Når det er sagt, må man selvfølgelig understrege, at blot fordi der sker forbedringer på visse områder, kan vi jo ikke leve med det overordnede billede. Det er simpelthen ikke godt nok. Jeg er enig med hr. Pomés Ruiz, den foregående taler, som sagde, at det er skandaløst.
Og det bringer mig jo så til den anden opgave. Den første opgave var at aflive myter. Den anden opgave er selvfølgelig vigtigere. Den anden opgave består nemlig i at finde ud af, hvordan vi får løst disse problemer. Og der er jeg helt enig i, at der tegner sig et entydigt billede. De områder, hvor der er delt forvaltning - altså der, hvor det i lige så høj grad er medlemsstaternes ansvar at forvalte - jamen, det er der, at problemstillingen ligger. Medlemsstaterne lever simpelthen ikke op til deres ansvar. Medlemsstaterne gør ikke nok. Jeg er enig i, at vi skal arbejde videre med den henstilling, der blev givet sidste år, og som gik ud på, at der er brug for en såkaldt politisk erklæring fra finansministrene fra hvert enkelt land hvert eneste år. I de kommende måneder skal vi diskutere årsberetningen mere indgående. I de kommende måneder skal decharge-proceduren gennemføres. Jeg kan allerede nu se, at medlemslandenes ansvar er et af de spørgsmål, som vi skal fokusere allermest på. 
Jan Mulder,
   Hr. formand, også jeg vil takke formanden for Revisionsretten for hans beretning. Jeg kan kun gentage, hvad andre talere også sagde, nemlig at det er overordentlig ærgerligt, at der på ny for ellevte gang i træk ikke afgives en positiv revisionserklæring, og det er noget, der vil give genlyd i den europæiske offentlighed. Vi må arbejde på, at den bliver positiv, og efter min opfattelse ligger problemets kerne hos medlemsstaterne.
Desværre gør formanden sig ikke den ulejlighed at være til stede her i dag. Jeg synes også, at medlemsstaternes stole er usædvanlig tomme i formiddag. Jeg ved ikke, om det er symptomatisk for interessen for hele finanskontrollen. For mig er det væsentligste stadig beslutningsforslaget fra sidste år, hvori vi kraftigt opfordrer medlemsstaterne - jeg er glad for, at de lytter opmærksomt - til at sørge for, at den øverste finansmyndighed hvert år aflægger regnskab for, hvordan pengene er anvendt. Det er fleste medlemsstater imod.
Jeg synes, at Parlamentet skal fortsætte med at arbejde på det. Forslaget i Revisionsrettens beretning om også at oprette certificeringsorganer for alle andre dele af budgettet end landbrug forekommer mig at være et forslag, som vi skal undersøge nærmere.
Det er glædeligt, at der afgives en positiv DAS for førtiltrædelsesstøtten. I 2004 blev der endnu ikke taget hensyn til erfaringerne i de nye medlemsstater. Vi håber, at kontrolmekanismerne i fremtiden også vil være på plads i de nye lande. Jeg er glad for det , som formanden for Revisionsretten ikke nævnte i formiddag, men som han bebudede i går, om Revisionsrettens egen måde at fungere på. Der er ikke nogen som helst institution, der kan undvære kritik, konstruktiv kritik. Hvis Revisionsrettens arbejde i de forløbne år evalueres, kan det efter min mening være en fordel for hele Revisionsrettens måde at fungere på i Europa. 
Bart Staes,
   Hr. formand, med denne forhandling får vi dechargeproceduren for 2004 i gang. Når vi læser årsberetningen flygtigt, ser vi, at Kommissionen har organiseret sig bedre siden Santer-Kommissionens fald og indledningen af reformprocessen. Det er gode nyheder, at EU-budgettets udnyttelsesgrad for tredje år i træk er forbedret. Det er dårlige nyheder, at Revisionsretten for ellevte år i træk ikke er i stand til at afgive en positiv revisionserklæring, en positiv DAS. Der er altså ikke sikkerhed for, at tallene er pålidelige.
Det er der en klar grund til. Enten er tilsyns- og kontrolsystemerne ikke ført ud i livet, eller fungerer de ikke effektivt, eller også udviser betalingerne væsentlige fejl. Vi taler her om landbrugs- og strukturpolitikken, den interne og eksterne politik, mere end 4/5 af hele EU-budgettet på 105 milliarder. Et centralt problem er i den forbindelse, at forvaltningen af og tilsynet med 80-85 % af budgettet deles med medlemsstaterne. Finansministrene nægter at påtage sig deres ansvar, og det er direkte skandaløst. De vil gerne have penge fra Bruxelles, men intet ansvar.
Årsberetningen viser os endnu en gang det enorme problem med eksportrestitutionerne, der tegner sig for 3,6 milliarder euro eller 7,5 % af landbrugsbudgettet. Udtrykt i værdi tegner de sig imidlertid for 26 % af de uregelmæssigheder, der er meldt til Kommissionen. Medlemsstaterne bør fysisk kontrollere 5 % af eksportrestitutionssagerne, men også her udviser de skandaløs forsømmelighed. I punkt 4.30 og note 20 i årsberetningen læser jeg med tilfredshed, at det anbefales, at kontrol finder sted til og med de endelige modtagere. Jeg citerer: "En sådan kontroldækning ville gøre ansvarskæden, for så vidt angår de fælles landbrugsudgifter, stærkere og tydeligere."
Derfor opfordrer jeg endnu en gang indtrængende til, at listerne med de endelige modtagere af landbrugspenge offentliggøres. Det er allerede sket i Estland, Danmark, Det Forenede Kongerige og Nederlandene. Flandern og Belgien valgte derimod en skinoffentliggørelse ved at slå alle tallene sammen, således at en ordentlig analyse er umulig. Af sådanne tabeller kan vi trods alt lære meget om vores landbrugspolitiks anomalier. Således fik tobaksgiganten Philip Morris i de forløbne fem år i Nederlandene 6,5 millioner euro for at tilsætte sukker til cigaretter. I betragtning af den høje sukkerpris på EU-plan får Philip Morris kompensation herfor.
KLM-cateringvirksomheden fik 646.000 euro, fordi den også bruger sukker, mejeriprodukter, frugt og grønsager på flyvninger uden for EU. Dette betragtes som eksport, og derfor kan der udbetales eksportrestitutionsstøtte. Det er da vanvittigt. Dette er blot toppen af isbjerget. Borgerne vil kun acceptere Europa, EU og den europæiske landbrugspolitik, hvis der gøres noget ved disse vildskud. Jeg ønsker alle ordførere, i særdeleshed hr. Mulder, held og lykke under dechargeproceduren, og jeg håber, at det i de kommende måneder lykkes os at udføre vores arbejde ordentligt og aflevere gode dechargebetænkninger under mødeperioden i april næste år. 
Jeffrey Titford,
   Hr. formand, nu er vi der igen. Jeg stod her for næsten et år siden for at kommentere 10-året for Den Europæiske Revisionsrets afslag på at godkende EU's regnskaber. Jeg sagde på det tidspunkt, og jeg gentager i dag, at det er på tide at indrømme, at denne form for europæisk styre er en ynkelig fiasko og burde afskaffes. Nationalstaterne ville stå sig meget bedre ved at varetage deres egne interesser. Personligt ville jeg ikke lade hverken den nuværende Kommission eller de foregående passe på mine børnebørns lommepenge. For tre uger siden opfordrede jeg her i Parlamentet til, at budgettet for 2006 bliver forkastet, fordi Parlamentet ikke skal godkende yderligere udgifter, når vi bærer skammen som følge af 10 år med tvivlsomme regnskaber, der ikke er godkendt.
Dette er så det 11. år, og det er en skammelig situation, som ikke kan fortsætte. Rettens seneste beretning er endnu en klagesang om Kommissionens bureaukratis svagheder. Vi blev lovet, at et nyt computersystem ville lukke alle hullerne. Sandheden er, at regnskaberne stadig vil være lige så vandtætte som en si.
Medlemmerne af Parlamentet burde føle en stærk forpligtelse over for Europas skatteydere, for det er deres penge, der fosser ud gennem siens huller. Den britiske regering er forpligtet til at bruge skatteydernes penge fornuftigt, og alligevel fortsætter den medgørligt med at skrive checks ud til EU.
De kan stole på, at jeg vil blive ved med at optræde som denne institutions samvittighed. Jeg vil blive ved med at påpege, hvilken katastrofe det er. Min samvittighed er ren. Er Deres det? I øvrigt opfatter jeg medlemmernes tilstedeværelse her i dag som et tegn på den betydning, de tillægger EU's håndtering af skatteydernes penge. Så har jeg sagt tilstrækkeligt.
Hans-Peter Martin (NI ).
   - Hr. formand, Europa kunne netop i den nuværende situation have brug for en Revisionsret, der som en dynamisk tiger løber gennem landene og bider til, hvor det er nødvendigt. Men også denne årsberetning viser endnu en gang, at vi i virkeligheden ikke har at gøre med et rovdyr, men dog med et levende væsen, som imidlertid er tandløst og sidder i bur. Det er tandløst, fordi det slet ikke kan være andet ud fra institutionens natur. Hvis man sammenligner Den Europæiske Revisionsrets kompetence med den bayerskes, så er det to forskellige verdener. Jeg kender kun en revisionsretsinstitution, nemlig Wiener Kontrollamt, som med hensyn til kompetence og gennemslagskraft er endnu svagere end Den Europæiske Revisionsret. Når der tales om, hvordan man kan agere på tværs af landegrænserne, så hedder det hele tiden: "Jeg kan forsikre Dem, at Revisionsretten byder enhver debat velkommen, når det gælder om mulige forbedringer af revisionen."
Min opfordring lyder: Vær konstruktiv! Fremlæg et memorandum! Sig selv som Revisionsret, at De i virkeligheden slet ikke kan løse Deres opgaver, fordi De ikke har kompetence til det, fordi De ikke må dit og dat, og fordi De faktisk også som følge af den personlige udvælgelse - den måde, alt dette kommer i stand på politisk - slet ikke er i stand til at løse opgaverne! Så ville De gøre Europa en sand tjeneste. Det ville være et første skridt i retning af gennemsigtighed og kontrolmuligheder, som vi skal bruge for at give EU sin troværdighed tilbage. 
Alexander Stubb (PPE-DE ).
   - Hr. formand, når jeg hører Det Forenede Kongeriges Uafhængighedsparti tale om, at Kommissionen ikke kan forvalte dets børnebørns lommepenge, må jeg sige, at jeg hellere vil have, at Kommissionen forvalter dem, end at Det Forenede Kongeriges Uafhængighedsparti gør det! Men jeg har tre bemærkninger, først en generel og dernæst to henvendt til henholdsvis Kommissionen og Rådet.
Min første bemærkning er, at jeg synes, at dette er en god beretning. Formålet med beretningen er at forbedre det aktuelle kontrolmiljø for at gøre pengeforbruget mere gennemsigtigt og mere forståeligt og for at gøre en ende på svig og dårlig forvaltning. Der er sket visse forbedringer, men, som mange har sagt, er der stadig langt igen. Når det er sagt, tror jeg ikke, at nogen virksomhed ville opnå en positiv revisionserklæring - DAS - med den metode, som Revisionsretten benytter.
Min anden bemærkning er, at jeg vil lykønske Kommissionen. Jeg ved, at den får en masse kritik for, hvordan den bruger de penge, den har til rådighed. Noget af kritikken er berettiget, men det meste af den er det ikke. Den har indført mange forbedringer. Jeg kan lide det, den har gjort for at lave en køreplan for en positiv DAS, og det, den har gjort, hvad angår regnskabsprincipper.
Min sidste bemærkning er en kritik af Rådet, ikke bare fordi det ikke er til stede i dag, men fordi det - ligesom Det Forenede Kongeriges Uafhængighedsparti gjorde det for et øjeblik siden - forsøger at skabe en illusion om, at alt er Kommissionens eller de øvrige EU-institutioners fejl. Det er ganske enkelt ikke korrekt. 80 % af de penge, der bruges i EU, bruges i medlemsstaterne. Det er derfor, at jeg fordømmer, at finansministrene på Økofin-Rådet for to uger siden igen afviste at undertegne en revisionserklæring. Jeg mener, at vi kunne nå meget længere med hele denne finansielle forvaltningsproces, hvis finansministrene tog et ansvar.
Kort sagt: For det første forbedrer vi systemet, for det andet er problemet ikke Kommissionen, men medlemsstaterne, og for det tredje er jeg temmelig sikker på, at vi om fem år har en positiv DAS.
Szabolcs Fazakas (PSE ).
   - Hr. formand, 2004 var året for udvidelsen, så årsberetningen for 2004 er den første, som drejer sig om alle 25 medlemsstater. Det er endnu en grund til, at der er godt, at beretningen indeholder en positiv, realistisk og afbalanceret erklæring om, hvordan EU's penge blev anvendt i både de gamle og de nye medlemsstater.
Revisionsrettens årsberetning for 2004 viser virkningen af de reformer, der blev iværksat sidste år. Dette var formålet med den betænkning, som min kollega Terry Wynn udarbejdede, og som Parlamentet vedtog med stort flertal. Det er også formålet med det integrerede forvaltnings- og kontrolsystem, som Kommissionen og dens næstformand Siim Kallas bebudede.
Reformen er baseret på gensidig tillid og snævert samarbejde mellem Europa-Parlamentet, Kommissionen og Revisionsretten. Desuden er det for at gennemføre reformen nødvendigt, at Rådet sørger for, at der indføres revisionserklæringer på nationalt plan, men det synes der at være vedvarende modstand imod. Hvis det ikke sker, kan vi imidlertid ikke komme videre, for vi må også have en revisionserklæring fra Rådet.
Margarita Starkevičiūtė (ALDE ).
   - Når jeg ser på resultaterne af revisionen af Fællesskabets årsregnskab for 2004, glæder det mig, at revisorernes evaluering af forvaltningen af førtiltrædelsesstøtten bevilget til mit hjemland, Litauen, har været positiv.
Det samme kan desværre ikke siges om den generelle evaluering af EU-regnskabernes status. Der er opstået en paradoksal situation, hvor modtagerne ikke kan få adgang til de midler, de har fået bevilget, fordi de forskellige tilsynskrav er alt for komplekse og ude af proportioner med den opnåede fordel, samtidig med at revisorerne fastslår, at den slags krav ikke giver et tilstrækkeligt grundlag for debat.
Det er indlysende, at det aktuelle støtteregnskabssystem forhindrer opfyldelsen af EU's vigtigste finansielle mål, som er at anvende midlerne i EU's budget gennemsigtigt og effektivt. Derfor vil jeg opfordre Kommissionen og revisorerne til at presse på for, at reformplanen gennemføres, og til at tale mere beslutsomt om de problemer, som uhyre og uudtømmelige ressourcer foranlediger. Jeg har tiltro til, at reformerne og et integreret internt kontrolsystem kan medvirke til at løse de udestående problemer.
Nils Lundgren (IND/DEM ).
   - Hr. formand, jeg vil indledningsvis komme med en protest mod, at vi skal diskutere Revisionsrettens beretning uden at have haft adgang til den i forvejen, hvilket er et stort handicap for os. Heldigvis genkender vi stort set alt fra tidligere år. Man kunne måske have læst forrige års beretning og fremført samme synspunkter. Det handler om samme problemer og samme mangler i regnskabet. Vi får at vide, at problemerne fortsat vil være der. Revisionsretten "kan ikke garantere" osv., siger man. Der tales om risikable transaktioner, mangler i kontrolsystemerne og mange fejl osv., osv. Der findes en køreplan for et internt kontrolsystem, hvilket jeg hilser velkommen med glæde, men det meste er som tidligere, dvs. dårligt.
Jeg vil også påpege, at de europæiske institutioner jo revideres af Revisionsretten, mens de nationale systemer selvfølgelig revideres af forskellige nationale revisionsorganer. Ligesom på så mange andre områder gælder der også i denne forbindelse en regel om et 80/20-forhold, dvs. en femtedel af pengestrømmene kan kontrolleres her og den resterende del nationalt. Det er uhørt vigtigt, at vi får stillet et forslag om, hvordan vi kan nå frem til et struktureret samarbejde i dette spørgsmål, ellers er Revisionsrettens opgave i praksis fortsat umulig.
Hovedproblemerne, som vi ser dem, kommer fra den fælles landbrugspolitik, strukturfondene og Regionsudvalget. Der er grund til at afskaffe landbrugspolitikken, Regionsudvalget og Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg. Alt dette tilhører en anden periode og udfylder ingen funktion i dagens EU. I stedet burde beløbene fra strukturfondene begynde at gå direkte til EU's fattigere medlemsstater. Så ville alle de problemer, som vi nu taler om, stort set forsvinde. 
Simon Busuttil (PPE-DE ).
   - På et tidspunkt hvor Europa går gennem en vanskelig tid i offentlighedens øjne, er det ikke let at forklare borgerne, at EU, som for mange er en model for, hvordan ting bør gøres ordentligt, i virkeligheden ikke bare ikke er perfekt, men også må gøre meget mere for at garantere, at de penge, som det får overdraget, faktisk bliver anvendt, som de skal. Den beretning, vi behandler, er et tilfælde af deja-vu. Vi får igen at vide, at Revisionsretten ikke kan være sikker på, at hver euro, der er givet ud, faktisk er brugt helt efter bogen, selv om det i beretningen også konstateres, at der er sket visse fremskridt i en problematisk sektor som landbrugssektoren, som jo tegner sig for en overordentlig stor del af budgettet. Det ville imidlertid være en fejl, hvis vi opgiver at finde frem til et mere effektivt budgetkontrolsystem. På den ene side bliver vi kede af det, når vi hører, at der stadig er en masse mangler i kontrolsystemet, men på den anden side er det frustrerende, at det ser ud til, at vi altid forsøger at opnå perfektion, repræsenteret ved DAS-systemet, men at vi år efter år må konstatere, at vi ganske vist kan komme den nærmere, men at vi givetvis aldrig vil opnå den. Så kan vi enten følge de evigt pessimistiske, eller vi kan indrømme, at ingen er perfekt, og alle tager deres ansvar. Dette gælder os i Europa-Parlamentet og Kommissionen, men også medlemsstaterne selv.
Herbert Bösch (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne udtrykkeligt ønske Den Europæiske Revisionsret tillykke med denne beretning. Den har allerede på den korte tid, vi har haft den i hånden, vist mig, at der er mange fakta, som giver os fremragende kriterier til vores arbejde, for det er i sidste ende os, der skal give decharge eller ikke give decharge.
Der tales så ofte om, at finansministrene skal underskrive deres regninger. Lad os prøve at se på de områder, hvor Kommissionen alene har ansvaret for udgifterne. Så får vi tragiske ting at se. Inden for de interne politikker er seks ud af 11 generaldirektører ikke i stand til at afgive en garantierklæring uden forbehold. Vis mig den finansminister, som med en sådan udgangssituation siger, at han ville gøre det! Ham har jeg ikke fundet endnu.
Min opfordring på grundlag af denne fremragende beretning fra Revisionsretten er, at vi skal se på de direkte forvaltede udgifter og forsøge at skabe perfektion på dette område. Så vil vi få større succes med medlemsstaterne, end vi har i dag. 
Markus Ferber (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Revisionsretten, hr. kommissær, kære kolleger, jeg kan tilslutte mig hr. Böschs udtalelser. Jeg tror, det er lidt for let bare at sige, at 80 % af midlerne bliver forvaltet af medlemsstaterne, og derfor skal de værsgo sørge for, at alt forløber ordentligt.
Alle de problemer, vi har haft i de seneste år, og som i 1999 førte til, at Kommissionen måtte gå af, var ikke problemer med midler, som bliver forvaltet nationalt, det var midler, som blev forvaltet af Kommissionen selv.
Så vil jeg sige noget meget klart. I Wynn-betænkningen står der, at vi vil involvere de nationale og også delstaternes revisionsretter - hvis de findes - i dechargeproceduren. Når jeg i dag ser på, hvordan procedurerne forløber nationalt, og hvordan de forløber på europæisk plan, så passer tingene ikke sammen. Jeg protesterer mod - det vil jeg sige helt klart - at overføre det, som vi gør i Europa, og som er Deres opgave, hr. formand for Revisionsretten, til de nationale systemer. Vi bør tværtimod tænke over at gøre det omvendt, hvad revisionsrammen angår. Også i Europa må vi foretage forbedringer, og vi kan bestemt lære af medlemsstaterne. Det kræver klogskab og visdom fra stats- og regeringschefernes side at skabe den nødvendige juridiske ramme for at gøre det muligt.
Det er jo ikke Deres problem, hr. Weber, det er et problem for dem, som giver Dem Deres mandat. Det er ikke os, det er stats- og regeringscheferne. Denne holdning - det siger jeg også som medlem af Budgetudvalget meget tydeligt - må kritiseres: Man vil ikke betale noget til EU, men man vil hale så meget som muligt af det hjem til sit eget land, men man vil ikke lade nogen fra Bruxelles kikke med. Det er denne holdning, der er vores emne, og her må vi tage fat. Så har vi virkelig gjort noget for Europa, for troværdigheden og for borgerne.
Det afgørende er ikke Revisionsrettens beretning - om end den er vigtig - det afgørende er, hvad vi i Parlamentet bruger den til. Jeg glæder mig til debatterne i Budgetkontroludvalget og til dechargeproceduren, som bliver afsluttet til foråret. 
Terence Wynn (PSE ).
   - Hr. formand, for en uge siden afviste Økofin-Rådet Parlamentets forslag om nationale erklæringer, hvilket i praksis betyder, at vi ikke kommer til at se en positiv DAS inden for en overskuelig fremtid. Økofin-Rådets forslag er en ringe erstatning for reel handling og var resultatet af et ekspertpanels todagesmøde, som jeg deltog i. Det var et møde, der mindede mig om Margaret Thatchers bemærkninger på et tilsvarende møde, da hun klagede over at være omgivet af mennesker, der fandt alle mulige grunde til ikke at gøre noget og ikke at ændre noget i stedet for at give hende løsninger på de problemer, hun havde.
Parlamentet må vide, hvilke medlemsstater der er enige, og hvilke der er uenige i dets holdning.
Alvorligt talt må Det Forenede Kongeriges Uafhængighedspartis bemærkning ikke ignoreres. Hvorfor i alverden skulle vi godkende de nye finansielle overslag, når overvågnings- og kontrolsystemerne er så åbenlyst mangelfulde i medlemsstaterne? Det er et budskab, som skal overbringes højt og tydeligt til Rådet.
Hubert Weber,
   Hr. formand, det er en stor dag for Den Europæiske Revisionsret, fordi vi får lejlighed til at forelægge vores beretning på politisk niveau, endda i overværelse af Kommissionens næstformand, hr. Kallas. Vi er meget glade for at få en tilbagemelding på vores aktiviteter fra politisk hold.
Vi har i denne beretning vist, at der er sket store forbedringer. Der er bestemt stadig noget, der skal indhentes på nogle områder, både på kommissions- og medlemsstatsniveau. Erklæringernes betydning blev nævnt. Det kan jeg kun erklære mig enig i, men erklæringerne er ikke alt. Vi bør hellere trænge frem til fejlkilderne og søge incitamenter til reformer. Vi har gennemført hundredvis af stikprøver og kontrolleret transaktioner. Vi har opdaget hundredvis af fejl, både formelle og substantielle fejl. Disse fejl er kendt på kommissionsniveau, de bliver behandlet i Kommissionen. De er også kendt på medlemsstatsniveau. Her bør vi tage fat.
Jeg mener - det er også en bemærkning til hr. Martin - at det er et glimrende mandat, vi har, vi er tilfredse med det, vi har ikke brug for noget andet. I international sammenligning står vi meget fint. Det handler kun om, at vores konklusioner bliver taget alvorligt og gennemført rettidigt. Det er ikke nok, at vi indfører et nyt system, vi skal også anvende det nye system og gøre det anvendeligt i praksis.
Det blev også præciseret, at den juridiske ramme skal forenkles. På mange områder vil vi ikke kunne gennemføre forbedringer, hvis vi fortsat har så komplicerede procedurer.
Jeg må imidlertid også sige, at når vi anvender så strenge standarder for de instanser, som vi kontrollerer, så må vi også finde os i, at man også anvender så strenge standarder for os. Det skal ske gennem en planlagt .
Det bliver hele tiden sagt, at Revisionsretten vil have flere kontroller. Nej, det vil vi slet ikke. Vi vil ikke have flere kontroller, vi vil have mere effektive kontroller, som man efterfølgende kan lære af.
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Véronique Mathieu (PPE-DE ).
   - Det er skuffende og frustrerende, at revisionserklæringen endnu en gang er negativ. Det betyder, at der endnu ikke er sikkerhed for, at udgifterne er lovlige og formelt rigtige, og at der fortsat er tvivl om regnskabernes rigtighed.
Hvem bærer ansvaret herfor? Medlemsstaterne som følge af den anvendte metodologi og den utilfredsstillende iværksættelse af betalingsordningen eller Kommissionen, der i medfør af traktatens artikel 274 er ansvarlig for EU-budgettets gennemførelse?
Vi kan af Revisionsrettens bemærkninger udlede, at det er altafgørende at skabe større ansvarsfølelse i de nationale forvaltninger, så der aflægges korrekt regnskab for EU-bevillingernes anvendelse. Revisionsretten bør ligeledes præcisere, hvilke konkrete foranstaltninger Kommissionen bør træffe for at opnå en positiv revisionserklæring.
I en tid med manglende tillid til EU bør svagheder i forvaltnings- og kontrolsystemet ikke give EU-modstanderne mulighed for at svække tiltroen til Unionens grundlæggende principper og politikker, der har til formål at styrke den territoriale, økonomiske og sociale samhørighed. Kommissionen og medlemsstaterne bør i højere grad bestræbe sig på at opnå en positiv revisionserklæring. Det er Unionens troværdighed og borgernes tillid, der står på spil.

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er redegørelse fra Kommissionen om lovgivnings- og arbejdsprogrammet for 2006. 
José Manuel Barroso,
   Hr. formand, mine damer og herrer, 2005 har ikke været et let år for Europa. Europa er blevet konfronteret med terror, social usikkerhed og naturkatastrofer. På institutionsplan har vi måttet håndtere alle disse vanskeligheder uden hjælp fra en forfatning og indtil videre uden en flerårig budgetramme. Unionen har følt sig foranlediget til at sætte spørgsmålstegn ved selve integrationsprocessen, men vi er overbeviste om og Kommissionen er overbevist om, at behovet for EU aldrig har været større end i dag.
Vi er stolte over det målrettede og klare svar, Kommissionen har kunnet give i denne situation. Vi har i nært samarbejde med Parlamentet til stadighed været udfordringerne voksne. Som eksempel på de resultater, vi har opnået sammen, kan nævnes Lissabon-strategiens fornyelse, revisionen af stabilitets- og vækstpagten med det formål at forbedre tiltroen til den økonomiske styring af EU, større solidaritet takket være vedtagelsen af en ny social dagsorden, fuldstændig anerkendelse af arbejdsmarkedsdialogens og arbejdsmarkedets parters rolle som drivkraft, kampen for et renere miljø med vedtagelsen af tematiske strategier og videreførelsen af vores internationale indsats på klimaområdet, større sikkerhed gennem iværksættelsen af vores ambitiøse program fra Haag sideløbende med andre initiativer, bl.a. vores forslag om dataholdetid, fremme af europæiske værdier i verden - i denne forbindelse kan nævnes, at vi har forpligtet os til at fordoble Unionens bistand til udviklingslandene, og at vi har vedtaget en strategi til fordel for Afrika - styrkelsen af vores partnerskaber med vores strategiske allierede såsom USA, videreførelsen af den åbne dialog med nye, vigtige partnere som Kina og endelig åbningen af tiltrædelsesforhandlingerne med Tyrkiet og Kroatien.
Kommissionen har levet op til sit ansvar. Vores ledetråd har været og er fortsat den almene europæiske interesse. Alle de initiativer, vi har taget i 2005, er det første konkrete udtryk for de strategiske mål, vi har opstillet for vores arbejde i fem år. Det program, vi forelægger i dag, er i overensstemmelse med de mål, vi satte os ved vores mandatperiodes start, nemlig velstand, solidaritet i et udvidet Europa, sikkerhed og styrkelse af Europas rolle i verden.
Disse mål er stadig relevante. De har tilslutning fra alle tre institutioner og ligger til grund for deres arbejde. Det opfatter jeg som et partnerskab til fordel for en fornyelse af EU, som jeg mener, vores indsats bør være centreret om. Rammeaftalen er et konkret udtryk for dette partnerskab mellem vores to institutioner. Den udgør et kvalitativt spring i udviklingen af politiske initiativer. Den har muliggjort en mere tilbundsgående og målrettet dialog mellem de parlamentariske udvalg og kommissærerne om, hvordan den årlige politiske strategi bedst omsættes til konkrete tiltag. Jeg ønsker at sige, at denne dialog har haft en positiv indvirkning på det program, jeg skal forelægge i dag. Jeg håber, De vil genkende Deres idéer, herunder dem, De har forlagt under dagens forhandlinger, i de foranstaltninger, vi har til hensigt at træffe i 2006.
Hr. formand, mine damer og herrer, at frigive hele det potentiale, der findes i Europa, det er den tilgang, Kommissionen har valgt for arbejds- og lovgivningsprogrammet for 2006.
Hvilke nøgleaktioner er der fastlagt for 2006? Først og fremmest aktioner til fordel for øget velstand. 2006 bliver et afgørende år for iværksættelsen af den fornyede Lissabon-strategi. Kommissionen vil til fulde spille sin rolle som initiativtager til og leder og ledsager af medlemsstaternes indsats. Medlemsstaternes nationale reformprogrammer, som vi allerede er i færd med at gennemgå, vil spille en grundlæggende rolle i denne proces. Vi bør forbinde disse programmer med vores politiske prioriteringer, forbedre den økonomiske styring i Unionen og styrke de nationale og europæiske reform- og investeringsbestræbelser i retning af investeringer på nationalt plan såvel som på europæisk plan til fordel for den fremtidige økonomi, nyskabelse, viden og nye infrastrukturer. Disse to former for investering, på nationalt plan og på europæisk plan, bør gå hånd i hånd. Vi bør understøtte disse bestræbelser gennem andre initiativer såsom forslag til videreudvikling af det indre marked og fremme af den geografiske og faglige mobilitet gennem f.eks. oprettelsen af et europæisk teknologiinstitut.
Jeg skal især henvise til de forslag, som Parlamentet selv har stillet vedrørende det indre marked i sin beslutning om arbejdsprogrammet. Jeg vil i denne forbindelse især fremhæve betydningen af foranstaltningerne til skabelse af gunstige betingelser for udviklingen af små og mellemstore virksomheder, der er den vigtigste kilde til nye arbejdspladser i Europa.
Det andet kapitel handler om solidaritet. Solidariteten er fortsat en grundlæggende bestanddel af det europæiske projekt, og jeg taler her om solidariteten mellem arbejdsgivere og arbejdstagere. Jeg taler ligeledes om solidariteten mellem de forskellige generationer, der kommer til udtryk gennem en forsvarlig forvaltning af naturressourcerne, herunder havets ressourcer, og indførelsen af en ny strategi for bæredygtig udvikling - idet vi i øvrigt vil forelægge denne nye strategi i december måned.
Solidariteten generationerne imellem indebærer også skabelsen af job til de unge og en indsats til fordel for en retfærdig løsning af spørgsmålet om pensionsfinansiering. Vi må heller ikke glemme solidariteten mellem mænd og kvinder eller solidariteten mellem de rigere og de mindre velstående medlemsstater og ej heller solidariteten mellem Unionen og resten af verden, især udviklingslandene. 2006 bliver et vigtigt år på alle disse fronter.
Hvad angår sikkerhedsdelen, vil vi især være opmærksomme på behovet for at forbedre samordningen af kampen mod terror og organiseret kriminalitet. Vi har konstateret fællesskabslovgivningens indflydelse på disse områder. Jeg kan som et eksempel herpå oplyse, at en af de personer, der er anklaget i forbindelse med angrebene i London, blev udvist fra Italien til Det Forenede Kongerige efter mindre end 50 dage. En sådan procedure ville utvivlsomt have varet flere år uden de nuværende fællesskabsinstrumenter. Her er således et område, hvor borgerne, også de borgere, der er mindre begejstrede for den europæiske integration, kræver øget og ikke mindre indgriben fra EU's side.
I øvrigt vil vi som sagt være meget aktive i forhold til den ulovlige indvandring. De problemer, som visse medlemsstater har mødt, er ikke specifikke for dem. Der er i virkeligheden tale om problemer, som hele Europa kender til. Vi bør i samarbejde med medlemsstaterne sætte resolut ind over for denne svøbe. Indvandringsproblematikken er selvfølgelig ikke kun et spørgsmål om sikkerhed. Det rummer et sikkerhedsaspekt, det er klart, for det er nødvendigt at bekæmpe den ulovlige indvandring. Men vi bør samtidig også yde bistand til udvikling i hjemlandene. Vi bør kombinere vores tilgang til indvandring med vores tilgang til udvikling og samtidig gøre alt for at sikre en harmonisk integration af de forskellige samfundsgrupper af udenlandsk oprindelse i vores lande.
Vi har også til hensigt at videreføre vores indsats til fordel for sundheds- og forbrugerbeskyttelse, et område, der i bredere forstand også hører under sikkerheden. Et andet vigtigt element er udviklingen af en udrykningstjeneste på civilbeskyttelsesområdet.
Hr. formand, mine damer og herrer, de 96 prioriterede initiativer, som vi forelægger, vidner om, hvor stor betydning vi tillægger målene om velstand, solidaritet, sikkerhed og udbredelse af europæiske værdier i verden. Men troværdigheden heraf afhænger også af deres kvalitet. Det er grunden til, at Kommissionen har til hensigt nøje at følge de styrkede metoder i sit program om bedre lovgivning. Disse metoder er ikke et mål i sig selv, men et middel til at omsætte vores hensigtserklæringer i handling, således at de får indvirkning på borgernes hverdag.
I 2006 ønsker vi, at Europa skal agere som en mere indflydelsesrig partner på den internationale scene. Og på denne front bør 2006 også bringe konkrete resultater: konkrete resultater, hvad angår udvidelsesprocessen og stabiliserings- og associeringsprocessen, konkrete resultater af vores naboskabspolitik, som er meget vigtig for stabiliteten i Europa og de nærmeste lande, konkrete resultater inden for fattigdomsbekæmpelse ved at føre vores løfte om at fordoble hjælpen ud i livet, og endelig konkrete resultater i forhold til udbredelsen af europæiske værdier i verden, især gennem støtte til politiske overgangsløsninger og genopbygning af Afghanistan, Irak og Palæstina.
 Et spørgsmål vil dominere den internationale økonomiske dagsorden i 2006, nemlig gennemførelsen af Doha-udviklingsdagsordenen.
Pascal Lamy sagde, at tilpasningsforventningerne til ministermødet i Hongkong i næste måned ikke betyder, at vi slækker på vores ambitioner for Doha-udviklingsdagsordenen. Jeg er enig. Runden er vigtig for, at markederne åbnes, og handelen frigøres. I EU fremmer stærk eksport vores vækst. Vi ønsker, at runden bliver en succes. Det er derfor, at vi for nylig gav vores stærke og betingede - og jeg vil understrege betingede - tilbud om landbrug. Europa har gjort mere end nogen andre for at holde denne runde på sporet. Vores tilsagn gælder stadig, men nu er det andre, der må give sig.
Rundens fokus skal være bredere end bare landbrug, selv om det er vigtigt. Der skal være en balance. Derfor opfordrer jeg vores WTO-partnere til at indlade sig på en fuld forhandling, der også omfatter varer og tjenesteydelser. Europa har ikke brug for flere belæringer fra lande, der lukker deres markeder for de fattigste og i visse tilfælde fastholder toldsatser på landbrugsvarer, der er højere end vores egne. Jeg kan ikke acceptere, at nogle mennesker giver Europa skylden på grund af denne runde.
I Kommissionen mener vi, at disse forhandlinger ikke bare kan føres til gavn for nogle få store landbrugseksportører i meget rige lande eller lande, der udvikler sig hurtigt. Der er en enorm forskel mellem de allerfattigste udviklingslande og dem, der har en kraftig vækst. Det er på tide at holde op med at belære og begynde at forhandle.
Omkostningerne ved sammenbrud er høje, ikke bare for alle handelsnationer, men også for det retfærdige, regelbaserede internationale handelssystem, som vi har arbejdet så hårdt for at skabe, og for erhvervslivets tillid på globalt plan. Nu har den internationale økonomi brug for gode nyheder, især på grund af de høje energipriser. Vi har altså interesse i, at denne runde bliver en succes. Det er ikke bare i vores interesse, det er især i de fattigste landes interesse. Det er derfor, at Kommissionen inden Hongkong vil give idéer til, hvordan vi sikrer, at dette virkelig er en udviklingsrunde.
I morgen skal vi drøfte opfølgningen på Hampton Court. Den nye konsensus, der begyndte at opstå der, har forbindelse med vores debat i dag. På det uformelle topmøde så vi en bekræftelse på Kommissionens analyse af, hvordan vi beskytter vores værdier i en globaliseret verden. Hvis vi ønsker at bevare vores værdier, må vi modernisere vores politikker.
Vi så en aftale på områder, hvor folk ønsker, at Europa står i spidsen, nemlig inden for videnskab og innovation, højere uddannelse, energi, grænseforvaltning og indvandring. Vi har også brug for et mere sammenhængende Europa i rollen som global aktør. Mange af vores interne fællesskabspolitikker har nu et eksternt element, det gælder f.eks. miljø, migration, transport og energi. Det er grunden til, at Kommissionen til næste år vil forelægge idéer til, hvordan sammenhængen i EU's forbindelser udadtil kan forbedres. Vi udarbejder for øjeblikket et oplæg om spørgsmålet.
De europæiske institutioner skal spille en central rolle i denne proces ved at genopbygge en konsensus og genetablere forbindelsen med borgerne. Derfor har jeg i dag bekendtgjort, at Kommissionen vil foreslå en ny, virkelig europæisk energipolitik i 2006. Det er godt, at borgerne på alle niveauer i EU nu forstår, at det er meningsløst at forsøge at klare energiudfordringerne på egen hånd. Selv de, der var mest modvillige, erkender nu, at dette er et europæisk anliggende, og at vi står over for de samme udfordringer i form af stigende priser, faldende reserver, stigende afhængighed af nogle få dele af verden og ligeledes behovet for at beskytte vores miljø. Vi må have en sammenhængende energipolitik for det 21. århundrede, som behandler alle disse spørgsmål og muligheder roligt og beslutsomt.
Vi glemmer ofte, hvilken bemærkelsesværdig bedrift den europæiske integration er. Det er alt for let at glemme, at et af de mål, der blev nået i 2005, var at få et udvidet EU til at fungere, og de nye medlemsstater har en stor del af æren for det. Jeg tror, at vi kan og vil gøre det endnu bedre i 2006. Vi glemmer meget ofte, at vores Europa ikke længere er et miniatureeuropa. Nu består Europa af 25 frie og uafhængige medlemsstater, der lever i fred og demokrati. Udfordringen består i at få dette udvidede Europa til at fungere. I år har vi gjort meget for at klare den udfordring.
I slutningen af denne uge tager jeg til Prag og Budapest for at se og støtte dette nye, udvidede EU. Jeg er fortrøstningsfuld, for der er en stigende forståelse for, at de endeløse debatter om udvidelse eller uddybning og om markedet eller social beskyttelse er forbi, og at vi selv midt i vanskelighederne ved, at der er en stigende bevidsthed om, at vi har brug for en mere europæisk dimension, hvis vi ønsker at løse de problemer, som vi står over for.
Der er ved at opstå en ny konsensus om, at et stærkt og dynamisk Europa ikke kan have 25 minimarkeder inden for tjenesteydelser eller 25 minimarkeder inden for energi, men at et fælles marked også kræver et stærkt og dynamisk politisk og socialt Europa. Markedet alene er ikke nok. Markedet alene kan ikke klare problemer som luftfartssikkerhed, global opvarmning og integration af indvandrere.
Det er rigtigt, at det drejer sig om et pragmatisk Europa, men pragmatisme med principper, med nye værdier på de områder, hvor vi kan gøre en forskel, og med politikker, der giver et svar på globaliseringen og tager udfordringerne og mulighederne med vores aldrende befolkning op, et Europa, der er en del af løsningen, ikke af problemet.
Jeg ser en parallel til aktiviteterne i forbindelse med den tænkepause, som De som medlemmer af Europa-Parlamentet er stærkt involverede i. Vi må som institutioner vise, at vi lytter opmærksomt til vores borgere, og at vi tager deres bekymringer alvorligt. Det er derfor, at vi vil gennemføre vores plan D for dialog og demokrati og regner med et åbent samarbejde med Parlamentet.
Jeg har gemt den måske vigtigste oplysning om arbejdsprogrammet for 2006 til sidst. Lad os være ærlige. Planerne for 2006 vil ikke være meget værd uden en aftale om de finansielle overslag i næste måned. Den aftale er prøven på, om Europa er i bevægelse. Hvordan kan vi skabe velstand, solidaritet og sikkerhed for vores borgere, hvis vi ikke har midler at gøre det med? Aftalen om de finansielle overslag er nøglen til at frigøre Europas potentiale i 2006. Et udvidet og mere forskelligartet EU kræver flere investeringer. Vi har pligt til solidaritet med de nye medlemsstater, der henvender sig til EU for at få støtte i deres hurtige og bemærkelsesværdige moderniserings- og reformfremskridt.
Denne byrde skal fordeles ligeligt. Ingen medlemsstat kan få udvidelsen billigt. Jeg har tiltro til, at det britiske formandskab er fornuftigt nok til at sørge for en retfærdig og afbalanceret aftale i næste måned. Jeg håber, at det vil opnå den ved at styrke og ikke slække på de ambitioner, som Kommissionen og Parlamentet deler for et udvidet Europa. Jeg håber og tror, at de forslag, som jeg forelagde for Dem i sidste måned, kan bidrage til at sætte skub i forhandlingerne. 
I dag er min opfordring til Dem for 2006, at vi konsoliderer og bygger på denne nye konsensus, at vi genopretter den fælles målbevidsthed, der kan få Europa på fode igen, et forenet Europa, som handler kollektivt i de anliggender, der bekymrer vores borgere mest. Det er efter min opfattelse den bedst mulige reaktion på nejstemmerne til forfatningen tidligere på året. Det er også det, der ligger til grund for Kommissionens program for vores partnerskabs andet år. Jeg håber, at De vil støtte det aktivt. Jeg kan ikke komme i tanker om noget bedre signal at sende til vores borgere end, at Europa arbejder for dem.
Françoise Grossetête,
   Hr. formand, mine damer og herrer, hr. Barroso, i det program, De har forelagt for os, opstilles en række vigtige prioriterede områder, nemlig sikkerhed, konkurrenceevne, social retfærdighed og det indre marked, og vi understreger vores vilje til at omsætte Lissabon-målene i handling. Endnu vigtigere er det dog at give sig selv alle muligheder for at nå disse mål. Og det er der, jeg frygter, at ambitionerne ikke rækker til at indfri forventningerne i et Europa i krise.
Deres metodologi for plan D for demokrati, dialog og debat er ligeledes interessant, forudsat at den ikke bliver en plan for demagogi eller dårlige resultater. For der mangler noget i denne plan D, nemlig determination eller vilje fra Deres side til at finde konkrete løsninger. Det, der optager mig, hr. Barroso, det er, hvilke job vi vil have om fem år her i Europa. Ikke blot inden for servicesektoren, men også i industrien. Hvilke job vil der være tilbage i Europa om fem år?
Vækst, beskæftigelse og sikkerhed er de tre søjler, Europa skal bygge sin politik på. Men eftersom vi ikke har forfatningen, kræver det, at Rådet, Kommissionen og Parlamentet i fællesskab tager politisk initiativ til at sikre en effektiv gennemførelse af de foranstaltninger, der er nødvendige for, at de europæiske institutioner kan fungere. Der er på ingen måde tale om at tilsidesætte resultatet af folkeafstemningerne, tværtimod. De er udmærket klar over, at de fremtidige udvidelser bekymrer en stor del af Europas borgere. Selv om der ikke er tvivl om, at Europa bør støtte demokratiseringsbestræbelserne i vores nærmeste nabolande, bør vi ikke give indtryk af, at det går for hurtigt, og af at ville gennemføre udvidelse på udvidelse, selv om vi hverken har løst vores institutionelle eller finansielle problemer.
Hr. Barroso, vi gentager vores ønske om at kunne sætte vores lid til en stærk Europa-Kommission. Vi vil støtte Dem, men De bør lytte mere til os. Rådet er ikke Deres eneste samtalepartner. Det ville i øvrigt være hensigtsmæssigt at styrke samarbejdet mellem EU-formandskabet og Europa-Parlamentet.
På det sidste topmøde på Hampton Court, pålagde Rådet Dem at komme med et nyt input i forhold til indvandring og intern sikkerhed. Vi glæder os over dette initiativ. Rådet har nemlig hidtil snarere søgt at bremse det retlige samarbejde, Parlamentet har ønsket. Spørgsmålene om indre sikkerhed og bekæmpelse af terror bør ikke høre under det mellemstatslige samarbejde. Det er grunden til, at vi forventer en stærk indsats på området og følgelig kræver en fuldstændig revision af foranstaltningerne til beskyttelse af internettet, således at der kan skabes cybersikkerhed uden at friheden på internettet begrænses.
At lovgive bedre er ikke ensbetydende med ikke at gøre noget, men med at gøre det bedre, definere EU-interventionernes målgruppe bedre. Inden et forslag forelægges, bør man overveje, om EU kan bidrage positivt. Det er vigtigt bl.a. for støtten til forskning. Vi hilser således oprettelsen af et europæisk teknologiinstitut velkommen. Et positivt bidrag består også i at sikre en korrekt håndhævelse af de europæiske tekster. Hver enkelt kommissær burde hvert kvartal offentliggøre en klar og præcis statusopgørelse. Vi har desuden behov for at tage komitologiproceduren op til fornyet overvejelse, idet vi ligeledes ønsker i højere grad at blive inddraget i den proces til forenkling af lovgivningen, der nødvendigvis bør iværksættes. Kommissionen ønsker at tage fat på europæernes problemer i dag såvel som morgendagens udfordringer.
To aspekter forekommer særligt vigtige. Det første er demografien og befolkningens aldring. I denne forbindelse bør der skabes et miljø, der i højere grad tilgodeser familiernes behov. Selv om dette spørgsmål hører under medlemsstaternes kompetenceområder, kan Unionen forsøge at samle de bedste initiativer i de 25 medlemsstater og foreslå effektive løsningsmodeller på det sundhedspolitiske område.
Det andet aspekt er en bæredygtig forvaltning af naturressourcerne og især påvirkningen af energipolitikken. Forslaget om en handlingsplan for energieffektivitet og forslaget vedrørende udkastet til en grønbog med det formål at garantere sikre, konkurrencedygtige og vedvarende energikilder går i den rigtige retning. Vi vil overvåge, at disse målsætninger bliver ført ud i livet, især hvad angår udviklingen af biobrændstof og flodtransport.
Endelig vil Europa kunne styrke sin position gennem en indsats i de internationale forhandlinger. Vi ved, at vi ikke kan stille for store forventninger til mødet i Hongkong, men vi henstiller, at Kommissionen ikke igen stiller spørgsmålstegn ved reformen af den fælles landbrugspolitik, der blev vedtaget i 2003, og fortsat støtter et multifunktionelt landbrug. Men vores fremtidige planlægning vil være forgæves, hvis ikke de finansielle overslag vedtages inden årets udgang. Hvordan forestiller man sig, at vi skal kunne fungere med årlige budgetter? Hr. Barroso, De har selv udtalt, at 2006 vil være afgørende for at omsætte ord i konkret handling. De er bekendt med, at flere projekter afventer dette budget. Parlamentet har gjort sin pligt gennem Böge-betænkningen. Det er nu op til Dem at foranledige, at det britiske formandskab bringer Europa ud af denne blindgyde.
Hannes Swoboda,
   Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, ærede kommissærer, vi kan bestemt støtte meget af det, der står i programmet, og som hr. Barroso har sagt i dag, særligt - jeg vil gerne tage dette punkt op fra Enrique Barón Crespo - kommissær Mandelsons forsøg på at bringe en afbalanceret forhandlingsrunde i Hongkong i stand. Trods hans skepsis håber jeg, at det vil lykkes for os.
Hr. formand, De siger i Deres program, at det er et meget ambitiøst program, at De vil frigøre Europas fulde potentiale. Ud fra overvejelserne i vores gruppe tror jeg imidlertid, at der mangler nogle væsentlige punkter.
Jeg vil gerne begynde med urolighederne i de franske byer. Det er naturligvis franske begivenheder. Men der ligger dybere årsager bag. Måske forstår De nu, hvorfor vores gruppe hele tiden har peget på, hvor vigtigt det sociale sammenhold er, for hvor der hersker arbejdsløshed, manglende integration, isolation og diskriminering, kan der let opstå sådanne uroligheder. Hvad der helt klart mangler i programmet i denne forbindelse er en klar udtalelse om vigtigheden af offentlige tjenesteydelser. Netop i byerne er de særligt vigtige for også at komme de mennesker i møde, som ikke har så mange chancer, og hjælpe dem.
Et andet kapitel, som De var inde på, hr. kommissionsformand, er energispørgsmålet. Jeg sætter stor pris på energikommissæren og arbejder godt sammen med ham. Men vi har allerede flere gange peget på, hvor vigtigt det i lyset af udviklingen er, at hele Kommissionen klart bekender sig til en alternativ energipolitik. Desuden er det vigtigt, hr. kommissionsformand, at De også tager ved lære af det, der allerede praktiseres i USA, nemlig at forpligte de store koncerner til at anvende i det mindste en del af deres horrible fortjenester på at investere mere i forskning og udvikling. Vi er spændt på grønbogen, som skulle være kommet for længst. Vi vil i det mindste føre en meget energisk og seriøs debat om det.
For det tredje er der forskningspotentialet. Vi skal vække forskningspotentialet. Vi diskuterer nu det syvende forskningsrammeprogram. Men har man også et koncept for at gennemføre det i Kommissionen? F.eks. er European Institute of Technology kun nævnt meget vagt og forsigtigt i Deres program. Her må De optræde mere modigt og beslutsomt og også fremlægge et koncept for de europæiske universiteter. Vi må holde op med at subsidiere USA gennem eksport af unge forskere til USA. Vi uddanner dem og lader dem derefter rejse til USA, fordi de har for få muligheder i Europa. Vi har også brug for et koncept, der kan sikre især små og mellemstore virksomheder bedre adgang til forskningsmidlerne. Også det er absolut nødvendigt.
Hvad angår spørgsmålet om bedre lovgivning, så giver jeg Dem ret. Vi skal nå frem til bedre lovgivningsprocedurer. Det vil være gavnligt for mange store virksomheder og for de små og mellemstore virksomheder, men også for de enkelte borgere. Vi støtter næstformandens plan. Men bedre lovgivning er også en opgave for os i Parlamentet. Vi må mere intensivt end nogensinde forklare borgerne hvert enkelt lovgivningsinitiativ, begrunde og retfærdiggøre det. Vi må gå frem med den nødvendige følsomhed. Vi må handle mere målrettet. Det kommer ikke så meget an på, at Kommissionen kontrollerer lovligheden af de enkelte foranstaltninger, men på, om landene faktisk kan opfylde de mål, der er knyttet til den pågældende europæiske lovgivning.
De pegede med rette på det sociale spørgsmål. Det fremgår bare ikke med tilstrækkelig tydelighed af programmet, at den økonomiske udvikling skal gå hånd i hånd med den sociale udvikling. Her kunne jeg ønske mig, at De til næste år fra Kommissionens side fremlagde en rapport om fremskridtene i forbindelse med udvidelsen. Jeg vil gerne tage spørgsmålet om udvidelse op, måske i en lidt anden betydning. Mange borgere er skeptiske. Men mange borgere i de gamle lande har indtryk at, at udvidelsen bliver brugt til at udjævne sociale standarder og skatterne i nedadgående retning. Når jeg ser på den debat, som vi har ført med Dem, hr. formand, og med kommissær McCreevy, så tror jeg ikke, at vi stærkt nok kan understrege, hvor vigtigt det sociale spørgsmål er for os. Og når jeg nu læser i Kommissionens centralorgan , at hr. McCreevy er en arg modstander af skatteharmonisering, så spørger jeg mig selv, om det virkelig er vores mål, at vi vil sænke vores direkte skatter mere og mere, hvorved vi bliver ude af stand til at finansiere vores sociale ydelser og andre infrastrukturydelser. Er det vores mål, at vi vil opnå det fælles Europa på en meget lavere social standard? Vores mål må være, at vi, de gamle og de nye lande i fællesskab, opnår et socialt Europa. Jeg ønsker, at Kommissionen fremlægger en rapport om dette næste år.
 skrev for kort tid siden, at mange statsmænd fra store lande - Schröder, Chirac, Blair - vil gå af inden for de nærmeste år. I Polen har vi en helt ny regering. Kommissionen må i denne periode, hvor der kommer nye regeringer og nye regeringschefer, som måske ikke er så fortrolige med Europa, påtage sig en lederrolle i Europa, ellers vil den europæiske idé gå mere og mere tabt. Hvis De påtager Dem denne lederrolle, vil vi støtte Dem, men vi beder Dem påtage Dem denne lederrolle i det sociale Europas ånd! 
Silvana Koch-Mehrin,
   Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, ærede kommissærer, arbejdsprogrammet for 2006 er ikke et hvilket som helst program. Det skal være et program, som igen gør EU synligt for alle borgere, synligt på en positiv måde.
EU's troværdigheds- og acceptproblem optræder måske ikke længere i overskrifterne, men det findes naturligvis stadig, og det kan vende tilbage til overskrifterne, hvornår det skal være. Det er langtfra overvundet. Derfor er udfordringen for EU så meget desto større. EU's politik skal vise, at EU faktisk kan betale sig for borgerne. Det opnår man kun med en klar politik, som giver resultater, vel at mærke så gode resultater som muligt. Det vil så ikke sige at producere så meget lovgivning som muligt med så vidtrækkende konsekvenser som muligt for en så bred befolkningskreds som muligt. Nej, det grundlæggende tema for den fælles europæiske politik må altid være, hvordan vi kan bringe Europa i førerposition.
Arbejdsprogrammets titel "At frigøre Europas fulde potentiale", rammer plet. Det var i øvrigt valgprogrammet for De Liberale i 2004, og det glæder mig, at De har taget det op. Derfor glæder det mig også, at arbejdsprogrammet er udarbejdet i samarbejde med Parlamentets udvalg. Det er et skridt i den rigtige retning at opstille et fælles program for alle EU-institutioner. Alt andet er nemlig for fragmenteret og kan ikke længere forsvares over for borgerne.
De fire centrale områder, som allerede er blevet nævnt, er helt rigtige. Det betyder, at kravet om at gøre politikken relevant for borgerne stadig er meget langt fra at være opfyldt. Arbejdsprogrammets struktur og indhold opfylder desværre ikke dette krav om nærhed til borgerne. Det er i hvert fald ikke , når de to dele, der bliver præsenteret, slet ikke har noget med hinanden at gøre, og der derfor ikke er nogen sammenhæng i dette program.
Hr. Barroso, jeg vil gerne tage nogle områder frem, som er særligt vigtige for os liberale og demokrater. Det er vældig godt, at Lissabon-dagsordenen bliver prioriteret højest. Med en konsekvent politik for uddannelse, forskning og vækst bliver der skabt arbejdspladser, og det vil gøre EU konkurrencedygtigt. Hertil hører naturligvis også, at det fælles marked for tjenesteydelser, også finansielle tjenesteydelser, virkelig bliver etableret. Det er også vigtigt at fortsætte med reformen af landbrugspolitikken, f.eks. ved at flytte stadig flere midler til landbrugsmæssig forskning og teknologi.
Inden for den indre sikkerhed mener vi, at to aspekter bør tillægges lige stor vægt, nemlig behovet for sikkerhed og respekten for frihedsrettighederne. Man opnår nemlig ikke mere sikkerhed og besejrer heller ikke terrorismen ved at begrænse netop de frihedsrettigheder i EU, som terrorismen bekæmper.
Hr. Barroso, ærede kommissærer, Europa er på verdensplan en enestående model for, at der er skabt varig fred mellem lande, som tidligere var fjender. Europa er også enestående, når det gælder fredelig eksport af markedsøkonomi, demokrati og menneskerettigheder. Det er storartet, men netop for at bevare succesen, må det angive en fælles retning. Hvor vil Europa gå hen? Derfor er det vores forpligtelse som europæiske lovgivere at finde forståelige, pålidelige og hurtige svar. Det skal være vores daglige håndværk og vores daglige arbejde. Det skal vi i de kommende uger i fællesskab opnå med dette arbejdsprogram for 2006 som eksempel.
Men derudover skal vi også formulere en fælles drøm, som forener os europæere. Victor Hugo sagde en gang: Intet er stærkere end en idé, hvis tid er kommet. En sådan idé var og er Europa. Arbejdsprogrammet kan være en mosaiksten til denne idé. Det skal imidlertid passe til et Europa, som vil fremad og frem for alt være stærkere. 
Pierre Jonckheer,
   Hr. formand, hr. Barroso, ærede kommissærer, når jeg hører Dem tale, hr. Barroso, og når jeg læser Kommissionens dokument, er min første tanke at ønske Dem god arbejdslyst, at ønske alle god arbejdslyst, fordi Parlamentet selvsagt også vil have et ord at sige i forbindelse med hvert enkelt projekt og vil deltage i den fælles beslutningsprocedure. Når man hører Dem, klinger ordene velstand, solidaritet og sikkerhed godt. Der findes andre treheder som frihed, lighed og broderskab. I chartret om grundlæggende rettigheder finder man desuden termen værdighed eller termen retfærdighed. Men vi mangler dog et begreb i denne liste, nemlig begrebet bæredygtighed. Jeg har selv funderet over, at på engelsk lyder ordet rigtig godt. På fransk lyder det allerede mindre godt. Og varighed, som man også siger, lyder endnu dårligere. Måske kunne en anden trehed være leve, rejse og elske. Det er blot et forslag!
Mere alvorligt må jeg spørge, hvad er det der haster? Når man hører Dem tale, og De er veltalende, føler man, at De har ret. Men der er noget, der mangler, og min gruppe føler et konstant ubehag. Og dette ubehag kan med endnu et billede kun fortage sig virkeligt, hvis den strategi for bæredygtig udvikling, De annoncerede vil blive forelagt i december, ikke viser sig at være fader Barrosos forsømte barn. For som bekendt står det berømte billede med Deres tre børn printet på vores nethinde. Lad mig forklare mig nærmere. De henviser konstant til den amerikanske økonomi, men ved De, at den amerikanske økonomis miljøbelastning er 10 gange højere end den belastning, vores planet kan bære, og at denne belastning for de europæiske økonomiers vedkommende er mellem tre og fire gange større, end hvad planeten kan bære? Det fremgår af en undersøgelse udarbejdet af World Wide Fund, og det ville være interessant, hvis Kommissionen som led i strategien for bæredygtig udvikling kunne redegøre for, om den anerkender denne oplysning, og om den drager nogle konklusioner heraf i forhold til de europæiske offentlige politikker.
Hvad angår spørgsmålet om virksomhederne og konkurrencedygtigheden, er de grønne absolut overbeviste om, at virksomhederne er om end ikke hovedaktører, så vigtige aktører i forhold til en bæredygtig udvikling. Det er grunden til, at Verts/ALE-Gruppen såvel som Europa-Parlamentet i erkendelse af, at virksomhederne er splittet mellem deres forpligtelser over for aktionærerne hvert kvartal og behovet for at udvikle strategier til fordel for en bæredygtig udvikling og langsigtede investeringer, til stadighed kræver, at der opstilles specificerede mål. Således kræver vi 20-25 % vedvarende energi i 2020, og vi kræver biler, der forbruger 2,5 liter pr. 100 km i 2020, fordi 70 % af olieforbruget er forbundet med transport i EU.
Hvad angår det økonomiske og sociale område, hr. Barroso, ville det være klogt at overbevise borgerne om, at det indre europæiske marked ikke kan bygges på social dumping. De kan allerede nu meddele - uden at overskride Deres beføjelser - at det kompromis, fru Gebhardt har foreslået angående oprindelseslandsprincippet, kan godtages af Kommissionen. De kan også meddele de nye medlemsstater og især regeringerne, at de restriktionsklausuler, der er opstillet på det arbejdsretlige område for samtlige EU-borgere, ikke fungerer og er uacceptable, og at de kan ophæves den 1. maj 2006.
Det var de forslag, jeg ønskede at viderebringe til Dem. Jeg har ikke tid til at fortsætte, men vil gerne redegøre nærmere herfor i en anden sammenhæng, hvis De ønsker det.
Roberto Musacchio,
   Hr. formand, kære kolleger, hr. Barroso, ved valgperiodens begyndelse sagde jeg her i salen, at Europa-Parlamentet var resultatet af et valg, hvor alle regeringskræfter havde lidt et nederlag, ikke mindst Deres land, Portugal.
Dette var et tegn på en økonomisk og social krise, der også vedrørte EU-politikkerne, dvs. de liberalistiske politikker. Det var nødvendigt med en indsats, som ikke blev gjort, heller ikke efter resultatet af folkeafstemningerne i Frankrig og Holland, hvor man sagde nej til forfatningstraktaten. Man var tværtimod fristet til at ignorere befolkningen i stedet for at ændre politik.
Derefter blev det hr. Blairs tur. Han præsenterede sig som løsningen på EU's problemer, selv om det er tydeligt, at han snarere selv udgør en stor del af disse problemer. Hans formandskabsperiode er nu ved at nå sin afslutning, og man er ikke engang nået til enighed om budgettet endnu. Det er en fiasko, som De, hr. Barroso, er ansvarlig for sammen med hr. Blair, eftersom De og Kommissionen ikke har gjort noget for at løse alle de aktuelle kriser, men snarere forværret dem.
Hvad kan vi sige om Deres seneste retningslinjer? De talte om en forenkling, der reelt ikke er ensbetydende med en god indsats, f.eks. Reach-direktivet, men tværtimod med en dårlig, f.eks. Bolkestein-direktivet. Sagen er den, at den liberalistiske løsning bringer Europa ud i en blindgyde. Problemet er ikke EU, udvidelsen eller Tyrkiet, men derimod liberalismen, og i dag foreslog De os endnu en gang denne blindgyde.
Det er noget helt andet, der skal til. Det er nødvendigt at stille et forslag til, hvordan man fremmer en kvalificeret udvikling og social samhørighed, hvor den europæiske socialmodel bliver et alternativ til den nordamerikanske model og ikke en dårlig kopi af den.
Hvis vi skal gøre dette, har vi brug for et større budget og ikke et budget, der er reduceret til et minimum, og vi har brug for en lovgivningspakke, der fremmer en harmonisering efter højeste fællesnævner i stedet for Bolkestein-direktivets sociale dumping.
Det er nødvendigt, at vi samarbejder i Europa, og at vi samarbejder med de andre lande om at sætte gang i en kvalificeret udvikling og ikke en tåbelig konkurrence eller WTO's katastrofale diktatur. Det er nødvendigt, at innovationen og miljøet får førsteprioritet i stedet for en latterlig og katastrofal genoptagelse af atomenergi. Vi har brug for kommunikationsnet, som kræver respekt for miljøet, og som ikke tillader dets ødelæggelse.
Vi skal give indvandrerne statsborgerskab og sørge for, at hændelser som dem i Lampedusa og Melilla ikke gentager sig. Vi skal sikre demokratiet og ikke de såkaldte sikkerhedspakker, der krænker de demokratiske rettigheder, og som også det britiske parlament har sagt nej til. Vi skal vælge fred og ikke krig. Vi skal foretrække et demokratisk Parlament og ikke endnu et bureaukratisk organ.
Endelig er det nødvendigt med venstreorienterede regeringer, som ønsker ændringer og ikke store umulige koalitioner. Vi foreslår en alternativ europæisk venstrefløj, der i stadig større grad står sammen om det europæiske samfund, som den ønsker at ændre. 
Nigel Farage,
   Hr. formand, jeg lykønsker hr. Barroso med, at han har udarbejdet dette bemærkelsesværdige dokument. Hr. Barroso, Deres intention om at skabe enhedsstaten Europa er ikke blevet svækket af noget så ubelejligt som resultaterne af folkeafstemningerne i Frankrig og Holland. Jeg spekulerede endda på, om hr. Blairs fremstød for mindre lovgivning og afskaffelse af overflødig lovgivning kunne bremse Dem en smule, men nej, De har uforfærdet udarbejdet det mest ambitiøse arbejdsprogram i EU's historie. Det er vel nok en skam, at det britiske formandskab ikke gjorde sig den ulejlighed at møde op i formiddag og lytte til Dem!
Ud over alt fra udvidelsen af beføjelserne inden for retlige og indre anliggender over indførelsen af EU-visa til forordninger om legetøj til børn noterer jeg mig, at De om budgettet siger, at der må være passende revisions- og kontrolsystemer. Det er temmelig morsomt netop i denne uge, hvor Revisionsretten afviser at godkende Deres regnskaber for 11. år i træk.
De tabte slaget om forfatningen, og nu behandler De de franske og hollandske vælgere med foragt. Mange franskmænd troede, at de ved at stemme nej kunne stoppe strømmen af europæisk bureaukrati. Men ligesom deres tro på Maginotlinjen svigtede dem i 1940, trænger fjenderne af frie, uafhængige stater ind langs siderne og opsluger alt.
Med dette arbejdsprogram har De bevist, at De ikke har lært noget som helst, og at De ganske enkelt ikke fatter det.
Brian Crowley,
   Hr. formand, jeg vil takke kommissionsformand Barroso og hele Kommissionen for at være til stede i formiddag. Det er en skam, at Parlamentet ikke kunne gengælde det med en tilsvarende tilstedeværelse.
Et af de vigtigste kriterier for at vurdere arbejdsprogrammet er at kontrollere, om idéerne og forslagene i det afspejler EU-borgernes aktuelle behov.
Jeg vil kort nævne et par ting, som kommissionsformand Barroso omtalte i sin præsentation. Han talte med rette om betydningen af Doha-runden og den indflydelse, som den vil have i ikke bare Europa, men over hele verden, på, at handelen øges, og ligeledes på, at aspekter af social retfærdighed fremmes, selv om der ikke er tale om en samlet pakke for social retfærdighed. Men til trods for kommissionsformand Barrosos forsikringer er jeg noget bekymret over, at visse medlemmer af Kommissionen og af Parlamentet under forberedelserne af Hongkong-runden forsøger at forlange mere af de europæiske landbrugere. Landbrugerne bliver anmodet om at acceptere flere nedskæringer og bringe flere ofre, selv om de fik at vide, at reformen i 1999 var en endelig ordning for den fælles landbrugspolitik. Så fik de i 2003 og 2004 at vide, at der skulle flere justeringer til af hensyn til de kommende WTO-forhandlinger. Pludselig opdager vi, at der bliver stillet endnu større krav til den europæiske landbrugssektor. Det er krav, der ikke kan indfris, hvis vi ønsker at opretholde en levedygtig og bæredygtig landbrugssektor i EU i fremtiden. Det drejer sig ikke bare om at varetage landbrugernes interesser. Det er også et meget klart og vigtigt spørgsmål om fødevaresikkerhed, fødevareforsyningssikkerhed, fødevarernes standard og kvalitet samt sikkerhed med hensyn til at sørge for, at biodiversiteten og de tilgængelige alternativer opretholdes i Europas landdistrikter.
Hvis vi ser på de forskellige forslag i arbejdsprogrammet, bifalder jeg initiativerne til en meddelelse om børns rettigheder. Det er på høje tid, at EU tager børns rettigheder alvorligt, eftersom de udgør over 40 % af vores befolkning, men ikke har nogen anseelse eller status i de europæiske politikker eller idéer, bortset fra i de ord, vi bruger for at udtrykke vores vilje til at beskytte dem. Som følge af de teknologiske fremskridt skal idéerne om børns rettigheder nu også kædes sammen med internetsikkerhed, da vi har kunnet konstatere, at internettet - til trods for den vidunderlige hensigt med det, den strålende innovation og de muligheder, det giver os alle sammen - bliver brugt af mennesker, som ønsker at fordærve uskyldige sjæle og pervertere brugen af internettet gennem handel med pædofili og børnepornografi.
Hvad angår bæredygtighed, har de stigende olie- og brændstofpriser i de seneste måneder sendt chokbølger gennem hver eneste økonomi, og de har chokeret de private forbrugere. Vi må ikke glemme, at olieprisen har indflydelse på ikke alene økonomien som helhed, men også på Dem og mig og hver eneste forbruger, ikke bare på grund af det brændstof, vi fylder på vores biler, men også på grund af prisen på varer i vores butikker, vores rejser til og fra arbejde osv. Tiden er inde til at arbejde sig hen imod et fælles europæisk marked for energi, hvor vi kan udnytte de 25 medlemsstaters kollektive styrke til at opnå en bedre pris og til at samle den forstand, intelligens og innovation, der er til rådighed i de 25 lande, til at undersøge alternative brændstofforsyninger og navnlig nye muligheder for og nye mekanismer til at spare energi. Det er derfor, at forslaget til et brændstofdirektiv også skal bifaldes. Der skal imidlertid lægges større vægt på sol-, vind- og vandenergi, da disse energiformer også kan bidrage væsentligt til en endelig energiplan.
Og til sidst: Uanset hvad alle andre siger, er de finansielle overslag det eneste, der betyder noget. Hvis vi ikke har pengene, kan vi ikke gennemføre de aktioner og politikker, vi ønsker. Men når de finansielle overslag skal fastlægges, må det være medlemsstaternes pligt at foreslå en pakke, for det er endnu en gang dem, der betaler de fremtidige EU-aktioner. Beslutningen om, hvorvidt der skal ydes midler til de fonde, som vi skal bruge til at gennemføre disse vigtige foranstaltninger, er op til dem. Det er uacceptabelt for alle, at regeringerne indtil videre ikke har formået at nå til enighed om dette. Det er faktisk ironisk, at det er de nye medlemsstaters regeringer, der viser, hvordan problemet med de finansielle overslag kan løses.
Vi må imidlertid ikke bruge denne mislykkede bestræbelse på at opnå en aftale som en undskyldning for at blokere, hindre eller forpurre den indsats, der kan gøres nu. Jeg ser frem til at samarbejde med Dem, hr. Barroso, og med Deres Kommission om at nå dette programs mål.
Jean-Claude Martinez (NI ).
   - Hr. formand, hr. Barroso, først var der Ceuta og Melilla, nu er der de brændende forstæder. Medierne verden over undrer sig, og hvad gør vi? Vi udarbejder et lovgivningsprogram. Der handler om hvad? F.eks. planetens opvarmning, hvilket synes logisk, for når biler og skoler brænder, er der givet et problem i forhold til den globale opvarmning og følgelig i forhold til Kyoto-protokollen. Man kunne i øvrigt gå sammen med fru Fisher-Boel og ødelægge lidt mere af vores landbrug, således at hr. Mandelson kan få en aftale i stand i Hongkong og vi lidt mere arbejdsløshed. Lad os vedtage lidt flere direktiver, og lovgivningsbjerget vil nedkomme med et bjerg af uformåen. Jeg vil endog foreslå en titel til hr. Barrosos lovgivningsprogram, nemlig operation røgbombe, eftersom der er tale om et røgslør af sympatiske ting, der har til formål at dække over de katastrofale.
Et sidste ord, hr. Barroso, en juledag i det femte århundrede efter Kristi fødsel frøs Rhinen til som følge af klimatiske forandringer. Tusinder af krigsvogne kørte over Rhinen, og Rom blev plyndret. Ved De, hvad det romerske senat lavede den vinter i 483? Det udarbejdede et lovgivningsprogram.

 - Hr. Cohn-Bendit, ingen kommentarer, tak! 
Ingeborg Gräßle (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, ærede kommissærer, mine damer og herrer, der foreligger i dag 96 prioriterede projekter, heraf 32 lovgivningsforslag. Respekt! Man kan ikke sige, at Europa ikke har planer. Især ikke, når man tager med i betragtning, at de lovgivningsprojekter, som egentlig skulle prioriteres i 2006, nemlig de godt 50 retsgrundlag for de flerårige programmer for 2007-2013, slet ikke dukker op på listen.
Det er altså i grunden en snydepakke, vi drøfter i dag. Og hvor er subsidiariteten, subsidiaritetskontrollen? Rådet, som i dag glimrer ved sit fravær, har blameret sig en gang til, hvis det slet ikke deltager i den indholdmæssige side af dette planlægningsarbejde, for slet ikke at tale om at prioritere. Med deres skrivelse af 19. oktober har det kommende års to formandskaber, Østrig og Finland, sågar annonceret deres eget arbejdsprogram for 2006. Det kan man rolig være spændt på, og også på, hvordan alle disse ting skal kunne forenes.
Netop Rådet kunne med denne konsultationsprocedure have sendt et smukt signal om subsidiaritet og også have involveret de nationale parlamenter, som det jo er indeholdt i forfatningen. Under denne procedure kunne man også have sendt et signal og have henvendt sig til Parlamentet og Kommissionen i stedet for at lade det være uklart, hvad der skal ske nu, og hvilke forslag Rådet selv vil komme med.
Europa-Parlamentet har hensat en reserve til stillinger i Kommissionen, hvis frigivelse er afhængig af, at der opnås enighed om arbejdsprogrammet. Det ville være godt, hvis dette arbejdsprogram virkelig omfattede alle projekter, som vi allerede ved står på dagsordenen for 2006, og hvis subsidiaritetstanken i højere grad blev respekteret, hvad procedure og indhold angår. 
Jan Andersson (PSE ).
   - Hr. formand, fra Kommissionens side blev det sagt, at Lissabon-strategien blev afspejlet i dette arbejdsprogram. Det gør det delvis, men ikke fuldt ud. De husker måske, at vi havde en diskussion om balancen i Lissabon-strategien. Vi fra Parlamentet gjorde i den forbindelse opmærksom på, at socialpolitik, social retfærdighed og social samhørighed ikke må ses som et resterende punkt efter vækst og beskæftigelse. Jeg troede, at vi havde opnået enighed om, at vi skulle se socialpolitikken som en integreret del af Lissabon-processen. Det afspejles ikke i dette arbejdsprogram. Den sociale dimension er meget lille.
Vi har talt om, at bedre lovgivning ikke pr. definition betyder mindre lovgivning. Jeg kan konstatere, at der på det sociale område ikke findes nogen lovgivning overhovedet. Der findes tre meddelelser og en grønbog, hvilket jeg bifalder, men der findes ingen lovgivning overhovedet. Det er ikke sådan, at Parlamentet ikke er kommet med forslag. Lad mig tage fat på et par af dem. Det første vedrører de nye ansættelsesformer, de såkaldte atypiske ansættelsesformer, som vokser lavineagtigt frem, og som betyder mindre tryghed, mindre indflydelse og sandsynligvis mere stress på arbejdspladserne. Vi har efterspurgt et direktiv, hvor disse nye ansættelsesformer tages op.
Desuden har De, hr. Barroso, og jeg været på en konference om omstrukturering. Jeg opfattede det, som om vi var blevet enige om, at vi for at kunne gennemføre omstruktureringen måtte gøre det på en måde, som involverer lønmodtagerne i processen. Vi har instrumenter på europæisk niveau. Vi har de europæiske samarbejdsudvalg, og vi har fra Parlamentets side efterspurgt en revision af de europæiske samarbejdsudvalg. Vi har ikke set noget af det.
Afslutningsvis vil jeg bare tage fat på spørgsmålet om et program for at integrere de funktionshandicappede, et ikke-diskrimineringsprogram, ikke bare på arbejdsmarkedsområdet, men overalt. Det glimrer også ved sit fravær. 
Diana Wallis (ALDE ).
   - Hr. formand, jeg vil takke formanden for Kommissionen for i høj grad at forelægge Kommissionens program set i et politisk perspektiv.
Jeg vil tage en lille ting op: Da jeg kom ind i Parlamentet for seks år siden, blev frigørelsen af Europas indre markeds potentiale set i sammenhæng med at udnytte e-handelen og euroens indførelse fuldt ud. Til det formål var der mange initiativer på det civilretlige område, som sikrer, at vi på de områder, hvor vi giver mulighed for at bevæge sig, gøre forretninger, arbejde, innovere, handle og købe, sørger for nogle afbalancerede retlige rammer, der giver sikkerhed og adgang til domstolene.
Krigen mod terrorisme er kommet imellem, og hele det det strafferetlige område er blevet yderst vigtigt, men skulle det føre til udelukkelse af det civilretlige område, som kun tildeles et afsnit og ingen nye initiativer eller bare høringer i dette program? Man skal bare se i vores brevbunker for at konstatere, at vi ikke lever op til forventningerne på det civilretlige område. Man skal bare se på Udvalget for Andragenders dagsorden. Der er flere af vores borgeres liv, som ødelægges af den manglende adgang til civil retfærdighed eller grænseoverskridende klagemuligheder, end som berøres direkte af terrorisme, heldigvis. Vær venlig at fokusere på civil retfærdighed.
Esko Seppänen (GUE/NGL ).
   - Jeg har gjort mig bekendt med Kommissionens dokument. Min konklusion er entydig: en masse snak og meget lidt handling. Globaliseringen, som i virkeligheden er en ajourført version af kapitalismen, tages for givet, som om den var en naturlov. EU's lovgivning fremmer opfattelsen af, at europæisk arbejde skal være billig arbejdskraft, eksport af arbejdspladser til udlandet og brug af bekvemmelighedsflag på medlemsstaternes arbejdsmarkeder.
Jeg undersøgte arbejdsprogrammet indgående for at finde et retsgrundlag for kommissionsformandens erklæring om, at Frankrig skal have en yderligere støtte på 50 millioner euro som følge af de køretøjer, der er blevet brændt af i gaderne i de seneste uger. Jeg mener ikke, at den nuværende lovgivning giver retsgrundlag for denne form for finansiel bistand, og der foreslås heller ikke noget i den retning i Kommissionens arbejdsprogram. Er det hensigten at bestikke Frankrig til at godtage EU's finansielle planer ved hjælp af ulovlig støtte?
Kommissionen foreslår at manipulere med den offentlige mening på en sådan måde, at den ser mere positivt på den. Dette er propaganda og indoktrinering, selv om Kommissionen taler om en kommunikationskløft. Med sin måde at udbrede oplysninger på repræsenterer Kommissionen et flertalsdiktatur, eller demokratiet måles ud fra den holdning, som flertallet indtager, når det lytter til mindretallene. Under alle omstændigheder stemte flertallet under folkeafstemningen i Frankrig og Nederlandene imod Kommissionens kommunikations- og propagandadiktatur.
Forkastelsen af forfatningen var demokrati og førte ikke EU ud i en krise. Den manglende vedtagelse af de finansielle overslag for 2007-2013 forsinker imidlertid EU's arbejde. Da dette sandsynligvis er en nødsituation, bør Kommissionen begynde at udarbejde etårige strukturfondsprogrammer og andre programmer, med andre ord en plan B.
Jens-Peter Bonde (IND/DEM ).
   - Hr. formand, de nationale og regionale parlamenter bør nu gennemgå hele årsprogrammet og foretage kontrollen ud fra nærheds- og proportionalitetsprincipperne under overskriften: "Mindre og bedre". Vi vil arbejde med færre emner og til gengæld udføre arbejdet i bedre kvalitet. EU bør kun vedtage bindende love på grænseoverskridende områder, hvor de nationale parlamenter ikke selv kan lovgive effektivt. Så har vælgerne ikke noget at miste, men alt at vinde. Så kan vi få medbestemmelse i stedet for magtesløshed. Hvis EU derimod tiltager sig magt, hvor de nationale parlamenter selv kan lovgive, mister vi både indflydelse og demokrati.
Nærhedskontrollen bør starte i parlamenternes fagudvalg, således at socialudvalgene beskæftiger sig med socialforslag, transportudvalgene med transportforslag osv., og denne procedure blev vedtaget i det danske Europaudvalg i fredags. Derefter bør Europaudvalgene afgive udtalelse og mødes i COSAC for at vedtage årsprogrammet - gerne på en sådan måde, at vi kan se, hvem der har stemt for hvad. Derefter bør årsprogrammet respekteres af og behandles i Europa-Parlamentet og Rådet. Først herefter skal Kommissionen have en invitation til at udarbejde lovforslag, som så har opbakning nedefra og op - i stedet for den nuværende situation, hvor Kommissionen selv tager magten og benytter initiativmonopolet og sine 3000 hemmelige arbejdsgrupper samt adgangen til Domstolen til at centralisere stadig mere magt i Bruxelles.
Der er ikke noget, der er så skidt, at det ikke er godt for noget! Centraliseringen har heldigvis fået vælgerne til at sige fra, som vi så det i Holland og Frankrig. Alligevel indeholder årsprogrammet mange ting fra den forkastede forfatning. Nejerne bør respekteres. Alt fra forfatningen bør udelukkes. Tak, hr. formand - hvis der ellers bliver noget at takke for! 
Alessandro Battilocchio (NI ).
   - Hr. formand, kære kolleger, jeg taler på vegne af det nye PSI. Europa skal tage nogle vanskelige, klare og tvingende nødvendige udfordringer op. Der er ingen tvivl om, at det 20. århundrede har givet det gamle kontinent et niveau af frihed, fremgang og velfærd, som vi aldrig har haft før. Denne fantastiske vækst har dog også givet anledning til nye problemer, der skaber ubalance, risici og spændinger.
De seneste begivenheder i de franske forstæder er et klart tegn på, at sikkerhedsproblemerne ikke længere kun vedrører farerne på den anden side af vores grænser. Den aktuelle situation får os nemlig endnu en gang til at se på, hvad der sker hos os selv, og den kræver, at vi finder løsninger på dagligdags problemer, som er så almindelige og velkendte, at de alt for ofte undgår vores opmærksomhed.
Vi lever i en tid med en fantastisk udvikling, der ledsages af en irriterende stagnation, muligheder for en bedre fremtid, men også truende farer, og en øget velfærd, som dog har fået nye sygdomme til at opstå. Der er således ingen tvivl om, at der er lang vej endnu.
Vi er enige i de vigtigste punkter i det pågældende forslag. I Kommissionens arbejdsprogram, som kommissionsformand Barroso gjorde rede for på en præcis og overbevist måde, fokuseres der med rette på visse nøglemålsætninger, nemlig fremgang, solidaritet og sikkerhed samt EU's rolle som partner på verdensplan. Det er spørgsmål, der kræver en konstant indsats, en effektiv strategi og dermed også tilstrækkelige midler til gennemførelsen af foranstaltninger, som virkelig kan få indflydelse på Europas socioøkonomiske system. 
Malcolm Harbour (PPE-DE ).
   - Hr. formand, som min gruppes koordinator i Udvalget om det Indre Marked og Forbrugerbeskyttelse vil jeg bifalde Kommissionens opmærksomhed på at fuldføre det indre marked på en række vigtige områder og takke kommissæren og hans kolleger for det. Vi vil følge det meget opmærksomt.
Når det er sagt, er jeg meget kritisk indstillet til dokumentet som helhed. Det er et underligt dokument. Nogle af mine kolleger talte om prioriterede opgaver. Jeg vil bare citere fra dokumentet: "Den højest prioriterede opgave i dag er at genskabe en bæredygtig dynamisk vækst og beskæftigelse i Europa". Det står på side 27 i dokumentet. Hvordan har vi nogen som helst prioriterede opgaver, når vi har en usammenhængende liste med 96 punkter placeret i vilkårlig rækkefølge, som ikke gør det klart, hvad der er lovgivningsmæssigt, og hvad der ikke er det? Jeg vil i hvert fald sige til Dem, hr. Barroso, at i enhver form for arbejdsplanlægning vil jeg vide, hvad der allerede er i gang. Jeg vil ikke bare have kendskab til 96 ting, som De tager fat på, jeg vil vide, hvordan det skrider frem med det igangværende arbejde, som vi har bedt Dem om at udføre, og hvilke prioriterede opgaver De tildeler til det.
Der er noget andet, som jeg gerne vil vide, for jeg har overhovedet ingen fornemmelse af det. Det er dejligt at se alle medlemmerne af Kommissionen her, men vi ønsker at se Dem arbejde meget bedre sammen om en mere integreret politisk beslutningstagning for at løse det afgørende problem, som De selv sætter øverst på dagsordenen, nemlig konkurrenceevne, beskæftigelse og vækst i Europa. Det bliver ikke løst med 96 særskilte forslag, men ved at Deres Kommission arbejder sammen om at løse det. Hvorfor kan vi ikke se det i Deres program? Det er også henvendt til fru Wallström, som sidder her, og som formodes at hjælpe os med at viderebringe disse ting - at hjælpe os. Hvordan kan jeg sige til mine vælgere og de erhvervsdrivende i min valgkreds, at Kommissionen vil arbejde med konkurrenceevne og beskæftigelse ud fra disse 96 usammenhængende forslag?
Jeg vil dog sige, at det er værd at se, hvad der sker med kommissær Verheugens arbejde med biler i forbindelse med et integreret initiativ om konkurrenceevne. Jeg vil rose ham for dette og mange andre initiativer. Lad os se mere af den slags arbejde og ikke denne indkøbsliste af usammenhængende forslag.
Ieke van den Burg (PSE ).
   - Hr. formand, adskillige af de foregående talere sammenlignede med USA. Også i Økonomiudvalget, som jeg er medlem af, har vi mange transatlantiske kontakter. Jeg har lagt mærke til, at der er sket et omslag i bedømmelsen af udviklingerne, især på finansmarkedet.
Jeg ved ikke, om De i morges så forsiden af , hvor der igen stod, at USA er misundelig over, hvad vi præsterede her i Europa under Parlamentets sidste mødeperiode. I oktober vedtog vi et 800 sider tykt dokument om regulering af bankers kapitalgrundlag, og dermed er vi langt længere fremme end USA. Det er folk ikke tilstrækkeligt klar over. Jeg ved ikke, om De kender Jeremy Rifkins bog om , men den viser også, at vi sommetider har en forkert opfattelse af det.
Jeg har lagt mærke til, at Kommissionen ikke er klar over, at vi er i stand til meget mere, også med Lissabon-strategien og især med den makroøkonomiske politik. I Europa gør vi hinanden nedtrykte, når noget går galt, men det skaber også muligheder. Vi kan netop bruge den vanskelige situation omkring f.eks. stabilitets- og vækstpagten til at gennemføre en bedre makroøkonomisk politik nu og bruge vores forspring, hvad angår reguleringen af finansmarkeder, til at anvende de investeringer, som dette kan føre til, effektivt og lade Kommissionen styre denne makroøkonomiske politik.
Jeg er bange for, at det også har at gøre med den liberale holdning, nemlig at markedet klarer det hele selv. Jeg tror, at amerikanerne kan hjælpe Dem med at vågne op af denne drøm, for markedet kan ikke klare sig selv. Vi er nødt til at styre det, og vi forventer, at Kommissionen vil gøre det. 
Anneli Jäätteenmäki (ALDE ).
   - Den europæiske integration vil ikke blive nogen succes, medmindre den er baseret på fælles ansvar. Det er ikke nok blot at skabe et fælles marked og en fælles valuta, selv om disse ting fremmer integration. Kommissionens prioritering af velstand, solidaritet og sikkerhed er vigtig og rigtig.
Der er 18,8 millioner arbejdsløse i Europa - næsten 20 millioner. Hvad betyder EU for dem, og hvad tilbyder det? I hvert fald ikke solidaritet, velstand og sikkerhed. Ord er ikke nok, vi må have konkrete handlinger.
Hr. formand, EU må fokusere på det væsentlige. Kommissionens beslutning om at afskaffe unødvendig regulering og unødvendigt bureaukrati og forenkle EU-lovgivningen skal støttes. Desuden håber jeg, at subsidiaritetsprincippet omsider vil blive gennemført. Det ville også bringe vores borgere tættere på EU og give EU mandat til at udføre sit arbejde.
Georgios Toussas (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, Kommissionens arbejdsprogram afspejler dens hæderlige indsats for på bedst mulig måde at tjene EU's imperialistiske interesser og kapitalens ønsker.
Til trods for de indvendinger, som er kommet til udtryk i Rådet, fremmes en aftale med gennemgribende ændringer af de finansielle overslag for 2007-2013 på bekostning af landbrugerne og arbejderne i almindelighed.
Kommissionen forsøger at tilpasse sit lovgivningsprogram for 2006 til nye omstændigheder, ikke ved at ændre politisk retning, men i overensstemmelse med dens forpligtelser i dens femårige funktionsperiode og monopolernes ønsker. Dens politik er hovedsageligt fokuseret på kommunikation. Korruption, bestikkelse og klassesamarbejde bliver midler til at indespærre græsrodsmasserne og acceptere de mest reaktionære græsrodsfjendtlige foranstaltninger.
Yderligere liberalisering af markederne med elektricitet og naturgas inden for synsvidde. Integration af det indre marked for tjenesteydelser, postkontorer osv., privatisering af offentlige virksomheder, nye foranstaltninger inden for søfartspolitik og fremme af nye skatteforanstaltninger til skade for arbejderne.
En unuanceret strategi for at fremme de græsrodsfjendtlige Lissabon-mål på grundlag af nationale handlingsprogrammer og fremme af arbejderfjendtlige planer for unge, kvinder og arbejdere i almindelighed.
Kommissionens program er helt i strid med arbejdernes ambitioner og mål, og det er grunden til, at deres kamp for retten til arbejde, for bedre levestandard, for græsrodsbevægelsernes rettigheder og for fred og lighed vil blive optrappet i de kommende måneder.
Frank Vanhecke (NI ).
   - Hr. formand, selv om jeg er noget overrasket over, at Kommissionen hengiver sig til den slags benægtelser og faktisk ignorerer den klare og tydelige advarsel fra det franske og det nederlandske nej under EU-folkeafstemningerne, bliver 2006 jo frem for alt det år, hvor tiltrædelsesforhandlingerne mellem Kommissionen og staten Tyrkiet definitivt indledes, idet Kommissionen endnu en gang beviser, at den ikke blot lader hånt om de fleste europæeres demokratiske vilje, men faktisk også sine egne retsregler, det ellers så fredhellige .
Jeg er i hvert fald spændt på, hvilke trick, løgne og falske argumenter Kommissionen vil bruge for til trods for den tidligere landbrugskommissær Franz Fischlers advarsel i sidste instans alligevel at sige, at Tyrkiet trods alt godt kan integreres i den europæiske landbrugspolitik, og at udgifterne ikke ville blive astronomiske. Det vil ikke hindre os i at sige, at Tyrkiets tiltrædelse af EU er uforsvarlig og udemokratisk. 
John Bowis (PPE-DE ).
   - Hr. formand, en af de ting, som kommissionsformand Barrosos talte om i formiddag, var nødvendigheden af, at vi inspirerer Europas borgere, hvoraf alt for mange er desillusionerede over hele EU's koncept. For at gøre det må vi argumentere for, hvorfor Europa er relevant for borgernes liv, bekymringer, håb og ambitioner. Vi må hjælpe Europa med at genfinde sin drift i retning af økonomisk vækst og konkurrenceevne ved skånselsløst at afskaffe spild og bureaukrati og fokusere på forudsætningerne for den dagsorden.
Forudsætningerne er ganske vist deregulering og lavere skatter, men de er også sundere mennesker, der lever i et sundere miljø. Frem for alt må vi have råd til indsatsen for at støtte dem, der er mindst i stand til at klare livets udfordringer og muligheder, dem, der lever med handicap eller livstruende sygdomme og fattigdom. Derfor forventer vi, at Kommissionen øger sit ansvar for sundhed, sundhedsfremme, folkesundhed, sundhedskriser, mental sundhed, invaliditet, patientmobilitet og patientoplysning.
Vi må også presse på med vores dagsorden for miljøet, klimaændringer, handel med emissioner, luftkvalitet, affaldsreduktion, genbrug og genvinding, støj og bymiljøet, beskyttelse af vilde dyr og planter og levesteder og begrænsning af dyreforsøg.
Det, vi siger om Europa, er lige så relevant for vores politikker for udviklingslandene, men intet af dette er muligt uden tilfredsstillende overvågning og håndhævelse eller ordentlig budgetkontrol. De aspekter lægger ofte hindringer i vejen for vores gode hensigter i Europa og styrker offentlighedens tvivl om, hvorvidt Europas kan være til gavn for dem.
Poul Nyrup Rasmussen (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil bede Dem om at rejse spørgsmålet om den ringe tilstedeværelse i dag på Formandskonferencens næste møde. Jeg mener, at vi skylder Kommissionen respekt: Alle de kommissærer, som havde mulighed for være her i dag, er her. Den ringe tilstedeværelse i mødesalen er ganske enkelt uacceptabel og udtryk for manglende respekt for Kommissionen. Jeg vil i hvert fald tage det op i min egen gruppe i aften.
Hr. Barroso, problemet er ikke det, der står i Deres program. På den korte tid, jeg har til rådighed, vil jeg redegøre for problemet på en række vigtige punkter.
I Deres indlæg i dag sagde De:
 "Vi bør forbinde disse programmer med vores politiske prioriteringer, forbedre den økonomiske styring i Unionen og styrke de nationale og europæiske reform- og investeringsbestræbelser", og De fortsatte: "i retning af investeringer på nationalt plan såvel som på europæisk plan til fordel for den fremtidige økonomi, nyskabelse, viden og nye infrastrukturer. Disse to former for investering, på nationalt plan og på europæisk plan, bør gå hånd i hånd".
 Godt, helt enig. Hr. formand for Kommissionen, lad os aftale i dag, at De fortæller Parlamentet, at De og Deres Kommission i de kommende uger og måneder vil formulere en strategi for at sikre, at vi, når vi til foråret møder op på Det Europæiske Råd om beskæftigelse, har dette budskab som en fælles tilgang fra Det Europæiske Råd. De vil sammen med kommissæren for økonomiske og monetære anliggender og Kommissionen som helhed opmuntre regeringerne til at indgå en aftale og love i de næste to, tre eller fire år at investere samtidig og koordinere investeringerne. Jeg tager ikke beføjelser fra Dem. Jeg ønsker bare, at vi koordinerer vores investeringer, så vi kan bruge vores indbyrdes økonomiske afhængighed proaktivt.
Egentlig er min drøm den samme som Kommissionens: Dette vidunderlige Europa kunne opnå mere vækst. Ja, vi skal gennemføre reformer, men vi må have flere investeringer og mere vækst og beskæftigelse, og det kræver koordinering, så lad os udarbejde en strategi sammen. Jeg venter på Deres svar.
Formanden.
   - Jeg vil i overensstemmelse med Deres anmodning, hr. Rasmussen, viderebringe Deres bemærkninger om det beskedne fremmøde til Parlamentets kompetente instanser. Formanden værdsætter selvsagt, at Kommissionen er mødt så fuldtalligt op til denne vigtige forhandling, selv om Rådets bænk er lidt tyndt besat. 
Sophia in 't Veld (ALDE ).
   - Hr. formand, for et år siden lovede hr. Barroso os under Butiglione-affæren at gøre de europæiske grundlæggende rettigheder til en nøgleprioritet. Det er godt, for det forventer borgerne også. Desværre er der intet spor af dette løfte i arbejdsprogrammet. Jo, der kommer i 2006 en meddelelse om ligestilling mellem kønnene, hvilket er udmærket, men hvad med de andre former for diskrimination? Hvor bliver den horisontale antidiskriminationslovgivning af? Alle borgere skal kunne gennemtvinge deres rettigheder ved en domstol, ellers er EU's antidiskriminationspolitik intet værd. Hvorfor er selv den lovede gennemførlighedsundersøgelse af en ny artikel 13-lovgivning ikke optaget, og hvordan står det til med de forslag, som Parlamentet har bedt om, vedrørende fri bevægelighed for gifte homofile par?
Hr. Barroso, vil Kommissionen virkelig fremme de grundlæggende rettigheder? Får vi virkelig en Union af værdier, eller bliver det ved tomme løfter? 
Maria Berger (PSE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, ærede medlemmer af Kommissionen, jeg repræsenterer Retsudvalget, og selv set fra vores udvalgs beskedne perspektiv må jeg konstatere, at Kommissionens arbejdsprogram og lovgivningsprogram er lidet ambitiøst og set fra vores synspunkt meget skuffende.
På alle de områder, hvor vi har gjort opmærksom på vores interesse, og hvor De i det mindste verbalt også har erklæret prioriteringer, f.eks. inden for civilretten, ophavsretten, menneske- og børnerettigheder og forbrugerrettigheder, finder vi kun ikke-lovgivningsmæssige forslag. På nogle områder, som vi ellers er enige om er meget vigtige, f.eks. patentretten, finder vi overhovedet ingen initiativer til at komme videre i Europa, selv om vi altid er enige om, at det er meget vigtigt for innovationen. Jeg finder heller ikke noget initiativ vedrørende tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse
Samtidig må vi også konstatere, at De trækker lovgivningsforslag tilbage, som virkelig ligger os på sinde, selv om vi selvfølgelig anerkender, at der er problemer. Det gælder for vedtægten for selskaber, som er baseret på gensidighed, og det gælder for den europæiske foreningslovgivning. Vi har nu i årevis arbejdet for at skabe særlige europæiske vedtægter for den kommercielle sektor, men for den almennyttige sektor, den sociale sektor og det civile samfund nægter vi åbenbart at give de lettelser, som europæisk lovgivning kunne skabe.
Vi har også selv stillet forslag for områder, hvor vi kunne trække lovgivning tilbage, og hvor vi ikke mener, der er behov for europæiske regler, men Kommissionen har ikke taget disse forslag op. Jeg tænker f.eks. på mediationsområdet, hvor vi måtte tage stilling til et direktivforslag, selv om vi i forbindelse med grønbogen havde sagt til Dem, at det hørte under subsidiaritetsområdet, og her behøver man ikke nødvendigvis at lovgive på europæisk plan. Alt i alt har De efter min mening lyttet for lidt til, hvad Parlamentet sagde i den forberedende fase. 
Elizabeth Lynne (ALDE ).
   - Hr. formand, jeg kan tilslutte mig mange aspekter af Kommissionens program, men jeg er skuffet over, at der ikke er flere henvisninger til handicappede og ældre mennesker. Jeg havde gerne set et specifikt handicapdirektiv, der forbød forskelsbehandling i adgangen til varer og tjenesteydelser, og et tilsvarende direktiv om alder.
Hvad angår arbejdsmiljø, så jeg også gerne en ændring af direktivet om biologiske agenser fra 2000, så det beskytter sundhedspersonale mod at pådrage sig hiv og hepatitis C som følge af skader forårsaget af nålestik. Der sker over 1 million skader af den type over hele EU hvert år.
Jeg bifalder imidlertid kommissionsformandens tilsagn om at begrænse den overflødige lovgivning, som naturligvis er en byrde på erhvervslivet. Kunne han i den forbindelse igen kigge på direktivet om elektromagnetiske felter fra 2004 og den alvorlige indflydelse, som det kunne få på brugen af de avancerede MRI-scannere, og undersøge, hvordan han kan foreslå at ændre dette direktiv for at sikre, at MRI-scannere beskyttes i fremtiden?
Amalia Sartori (PPE-DE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, også jeg vil gerne lykønske kommissionsformand Barroso med den redegørelse, han gav os her til morgen. Ligesom mange andre af parlamentsmedlemmerne vil jeg dog også bede ham om at samle prioriteringerne, så vi klart kan definere den pakke af forslag og målsætninger, vi ønsker at nå i de næste fem år.
Som vi alle husker, lykkedes det faktisk kun Prodi-Kommissionen at gennemføre 50 % af de foranstaltninger, der oprindeligt var taget højde for i dens program. Sådanne initiativer er efter min mening uhensigtsmæssige, navnlig for et Europa, der har brug for at tro på Europa. Derfor er det første forslag, jeg vil stille Dem, at samle de målsætninger, vi ønsker at nå, og så vidt muligt opstille en prioriteringsrækkefølge for dem.
Herefter er der ingen tvivl om, at vi skal tage de andre vigtige spørgsmål op. I Deres redegørelse her til morgen var De inde på utroligt mange punkter. Som koordinator for PPE-DE-Gruppen og Udvalget om Kvinders Rettigheder og Ligestilling vil jeg navnlig gerne understrege et punkt, hvor De så afgjort lovede at træffe en vigtig foranstaltning, nemlig at indføre en køreplan for ligestilling mellem kønnene.
Foruden dette punkt ville jeg dog gerne have, at vi også kom ind på beskæftigelsesspørgsmålet. Som De ved, er der i Europa i dag en konflikt mellem dem, der har flere rettigheder, og dem, der har færre rettigheder; dem, der har et arbejde, og dem, der ikke har et arbejde; dem, der har råd til gode skoler og god undervisning, og dem, der ikke har adgang til dette, sådan som det er tilfældet i de parisiske forstæder. Det er et problem, som i dag vedrører et enkelt land, men som risikerer at blive aktuelt i andre lande i fremtiden.
I den forbindelse er kvindens rolle i samfundet og ikke mindst kvindens rolle på arbejdsmarkedet af afgørende betydning. Derfor er det nødvendigt, at vi inden for rammerne af Lissabon-strategien tager spørgsmålet op om den ringe andel af kvinder på arbejdsmarkedet, hvor de ofte er tvunget til at udføre ufaglært og underbetalt arbejde. 
Richard Corbett (PSE ).
   - Hr. formand, jeg glæder mig også over tilstedeværelsen af hele Kommissionen, og jeg beklager, at mange af mine kolleger er fraværende. Det skyldes til dels, at vi alle sammen har tv-skærme på vores kontorer, og at det er så let at overvære debatterne, samtidig med at man arbejder på sit kontor. Men det ville være langt bedre, hvis medlemmerne var her. Det skal dog siges, at det, der bliver sagt, selvfølgelig ikke er spildt, for der lyttes til det udenfor.
Jeg glæder mig over henvisningen i Kommissionens arbejdsprogram til plan D for demokrati, dialog og debat. Den er ikke kernen i vores debat nu. Vi må huske på, at dette arbejdsprogram er meget vigtigt, men at det indgår i en større sammenhæng, som er en dybtgående debat om, hvor EU er på vej hen, og hvad dets fremtid er.
Vi befinder os i en tænkepause - og i en tænkepause om forfatningen - som ikke drejer sig om teksten, men sammenhængen. Dette arbejdsprogram indgår i den større sammenhæng. Vores socioøkonomiske models fremtid med det uformelle topmøde på Hampton Court indgår i den sammenhæng. Nødvendigheden af i december at opnå den afgørende aftale, som vi var tæt på i Luxembourg, om det mellemsigtede budget indgår i den sammenhæng. Hvis vi kan få sammenhængen i orden, herunder arbejdsprogrammet, vil vi kunne vende tilbage til forfatningsteksten om et år eller to og finde ud af, hvordan vi bedst kan gøre fremskridt på det punkt.
Lad mig hurtigt nævne et andet punkt, nemlig bedre lovgivning. Vi står alle sammen bag Dem på det punkt, hr. Barroso. Men i en sammenhæng, hvor antieuropæerne i mit og andre lande fremstiller EU som en tung bureaukratiproducerende maskine, der udspyr bestemmelser, påhviler det os alle sammen at påpege, at når vi får styr på det, er europæisk lovgivning en procedure til at mindske bureaukratiet, lette byrderne på erhvervslivet, tilvejebringe et sæt regler for det fælles marked, ét patent, én registrering af et varemærke, én formular at udfylde, ét gebyr at betale i stedet for 25. God europæisk lovgivning begrænser bureaukratiet. Det skal også understreges i denne debat.
Joseph Daul (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. Barroso, ærede kommissærer, dagens debat viser, at der er opstået en virkelig dialogkultur mellem Kommissionen og Parlamentet. Hvad angår programmet, der langtfra blot opfylder en bureaukratisk eller statistisk funktion, men udgør et yderst vigtigt politisk element - hvilket jeg glæder mig over som formand for Udvalgsformandskonferencen - takker jeg fru Wallström for så ofte at have deltaget i konferencens møder, og jeg takker de kommissærer, der har ført bilaterale drøftelser med de forskellige kompetente parlamentsudvalg under hele proceduren. Der er selvfølgelig visse punkter, der kræver forbedringer - i øvrigt også hos os, hvad angår tilstedeværelsen her i mødesalen.
Med forbehold af den analyse af arbejdsprogrammet, som de politiske grupper forelægger med henblik på vedtagelsen af et beslutningsforslag under mødeperioden i december, mener jeg at kunne fastslå, at dette program i vid udstrækning indbefatter de hovedretningslinjer, parlamentsudvalgene har lagt sig fast på, hvad angår programmets hovedpunkter, dvs. prioriteringen af solidaritet, sikkerhed og ansvarsbevidsthed udadtil.
Derimod tegner der sig to grundlæggende uoverensstemmelser i forhold til skabelsen af et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed vedrørende menneskerettighederne. Der er flere forslag, som Kommissionen ikke har medtaget. Det vigtigste er dog, at Parlamentet i sin egenskab af medlovgiver holdes underrettet i al åbenhed om årsagerne til, at Kommissionen under udøvelsen af sine initiativbeføjelser ikke har efterkommet Parlamentets ønsker.
Endnu et ord om Lissabon-dagsordenens mål. Vi har, hvad angår beskæftigelse, konkurrenceevne, samhørighed og forskning, brug for et budget og for finansielle overslag.
Endelig udgør programmet kun et aspekt af en bredere dagsorden, der skal sikre en bedre lovgivning. Og i denne forbindelse tillægger vi implementeringen og forenklingen af den europæiske lovgivning stor betydning. Det er nødvendigt at finde en anvendelig løsning på komitologiområdet, og lad mig understrege, at det er nødvendigt, at der allerede næste år indføjes foranstaltninger til forenkling såvel som tilbagetrækningsforslag i lovgivnings- og arbejdsprogrammet, således at der skabes større overskuelighed og gennemskuelighed på dette område. Jeg glæder mig over de tilsagn, fru Wallström gav i denne forbindelse på vores sidste møde den 13. oktober, og jeg er overbevist om, at samtlige parlamentsudvalg vil gå aktivt ind i iværksættelsen af dette program. 
Genowefa Grabowska (PSE ).
   -  Hr. formand, Kommissionens program er et forsøg på at vurdere Europas og EU's situation og kortlægge de trusler, vi står over for. Jeg foreslår derfor, at vi undersøger, hvad der er nyt og originalt ved Kommissionens forslag. De vedrører velstandsfremgang gennem viden, solidaritet gennem arbejde og sikkerhed gennem begrænsning af civile frihedsrettigheder og håndhævelse af lovgivningen. Jeg vil gerne vide, om dette er en passende handlingsplan for en institution, der optræder som traktaternes vogter, og om dette faktisk er Deres prioriterede opgaver eller snarere er en række løfter og ønskedrømme, som De håber vil opfylde sig selv.
Nu vil jeg gå over til det konkrete og indlede med at undersøge Kommissionens forslag om forfatningstraktaten. I programteksten beklager Kommissionen, at forfatningen ikke vil blive ratificeret inden for en overskuelig fremtid. Den siger endvidere, at den vil deltage aktivt i debatterne i medlemsstaterne og støtte dem. Hr. Barroso, den tilgang lader meget tilbage at ønske. Det er ikke nok at udtrykke beklagelse og vente på, at debatterne i medlemsstaterne tilvejebringer en løsning. Kommissionen må skabe fremdrift.
Det andet spørgsmål, jeg vil tale om, er bedre lovgivning. Vi ønsker alle sammen bedre lovgivning, der er mere effektiv og lettere for borgerne at forstå, men jeg har mine tvivl om, hvorvidt dette faktisk er det, som Kommissionen vil opnå. F.eks. er det helt indlysende, at det, at man tager 68 forslag til retsakter tilbage, ikke gør den resterende lovgivning, som Kommissionen har iværksat, bedre eller mere forståelig. Det vil heller ikke bringe den tættere på borgerne. Det er ikke det, der menes med enklere lovgivning.
Til sidst vil jeg sige, at Kommissionens erklærede hensigt om at fastlægge en "ny struktur", som er ansvarlig for at gennemføre bedre lovgivning, efter min opfattelse har en ildevarslende klang, for det ville betyde afskaffelse af det nuværende system, hvor forslag vurderes ud fra deres indhold gennem en formel procedure. Det er mit indtryk, at Kommissionen handler i overensstemmelse med Parkinsons lov og følger princippet om, at der oprettes en ny institution, hver gang fremgangsmåden bliver uklar. Hr. Barroso, vi forventer færre store ord, færre løfter og flere modige og effektive handlinger. Det er ikke bare medlemmerne af Parlamentet, der forventer dette, men også EU's borgere.
Csaba Őry (PPE-DE ).
   - Hr. formand, Kommissionens arbejdsprogram for 2006 går i den rigtige retning, hvad angår socialt ansvar, arbejdsret og beskæftigelse. Det samme gælder initiativerne vedrørende arbejdstid, flytning og mennesker, der er dårligt stillede af forskellige årsager, og initiativerne på arbejdsmiljøområdet.
Samtidig må vi imidlertid erkende, at borgerne, det økonomiske livs aktører, protesterer imod de alt for bureaukratiske procedurer. Derfor må vi sørge for at give små og mellemstore virksomheder i EU den bedst mulige hjælp ved at forenkle den lovgivning, der berører dem, og gøre den mere gennemskuelig.
Jeg var meget glad for at høre kommissionsformand Barrosos klare tilsagn om at skabe et samlet marked for tjenesteydelser. Jeg mener, at dette er lige så nødvendigt for konkurrence og succes som for, at der kan skabes nye job. Samtidig vil jeg gerne tilføje, at Kommissionen kommer til at spille en særlig rolle, når den i løbet af året vurderer erfaringerne med arbejdskraftens frie bevægelighed. Vi har tiltro til, at den ikke vil nøjes med at udarbejde en objektiv analyse, men at den vil fungere som en ægte drivkraft og katalysator for at sikre, at overgangsrestriktionerne ophæves hurtigst muligt. Dette er et vigtigt skridt til at gennemføre det indre marked og vil føre til, at der skabes mange nye job.
Vi har derfor tiltro til, at Kommissionen vil gøre fremskridt samtidig, hvad angår konkurrenceevne og oprettelse af et indre marked, der kan garantere vækst, og også hvad angår opbygning af et lovgivningsmiljø på det sociale område baseret på europæiske værdier. Det er de vigtigste udfordringer. Vi må have en afbalanceret politik på disse områder for at sikre, at vi ikke kommer for sent til ekspresforbindelsen til Lissabon i 2012.
Markus Pieper (PPE-DE ).
   - Hr. formand, arbejdsprogrammet for 2006 er en stor chance for de europæiske institutioner. Vi har chancen for at signalere til befolkningen, at vi har forstået den, har forstået, at de negative folkeafstemninger i Frankrig og Nederlandene har noget at gøre med europæisk overregulering og formynderi, har forstået, at Europa kun skal sætte rammebetingelserne og ikke fortabe sig i detaljerne og blande sig i de nationale kompetencer.
Det glæder mig, at Kommissionen lover i 2006. Det glæder mig, at man i indledningen til arbejdsprogrammet taler om bedre lovgivning samt om subsidiaritet, omkostningseffektivitet og konsekvensvurdering. Her ser jeg også gode ting i arbejdsprogrammet, f.eks. inden for vækst- og sikkerhedspolitikken. Men desværre er det samlede indtryk af arbejdsprogrammet snarere end .
Det har jeg tre kommentarer til. For det første de finansielle overslag. Jeg savner en aktiv rolle for Kommissionen inden for konfliktløsning. Jeg savner forslag til, hvordan vi kan føre en mere slagkraftig strukturpolitik også med færre penge, f.eks. gennem privat samfinansiering eller rentetilskud.
For det andet vedrørende nye direktiver om miljøbeskyttelse og energibesparelser. Alene inden for energieffektivitet har vi allerede over et dusin europæiske retsakter. For hvert nyt direktiv, som nu er planlagt, skulle vi egentlig opgive tre gamle. Men i den retning sker der ikke noget.
For det tredje, hvorfor tilraner Europa sig mere og mere social kompetence? Har vi virkelig brug for en europæisk grønbog om gifte og ugifte pars rettigheder, sådan som det er planlagt? På den måde gør vi os selv til grin fra Litauen til Grækenland. Trods mange positive elementer er det samlede indtryk af arbejdsprogrammet desværre ikke, at vi har forstået den europæiske befolknings signaler.
Jeg kræver en mere intensiv debat om den europæiske lovgivnings legitimitet. Jeg kræver, at vi for alvor går ind i at gå ud af overreguleringen. 
Alexander Radwan (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, emnet er arbejdsprogrammet for 2006, som vi vil give os selv. Den første anmærkning, som ikke kun er rettet til Kommissionen, men også til kollegerne her i Europa-Parlamentet, er, at vi også tager det alvorligt, som vi altid selv sætter på dagsordenen og kræver, nemlig mindre og bedre regulering, i vores krav til Kommissionen med hensyn til, hvad den kan præsentere med hensyn til det indre marked og effektivitet. Vi må ikke modarbejde vores egne krav ved straks at kalde på den europæiske lovgiver, når der er noget, vi mener er nødvendigt. Lidt mere selvdisciplin ville være på sin plads.
Hvad angår spørgsmålet om bedre lovgivning, er de første aktioner fra Kommissionens side meget positive, de er et første skridt i den rigtige retning. Vi beder imidlertid Kommissionen om fremover at gå endnu mere konsekvent frem og også sikre benchmarking i sammenligningen af den nationale gennemførelse i de lande, som driver det berømte , og også gøre det gennemsigtigt, hvem der gennemfører den europæiske lovgivning effektivt og godt, og hvem der indfører ekstra byrder.
Jeg har endnu en bøn til Kommissionen. Vi har jo med udgangspunkt i Basel-II-beretningen det såkaldte inden for udvalgsproceduren for at opnå aftaler mellem Kommissionen, Rådet og Parlamentet om Parlamentets rettigheder. Dette arbejde begynder nu. Her vil vi i den kommende lovgivning, hvad udvalgsproceduren angår, netop inden for de finansielle tjenesteydelser få vigtige klausuler, som lader det løbe ud. Her beder jeg Kommissionen - og kommissær McCreevy har allerede gjort det indledende arbejde - om at støtte os i at nå en aftale, som gør udvalgsproceduren mellem Parlamentet og Rådet mere håndterbar. Her befinder Rådet sig i en position, hvor det ikke altid ligefrem er samarbejdsvilligt. 
José Manuel Barroso,
   Hr. formand, jeg har først nogle generelle bemærkninger og vil derefter forsøge at besvare de konkrete spørgsmål, jeg er blevet stillet.
Først og fremmest glæder det mig, at forberedelsen af dette arbejdsprogram, som hr. Daul påpegede det i sin egenskab af formand for Udvalgsformandskonferencen, har været præget af et godt samarbejde mellem Kommissionen på den ene side og Parlamentet og dets forskellige udvalg på den anden side. Det er vigtigt, for vi har bestræbt os på at opfylde en betydelig del af Deres forventninger. Det har rent faktisk, som et parlamentsmedlem sagde, ført til 96 konkrete foranstaltninger. De har vurderet, at det var for mange, men det fremgår også af Deres indlæg her i formiddag, at visse parlamentsmedlemmer kunne ønske sig endnu flere. Vi bør være ærlige i denne henseende. Vi bør nå frem til en ligevægt, og det indebærer, at vi, samtidig med at vi foretager en klar prioritering - og det har vi gjort i forbindelse med den fornyede Lissabon-strategi - opfylder de meget forskelligartede forventninger, der kommer til udtryk her, under vores drøftelser med Dem.
Jeg har bedt Kommissionen som helhed såvel som alle kommissærerne om at være seriøse, realistiske og objektive i forbindelse med udarbejdelsen af dette program. Jeg ønsker en betydeligt højere gennemførelsesgrad end tidligere, og jeg er stolt over at kunne sige, at vi allerede i år vil få en betydeligt højere gennemførelsesgrad end tidligere, hvad angår Kommissionens arbejde. Vi har fokuseret på bestemte mål, som vi virkelig vil nå. Vores generelle program løber selvfølgelig over fem år. Det vi forelægger nu, er programmet for 2006. Vi kan ikke nå det hele i 2006. Men jeg beder Dem analysere vores arbejde i forhold til realistiske mål og konkrete målsætninger.
Jeg vil i øvrigt takke Dem for den generelt meget positive modtagelse, De har givet vore initiativ med henblik på at lovgive bedre. Disse bestræbelser er som sagt ikke begrænset til Kommissionen, men bør inddrage alle institutionerne, herunder Parlamentet.
Jeg kommer nu til de konkrete spørgsmål, mine damer og herrer. Hvad angår strategien for en bæredygtig udvikling, hr. Jonckheer, kan jeg forsikre Dem om, at det ikke er mit forsømte barn, tværtimod. Hvad angår Gleneagles, har jeg på Kommissionens vegne over for vores amerikanske partnere og flere andre klart understreget vores prioritering af klimaspørgsmålet og på ingen måde behandlet det som et forsømt barn. Vi har meddelt, at vi vil forelægge en ny strategi for en bæredygtig udvikling i december, hvilket også viser, hvor stor betydning vi tillægger denne problematik. Vi har netop vedtaget en række tematiske strategier til fordel for miljøet, hvilket også viser, hvor stor betydning vi tillægger miljøbeskyttelsen. Vi vil således gøre det. Vi vil gøre det og samtidig som sagt forsøge at forlige vores forskellige målsætninger og sikre, at de forstærker hinanden indbyrdes.
Hr. Swoboda, De stillede bl.a. to spørgsmål angående skattemæssig harmonisering og det europæiske teknologiinstitut. Hvad angår den skattemæssige harmonisering, bør vi selvfølgelig respektere det, der er enighed om blandt medlemsstaterne, nemlig at vi bør tilstræbe at få udarbejdet et fælles beskatningsgrundlag. Det er grunden til, at vi søger at nå frem til en aftale om et fælles beskatningsgrundlag i Europa. Det vil efter vores opfattelse muliggøre en betydelig reducering af virksomheds- og investeringsomkostningerne i vores lande og samtidig bevare de enkelte medlemsstaters ret til frit at fastsætte satsen for deres selskabsskat. Det er Kommissionens holdning.
Hvad angår forskning, mener vi, at videncentre for forskning bør styrkes overalt i Unionen. Vi mener, at de europæiske universiteter bør være ledende på verdensplan inden for forskning, uddannelse og nyskabelse. Vi bør arbejde på at gøre vores universitetsmiljø mere tiltrækkende, således at de bedste i verden vender sig mod Europa i stedet for som i dag at tage til USA. Vi kan skabe universitære videncentre i Europa. Derfor bør vi etablere et stærkere samarbejde mellem de europæiske universiteter, der kan gøre det muligt at udnytte det europæiske videnpotentiale maksimalt. Derfor udgør vores indsats til fordel for oprettelsen af et europæisk teknologiinstitut et vigtigt element i vores strategi til fordel for vækst og beskæftigelse.
Hvad angår de spørgsmål, De stillede vedrørende udvidelsen, fru Grossetête, respekterer vi de forpligtelser, medlemsstaterne og Det Europæiske Råd har indgået enstemmigt. Når det er sagt, skal Parlamentet være klar over, at Kommissionen vil foretage en grundig og systematisk vurdering af alle de fremskridt, der sker i kandidatlandene.
Hvad angår politikken vedrørende den demografiske udvikling og familien, er det os, der opførte dette punkt på dagsordenen for topmødet på Hampton Court, og vi har nu fået et klart mandat fra Det Europæiske Råd til at fremkomme med bidrag til disse drøftelser eller endog forslag til konkrete foranstaltninger, hvilket vi har til hensigt at gøre. Vi vil således også være aktive på dette område.
For at vende tilbage til de bekymringer, flere medlemmer gav udtryk for, heriblandt hr. Crowley, vedrørende landbruget og de multilaterale forhandlinger, kan jeg forsikre Dem om, at Europa ikke vil acceptere at blive trængt tilbage i en defensiv position i denne forbindelse. Vi mener ikke, at vi, hvad angår åbning af markederne, skal stå skoleret over for lande, hvis egne markeder er betydeligt mere lukkede end vores, der er et af verdens mest åbne markeder, hvis ikke det meste åbne. Vi vil gå ind i forhandlingerne for klart at forsvare de europæiske interesser.
 Børns rettigheder var også et problem, som hr. Crowley gjorde opmærksom på. Vi er alle sammen meget engagerede i denne problematik. Næstformand i Kommissionen hr. Frattini er i gang med at udarbejde forslag - som Kommissionen om kort tid skal drøfte - til en meddelelse, som vi håber at kunne forelægge i marts 2006. Retsgrundlaget for lovgivning på dette område er ganske vist ikke så klart, men vi mener ikke, at vi skal afholde os fra at se frem til en bedre koordinering mellem EU og medlemsstaterne om børns rettigheder. De kan stole på, at vi er engagerede i børns rettigheder og i alle spørgsmål vedrørende borgerlige rettigheder, herunder de bekymringer over forskelsbehandling, som De har givet udtryk for.
Jeg vil kommentere hr. Rasmussens bemærkninger. Vi er enige i, at vi har brug for både økonomiske reformer og investeringer. Vi er så småt gået i gang, og Hampton Court var et første vigtigt skridt i den retning. Medlemsstaterne blev på højeste plan enige om, at vi nu skulle vælge nogle specifikke områder for investeringer og en koordineret tilgang på EU-plan ved at forsøge at kombinere EU-plan med medlemsstatsplan, f.eks. inden for energi og forskning.
Vi har nu nogle områder, hvorpå vi kan sende et stærkt signal om engagement og en koordineret tilgang til økonomisk styring i Europa. Det er vi enige om. Problemet er i høj grad, hr. Rasmussen og andre, at vi nu befinder os i det sidste år af de finansielle overslag for denne periode. Nu er det umuligt at reorganisere alle de prioriterede opgaver for dette år. Hvad angår vores analyse af medlemsstaternes nationale reformprogrammer, er det, vi gør nu, og - det lover jeg Dem - det, vi vil gøre, inden for rammerne af den nye Lissabon-strategi: Vi forsøger at mase på, ikke bare på grundlag af en tilgang, der styrker vores indsats for økonomiske reformer og strukturreformer, men også på grundlag af en mere fælles og integreret tilgang til investeringer, så vi kan fremme vækst og beskæftigelse i Europa. Jeg vil understrege det, fordi det er et godt eksempel på en tilgang på EU-plan, der tilfører medlemsstaternes bestræbelser merværdi. Denne idé om partnerskab mellem medlemsstaterne, Kommissionen og Parlamentet er netop det grundlag, hvorpå vi ønsker at fortsætte samarbejdet med Dem om et fornyet, stærkere og mere engageret EU-projekt.
Formanden.
   - Tak til formanden for Kommissionen og til kommissærerne. Endnu en gang tak for talstærkt fremmøde.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted den 14. december 2005.

Lissy Gröner (PSE ).
   - Hr. formand, jeg er lidt ude af mig selv i øjeblikket. Jeg er netop kommet gennem passagen i Winston Churchill-bygningen. Der er der en udstilling, som viser svangerskabsafbrydelse og koncentrationslejre i en og samme udstilling. Jeg er rystet over, at noget sådant igen er muligt i Europa-Parlamentet.
Jeg beder om, at udstillingen bliver stoppet øjeblikkeligt, også selv om den har fået tilladelse. Det er billeder, som er rettet mod alle kvinders ære. Jeg beder om, at udstillingen bliver stoppet øjeblikkeligt.
Formanden.
   - Tak, fru Gröner. Jeg kan forsikre Dem for, at vi, hvad angår Præsidiets kompetence, straks vil videregive denne oplysning til kvæstorerne, ikke mindst for at verificere, om der reelt er givet tilladelse til initiativet, og om der med hensyn til indholdet er basis for at anmode om en øjeblikkelig indstilling af det. 
Geoffrey Van Orden (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg anmoder Parlamentet om at bære over med mig, fordi jeg gør opmærksom på den seneste rystende udvikling i sagen om de bulgarske sygeplejersker, der er tilbageholdt i Libyen. I formiddag har den libyske højesteret udsat afgørelsen af deres sag til januar 2006. De ved nok, at dette er en forfærdelig sag. Sygeplejerskerne har været i forvaring i over seks år nu, og de har været dømt til døden i over et år. Det er skandaløst, at denne sag trækker ud, sådan som den gør.
Jeg opfordrer derfor Rådet og Kommissionen til at gøre alt, hvad der står i deres magt, for at lægge pres på og påvirke de libyske myndigheder for at opnå en tilfredsstillende udgang på denne sag og få løsladt de bulgarske sygeplejersker og naturligvis også den palæstinensiske læge.
Formanden.
   - Vi vil vedtage forslaget med de tidsfrister, der er taget højde for i forretningsordenen. 
Hannes Swoboda (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil gøre det meget kort. Da denne sag, som hr. Van Orden beskrev her, er noget, som i samme grad vedrører alle grupper, vil jeg støtte denne sag fuldt ud og bede både Kommissionen og formændene for Parlamentet om straks at skride til handling, så disse sygeplejersker og den palæstinensiske læge langt om længe kan blive befriet.
Bernd Posselt (PPE-DE ).
   - Hr. formand, med hensyn til fru Gröners tema, så vil jeg bede Præsidiet om ikke at udøve censur, men give os mulighed for at se udstillingen - jeg kender den ikke - og så i morgen træffe en flertalsbeslutning om sagen, som det er sædvane i et demokrati.
Formanden.
   - Hvad det sidste indlæg angår, kan jeg forsikre hr. Posselt for, at Præsidiet bestemt ikke har til hensigt at udøve nogen form for censur. Det er blot vores pligt at lade kvæstorerne undersøge, om praksis og procedurer i forbindelse med tilladelserne rent faktisk er blevet overholdt, og om indhold, form og billeder i forbindelse med dette initiativ og denne demonstration er i overensstemmelse med Parlamentets regler og den praksis, vi følger ved enhver lejlighed. Jeg tror, at kvæstorerne hurtigt vil sørge for dette, og de vil ikke udøve nogen censur. 

Patrizia Toia (ALDE ),
   Hr. formand, kære kolleger, det er min opgave at informere Parlamentet om, at vi er nået til enighed med Rådet om denne tekst - hvis den bliver vedtaget i sin aktuelle udgave - og derfor kan den allerede vedtages ved førstebehandlingen
Jeg vil dog anmode Kommissionen om, at den under arbejdet med andre forordninger tager højde for visse ændringsforslag fra vores kolleger fra PSE-Gruppen og PPE-DE-Gruppen, som vi af juridiske årsager ikke har kunnet medtage på nuværende tidspunkt. Der er tale om ændringsforslag, som vedrører fødsels- og adoptionsydelse, dvs. muligheden for at indføre disse sociale ydelser i EU og fremme arbejdstagernes bevægelighed. Jeg anmoder således om, at disse aspekter, der allerede er fælles visioner om, bliver medtaget i de kommende forordninger. 

Albert Jan Maat (PPE-DE ),
   Hr. formand, det er en særlig ære at forelægge denne betænkning for Dem. Det er en initiativbetænkning, og det er der også al mulig anledning til, for ålebestanden i Europa er faldet med 95 %. Også uden en europæisk forfatning kan vi i Fiskeriudvalget sørge for, at et initiativforslag som dette omsættes i et direktiv. Jeg takker Kommissionen, fordi den har handlet hurtigt. I øjeblikket foreligger der et nyt direktiv på grundlag af denne betænkning, og det viser, at det er muligt for Fiskeriudvalget at nå frem til en slagkraftig politik for fiskeriet i Europa og sikre, at ålebestanden opretholdes, at eksporten af glasål til Centralasien begrænses, og at der navnlig træffes forvaltningsforanstaltninger, således at medlemsstaterne omsider tager fat på dette problem. 

Philip Bushill-Matthews (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg har et mundtligt ændringsforslag på et ord, som har ordførerens støtte og forhåbentlig også andres, og som jeg ikke håber er kontroversielt. Det drejer sig om virksomheders sociale ansvar.
Det nuværende ændringsforslag lyder: "støtter Kommissionens bestræbelser på at fremme de multinationale selskabers kendskab til deres sociale ansvar, som indtil videre har haft ringe effekt". Det mundtlige ændringsforslag går ud på at erstatte ordet "ringe" med ordet "begrænset", så det lyder: "... som indtil videre har haft begrænset effekt".

 - Afstemningen er afsluttet. 

Luís Queiró (PPE-DE ),
   Da markedet for vin er af enorm betydning for Portugal, bør både de ansvarlige politikere og de direkte berørte se på dette spørgsmål med den allerstørste opmærksomhed. Da de portugisiske landbrugere ikke har rejst væsentlige indvendinger imod forslaget, der også har fundet almindelig støtte, har jeg stemt for. 
Luca Romagnoli (NI ),
   Hr. formand, kære kolleger, de tekniske ændringer, som man med hr. Dauls betænkning ønsker at foretage af forordningen om den fælles markedsordning for vin, tager sigte på en yderligere udvikling af de ønologiske behandlingsmetoder, og derfor tror jeg, at de går i den retning, jeg ønsker, nemlig et større europæisk udbud af sektorens produkter.
Desuden - ikke mindst i lyset af den absolut nødvendige forbrugerbeskyttelse (i en tid, hvor svindel og efterligninger inden for fødevaresektoren er hverdagskost på trods af institutionernes og politiorganernes indsats) og i lyset af de europæiske produkters konkurrenceevne, da de kun kan fastholde deres position på verdensmarkedet, hvis der satses på kvalitet - er det vigtigt at sikre en bedre kontrol af fremstillingsprocessen og de efterfølgende stadier, hvor produkternes opbevares.
Jeg bifalder ligeledes de undtagelser, der foreslås for mousserende vin, for de beskytter ikke blot det italienske marked, men også den kultur og de håndværkstraditioner, som jeg aldrig bliver træt af at forsvare. Endelig mener jeg også, at forslaget om at udvide angivelserne på produkternes etiketter er hensigtsmæssigt. Derfor støttede jeg hr. Dauls glimrende betænkning og bad også løsgængergruppen om at støtte den. 

Hélène Goudin, Nils Lundgren og Lars Wohlin (IND/DEM ),
   Vi har stemt nej til de tre Daul-betænkninger. De vedrører godt nok mindre ændringer i gældende forordninger. Men vi vil markere vores principielle modstand mod en fælles organisation af markeder for såsæd, humle og vin. Hele den fælles landbrugspolitik er en absurd skabning og skal afskaffes. 

Glyn Ford (PSE ),
   Jeg støtter min kollega fru Berès' betænkning om ændring af overenskomsten om oprettelse af Den Europæiske Bank for Genopbygning og Udvikling (EBGU) for at give banken mulighed for at finansiere transaktioner i Mongoliet. Jeg havde lejlighed til i maj i år for første gang at besøge Mongoliet som medlem af Socialistisk Internationales Asien-Stillehavsudvalg i Ulan Bator.
I Mongoliet har vi efter kommunismens fald til forskel fra mange af de øvrige lande i Centralasien været vidne til opbygningen af et stærkt demokrati, hvor den politiske magt flere gange er blevet overdraget fra et parti til et andet under fredelige former. Det er et fattigt land, hvor tørken for nylig har skabt enorme problemer. Det har brug for omgående hjælp til den nuværende regerings ambitiøse udviklingsprogram. Afstemningen i dag vil fremme denne proces, og jeg støtter den stærkt og håber, at den vil få pengene til at strømme.

Carlos Coelho (PPE-DE ),
   De Olympiske og De Paralympiske Lege i Athen i 2004 foregik for første gang i en medlemsstat, der indgår i Schengen-området, hvor der ikke er kontrol ved de indre grænser.
Forordning nr. 1295/2003 blev derfor vedtaget for at lette procedurerne for ansøgning om og udstedelse af visum til medlemmer af den olympiske familie, der skulle deltage i De Olympiske Lege i Athen.
Det betød i praksis, at de fik adgang til den stat, hvor De Olympiske Lege fandt sted, uden at skulle igennem andre procedurer eller formaliteter, hvis de besad identitets- og akkrediteringskortet og et pas eller andet officielt rejsedokument.
Evalueringen af dispensationsordningens gennemførelse i Grækenland har vist, at den fungerede godt og udgjorde et fleksibelt og effektivt instrument, som ikke undergravede det nødvendige sikkerhedsniveau i Schengen-området.
Jeg støtter derfor dette forslag, der sigter på at indføre en næsten identisk ordning, men denne gang ved fælles beslutningstagning, med nogle tilpasninger af forordningen, så den kan anvendes ved De Olympiske og De Paralympiske Vinterlege 2006 i Torino. 
David Martin (PSE ),
   Tilpasningen af visumkravene for idrætsudøvere, der deltog i De Olympiske Lege i Athen i 2004, for at give Grækenland mulighed for at opfylde både Schengen-kravene og sine forpligtelser til at respektere det olympiske charter var en stor succes. Det glæder mig, at dette forslag sikrer de samme betingelser for idrætsudøvere, der deltager i De Olympiske og De Paralympiske Vinterlege 2006.

Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
   Vi har stemt for denne betænkning, der forbedrer Kommissionens forslag om ændring af forordning nr. 1408/71 og nr. 574/72, idet der tages højde for de ændringer, der er foretaget i medlemsstaternes socialsikringslovgivning, navnlig i de nye medlemsstater siden afslutningen af tiltrædelsesforhandlingerne. Kommissionen ønsker også at ajourføre listen over de overenskomstbestemmelser for social sikring, som stadig er gældende, og som ikke erstattes af forordning 1408/71, og foreslår nogle tekniske justeringer.
I store træk forbedrer de nu vedtagne forslag den eksisterende lovgivning, styrker retssikkerheden, indtil den nye lovgivning træder i kraft, og bidrager til bedre beskyttelse af de arbejdstagere, der ønsker at bevæge sig inden for EU's medlemsstater. 
Ian Hudghton (Verts/ALE ),
   Jeg støttede denne betænkning, der, selv om den er teknisk, gør opmærksom på omstændigheder, der kan krænke de grundlæggende rettigheder til fri bevægelighed, som EU's borgere skulle kunne udnytte.
Selv om jeg ikke går ind for, at EU har kompetence til bestemmelser om social sikring, mener jeg, at der kunne gøres mere for at lette overførslen af visse rettigheder.
F.eks. nægtes handicappede i praksis retten til fri bevægelighed - til at søge arbejde f.eks. - fordi den støtte, de får nu, måske ikke er til rådighed et andet sted. Det er et af en lang række problemer, der skal løses.
Christa Klaß (PPE-DE ),
   Ændringen af forordning 1408/71 omhandler den årlige ajourføring for at forbedre EU's borgeres levestandard og arbejdsbetingelser. Jeg har stemt for.
Man må imidlertid ikke glemme at se på nogle meget påtrængende indholdsmæssige ændringer.
Det er f.eks. i strid med forordningens ånd, at tyske arbejdsgivere for polske sæsonarbejdere skal overføre socialforsikringsbidrag på i alt 47,85 % (arbejdsgiveren 20,64%, arbejdstageren 27,27 %) til Polen under udfoldelse af stort bureaukrati, især da sæsonarbejdernes aktivitet før Polens tiltrædelse af EU i henhold til tysk lov ikke var underlagt socialforsikringen.
Det fører for arbejdsgiverne til dramatiske omkostningsstigninger, som truer deres eksistens, og som ikke kan udlignes gennem prisforhøjelser. Heller ikke sæsonarbejderne vil arbejde for en nettoløn, der er mindsket med 27 %. Resultatet er, at de kun bliver indbudt i begrænset omfang med tilsvarende negative konsekvenser for opbygningen af de nye medlemsstater.
På det tyske arbejdsmarked kan behovet for sæsonarbejdere erfaringsmæssigt ikke dækkes. Der er altså tabere på alle sider. Her er der hårdt brug for en forenkling, som med Kommissionens hjælp skal reguleres direkte i bilaterale aftaler, f.eks. bør klassisk sæsonarbejde som f.eks. høsthjælp helt undtages fra gyldighedsområdet for forordning 1408/71 respektive den efterfølgende forordning 883/2004 inklusive den endnu ikke udstedte gennemførelsesforordning. 
David Martin (PSE ),
   Selv om denne betænkning i høj grad er en teknisk tilpasning, må dens betydning for at opnå ægte fri bevægelighed for personer i det indre marked ikke undervurderes. Betænkningen vil bidrage til en forenkling af reglerne for sociale sikringsordninger over hele EU. Den har også til formål at supplere forenklingsprocedurerne vedrørende tilkendelse af sygehjælp i udlandet ved at udvide en række af disse ændringer til at omfatte tilsvarende procedurer for tilkendelse af ydelser ved arbejdsulykker og erhvervssygdomme.
Luís Queiró (PPE-DE ),
   Det hedder med rette i den foreliggende betænknings begrundelse, at "forordningen spiller en vigtig rolle, idet den muliggør én af EU's fire grundlæggende rettigheder, nemlig de europæiske borgeres frie bevægelighed. Faktisk udgør muligheden for at leve, arbejde og bevæge sig frit i EU, med begrænsede finansielle eller administrative hindringer, en håndgribelig fordel, der følger med medlemskabet af EU".
Sådan er det ganske rigtigt. De muligheder for social beskyttelse, som medlemsstaternes borgere er sikret, har været en faktor af enorm betydning for at fremme reel fri bevægelighed.
I dette tilfælde, hvor det ikke drejer sig om socialsikkerhedsmodeller eller bestemmelser for, hvordan de forskellige ordninger skal virke, men hvor der blot sker den nødvendige tilpasning og ajourføring af denne forordning, har jeg stemt for, fordi det er en tilpasning, der modsvarer forordningens relevans og principper. 

Glyn Ford (PSE ),
   Jeg stemte for Maat-betænkningen med en vis skuffelse, fordi den slet ikke går langt nok. I Forest of Dean, som jeg repræsenterer, fangede lokalbefolkningen for 40 år siden masser af glasål og solgte dem på gaderne til fortæring som en del af en traditionel morgenmad med bacon og æg. Senere er bestandene gået ned, og efterspørgslen fra især Det Fjerne Østen, de baltiske lande og resten af Europa har fjernet glasål fra den lokale menu, da de er blevet eksporteret til åleopdræt. Det ændrer sig nok ikke, men en lille, men vigtig industri kan hjælpes og støttes.
De største problemer synes at være for det første manglende videnskabelige oplysninger om glasåls livscyklus - vi er ikke engang sikre på, hvor deres gydepladser er, selv om Sargassohavet er det bedste bud - for det andet større forurening og hindringer for, at ålene kan få adgang til vandløb, floder og grøfter, hvor de kan trives og vokse. Bestandene af glasål tiltager og aftager, selv om der samlet er en nedgang. Det står ikke klart, hvad der fungerer bedst. Der er behov for mere forskning.
Jeg håber, at denne betænkning vil foranledige, at Kommissionen endelig begynder at gøre en indsats for at hjælpe.
Duarte Freitas (PPE-DE ),
   Europas ålebestand er gået tilbage i bekymringsvækkende omfang inden for de seneste årtier. På grund af den europæiske åls komplekse reproduktionsproces er det helt afgørende, at der træffes foranstaltninger, der kan vende den stadig tydeligere udvikling hen imod, at denne art helt forsvinder.
Ud over nogle hasteforanstaltninger, der straks bør sættes i værk, er der en række foranstaltninger på mellemlang og lang sigt, der også bør vedtages for at sikre, at bestandene for det første genoprettes og dernæst forvaltes på en hensigtsmæssig måde. Betænkningen indeholder en række forslag i så henseende, som jeg uforbeholdent kan støtte. 
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ),
   Vi støtter EU-handlingsplanen for genopretning af ål, sådan som den er foreslået, især fordi den tager højde for behovet for sociale og økonomiske foranstaltninger for fiskerne, EU-finansiering af foranstaltningerne - med en særlig budgetpost, skal det bemærkes - troværdige data om bestandenes situation og forskning i andre årsager til bestandenes tilbagegang som f.eks. forurening.
Det er foranstaltninger, der, sådan som vi har foreslået, bør overføres til alle genopretningsprogrammerne, hvilket Europa-Parlamentets flertal dog helt uforståeligt har forkastet.
Hvad angår de nationale forvaltningsplaner i de enkelte medlemsstater, vil vi dog gerne fremhæve tre forhold:
- at der i planerne lægges vægt på forsigtighedsprincippet, eftersom der ikke er tilstrækkelige videnskabelige data om ålebestandenes antal og om ålegenerationernes geografiske fordeling,
- at der også gennemføres konkrete foranstaltninger for at fjerne fysiske hindringer, der helt eller delvist begrænser ålenes vandringer i vandløbene,
- og at der sker fremme af videnskabelig forskning og indsamling af data om fiskeri, akvakultur og eksport. 
David Martin (PSE ),
   I denne betænkning redegøres der for den dramatiske nedgang i de europæiske ålebestande. Dette synes ikke at være resultatet af overfiskning, men at være forbundet med miljøfaktorer. Det er naturligvis vigtigt at have kendskab til den nøjagtige årsag, hvad enten det er pcb, global opvarmning eller fiskesygdomme. Vi har ikke bare brug for disse oplysninger for at der kan gøres en indsats for at beskytte ålebestandene, men også fordi de kan belyse de videre miljøspørgsmål og -problemer.
Jean-Claude Martinez (NI ),
   Under dække af at ville beskytte den europæiske ål og sikre dens vandring mod havet efter en reduktion af bestanden forelagde Kommissionen den 1. oktober 2003 en forvaltningsplan for gulål og blankål. 
For f.eks. Frankrig drejer det sig om en årlig fangst på 399 t sammenholdt med 2.064 t for Egypten. Men der er også åleopdræt i Nederlandene med en produktion på 3.800 t, og det er derfor forståeligt, at nederlænderen hr. Maat interesserer sig herfor og udarbejder en betænkning om emnet.
Men eftersom de nederlandske opdrættere fodrer deres ål med fiskeyngel eller glasål indfanget i vådområder langs Middelhavskysten, er der god grund til bekymring.
Fiskerne i Languedoc-Roussillon, f.eks. i Palavas eller Pérols, er bekymrede over, at deres traditionelle fiskeri, der sikrer bestandenes overlevelse, bliver bragt i fare. De ønsker at fange voksne ål og ikke glasål, og for 10 år siden gjorde et forbud mod fiskeri af glasål det muligt at øge bestanden.
Bureaukratiske forslag om kontrol, restriktioner, overvågning, indberetninger og fiskeriforbud truer disse traditionelle fiskeriaktiviteter. Jeg er følgelig modstander af betænkningen, fordi jeg ønsker at redde disse frie mænds erhverv.
Luís Queiró (PPE-DE ),
   Dette spørgsmål er af stor betydning for Portugal og for de portugisiske fiskersamfund, og jeg deler her ordførerens bekymringer. Blandt andre ligeledes relevante punkter er der efter min opfattelse faktisk rimelige grunde til at foreslå samfundsøkonomiske kompensationsforanstaltninger for dem, der berøres af begrænsninger i fiskeriet og i eksporten af europæisk ål.
Af disse årsager har jeg stemt for. 

Bruno Gollnisch (NI ).
   - Hr. formand, jeg har en anmodning om mundtlig stemmeforklaring om Gargani-betænkningen. Den franske kassationsrets afdeling for straffesager, hvis navn aldrig har passet bedre, har gjort sig skyldig i, hvad der må betegnes som regulært embedsmisbrug. Den afgørelse, som retsformand Cotte, referendar Caron, og dommerne Le Gall, Pelletier, Corneloup, Ponroy og Koering-Joulin har truffet, udgør nemlig en alvorlig og forsætlig tilsidesættelse af den franske forfatnings artikel 26 om parlamentarisk immunitet, eftersom den afviser at yde denne beskyttelse i sagen om den ulovlige telefonaflytning, vores tidligere kollega hr. Marchiani er blevet udsat for. Jeg kan selvsagt ikke udtale mig om sagens indholdsmæssige side.
Disse dommere har således gjort sig skyldige i en alvorlig og forsætlig krænkelse af protokollen af 8. april 1965 og akten af 20. september 1976, der begge er internationale traktater, der i overensstemmelse med den franske forfatnings artikel 55 har forrang for love, også interne love. Denne åbenlyse foragt for lovgivningen, som disse dommere har udvist, bør straffes som sådan, og vi håber, at hr. Garganis og Retsudvalgets enstemmige beslutning vil bidrage hertil.

Andreas Mölzer (NI ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne komme med en mundtlig stemmeforklaring til Brejc-betænkningen, hvis det er muligt.
Med den kontinuerlige afskaffelse af handelsbarrierer har vi skabt de politiske betingelser, som sammen med fremskridtet inden for kommunikationsteknologien og faldende transportomkostninger overhovedet gør globaliseringen mulig. En tredjedel af den globale godstransport skyldes alene transporten mellem samme firmaers forskellige driftssteder. Transport tværs gennem Europa med de negative følger som miljøbelastning eller risiko for mennesker langs transitruterne har vi ivrigt støttet med EU-midler og samtidig på skammeligste vis forsømt små og mellemstore virksomheder, som er de egentlige arbejdsgivere i Europa. Det er efter min opfattelse også betænkeligt, hvis Kommissionen opretter en globaliseringsfond, men samtidig vil skære i støtten til landmændene, som også er ramt af globaliseringens negative følger. Så længe vi med vores støtteprogrammer tilintetgør alt for mange penge, sørger for udflytning af arbejdspladser, ikke tager ordentligt fat i de sorte får og ignorerer de egentlige årsager, så længe vil globaliseringen holde os i et kvælertag. Derfor har jeg stemt imod Brejc-betænkningen. 
Frank Vanhecke (NI ).
   - Hr. formand, Brejc-betænkningen er et af de utallige lidt verdensfjerne dokumenter, som - typisk for alle dokumenter i denne institution - søger sin lykke i nye internationale standarder inden for nye internationale institutioner. Mon ikke vi har nok i forvejen, og hvem skal betale det hele?
I praksis konstaterer jeg i øvrigt, at vi i år fører tiltrædelsesforhandlinger med et islamisk land, hvor børnearbejde og diskriminering af kvinder er normen. Jeg synes hellere, vi skal tale om det i stedet for at fortolke lidt uforpligtende snak om globaliseringens sociale dimension.
Hvis vi så alligevel taler om det, skal vi da også tale om Kina, som vi er så gode venner med, og hvortil parlamentariske institutioner i alle europæiske lande med fornøjelse rejser frem og tilbage. Dette land hører ind under Verdenshandelsorganisationen, men blæser på alle fundamentale sociale normer og regler, og det er der ingen, der lægger hindringer i vejen for. Det er en falsk påstand, at vi nu kan omdanne globaliseringens sociale dimension, selv om vi intet foretager os over for Kina. Det sker aldrig. 
Mairead McGuinness (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg skal fatte mig i korthed. Jeg stemte imod Brejc-betænkningen af de grunde, som nogle af mine kolleger har redegjort for. Parlamentet synes ikke at læse sine egne dokumenter. Den fælles landbrugspolitik har været underkastet en radikal reform, og afstemningen i formiddag bekræfter bare løgnen om, at hvis vi nedsatte al EU's landbrugsstøtte, ville de fattige i Afrika få det bedre. Intet kunne være mindre sandt, og derfor har jeg stemt imod denne betænkning.
Charlotte Cederschiöld, Christofer Fjellner, Gunnar Hökmark og Anna Ibrisagic (PPE-DE ),
   De Moderate har i dag stemt mod betænkningen om globaliseringens sociale dimension, da der gives udtryk for en forkert grundholdning til globaliseringen her. Globalisering er en pågående forandringsproces, som bidrager til frihed og velstand for flere og flere mennesker. Globaliseringen giver bedre forudsætninger for økonomisk vækst gennem fri handel, øgede internationale investeringer og udveksling af viden. Sammen med en demokratisk udvikling skabes der muligheder for udviklingslandene for at komme ud af fattigdommen. EU er et positivt eksempel på globaliseringen med fri bevægelighed for varer, tjenester, personer og kapital.
Diktaturer opfatter globaliseringens forandringskraft som en trussel mod deres eget lukkede samfund. Vi moderate hilser globaliseringen og dens rolle som demokratikatalysator velkommen. 
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
   Beklageligvis har Europa-Parlamentets flertal forkastet vores vigtigste forslag, der ville have forbedret en lidet sammenhængende og ganske utilstrækkelig betænkning om et så vigtigt tema som globaliseringens sociale dimension.
Man har således forkastet vores forslag om at ændre den nuværende neoliberale orientering inden for såvel den internationale handelspolitik som økonomi- og pengepolitikken og vores forslag imod finansspekulation på de internationale kapitalmarkeder og til fremme af investeringer og skabelse af velstand i realøkonomien.
Man har således forkastet vores forslag, der fordømmer midtvejsevalueringen af Lissabon-strategien og stabilitetspagten, der inden for EU har været brugt til at fremme liberalisering og privatisering af de offentlige tjenester, fleksibilitet og omstillingsevne, løntilbageholdenhed og private aktørers adgang til størstedelen af den sociale sikkerhed, herunder pensioner og sundhed.
Det var dog muligt at få vedtaget dele af forslaget om, at der bør opstilles en ny socialpolitisk dagsorden, der fremmer integration og samhørighed i byerne, hvilket forudsætter foranstaltninger, der befordrer bæredygtig udvikling og respekt for arbejdstagernes rettigheder.
Vi har derfor hverken stemt for eller imod ved den endelige afstemning.
Hélène Goudin, Nils Lundgren og Lars Wohlin (IND/DEM ),
   Betænkningen om globaliseringens sociale dimension indeholder forslag, som i de fleste tilfælde fører til, at EU får mere magt. Vi vender os mod denne slendrianagtige EU-centralisering, som gennemføres uden en ordentlig analyse eller motivering.
En fælles politik for EU vedrørende globaliseringens sociale dimension kan ikke udformes, da Unionens medlemslande er så forskellige. Det gælder bl.a. skatteniveauer og social beskyttelse. I stedet for at tvinges til at gennemføre en politik, som påduttes fra oven, bør EU-landene lære af hinanden gennem institutionel konkurrence. Vi mener, at reformer skal have folkelig opbakning i hvert land.
Vi mener også, at de mindre udviklede lande indtil videre skal have ret til at regulere deres import af landbrugsprodukter.
På baggrund af ovenstående vælger vi at stemme nej til betænkningen under den endelige afstemning. Vi støtter dog ændringsforslag om, at den fælles landbrugspolitik skal reformeres radikalt, og at eksportbidragene skal afskaffes. Vi støtter også forslaget om, at EU skal åbne sit marked for varer fra mindre udviklede lande. 
Ian Hudghton (Verts/ALE ),
   Jeg stemte for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggenders holdning, som blev forbedret med ændringsforslag under udvalgsarbejdet.
I dag støttede jeg også de ændringsforslag, der tog sigte på at gøre social og miljømæssig rapportering obligatorisk, og jeg støttede den form for reform af den fælles landbrugspolitik, der ville "gøre fattigdom til fortid".
Toine Manders (ALDE ),
   Den nederlandske delegation fra Folkepartiet for Frihed og Demokrati (VVD) syntes, at den var nødt til at stemme imod den ændrede Brejc-betænkning om globaliseringens sociale dimension.
Et vedtaget ændringsforslag fra GUE/NGL-Gruppen opfordrer Kommissionen og Rådet til at fremme en socialpolitisk dagsorden på europæisk plan. Ifølge VVD-delegationen er socialpolitik noget, som henhører under medlemsstaternes suverænitet. Indblanding fra Bruxelles er ikke ønskelig, hvilket også fremgik af folkeafstemningen i Nederlandene om forfatningstraktaten. Endvidere er der vedtaget et ændringsforslag fra De Grønne, hvori der opfordres til en EU-aktion til fremme af virksomhedernes sociale ansvar. Efter VVD-delegationens overbevisning kan dette gennemtvinges meget mere effektivt af markedet, og en EU-aktion er i den forbindelse fuldstændig overflødig og uønsket. 
Sérgio Marques (PPE-DE ),
   Jeg takker Mihael Brejc for den relevante betænkning, som han har udarbejdet om Kommissionens meddelelse "Den sociale dimension af globaliseringen - EU's politiske bidrag til at sprede fordelene til alle borgerne".
I betænkningen støtter han den opfattelse, at der i EU-modellen altid er blevet lagt vægt på, at økonomisk integration skal have en stærk social dimension, og dette er afspejlet i Lissabon-strategien, og at visse aspekter af god praksis i Europas sociale model bør overføres til andre dele af verden.
Han tilslutter sig således, at EU gennem både interne og eksterne politikker kan yde et værdifuldt bidrag til at forme globaliseringsprocessen og gøre den mere rimelig for alle. 
David Martin (PSE ),
   Jeg bifalder denne betænkning om globaliseringens sociale dimension, som er Parlamentets første reaktion på rapporten fra Verdenskommissionen for den Sociale Dimension af Globaliseringen. Det er vigtigt, at de, der er dårligt stillede på grund af globaliseringen, får hjælp til at tilpasse sig til de nye forhold. Dette gælder både for EU's borgere og for lande og borgere over hele verden. Derfor er det tiltalende, at der i denne betænkning anbefales en række interne og eksterne politiske foranstaltninger.
Luís Queiró (PPE-DE ),
   Over for globaliseringen kan vi anlægge to holdninger. Den ene er den opfattelse, at virkeligheden lader sig imødegå (fordi den er uønsket), at der ikke var blevet nogen industrialisering (og at det ville have været godt), hvis arbejderne i det 19. århundrede havde protesteret med større effekt, og at de teknologiske fornyelser er af det onde. Den anden - og realistiske - opfattelse, der afspejler kendskab til historien og forståelse af den enkelte generations ansvar, er at udnytte de muligheder, som globaliseringen bringer os. Globaliseringen er i sig selv hverken god eller dårlig, men en virkelighed, der kan udnyttes godt eller dårligt. De frie og demokratiske samfund - som vores - hvor der råder økonomisk frihed, kan bruge globaliseringen til at skabe vækst og udvikling på verdensplan. De ikke blot har den mulighed, det er også deres pligt. Det er den holdning, som globaliseringen bør mødes med. 
Luca Romagnoli (NI ),
   Hr. formand, dette er endnu et tåbeligt bevis på Parlamentets forfængelige, men også skadelige og indholdsløse holdning, der er milevidt fra den folkelige opfattelse hos de europæiske borgere, som vi påstår, at vi repræsenterer.
Der burde ikke have stået "globaliseringens sociale dimension", men "et forsvar for globaliseringens kriminelle dimension." I stedet for at stemme imod skulle jeg måske hellere bare have forladt salen. 
Alyn Smith (Verts/ALE ),
   Jeg støtter princippet om, at den fælles landbrugspolitik skal ændres, og at vi i overensstemmelse med Make Poverty History-kampagnen, som jeg støtter stærkt, ikke må eksportere vores egne mangelfulde politikker til omverdenen. Vi skal naturligvis også beskytte de europæiske landbrugeres velfærd og Europas fødevareforsyning, og selv om dette er foreneligt med en mere fornuftig fælles landbrugspolitik, er status quo uholdbar.
Catherine Stihler (PSE ),
   Jeg støtter fuldt ud denne betænkning. Globaliseringen har positive og negative følger. Vi må ikke glemme, at der for øjeblikket er 20 millioner arbejdsløse i EU, og at et ud af fem børn i EU lever på grænsen til fattigdom. Parlamentet har et ansvar for at behandle disse spørgsmål.


Formanden.
   - Jeg tror, at hr. Wojciechowski ønsker at fremsætte en personlig bemærkning. 
Bernard Wojciechowski (NI ).
   -  Hr. formand, jeg er rasende over en begivenhed, der fandt sted i forbindelse med udstillingen. Jeg er meget stødt over de to medlemmers bemærkninger og navnlig bemærkningerne fremsat af fru Gomes, som kaldte mig og hr. Chruszcz nazister og fascister. Den slags bør ikke tolereres eller tillades i Parlamentet.
Min familie blev myrdet af nazister i Polen, og jeg protesterer imod den slags bemærkninger mod min person. Jeg forstår fru Gomes' synspunkt, men jeg må insistere på, at den slags bemærkninger ikke bør fremsættes i Parlamentet, uanset om de er rettet mod mig eller ethvert andet medlem. Det gælder især i situationer som udstillingen. Det må være helt udelukket, at sådan noget sker.
Formanden.
   - Tak, hr. Wojciechowski, De har anvendt artikel 122, og Deres bemærkninger vil fremgå af protokollen.
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om 
betænkning (A6-0315/2005) af Sacconi for Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om registrering, vurdering og godkendelse af samt begrænsninger for kemikalier (Reach), om oprettelse af et europæisk kemikalieagentur og om ændring af direktiv 1999/45/EF og forordning (EF) nr. …/… (KOM(2003)0644 - C5-0530/2003 - 2003/0256(COD)) og
betænkning (A6-0285/2005) af Sacconi for Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af Rådets direktiv 67/548/EØF med henblik på tilpasning til Europa-Parlamentet og Rådets forordning (EF) nr. …/… om registrering, vurdering og godkendelse af samt begrænsninger for kemikalier (KOM(2003)0644 - C5-0531/2003 - 2003/0257(COD)). 
Günther Verheugen,
   Hr. formand, mine damer og herrer, ved indledningen af denne debat vil jeg gerne lykønske alle udvalgene og mange enkelte medlemmer af disse udvalg, som har deltaget i debatten om Reach. Reach er et af de mest vidtrækkende forslag, som Kommissionen nogensinde har vedtaget. Udvalgene og deres medlemmer har ydet et enormt arbejde med at analyse forslaget i detaljer og udarbejde forbedringsforslag.
Min tak går især til hr. Sacconi, der som ordfører for det korresponderende udvalg og som standhaftig forkæmper for forbedring af sundheds- og miljøbeskyttelsen har været åben for kompromiser. Min tak går ligeledes til hr. Nassauer, der som ordfører for udtalelsen fra Udvalget om det Indre Marked og Forbrugerbeskyttelse og som forsvarer af de politiske mål om konkurrenceevne og innovation ligeledes har været villig til at indgå fornuftige kompromiser. Jeg takker fru Ek, ordfører for udtalelsen fra Industriudvalget. Også hun har været meget aktiv og har fremlagt industriens betænkeligheder uden at tabe de vigtige aspekter sundheds- og miljøbeskyttelse af syne.
Den organisatoriske indsats i forbindelse med dette lovgivningsprojekt har været enorm, også her i Parlamentet. Også for Kommissionen har det været vanskeligt at finde svar på i alt over 1.000 ændringsforslag og blive enig. Vi kan forklare vores holdning til hr. Sacconis og hr. Nassauers kompromispakke i detaljer, og vi kan også gå i detaljer omkring de ændringsforslag, som blev stillet tidligt. Jeg beder om forståelse for, at Kommissionen ikke fuldstændigt har behandlet de ændringsforslag, som blev stillet kort før fristens udløb, og jeg kan derfor ikke give Dem Kommissionens holdning. Vi vil imidlertid hurtigst muligt tage stilling til de yderligere forslag, som får flertal ved afstemningen.
Nu til de vigtige spørgsmål, som der er ændringsforslag til.
Kommissionen støtter hr. Sacconis og hr. Nassauers kompromisforslag om registrering og udveksling af informationer. Vi mener, at de har fundet en god balance mellem kravet om vores industris konkurrenceevne på den ene side og fremskridt inden for sundheds- og miljøbeskyttelsen på den anden side. Med hensyn til udveksling af informationer vil jeg gerne fremhæve, at et sådant system skal have så gode incitamenter som muligt. Samtidig vil der imidlertid være situationer, hvor virksomheder, f.eks. af omkostningsmæssige årsager, ikke har interesse i at samarbejde, og hvor udveksling af informationer vil have en negativ indflydelse på substantielle virksomhedsinteresser. Derfor er jeg glad for, at der er fundet et system, som med hensyn til forudsætningerne for dataudveksling sørger for, at de belastninger, som dette system medfører for virksomheder og agenturet, bliver så begrænsede som muligt.
Med hensyn til anvendelsesområdet for forordningen er ændringsforslagene motiveret ud fra tre forskellige elementer. For det første handler det om at formulere anvendelsesområdet mere præcist. For det andet handler det om at undtage yderligere nogle stoffer, som ikke opfattes som farlige, fra anvendelsesområdet, og for det tredje handler det om at undgå dobbeltregulering.
Kommissionen accepterer præciseringerne for undtagelser fra forordningens anvendelsesområde, særligt for affald, fødevarer, biocider og pesticider. Vi accepterer også, at det bliver præciseret, at kosmetikdirektivets bestemmelser om forhindring af dyreforsøg hverken kan ændres eller omgås med Reach.
Hvad bestemte stoffer angår, så accepterer vi, at kravene for mineraler, malm og malmkoncentrater samt for stoffer, som forekommer i naturen, bliver formuleret mere præcist.
Med hensyn til kravene til de efterfølgende brugere, de såkaldte -brugere, støtter Kommissionen, at der indføres en grænse på et ton pr. år for tilfælde, hvor -brugerne skal udarbejde deres egen stofsikkerhedsrapport. Dette er nødvendigt for at sikre, at -brugere ikke er dårligere stillet i forhold til deres leverandører, og også for generelt at gøre systemet mere acceptabelt for dem.
Med hensyn til risikovurdering kan der konstateres et klart ønske fra forskellige udvalgs side om at styrke agenturets rolle. Kommissionen accepterer fordelene ved en sådan model i lyset af en mere jævn og konsistent anvendelse af forordningens bestemmelser. Vi skal imidlertid passe på med den konkrete udformning. Sagen er, at der kun findes en begrænset mængde ekspertise. En stor del af denne ekspertise findes hos medlemsstaternes kompetente myndigheder eller i medlemsstaternes videnskabelige institutter Det er vigtigt, at disse ressourcer kan udnyttes optimalt på fællesskabsplan.
Med hensyn til godkendelsesproceduren, så er det et af de vigtigste punkter i Reach-forordningen, måske selve hjørnestenen. På den ene side vil vi finde et effektivt instrument til at give virksomhederne et incitament til at substituere betænkelige stoffer med brugbare alternativer. Samtidig ønsker vi imidlertid ikke at oprette et system, som stiller producenter af stoffer i EU dårligere i konkurrencen. Talrige hightech-virksomheder er berørt, og innovativ udnyttelse af kemiske substanser er afgørende for at bevare sådanne virksomheders konkurrenceevne over for USA, Kina og andre asiatiske lande. Desuden skal vi undgå at bebyrde agenturet og Kommissionen for meget og for ineffektivt.
Vi skal bevare risikobegrebet som det centrale begreb også i godkendelsesproceduren og dermed bestræbelserne på at kontrollere risikoen i passende omfang. Desuden skal firmaerne give mulighed for at dokumentere, at dette lykkes dem.
Vi kan tilslutte os et procedureskridt, hvor agenturet offentliggør informationer om sit arbejdsprogram for godkendelsen, nemlig om de stoffer, det udvælger for at foreslå dem for Kommissionen som kandidater for en godkendelsesprocedure inden for en overskuelig tid. Det er godt for industrien, fordi det vil forbedre virksomhedernes planlægningssikkerhed. Vi kan også acceptere, at agenturets godkendelse af substanser i det enkelte tilfælde bliver forsynet med en revisionsklausul.
Med hensyn til stoffer i produkter, altså artikel 6, så er det en vanskelig diskussion, som i øvrigt ikke er politisk omstridt, men styres af objektive saglige vanskeligheder. Det drejer sig dels om at skabe ens konkurrencebetingelser for producenter og importører af produkter. For det andet handler det om at imødegå problemer, som opstår ved import af produkter, hvis komponenter ikke er underlagt samme krav som de produkter, der fremstilles af registrerede stoffer. Import vedrører også mange komponenter, som den europæiske industri videreforarbejder til slutprodukter. Endelig er det nødvendigt at overholde WTO-reglerne, som kræver risikobaserede bestemmelser.
Kommissionen støtter derfor forslag, som kan praktiseres og er i overensstemmelse med WTO. Kommissionen mener, at de planlagte bestemmelser for stoffer, som er beregnet til at frigøres fra produkter, er solide. For andre stoffer i produkter er det nødvendigt at finde et system, som er nemt at anvende for virksomhederne, og som sigter mod at identificere risici.
Med hensyn til fortrolig behandling af data er hensigten med nogle ændringsforslag at forlænge listen over informationer, som principielt og altid skal klassificeres som fortrolige. Andre sigter mod at afkorte denne liste og offentliggøre flere informationer på internettet.
Kommissionen mener, at dens kompromisforslag holder den rette balance. Vores mål bør være at gøre de informationer tilgængelige på internettet, som der virkelig er brug for for at sikre beskyttelsen af vores borgeres sundhed og miljøet. Med tiden vil agenturet komme til at spille en vigtig rolle for kommunikationen og for forbrugerinformationerne. Det er imidlertid ikke det erklærede hovedformål med Reach-forordningen.
På den anden side må vi ikke være blåøjede. Europa og virksomhederne har stor viden og erfaring med anvendelse af kemikalier. Denne viden ville sikkert være af stor økonomisk interesse for konkurrenterne uden for Europa. Og også inden for Europa må vi sikre, at enkelte virksomheders konkurrenceposition ikke bliver undergravet.
Derfor kan det ikke udelukkes, at vi må foretage nogle ændringer i teksten for at bringe den praktiske anvendelse af Reach i overensstemmelse med bestemmelserne i Århus-konventionen. Det drejer sig især om krav til korte frister for afgørelse af indsigelser.
Der er mange andre detailspørgsmål, som er taget op i ændringsforslagene. Tiden tillader ikke, at jeg kommenterer dem alle. Men jeg vil gerne gøre opmærksom på ændringsforslag i forbindelse med agenturet. De har at gøre med mange forskellige spørgsmål om agenturets mandat, samarbejdet mellem udvalgene inden for agenturet, bestyrelsens sammensætning og udnævnelse af direktøren. Kommissionens holdning til disse ændringsforslag er baseret på pragmatisme. Vi er åbne og konstruktive over for forslag, som gør agenturet mere effektivt. Vi skal imidlertid undgå at lægge flere byrder på agenturet. Jo flere opgaver, vi læsser på agenturet, desto større er risikoen for, at vi forringer agenturets muligheder for at komme godt fra start.
I denne forbindelse vil jeg også gerne understrege over for budgetmyndigheden, at det naturligvis også kræver flere midler, hvis man lægger flere opgaver over på agenturet.
Kommissionen håber altså, at Parlamentet kan vedtage den kompromispakke, som hr. Sacconi og hr. Nassauer har fremlagt. Vi tror, at denne pakke kan bidrage til at skabe en bred tilslutning til et lovprojekt, som er et af de mest vanskelige, komplekse og sikkert også mest omstridte siden grundlæggelsen af EU.
Kommissionen har under hele diskussionen opfattet det som sin rolle at bidrage til at finde en fornuftig og pragmatisk løsning for Reach, en løsning, som holder den rette balance mellem de økonomiske krav og de sundheds- og miljømæssige målsætninger. Vi tror, at denne balance bliver opnået med kompromisforslagene. Vi opfatter dem ikke som en svækkelse af Kommissionens oprindelige forslag. Det vil jeg gerne sige helt klart. Vi mener, at denne kompromispakke gør forslaget lettere at håndtere, mere effektivt og også billigere, og at sågar de miljø- og sundhedspolitiske målsætninger bedre opfyldes på denne måde. Det er grunden til, at Kommissionen på sit møde i dag kom til dette positive resultat. Jeg håber, at det også er en stærk opmuntring for Rådet til at vedtage den samlede pakke endnu i år. De forslag, som Kommissionen har udtalt sig positivt om, ligger meget tæt på de forslag, som det britiske formandskab allerede har fremsat, og jeg tror derfor, at der er en overordentlig stor chance for at få en positiv afslutning på dette vanskelige lovgivningsprojekt endnu i år. 
Stavros Dimas,
   Hr. formand, jeg vil indlede med at takke Europa-Parlamentet, som har arbejdet meget intenst med dette forslag under førstebehandlingen.
Jeg vil især lykønske formanden for Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed, udvalget selv og naturligvis ordføreren, hr. Sacconi, hvis utrættelige og vedvarende konstruktive indsats har været afgørende for, at dette forslag blev fremmet. Jeg takker også Udvalget om det Indre Marked og Forbrugerbeskyttelse og Udvalget om Industri, Forskning og Energi og deres ordførere, hr. Nassauer og fru Ek, for deres konstruktive forslag.
De har samarbejdet og stillet forslag og er i fællesskab nået frem til dette kompromisforslag om et af de vigtigste elementer i Reach, nemlig registrering.
Reach er et meget vigtigt lovgivningsinitiativ til forbedring af miljøbeskyttelsen og menneskers sundhed, og når det kommer i anvendelse, vil det øge vores viden om kemikalier betydeligt, forbedre deres sikkerhed og styrke forbrugernes tillid til de kemikalier, som de kommer i kontakt med. Desuden vil det tilskynde til innovation, og det vil fremme substitution af produkter med sikrere produkter.
Jeg er især tilfreds med, at Europa-Parlamentet og Rådet har indtaget deres holdninger til forslaget. Dermed har de to fællesskabsinstitutioners holdninger nærmet sig hinanden, og nu har de den samme tilgang til utallige spørgsmål i forbindelse med Reach.
Den kompromispakke om registrering, som hr. Sacconi og hr. Nassauer har foreslået, og som Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater, De Europæiske Socialdemokraters Gruppe og Gruppen Alliancen af Liberale og Demokrater for Europa har underskrevet, er et positivt fremskridt for et af de mest komplekse kapitler i Reach. Kompromispakken er et afbalanceret forslag. I kraft af at der i kompromisforslaget fokuseres på de stoffer, der er mest risikable, forbedres Reach-forslagets virkning, navnlig hvad angår stoffer, der produceres eller anvendes i små mængder. Samtidig sikrer det en høj grad af miljøbeskyttelse ved, at der kræves flere oplysninger i de tilfælde, hvor risikoen er størst.
Selv om tilgangen for stoffer, der produceres eller anvendes i små mængder, adskiller sig fra Kommissionens forslag, er det en betydelig forbedring for beskyttelsen af sundheden og miljøet i forhold til den nuværende situation. Kommissionen støtter denne pakke som led i indsatsen for at opnå et kompromis.
Kompromispakken peger i samme retning som drøftelserne i Rådet. Den har også mange ting til fælles med det kompromisforslag, som det britiske formandskab stillede den 28. oktober, og som fik bred opbakning i De Faste Repræsentanters Komité i fredags. Kommissionen støtter fuldt ud det britiske formandskabs mål om at opnå en politisk aftale inden årets udgang, at gøre sig de største bestræbelser på det og at yde et positivt bidrag til, at dette mål kan nås.
Der er utallige vigtige aspekter ved Reach-initiativet, men af hensyn til tiden vil jeg tale om to af dem, nemlig forslagets anvendelsesområde og bestemmelserne om godkendelse.
Forslagets anvendelsesområde er temmelig kompliceret, især på grund af det store antal fællesskabslovtekster om specifikke produkter, der indeholder kemikalier. Kommissionen kan acceptere flere af Parlamentets ændringsforslag, f.eks. at affald, fødevarer og malme fritages fra registrering. Vi kan imidlertid ikke acceptere en række andre ændringsforslag, som ville skabe et tomrum i anvendelsen af lovgivningen.
Hvad angår godkendelse og substitution, bifalder jeg, at medlemmerne af Parlamentet har foreslået en lang række værdifulde ændringsforslag, hvor der fastsættes tidsfrister for godkendelse, og kravet om substitution øges, hvorved beskyttelsen af menneskers sundhed og miljøet styrkes. Kommissionen er enig i, at det er nødvendigt at godkende stoffer, der identificeres som værende lige så problematiske som de farligste stoffer, der er anført i Kommissionens forslag, nemlig kræftfremkaldende, mutagene, persistente, bioakkumulerende og meget persistente og meget bioakkumulerende stoffer. Vi er også enige i, at der skal fastsættes en tidsfrist for godkendelser, men denne frist skal Det Europæiske Kemikalieagentur fastsætte fra sag til sag.
Samtidig mener vi, at denne ordning i forbindelse med artikel 52 i det britiske formandskabs udformning vil få en positiv indvirkning på substitution, fordi virksomhederne vil blive presset til at øge indsatsen for at finde erstatningsstoffer og sikrere stoffer.
Til sidst vil jeg igen takke alle medlemmerne af Europa-Parlamentet, som har arbejdet intenst i løbet af de sidste ni måneder for at fremme Reach-forslaget. På den måde yder Europa-Parlamentet et vigtigt bidrag til at forbedre beskyttelsen af sundheden og miljøet i Europa, samtidig med at den europæiske industris konkurrenceevne opretholdes.
Lord Bach,
   Hr. formand, jeg vil indlede med at takke medlemmerne af Parlamentet og navnlig de kompetente udvalg og deres medlemmer for deres intense arbejde med Reach. Det er en ære at blive inviteret til at tale her på vegne af det britiske formandskab.
Jeg vil allerførst understrege, at Reach er en meget vigtig sag for det britiske formandskab. Denne lovgivning giver en enestående chance for at opnå ordentlig beskyttelse af mennesker og miljø, samtidig med at den er brugbar og opretholder den europæiske industris konkurrenceevne. Vi ønsker alle at finde en god løsning for Reach, der både forbedrer beskyttelsen af folkesundheden og miljøet og opretholder industriens konkurrenceevne. Dette mål kan kun nås med alle medlemsstaternes, Europa-Parlamentets og interessenternes samarbejde. Reach vil være meget fremtrædende på Rådet (konkurrenceevne) den 29. november, hvor vi har planer om at holde en seriøs og omfattende politikdebat, og Deres synspunkter vil være et vigtigt bidrag til den. Vi kan konstatere, at vi er meget tæt på en aftale, og vi har stadig til hensigt at opnå en politisk aftale, før det britiske formandskab takker af.
Det glæder mig, at Europa-Parlamentet viser sit engagement ved at gennemføre førstebehandlingen i denne uge. Vi glæder os over ordførernes indsats for at opnå et afbalanceret og brugbart kompromis om det vigtigste aspekt ved Reach, nemlig registrering. Hovedelementerne i dette kompromis, som de tre største politiske grupper har underskrevet, er meget tæt på de idéer, som Rådet arbejder med. Derfor burde vedtagelsen af Europa-Parlamentets udtalelse efter disse retningslinjer bane vejen for, at Reach kan vedtages hurtigt. Det ville være godt for miljøet og industrien, fordi det gør en ende på usikkerheden, det ville faktisk være godt for alle. Det ville langt om længe tilvejebringe et mere effektivt system til forvaltning af de risici, som kemikalier repræsenterer, for at beskytte menneskers sundhed og miljøet.
Formandskabets kompromistekst tager sigte på at repræsentere et afbalanceret hensyn til de synspunkter, som medlemsstaterne har givet udtryk for i de hidtidige drøftelser. I teksten anerkendes industriens bekymringer, og de imødekommes. Målene med Reach fastholdes, hvad angår beskyttelse af menneskers sundhed og miljøet. Vi ser frem til at inddrage Europa-Parlamentets bidrag, når De har afsluttet Deres overvejelser. Jeg håber, at jeg ved at forklare formandskabets hensigter kan inspirere denne debat yderligere. 
Lad mig begynde med registrering. Udfordringen for os alle sammen er at blive enige om en registreringspakke, der samler de oplysninger, som er nødvendige for at vurdere risiciene. Samtidig skal den være rimelig. Vi må ikke tvinge virksomhederne til at give oplysninger for oplysningernes skyld. Vi nærer alle sammen de samme bekymringer og ønsker at sikre, at Reach ikke får negativ indflydelse på små virksomheder.
Nogle af vores fælles forslag om registrering er for det første en enkelt præregistreringsfase for at forenkle proceduren og for det andet krav om datadeling gennem "et stof, en registrering". Dette kunne give besparelser på op imod 600 millioner euro. Vi har også indført fleksibilitet ved at foreslå klare kriterier for, hvornår virksomhederne kan undlade at indsende en fælles oplysningspakke. Det accepteres generelt, at det skal være obligatorisk at dele dyreforsøgsdata. Men for at forenkle systemet er deling af data fra forsøg uden dyr kun obligatorisk, hvis det kræves af en potentiel registrant.
Ligesom Parlamentet er Rådet bekymret over virkningerne på små virksomheder. For at mindske disse virkninger er der stillet et forslag om målrettede oplysningskrav for stoffer i små mængder. For mængder under 10 t skal der kun fremsendes et helt datasæt om et stof, hvis det opfylder enkle kriterier, der definerer det som højrisikostof. Med denne strategi vil der ikke blive fremsendt så mange oplysninger om stofferne som i Kommissionens oprindelige forslag, men det betyder, at vi kan anvende en forenklet risikobaseret strategi for de 20.000 stoffer i små mængder og i første omgang fokusere på de problematiske. For at mindske byrderne på industrien og navnlig på små virksomheder vil kemikalieagenturet tilvejebringe værktøjer, som kan lette indsendelsen af data.
Vi har begrænset registreringsudgifterne i de højere tonnagegrupper fra 10 til 100 t ved at udelade et dyrt forsøg af datakravene. Dette førte til en besparelse på ca. 80 millioner euro. Desuden er muligheden for at undlade visse forsøg i henhold til bilag VI blevet styrket for at mindske byrden ved forsøg i de højere tonnagegrupper. Jeg vil understrege, at dette kan ske på en måde, der stadig sikrer de nødvendige oplysninger om stoffers farer og risici.
Jeg vil nu gå over til vurdering. Her kontrolleres registreringen for overholdelse, eller den henvises til yderligere undersøgelser. Kompromisteksten giver kemikalieagenturet med hjemsted i Finland en mere central rolle i denne fase af Reach. Vi ønsker at sikre, at vurderingen gennemføres mere effektivt og ensartet over hele EU, og at agenturet har redskaber og ressourcer til at sørge for, at det sker. Heller ikke på dette punkt mener jeg, at Rådets holdning er langt fra Parlamentets. De parlamentariske udvalg, der har fremkommet med en udtalelse, har en tilsvarende indstilling.
Godkendelsesfasen er naturligvis en vigtig del af dette forslag. Reach kræver, at alle meget problematiske stoffer forbydes, medmindre der er stærke argumenter for godkendelse, som begrunder den fortsatte anvendelse af stoffet. I Rådet har vi præciseret anvendelsesområdet og styrket godkendelsesbestemmelserne for at tilskynde til substitution.
I kompromisforslaget bibeholdes muligheden for en første godkendelse, som udelukkende er baseret på tilfredsstillende kontrol - dvs. at man fortsat kan anvende et farligt stof, hvis man kan bevise, at risiciene er under kontrol. Men - og det er et stort men - den tilfredsstillende kontrol skal defineres præcist. Den er nu mere præcis i vores forslag. Den er klarere. Det er rigtigt, at alle beslutninger skal træffes fra sag til sag. Derfor indeholder vores forslag et ændringsforslag, der går ud på at kræve, at alle godkendelser skal revideres. Dette ville give mulighed for yderligere overvejelser af, om der er alternativer til rådighed i fremtiden. Desuden tilskyndes der yderligere til substitution i vores forslag med kravet om at fremsende en analyse af mulige alternativer. Jeg glæder mig til at høre Parlamentets holdning.
Hvis jeg ikke har formået at overbevise Dem om, hvor vigtigt det er for alle Europas borgere, at der hurtigt indgås en aftale om Reach, har jeg forfejlet mit mål. Jeg håber, at jeg har givet Dem et indblik i de drøftelser, der finder sted i Rådet.
Vi for vores del vil fortsat i vores egenskab af formandskab gøre alt, hvad vi overhovedet kan, for at opnå en aftale i år. Det tror vi, at vi kan. Vi ser frem til at modtage Parlamentets bidrag.
Jeg vil gentage, at dette er en enestående chance. Lad os ikke forspilde den.
Guido Sacconi (PSE ),
   Hr. formand, kære kolleger, da jeg lyttede til de to kommissærers taler og til ministeren, lord Bach, som repræsenterede det britiske formandskab, tænkte jeg på den lange vej, som vi har måttet tilbagelægge for at nå så vidt.
De hørte selv, hvor tæt de tre institutioners holdninger efterhånden er på hinanden, og jeg mener at kunne sige, at der ikke er væsentlige meningsforskelle på nogen af de principielle punkter såsom registrering, godkendelse og andre af de aspekter, der blev nævnt. Det er svært at sammenfatte dette lange forløb på nogle få minutter, selv om det er den længste taletid, jeg har fået, siden jeg blev medlem af Europa-Parlamentet.
Derfor vil jeg blot sige et par ord om to nøglebegreber, nemlig balance og ansvar. Det er ord, jeg kom til at tænke på her i weekenden, som jeg næsten udelukkende har brugt på at foretage en slags selvransagelse. Også efter den kritik, jeg var udsat for i sidste uge på grund af det kompromis, som jeg indgik, har jeg spurgt mig selv, om vi har truffet den rigtige beslutning, og om vi virkelig har opnået en balance. Det tror jeg, at jeg kan svare ja til med god samvittighed. Vi har ikke alene bevaret, men også styrket balancen mellem to vigtige aspekter, som ligger os alle på sinde, nemlig beskyttelsen af sundheden og miljøet på den ene side og den europæiske industris konkurrenceevne på den anden side.
Det er nemmere at opnå denne balance, når man vedtager en politisk beslutning, for så arbejder man kun med ord. Det er til gengæld lidt sværere at finde en balance i en forordning med en sådan rækkevidde, hvor der står mange interesser på spil, som ofte er i konflikt med hinanden. Under sådanne omstændigheder er det nemlig også nødvendigt at tage stilling til tekniske data af stort omfang og betydning.
Ud fra dette synspunkt har jeg samvittigheden i orden. Hvad angår den menneskelige sundhed og miljøet - og her vil jeg blot nævne nogle af de forbedringer af Kommissionens forslag, som jeg lægger særlig vægt på - tager vi forskud på registreringen af persistente bioakkumulerende stoffer og indfører også en kemisk sikkerhedsrapport - selvfølgelig kun, hvis Parlamentet vedtager denne beslutning - for de mindste tonnager og for de farligste stoffer. Hvis Parlamentet på torsdag siger ja til de holdninger, som Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed har fastlagt, vedtager vi et godkendelsessystem for erstatningen af de farligste stoffer, som meget ligner det system, det britiske formandskab omtalte for lidt siden. Det er jeg særlig stolt af.
Hvad virksomhederne angår, vil jeg blot nævne de vigtigste ting, der er sket. Vi har fastholdt bevisbyrden og gjort registreringsmekanismerne mere fleksible for små tonnager, og vi har indført noget, der er meget vigtigt for de små virksomheder, nemlig datadeling, som er blevet obligatorisk, selv om der er visse -mekanismer.
Jeg vil desuden minde om, at vi sammen med hr. Nassauer forlængede perioden for databeskyttelse samt forskning og udvikling i sidste øjeblik. Der er efter min mening tale om konkrete kendsgerninger, som går i en bestemt retning. Tillad mig i den forbindelse at sige, hr. Nassauer, at jeg her i min weekend med overvejelser og selvransagelse var lidt overrasket over, at De efter det kompromis, vi indgik sammen, anså det for hensigtsmæssigt også at stille Deres gamle gruppe ændringsforslag. Her må jeg sige, at hvis vores kompromis uheldigvis ikke skulle blive vedtaget, vil jeg naturligvis støtte den anden gruppe ændringsforslag, nemlig nr. 2. På dette punkt er jeg optimist.
Jeg vil nu komme ind på det andet begreb, nemlig ansvar, og her vil jeg tilføje ordet "selvstændighed". Vi har været udsat for et stort, men også legitimt pres, når det gælder de interesser, som vi på en måde alle skal repræsentere ved at forsøge at finde den bedst mulige balance, der kan skabes flertal for i Europa-Parlamentet. Vi er tæt på at nå dette mål, og i mellemtiden er også holdningerne hos de forskellige institutioner - navnlig hos de to lovgivere, dvs. Rådet og Parlamentet - kommet meget tæt på hinanden. Nu tror jeg, at det er op til Parlamentet at gøre en indsats.
Vi er klar over, at mange aspekter af den europæiske konstruktion er i krise i øjeblikket. I dag kan Europa-Parlamentet dog sende et meget kraftigt og klart signal til borgerne, virksomhederne og fagforeningerne i dette vigtige spørgsmål, så det bliver tydeligt, at Parlamentet er i stand til at træffe en beslutning og finde den balance, som pr. definition repræsenterer alle de forskellige interesser bedst.
Hr. formand, mit arbejde slutter her. Jeg skal naturligvis være opmærksom på stemmelisten i de næste par timer, men man kan sige, at størstedelen af mit arbejde er færdigt.
Som lord Bach og kommissær Verheugen sagde før, gælder det nu om at benytte lejligheden til at fremskynde beslutnings- og lovgivningsprocessen i dette spørgsmål, som vi har været meget engagerede i. Jeg sagde for ikke så længe siden, at en aftale er som en frugt. Hvis ikke den bliver plukket i tide, nemlig når den er moden, vil den rådne og blive dårlig. Siden i morges har jeg gået rundt med et æble i lommen, som ikke er særlig kønt. Det er lille, og det er også fuldt af pletter, fordi det er dyrket økologisk og ikke indeholder pesticider, men jeg tror, at det smager rigtig godt, og derfor vil jeg spise det senere.
Jeg vil således opfordre Parlamentet til at plukke denne frugt. Derved hjælper vi også de andre institutioner og navnlig Rådet med endelig at afslutte dette spørgsmål og sende det signal, jeg talte om før. 
Hiltrud Breyer (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, jeg har et lille indlæg til forretningsordenen. Det har hidtil været sædvane i Parlamentet, at ordførerne fremlægger udvalgets holdning. I så fald er hr. Sacconi faktisk ordfører for Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed. Jeg ville ønske, at han havde gengivet Miljøudvalgets holdning. Jeg vil bede Dem som formand om fremover at gøre opmærksom på, om der er tale om personlige indlæg eller ordførerindlæg. 
Formanden.
   - De har givet udtryk for Deres bekymring, men jeg mener ikke, at det er et indlæg til forretningsordenen. Dagsordenen ligger fast, ordføreren har ret til at få ordet, og han har sagt det, han syntes, der skulle siges, og nu vil repræsentanterne for de berørte udvalg tale. Rækkefølgen af forhandlingen vil ikke blive ændret på grund af Deres bemærkning. 
Christofer Fjellner (PPE-DE ),
   Hr. formand, kemikalier er vigtige, de er livsvigtige. De er en del af vores hverdag og en forudsætning for meget moderne menneskelig virksomhed. Samtidig er der en generel bekymring for kemikalier. Hvad gør de med os og vores miljø? Visse bekymringer er berettigede. Derfor er jeg glad for, at vi her skal stemme om en ny europæisk kemikalielovgivning, en lovgivning, som gør, at vi får at vide, hvilke kemikalier der udsætter os for store risici, og hvilke der ikke gør det, at vi kan forbyde kemikalier, som vi skal af med, og at vi kan beholde dem, vi har brug for.
Vi har med Reach bidraget til at prioritere, at der rettes større opmærksomhed mod de stoffer, der udgør en stor trussel. Vi har fået undtagelser for stoffer, vi ved er ufarlige, f.eks. cellulose og jernmalm. På denne måde slipper vi for bureaukrati og unødvendige omkostninger, men frem for alt medfører det, at vi anvender vores begrænsede ressourcer til at skabe den størst mulige sikkerhed.
Der fastlægges mange mål i Europa, som vi faktisk ikke lever op til. Med beslutninger her i Parlamentet lover vi ofte meget og holder af og til lidt. Den gamle kemikalielovgivning var et udmærket eksempel på det. Den skulle give os sikkerhed, men har næsten ikke afstedkommet noget. Af og til er det mislykkede blot pinligt, men i kemikaliepolitikken kan det være livsfarligt. Det er derfor, vi har brug for Reach - men et Reach, hvor vi kan holde, hvad vi lover.
Den store udfordring med Reach er at udforme en politik, som ikke skaber handelshindringer, som ikke begrænser andre landes mulighed for at sælge deres produkter til det europæiske marked. Det ville være forkert over for vores omverden, men også mod europæiske forbrugere. Det er urimeligt, at vi har udformet en lovgivning, som siden erklæres ulovlig af WTO. Derfor håber jeg, at Parlamentet tager de forslag til sig, der går ud på at mindske handelshindringer, og som Udvalget om International Handel har foreslået.
Flere medlemmer, bl.a. de svenske socialdemokrater, synes at være parate til at stille sig ved siden af og stemme mod hele forslaget. I næste åndedrag anklager de hele Parlamentet for ikke at bekymre sig om miljøet. De svenske socialdemokraters vigtigste avis kalder til og med partiets egen gruppeleder her i Parlamentet, Martin Schulz, for en overløber. Det synes jeg er fejt, og det bidrager ikke til at forbedre miljøet. I stedet burde de spørge sig selv, hvorfor de står ved siden af. Det overvejende flertal, fra de borgerlige grupper PPE-DE og ALDE til Den Socialdemokratiske Gruppe og nu også Kommissionen, er derimod enig, og det er os, som vil støtte forslaget. Det glæder mig at have været med til og taget ansvar for, at der nu stemmes om en ny, stærk europæisk kemikalielovgivning. 
Elisa Ferreira (PSE ),
   At mindske kemikaliers miljø- og sundhedsskadelige virkninger, at øge kendskabet til følgerne af deres anvendelse, at forbedre forbrugernes adgang til information, gradvist at fjerne og erstatte mindre sikre kemikalier og at undgå forsøg med hvirveldyr er alt sammen mål, der berører de borgere, som vi repræsenterer i Europa-Parlamentet.
Parlamentet kan derfor kun bifalde Kommissionens initiativ og bidrage aktivt og konstruktivt med forslag til at forbedre det. Det har vi så gjort. Muligheden for et bredt kompromis bygger på denne følelse af fælles ansvar, men særligt på det aldeles fremragende arbejde, som ordføreren, Guido Sacconi, har udført. Disse forslag gør Kommissionens tekst en hel del bedre og mere gennemførlig. Samtidig fastholder vi det væsentlige, nemlig indførelse af ansvarsprincippet, begrænsning af SMV'ernes omkostninger, særlig fokus på de mest problematiske stoffer og anvendelser, afklaring af agenturets rolle og større vægt på evaluering og overvågning af systemet.
Som skyggeordfører i Udvalget om International Handel og Økonomi- og Valutaudvalget takker jeg for, at mange af de forslag, som der var tilslutning til, er medtaget i den tekst, der skal stemmes om. Jeg vil her gerne henlede såvel medlemmernes som Kommissionens og Rådets opmærksomhed på, at EU beslutsomt bør udnytte sin vægt som verdens største handelsblok og største producent af kemikalier, så de bestemmelser, som vi vedtager internt for at beskytte miljø og sundhed, også kommer til at gælde som internationalt anerkendte bestemmelser og frihandelsbetingelser.
Hvad angår Reach, er det som ved det meste lovgivning værd at fremhæve, at Europa ikke kan blive ved med at lovgive for sit indre marked, som om globaliseringen ikke fandtes. At glemme det er at ødelægge Europa som produktionssted, ødelægge dets arbejdspladser og hyklerisk eksportere miljøskaderne til mere sårbare områder. Det er at skyde sig selv i foden, og artikel 6 løser ikke dette problem i fornødent omfang.
På dette som på andre områder er aftalen endnu ikke perfekt, og den skal forbedres ved at evaluere dens gennemførelse i praksis. Aftalen er det, der har kunnet opnås enighed om, og den er god nok til, at Parlamentet bør vedtage den. Kun sådan sikres en afbalanceret institutionel løsning på kort sigt, og derfor stemmer jeg for. 
Thomas Mann (PPE-DE ),
   Hr. formand, 10 udvalg i Europa-Parlamentet har beskæftiget sig med Reach, som er et af de mest komplicerede lovgivningsprojekter, ikke bare på grund af de 1.200 sider, og også Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender, hvor jeg er ordfører for udtalelsen.
Den kemiske industri beskæftiger 1,7 millioner arbejdstagere i EU, ca. 3 millioner er knyttet til den som underleverandører. For at erfare konsekvenserne af Reach for hverdagen i virksomhederne har jeg besøgt 50 firmaer inden for farve og lak, keramik, tekstil, elektronik, underleverandører til automobilindustrien og kemi, ikke kun i Tyskland. Både ledere og ansatte var enige om, at miljø- og sundhedsbeskyttelse skal sikres uden alternativer, og der skal skelnes klart mellem farlige og ikke-farlige stoffer, ikke mindst af hensyn til de ansatte.
Omkostningerne i Kommissionens forslag er imidlertid så høje og bureaukratiet så omfattende, at det ikke kan udelukkes, at der vil opstå konkurrenceforvridninger med ikke-EU-virksomheder samt flytning af virksomheder.
I Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender gennemførte vi i oktober 2004 den første høring under et udvalg i Parlamentet om Reach, med deltagelse af 200 eksperter inden for arbejdsret og sundhedsbeskyttelse samt repræsentanter for arbejdsmarkedets parter. Den 12. juli 2005 stemte vi, ligeledes som det første udvalg, og sendte dermed bestemt nogle vigtige signaler for drøftelsen i Europa-Parlamentet.
Vi går ind for en fælles præregistrering og prioritering. Med et sæt af kerneoplysninger, som følger den faktiske risiko, ikke stofmængden, og med eksponerings- og anvendelseskategorier kan anmeldelsen hos kemikalieagenturet ske korrekt og lige så hurtigt. På den måde undgår man både datakirkegårde og unødvendigt bureaukrati, og det vil især være til gavn for de små og mellemstore virksomheder. Et flertal i udvalget stemte for dispensationsbestemmelser for stoffer under forskning og udvikling og for at udvide det nye agenturs kompetencer.
Et modificeret Reach betyder, at der alene inden for arbejdssikkerhed er godt en snes bestemmelser inden for europæisk arbejdsret, der bliver overflødige. Her er det vigtigt at udarbejde datasikkerhedsblade og anvende dem præcist i virksomhederne, så man kan undgå ulykker som følge af forkert håndtering af stoffer. 
Lena Ek (ALDE ),
   Hr. formand, kemikalier i Europa reguleres af en meget dårlig lovgivning for ældre kemikalier, ca. 30.000, og en relativt god lovgivning for nye, ca. 3.000. Det nye forslag erstatter 43 direktiver og national lovgivning i 25 lande, en lovgivning, som er enormt varierende i kontrol og kvalitet, fra ganske dårlig til ganske god. Samtidig er det 100 år siden, vi havde lukkede nationale markeder. Den, der f.eks. vil købe legetøj til sit barn, finder ud af, at en og anden ting er produceret i vores hjemland, men at de fleste er importeret.
En ny kemikalielovgivning skaber af alle disse grunde store muligheder for miljø, mennesker og virksomheder. Industriudvalget var det første udvalg, som traf en beslutning. Vi kunne løfte forslaget til kemikaliedirektiv fra et dødt og meget tvivlsomt produkt til den mulighed, at vi faktisk kunne komme frem til en beslutning. Jeg vil takke udvalgets medlemmer for et meget konstruktivt og godt samarbejde.
Industriudvalget har ansvaret for industri, små virksomheder og forskning og har derfor i overensstemmelse med sin opgave fokuseret arbejdet på ændringer, som bereder vejen for nye, moderne teknologier, innovationer og moderne miljøteknik. I Europa har miljøbaseret industri dobbelt så stor vækst som industrien i gennemsnit og er et utroligt vigtigt redskab til at skabe arbejdspladser og bæredygtig vækst i en videnbaseret økonomi.
For at Reach skal kunne være denne motor for bæredygtig vækst, skal forslaget imidlertid forenkles, forstærkes og tydeliggøres. Det skal forenkles, således at små virksomheder skal kunne overleve, forstærkes med henblik på et bedre miljø og tydeliggøres, således at det på visse punkter er meget utydeligt. Det kan f.eks. ikke være meningen, at hvert læs mineraler skal analyseres for sig.
Mine damer og herrer, vi har fire store spørgsmål i EU: De finansielle overslag er et stort rod, forslaget til tjenesteydelsesdirektiv er et stort rod, og forslaget til forfatningstraktat er genstand for en "periode med eftertanke". Efter syv års diskussion har vi faktisk nu behov for en beslutning i forbindelse med det fjerde vigtige forslag, nemlig det, som handler om en europæisk kemikalielovgivning.
Mine damer og herrer, prisen for usikkerhed er høj. Lad os derfor på torsdag stemme ja til de kompromiser, der er foreslået.
Hartmut Nassauer (PPE-DE ),
   Hr. formand, mine damer og herrer, når denne lov om Reach træder i kraft, vil miljøet og forbrugerbeskyttelsen være de helt klare vindere. Så får vi nemlig inden for 11 år kendskab til og informationer om godt 30.000 stoffer, som anvendes i industrien i Europa, og som vi tidligere ikke har kunnet indhente oplysninger om. Det er det afgørende fremskridt.
Det sker ved, at vi fremover lægger ansvaret for at skaffe informationer og test samt for at afholde udgifterne til dem over på virksomhederne. Virksomhederne vil have ansvaret for, at de håndterer de stoffer på en sikker måde, som de producerer og håndterer. Det er den afgørende ændring i forhold til den hidtidige lovgivning. Det er forbundet med betragtelige udgifter, hvilket efter min mening også bør nævnes. Disse test koster penge. Op til 200.000 euro! Disse udgifter skal virksomhederne fremover selv afholde til gavn for miljøet og forbrugerbeskyttelsen. Derfor er det nødvendigt, at vi også overvejer konsekvenserne for konkurrenceevnen.
Man har nævnt det kompromis, som Guido Sacconi og jeg har indgået, og som vores grupper har været så venlige at godkende. Det betyder, at datakravet i området mellem et og 100 t, som er vigtigt for især de små og mellemstore virksomheder, i højere grad er bundet til den risiko, som evt. udgår fra et stof, og ikke kun til den mængde, det produceres i. Det er et afgørende fremskridt for små og mellemstore producenter og brugere. Jeg er meget glad for, at det er lykkedes os at opnå dette kompromis. Det står vi naturligvis helt uforbeholdent ved. Vi har kun stillet de gamle ændringsforslag for det tilfældes skyld, at vi ikke skulle få flertal.
Dette kompromis vedrører imidlertid kun den vigtigste del af Reach, registreringen, og slet ikke alt. Spørgsmålene om godkendelse og anvendelsesområde er ubesvarede, og jeg håber, det vil lykkes os også at nå til enighed om dem. 
Kurt Lechner (PPE-DE ),
   Hr. formand, kære kolleger, jeg har kun to minutter, så jeg vil begrænse mig til nogle få punkter.
Først en generel bemærkning, som vedrører den samlede pakke. Europa er et økonomisk område af betragtelig størrelse på snart 500 millioner mennesker, og det er rigtigt, at vi går foran for dette område netop inden for miljøbeskyttelse med en fælles bindende lovgivningsramme. Men Europa er ikke afskåret fra resten af verden og skal heller ikke blive det, Europa ligger tværtimod i verdensomspændende konkurrence med andre store industriregioner, og det gavner ikke de nok så velmente målsætninger, netop heller ikke miljøbeskyttelsen, hvis produktion fremover bliver flyttet til andre regioner i verden, og miljøproblemerne på den måde måske endda bliver endnu større og dermed også rammer os, mens der samtidig opstår store økonomiske skadevirkninger hos os.
Disse økonomiske skadevirkninger vedrører på ingen måde kun den kemiske produktion, men alle varer, hvor der anvendes kemi til fremstillingen, og det er bestemt ikke få.
Dette synspunkt er også af betydning for et vigtigt sagsområde i forordningen, nemlig beskyttelse af intellektuel ejendomsret og beskyttelse af fortrolige oplysninger, som spillede en særlig rolle i Retsudvalget, og som jeg kort vil komme konkret ind på. Kommissionens forslag tager i den foreliggende form ikke tilstrækkelig højde for dette og er utilstrækkeligt. Hr. kommissær Verheugen var jo inde på det før, og hvis jeg forstod ham ret med den rigtige tendens. Gensidigheden er nemlig ikke sikret.
Når europæiske virksomheder skal afsløre mange oplysninger, er der adgang til dem udefra, og så kan der drages konklusioner. Det omvendte er ikke tilfældet. Det er i strid med en fair konkurrence på verdensplan. Derfor har Retsudvalget vedtaget en række ændringsforslag, som tager højde for dette. En del af dem er kommet med i den samlede pakke, nemlig i forbindelse med forlængelse af fristerne, som hr. Sacconi nævnte før. Man har derimod ikke medtaget ændringsforslag - jeg vil nævne dem kort - 43, 45, 46 og 48, som forbedrer den fortrolige behandling af data, som jeg her vil bede Dem vedtage. 
Hiltrud Breyer (Verts/ALE ),
   Hr. formand, jeg vil virkelig fremlægge Udvalget om Kvinders Rettigheder og Ligestillings holdning og ikke, som nogle kolleger har gjort, misbruge taletiden til at fremlægge min personlige mening.
Kvindeudvalget støtter med stort flertal Kommissionens forslag om Reach. Kvinder er særligt berørt af belastninger fra kemikalier, fordi kvindens krop lettere ophober farlige fedtopløselige stoffer. Kemikalier ophobes i kroppen og kan fremkalde kræft. Antallet af brystkræfttilfælde i Europa er fordoblet i løbet af de sidste 20 år. Hver niende kvinde i Europa er berørt af kræft, og årsagerne kan i mange tilfælde føres tilbage til kemikalier. Kemikalier kan også skade fostre og nedsætte frugtbarheden. 15 % af alle par i Europa er ufrivilligt barnløse. Sædkvaliteten hos mænd er halveret i løbet af de seneste år. Gener kan ændres, og der kan fremkaldes allergier.
Også børns helbred er i høj grad berørt af kemikalier. Kræftforekomsten hos børn stiger hvert år med 1 %, og kræft er blevet den næsthyppigste dødsårsag hos børn. Under graviditeten og amningen giver kvinder ufrivilligt hele den kemiske cocktail videre til deres børn.
Kvindeudvalget opfatter derfor Reach som en enestående chance for at beskytte menneske og miljø mod farlige kemikalier. Det har udtalt sig klart til fordel for et klart Reach. Særligt har Kvindeudvalget gjort det klart, at det ønsker en streng registrering. Det har sågar foreslået, at kemikalier skal registreres allerede fra mængder på 10 kg op til et ton. Kvindeudvalget ønsker obligatorisk substitution, og det ønsker også, at importerede produkter skal være omfattet af registreringen. Det ønsker helt klart en begrænset godkendelse, og det kræver en klar substitutions...

David Hammerstein Mintz (Verts/ALE ),
   Hr. formand, Udvalget for Andragender modtog underskrifter fra en million britiske kvinder. Lord Bach, en million britiske kvinder skrev til Parlamentet, fordi de var bekymrede over de kemiske stoffers indvirkning på deres kroppe og deres liv.
De europæiske fagforeninger har bedt om et stærkt Reach i lighed med adskillige millioner europæiske sundhedsarbejdere og læger. De har sagt, at denne forordning måske er vores eneste chance. Lad os ikke forspilde den.
Jeg er imidlertid bange for, at vi vil forspilde den, for der har her været et uanstændigt pres, nogle skamfulde holdninger, hvormed man har vendt millioner og atter millioner af europæere ryggen, som forventer, at Europa-Parlamentet og EU-institutionerne træffer foranstaltninger, der påvirker deres dagligliv positivt.
Man kan ikke - som det her er blevet sagt - anvende et risikovurderingssystem for stofferne, som foreslået i kompromisforslaget, når vi aldrig, i henhold til dette kompromis, vil få noget som helst at vide om 90 % af stofferne. Aldrig. Med alle undtagelserne, med alle smuthullerne, med alle mulighederne for , vi vil aldrig få denne information.
Dette kompromis gavner kun uvidenheden og dunkelheden. Lad os dog en gang for alle forlade den giftige uvidenhed. I dag, i denne uge, har vi mulighed for det. Lad os ikke forspilde denne mulighed. 
Satu Hassi (Verts/ALE ),
   . - Mine damer og herrer, kemikalielovgivningen skulle beskytte folkesundheden, men den lader til at blive en stor skuffelse, et udvandet resultat og en sejr for den kemiske industrilobby, som bruger sin enorme velstand som våben. Aftalen mellem de konservative og socialdemokraterne vil betyde, at ingen kemikalier i forbrugerprodukter vil blive testet. Det er en skandale, for vi ved, at kemikalier forårsager en tredjedel af alle erhvervssygdomme og mange former for allergi, astma, sterilitet og cancer.
Den rolle, som Kommissionen og især det generaldirektorat, som kommissær Verheugen leder, har spillet, har virkelig været besynderlig. Den har været som et Kinder-æg: Man ved aldrig, hvilken overraskelse der viser sig i denne uge. Næsten hver uge har vi fået modstridende signaler fra Kommissionen: Kommissionen støtter sit oprindelige forslag, støtter det ikke, støtter det, støtter det ikke. Der er kommet en masse oplysninger fra Kommissionen, som strider imod dens officielle beslutninger.
Mine damer og herrer, dette er ikke god forvaltning, og det er ikke noget godt eksempel for Tyrkiet, som ønsker medlemskab. Jeg vil anmode Dem om at støtte forslaget fra Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed og følge Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliances eksempel, som vil garantere, at kemikalier anvendt i forbrugerprodukter er testet. Så ville vi skabe en konkurrencefordel for den europæiske industri. Overalt i verden ville folk vide, at europæiske produkter er sikre, og små virksomheder kunne også uden risiko bruge kemikalier og samtidig beskytte deres egne ansatte.
Ria Oomen-Ruijten,
   Hr. formand, lad mig begynde med at udtrykke min respekt for ordføreren Sacconis arbejdsiver og vedholdenhed, men jeg er også taknemmelig for en række andre medlemmers vedholdende optræden, nemlig Nassauer, Vidal, Herczog, Erika Mann, Thomas Mann, Langen, Roth-Behrendt, Goebbels, Manders m.fl. Hvis de ikke havde været med til at kæmpe for et gennemførligt Reach, kunne vi ikke have opnået noget resultat.
I vores moderne samfund omgives vi af kemi. Der bruges kemiske stoffer eller teknikker til vores hudpleje, fødevarer og sundhedsprodukter. Kemien er meget vigtig i Europa, idet denne sektor bidrager til BNI med 440 milliarder, og 1,3 millioner arbejdstagere er beskæftigede i 27.000 virksomheder i denne sektor. Den har altså en positiv virkning på økonomien, men det betyder ikke, at de europæiske borgere ikke har en følelse af ubehag, hvad angår kemiske stoffers virkninger på og risici for dagliglivet, arbejdspladsen og miljøet. Med dette kæmpe lovgivningsprojekt kan vi skabe ny tillid og overbevisende argumenter.
Den ordning, som Kommissionen oprindeligt havde foreslået, var for bureaukratisk, medførte for meget papirarbejde og var kostbar, uden at den førte til et bedre resultat. Jeg tror, vi skal tilbyde garantier for et gennemførligt projekt, der virkelig om 11 år giver samfundet produkter, som er absolut sikre.
Et andet problem vedrører nogle kompromiser, der er opnået, hvilket er udmærket. Hvad angår godkendelsen, er der forelagt nye kompromiser, bl.a. fra fire grupper. Nu tror de liberale medlemmer og måske også de socialdemokratiske medlemmer, at disse kompromiser giver dem lidt mere spillerum, men intet er mindre sandt. Reglerne er blevet strengere i kompromiserne, på en række punkter endda strengere end dem, som Miljøudvalget stemte for. Jeg beder Dem derfor om ikke at lade Dem føre bag lyset, men om endnu en gang at se grundigt på teksterne. 
Werner Langen (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne gøre opmærksom på, at fru Hassi ikke fremlagde udtalelsen fra Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål, men udelukkende sin personlige holdning, som ikke fandt flertal. 
Robert Goebbels,
   Hr. formand, lad os ganske roligt gøre status angående Reach og undlade både en naiv grøn optimisme og industriel pessimisme. Kemien er hverken til venstre eller til højre. Den er en uadskillelig del af universet. Visse kemiske bestanddele er skadelige for mennesker, uanset om de findes i naturlig form eller er menneskeskabte.
Den mest elementære omtanke foreskriver en varsom tilgang til nye kemiske stoffer. Jeg fortrækker at tale om omtanke frem for forsigtighedsprincippet, der alt for ofte tjener til ansvarsforflygtigelse. Det fremgår af publikationer fra organisationer såsom Greenpeace, at de virkeligt farlige stoffer er velkendte, eftersom de kritiseres uge efter uge. Hvorfor ønsker man at gøre Reach til et tungt og bureaukratisk system? Hvorfor ikke først og fremmest sætte ind over for de yderst foruroligende, kræftfremkaldende, mutagene, toksiske og bioakkumulerende stoffer? Alle disse stoffer bør være underlagt substitutionsprincippet.
De kompromiser, hr. Sacconi har udarbejdet, sikrer dette. De fleksible løsninger, som har mødt en vis kritik, vil fortsat være underlagt kemikalieagenturets ansvar, og agenturets beføjelser vil blive udvidet. Der er ikke tale om at give efter for industrilobbyen, fordi man ønsker at tage hensyn til de små og mellemstore virksomheders interesser og begrænse mængden af omkostningskrævende og ofte unødvendige test. Og det er derfor nødvendigt at indføre princippet om ét stof - én registrering.
Det kemiske sprog er universelt, hver kemisk formel er unik. Beskyttelsen af miljøet og sundheden er fortsat det altafgørende mål. Men selv om det ikke huer de professionelle frygtmagere, er det naturlige miljø i Europa i konstant bedring, og hvert år forlænges den forventede levetid i Europa med gennemsnitligt tre måneder. Mennesket er dog stadig dødeligt. Det er derfor fejlagtigt at foregive, at et strengere Reach-system ville redde i tusindvis af liv og gøre os nærmest udødelige.
Reach er nødvendigt, om ikke andet så for arbejdstagerne inden for kemikaliesektoren for at beskytte ikke blot deres sundhed, men også deres job. Europas kemikalieindustri er verdens førende. Opretholdelsen af en konkurrencedygtig kemikaliesektor i Europa er et prisværdigt mål, selv om man bør gøre det klart for industrilobbyen, at renere fabrikationsmetoder og uproblematiske produkter vil udgøre en reel konkurrencemæssig fordel på verdensmarkedet.
Ordføreren har over for de ofte meget yderligtgående krav, der er blevet fremsat, med hjælp fra flere sider været i stand til at finde en balance mellem de sundhedsmæssige, miljømæssige og økonomiske hensyn. Selv de medlemmer, der ikke stemmer for de kompromiser, hr. Sacconi har foreslået, må erkende, at EU er i færd med at indføre verdens mest ambitiøse og avancerede kemikalielovgivning. 
Lena Ek,
   Hr. formand, baggrunden for, hvorfor vi har brug for en ny kemikalielovgivning i Europa, er beskrevet i gode taler. Jeg skal derfor ikke gå nærmere ind på det. I ALDE-Gruppen har vi identificeret 10 svære politiske punkter. Jeg vil derfor i stedet beskrive nogle af dem.
De troværdige vurderinger af lovforslaget har vist, at der er særlige problemer for små virksomheder, hvad angår volumener på 1-10 t. Der er derfor behov for en forenklet registrering for små virksomheder, hvad angår ufarlige kemikalier. Samtidig er der behov for at stille større krav til de kemikalier, som mistænkes for at være farlige. Kompromiset betyder, at der kræves yderligere information om ca. 30 % af stofferne, mens det er tilstrækkeligt med en forenklet registrering for de øvrige stoffer. Det synes jeg er en god, måske ikke perfekt, men acceptabel balance. Det bedste må ikke blive det godes fjende, når det handler om så vigtige ting som dette. Man plejer at sige, at et godt kompromis kendetegnes ved, at alle er lige utilfredse med resultatet. Jeg tror faktisk, at det i dette tilfælde er det modsatte, dvs. at de fleste er rimeligt tilfredse med resultatet.
Der er behov for en styrkelse af forslaget. Hver enkel forbruger skal have ret til at vide, om der er nogen farlige kemikalier i den vare, han eller hun køber. I kompromiset har vi derfor også regler for erstatningsansvar, eller , som tydeligt ligger hos virksomhederne. ALDE-Gruppen foreslår også et tillæg, hvor der klart står, at bevisbyrden skal ligge hos virksomhederne, .
Et vigtigt spørgsmål vedrører godkendelsen, dvs. selve beslutningen om kemikalierne. Det er vigtigt med et stærkt substitutionsprincip for farlige kemikalier, som kan udskiftes med mindre farlige alternativer. De kemikalier, som skal godkendes, er ikke hvilke som helst, men det drejer sig om kemikalier, som kan forårsage cancer, der er skadelige for reproduktionen, og som ophobes i menneskekroppen - kort sagt "de værste af de værste". Der er også brug for en mulighed for bedre information for de virksomheder, der er længst nede i kæden, såkaldte , og en informationsret for forbrugere. Jeg er derfor glad for, at dette er med.
Reach skal desuden tydeliggøres. Når mineindustrien tror, at den skal prøve hvert vognlæs malm, som tages op af minen, er der noget, der er forkert. Forslaget indeholder lignende gråzoner og kunstige forhold, som samtlige tre større politiske grupper har været meget enige om at tage væk.
Jeg vil gerne takke kommissær Verheugen og kommissær Dimas. Et øjeblik blev jeg bekymret, da De kom med dette , men jeg er meget glad for, at Kommissionen nu har besluttet at støtte den hovedlinje, som de tre store grupper i Parlamentet repræsenterer.
Jeg vil også gerne gratulere Storbritannien med det fortjenstfulde arbejde, som man har udført og udfører - ligesom jeg vil gratulere Luxembourg med det arbejde, som dette formandsland udførte inden. Den beslutning, som jeg håber, at vi vil stemme for her i Parlamentet på torsdag, ligner for en meget stor del det forslag, som formandskabet har fremlagt. Det indebærer, at vi nu har mulighed for både at stabilisere hele spørgsmålet og komme frem til en beslutning, som ALDE-Gruppen mener er enormt vigtigt. Vi vil støtte de kompromisforslag, som ligger på bordet. 
Carl Schlyter,
   Hr. formand, Jeg vil takke hr. Sacconi for hans arbejde med Reach og for de kompromiser, han har tilvejebragt med os, om godkendelse m.m. Angrebene fra hr. Nassauer, hr. Schulz, hr. Poettering og fru Ek mod Reach er derimod en eftergivelsespolitik over for den tyske kemikalieindustri, som ødelægger miljøet og helbredet samt saboterer det for arbejderne og alle små virksomheder, som vil vide, hvad de kemikalier, som de køber, forårsager, og hvordan de påvirker os.
Allerede for fire år siden krævede Europa-Parlamentet et stærkere Reach i Schörling-betænkningen. I et år har Miljøudvalget på en effektiv og afbalanceret måde arbejdet for at beskytte generelle interesser, helbred og miljø. Nu virker hele Parlamentet hypnotiseret af den tyske kemikalieindustris lobbytrick med hr. Nassauer som den første bruger af tryllestaven.
Hvordan kan De i PPE-DE-Gruppen forsvare angrebet i Nassauer-kompromiset mod små virksomheder, som betyder, at der savnes fuld dataudveksling og fem år mere, hvor de skal betale for oplysninger, som de store virksomheder har adgang til? Hvordan kan De forsvare, at registerafgiftens volumenafhængighed blev taget bort, og der opstår utydelighed omkring omkostningerne? Gør Dem fri af tryllestavens magt, og stem for det alternative kompromis.
Hvordan kan De i PSE-Gruppen forsvare den massive udhuling af testningen af lavvolumenkemikalier? Hvordan kan De forsvare forvirrede kriterier, når også højvolumenkemikalier kan undtages fra test, hvor der opdages cancerrisici? Hvordan skal vi kunne beskytte arbejderne uden information og tydelige krav om arbejdsmiljø? Vågn op af trolddommen, og stem nej til hr. Nassauer og ja til det alternative kompromis.
De Liberale, bryd trolddommen, og gå ind for en liberal politik. Lad forbrugerne få chancen for og viden til at fravælge farlige kemikalier. Stem nej til Nassauer-kompromisets udhuling af beskyttelsen af forbrugerne. Den risikerer at gøre os alle til forsøgskaniner ved at fjerne den udtrykkelige beskyttelse mod, at forbrugere udsættes for forskningskemikalier. Med kompromiset er forbrugerbeskyttelsen desuden baseret på, at en risikovurdering skal ske på basis af tilgængelige data, men det var netop denne mangel på data, som Reach skulle forebygge. Det gør Deres kompromis ikke. Jeg beder Dem derfor bryde trolddommen i forbindelse med den tyske kemikalieindustris falske lokketoner om vækst. Det eneste, som vil vokse med et udhulet Reach, er cancersvulsterne hos vores medborgere. Det ville tage mig en time at remse alle de organisationer op, som vil have et stærkere Reach. Lyt til dem! De vil kun få chancen for at stemme for et stærkere Reach, hvis De stemmer nej til Nassauer-kompromiset og ja til det alternative forslag. 
Formanden.
   - Før vi går videre, vil jeg minde om, at forretningsordenens artikel 145 om personlige bemærkninger giver de parlamentsmedlemmer, der bliver nævnt i talerne, mulighed for at få ordet ved forhandlingens afslutning. Hvis alle nævner hr. Nassauer, er det klart, at han ved forhandlingens afslutning har ret til at tage ordet for en personlig bemærkning masser af gange. 
Jonas Sjöstedt,
   Hr. formand, jeg taler på vegne af det overvejende flertal i min gruppe. Venstrefløjen i EU vil have et stærkt Reach. Vi vil have et Reach, som betyder, at vi får viden om kemikaliernes virkninger - også om de kemikalier, som fremstilles i mindre volumener. Vi vil have en kemikaliepolitik, som betyder, at det er obligatorisk at udfase og forbyde de allerfarligste kemikalier. Vi ønsker, at et tydeligt ansvar skal ligge hos virksomhederne for deres produkter. Dette er til fordel for både folkesundheden og lønmodtagernes sikkerhed. Enhver seriøs analyse viser, at gevinsten ved en velfungerende kemikaliepolitik langt overstiger de ofte kraftigt overdrevne omkostninger i forbindelse med samme politik. Reach burde være en selvfølge. Virksomhederne skal vide, hvad de gør, og tage ansvar for, hvad de gør.
I Miljøudvalget kom vi frem til et hovedsageligt godt kompromis. Jeg beklager dybt, at Socialdemokraterne og De Liberale er sprunget fra det kompromis og i stedet har valgt at gøre op med højrefløjen. Nassauer/Sacconi-kompromiset indebærer en dramatisk svækkelse af det, som vi ville iværksætte i forbindelse med et velfungerende Reach. Det betyder, at vi ikke vil få styr på virkningerne af kemikalierne. Måske undtages hele 90 % af lavvolumenkemikalierne, og også kemikalier inden for det højere volumeninterval undtages fra virkelige test. Det betyder, at vi ikke vil kunne få den viden, som kræves for en velfungerende kemikaliepolitik.
Vi mener, at dette er helt uacceptabelt. Vores gruppe kan aldrig acceptere en sådan svækkelse af kemikaliepolitikken. Vi har derfor valgt at fremlægge det alternative forslag sammen med De Grønne.
Mange medlemmer i Parlamentet har i praksis ageret som lobbyisternes forlængede arme for kemikalieindustrien. Jeg synes, at det af og til har været beklemmende at se.
Til Lena Ek vil jeg gerne sige følgende: Du taler om miljø, men du har ved enhver given lejlighed konsekvent arbejdet for at svække dette lovforslag og gøre det dårligere. Det er det vigtigste forslag i miljøspørgsmål, som vi har behandlet i mange år i EU-systemet. Det, du repræsenterer, er ikke nogen miljøpolitik.
Til Kommissionen vil jeg gerne sige følgende: De har mistet troværdigheden i miljøspørgsmålene. De løber fra Deres eget forslag. De rejser Dem ikke engang op og forsvarer det, som De selv har foreslået så sent som for nogle år siden. Det mener jeg er svagt. De har ingen troværdighed længere i miljøpolitikken.
Og til sidst - hr. Sacconis æble. Hvis De har fået dette æble af hr. Nassauer, ville jeg se op. Det er sandsynligvis propfuldt af farlige kemikalier og bekæmpelsesmidler og sandsynligvis råddent indeni. 
Johannes Blokland,
   Hr. formand, et så kompliceret forslag er vist sjældent behandlet her. Vi er alle enige om, at Kommissionens Reach-forslag skal forbedres. Hvad denne forbedring bør indebære, er vi stærkt uenige om her i Parlamentet. I Miljøudvalget nåede vi den 4. oktober frem til et acceptabelt kompromis. Punkter, som er vigtige for mig, såsom registrering baseret på risiko og mængde, blev forkastet. Alligevel stemte jeg for ved den endelige afstemning. Det kompromis, der er opnået i Miljøudvalget, støtter jeg også nu på plenarmødet. Det såkaldte Sacconi-Nassauer-kompromis er efter min mening ikke tilfredsstillende. De resultater, der er opnået i Miljøudvalget, mister vi til dels med denne fremgangsmåde. Alligevel vil jeg over for ordføreren udtrykke min anerkendelse af hans måde at gribe det an på og det gode samarbejde. Jeg har forståelse for hans fremgangsmåde efter afstemningen i Miljøudvalget i betragtning af den begrænsede støtte, han fik ved den endelige afstemning.
De Grønnes R-plan (Rescue Reach) støtter jeg på de fleste punkter. Fjernelsen af brugs- og eksponeringskategorier støtter jeg imidlertid ikke. Jeg vil endnu en gang gøre opmærksom på en række punkter, fordi jeg synes, at disse er meget vigtige. For de uorganiske stoffer skal der søges en passende løsning. Metaller, malme og koncentrater kan ikke behandles på samme måde som organiske kemiske stoffer. Jeg forventer, at Rådet griber dette problem an, og at vi finder en løsning under andenbehandlingen.
Byrderne for de små og mellemstore virksomheder skal være overkommelige. Efter afstemningen skal der på ny udarbejdes en cost-benefit-analyse for at kortlægge afstemningens følger for de små og mellemstore virksomheders byrder. Der skal tilskyndes til dannelse af konsortier, bl.a. for at holde udgifterne nede. Foruden mængden skal også risikoen tages i betragtning. Der er netop brug for mest information om de farligste stoffer, og det behøver ikke nødvendigvis være de store mængder. Dette er stadig et stort problem.
Endelig skal dyreforsøg så vidt muligt undgås, men fremskridt er stadig nødvendige. Hvis disse ønsker bliver opfyldt, tror jeg, at vi er kommet et stykke i den rigtige retning. 
Liam Aylward,
   Hr. formand, jeg er sikker på, at ingen i Parlamentet bestrider nødvendigheden af Reach, hvis vigtigste hensyn er den europæiske befolknings, de fremtidige generationers og navnlig de unges sundhed og miljøet. I dag er der over 100.000 kemiske produkter på det europæiske marked, hvoraf langt størstedelen aldrig er blevet vurderet med hensyn til deres langsigtede virkninger. Mere og mere videnskabelig forskning viser, at nye sygdomme som astma, allergi, visse former for cancer og arbejdsrelaterede sygdomme ofte er en følge af kemiske produkter i miljøet.
Reach vil gøre det lettere at udvikle og markedsføre nye og sikrere stoffer og vil i høj grad beskytte de europæiske forbrugere, fordi fabrikanter, producenter og importører registrerer kemikalier og fremsender oplysninger om deres egenskaber. Reach vil tilskynde til substitution af de farligste stoffer. Den vil ikke kun finde anvendelse for produkter i EU's medlemsstater, men også for alle importerede produkter.
Selv om alle er enige om målene med Reach, er der langt mindre enighed om, hvordan de skal nås, navnlig hvad angår de forpligtelser, som den pålægger den kemiske industri og lægemiddelindustrien. I mit eget land, Irland, tegner lægemiddelindustrien sig for 37,4 milliarder euro i eksport og næsten 40.000 direkte og indirekte arbejdspladser. Derfor skal vi undgå at ødelægge små og mellemstore europæiske industrivirksomheder med alt for strenge forpligtelser og bestemmelser. I det moderne liv spiller kemikalier en vigtig rolle i økonomien. Vi har alle sammen brug for kemikalier i hverdagen, men vi har også brug for at garantere deres sikkerhed. Reach kan give den garanti og de oplysninger, men vi må samtidig passe på, at vi ikke ødelægger disse industrier.
Nøglen til denne debat er balance. Jeg mener, at vi med den indsats, som forskellige udvalgsmedlemmer har gjort, navnlig mit eget udvalg, Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed, har fundet den balance, og jeg mener, at dette forslag må være acceptabelt for Parlamentet.
Irena Belohorská (NI ).
   - Mine damer og herrer, jeg vil rose det omhyggelige arbejde, som ordføreren, hr. Sacconi, har udført under udarbejdelsen af denne betænkning. Som læge er jeg bekendt med den betydelige stigning i antallet af alvorlige sygdomme, der er registeret i de sidste 10 år, hvoraf mange skyldes sundhedsfarlig brug af kemikalier. Problemerne skyldes imidlertid ofte, at producenterne ikke oplyser om kemikaliernes virkninger.
Det er vigtigt at erkende, at Reach-direktivet ikke bare drejer sig om konflikten mellem kemikalieindustrien og miljøet, men også om konkurrencen mellem store selskaber og små og mellemstore virksomheder i kemikaliesektoren. Det glæder mig, at nogle stoffer forbydes og skal erstattes med mindre farlige erstatningstoffer i henhold til Reach-direktivet. Men de fleste af de kemiske stoffer, der nævnes i betænkningen, vil ikke blive fjernet fra miljøet. Jeg håber, at folk vil blive informeret direkte, på grundlag af test, om de farer, som stofferne frembyder. Jeg er naturligvis også taknemmelig over, at man vil håndtere den slags stoffer med større forsigtighed.
Jeg har imidlertid et alvorligt forbehold over for en form for forskelsbehandling af de 10 nye medlemsstater. Disse stater har kun deltaget i drøftelserne om Reach-direktivet i et år, og derfor er deres beredskabsniveau lavere end EU-15's, som har drøftet dette spørgsmål i tre år. Den Slovakiske Republik støtter og anbefaler vedtagelsen af ordningen med "et stof, en registrering", fordi den bidrager til at begrænse de samlede omkostninger til testning og afskaffe unødvendigt bureaukrati.
Eftersom målet med Reach er at begrænse risiciene ved kemiske stoffer og samtidig undgå prisstigninger på slutprodukter, som er fremstillet med store omkostninger til testning, mener jeg, at det også ville være hensigtsmæssigt at standardisere testudgifterne under hensyntagen til de nye medlemsstaters svagere økonomier.
Werner Langen (PPE-DE ).
   - Hr. formand, Kommissionens forslag er for bureaukratisk og for dyrt, det skader de små og mellemstore virksomheder, og hvis ikke der foretages alvorlige ændringer, kan det slet ikke forsvares. Det er ikke de to kommissærer, der har stillet forslaget, men deres forgængere. Derfor må den nuværende, ændrede holdning hilses velkommen.
For det andet kan de store virksomheder opfylde de ekstra forslag, som Miljøudvalget har stillet, men de små kan ikke. Det, som De Grønne og andre igen og igen taler for her, det er fjendtligt over for de små virksomheder.
I nogle udvalg er vi med bredt flertal blevet enige om nogle grundlæggende principper. For det første har virksomhederne ansvaret, men de skal forebygge. For det andet er mindstekravene og de eksisterende data hurtigere til rådighed, nemlig inden for 18 måneder. For det tredje skal omfanget af testen rette sig efter risikoen og være fleksibelt. Eksponerings- og anvendelseskategorierne skal være til rådighed frem til sidste led i brugerkæden. For det fjerde er det det frivillige samarbejde, der skal fremmes, ikke tvangskonsortier, som det britiske formandskab stadig foreslår. For det femte skal det undgås, at dyreforsøg gentages. Når jeg ser på forslagene fra De Grønne, gruer jeg for alle de tusinder af dyreforsøg, som der helt unødvendigt vil blive behov for som følge af disse forslag!
Der skal sikres fair konkurrence, særligt via behandlingen af importvarer, artikel 6. Godkendelsen skal ikke være tidsbegrænset og skal under bestemte forudsætninger evt. kunne revideres. Der skal tages større hensyn til små og mellemstore virksomheder. Jeg mener, at hele sagen kun vil være forsvarlig med disse ændringer, og jeg takker alle, som har medvirket til det i de forskellige udvalg og i forskellige egenskaber. Kun hvis vi på et bredt grundlag kan finde et fornuftigt kompromis, vil vi være i stand til at give Parlamentet den vægt, som tilkommer det, for det har hverken Kommissionen eller Rådet hidtil været i stand til. 
Béatrice Patrie (PSE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, mine damer og herrer, i Frankrig er knap 10 % af de tilfælde af kræft, der hvert år konstateres hos arbejdstagere, forbundet med udsættelsen for kemikalier på deres arbejdsplads. Men eftersom der ikke foreligger anvendelige data vedrørende disse stoffer, bliver kun en ganske lille del af disse kræfttilfælde anerkendt som erhvervsbetingede sygdomme og behandlet som sådan. På et mere globalt plan er der tale om en eksponentiel stigning i antallet af kræfttilfælde, der rammer den samlede befolkning, især børn, hvilket får mange forskere til at antage, at disse kræfttilfælde er direkte forbundet med den kemiske produktion. Det understreger betydningen af at indføre et system for evaluering, registrering og substitution af kemikalier.
Vi ønsker alle at sikre den europæiske kemikaliesektors konkurrenceevne og således beskæftigelsen i denne sektor. Jeg har personligt altid forsvaret den tanke, at vi bør vælge et system, der er både teknisk og økonomisk forsvarligt i forhold til virksomhederne, og at vi følgelig bør fremme konsortierne. Men vi ønsker ikke et udvandet Reach-system.
Hvis Reach-systemet skal gøre det muligt at fjerne de skadelige stoffer fra det europæiske marked, skal to betingelser være opfyldt. For det første afhænger fastlæggelsen af stoffernes art og eventuelle skadelighed direkte af kvaliteten af de oplysninger, der forelægges i forbindelse med registreringen. Ingen ændringsforslag må gøre registreringsaspektet indholdsløst, og i denne forbindelse bør fravigelser fra kravet om at forelægge de fastsatte data kun indrømmes undtagelsesvist og i strengt begrænset omfang, også for stoffer, der produceres i små mængder. Bevisbyrden bør fortsat ligge hos virksomhederne.
For det andet bør vi give hver eneste EU-borger og hver eneste arbejdstager sikkerhed for, at de skadelige produkter bliver trukket tilbage fra markedet og erstattet med ufarlige produkter. Indførelsen af en substitutionspligt og ikke blot en anbefaling står ikke til forhandling. Der bør således ikke gives markedsføringstilladelse til et skadeligt produkt, hvis der findes et erstatningsprodukt.
Det er i lyset af disse krav, vi efter min opfattelse bør afgøre, hvordan vi vil stemme under førstebehandlingen. Socialdemokraterne i Udvalget om det Indre Marked og Forbrugerbeskyttelse, som jeg er skyggeordfører for, tilsluttede sig et kompromis, der i vid udstrækning svarer til det, vi behandler i dag. Derimod ville andre medlemmer af PSE-Gruppen, herunder de franske socialister, have ønsket et mere ambitiøst kompromis.
Jeg vil til sidst takke ordføreren, hr. Sacconi, for det store arbejde, han har udført. 
Chris Davies (ALDE ).
   - Hr. formand, der har været to tidlige ofre for Reach, og det første er sandheden. Alt for mange i den kemiske industri, og navnlig i dens tyske lobbyvirksomhed, synes at mene, at hvis man skal lyve, så skal man lyve stærkt, for omkostningerne ved Reach er blevet overdrevet groft fra ende til anden. Det andet offer har været Kommissionens påstand om at være neutral i sin støtte til både økonomisk udvikling og miljøbeskyttelse på en og samme tid.
Efter kommissær Verheugens temmelig vanærende forsøg på endda at undergrave det britiske formandskabs holdning er vi i vores gode ret til at mene, at der i Kommissionen nu er en solid holdning imod miljøet. Et lovord fra vores politiske modstandere til det britiske formandskab: Det har gjort klogt i at indgå en aftale mellem de 25 medlemsstater uden at ofre nær så mange af de oprindelige mål, som nogle af os frygtede. Jeg håber, at det når frem til en fælles holdning inden udgangen af december, og jeg håber, at Parlamentet på torsdag stemmer på en måde, der bringer det tæt på formandskabets holdning. Det kan vi imidlertid ikke være sikre på endnu. Der er stadig medlemmer af Parlamentet, som helt afviser idéen om, at industrien skal bære ansvaret for at bevise, at de kemikalier, den markedsfører, er sikre.
Der er stadig medlemmer af Parlamentet, som næsten helt ville fjerne forsøgskravene: "Stol på os, det er kemikalievirksomheder", er deres argument. Der er medlemmer af Parlamentet, som stadig mener, at meget problematiske kemikalier fortsat skal sælges, selv om der er sikrere alternative stoffer til rådighed.
Hr. Sacconi og fru Ek har forhandlet sig frem til kompromiser, der vil imødekomme industriens reelle bekymringer, samtidig med at de tilvejebringer høje standarder for miljøbeskyttelse. Men det er stadig uvist, om de opnår flertallets støtte.
Der er et spørgsmål, som knap nok er blevet overvejet: Vi overlader en masse spørgsmål til det nye kemikalieagentur, men vi har ingen idé om, hvilke kriterier det vil anvende, eller om det vil anvende en bred eller snæver fortolkning. Så hvis De mener, at lobbyvirksomheden i det seneste år eller mere har været heftig, så bare vent, til industrien begynder at forsøge at fylde agenturet med sine egne folk. Vi må vogte over den proces som høge.
Caroline Lucas (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, mange i min gruppe har fremhævet de enorme svagheder ved Sacconi-Nassauer-kompromiset, hvad angår sundhed og miljø, og jeg er naturligvis enig med dem. Jeg vil imidlertid sætte fokus på de øvrige svagheder ved det kompromis set ud fra et perspektiv om dyrevelfærd. I kompromiset er der f.eks. alt for mange huller, hvad angår datadeling. Selv om grupper af virksomheder ville have lov til at fremsende en enkelt registrering, ville særskilte registreringer stadig være tilladte, hvilket ville gøre det langt mere sandsynligt, at dyreforsøg gennemføres flere gange.
Forslaget ville tillade, at over 10 år gamle data frit kan deles, hvilket indskrænker eller måske helt fjerner muligheden for, at forsøg gennemføres flere gange. Kompromiset tillader derimod kun, at over 15 år gamle data deles, og det øger igen sandsynligheden for, at forsøg gennemføres flere gange. Det er helt uacceptabelt, fordi dyreforsøg ud over at være ekstremt grusomme er primitive og ineffektive. Problemerne med at ekstrapolere forsøgsresultater fra dyr til mennesker og fra laboratoriedoser til det virkelige liv er nu veldokumenterede. I sidste uge var der i det videnskabelige tidsskrift en artikel om, at forskriftsmæssige dyreforsøg hænger fast i en tidsforskydning og i udstrakt grad er baseret på spildte og vanskeligt forudsigelige dyreeksperimenter. Det er årsagen til, at jeg stillede ændringsforslag til Reach-forordningens bilag V-VIII. Mange af disse blev vedtaget i Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed, hvilket allerede har bidraget til at presse Kommissionen og industrien yderligere til at fremme forsøg uden dyr.
Men hvis vi skal finde en bedre tilgang, må vi ikke lade denne mulighed for at gennemtvinge yderligere undersøgelser af dyreforsøg gå fra os. Vi må sætte spørgsmålstegn ved konventionelle antagelser om dyreforsøgsmetoder og undersøge forsøgsmetoder lige så indgående, som vi undersøger andre aspekter af denne foreslåede nye kemikaliepolitik, for at udsætte dyreforsøg for nøje undersøgelser vil skabe den form for debat, som vi ikke kan tillade os at ignorere. Hvis vi ignorerer den, vil Reach og al fremtidig kemikalielovgivning være forbundet med forsøgsmetoder, som kun fortjener at blive gjort til fortid.
Lord Back sagde, at stemmen på Reach er en enestående chance. Jeg er enig, og det er derfor, at det er så vigtigt, at vi bliver enige.
Dimitrios Papadimoulis (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, historien om Reach er historien om konstant svækkelse af Kommissionens oprindelige forslag, og hver gang kommer Kommissionen og lovpriser et forslag, der adskiller sig fra det oprindelige forslag, den stillede.
For en måned siden stemte Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed med et meget stort flertal for et stærkt Reach, som var sit navn værdigt. I dag sidder vi, efter pres fra den kemiske industrilobby - som ingen her kan lade som om, de ikke kender til - og visse medlemsstater anført af Tyskland, med et elendigt kompromis fra Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater, De Europæiske Socialdemokraters Gruppe og Gruppen Alliancen af Liberale og Demokrater for Europa, et kompromis, der, med en pistol mod hr. Sacconis hoved, svækker Miljøudvalgets forslag.
Med denne negative aftale er det ikke nok med, at beskyttelsen af folkesundheden og miljøet ikke kommer i første række, den bliver oven i købet underlagt de krav, som en forkert opfattelse af konkurrenceevne stiller.
Medlemmerne af Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe/Nordisk Grønne Venstre vil ikke stemme for denne elendige aftale.
Urszula Krupa (IND/DEM ).
   -  Hr. formand, vi mener, at Parlamentet bør forkaste dette forslag. Selv den forkortelse, som det betegnes med, får det til at lyde, som om det udelukkende er skabt til fordel for de rige. Efter at have overvejet det grundigt har disse udtænkt en procedure, som i bund og grund er autoritær og centralistisk. Det er overflødigt at sige, at de har camoufleret det som et ædelt forsøg på at beskytte sundheden og miljøet, selv om det vil føre til små og mellemstore virksomheders konkurs og ikke kan undgå at berøve hundredtusinder af mennesker deres job.
Meget få vil drage fordel af, at markedet overtages af store kemiske virksomheder. Desuden ville alle hypotetiske sundhedsfordele som følge af miljøforbedringer, som i øvrigt er helt teoretiske på nuværende tidspunkt, være forsvindende små sammenlignet med de sundhedsproblemer, som de mennesker, der er blevet arbejdsløse, kommer til at få. Disse mennesker vil blive frustrerede over, at de har mistet deres udkomme, deres eksistensgrundlag, deres udviklingsmuligheder og deres håb. Flere oplysninger og en forventet stigning i forbrugernes tillid til produkterne er intet værd, hvis de økonomiske og sociale omkostninger er så store.
Beviset på denne listige plan om at knække de svagere medlemmer af samfundet er, at kemikalievirksomhederne har foregrebet forslaget til direktiv ved at udføre de anbefalede test af giftige stoffer, uden at der er opstået enighed om, hvorvidt deres resultater skal deles. Testene af de mest giftige stoffer bør udføres centralt, for at der kan opnås pålidelige oplysninger, og disse stoffer bør trækkes tilbage fra markedet, især hvis de er kræftfremkaldende eller skadelige for reproduktionssystemet eller andre systemer.
Vi støtter den internationale kampagne , som er blevet iværksat i protest mod de ubegrundede omkostninger, som Reach foranlediger. Der bør udarbejdes et forslag, som virkelig tager sigte på at beskytte menneskers sundhed og miljøet, i stedet for det foreliggende, som hovedsageligt drejer sig om erhvervsmæssige faktorer. Et andet spørgsmål, som jeg gerne vil stille, er, hvordan nogen med god samvittighed kan gå ind for et forslag til direktiv, hvortil der nu kun er stillet godt 1.000 ændringsforslag ud af de tidligere 2.000-3.000. Desuden er det fysisk og mentalt umuligt at fastslå, hvilke ændringsforslag Parlamentet har godtaget under forhandlingen.
Alessandro Foglietta (UEN ).
   - Hr. formand, kære kolleger, jeg vil tage udgangspunkt i hr. Sacconis betragtninger. Han gjorde sig i søndags nogle overvejelser om denne betænkning, som ganske vist er velafbalanceret, men som også indebærer et stort ansvar.
Jeg mener dog, at hr. Sacconi har begået nogle grundlæggende fejl, ikke mindst når det gælder forbindelserne, eftersom han også burde have drøftet kompromiset med Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed. Ellers er der nemlig tale om hans rent personlige holdning og ikke om udvalgets holdning. Derfor mener jeg, hr. Sacconi, at De ikke mindst er gået den forkerte vej ved at give afkald på at finde en løsning, der var så stor enighed om som muligt.
I den forbindelse vil jeg gerne fremsætte et par bemærkninger om OSOR-systemet. Jeg tror, at vi skal forsøge at finde en løsning, hvor OSOR-systemet er adskilt fra Reach-pakken, for ellers beskytter vi ikke de små og mellemstore virksomheder, sådan som det er blevet understreget flere gange.
Desuden vil det være hensigtsmæssigt at tale om tonnage i de tilfælde, hvor omkostningerne bliver alt for høje. Når der er tale om farlige produkter, mener jeg dog, at der bør tages behørigt højde for tonnageomkostningerne, uden at vi på noget tidspunkt glemmer farlighedsaspektet. Jeg er heller ikke enig i beslutningen om at opdele produktlisten, så den består af to dele, da dette ville diskriminere visse farlige produkter og visse virksomheder. 
Ashley Mote (NI ).
   - Hr. formand, endnu en gang bliver vi præsenteret for lovgivning, der er beregnet til et formål, men forklædt som noget andet. Hvem kan bestride nødvendigheden af kontrol med anvendelsen af kemikalier og beskyttelse af folkesundheden? Registrering - måske, vurdering udført af forskere - naturligvis, men godkendelse foretaget af tjenestemænd i et kemikalieagentur - et mareridt!
Reach drejer sig om kontrol af kemikalier og om bureaukrater, der reagerer på de multinationale selskaber, som begge er parter i en underforstået aftale og lykkelige for at tilfredsstille det umættelige behov for endnu mere social manipulation og centraliseret kontrol. Reach er blevet solgt til en naiv offentlighed som en patentløsning på en bedre verden, et lokketilbud af den værste slags.
Hvis Reach går igennem, selv som den er nu med kompromiset, vil enhver lille virksomhed med en ny idé eller et produkt, der virkelig kunne gøre denne verden bedre, sandsynligvis finde markedsføringsprisen uoverkommeligt høj. Loven om utilsigtede politiske følger siger allerede, at Reach vil betyde, at der eksporteres arbejdspladser. Foretagsomheden i denne sektor vil blive kvalt i EU og forekomme i andre lande, der ikke er stækket af knusende lovgivning. Det vil være resultatet, og det er det modsatte af, hvad der er behov for.
Alejo Vidal-Quadras Roca (PPE-DE ).
   - Hr. formand, i overmorgen skal Europa-Parlamentet stemme om Reach-forordningen efter to lange år med lovgivningsprocedure.
Fra det øjeblik, hvor vi gik i gang med arbejdet, til i dag, har alle de involverede medlemmer brugt en imponerende masse timer på at opnå et resultat, der med den størst mulige konsensus i Europa-Parlamentet og med andre institutioner, beskytter forbrugernes sikkerhed på passende vis og forøger miljøkvaliteten, alt sammen uden at skade vores industris konkurrenceevne.
Jeg er nødt til at indrømme, at det til at begynde med så ud til at blive temmelig vanskeligt at opnå et sådant resultat, men det glæder mig at konstatere, at de største politiske grupper få timer før afstemningen fastholder nogle holdninger, der ligger ret tæt på hinanden.
Kompromiset om registrering, som er underskrevet af Den Socialdemokratiske Gruppe, vores gruppe og Den Liberale Gruppe, viser, at Europa-Parlamentet er sin opgave voksen og træffer ansvarlige beslutninger vedrørende vores borgere og vores industri. For når det kommer til stykket, er det det, det drejer sig om: at viderebringe borgerne et budskab om tillid, at lade dem vide, at deres velfærd prioriteres af EU's institutioner.
Det er også vores opgave at lovgive for at fremme vores industris konkurrenceevne, som vi forpligtede os til i Lissabon, og som vi gentog for nogle få måneder siden.
Hr. formand, mange af de kolleger, der er til stede her og repræsenterer forskellige politiske grupper, har i fællesskab stillet ændringsforslag, som vi mener er vigtige for at opnå, at Reach bliver et eksempel på, hvordan den europæiske lovgivning på en og samme tid kan være kohærent, udvise ansvarlighed med hensyn til borgernes sundhed og fremme innovation og konkurrenceevne.
Jeg håber, at et stort flertal af Parlamentet støtter dem. 
Erika Mann (PSE ).
   - Hr. formand, jeg kan helt tilslutte mig hr. Vidal-Quadras' udtalelser. I Udvalget om Industri, Forskning og Energi har vi fundet nogle meget engagerede kompromiser, og når vi nu ser på kompromispakken, som hr. Sacconi har forhandlet sig frem til sammen med hr. Nassauer, så ser vi, at vi faktisk forfølger samme filosofi, nemlig at vi på den ene side vil gøre alt for at føre en fornuftig industripolitik, udvikle den yderligere og bevare konkurrenceevnen, men at vi på den anden side ikke glemmer den anden søjle, nemlig beskyttelse af sundhed, miljø og arbejdstagere. Det hører tæt sammen med det første. Det er efter min mening med i kompromiset. Men det bliver vanskeligt, og vi får se, hvordan debatten forløber i morgen. Der er jo endnu en dag til afstemningen.
Kompromispakken foreligger, men den dækker kun registreringen. Vi må se, hvad vi kan opnå på de andre områder, fra godkendelsen til spørgsmålet om databeskyttelse og mange andre punkter. Rådsformandskabet er kommet med nogle oplysninger. Det ville glæde mig, hvis vi i forbindelse med disse forhandlinger kunne nå frem til et anstændigt kompromis endnu i år, så sagen ikke blot bliver udskudt.
I øvrigt vil jeg gerne råde alle de kolleger, som har udtalt sig om Tyskland, til at tage med i betragtning, at der også er en forbindelse mellem en anstændig national industripolitik, som måske føres i en medlemsstat - det gælder i øvrigt også for de nordiske lande - og en anstændig industripolitik på europæisk plan, for blot at nævne stikordet konkurrenceevne. Tyskland er den tredjestørste kemiproducent i verden efter USA og Japan og foran Frankrig, Kina og Italien. Det har i EU en andel på over 25 % af omsætningen af kemiske produkter, og det står for over hver fjerde kemiarbejdsplads i EU. Det er tal, som man bør tage til efterretning, fordi de for Tyskland, men også for EU, er vigtige for at bevare arbejdspladserne.
7,7 milliarder euro blev der alene i 2004 brugt på forskningsområdet. Vi taler altid så flot om, hvor meget forskning vi ønsker, og at vi ønsker, at virksomhederne skal investere. Så lad os støtte dem! Et sidste tal om størrelsesordenen af kemivirksomhederne i Europa. 92,5 % af kemivirksomhederne er små og mellemstore virksomheder. Også det er et tal, som vi bør tage til efterretning. 
Alexander Lambsdorff (ALDE ).
   - Hr. formand, når vi nu stemmer om Reach, så sker det efter næsten to års debat, som især i starten var stærkt ideologiseret. Her tænker jeg både på den tidligere miljøkommissærs kedelige effektjageri og på visse røster, der stadig høres fra De Grønnes side. Jeg må fortælle Dem, at politik er mere end Miljøudvalget, Parlamentet er mere end De Grønne, og EU er større end Skandinavien.
På det punkt vil jeg tilslutte mig fru Mann. Vi arbejder her til gavn for Europa. Jeg går ud fra, at det gælder for mine kolleger fra de andre lande, og det gælder også for mig. Ideologiseringen i begyndelsen blev imidlertid også drevet fra industriens side, hvor nogle mente, at det var nødvendigt at forudsige industriens undergang, hvad der sikkert var lige så overdrevet. I mellemtiden er debatten blevet mere saglig, og det er også nødvendigt. Jeg vil særligt takke hr. Nassauer og hr. Sacconi, fordi de har styret denne vanskelige sag så godt.
Vi skal gøre os helt klart, at flertallet af de små og mellemstore virksomheder, især dem ved slutningen af produktionskæden, slet ikke ville kunne opfylde kravene i Kommissionens oprindelige forslag uden forenkling af de juridiske krav, kostbar ekstern støtte og håndterbare gennemførelsesinstrumenter. Derfor støtter vi , som er en europæisk alliance af små og mellemstore virksomheder, som er gået aktivt ind i debatten og i praksis har demonstreret, hvad Reach konkret betyder ude på virksomhederne.
Allerede nu er vores lovgivning fra Bruxelles blevet så kompleks, at de små og mellemstore virksomheder ofte ikke kan klare det. Hvis ikke det i forbindelse med gennemførelsen af Reach lykkes os at gøre informations- og vurderingsprocesserne mindre komplekse, så vil underskuddet i gennemførelsen bare blive endnu større, og det er der ingen i Parlamentet, der har interesse i.
Kompromisforslaget gennemfører det nødvendige paradigmeskift til en mere risikobaseret registreringsmodel. Det er godt, for det var netop det afgørende svage punkt i Kommissionens forslag. Man kunne nemlig frygte, at stoffer ville blive fravalgt fra markedet ud fra rent omkostningsmæssige overvejelser som følge af risikouafhængige datakrav. Så ville Reach ikke nå et vigtigt mål, og det ville også svække den europæiske industris innovationsgrundlag. Lad os derfor gøre alvor af det, lad os lave bedre lovgivning, lad os vedtage et Reach med konduite. I øvrigt mener jeg, at vi bør føre denne debat i Bruxelles, ikke i Strasbourg. 
Hiltrud Breyer (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, enhver udvanding af Reach ville betyde, at dette forordningsforslag bliver tandløst. Det falske kompromis mellem hr. Schulz og hr. Poettering er simpelthen en gennemførelse af den tyske kemiske industris ønskeseddel. Vinderne ville være industrien, og taberne miljøet og forbrugerbeskyttelsen. Det ville være et søm til denne kemireforms ligkiste.
Vi har brug for et stærkt Reach, vi har brug for et TÜV for kemikalier, og vi må ikke tillade, at manglende informationer og manglende gennemsigtighed bliver belønnet. Det kan ikke være rigtigt, at der ud af 30.000 planlagte stoffer kun bliver 12.000 til overs. Det ville betyde, at grundprincippet i Reach, nemlig "ingen sikkerhedsdata, ingen markedsføring", ville blive slået helt omkuld.
Det centrale element i Reach er også den omvendte bevisbyrde, som nogle i Europa-Parlamentet jo også ønsker at fjerne. Jeg appellerer til Dem om ikke at lade Dem styre af den tyske kemiske industri. Lad Dem heller ikke blive brugt som prøvesag her, så De fremover kan fungere som overføringsbillede for den store koalition i Berlin! 
Uden et stærkt Reach bliver menneskene til forsøgskaniner for utestede kemikalier. Blindflyvning og uvidenhed ville blive cementeret. Uden Reach ville kræftrisikoen og væksten i miljøsygdomme stige. Derfor appellerer jeg til Dem om at bekende Dem til et stærkt Reach! Vi må ikke overlade det til industrien selv at afgøre, hvilke oplysninger den vil levere, og hvilke ikke. Alle de, der her udtrykker bekymring for de små og mellemstore virksomheder, har lige præcis stillet ændringsforslag, som betyder en forringelse for disse.
Jiří Maštálka (GUE/NGL ).
   -  Som medlem af Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed og navnlig som læge vil jeg udtrykke min støtte til en slagkraftig version af den nye Reach-forordning om kemiske stoffer. I min tid som læge har jeg set mange sygdomstilfælde forårsaget af kemiske stoffer, og jeg er udmærket klar over, at den slags stoffer er blevet så udbredte, at de både kan findes i vores børn og i rengøringsmidler. Mange af dem skal også testes for at fastslå deres fremtidige virkning på mennesker eller miljøet.
Efter min opfattelse undergraver hensigten med ændringsforslaget, som er at sikre, at industrien ikke skal give oplysninger om små mængder stoffer, selve kernen i Reach. Som ordfører for rammedirektivet om sikkerhed og sundhed under arbejdet (89/391/EØF) mener jeg, at vi skal vedtage en slagkraftig version af Reach, hvis vi skal gennemføre dette direktiv i praksis. Jeg er temmelig sikker på, at vi ikke forbedrer menneskers sundhed med en tandløs Reach-forordning.
Hélène Goudin (IND/DEM ).
   - Hr. formand, det er beklageligt, at stærke kræfter i Parlamentet arbejder hårdt, for at kemikalielovgivningen skal blive så udvandet som muligt. Reach er et grænseoverskridende anliggende, som både vedrører miljøet og det indre marked. Dermed er EU-foranstaltninger motiverede. Jeg mener, at kravet om information om kemiske stoffer i lave volumener skal styrkes. Hvis det ikke sker, går en stor del af formålet med Reach tabt. Jeg støtter også et stærkt substitutionsprincip. Sverige har allerede indført dette, hvilket i høj grad fungerer godt.
Jeg mener, at forbrugerne skal have ret til at få information om kemikalier i varer. Det er en forudsætning for, at de skal kunne foretage et aktivt og oplyst valg. Det er også vigtigt, at vi betoner, at det er industrien, ikke myndighederne, der skal have ansvaret for en vurdering og risikoanalyse af de registrerede kemikalier. Der er ingen modsætning mellem et stærkt Reach og et velfungerende marked. At være i frontlinjen i dette spørgsmål vil betyde en konkurrencefordel på lang sigt. Jeg vil dermed stemme mod det kompromisforslag, som PSE-, PPE-DE- og ALDE-Gruppen har udarbejdet. 

Mogens N.J. Camre (UEN ).
   - Hr. formand Det er uacceptabelt, at vi i vores forholdsvis oplyste tid tillader et enormt antal kemiske stoffer i vores miljø, uden at vi har registreret dem, og uden at vi kender deres skadelige virkninger. Det er uacceptabelt, at vi ikke har klare regler for substitution af farlige stoffer med mindre farlige. Vi står i en situation, hvor dette Parlament er splittet, og hele det komplicerede forslag, som Reach er, kunne falde sammen til ingenting. Jeg tilhører et parti, som gerne så Miljøudvalgets standpunkt gennemført, således som det forelå før de nu indgåede kompromiser. Vi må med beklagelse konstatere, at der ikke er flertal for Miljøudvalgets oprindelige forslag. Men der har på god demokratisk vis været ført forhandlinger om et kompromis. Jeg tror ikke, at Reach er den sidste lovgivning, vi kommer til at vedtage på dette område, fordi vi hele tiden får ny viden om behovet for at beskytte klodens miljø. Men det forslag, som nu omfatter Parlamentets store grupper, er et klart fremskridt, og det er langt bedre end den nuværende mangel på en klar lovgivning, og derfor kan jeg støtte kompromisforslaget. 
Jan Tadeusz Masiel (NI ).
   -  Hr. formand, den debat, der både i og uden for Parlamentet har foregået om Reach, har vist, at Europa endnu ikke er rede til at vedtage dette direktiv i dets nuværende slagkraftige form.
Vi ville alle sammen gerne leve et sundere og sikrere liv i større harmoni med naturen, men økonomiske realiteter og sund fornuft kan ikke lades ud af betragtning. Samtidig vil vi imidlertid ikke at gå glip af denne mulighed for at forbedre den lovgivningsmæssige situation for europæerne. Heldigvis har ordføreren stillet et kompromisforslag, som samler små og mellemstore virksomheders og store bedrifters interesser samt miljøbevidste forbrugeres og arbejdstageres interesser. Jeg vil stemme for det af hensyn til de kommende generationer, selv om det vil føre til økonomiske tab for Polen.
EU har brug for fælles bestemmelser, der overholdes af både dets medlemsstater og dets partnerlande.
John Bowis (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg takker ordføreren. Tom Blundell, formanden for Royal Commission on Environmental Pollution, sagde, at ud fra vores opfattelse af, hvordan kemikalier vekselvirker med miljøet, kan man sige, at vi er midt i et gigantisk eksperiment med mennesker og andre levende organismer som forsøgskaniner. Det var årsagen til, at dette forslag blev stillet. Han sagde imidlertid, at hvis vi fulgte det oprindelige forslag, ville det enorme arbejde, der venter, tage 50 år og kræve 6 millioner dyreliv.
Derfor er det afgørende at prioritere at gøre systemet brugbart, at beskytte sundheden, at begrænse antallet af dyreforsøg og at nå alt dette på 10 år. Vi går i gang med dette, fordi de fleste kemikalier er sikre, og vi afhænger af dem, men nogle skal omgås med forsigtighed, og nogle er så farlige, at vi må finde sikre alternativer.
Vi ved imidlertid ikke, hvad der er hvad. Siden 1981 har vi reguleret nye kemikalier, men det drejer sig kun om ca. 3.000 ud af de 100.000 stoffer, der findes, og det har krævet 40 forskellige forordninger og direktiver at gøre det. Derfor ønsker vi at forenkle det. Vi ønsker en enkelt forordning og mere forståelige metoder til at fastslå, hvilke stoffer der er blandt de anslåede 20 %, som kræver en rigtig vurdering og godkendelse. Industrien har brug for vished og klarhed. Derfor er det hensigten med vores kompromiser og ændringsforslag at opnå prioritering, præregistrering, "et stof, en registrering", datadeling, balance mellem mængde og risiko, særligt hensyn til små virksomheders behov uden at slække på den offentlige sikkerhed og obligatorisk datadeling for at begrænse og udfase dyreforsøg.
Vi må også sørge for, at vores europæiske virksomheder ikke er ugunstigt stillede, så vi må i videst mulig udstrækning sikre, at stoffer i artikler, der importeres til Europa, er omfattet af de samme bestemmelser som dem, der er fremstillet her, uden at WTO-bestemmelserne overtrædes. Vi må også tage højde for de meget reelle bekymringer blandt udviklingslandene, navnlig hvad angår mineraler og minedrift, og vi må sørge for, at vi ikke ødelægger deres skrøbelige økonomier.
Mary Honeyball (PSE ).
   - Hr. formand, der har yderst sjældent i Parlamentets historie været så stor interesse for vores lovgivningsarbejde. Og med god grund for denne lovgivning giver os sammen med de andre ting, der er blevet nævnt i denne debat, en fantastisk mulighed for på verdensplan at stå i spidsen for reguleringen og godkendelsen af kemikalier og få indflydelse på, hvad der sker, ikke bare i EU, men også uden for vores grænser med andre kemikalieproducenter over hele verden. Dette er noget, som vi må tage alvorligt, for vi kan virkelig få indflydelse. Det er derfor, at det er så vigtigt at støtte Sacconi-Nassauer-kompromiset og sikre, at Parlamentet vedtager denne lovgivning, så vi kan forbedre menneskers sundhed og miljøet over hele verden, samtidig med at vi opretholder vores egen industris konkurrenceevne.
Patrizia Toia (ALDE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, når vi står med en så omfattende foranstaltning, er det vigtigt at finde den rette balance mellem den absolutte nødvendighed af at beskytte borgernes, arbejdstagernes og forbrugernes sundhed på den ene side og behovet for at fremme den betydning, som Europas kemiske industri har for økonomien og beskæftigelsen, på den anden side. Denne industri repræsenteres ikke kun af store virksomheder i nogle få lande, men også af små - undertiden meget små - og mellemstore virksomheder i lande som mit eget land, Italien.
Derfor er det arbejde, der er gjort for at skabe konvergens og tilnærmelse mellem holdninger, som i starten var meget forskellige og lå meget langt fra hinanden, efter min mening positiv. Man tager nemlig hensyn til de mange forskellige argumenter og situationer, der er tale om.
De punkter, der efter min mening er vigtige, er nødvendigheden af at beskytte borgernes sundhed, forbrugerinformation, støtte til de små og mellemstore virksomheder under Reach-pakkens gennemførelse, også via forskningsstøtte, oprettelsen af et stærkt agentur med reelle beføjelser, forenkling af procedurerne for de små og mellemstore virksomheder og endelig betydningen af OSOR-programmet (ét stof, én registrering), uden at der tages højde for alt for mange undtagelser, eftersom jeg mener, at datadelingen og delingen af omkostningerne er vigtige aspekter for vores små og mellemstore virksomheder.
Endelig mener jeg, at der bør fastlægges nøje regler for importerede produkter, da disse produkter bør være underlagt de samme bestemmelser som dem, der gælder for europæiske produkter. 
Marie Anne Isler Béguin (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, vi er nået langt, siden Reach-projektet først blev lanceret. Vi har opdaget, at vi bruger mere end 100.000 kemiske sammensætninger uden at kende deres effekt. Vi har forstået, at vores medborgere bliver syge af de giftige stoffer, der anvendes til vores arbejde, vores bekvemmelighed og vores lykke. Da de første toksikologiske undersøgelser for omkring 20 år siden viste, at isbjørnene var forgiftet med dioxin, blev vi overraskede og oprørte, men der var selvfølgelig ikke tale om at standse fremskridtet på grund af nogle få isbjørne!
I dag har lægerne formelt fastslået, at det er mennesker overalt på jorden, der er forgiftet. En række nyere undersøgelser har vist, at vi kvinder, når vi får børn, overfører en række giftstoffer til vores børn gennem navlestrengen. Det er den menneskelige race, der er i fare, selv om det ikke behager nogle af mine kolleger her i salen at høre det. Og vi bør gribe ind snarest, hvis vi ikke vil være medansvarlige for en sundhedsmæssig katastrofe, der kan tilskrives brugen af kemikalier.
Det oprindelige Reach-projekt gav os mulighed for at tage denne udfordring op. Desværre har trusler om udflytning og pres fra industrien forgiftet debatten og forpurret de oprindelige ambitioner bag Reach. Ordførernes kompromis dækker over en fuldstændig ulige vægtning af sundhed og konkurrence, for sundheden kan ikke værdisættes i en presset forhandlingssituation. I øvrigt har hverken Kommissionen eller Rådet sat tal på de sundhedsomkostninger, et svækket Reach-projekt vil indebære. 
Roberto Musacchio (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, kære kolleger, der er stærke kræfter imod Reach, og dem kan vi kalde antieuropæiske. Det er de ukontrollerede markedskræfter, dereguleringskræfterne og profitkræfterne, hvor der spekuleres i sundhed og miljø. Alle disse kræfter repræsenterer negative værdier, som er i strid med grundprincipperne for et Europa, der er harmoniseret på det sociale og miljømæssige område.
Vi bryder os ærligt talt ikke om kommissionsformand Barrosos opførsel. Vi mener, at det er nødvendigt med en fast og beslutsom reaktion på disse kræfter. Derfor var vi ikke enige i de dårlige kompromiser, man har indgået, og derfor kritiserer vi dem skarpt. De risikerer at svække Reach meget alvorligt og modstår ikke engang de kræfter, som ønsker at afskaffe Reach.
Derfor genfremsætter vi her i Parlamentet - og det tror jeg også, at vi gør med samtykke fra den store bevægelse, der i øjeblikket ønsker at sørge for, at Parlamentet lovgiver på den bedst mulige måde - alle de tekster, der er nødvendige for en stærk Reach-forordning, nemlig en forordning, der virkelig er nødvendig for et moderne Europa.
Godfrey Bloom (IND/DEM ).
   - Hr. formand, dybt begravet i de udvalgsudtalelser, der er vedføjet Sacconi-betænkningen, finder vi et lille bidrag fra Budgetudvalget med finansieringsprognoserne for det foreslåede Europæiske Kemikalieagentur. Disse prognoser vises som en beundringsværdigt klar tabel over perioden 2006-2016, og det beregnes, at der skal anvendes 78 millioner euro af skatteydernes penge til agenturet i denne periode. Mærkeligt nok er dette beløb spredt meget ujævnt over de pågældende 10 år, og størstedelen af beløbet, over 50 millioner euro, er koncentreret i 2014 og 2015. Endnu mere mærkeligt er det, at ingen i Budgetudvalget, heller ikke formanden, synes at vide noget om disse tal, selv om de forekommer i Budgetudvalgets udtalelse. Hvordan kan det være? Og hvorfor forventes det, at agenturet skal bruge to tredjedele af sit budget for de kommende 10 år på kun to år?
Lydia Schenardi (NI ).
   - Hr. formand, i forbindelse med Europa-Parlamentets førstebehandling af forslaget til forordning om registrering, vurdering, godkendelse og begrænsning af kemikalier må vi, selv om vi tilslutter os forslaget om den rolle, det europæiske agentur skal spille, opretholde vores forbehold, fordi teksten, selv med de mange ændringsforslag, der er stillet hertil, er mangelfuld og ufuldstændig.
Endvidere sikrer den øjensynlig ikke den ønskede ligevægt mellem de tre grundlæggende principper om beskyttelse af sundheden og miljøet, virksomhedernes konkurrenceevne og nyskabelse og substitution. Denne manglende præcision skyldes de omkostningsforvrængninger, en sådan forordning ville medføre, og som varierer fra tre til 180 milliarder euro, og at fordelene herved skønsmæssigt er ansat til mellem 5 og 230 milliarder euro. Denne forskel mellem de omkostninger, Kommissionen angiver, og de omkostninger, industrien har ansat, er kolossal. Men vi må ikke glemme, at disse omkostninger udelukkende vil påhvile industrien, at direktivet vedrører 5 millioner arbejdspladser, og at det vil få omfattende konsekvenser. Det er grunden til, at vi ikke udelukkende vil lade os lede af politiske overvejelser, og det er grunden til, at vi vil forholde os til de forskellige ændringsforslag enkeltvis. 
Cristina Gutiérrez-Cortines (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne takke for den enorme indsats, som ikke kun hr. Sacconi, koordinatorerne og ordførerne har gjort, men også alle teknikkerne og tjenestemændene, så vi kan nå en aftale om et så komplekst dokument. Det er tegn på, at politikken fungerer, og at Parlamentet fungerer, når det drejer sig om en virkelig vigtig opgave.
Der er tale om et komplekst dokument, ikke kun fordi det omfatter utallige politikker, men også fordi det - og det vil jeg forsvare her - er et åbent dokument. Jeg synes, at spørgsmålet bliver behandlet, som om hele politikken om kemiske produkter blev afsluttet med Reach, men politikken om de kemiske produkter skal derimod, hvis vi ønsker at beskytte borgernes sundhed og velfærd, være et supplement til andre EU-politikker og til andre politikker i landene, og derfor må vi ikke tro, at hele verden går under eller bliver reddet med Reach. Jeg tror, at det vil være et ideelt instrument til at lave konsensuspolitikker.
Hvad er fordelene ved Reach? Efter min mening har det skabt grundlaget for en fælles europæisk politik på kemikalieområdet, og det har været en sejr for koordineringen og den fælles politik.
For det andet har det oprettet et agentur, som gives myndighed, beføjelser, ansvar og mulighed for at koordinere, hvilket efter min mening er en stor landvinding for borgerne.
For det tredje bygger hele grundlaget for Reach på en anerkendelse af videnskaben og af dens værdi og undersøgelser, hvilket er en garanti for objektivitet fremover, og det åbner også dørene for information af borgerne og virksomhederne. Det synes jeg også, at vi skal glæde os over.
På den anden side - og hermed slutter jeg - synes jeg, at det er absurd at tro, at ansvaret for sundhedspolitikken udelukkende skal påhvile virksomhederne, som får skyld for alt det, der sker i verden på sundheds- og kemikalieområdet. Jeg mener, at virksomhederne i dette tilfælde får et større ansvar end tidligere, og de tvinges til at foretage undersøgelser, men sundhedspolitikken med hensyn til nye kemiske produkter kan kun gennemføres, hvis vi forener god forskning i medlemsstaterne med god sundhedsforskning, og hvis agenturet bliver oprettet med en gruppe eksperter som modtagere af den information, som industrierne skal indsende. 
Edit Herczog (PSE ).
   - Hr. formand, jeg ser, at vi alle sammen stræber efter at skabe et effektivt, gennemførligt og succesfuldt system til forbedring af kemiske stoffers sikkerhed. For at opnå dette er det afgørende at sikre en hurtig gennemførelse af præregistrering. Dette vil give Det Europæiske Kemikalieagentur mulighed for at informere alle producenter, importører og forbrugere omgående, hvis der opnås ny viden om et stof.
Samtidig må vi imidlertid ikke tillade, at forslaget til Reach-direktiv foranlediger forskelsbehandling af producerede og naturligt forekommende stoffer, af bestemte geografiske områder eller af medlemsstater - her tænker jeg på de nye medlemsstater, hvor industrien er mindre kapitalstærk - eller af store og små virksomheder.
Reach påvirker industrien over hele Europa, der er med andre ord tale om flere millioner arbejdspladser. Statistikkerne bekræfter, at en af de største farer for menneskets sundhed og lange levetid er arbejdsløshed. Den eneste form for lovgivning, som vi kan acceptere, er en, der skaber mindst lige så mange nye arbejdspladser, som den nedlægger. Innovation, forskning og udvikling har stor betydning for, at der kan findes stoffer af bedre kvalitet, og at de kan produceres økonomisk rentabelt. Da vi i Udvalget om Industri, Forskning og Energi stillede vores ændringsforslag, lod vi os lede af en interesse for at beskytte miljøet, beskytte sundheden og værne om arbejdspladser. Jeg opfordrer Dem til at støtte disse ændringsforslag. Til sidst vil jeg med Deres tilladelse give Guido Sacconi et meget lækrere - og langt sundere - æble fra min egen have!
Anne Laperrouze (ALDE ).
   - Hr. formand, jeg stiller mig som de fleste foregående talere positivt over for Reach, der har til formål at sikre, at de stoffer, vi bruger i hverdagen, ikke er farlige for menneskers sundhed eller miljøet. Godkendelsen af et skadeligt stof bør efter min opfattelse udgøre en afgørende etape i forordningen. Hvordan skal produktet anvendes? Hvordan kan det identificeres? Hvordan kan man forhindre uforvarende anvendelse heraf? Hvordan udarbejdes der desuden en undersøgelsesplan med henblik på substitution af et farligt stof?
Og Reach bør også fremme kendskabet til kemikalierne ved at oprette en europæisk database og fremme nyskabelse ved at tilskynde til substitution af mistænkelige produkter. Reach bliver en god lovgivning, hvis den med udgangspunkt i den kemiske industris viden og knowhow kan føre til nye teknologier, nye stoffer og nye virksomheder. Den vil være en succes, hvis det lykkes os at indføre et rimeligt, enkelt, effektivt og anvendeligt system for virksomhederne. Den vil være en succes, hvis vi på torsdag vedtager en afbalanceret tekst, der gør det muligt for virksomhederne at bevare deres førende stilling på verdensmarkedet og samtidig beskytte menneskers sundhed og miljøet. 
Karl-Heinz Florenz (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, kære Guido Sacconi, jeg vil takke dig varmt for dit fremragende arbejde, også selv om vi indimellem var uenige om selve sagen. Men min tak gælder også de vigtige ordførere for udtalelserne fra de rådgivende udvalg, fru Ek og hr. Nassauer.
Lad mig kort sige noget om betydningen af Reach. Jeg har nu deltaget i Parlamentets arbejde i 17 år. Jeg tror, at dette er en af de største og vigtigste betænkninger, vi har diskuteret i Parlamentet, og den har også vidtrækkende konsekvenser for sundheden - håber vi - og for industrien. Der er et punkt, hvor jeg undtagelsesvis ikke er enig med kommissær Verheugen - det glæder mig, at han er her igen. Den nye Kommissionen har arbejdet glimrende med denne sag, men da denne betænkning på 1.200 sider landede på Parlamentets bord, skete det med få forklaringer og beskeden information, og det betød, at debatten i de følgende måneder af den anden part af involverede uden for Parlamentet blev fremstillet meget udvandet og meget dystert. Det glæder mig, at vi i dag er på vej til at forene Reachs to ben, nemlig forbrugerbeskyttelsen og industripolitikken, så vi kan få et godt dokument, der kan være en ledetråd i fremtiden. 1.200 sider har nu engang enorme konsekvenser.
Det glæder mig, at vi halvvejs fik eksponeringsmodellen - op til 100 t - med i betænkningen. Det er netop min anledning til at gøre opmærksom på et emne, som ligger mig meget på sinde, nemlig undersøgelse af kemikalier i tobak og i cigaretter. Det handler ikke om tobakken. Det handler ikke om at forbyde rygning, det handler om at undersøge kemikalier, som af menneskehånd blandes i cigaretter og cigaretpapir, hverken mere eller mindre. Vi er bekymrede for, om disse stoffer kan være mutagene. Vi er bange for, at de er kræftfremkaldende, og at de skaber afhængighed.
Det er et meget vigtigt spørgsmål for mig. Jeg beder inderligt om Deres støtte. Endnu en gang tak til ordførerne. 
Manuel Medina Ortega (PSE ).
   - Hr. formand, for det første vil jeg gerne takke Guido Sacconi for hans fremragende indsats i forbindelse med denne meget komplicerede sag. Jeg synes, at Parlamentet har gjort en god indsats, for Reach-forordningen er vigtig.
Måske bør det nævnes, at der er mange, der mener, at det er dårligt, at der findes en kemikalieindustri, men hvis vi ser nærmere efter, kan vi se, at gennemsnitslevealderen i de lande, der ikke har en kemikalieindustri, er ca. halvdelen eller en tredjedel af gennemsnitslevealderen i de udviklede lande. Jeg synes derfor, at det er hensigtsmæssigt, at vi fremmer en lovgivning, der på den ene side sikrer livskvaliteten og produkternes kvalitet, men som samtidig gør det muligt for denne kemikalieindustri, som vi lever af, og som de farmaceutiske fremskridt afhænger af, fortsat at fungere.
Jeg mener, at det er et spørgsmål om balance, og at Guido Sacconi og ordførerne fra de forskellige udvalg har undersøgt de forskellige elementer, og jeg tror, at vi på torsdag vil være i stand til her i Parlamentet at stemme om en tekst, som vil blive vedtaget af alle dele af Parlamentet. 
Frédérique Ries (ALDE ).
   - Hr. formand, om nøjagtig to dage vil Parlamentet få en storslået mulighed for at forlige borgerne med EU ved at vedtage Reach-forordningen, der er ambitiøs og virkelig kan bidrage til at beskytte vores sundhed og miljø. Så valget er enkelt: Enten vender vi borgernes bekymringer ryggen ved at lade os forlede af visse kræfter inden for industrien eller ved at stemme efter den traditionelle men i denne forbindelse fuldstændigt forældede opdeling mellem venstre og højre, eller også udnytter Parlamentet det forspring, Miljøudvalget har sikret med et stærkt Reach-projekt, der tegner lovende for borgerne og de mange nyskabende industrivirksomheder, der satser på en ren kemi, og bringer sejren i hus.
Et ambitiøst Reach-projekt ville gøre det muligt at bremse stigningen i antallet af kræfttilfælde og andre sygdomme i overensstemmelse med to millioner europæiske lægers krav, og det ville desuden gøre det muligt at beskytte de millioner af arbejdstagere, der dagligt udsættes for stofferne. Hvordan kan De, hr. Sacconi og hr. Verheugen, tale om et ambitiøst kompromis med en minimal registrering og en maksimal for OSOR, eller med andre ord en maksimal mulighed for at undslippe kravet om ét stof - én registrering? Det kalder jeg et nederlag. Jeg håber, at Parlamentet på torsdag satser på en moderne løsning, der forliger sundhed og holdbar beskæftigelse, i stedet for frugtesløst at sætte dem op imod hinanden.
Jeg vil, hvis De tillader det, hr. formand, kort slutte af med i al venskabelighed at svare min kollega hr. Goebbels, at jeg som liberal ikke føler mig særlig grøn ved at træffe dette valg, som ikke står mellem højre eller venstre, men som er en satsning på fremtiden.
Antonios Trakatellis (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, den kemiske videnskab og de kemiske forbindelser, som denne videnskab frembringer, har hjulpet mennesket med at løse de problemer, livet byder på. Det er en kendsgerning, ligesom det er en kendsgerning, at vi i dag har tusindvis af forbindelser og produkter i cirkulation, og at mange af disse forbindelser er farlige og kan være miljø- og sundhedsskadelige.
Som følge heraf er det nu på tide at gennemføre en politik i denne sektor, og denne politik kommer til udtryk i Reach-forordningen. Samtidig giver denne forordning os mulighed for at teste i praksis og at blive testet i en række spørgsmål af interesse for Unionen og dens borgere. Jeg tænker på spørgsmålene om miljøbeskyttelse og folkesundhed og om nødvendigheden af at tilpasse sig til de nye omstændigheder, der er en følge af ikke bare kvantitative, men også kvalitative kriterier, f.eks. de farer, der er forbundet med kemiske forbindelser.
Denne forordning skal også indeholde bestemmelser om miljøbeskyttelse og folkesundhed, samtidig med at den giver den europæiske kemiske industri mulighed for at tilpasse sig i den planlagte overgangsperiode.
Derfor kan vi med denne forordning få et konkret eksempel på praktisk anvendelse af den model for bæredygtig udvikling, som støtter og støttes af en harmonisk kombination af de tre søjler, der som bekendt er beskyttelse af miljøet og folkesundheden, økonomisk udvikling, social samhørighed og øget beskæftigelse. Jeg gentager især, "vi kan få et konkret eksempel på praktisk anvendelse" for at give udtryk for forventningen om, at den europæiske kemiske industri vil reagere med det, den er bedst til - nemlig innovation - så den ikke bare tilpasser sig, men også øger både sin konkurrenceevne og antallet af arbejdspladser.
Innovation, hvormed jeg mener sammensætning af nye forbindelser, som er miljø- og sundhedsvenlige, er nøglen til en harmonisk ajourføring af de tre søjler i bæredygtig udvikling.
Til sidst vil jeg understrege, at jeg har tiltro til, og jeg stoler på, at proceduren med fælles beslutningstagning kan samle alle aspekter af denne komplekse sag, så vi kan få den bedst mulige forordning.
Dorette Corbey (PSE ).
   - Hr. formand, allerførst vil jeg udtrykke min oprigtige anerkendelse og takke hr. Guido Sacconi, som efter min mening har gjort et fortræffeligt stykke arbejde. Forslaget om Reach indebærer, at 30.000 stoffer skal testes, og dermed er Reach en kilde til innovation, men også forenkling. Mere end 40 direktiver ophæves, når Reach træder i kraft. Reach gavner derfor folkesundheden, miljøet og innovationen.
Der er mange udmærkede ændringsforslag, der skal gøre Reach lettere at gennemføre og mindre dyr og begrænse antallet af dyreforsøg, men desværre er der alligevel temmelig mange virksomheder, der er imod innovation, og som foretrækker at være uvidende og ikke har lyst til at søge efter mere sikre og renere alternativer. Ærlig talt synes jeg, det er temmelig skuffende, at de får stor politisk støtte. Vi har alle sammen taget udfordringen fra Lissabon op. Innovation er kernen i den europæiske industris stærke konkurrencestilling. Uden vedvarende innovation for at gøre produkter renere, mere sikre og sundere klarer den europæiske industri sig ikke over for Kina, Indien og USA.
Det kompromis, som nu foreligger, kan de nederlandske socialdemokrater ikke støtte. Det er en enorm udhuling, hvis der i stedet for 30.000 stoffer nu kun er 8.000 stoffer, der underkastes Reachs fuldstændige testordning, for dermed fortsætter usikkerheden hos forbrugerne, dermed fortsætter risikoen for allergi, kræft og erhvervssygdomme unødigt med at eksistere, og dermed bliver potentielt giftige stoffer i miljøet. Og sidst, men ikke mindst kastes hermed en tilskyndelse til at fortsætte innovation i den europæiske industri over bord. 
Holger Krahmer (ALDE ).
   - Hr. formand, hvad angår kravet om oplysninger ved registreringen, som er en af de centrale ting i forordningen, foreligger der et rigtig godt kompromis, som støttes af de tre store grupper i Parlamentet.
På den baggrund vil jeg gerne henvendt til De Grønne endnu en gang præcisere, at et kompromis, som støttes af et så stort flertal i et parlament, er en helt normal demokratisk proces. Vi bør vare os for fornærmelser om, at Parlamentet skulle være underlagt en hypnose fra den kemiske industris side.
Vi Liberale har arbejdet for et Reach, som kunne gennemføres i praksis. Vores centrale krav er et system, som uden at tilsidesætte målsætningerne om miljø- og forbrugerbeskyttelse nedsætter udgifterne for virksomhederne betydeligt, især for de små virksomheder, og undgår unødvendigt bureaukrati. Vores holdning, som for et år siden stadig fik prædikatet industrivenlig, er nu konsensus, nemlig at indføre eksponeringskategorier, betydelige lettelser i forbindelse med små mængder, undtagelser for forskning og OSOR.
Et anden centralt element i Reach, nemlig godkendelse af kemikalier, må imidlertid ikke blive offer for en politisk succes med hensyn til registreringen. Reach vedrører nu engang ikke kun den kemiske industri - og det siger jeg også helt tydeligt henvendt til hr. Nassauer, som altid understreger det meget klart - men alle brancher, som videreforarbejder kemiske substanser.
Den Liberale Gruppe har endnu en gang stillet Industriudvalgets fornuftige forslag om godkendelsen i plenum. For at sikre ret og planlægningssikkerhed har virksomhederne brug for klare kriterier. Farlige stoffer bør kun substitueres, hvis der findes sikre alternativer, som er videnskabeligt begrundet. Derudover skal den tidsbegrænsede godkendelse af kemikalier være fleksibel og tage hensyn til branchespecifikke produktcykler. 
Amalia Sartori (PPE-DE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, en af hovedmålsætningerne med det forslag, som vi drøfter i dag, er beskyttelse af den menneskelige sundhed og miljøet.
Forslaget har dog også til formål at bevare og styrke EU's kemiske industris konkurrenceevne og at øge gennemsigtigheden til gavn for forbrugerne. I den forbindelse skal det understreges, at denne nye forordning får stor betydning for de små og mellemstore virksomheder i medlemsstaterne. De vil i højere grad end andre blive overbebyrdet af de nye administrative og bureaukratiske omkostninger, som forordningen medfører.
Det, som jeg har lige har sagt, hænger sammen med den økonomiske rolle, som de små og mellemstore virksomheder spiller i den kemiske industri. 96 % af Europas 22.000 kemiske virksomheder er små og mellemstore virksomheder, der tegner sig for 28 % af produktionen. Derfor er vi nødt til at gøre os nogle overvejelser om de negative konsekvenser for produktionsomkostningerne, som vil være højere for de små og mellemstore virksomheder, og om den forringede konkurrenceevne på og uden for fællesmarkedet som følge af de færdige produkters højere pris.
I lyset af det, jeg lige har sagt, er det efter min mening meget vigtigt, at vi anvender OSOR-princippet og gør det muligt at danne virksomhedskonsortier for at sænke omkostningerne og reducere antallet af overflødige forsøg. Samtidig er jeg dog mistroisk over for de mange muligheder for , der er taget højde for i kompromiset om registrering, og som efter min opfattelse gør selve princippet forgæves.
Desuden mener jeg, at det netop for at gennemføre de prioriteringer og målsætninger, som Reach sigter mod, er af afgørende betydning, at alle importerede produkter bliver underlagt sikkerhedsbestemmelser svarende til dem, som gælder for produkter fremstillet i EU.
Her ville jeg gerne have haft, at EU, som ofte går forrest i miljøspørgsmål, også når der er tale om vanskelige kampe - tænk blot på klimaændringerne og Kyoto-protokollen - gjorde sig til fortaler for disse krav, forhandlede med WTO om at gøre disse bestemmelser gældende for alle lande, der fremstiller kemiske stoffer og produkter, og insisterede på nødvendigheden af at anvende princippet om stoffernes sporbarhed. Derfor er jeg modstander af undtagelsen for produkter til tredjelande. 
Karin Scheele (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne takke Guido Sacconi varmt for hans fremragende arbejde, men jeg må desværre sige, at jeg ikke opfatter det foreliggende kompromis om registreringen helt så positivt som han. Jeg vil også gratulere mange kolleger med deres synske evner, når de helt overbevist går ind for en prioritering af de kemiske substanser, selv om der mangler viden om, hvilke substanser der er farlige og hvilke der ikke er det.
Jeg tror heller ikke på argumentet om, at det handler om at redde de små og mellemstore virksomheder, for så kan jeg ikke forstå, at der er mange ændringer og nogle formuleringer i kompromiset, som er til ulempe for disse små og mellemstore virksomheder. Jeg tror, at det helt klart er storindustriens interesser, der forsvares her.
Afslutningsvis vil jeg pege på en undersøgelse fra Den Europæiske Faglige Samarbejdsorganisation, som viser, at 50 % af de arbejdsbetingede astma- og hudsygdomme vil kunne forhindres med et stærkt Reach. En kollega har peget på, at millioner af arbejdstagere er beskæftiget inden for dette område. De samme kolleger kan altså regne ud, hvor stor en besparelse det vil være for det offentlige, for os alle sammen. 
Anders Wijkman (PPE-DE ).
   - Hr. formand, præcis som andre talere bifalder jeg, at vi får en strengere lovgivning på dette område. Det er ejendommeligt - for at udtrykke mig forsigtigt - at dette område har været så relativt fri for regler i så lang tid. Vi kender til risiciene ved kemikalier. Hver gang vi er stødt på et alvorligt problem som f.eks. pcb, ddt eller freoner, er vi blevet taget fuldstændig på sengen. Skaderne har været meget store. Derfor burde vi have en betydeligt mere forsigtig holdning. Virksomhederne burde selvfølgelig tage ansvar for både information og for at erstatte farlige substanser med mindre farlige, når der er tale om sådanne. Jeg vil understrege, at substitutionsprincippet har fungeret godt i mit hjemland i snart 15 år. Jeg mener, at dette princip burde blive en del af den nye lovgivning. Jeg håber, at så mange kolleger som muligt, også i min egen gruppe, er enige med mig på dette punkt.
Diskussionen om Reach har været kompliceret. Det siges, at På få områder passer det bedre end netop her. Der er masser af svære detaljer, som mange af os parlamentsmedlemmer ikke behersker, hvilket har gjort det ekstra svært at nå frem til konstruktive løsninger. Det kompromis, som blev opnået i 11. time, hvad angår registreringen, er ikke perfekt. Det afviger på flere punkter fra den linje, som jeg selv helst ville have valgt. På baggrund af forudsætningerne og på, hvad alternativet skulle kunne være, dvs. en linje, hvor hovedansvaret for indsamlingen af information skulle lægges på kemikaliemyndighederne, burde jeg trods alt være positiv over for kompromiset. Jeg gentager, at jeg ikke er tilfreds, men det allervigtigste burde også være, at vi får en politik på dette område, som går an at arbejde med, således at vi skridt for skridt kan rydde op i kemikaliejunglen.
Jeg vil til sidst gratulere hr. Sacconi, som efter min mening har udført et udmærket arbejde i meget lang tid under vanskelige forhold. 
Dan Jørgensen (PSE ).
   - Hr. formand, titusindvis af kemikalier omgiver os i vores hverdag. De er overalt. De er i vores tøj. De er i vores biler. De er i den kuglepen, som jeg står med her. De er endda i vores børns legetøj. Desværre kender vi ikke særlig meget til virkningerne af disse stoffer. Vi ved ikke, hvilke skadelige virkninger de har på vores miljø. Vi ved ikke, hvilke skadelige virkninger de har på vores sundhed. Det bliver der endelig mulighed for at rette op på nu med Reach. Med Reach får vi mulighed for at få de grundlæggende data, og vi får mulighed for at få knæsat nogle principper, som vil være utrolig vigtige.
Det vigtigste princip for mig er omvendt bevisbyrde, dvs. det forhold, at vi i fremtiden vil forlange, at industrien skal bevise, at et stof ikke er farligt, hvis de vil have lov til at markedsføre det, og at det altså ikke - som det er i dag - er op til myndighederne at bevise, at et stof er farligt, for måske at få det trukket fra markedet. Det andet og meget vigtige princip, som vi skal have gennemført, er substitutionsprincippet. Hvis der på markedet findes et stof, som er farligt, og et andet stof, der ikke er farligt, altså et bedre alternativ, skal det være lovpligtigt at udskifte det farlige stof med det mindre farlige stof.
Til sidst vil jeg sige, at de, der mener, at der er et modsætningsforhold mellem konkurrenceevne og en god stram kemikalielovgivning, tager fejl. Tværtimod er det kemikalieindustriens eneste håb for fremtiden, at Reach netop bliver stramt formuleret, at Reach tvinger kemikalieindustrien til at innovere, tvinger dem til at satse på forskning og tvinger dem til at satse på de parametre, som de skal konkurrere på i fremtiden. 
Péter Olajos (PPE-DE ).
   - Hr. formand, vi har brug for en stærk og effektiv Reach-forordning, som beskytter både menneskers sundhed og miljøet, begrænser antallet af dyreforsøg, værner om den kemiske industris konkurrenceevne, øger gennemsigtigheden, styrker det indre marked og samtidig overholder WTO-bestemmelserne.
Spørgsmålet er, om der er en fællesnævner her. Kan vi opnå en radikal forbedring af vores sundhed uden at pålægge små og mellemstore virksomheder en byrde, der er for tung? Reach vil kun blive en succes, hvis svaret er ja. Det er derfor, at vi må støtte det britisk-ungarske forslag, der kaldes OSOR (et stof, en registrering), og ikke må tillade, at det bliver udvandet. Sund fornuft og små og mellemstore virksomheders interesser tilskynder til, at datadeling skal være obligatorisk, naturligvis med fuld respekt for forretningshemmeligheden i ordets snævreste forstand. Det endelige mål med Reach er substitution og tilbagetrækning af stoffer, der er til fare for sundheden og miljøet. Det er derfor, at vi må fremme lovgivningen på dette område så dristigt som muligt.
Som kemiker ved jeg, at teknologiske begrænsninger sætter grænser for, hvad vi gerne vil opnå, men lad os ikke vige tilbage for at være så krævende, vi overhovedet kan, inden for disse grænser. Jeg er også imod forsøgene på at svække registrering, og jeg støtter Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerheds holdning. Jeg er overbevist om, at dette er den eneste mulighed for at sikre, at vores børn og vores miljø beskyttes effektivt.
Nøglen til en effektiv og bæredygtig Reach-forordning er de berørte parters evne til at gennemføre den. Derfor støtter jeg også forslaget om at begrænse omkostningerne ved Reach til 0,2 % af årsindtægten for små og mellemstore virksomheders vedkommende, da dette vil garantere, at lovgivningen kan gennemføres. Der er ingen mening i at forvise den europæiske kemiske industri til andre områder i verden, for set i et globalt perspektiv vil dette ikke løse vores problemer, tværtimod. Derfor må vi afsøge grænserne for, hvad der er muligt, og vi må ikke standse op. Jeg tog ikke et æble med til hr. Sacconi, men jeg ønsker ham tillykke.
Riitta Myller (PSE ).
   - Hr. formand, EU's kemikalieforordning (Reach) vil frem for alt sikre beskyttelsen af menneskers sundhed og standarder for miljøbeskyttelse, der er så gode som muligt. Hvad angår disse principper, er der sket et temmelig stort tilbageskridt siden Kommissionens oprindelige forslag. Det skyldes hovedsageligt, at de politiske og ideologiske magtforhold tydeligvis har ændret sig i alle EU's institutioner siden sidste valg.
I denne vanskelige situation har Guido Sacconi, ordføreren for Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed, efter min opfattelse gjort et glimrende stykke arbejde, og det resultat, der blev opnået i udvalget, var et tegn på, hvor værdifuldt hans arbejde har været. Jeg havde håbet, at der ikke længere ville være noget behov for at forringe dette kompromis.
Jeg vil takke det land, der har formandskabet, især for at love at støtte en strammere lovgivning om kompensation for farlige stoffer end den, der er i Kommissionens forslag. Det vil hjælpe den kemiske industri og øge dens muligheder for innovation i Europa.
Avril Doyle (PPE-DE ).
   - Hr. formand, som følge af kritikken om, at den eksisterende ordning for regulering af kemikalier - en kompliceret labyrint af ca. 40 særskilte direktiver - var langsom, alt for stram og kvalte innovation - bare tænk på den 14 år lange saga om risikoanalyse af zink, som endnu ikke er afsluttet - foreslog Kommissionen en ny kemikalieordning i oktober 2003 efter omfattende høring af interessenterne.
Reach-forordningen tager sigte på at opretholde en stærk kemisk industri i det indre marked, samtidig med at man sikrer en høj grad af beskyttelse af menneskers sundhed og miljøet. I forordningen foreslås det at forenkle proceduren for registrering af nye og eksisterende stoffer, og den vil øge vores viden om deres indvirkninger og sikre sikker brug i alle faser af deres livscyklus. Downstream-brugere af kemikalier, herunder langt flertallet af de små og mellemstore virksomheder, vil drage stor fordel af disse oplysninger.
Med kun to minutter til rådighed må jeg være selektiv. Jeg støtter kompromiset om registrering, sammen med ændringsforslaget om at begrænse omkostningerne for små og mellemstore virksomheder, og begrænsningen af dyreforsøg. Jeg mener også, at uorganiske stoffer skal håndteres anderledes end organiske kemikalier. Vi må have størst mulig fortrolighed for erhvervslivet, samtidig med at vi ikke går på akkord med menneskers sikkerhed og miljøet, ved at tillade, at registranter anvender andre repræsentanter, når det er muligt, og ved at beskytte imod offentliggørelse af følsomme forretningsoplysninger på agenturets websted.
Jeg vil imidlertid gerne fokusere på forslaget om, at kemikalier, der anvendes i tobaksvarer, skal omfattes af Reach. Det er i høj grad i rygernes interesse at vide nøjagtigt, hvilke kemikalier der er i tobaksvarer, så de kan træffe et informeret valg. I tobaksvaredirektivets artikel 3 fastsættes der kun grænseværdier for tjære, nikotin og kulilte. Der fastsættes ingen grænser for brugen af de ca. 2.000 øvrige kemikalier, der anvendes i cigaretter. I direktivets artikel 6 kræves det kun, at cigaretfabrikanter og -importører indgiver en liste over de kemikalier, der er i cigaretter, og rapporterer de toksikologiske oplysninger, de har til rådighed, til medlemsstaterne, som så skal informere Kommissionen. Dette giver tobaksfabrikanterne mulighed for fortsat at påberåbe sig uvidenhed om disse tilsætningsstoffers skadelige virkninger på menneskers sundhed.
Hr. formand, jeg vil slutte af med at sige, at det er derfor, at det er vigtigt, at hvert eneste af de kemikalier, som tilsættes til cigaretter, underkastes den centraliserede registrerings- og godkendelsesprocedure, der er fastsat i Reach. Jeg opfordrer Dem til at støtte mine ændringsforslag. Vi i Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen kan ikke frasige os vores ansvar på dette område. Jeg takker hr. Sacconi og alle, der har været involveret i dette meget vanskelige lovgivningsarbejde, som skrider frem.
Adam Gierek (PSE ).
   -  Hr. formand, Kommissionens forslag til forordning indeholder en metodisk fejl. Selv om der i titlen henvises til kemiske forbindelser, nævnes de ikke i artikel 3, hvor der i stedet for gives en definition af et stof. Dette udvider forordningens anvendelsesområde til at omfatte den type stof, der, som vi alle ved, ikke er energi. Det gør det også mere uklart.
For det andet vil jeg sige, at der ikke er nogen definition af genstanden for forordningen eller med andre ord farlige kemiske forbindelser og deres kemiske aktivitet i levende organismer.
For det tredje defineres risikoklasser, f.eks. på grundlag af medicinske kriterier, ikke i forslaget. Det ville være på sin plads at forsøge at definere risikoniveauer, hvad angår sandsynlighed, ved at inddele stoffer i forskellige grupper på grundlag af tonnage, hvis de alle sammen udgjorde samme trussel, selv om dette på ingen måde er tilfældet.
For det fjerde bør en række traditionelle produkter udelukkes fra forordningens anvendelsesområde, fordi deres kemiske aktivitet er næsten nul under normale forhold.
Der er et påtrængende behov for Reach-forordningen, men den bør begrænses til meget snævre definitioner af risikoklasser for kemiske forbindelser. Den bør også indeholde bestemmelser om oprettelse af et europæisk kemikalieagentur, der skal udarbejde detaljerede specifikationer for kemikalier og udstede certifikater og registreringer i overensstemmelse med denne fortolkning.
Marianne Thyssen (PPE-DE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, det forslag til forordning, som vi behandler her, er ikke blot komplekst og vidtrækkende, men også meget ambitiøst. Det skal det også være, for det gælder til syvende og sidst sundheden og miljøet. For at nå disse målsætninger skal vi ikke blot stile højt, men forslaget skal samtidig gøres gennemførligt og praktisk anvendeligt. Ligevægt og ansvar, hr. ordfører - De nævnte selv disse to ord - er faktisk to nøgleord.
At vi lægger vægt på virkningen på konkurrenceevnen, omkostningseffektiviteten, de små og mellemstore virksomheders specifikke betænkeligheder, erhvervslivets innovationsevne og konkurrenceevne og en databeskyttelse med retssikkerhed, er ikke i strid med Reach, men udgør en væsentlig del af det.
Der er stillet i massevis af ændringsforslag, faktisk for mange for et plenarmøde, men på et vist tidspunkt er vi nødt til at træffe beslutninger. Lad os derfor opfordre til yderligere samråd indtil torsdag, således at vi på alle områder kan nå frem til et konsekvent stemmeresultat med bred opbakning, som også vil medføre en afbalanceret lovtekst.
Vi vælger i denne sag bevidst og med rette en fælles europæisk strategi. Lad os derfor benytte den europæiske merværdi maksimalt og give agenturet de nødvendige beføjelser for at nå frem til en ensartet fremgangsmåde uden imidlertid at forbigå medlemsstaternes knowhow, og lad os også sikre en tilstrækkelig harmonisk fremgangsmåde ved håndhævelsen af forordningen.
Hvis vi går omhyggeligt til værks i denne uge, vil vi om 11 år leve i andre omgivelser, og så har vi sikret intet mindre end en omvæltning i Unionen. Vi vil have information om alle kemiske stoffer, og vi vil behandle dem meget mere fornuftigt, vi vil have bidraget til en bedre folkesundhed og et sundere miljø. Lad os påtage os vores ansvar for ambitiøst og realistisk at føre dette ud i livet.
Jeg slutter med at sige, at nogle medlemmer har gjort opmærksom på, at diskussionen om højre og venstre ikke rigtig kommer sagen ved. Lad os tage afstand fra det og sørge for, at vi stemmer fornuftigt på torsdag. 
Evangelia Tzampazi (PSE ).
   - Hr. formand, fordele for folkesundheden og miljøet, fremstilling af sikrere produkter, som er mere menneskevenlige, fordele ved udvikling af nye, innovative produkter, beskyttelse af den europæiske kemiske industri mod konkurrenter fra tredjelande, forbedret gennemsigtighed, forbrugernes øgede tillid til industrien, fordele for små og mellemstore virksomheder, som er de største forbrugere, ikke producenter af kemikalier, beskyttelse af arbejdstagernes sundhed i den kemiske industri, færre ulykker, et imødeset system til regulering og rimelige gennemførelsesomkostninger. Det er Reach, det er hr. Sacconis afbalancerede og fornuftige Reach, det er Parlamentets Reach, som vi skylder de europæiske borgere. Borgerne har ret til Reach, som vi i morgen måske må gøre mere venstredrejet og grønt, men i dag har vi brug for Reach.
Jeg takker kommissærerne og den græske kommissær for deres støtte i denne vigtige sag.
Åsa Westlund (PSE ).
   - Hr. formand, i det meste af det, vi bruger, er der et stort antal kemikalier, uden at vi ved, hvordan disse stoffer påvirker os. Derimod ved vi, at det er blevet mere udbredt med cancer, at det er blevet mere udbredt med allergier, og at mange arbejdsskader skyldes, at man er blevet udsat for kemikalier på arbejdspladsen.
På torsdag har vi mulighed for at ændre på dette ved at stemme ja til en sikker kemikalielovgivning, som gør, at vi virkelig opdager og udfaser de farlige kemikalier. Jeg håber, at vi bliver et flertal, som tager chancen for at gøre europæisk konkurrenceevne gældende, men frem for alt for at få en afslutning på det eksperiment med menneskers helbred og miljø, som dagens lovgivning faktisk indebærer.
I lighed med forbrugerbevægelsen, fagbevægelsen og miljøbevægelsen vil vi svenske socialdemokrater ikke støtte det kompromis om registrering, som er opnået mellem PSE-, ALDE- og PPE-DE-Gruppen. Det giver alt for mange kemikalier frikort i forbindelse med testning, og de testkrav, som overhovedet stilles, er for lave til, at farlige kemikalier kan opdages og udfases. Vi kan derfor ikke støtte kompromiset.
Til sidst vil jeg rette en stor tak til Guido Sacconi, som har udført et fremragende arbejde her. 
Guido Sacconi (PSE ),
   Hr. formand, kære kolleger, jeg vil blot komme med tre meget hurtige bemærkninger. Først vil jeg gerne svare på den kritik, som flere parlamentsmedlemmer fremsatte, heriblandt fru Breyer og hr. Foglietta, og som gik på, at jeg gav udtryk for min personlige holdning og ikke for holdningen i Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed. Det kan godt være, at jeg har begået en fejl, og det vil jeg i så fald gerne give Dem en oprigtig undskyldning for.
Jeg mener dog, at jeg som Parlamentets hovedordfører er ansvarlig over for Parlamentet, når det gælder om at forsøge at skabe et så bredt og solidt flertal som muligt. Ikke mindst af den grund var det kompromis, vi har talt så meget om, efter min mening både hensigtsmæssigt, gennemførligt og nødvendigt.
For at kunne gøre Reach til virkelighed var vi nødt til at indgå et kompromis. Inden vi vurderer, om Reach er en stærk forordning eller ej - der bliver også tid til at foretage en omhyggelig analyse efter afstemningen - er det tvingende nødvendigt, at vi overhovedet får en Reach-forordning. Også her i de sidste par uger har den som bekendt været udsat for kraftige angreb.
På den anden side mener jeg ikke, at de principielle aspekter, jeg offentligt havde sagt var ukrænkelige, er blevet løst, eftersom bevisbyrden er bevaret for små tonnager, hvorfor 30 % af disse stoffer skal dækkes af en fuldstændig dokumentation. På dette punkt tror jeg ikke, at nogen kan være uenig i min vurdering. I den forbindelse kan jeg f.eks. nævne OSOR-princippet, som der takket være kompromiset for første gang er bred enighed om i Parlamentet, mens det hidtil kun var blevet vedtaget i Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed. Der er naturligvis ændret på -kriterierne, men det er kemikalieagenturet, som har det sidste ord, når det gælder ansøgningerne om tilladelse til ikke at deltage i datadelingen.
Til sidst vil jeg gerne rette en tak til alle parlamentsmedlemmerne og navnlig ordførerne, men også og ikke mindst til de meget vigtige ressourcer, som vi måske burde skatte højere, nemlig Parlamentets tjenestemænd og sekretariat. Når vi er nået så langt, er det også - og måske hovedsagelig - de mange tjenestemænds fortjeneste. De har udført et fantastisk stykke arbejde. 
Lord Bach,
   Hr. formand, det har været en glimrende debat, hvor medlemmerne af Parlamentet har talt med viden, erfaring og engagement. 61 forskellige medlemmer af Europa-Parlamentet har talt, og jeg har på vegne af Rådet lyttet opmærksomt til dem alle sammen.
Det er helt afgørende, at de byrder, som Reach påfører industrien, er mindst mulige. Det er en industri, der beskæftiger mange hundredtusinde europæiske borgere, men det er vigtigt, at byrderne er i overensstemmelse med vores fælles mål om at beskytte menneskers sundhed og miljøet, og vi mener, at de synspunkter, der kommer til udtryk i Parlamentet, Rådet og Kommissionen, bidrager til dette.
Mange talere har fokuseret på de behov, som små virksomheder i den kemiske industri og tilknyttede industrier har. Rådet deler den bekymring, og i sit kompromis har formandskabet foreslået en række foranstaltninger til at hjælpe dem. Disse omfatter "et stof, en registrering", agenturets pligt til at hjælpe små virksomheder og en række foranstaltninger til at hjælpe dem med at udnytte deres innovation.
Mange medlemmer har nævnt ordet balance i eftermiddag. Reach er på mange måde en balancegang, og vi mener, at den enighed mellem vores tre institutioner, der er ved at opstå, repræsenterer den eneste mulige balance i denne ømtålelige, komplekse og meget vigtige sag.
Jeg bifalder og tilslutter mig den udbredte støtte, som er kommet til udtryk her i dag, til, at det er nødvendigt at forhindre overflødige dyreforsøg. Det er klart, at alternativer uden dyr ikke for øjeblikket eksisterer for alle de forsøg, vi har brug for, og derfor er "et stof, en registrering" afgørende for at forhindre, at forsøg gennemføres flere gange. Vi vil også have mulighed for at ændre listen over godkendte forsøgsmetoder så hurtigt som muligt, efterhånden som der opstår muligheder for alternative forsøg uden dyr.
I sin ændrede form vil Reach være rettet mod de farligste stoffer. PBT- og vPvB-stoffer vil blive registreret på et tidligt tidspunkt. Disse stoffer, CMR-stoffer og andre stoffer, som er meget problematiske, f.eks. hormonforstyrrende stoffer, vil blive underkastet en streng godkendelsesproces, der omfatter substitution.
Et af Reach-strategiens grundlæggende principper er at lægge ansvaret for at bevise kemikaliers sikkerhed helt over på den kemiske industri. Omplaceringen af bevisbyrden vil markere en positiv og dramatisk forbedring af den eksisterende ordning og er noget, som medlemsstaterne og Rådet har opfattet som helt afgørende. Reach er en betydelig forbedring i forhold til status quo. Den vil give os de oplysninger, som vi har brug for for at håndtere problematiske stoffer. Den vil fremme innovation i selve industrien ved at begrænse de eksisterende byrder på virksomheder, der ønsker at indføre nye og grønnere kemikalier, og ved at fremme substitution af ældre, mere forurenende stoffer. Europa har diskuteret Reach siden 1998. Vi er nået langt med at forstå både stofferne og alle interessenternes bekymringer. Jeg argumenterer for, at det er nu, vi skal gribe denne enestående chance for at blive enige om forslaget og løse problemerne med sund forvaltning af kemikalier.
Den nuværende ordning for kemikalier er mangelfuld, bureaukratisk og langsom, og i alt for mange tilfælde er den rent ud sagt ineffektiv. Over 40 retsforskrifter, over 100.000 stoffer og næsten 40 år efter, at EU begyndte at beskæftige sig med kemikalier, er vi endnu ikke nået i mål. Kemikalier er en enorm udfordring og en enorm mulighed for det moderne samfund, og vi må give os i kast med det nu. Reach-forordningen er, som den foreligger i Parlamentet, Rådet og Kommissionen, vores bedste redskab at gøre det med, og derfor er den så vigtig for os alle sammen.
Günther Verheugen,
   Hr. formand, mine damer og herrer, også Kommissionen mener, at det har været en vigtig og overbevisende debat. Jeg vil gerne gentage, at vores ønske har været at finde en løsning eller bidrage til at finde en løsning.
Ved et emne som dette er det ikke muligt at stille alle tilfreds. Der kan ikke findes et fuldstændigt kompromis mellem dem, som er bekymrede for deres arbejdspladser og deres fremtid, og dem som er bekymrede for deres børns sundhed. Det er ikke muligt at finde et perfekt kompromis, og det ligger i kompromisets natur, at man må komme hinanden i møde. Det siger jeg med adresse til de to, som har repræsenteret de kontroversielle opfattelser i denne debat.
Jeg mener, det ville være forkert at forsvare en holdning, som uden hensyn til konkurrenceevnen og fremtidschancerne for en af de vigtigste industrier i Europa fastsætter regler, som ikke findes andre steder i verden. Det ville være lige så forkert at undlade at gøre, hvad der er muligt for at opnå det bedst mulige for vores borgeres sundhed og miljø.
Kommissionen understreger endnu en gang, at den er overbevist om, at det fremlagte kompromis er afbalanceret, og jeg vil gerne endnu en gang klart protestere mod påstanden om, at dette forslag skulle udvande den indholdsmæssige målsætning i Kommissionens oprindelige forslag. Jeg synes, De skulle overlade det til Kommissionen selv at afgøre, hvordan den vurderer ændringerne af dens eget forslag. Vi diskuterer et forslag fra Kommissionen, og Kommissionen mener ikke, at de ændringer, der bliver foreslået her, er en svækkelse eller udvanding af dens forslag, tværtimod mener den, at den egentlige målsætning sågar forstærkes. Jeg henviser til, at kravene jo sågar bliver skærpet på det afgørende område, hvor de fleste stoffer befinder sig, nemlig de små mængder fra 1 til 100 t.
Det er imidlertid også rigtigt, at der nu i praksis er fundet instrumenter, som især vil give de små og mellemstore virksomheder mulighed for at håndtere dette meget krævende lovgivningskompleks. Det er flere gange blevet påpeget, at den kemiske industri i Europa overvejende består af små og mellemstore virksomheder. Det vil jeg også sige henvendt til dem, som her over for repræsentanter for andre opfattelser har udtalt, at det foreliggende kompromis eller den løsning, som tegner sig, er udtryk for, at man tjener den europæiske storindustris interesser. Det er noget vrøvl alene af den grund, at den kemiske industri i Europa ikke er præget af store virksomheder. Det vil nok overraske Dem, at den gennemsnitlige virksomhedsstørrelse for den kemiske industri i Europa ligger på 74 ansatte. Det betyder, at vi i udtalt grad har med en struktur af små og mellemstore virksomheder at gøre, hvor vi meget omhyggeligt må undersøge, hvilke krav vi vil pålægge virksomhederne, og hvilke ikke.
Det er et lovkompleks, som ingen i verden har erfaringer med, og vi bør også i dag gøre os klart, at først den egentlige praksis vil vise, om vores antagelser har været helt rigtige eller ej. Og vi bør være åbne for forbedringer, ikke kun under drøftelserne, men også i løbet af den praktiske anvendelse, som følger efter.
For Kommissionens vedkommende kan jeg garantere Dem, at vi fuldt ud vil påtage os vores ansvar - særligt i forbindelse med agenturet, som jo skal gøre den største del af arbejdet - og vil gøre det nødvendige for så hurtigt som muligt at gøre agenturet så effektivt som muligt.
Stavros Dimas,
   Hr. formand, jeg skal fatte mig i korthed. Først vil jeg takke alle, der deltog i debatten i aften, som var meget vigtig og meget interessant, og som vil bidrage til vedtagelsen af det forslag, vi drøfter, til fordel for de europæiske borgeres sundhed og miljøet.
Jeg vil endnu en gang lykønske ordføreren, hr. Sacconi, og fru Ek og hr. Nassauer med deres helt enorme indsats for at tilvejebringe dette kompromis, som vedrører et af de vigtigste aspekter ved Reach.
Kommissionen støtter fuldt ud dette kompromis, og jeg er sikker på, at det vil få lige så stor støtte under afstemningen på torsdag.
Der er naturligvis visse andre spørgsmål, f.eks. om godkendelse og substitution, som henhører under Det Europæiske Kemikalieagentur, og som jeg er sikker på at Parlamentet vil afgøre med samme gennemsigtighed.
Kommissionen glæder sig over, at Parlamentets og formandskabets synspunkter nærmer sig hinanden, og den vil bestræbe sig på at gøre det lettere at opnå en aftale om Reach, så forordningen kan træde i kraft hurtigst muligt.
Kommissionen støtter ligeledes ordførerens ændringsforslag om tidsfristen for godkendelser, men med det forbehold at Det Europæiske Kemikalieagentur fastsætter fristen fra sag til sag.
Hvad angår kemikalier i produkter, ønsker ordføreren en mere specifik og operationel løsning, som svarer til den, det britiske formandskab ønsker, og som Kommissionen kan acceptere.
Mange tak for Deres opmærksomhed og for at deltage i denne vigtige debat.
Paul Rübig (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne takke for den seriøse diskussion. Jeg har ingen forståelse for en udstilling, som finder sted her i Parlamentet, og som viser, hvordan hr. Verheugen forgifter et barn, mens hr. Barroso ser til. Jeg beder om, at formandskonferencen straks fjerner denne plakat fra vores Parlament. 
Formanden.
   - Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted på torsdag.
Miloslav Ransdorf (GUE/NGL )
   ,  På grund af interne problemer vedrørende demokrati i GUE/NGL-Gruppen fik jeg ikke lejlighed til at tale under forhandlingen under ét om Reach. Ud af de 52 ændringsforslag, som jeg stillede, er 30 nået frem til den endelige afstemning, og eksperter på området går ind for disse ændringsforslag. Mit mål var og er at skabe en balance mellem de forskellige holdninger til spørgsmålet, og jeg er stærk modstander af yderliggående holdninger.
Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerheds holdning ville i den sidste ende forhindre os i at nå Lissabon-målene og svække små og mellemstore virksomheders position. De nye medlemsstater, som traditionelt har importeret varer fra landene i det tidligere Sovjetunionen, ville blive presset yderligere til at importere varer fra Vesteuropa i stedet for, hvilket ville føre til øgede udgifter. Flere undersøgelser udført i Den Tjekkiske Republik viser, at helt op til en femtedel af arbejdspladserne kunne gå tabt, og at udbyttet også ville falde i tilknyttede sektorer såsom bilindustrien.
Det glæder mig, at dette initiativ er taget, men jeg mener, at det skal gennemføres inden for en passende tidsramme. Jeg vil også opfordre til, at omkostningerne til testning dækkes gennem offentlig finansiering, da det er den eneste mulighed for at undgå negative følger, navnlig for små produktionsvirksomheder.
Jeg går ind for det kompromis, som Udvalget om Industri, Forskning og Energi nåede frem til. Reach er ikke et sammenstød mellem venstre og højre, det er snarere en interessekonflikt, der rejser spørgsmålet om, hvorvidt der kan skabes en balance mellem de økonomiske, sociale og miljømæssige aspekter af Lissabon-strategien.


Kommissionen kan fuldt ud acceptere alle ændringsforslag i PPE-DE/PSE/ALDE-kompromispakken om registrering, herunder ændringsforslaget om OSOR. Det drejer sig om ændringsforslag 367-413 (inklusive).
Kommissionen kan også fuldt ud acceptere følgende ændringsforslag: 40, 73, 74, 79, 117, 119, 125, 128, 148, 158, 273, 276, 291, 292, 317 og 324.
Kommissionen kan delvist acceptere ændringsforslag 10, 322, 327, 333, 335, 336, 340, 345 og 347.
Kommissionen kan principielt acceptere ændringsforslag 4, 8, 11, 14, 16, 18, 21, 26, 34, 36, 39, 50, 59, 60 61, 62, 63, 64, 67, 68, 72, 76, 78, 81, 83, 87, 97, 101, 102, 104, 105, 107, 108, 115, 116, 120, 121, 123, 124, 126, 139, 140, 145, 146, 147, 149, 159, 171, 172, 175, 176, 183, 184, 185, 186, 187, 188, 190, 191, 193, 202, 203, 204, 205, 207, 208, 209, 211, 213, 215, 217, 220, 221, 235, 236, 248, 249, 259, 265, 270, 277, 278, 286, 293, 297, 299, 300, 301, 302, 306, 308, 310 og 323.
Kommissionen kan principielt og delvist acceptere ændringsforslag 19, 20, 41, 53, 65, 88, 89, 103, 122, 130, 132, 141, 142, 144, 157, 158, 161, 163, 180, 181, 192, 194, 195, 196, 197, 198, 199, 200, 201, 210, 285, 290 og 294.
Kommissionen kan ikke acceptere ændringsforslag 1, 2, 3, 5, 6, 7, 9, 12, 13, 15, 17, 22, 23, 24, 25, 27, 28, 29, 30, 31, 32, 33, 35, 37, 38, 42, 43, 44, 45, 46, 47, 48, 49, 51, 52, 54, 55, 56, 57, 58, 66, 69, 70, 71, 75, 77, 80, 82, 84, 85, 86, 90, 91, 92, 93, 94, 95, 96, 98, 99, 100, 106, 109, 110, 111, 112, 113, 114, 118, 129, 131, 133, 134, 135, 136, 137, 138, 143, 150, 151, 152, 153, 154, 155, 156, 160, 162, 164, 166, 167, 168, 169, 170, 173, 174, 177, 178, 179, 182, 189, 206, 212, 214, 216, 218, 219, 222, 223, 224, 225, 226, 227, 228, 229, 230, 231, 232, 233, 234, 237, 238, 239, 240, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 247, 250, 251, 252, 253, 254, 255, 256, 257, 260, 261, 262, 263, 264, 266, 267, 268, 269, 271, 272, 274, 275, 279, 280, 281, 282, 283, 284, 287, 288, 289, 295, 296, 298, 303, 304, 305, 307, 309, 311, 312, 313, 314, 315, 316, 318, 319, 320, 321, 325, 326, 328, 329, 330, 331, 332, 334, 337, 338, 339, 341, 342, 343, 344, 346, 348, 350 og 351.
Kommissionen forbeholder sig sit standpunkt vedrørende to sproglige ændringsforslag, nemlig ændringsforslag 127 og 165.
Kommissionen forbeholder sig også sit standpunkt vedrørende alle ændringsforslag stillet den 9. november bortset fra dem, der indgår i ovennævnte PPE-DE/PSE/ALDE-kompromispakke. Det drejer sig om ændringsforslag 352-366 (inklusive) og ændringsforslag 414-1038. Kommissionens holdning vil blive offentliggjort efter afstemningen om alle de ændringsforslag, der vedtages.
Kommissionen kan ikke acceptere nogen af de fire ændringsforslag, der er stillet til forslaget til Europa-Parlamentets og Rådet direktiv om ændring af Rådets direktiv 67/548/EØF med henblik på tilpasning til Europa-Parlamentet og Rådets forordning (EF) om registrering, vurdering og godkendelse af samt begrænsninger for kemikalier. Det drejer sig om ændringsforslag 1-4. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er mundtlig forespørgsel (O-0093/2005 - B6-0337/2005) af Leinen for Udvalget om Konstitutionelle Anliggender og Lewandowski for Budgetudvalget til Rådet om udkast til interinstitutionel aftale om rammer for europæiske reguleringsorganer. 
Georgios Papastamkos (PPE-DE ),
   Hr. formand, inden for de europæiske rammer er der et stort antal decentraliserede og kvasiuafhængige operationelle organer med betegnelsen reguleringsorganer. Denne situation kan tilskrives en opfattelse af mellemstatslighed på flere planer.
Den begrebsmæssige tilgang og operationelle undersøgelse af EU's reguleringsmyndigheder er kendetegnet ved pluralisme. Som følge heraf består udfordringen i at fastlægge klare og om muligt ensartede betingelser for oprettelse, virke og tilsyn med denne enestående form for europæisk mellemstatslighed, så reguleringsorganerne kan blive mere gennemsigtige og sammenhængende, end de er nu.
Den overdrevne stigning i antallet af reguleringsorganer vil uden tvivl føre til et stigende antal europæiske lovindgreb, til adskillelse og manglende gennemsigtighed i europæiske politikker og, i udvidet betydning, til vanskeligheder med den operationelle koordinering.
Europa-Parlamentet mener, at bestemmelserne i det forelagte udkast til interinstitutionel aftale kunne udgøre et minimumssæt af fælles principper og regler for reguleringsorganers struktur, virke og kontrol, så de kan indgå harmonisk i de rammer af grundlæggende principper, der hidrører fra traktaterne. Derfor er det fornuftigt ikke blot at vedtage en ramme for harmonisering af europæiske reguleringsorganers virke, men også at harmonisere deres samspil med demokratiske institutioner. Derfor opfordrer vi Rådet til at samarbejde kreativt for at fremme den interinstitutionelle aftale.
Janusz Lewandowski (PPE-DE ),
   I forespørgslen, som Udvalget om Konstitutionelle Anliggender og Budgetudvalget er fælles om, er der en opfordring til Rådet om at gå ind i seriøse forhandlinger om rammerne for organerne. Jeg er sikker på, at der her i EU er et erkendt behov for at rationalisere og standardisere procedurerne for oprettelse og drift af reguleringsorganerne af hensyn til gennemsigtigheden og for at undgå overlapninger og overflødige udgifter. Jeg tænker især på organer med udøvende funktioner, til dels fordi deres funktioner svækker Kommissionens operationelle ansvar. Oprettelse af organer er efterhånden et moderne svar på forskellige udfordringer i EU. Det er intet under, at der var fem af dem for 10 år siden og vil være 23 til næste år. De skyder op som paddehatte og har større og større budgetmæssige virkninger, for det drejer sig ikke om operationelle udgifter, men om mere bureaukratiske udgifter.
Nu har vi et meget godt udgangspunkt for diskussion i form af Kommissionens meddelelse, nemlig udkastet til interinstitutionel aftale fra februar 2005. Efter hvidbogen om nye styreformer i EU vedtog Europa-Parlamentet sin holdning i form af en beslutning i januar 2004. Vi, og især Budgetudvalget, forstår betydningen af at anvende princippet om budgettilbageholdenhed på oprettelse og drift af organerne, og vi støtter fuldt ud det midlertidige udvalgs forslag om at afgrænse udgifterne til organerne og om at regulere både eksisterende og nye organer. Men det står der ikke noget om i Kommissionens meddelelse.
Vores mundtlige forespørgsel er i virkeligheden en beklagelse af, at Rådet ikke går ind i disse forhandlinger. Det vigtigste spørgsmål er, hvorvidt Rådet er rede til og finder det nødvendigt og muligt at afslutte forhandlingerne næste år, dvs. inden udløbet af de nuværende finansielle overslag.
Lord Bach,
   Hr. formand, i sine konklusioner af 28. juni 2004 om Kommissionens meddelelse om rammer for europæiske reguleringsorganer noterede Rådet sig eksistensen af forskellige decentrale fællesskabsorganer, som faldt ind under den brede betegnelse europæiske organer. Det noterede sig, at selv om disse organer havde visse formelle egenskaber til fælles, var de faktisk meget forskellige. Rådet opfordrede derfor Kommissionen til klart at definere reguleringsorganer med hensyn til beføjelser og opgaver. Det mente også, at de fremtidige rammer burde definere de kriterier, der skal gælde i forbindelse med oprettelsen af reguleringsorganer. Det var navnlig vigtigt at fastsætte, at en beslutning om at oprette eller bevare et organ skal bygge på et reelt behov og en cost-benefit-analyse, bør tage hensyn til den til rådighed stående relevante ekspertise og bør omfatte en konsekvensvurdering.
I februar 2005 forelagde Kommissionen et udkast til interinstitutionel aftale om rammer for europæiske reguleringsorganer. Den indeholder bestemmelser om organernes opgaver, ansvarsområder på det udøvende plan, retsgrundlag, mål og beføjelser, hjemsted, struktur og virke, evaluering og kontrol. I Kommissionens forslag anføres det, at en interinstitutionel aftale ville være passende, "således at de tre institutioner lige fra starten tilslutter sig de samme grundlæggende betingelser, der skal overholdes i forbindelse med en senere vedtagelse af retsakter om oprettelse af sektorspecifikke organer", og "dette instrument udelukker ikke, at der senere kan fastlægges mere detaljerede bestemmelser i en rammeforordning".
Men det udkast til interinstitutionel aftale, som Kommissionen har forelagt, går videre end fastlæggelse af bestemmelser for samarbejde mellem institutionerne, som fastsat i traktaten, da det vedrører vedtagelse af supralovgivningsmæssige materielle retsregler, som vil binde den lovgivende magt i fremtiden gennem en procedure, der ikke er fastsat i traktaten. Rådet henviser medlemmet til den erklæring om interinstitutionelle aftaler, der er vedføjet til Nice-traktaten, hvor der står, at interinstitutionelle aftaler "må hverken ændre eller udbygge traktatens bestemmelser".
I sine konklusioner af 28. juni 2004 erkendte Rådet, at det forhold, at reguleringsorganernes "ansvarsområder er under stadig udvikling og af varierende karakter", gør det relevant at undersøge alle spørgsmål vedrørende deres struktur, herunder bestyrelsernes sammensætning og deres organers respektive funktioner. Det tilføjede, at "en sådan undersøgelse bl.a. bør tage hensyn til de beføjelser, som det enkelte organ udøver, samt arten af de opgaver, det er tildelt".
Selv om en interinstitutionel aftale kan have visse bindende virkninger, for så vidt dens indhold er et udtryk for de tre institutioners ønske om at indgå i en bindende forpligtelse over for hinanden, kan dette instrument ikke anvendes til at vedtage lovgivningsmæssige eller endog supralovgivningsmæssige bestemmelser. Forslagene om dette retlige spørgsmål skal derfor behandles i Rådet.
Rådet er rede til at undersøge et horisontalt forslag om organer, som drejer sig om det retlige spørgsmål, jeg har rejst i mit svar.
Maria da Assunção Esteves,
   Kommissionen foreslår i hvidbogen om nye styreformer i EU, at de europæiske reguleringsorganer bør have en lovramme. Denne tanke tager nu form med dette udkast til en særdeles påtrængende interinstitutionel aftale. Hvis der i det politiske beslutningstagningssystem er noget, der fordrer rationel og samordnet organisering, er det netop de europæiske reguleringsorganer.
Det ligger umiddelbart i sagens natur, nemlig i deres antal og i de vigtige områder, som de vedrører, men det skyldes også, at de europæiske institutioners struktur endnu er så opsplittet og mangler en forfatning til at binde dem ordentligt sammen. Derfor er der behov for midlertidige interinstitutionelle aftaler sideløbende med en vedvarende, velovervejet organisatorisk indsats. Europa kan ikke tillade sig at ignorere det styringsproblem, som dets størrelse og ambitioner stiller, og reguleringsorganerne fordrer, at de europæiske politiske institutioner påtager sig deres del af ansvaret.
En interinstitutionel aftale vil gøre disse organer endnu bedre. Den vil udfylde procedurehuller og dermed gøre gennemførelsen af de europæiske politikker mere rationel og effektiv. Vi er vel alle enige om, at det europæiske projekt hviler på et rationelt grundlag. 
Richard Corbett,
   Hr. formand, min gruppe ser med bekymring på det stigende antal organer i de senere år. Antallet er steget enormt. De synes at sprede sig som konfetti rundt omkring i medlemsstaterne, mere for at sikre, at hver medlemsstat har et organ på sit område, end af hensyn til behovet for og fordelene ved at have et særskilt EU-organ til at beskæftige sig med det pågældende spørgsmål.
Vores bekymringer drejer sig derfor om en række ting, naturligvis om udgifterne, men hvad vigtigere er, undergraver denne udbredelse af organer ikke Kommissionens udøvende magt? I nogle af medlemsstaterne er der politikere, som gerne ser, at Kommissionen bliver delt op i en række specialiserede organer for at undergrave den overnationale udøvende magt, vi har.
Hvad med ansvarlighed? Kommissionen er i det mindste ansvarlig over for Parlamentet. Kommissærerne og deres tjenestemænd kan meget let indkaldes for at blive udspurgt og krydsforhørt. Vi stemmer om deres budget. Om nødvendigt - Gud forbyde det - kan vi afsætte dem. Men hvis en sag delegeres til et organ, der har sin egen - normalt mellemstatslige - struktur og sin egen bestyrelse, som er ansvarlig på en helt anden måde, aftager ansvarligheden uvægerligt.
Derfor støtter vi idéen om en interinstitutionel rammeaftale om nogle af disse spørgsmål. Den kunne i det mindste rette op på nogle af problemerne. Den kunne sikre reel ansvarlighed. Den kunne have en standardstruktur. For øjeblikket lader det til, at alle organerne har forskellig struktur. Parlamentet kunne inddrages i udpegning og tilsyn med bestyrelsen.
Jeg forstår af Rådets svar, at det ikke bryder sig om idéen om en interinstitutionel aftale, men hellere så et horisontalt forslag. Jeg ser gerne, at Rådet fortæller os, hvilken type forslag det kunne være. Kunne det være en rammeforordning eller en lovgivningsmæssig beslutning af en eller anden art? Vi vil følge sagen til dørs. Vi kunne godt lide Kommissionens tilgang i forslaget, og vi vil holde fast ved, at hvis organerne skal eksistere, må de stå fuldt ud til ansvar over for EU's valgte institutioner og ikke bare gøre, hvad der passer dem.
Lidia Joanna Geringer de Oedenberg (PSE ).
   -  Hr. formand, de første europæiske reguleringsorganer blev oprettet i 1990'erne som reaktion på udviklingen i EU's politik, flere på hinanden følgende udvidelser og EU's nye tekniske og videnskabelige behov som følge heraf.
I hvidbogen om nye styreformer i EU står der, at de europæiske reguleringsorganer bidrager til at implementere og anvende fællesskabets principper effektivt, og at den rolle, de spiller, og de kontroller, de udfører, har stor politisk og institutionel betydning. Alligevel er der for øjeblikket 23 decentraliserede organer sammenlignet med fem i 1995, og dette støt stigende antal er foruroligende, i betragtning af at der ikke findes nogen fælles proceduremæssige rammer. Borgerne finder de mange navne på organer, mandater, strukturer og kontrolmekanismer vanskelige at forstå, og situationen bidrager ikke til retssikkerhed.
I Den Europæiske Revisionsrets årsberetning for 2004 fremhæves organernes manglende overholdelse af budgetprincipperne og svaghederne ved deres procedurer for personaleansættelse og indgåelse af offentlige indkøbsaftaler. I betragtning af at disse organer er en stadig større byrde på EU's budget, bør en dybtgående analyse af de finansielle følger af hvert nyt organs aktiviteter være obligatorisk.
For at sikre at EU-25 fungerer ordentligt er der behov for større gennemsigtighed og sammenhæng, så det undgås, at der oprettes endnu flere forskellige organer, hvis ansvar og aktiviteter i mange tilfælde ville overlappe Kommissionens tjenestegrenes. Set i det lys fortjener udkastet til aftale mellem Kommissionen, Parlamentet og Rådet med fælles retningslinjer og rammer for oprettelse af nye reguleringsorganer vores fulde støtte. Det er mig umuligt at forstå, hvorfor Rådet hidtil ikke har vist noget tegn på politisk vilje til at indlede forhandlinger om denne aftale, selv om det i dag viser sig, at tingene kan ændre sig.
Lord Bach,
   Hr. formand, jeg takker alle, der har talt under debatten, som har været en interessant og informativ udveksling af synspunkter. Det skal siges, at nogle af de spørgsmål, der er blevet rejst i dag, endnu ikke er drøftet i Rådet, men det kan jeg forsikre Parlamentet for, at de vil blive.
Jeg vil besvare så mange af spørgsmålene, jeg kan. Rådet er naturligvis enigt i, at vi må have gennemsigtige og effektive organer. Det er vigtigt at sikre sammenhæng, gode styreformer, troværdighed og omkostningseffektivitet. Vi kan se fordelen ved enhver ramme, der fastholder fleksibilitet og ikke skaber alt for stive retningslinjer. Jeg kan også forsikre Parlamentet for - hvis der skulle være nogen tvivl om det - at Rådet vil vende tilbage til dette spørgsmål, når det har overvejet både Parlamentets og Kommissionens holdning nøje.
Rådet har noteret sig Kommissionens forslag om et retligt bindende instrument som horisontal ramme for reguleringsorganer. Rådet mener, at det nuværende forslag fra Kommissionen repræsenterer visse retlige problemer, og undersøger det nøje.
Hvad skal sådan en ramme omfatte? Rådet mener, et enhver ramme skal omfatte vigtige spørgsmål om reguleringsorganers oprettelse og virke og tilsynet med dem. Det er som sagt især vigtigt at sikre sammenhæng, gennemsigtighed, gode styreformer, troværdighed og omkostningseffektivitet.
Hvordan skal der træffes beslutning om at oprette sådan et organ? Vi mener, at organer spiller en vigtig rolle, men Rådet er enigt med Parlamentet i, at en beslutning om at oprette et organ skal bygge på en ekstern cost-benefit-analyse, og vi håber, at vi i samarbejde med Parlamentet kan opnå en tilfredsstillende løsning på dette problem.
Louis Michel,
   Hr. formand, jeg vil først sige, at Kommissionen deler Parlamentets ønske om hurtigt at finde en løsning og til fulde deler den bekymring, de forskellige talere har givet udtryk for.
Kommissionen mener, at en interinstitutionel aftale ubetinget er den mest hensigtsmæssige løsning, hvad angår denne lovgivning. En interinstitutionel aftale er nemlig den eneste mulighed for at inddrage Parlamentet i definitionen af en fælles ramme på lige fod med Kommissionen og Rådet. Den generelle enighed om behovet for en lovgivning kræver selvsagt en opfølgning af det forslag, Kommissionen forelagde for otte måneder siden. Kommissionen anmoder indtrængende sine institutionelle partnere om allerede nu at lægge sig i selen, så trepartsforhandlingerne kan indledes snarest muligt. Det er især vigtigt at drøfte indholdet af en eventuel aftale mellem de tre institutioner. Når instrumentets indhold først er defineret, vil det være lettere at nå til enighed om formen.

 - Forhandlingen er afsluttet. 
Formanden.
   - Næste punt på dagsordenen er spørgetiden (B6-0339/2005).
Vi behandler en række spørgsmål til Kommissionen.
David Martin (PSE ).
   - Fru formand, det glæder mig, at spørgetiden bliver forlænget til kl. 20, for det sker alt for let, at den tid, der er afsat til den, bliver afkortet, som det så ofte er sket tidligere.
Min bemærkning til forretningsordenen vedrører mit eget spørgsmål, nr. 69, som jeg netop stillede, fordi hr. Mandelson skulle besvare spørgsmål i Parlamentet i aften. Det drejer sig om WTO, men det er af en eller anden mærkelig grund blevet opført som et generelt spørgsmål. Kan De forklare hvorfor?
Formanden.
   - Jeg kan kun fortælle Dem, at det i Parlamentet er reglen, at Kommissionen afgør, hvilken kommissær der besvarer spørgsmålet. Derfor er det landet i tredje del af spørgetiden. 
Mairead McGuinness (PPE-DE ).
   - Jeg har et spørgsmål til hr. Mandelson om det samme emne, så måske vil han gøre os den tjeneste at besvare spørgsmålet privat.
Formanden.
   - Måske kan det lade sig gøre at afklare det på denne måde. Ellers kan jeg kun svare Dem, som jeg svarede hr. Martin. 
Formanden.
Overvejer Kommissionen muligheden af at forhindre, at nationale afgifter på flypassagertrafik som f.eks. afgifterne på billetter og flybenzin, kommer til at udgøre en hindring for det indre marked?
Peter Mandelson,
   Spørgsmålet om afgifter på flytrafik er blevet diskuteret meget på det seneste, men det er et af de instrumenter, der er under overvejelse i forsøget på at finde nye kilder til finansiering af offentlig støtte til udviklingslande i overensstemmelse med FN's millenniumudviklingsmål.
Medlemmet er uden tvivl bekendt med, at Rådet har drøftet spørgsmålet aktivt, og at Kommissionen på Rådets foranledning har udarbejdet flere arbejdsdokumenter om de tekniske aspekter. Der er blevet overvejet to typer afgiftsinstrumenter, nemlig afgifter på flybrændstof og afgifter på flybilletter, også kendt som udrejseafgifter. Set i forhold til det indre marked er den retlige sammenhæng ikke den samme for de to typer afgifter.
Afgifter på flybrændstof er omfattet af fællesskabslovgivningen i form af energibeskatningsdirektivet, 2003/96/EF. Selv om flybrændstof i princippet er fritaget for afgifter, kan medlemsstaterne vælge at beskatte brændstof til indenrigsflyvninger. De kan også beskatte brændstof til flyvninger mellem medlemsstaterne, forudsat at de bliver enige om det bilateralt. Men i praksis er der ingen muligheder for at beskatte brændstof, som luftfartsselskaber fra tredjelande anvender, når de opererer i EU.
Der er ingen specifikke fællesskabsbestemmelser om afgifter på flybilletter. Medlemsstaterne kan derfor frit pålægge sådanne afgifter, naturligvis på betingelse af at de overholder deres forpligtelser i henhold til EF-traktaten.
Medlemmet har spurgt, om Kommissionen overvejer, hvordan den kan forhindre, at sådanne afgifter på flyrejser bliver hindringer for det indre marked. Jeg vil allerførst understrege, at beskatning af en vare eller tjenesteydelse ikke er ensbetydende med, at dens frie bevægelighed hindres. Der er kun tale om en hindring for det indre marked, hvis en afgift er større på transaktioner mellem medlemsstater end på tilsvarende transaktioner i en medlemsstat. Kommissionen vil fuldt ud udnytte sine beføjelser til at håndhæve traktaten mod alle former for diskriminerende afgifter på flyrejser, som den gør det i forbindelse med alle andre afgifter. Jeg forstår imidlertid, at diskussionerne mellem medlemsstaterne for øjeblikket hovedsageligt drejer sig om afgifter på flybilletter. Her må jeg understrege, at dette, da der ikke findes fællesskabsbestemmelser, først og fremmest er et anliggende for medlemsstaterne selv, som handler inden for rammerne af deres skattemæssige suverænitet.
Alligevel har Kommissionen i sine arbejdsdokumenter argumenteret for, at der er gode grunde til at foretrække en fælles tilgang til afgifter på flybilletter. Kommissionen har også erklæret, at den er villig til at arbejde på de tekniske aspekter sammen med de medlemsstater, der ønsker at benytte denne mulighed. Det ville bidrage til at sikre overholdelsen af traktatens forpligtelser.
Jeg vil gerne påpege, at Kommissionen løbende overvåger det indre markeds funktion. Afgifter af den type, som nævnes i medlemmets spørgsmål, er stadig sjældne. Hvis Kommissionen lokaliserer et strukturelt problem forbundet med beskatning af luftfart, hvad enten det er brændstofafgifter eller afgifter på flybilletter, kunne den i sidste instans gøre brug af sin ret til at foreslå passende lovgivning.
Manuel Medina Ortega (PSE ).
   - Hr. Mandelson, jeg vil benytte mig af, at De er her, og af, at De er ansvarlig for EU's udenrigsområde, til at spørge Dem, om De er klar over, at de lande, der kommer til at lide mest under en skat på flybilletter, til gavn for globaliseringen, ville være landene i den tredje verden, som er meget afhængige af turismen for at gøre fremskridt, og hvor turismen desuden er en af deres få aktiviteter?
For det andet ville en skat på flybilletter eller flybrændsel gå ud over de stater, der består af øer eller halvøer. Nævnte skat er kun udtænkt ud fra et kontinentalt perspektiv og ville reelt betyde en begrænsning af trafikken mellem EU's kontinentale regioner og EU's øområder og -lande, især dem, der ligger i randområderne eller fjernt fra EU's centrum.
Jeg håber, at De kan viderebringe denne bekymring til kommissær Kovács. 
Peter Mandelson,
   Som svar på Deres første spørgsmål om turisme kunne større afgifter på flyrejser i teorien føre til en reduktion i efterspørgslen efter rejser. Men stigningen i flybillettens pris skal ses i sammenhæng med den samlede pris på en rejsepakke - dvs. rejse, ophold og lommepenge - som den normalt er en mindre del af. Den eventuelle indflydelse på turisme skal også ses i sammenhæng med den generelle tendens til en meget stærk vækst i efterspørgslen efter turistprodukter. Derfor er der god grund til at tro, at den samlede indflydelse på turismen vil være moderat.
Til Deres andet spørgsmål om fjerne områder og udkantsområder vil jeg sige, at øgede priser på flyrejser kan få større indflydelse på områder, der er meget afhængige af lufttransport. Men eftersom afgifter på flybilletter hovedsageligt er et anliggende for medlemsstaterne, har de, der vælger at indføre den type afgifter, mulighed for at udforme deres afgifter med korrigerende foranstaltninger, der tager hensyn til fjerne områders særlige forhold og deres indbyggeres sociale behov.
Kommissionen har som sagt erklæret, at den er rede til at samarbejde med medlemsstaterne om de tekniske aspekter ved flybilletter. Dette kunne omfatte undersøgelse af forskellige korrigerende foranstaltninger for fjerne områder og udkantsområder inden for rammerne af fællesskabsbestemmelserne.
Josu Ortuondo Larrea (ALDE ).
   - Hr. kommissær, jeg er enig i, at medlemsstaterne skal træffe foranstaltninger, der kan styrke udviklingspolitikken i disse lande, der, netop fordi de ikke tilbyder deres borgere nogen muligheder, sender os flere og flere indvandrere, hvilket skaber alvorlige problemer i EU.
Jeg vil i den forbindelse gerne spørge, om Kommissionen har undersøgt andre lignende alternativer tilstrækkeligt, f.eks. økonomen hr. Tobins forslag om at indføre en skat på finansielle transaktioner, som ikke ville berøre turismen. 
Peter Mandelson,
   Det korte svar på det spørgsmål er, at Kommissionen ikke overvejer alternativer, f.eks. den påtænkte Tobin-skat, der er et temmelig kontroversielt forslag, som mange anfægter.
Det er de forslag, der er kommet frem under drøftelserne mellem vores medlemsstater, som Kommissionen har undersøgt. De bliver som sagt behandlet i arbejdsdokumenter. Kommissionen tager for øjeblikket ikke selv nogen initiativer i forbindelse med dem.
Hvis et stort antal medlemsstater begynder at drøfte eller argumentere for en såkaldt Tobin-skat, kan Kommissionen naturligvis undersøge spørgsmålet og udtale sig om det.
Agnes Schierhuber (PPE-DE ).
   - Fru formand, hr. kommissær, vi ved alle, at udviklingslandene fortjener vores særlige opmærksomhed og omsorg. Men jeg undrer mig altid over, hvorfor man ikke vil beskatte flybrændstof på samme måde som andre energiformer, netop fossile energiformer. I forbindelse med spørgsmålet om miljøbelastning vil jeg pege på de store problemer, der til dels opstår i lufthavnenes indflyvningsnicher. 
Peter Mandelson,
   Medlemmet har helt ret i sine observationer. Det skal påpeges, at selv om en brændstofafgift ville få indflydelse på priserne, kan den faktisk bidrage til at sidestille flytrafik med alternative transportformer såsom vejtrafik, hvor der for øjeblikket betales brændstofafgift, og som ofte er den eneste mulighed for mindre velhavende rejsende. Medlemmets synspunkt vil uden tvivl blive taget i betragtning af dem, der agter at forfølge denne sag.
Formanden.
Både af den første og den anden årsberetning til Rådet og Europa-Parlamentet (SEK(2004)0557 og SEK(2005)0839) om aktiviteterne i den centrale enhed under Eurodac, som er EU's database om asylansøgere, fremgik det, at denne enhed havde registreret et overraskende højt antal særlige søgninger. Denne kategori er oprettet med henblik på gennemførelse af artikel 18, stk. 2 og ff., i Eurodac-forordningen, dvs. af hensyn til beskyttelse af data og de registreredes ret til oplysninger, der vedrører dem selv.
Disse særlige søgninger er dog blevet gennemført, uden at de nationale tilsynsmyndigheder har kunnet bekræfte, at de blev udført af personer, der krævede adgang til oplysninger om dem selv. Hvilke foranstaltninger har Kommissionen truffet for at undersøge konsekvenserne af disse særlige søgninger? Har Kommissionen holdt løftet om fortsat at overvåge anvendelsen af Eurodac-forordningen i denne henseende, og hvilke resultater har det medført?
Olli Rehn,
   Fru Ludford anmoder om afklaring vedrørende særlige søgninger i forbindelse med Eurodac og spørger, hvilke foranstaltninger Kommissionen har truffet. Det glæder mig at besvare dette spørgsmål, som hører ind under kommissær Frattinis ansvarsområde.
For det første defineres en søgning som særlig, når formålet med den ikke er at fastslå den medlemsstat, der er ansvarlig for en asylansøgning, men at garantere over for den enkelte, at vedkommendes rettigheder udøves i overensstemmelse med databeskyttelsesdirektivet. 
I Eurodac-forordningens artikel 18 fastsættes procedurerne for udøvelse af retten til oplysninger og til adgang til, berigtigelse af og sletning af personoplysninger behandlet i Eurodac. Disse rettigheder er givet i henhold til EU's databeskyttelseslovgivning, og de tager sigte på at sikre fysiske personers ret til privatlivets fred. I henhold til Eurodac-forordningens artikel 18, stk. 2, har enhver, der har bopæl i en medlemsstat, ret til i enhver medlemsstat at indhente oplysninger om sig selv, der er registreret i den centrale database, og som medlemsstaten har videregivet til den centrale enhed. Vedkommende kan efterfølgende anmode den pågældende medlemsstat om, at ukorrekte oplysninger berigtiges, eller at oplysninger, der er registreret ulovligt, slettes. Det skal bemærkes, at kun nogle få medlemsstater sendte den type søgninger til den centrale enhed.
I henhold til den ordning, der er fastsat i EU's databeskyttelseslovgivning, er medlemsstaternes databeskyttelsesmyndigheder og Den Europæiske Tilsynsførende for Databeskyttelse kompetente til at overvåge lovligheden af Eurodacs behandling af personoplysninger. På et møde for Eurodacs brugere for nylig mindede Kommissionen brugerne om deres retlige forpligtelser. På et andet mødet arrangeret af Den Europæiske Tilsynsførende for Databeskyttelse gjorde Kommissionen Den Europæiske Tilsynsførende for Databeskyttelse og de nationale tilsynsmyndigheder opmærksom på det store antal særlige søgninger registreret i Eurodacs centrale enhed.
Kommissionen følger sagen nøje, da det er vigtigt at få fastslået, hvorvidt de aktiviteter, som nationale myndigheder gennemfører inden for rammerne af Eurodac, er i overensstemmelse med vores databeskyttelsesbestemmelser.
Sarah Ludford (ALDE ).
   - Jeg takker Dem til en vis grad, kommissær Rehn. Det, De siger, er, at Kommissionen ikke ved mere end de nationale databeskyttelsestilsynsmyndigheder om, hvorfor disse særlige søgninger udføres. Årsagen til, at spørgsmålet er så vigtigt, er, at efterspørgslen efter adgang til EU's databaser stiger voldsomt.
Hvordan ved vi i Eurodacs tilfælde, at disse særlige søgninger ikke var nationale organers uautoriserede adgang under dække af søgninger på vegne af fysiske personer, der ville kontrollere oplysningerne om sig selv? Hvis Kommissionen ikke kender svaret, hvilken tillid kan vi have til denne tilsynsfunktion, i betragtning af at databeskyttelse udsættes for stigende pres? Jeg vil minde Dem om, at Kommissionen er ansvarlig for håndhævelsen af denne forordnings bestemmelser.
Olli Rehn,
   For det første vil jeg viderebringe Deres bekymringer til kommissær Frattini. For det andet har Kommissionen anmodet om yderligere oplysninger fra en medlemsstat, hvor der var registreret et særligt stort antal søgninger på meget kort tid.
De forstår nok, at jeg uden at kende de nøjagtige årsager til dette antal ikke ønsker at hænge en bestemt medlemsstat ud. Jeg gentager, at selv om vi er overraskede over det store antal, er der på nuværende tidspunkt intet belæg for at sige, at Eurodac-forordningen er blevet anvendt ukorrekt.
Formanden.
Er Den Europæiske Unions deltagelse i forhandlingerne om Kosovos fremtidige status sikret, og er der opstillet en liste over de emner og problemer, i forbindelse med hvilke Den Europæiske Union og navnlig Kommissionen og Europa-Parlamentet vil kunne yde et væsentligt bidrag, især i betragtning af, at udsigten til et kommende EU-medlemskab udtrykkelig er nævnt i EU-institutionernes tekster?
Olli Rehn,
   Jeg vil allerførst påpege, at det endelige ansvar for beslutningen om at fremme den politiske proces, der skal fastlægge Kosovos fremtidige status, påhviler FN's generalsekretær i overensstemmelse med FN's Sikkerhedsråds resolution 1244.
Kommissionen er tilfreds med, at FN's generalsekretær for nylig anbefalede, at forhandlingerne om Kosovos fremtidige status kan indledes, hvilket Sikkerhedsrådet efterfølgende godkendte. Kommissionen er også tilfreds med, at præsident Martti Ahtisaari den 1. november blev udnævnt som FN's generalsekretærs særlige repræsentant eller statusudsending og skal lede forhandlingerne om Kosovos fremtid. Kommissionen støtter fuldt ud det internationale samfunds og præsident Ahtisaaris bestræbelser på at finde frem til en afbalanceret og bæredygtig løsning i Kosovo, og vi vil naturligvis indgå i et nært samarbejde med præsident Ahtisaari for at nå dette mål. Hvad angår EU's deltagelse og Kommissionens rolle, vil jeg påpege fire ting.
For det første må vi sørge for, at resultatet er i overensstemmelse med Kosovos europæiske perspektiv og omfatter hele det vestlige Balkan.
For det andet må vi styrke de lokale myndigheder, som er vores fremtidige samtalepartnere, og samtidig opretholde en strømlinet international tilstedeværelse som en sikkerhedsgaranti i Kosovo.
For det tredje, og jeg er sikker på, at Europa-Parlamentet er enigt med mig i netop dette, må vores fælles mål være "status med standarder". Det har afgørende betydning, at mindretallenes rettigheder og beskyttelsen af steder af kulturel og historisk interesse sikres, så der kan opnås en bæredygtig løsning, som fremmer stabilitet og det europæiske perspektiv i hele området.
Endelig er økonomisk udvikling afgørende for Kosovos fremtid. Jeg vil om kort tid forelægge et dokument om EU's overordnede politik for Kosovo sammen med Javier Solana. I det dokument vil vi redegøre for, hvordan vi vil fremme statusprocessen med passende finansielle midler, og det vil Kommissionen gerne arbejde tæt sammen med Parlamentet om. Jeg regner med Deres støtte til denne vigtige indsats.
Giorgos Dimitrakopoulos (PPE-DE ).
   - Fru formand, jeg vil takke kommissæren og hans personale for deres svar og samarbejde og blot gentage to ting.
For det første er det meget vigtigt at støtte Kosovos europæiske perspektiv, hvilket FN's ambassadør hr. Eide nævner flere gange i sin rapport.
For det andet er det, eftersom dokumentet skal udarbejdes sammen med hr. Solana, som kommissæren sagde, meget vigtigt, at EU har specifikke forhandlingstaktikker på specifikke punkter, så vi kan bidrage til at løse de problemer, der opstår, og så alt dette samtidig kan udgøre Kosovos europæiske perspektiv.
Olli Rehn,
   Jeg takker hr. Dimitrakopoulos for hans spørgsmål og tillægsspørgsmål. Jeg kan forsikre ham for, at vi har et fælles mål i at sikre, at det europæiske perspektiv er Kosovos fremtid.
Jeg er enig i, at det i høj grad blev understreget i ambassadør Eides rapport om standarderne i Kosovo. Efter min opfattelse er Eide-rapporten meget professionel, af meget høj kvalitet, meget objektiv og realistisk. I rapporten understreges det også, at det er nødvendigt at sikre både standarder og status under forhandlingerne. Jeg kan også garantere, at hr. Solana og jeg i vores dokument vil redegøre for vores mål om en afbalanceret og bæredygtig løsning.
Bart Staes (Verts/ALE ).
   - Fru formand, jeg er fuldstændig enig med kommissæren i, at Kosovo skal tilbydes et europæisk perspektiv. Også de lokale myndigheder er enige om, at en militær tilstedeværelse vil være nødvendig, så snart den uafhængige status opnås. Betyder dette, hr. kommissær, at så snart denne uafhængige status er opnået, vil KFOR-tropperne på længere sigt blive trukket tilbage og erstattet af europæiske tropper? Hvis det er tilfældet, har De da nogen idé om, hvad dette vil koste EU, og er EU og Kommissionen rede til at sikre, at der er tilstrækkelige finansielle midler til rådighed? 
Olli Rehn,
   Præsident Ahtisaari har netop indledt arbejdet og er involveret i penduldiplomati i Beograd og Pristina og med det internationale samfund. Derfor vil jeg ikke foregribe begivenhedernes gang og på forhånd sige noget om forslaget fra FN's udsending præsident Ahtisaari. Efter min opfattelse er det bedre at lade ham arbejde, lade ham høre de forskellige parter og dernæst, når tiden er inde, forsøge at finde en løsning med den nødvendige beslutsomhed. Derfor mener jeg ikke, at det er klogt på nuværende tidspunkt at tage stilling til, hvorvidt og i hvilken form KFOR skal fortsætte i Kosovo.
Jeg vil sige to ting. For det første er det nødvendigt, at der også er international tilstedeværelse i fremtiden som en sikkerhedsgaranti. For det andet er vi ved at påbegynde vores behovsvurderingsarbejde om finansiering i Kosovo, så vi støtter det internationale samfunds og præsident Ahtisaaris arbejde.

Formanden.
EU-handlingsplanen FLEGT om bekæmpelse af ulovlig skovhugst er primært koncentreret om de juridiske aspekter af skovhugst, mens en bæredygtig skovforvaltning for størstedelens vedkommende lades ude af betragtning. Dog indebærer lovlig skovhugst i sig selv ingen garanti for en bæredygtig udvikling i de pågældende udviklingslande, forbedring af den lokale befolknings sociale situation og beskyttelse af biodiversitet og miljø. Mener Kommissionen, at der under forhandlingerne om partnerskaber inden for FLEGT skal medtages bindende betingelser om udviklingsaspekterne (både socialt og miljømæssigt), således at den lokale befolknings levevilkår forbedres? Mener Kommissionen, at legalitet er en grundlæggende forudsætning for adgang til det europæiske marked og intet mål i sig selv for FLEGT?
Louis Michel,
   Fru formand, mine damer og herrer, Unionens handlingsplan ved navn FLEGT - retshåndhævelse, god forvaltningspraksis og handel på skovbrugsområdet - vedrører udelukkende lovligheden og omfatter ikke de bredere og mere komplekse spørgsmål vedrørende en bæredygtig udvikling af skovbruget. Der er en markant forskel på de to aspekter. Træ med lovlig oprindelse kan være fældet på en måde, der skader miljøet ved f.eks. godkendt skovrydning. Samtidig kan træ med ulovlig oprindelse stamme fra en bæredygtig kilde, som det f.eks. er tilfældet for tømmer fældet inden for rammerne af de indfødtes forvaltningsordninger, der til trods for en miljøvenlig udnyttelse ikke er underlagt de officielle juridiske krav.
I de fleste lande hviler skovbrugslovgivningen dog på principperne om bæredygtig udvikling. Følgelig vil en forbedret styring og en bedre retshåndhævelse medføre en mere miljøvenlig forvaltning af skovene. De partnerskabsaftaler, der indgås som led i FLEGT-handlingsplanen, vil også blive et middel til at samle de involverede parter i en bredere drøftelse om styringen af skovbrugssektoren og eventuel støtte til gennemførelsen af lovgivningsreformer. Kommissionen håber, at disse procedurer vil gøre det muligt at forbedre lovgivningen og styringen i partnerlandene og gøre dem mere retfærdige. Jeg håber derfor, De forstår, at spørgsmålet om lovlighed, der tillægges så stor betydning i FLEGT-handlingsplanen, ikke er et mål i sig selv, men snarere et middel til at samarbejde med partnerstaterne om at forbedre styringen inden for skovbrugssektoren.
EU-handlingsplanen FLEGT er således et initiativ, der har til formål, at afstedkomme ændringer gennem inddragelse af parterne. Det er følgelig ikke ønskeligt at opstille strenge sociale og miljømæssige betingelser for de stater, der kan tænkes at indgå i et sådant partnerskab. Alt for strenge betingelser vil hindre dem i at indgå partnerskabsaftaler. Det skal ligeledes påpeges, at selv om EU-handlingsplanen FLEGT sætter fokus på styring og lovlighed, er Unionen fortsat fast besluttet på at fremme en bæredygtig udvikling af skovene i udviklingslandene. De seneste 10 år har EU afsat mere end 700 millioner euro til bæredygtig forvaltning af skovene i Asien, det centrale Afrika og Sydamerika. 
Bart Staes (Verts/ALE ).
   - Fru formand, hr. kommissær, tak for Deres svar og nogle af Deres bemærkninger. Naturligvis kan samarbejde med disse partnerskabslande være udmærket, men vi ved alle sammen, at der intet er til hinder for, at eventuelle partnerskabslande gennem tredjelande som f.eks. Kina alligevel indfører træ i Europa. Greenpeace har for ganske nylig oplyst, at organisationen har opdaget ulovlige netværk fra Congo-Brazzaville til Italien, fra Papua-Ny-Guinea til Kina og således til Det Forenede Kongerige. Mit spørgsmål er derfor, hvordan Kommissionen eller kommissæren agter at sætte en stopper for den slags metoder. 
Louis Michel,
   Kommissionen forstår selvfølgelig f.eks. ønsket om indførelse af et unilateralt importforbud mod træ af ulovlig oprindelse - som jeg for nylig har besvaret spørgsmål om. Men vi må erkende, at denne fremgangsmåde i praksis ikke vil løse problemet med ulovlig udnyttelse af skovene. For det første vil indførelsen af et unilateralt forbud mod EU-import af træ med ulovlig oprindelse ikke give vores toldmyndigheder de nødvendige redskaber til at fastslå, hvorvidt træet er af lovlig oprindelse eller ej. Et sådant forbud vil i sig selv ikke være tilstrækkeligt til at forhindre indførsel af ulovligt træ i Unionen. Hvis vi skal kunne skelne mellem lovligt og ulovligt træ - hvilket er vores største problem - kræver det et fuldstændigt samarbejde med eksportlandene.
For det andet vil et forbud på europæisk plan ikke være et godt udgangspunkt for at indlede drøftelser om styringen i producentlandene. Det er begrundelsen for, at Kommissionen har foreslået en fremgangsmåde, der er baseret på undertegnelsen af partnerskabsaftaler med de træproducerende lande. Denne fremgangsmåde vil gøre det lettere at få det ønskede samarbejde mellem EU og producentlandene i stand og gribe ind over for den korruption og manglede styring, der fører til ulovlig udnyttelse af skovene. Hvis ikke vi forstærker og samordner indsatsen mod korruptionen inden for skovbrugssektoren i producentlandene, vil foranstaltningerne til bekæmpelse af handelen med træ med ulovlig oprindelse forbundet med ulovlig skovhugst være virkningsløse.
For det tredje er en fremgangsmåde, der er centreret om partnerskaber, målrettet og proportionel. Den giver mulighed for at samle opmærksomheden og midlerne om de lande, der reelt er berørt af problemet, uden at skade handelsforbindelserne med de lande, hvor ulovlig skovhugst ikke udgør et væsentligt problem. Størstedelen af samhandelen med træprodukter er ikke genstand for mistanke om ulovligheder.
Når det er sagt, bør vi indgå en aftale om, hvordan vi skal reagere, hvis der opstår mistanke om ulovligheder i forbindelse med handel med lande, vi ikke har indgået partnerskabsaftaler med. Dette spørgsmål vil blive drøftet mere indgående under en kommende evalueringsrunde. Jeg skal understrege, at de foranstaltninger, der vil blive drøftet som led i denne evaluering, ikke har til formål at erstatte den målrettede fremgangsmåde, der er fastlagt i FLEGT-handlingsplanen, men evt. at supplere den. Jeg skal ligeledes understrege, at der er tale om en evaluering, og at vi på nuværende tidspunkt ikke har til hensigt at fremsætte nye lovgivningsmæssige forslag.
Kommissionen påtager sig at undersøge og analysere mulighederne for supplerende lovgivning til støtte af FLEGT-handlingsplanen, som det er blevet henstillet her. Jeg har således som lovet bragt budskabet videre til Rådet. Dette arbejde er desværre blevet bremset af de forsinkelser, der er opstået som følge af den manglende bekræftelse af medlemsstaternes aktive deltagelse og vores beslutning om at koncentrere de begrænsede ressourcer om iværksættelsen af den målrettede indsats, der beskrives i handlingsplanen. Evalueringen er indledt og finder sted i samarbejde med medlemsstaterne, eftersom en stor del af de eventuelle foranstaltninger hører under de nationale kompetenceområder.
De muligheder, der evalueres, omfatter politikken vedrørende bl.a. offentlige indkøb, hvidvaskning af penge, stjålne varer og korruptionsbekæmpelse såvel som mulighederne for at gennemføre den nye lovgivning om kontrol med import af ulovligt fældet træ i praksis.
Endelig skal jeg oplyse, at jeg i den korte tid, jeg var kommissær med ansvar for forskning, havde lejlighed til at besøge et af Kommissionens forskningscentre i nærheden af Milano, hvor de udfører et særdeles interessant arbejde. Det er bl.a. ved hjælp af satellitovervågning muligt meget præcist at følge skovrydning såvel som skovplantning. Jeg mener følgelig, at det ville være nyttigt at undersøge, om vi ikke her råder over et redskab, der i det mindste kan bruges i vores politiske dialog med de forskellige lande til at presse dem til at vise sig lidt mere hjælpsomme. Det er et teknologisk redskab, der gør det muligt for os at følge situationen på nærmere hold. Jeg ved ikke, om De har haft anledning til at besøge centret og se, hvad de er i stand til, men jeg kan forsikre Dem om, at jeg blev meget imponeret. Det er fuldt ud muligt at foretage en relativt præcis overvågning af den til tider katastrofale og til tider mere gunstige udvikling på dette område.
John Bowis (PPE-DE ).
   - Hr. kommissær, jeg er sikker på, at Parlamentet ønsker at styrke Dem i at træffe yderligere foranstaltninger på grundlag af den rapport, der i henhold til handlingsplanen skulle forelægges inden 2004.
En måde at styrke Dem på er at opfordre til handling i henhold til den meget velkomne topmødeaftale, som blev underskrevet sammen med Kina i september. Kan kommissæren sige noget om, hvordan han mener, at den kan bidrage til at stoppe hvidvaskning af udbytte fra ulovlig skovhugst i Kina og den region?
Louis Michel,
   Ærede medlemmer, jeg kan desværre kun sige, at jeg har valgt en målrettet tilgang, og meddele, at dette spørgsmål vil blive taget op under drøftelserne med vores partnere. Jeg kan kun tilbyde Dem min gode vilje. Jeg ønsker to ting. Jeg ønsker først og fremmest, at medlemsstaterne, dvs. Rådet, også udviser en lidt mere målrettet adfærd i denne forbindelse. Jeg tror, det ville hjælpe os, hvis man f.eks. ikke stillede hindringer i vejen for undersøgelsen af de anmodninger, vi fremsætter, for jeg er på ingen måde modstander af at skærpe lovgivningen, tværtimod. Det vil under alle omstændigheder blive nødvendigt på et eller andet tidspunkt.
Dernæst har jeg anlagt, hvad jeg vil betegne som en teknisk tilgang, som i det mindste vil gøre det muligt at lægge pres på partnerstaterne såvel som medlemsstaterne. Det, der i virkeligheden er brug for, er et, om jeg så må sige, videnskabeligt middel, der gør det muligt at fastslå træets oprindelse. Det er lykkedes at udvikle en sådan teknik for f.eks. diamanter. Der findes i dag fuldstændig præcise metoder til at fastslå, hvor en diamant stammer fra. Det er i den retning, vi bør søge en løsning. 
Agnes Schierhuber (PPE-DE ).
   - Fru formand, hr. kommissær, det europæiske familieskovbrug praktiserer på overbevisende måde bæredygtighed i skovbruget til gavn for hele økonomien. Hvordan ser De, hr. kommissær, muligheden for at støtte de omtalte lande med faglig rådgivning på stedet, så vi ikke endnu en gang må reagere, når skaden er sket? En ting står klart, og De nævnte forskningen, nemlig at træ også fremover er et grundstof for mange andre produkter. 
Louis Michel,
   Inden for alle vores udviklingsprogrammer kan de aktiviteter eller aktioner, De omtaler i Deres spørgsmål, selvsagt høre ind under udviklingsprojekterne og så afgjort være berettigede til at høre under sådanne projekter, det være sig for at opnå faglig bistand, planter eller en række andre foranstaltninger. Vi er selvfølgelig meget opmærksomme på dette aspekt. Hvad angår udviklingsprojekterne, er det spørgsmål, De henviser til, et spørgsmål, der bliver stadig mere transversalt. Det er klart, at der, hvad angår samtlige udviklingsprojekter i de berørte lande eller berørte regioner eller områder, er tale om projekter, der afgjort er støtteberettigede. Der er i øvrigt iværksat ikke så få allerede. 
Formanden.
Der er et krav om at forhøje donorlandenes offentlige udviklingsbistand (ODA) til 0,7 % af deres BNP. På denne måde kan millenniumudviklingsmålene nås rettidigt inden 2015. Den nationale offentlige bistand ODA bør derfor nå følgende niveauer: frem til 2006 "en betydelig forhøjelse", frem til 2009 0,5 % og frem til 2015 0,7 % af BNP.
I mange lande beregnes imidlertid denne procentsats ved at medregne gældssætningen, der bevirker, at der ikke stilles yderligere midler til rådighed, hvilket dog er strengt nødvendigt for at nå millenniumudviklingsmålene. Hvilke andre komponenter indgår i denne procentsats på 0,7 %, og hvordan kan man forsøge at nå frem til et ensartet beregningsgrundlag? Hvordan kan medlemsstaterne gøres retligt ansvarlige for dette?
Louis Michel,
   Fru formand, ærede medlemmer, de finansielle ressourcer til udvikling bør så afgjort forhøjes betragteligt, hvis vi skal nå millenniummålene inden 2015.
EU gør som bekendt en stor indsats for at forsøge at tilvejebringe de budgetmidler, der er nødvendige for at sikre en halvering af fattigdommen inden 2015. Det er grunden til, at Unionen allerede i 2002 opstillede et foreløbigt mål om at forhøje udviklingsbistanden i 2006. Unionen tilstræber samlet at nå et støtteniveau svarende til 0,39 % af bruttonationalproduktet til offentlig udviklingsbistand.
Rådet godkendte i maj i år en række forslag om at indlede en ny etape, så vi i fællesskab når op på 0,56 % i 2010 og derefter målet om 0,7 % i 2015. Jeg er ganske klar over, at det er ambitiøse mål, men de er realistiske. De er ikke blevet fastsat tilfældigt. Det glæder mig, at fire EU-medlemsstater allerede har nået dette støtteniveau. Seks andre stater har meddelt, at de vil nå det længe inden 2015.
Der findes en præcis definition af de elementer, der er omfattet af termen "offentlig udviklingsbistand". Den er udarbejdet af OECD og anerkendt på internationalt plan. Ifølge denne definition betragtes gældssanering som udviklingsbistand. Det er berettiget, i det omfang gældssanering frigiver midler, der indtil da var afsat til afbetaling af gælden, men derefter kan anvendes til udvikling i de fattige lande.
Der har siden Monterrey-konferencen om udviklingsfinansiering kunnet konstateres en reel stigning i EU's udviklingsbistand i retning af det foreløbige mål for 2006. En betydelig del af denne stigning skyldes gældssaneringer.
Der var dog enighed i Monterrey om, at bestræbelserne for at lette de meget gældstyngede fattige landes gæld, og jeg citerer, udelukkende skulle "finansieres ved hjælp af nye midler". Således anførte Kommissionen i 2005 i sin rapport om den årlige opfølgning af de forpligtelser, Unionen indgik i Monterrey, at der bør foretages en grundig undersøgelse af gældssaneringernes indvirkning på bistandsmængden. Vi vil selvsagt følge dette op i vores fremtidige årsrapporter. Jeg skal i denne forbindelse erindre om, at EU har forpligtet sig til årligt at tilvejebringe 66 milliarder euro fra 2010. Det er således 20 milliarder mere end for 2006. I betragtning af de mængder, der er tale om, vil gældssaneringerne kun få indvirkning på denne stigning i den offentlige udviklingsbistand på kort og mellemlang sigt. 
Othmar Karas (PPE-DE ).
   - Hr. kommissær, jeg noterer mig, at De går ud fra, at vi vil nå delmålet i 2006. Jeg vil gerne spørge Dem, hvornår De kan fremlægge en rapport om dette. Hvad er konsekvenserne for de lande, som ikke når dette mål? For hvis vi ikke når det første, vil vi også få svært ved at nå det næste. Hvilke supplerende projekter i form af EU-samfinansieringsprojekter vil De fremlægge for at støtte disse mål, og hvad vil være fokus for disse projekter? 
Louis Michel,
   Jeg var måske lidt uklar i mit første indlæg. Jeg ville sige, at det, vi har lovet for 2006, vil ikke blot blive holdt, men overskredet, idet vores resultater for 2006 vil ligge lidt over det, vi havde lovet. Vi er med andre ord lidt forud for tidsskemaet. Det er i øvrigt for ikke at bryde denne dynamik, som er relativ, at jeg har foreslået, at der fastsættes et nyt mål for 2010. Jeg mener som sagt, at det er ret realistisk at tro, at vi når målet for 2010. Jeg har desværre ikke noget middel til at gennemtvinge dette i forhold til medlemsstater, der ikke overholder deres forpligtelser.
Når det er sagt, tror jeg dog, at der i dag er en vis erkendelse af udviklingspolitikkens afgørende betydning, og at der i alle tilfælde ikke længere er nogen undskyldning for ikke at opfylde sine forpligtelser. Der er heller ingen undskyldning i forhold til de forpligtelser, der blev indgået i forbindelse med millenniumforhandlingerne. Hvis man vil, kan man finde pengene. Der er efter min overbevisning den politiske vilje til det. Blot skal den omsættes til handling.
Og så er det, som De siger, et spørgsmål om at finde andre ressourcer. Flere lande har som bekendt besluttet at indføre en beskatning eller en afgift på flybilletter. Der har som bekendt været tale om en Tobin-afgift på finansielle transaktioner, selv om der ikke har kunnet skabes enighed om at gå videre hermed.
Jeg er selv åben for alle nye idéer på dette område. Jeg foreslog også engang en afgift på våbensalg. Der er dog et lille moralsk problem i denne forbindelse. Det lovlige våbenmarked tegner sig for 1.000 milliarder amerikanske dollars om året, mens det illegale marked anslås til 2.000 milliarder amerikanske dollars om året. Det er således et problem at beskatte det lovlige marked, når det ulovlige desværre undslipper.
Som bekendt vil en af Deres kolleger, hr. Rocard, om lidt stille et spørgsmål om indførelsen af et verdenslotteri. Jeg er meget åben over for denne tanke. De ved også, at de bøder, der indbetales til Kommissionen for manglende overholdelse af konkurrencereglerne, er blevet drøftet. Hvorfor ikke afsætte disse beløb til udviklingsbistand? Der findes en hel række muligheder, som vi er i færd med at undersøge, om det er teknisk muligt at føre ud i livet.
Jeg har mange andre idéer, men det kræver naturligvis, at medlemsstaterne accepterer at gennemføre dem. De fleste idéer vil ikke kunne bruges eller være virkeligt effektive, hvis kun tre, fire, fem eller seks lande gennemfører dem. Det er nødvendigt med en meget bredere generel indsats. Jeg vil afslutningsvis sige, at jeg forventer en betydelig stigning i udviklingsbistanden i de kommende år. 
Formanden.
På et tidspunkt, hvor afholdelsen af frie valg stadig giver anledning til mange problemer i Afrika, er det nødvendigt at følge valget i Den Demokratiske Republik Congo nøje. Der forekommer alarmerende oplysninger om troværdigheden af det kommende valg: manglende gennemskuelighed med hensyn til, hvem der kan stemme, massiv svindel ved optagelsen på valglisterne, usikkerhed ved adgangen til valgstederne, især i landets østlige del og udelukkelse af betydelige befolkningsgrupper, især af de congolesere, som bor i udlandet (mere end 3 millioner i EU)). Disse uregelmæssigheder vil få den uundgåelige konsekvens, at de demokratiske politiske bevægelser vil nægte at deltage i valget, og det må formodes, at valgresultatet vil blive anfægtet.
EU, som aktivt støtter afholdelsen af valget, må nøje følge med i, hvad der foregår i Den Demokratiske Republik Congo. Undertegnede vil derfor gerne have oplyst, hvilke oplysninger Kommissionen råder over om afholdelsen af valget i Den Demokratiske Republik Congo. Hvordan vil den støtte en korrekt afvikling af valget? Hvad vil den foretage sig i tilfælde af massiv valgsvindel?
Louis Michel,
   Fru formand, Kommissionen og i øvrigt hele det internationale samfund følger nøje valgprocessen i Den Demokratiske Republik Congo og den uafhængige valgkommissions organisering heraf. Jeg har personligt deltaget i kontrollen med registreringen af vælgerne i slutningen af august i år, for at konstatere, på hvilke betingelser denne registrering fandt sted. Til trods for det forfald, der præger landets infrastrukturer, er der i dag registreret over 21 millioner vælgere. Dette tal ligger på linje med de demografiske fremskrivninger, der er foretaget på grundlag af den sidste generelle folketælling, og som i dag udgør det mest troværdige statistiske arbejdsgrundlag.
Vælgerregistreringen er omhandlet i en særlig lov, der opstiller betingelserne for registrering på frivilligt grundlag. Derudover har valgkommissionen truffet en række dispositioner for at sikre, at alle registreringscentre blev behandlet ens, og at ingen regioner eller zoner blev forfordelt, fordi et center åbnede for sent. For at give Dem et indtryk af de tekniske vanskeligheders omfang, kan jeg fortælle, at der skulle fordeles over 10.000 sæt registreringsudstyr over hele Congos territorium, selv om der visse steder ikke længere findes hverken stier eller veje, og man måtte tage helikoptere i brug. De kan således forestille Dem opgavens omfang.
For at nedbringe risikoen for dobbelt registrering og massiv valgsvindel mest muligt - hvilket omhandles i spørgsmålet - valgte valgkommissionen i øvrigt med støtte fra det internationale samfund en registrering af vælgerne baseret på biometriske data, øjeblikkelig udstedelse af valgkort, daglige opslag af vælgerlisterne på de enkelte registreringskontorer, brug af uudsletteligt blæk og rensning af vælgerlisterne på grundlag af de biometriske data. Kommissionen støtter afholdelsen af valget med et betragteligt beløb på 149 millioner euro via en forvaltet af FN's udviklingsprogram. I medfør heraf deltager den aktivt i valgstøtteprojektets styringskomité, der overvåger valgkommissionens aktiviteter som led i projektet.
For at sikre, at valget afholdes i overensstemmelse med de internationale standarder, har Kommissionen netop besluttet at udsende et valgobservatørkorps, som skal arbejde fra og med afholdelsen af folkeafstemningen om forfatningen den 18. december og indtil valgprocessens afslutning.
Indtil videre er der intet, der tyder på massiv svindel i forbindelse med organiseringen og afholdelsen af valget. Når jeg taler om "massiv", skal det sættes i relation til, at der er 22 millioner registrerede vælgere. Jeg har i eftermiddag modtaget tal, der viser, at der er registreret svindel, at denne svindel i visse tilfælde var forsætlig, at det i andre tilfælde var uklart, om den var forsætlig, og at der desuden er begået fejl. De personer, der arbejder med denne form for registrering, er i reglen congolesiske borgere, der er uddannet af de virksomheder, der leverer registreringsudstyret, og det klart, at man i forbindelse med registreringen af millioner af mennesker må forvente en vis procentdel rent tekniske fejl og fejlagtig anvendelse af udstyret. Hvis man indkoder et navn forkert, kan man ikke slette det med det samme, når maskinen først har registreret det. Derimod kan der sættes ind på centralt plan. Det er følgelig dér, man sletter gengangerne mellem de 22 millioner, der er registreret i dag. Når disse gengangere er fjernet, vil man sikkert stå tilbage med mellem 21 og 22 millioner lovligt indskrevne vælgere uden gengangere.
Hvis valgobservatørerne konstaterer tilfælde af valgsvindel i et omfang, der kan ødelægge valgets gennemskuelighed, troværdighed og repræsentativitet, er Kommissionen i overensstemmelse med Cotonou-aftalens bestemmelser parat til at indlede en styrket politisk dialog for at finde frem til korrigerende foranstaltninger. Det er foreløbigt ikke aktuelt, det er langtfra påkrævet. Jeg vil give Dem nogle tal.
Resultaterne at det, der med et lidet kønt udtryk betegnes som udlugningen af dobbeltgængere, vedrørende indsatsområdet Kinshasa blev forelagt i dag på den tekniske valgkomités møde. Ud af et samlet antal vælgere på 2.963.101 indskrevet i Kinshasa er der konstateret 150.000 dobbeltgængere. Der er 18.587 tekniske dobbeltgængere, som altså skyldes fejlagtig anvendelse af registreringsudstyret, 10.490 tilfælde af svindel og 121.000 tilfælde af potentiel svindel. Det samlede antal dobbeltgængere svarer således til omkring 5 % af det samlede antal registrerede vælgere.
Hvad angår procentdelen af svigagtige dobbeltgængere, bør man notere sig, at en person, der registreres som dobbeltgænger, i hvert tilfælde ikke svarer til en person, men mindst til to. Så selv om man lægger tilfældene af svindel og potentiel svindel sammen, giver det samlede tal maksimalt 2 % svindel af det samlede antal registrerede vælgere. Tallene for det nedre Congo vedrørende tilfælde af potentiel svindel såvel som resultaterne af udlugning af dobbeltgængere vil være disponible i næste uge. Alt bliver således renset på centralt plan, og der vil følgelig foreligge en fuldstændig korrekt generel valgliste uden svindel, hvorved det i det mindste er muligt at hævde, at dette valg, hvis det finder sted, vil blive afholdt på et fuldt korrekt grundlag, hvad angår de registrerede vælgere.
Jeg har i øvrigt selv iagttaget, hvordan det fungerede i praksis, og jeg må sige, at det var ret imponerende. Alle disse personer, der kom for at blive indskrevet, og som ville indskrives og var meget glade for det, havde for første gang mulighed for at få en juridisk eksistens i forhold til deres stat. Det var første gang, de fik udleveret et valgkort, som i en vis udstrækning også fungerede som identitetsbevis, hvilket var nyt for disse mennesker, der aldrig før havde haft virkelige papirer. Det var alt sammen ganske imponerende at være vidne til, og det faktum, at man på de nævnte betingelser har været i stand til at registrere mere end 22 millioner vælgere - det er ikke helt slut, der er endnu et par dage tilbage - er en meget stor succes, også for det internationale samfund og især EU, der har gjort en stor indsats for at støtte denne proces.
Marie-Hélène Aubert (Verts/ALE ).
   - Tak hr. kommissær for disse ganske opløftende og yderst tekniske oplysninger. Det er som bekendt ikke muligt at yde en virkeligt effektiv udviklingshjælp uden et mindstemål af demokrati og retssikkerhed.
Jeg vil gerne stille et supplerende spørgsmål vedrørende ytrings- og pressefriheden. Vi har noteret os en række hændelser, der vidner om betragtelige vanskeligheder på dette område, der implicerer journalister og flere medlemmer af oppositionen, der forsøger at komme til orde. Valglister er nemlig én ting, men ytringsfrihed er noget andet. Kan De redegøre nærmere for, hvordan Kommissionen vil forholde sig til eventuelle krænkelser af bestemmelserne på dette område? 
Louis Michel,
   Det niveau, vi har nået i vores politiske dialog med de congolesiske myndigheder, vil om nødvendigt give os mulighed for at gribe ind og utvivlsomt overbevise dem om at ændre kurs.
Hvad angår pressefriheden, fru Aubert, ved jeg ikke, om De har haft mulighed for at følge den congolesiske presse på stedet. Hvis De ønsker det, kan jeg skaffe Dem et vist antal dagblade, eller endda samtlige dagblade, der udkommer i Kinshasa og i andre byer. Jeg må sige, at den congolesiske presse som helhed er kendetegnet ved en fri sprogbrug, og retten til at fremsætte vilkårlige anklager - hvilket jeg i øvrigt til tider selv har været offer for - som man ikke finder i ret mange demokratiske stater. Så hvis der virkelig er et område, hvor der er sket betydelige fremskridt, er det inden for pressefriheden, selv om der kan findes mange andre kritikpunkter, især i forhold til styreformen. Journalisterne i Kinshasa og andre steder i landet har således fuldstændig ytringsfrihed. Jeg må sige, at man ikke vejer sine ord med synderlig omhu. Man anklager absolut uden grundlag, og selv om jeg ikke siger, at hele pressen er sådan, kan jeg forsikre Dem om, at den kan angribe hvem som helst, det være sig præsidenten eller enhver anden fremtrædende person. Følgelig mener jeg, hvad angår pressefriheden i Congo, at den ikke udgør et problem. Der er andre problemer, kolossale problemer i øvrigt, men helt ærligt er det ikke mit indtryk, at der er problemer på den front.
Hvad angår oppositionen, må jeg sige, at jeg personligt i øjeblikket ikke er og i ganske lang tid ikke har været bekendt med, at et medlem af oppositionen skulle have været forhindret i at deltage i valget eller f.eks. oprette et politisk parti, hvis vedkommende opfylder kriterierne, selvfølgelig. Jeg tror det ikke. Nu må De ikke opfatte det, jeg siger, som om jeg mener, at alt er perfekt. Men vi skal blot anerkende, hvor langt vi er nået.
Jeg har selv fulgt udviklingen i Congo i mange år og bl.a. som følge af mit andet hverv, og jeg må erkende, at vi i løbet af de sidste år er nået så tæt som aldrig før på at føre landet frem til et demokratisk og frit valg og give det en form for stabilitet. Jeg håber af hele mit hjerte, at forfatningen bliver ratificeret i slutningen af december, og at der kan afholdes valg i marts eller april i overensstemmelse med den senest fastsatte tidsplan. Dermed ikke være sagt, at jeg forholder mig ukritisk til situationen. Jeg siger blot, at vi aldrig før har været så tæt på minimumsbetingelserne for at genskabe stabilitet i Congo.
Det er korrekt, at jeg er meget engageret i denne sag, fordi jeg mener, at en stabil situation i Den Demokratiske Republik Congo utvivlsomt vil være af allerstørste betydning for stabiliteten i hele regionen. Man bør jo gøre sig klart, at denne centrale del af Afrika praktisk taget er på størrelse med et kontinent. Når man ser på antallet af døde siden 1994, når man ser de fremskridt, der efter min opfattelse er sket i Rwanda, og valget, der førte til et uproblematisk regeringsskifte i Burundi - hvilket trods alt var ret uventet - og når jeg f.eks. ser præsident El Nkurunzizas første handlinger og love i Burundi, håber jeg, vi får en tilsvarende udvikling at se i Congo om nogle måneder.
Formanden.
   - Spørgsmål nr. 43-45 vil blive besvaret skriftligt.(1)
Formanden.
Handel henhører udelukkende under EU's kompetenceområde, og det er derfor overordentlig vigtigt, at Europa-Parlamentets medlemmer - i deres egenskab af valgte repræsentanter - i enhver henseende får mulighed for at føre demokratisk opsyn med EU's handelspolitik. Udarbejdelsen af handelspolitikken i et hemmelighedsfuldt udvalg (det såkaldte artikel 133-Udvalg) - nedsat uden anvendelse af nogen valgprocedure - undergraver EP-medlemmernes legitime autoritet til at handle på vegne af deres valgkredse. Ifølge forlydender har selv de største tilhængere af Verdenshandelsorganisationens "markedsadgang for andre end jordbrugsprodukter" (NAMA), som f.eks. den britiske regering, vanskeligt ved at bevise, at "frihandel" rent faktisk vil leve op til deres løfter om bekæmpelse af fattigdom og bæredygtighed og imødegå kritikken fra Den Europæiske Ombudsmand vedrørende gennemsigtigheden i handelsdebatten og -forhandlingerne. Hvilke planer har Kommissionen på baggrund heraf om at forbedre offentlighedens adgang til Verdenshandelsorganisationens forhandlinger, og - især - agter Kommissionen at foretage detaljerede konsekvensanalyser inden for alle områder af NAMA, herunder inden for følsomme områder som f.eks. fiskeri og skovbrug, og offentliggøre resultaterne heraf? 
Peter Mandelson,
   Kommissionen går ind for større gennemsigtighed og ansvarlighed i WTO med henblik på at styrke denne institutions legitimitet.
EU har stillet en række forslag til forbedring af WTO's funktion, navnlig vedrørende forberedelse og forvaltning af ministerkonferencer, med det formål at gøre forhandlingerne og beslutningstagningen mere effektiv i den stadig større medlemsskare. Det bør f.eks. være muligt på kort sigt at blive enige om en bedre definition af, hvilken rolle værten for ministerkonferencer skal spille. Der er ligeledes behov for at forbedre små delegationers evne til at forhandle effektivt både i Genève-processen og på ministermøder. Det samme gælder delegationer, som ikke har repræsentation på stedet.
Hvad angår parlamentarisk kontrol, går Kommissionen ind for at give Europa-Parlamentet flere beføjelser på det handelspolitiske område. Derfor har den i Konventet om Den Europæiske Unions Fremtid støttet forslag, der sidestiller Europa-Parlamentet med Rådet i forbindelse med handelspolitisk beslutningstagning.
I mellemtiden holder vi Europa-Parlamentet underrettet om gennemførelsen og afslutningen af internationale forhandlinger ved jævnligt at deltage i Parlamentets formelle og uformelle møder, ved at fremsende dokumenter om politikker til Parlamentet på lige fod med Rådet og ved at høre Parlamentet om de vigtigste handelspolitiske retningslinjer.
Kommissionen er imidlertid forpligtet til at holde sig inden for rammerne af traktaten. Artikel 133-Udvalget, som består af repræsentanter for medlemsstaternes regeringer, er ikke et besluttende, men et rådgivende organ. Vigtige politiske beslutninger træffes af demokratisk valgte ministre i Rådet.
Hvad angår gennemsigtighed vis-a-vis offentligheden i almindelighed følger Kommissionen en proaktiv kommunikationspolitik, bl.a. ved at lægge relevante oplysninger ud på sit websted, gennem sin løbende dialog med det civile samfund og ved at efterkomme borgernes anmodninger om aktindsigt i dokumenter.
Der er allerede gennemført bæredygtighedsvurderinger for den første gruppe NAMA-sektorer i 2002-2003, dvs. tekstiler og beklædningsgenstande, lægemidler og ikke-jernholdige metaller. Resultaterne har været tilgængelige på Manchester Universitets websted siden 2003 med forslag til tilpasninger, når der er fundet ubalancer både internt og i tredjelande.
Der er også blevet gennemført en undersøgelse om skove, og resultaterne blev offentliggjort i juni 2005. Der er ved at blive iværksat en anden serie undersøgelser af en anden gruppe NAMA-sektorer, herunder fiskeri. Resultatet af denne anden serie bliver sandsynligvis offentliggjort i første halvår af 2006.
David Martin (PSE ).
   - Jeg glæder mig over det, som kommissæren sagde om at holde Parlamentets underrettet. Vil han personligt forpligte sig til at holde Parlamentets delegation ved forhandlingerne i Hongkong fuldt ud underrettet, efterhånden som WTO-forhandlingerne skrider frem, så den kan spille en aktiv rolle i forhandlingerne og fungere som formidler af oplysninger til offentligheden for at sikre fuld gennemsigtighed?
Peter Mandelson,
   Det er meget vigtigt. Der er gjort omfattende forberedelser for Europa-Parlamentets delegation, ikke bare for, at den kan ledsage os i Hongkong, men også for at den kan møde os hver dag og blive orienteret løbende. Faktisk har jeg lige skrevet til formanden for Udvalget om International Handel og informeret ham om, at der vil være daglige briefinger hver morgen.
Det er meget vigtigt at fastslå, at det, vi gør i Hongkong, ikke er en obskur, abstrakt proces. Det drejer sig om milliarder af menneskers hverdag og beskæftigelsesmuligheder. Det er vores opgave at argumentere for det, vi gør, for at sikre offentlighedens forståelse og støtte til det, vi forhandler om på det meget vigtige ministermøde.
James Hugh Allister (NI ).
   - Hr. kommissær, jeg vil anmode Dem om i et øjeblik at rette Deres opmærksomhed mod et vigtigt aspekt ved WTO-forhandlingerne, nemlig manges opfattelse af, at landbruget bliver gjort til syndebuk og offer i forhandlingerne.
Reformen af den fælles landbrugspolitik blev uden tvivl gjort acceptabel som et middel til at beskytte toldsatserne på landbrugsvarer mod fremtidige angreb. På det tidspunkt fik vi at vide, at landbruget ville være sikkert i WTO. Nu ser vi, at De, måske noget overilet, ensidigt har tilbudt at skære toldsatserne ned med endnu en stor procentdel. Man spekulerer virkelig på, om der er nogen forståelse for den frygtelige fare, som landbrug i mange områder, f.eks. mit, som De kender, nu udsættes for, hvis det er den procedure, der bliver fulgt.
Peter Mandelson,
   Det er alt for fristende at sige, at hvis De kunne overbevise dem, som jeg forhandler med i WTO, om, at vi skærer kraftigt ned på vores toldsatser på landbrugsvarer, så ville De have været bedre til at overbevise dem om betydningen af vores tilbud på landbrugsområdet, end jeg har været. Vi har naturligvis lavet et helt troværdigt og seriøst tilbud om toldsatser på landbrugsvarer i sammenhæng med vores forslag om intern støtte og afskaffelse af eksportstøtte. De er rimelige og fast forankret inden for rammerne af de eksisterende reformer af den fælles landbrugspolitik, som de ikke overskrider. De er i overensstemmelse med det, der forventes af os. Vi tilsluttede os et oprindeligt Doha-mandat, og dernæst tilsluttede vi os rammeaftalen sidste sommer, hvor vi opfordres til at indføre foranstaltninger, der vil tilvejebringe en væsentligt forbedret markedsadgang inden for landbrug. Det mener vi, at vi gør. Men vi løber ingen risici, og vi bringer ikke europæiske landbrugeres eller landbrugssamfunds livsgrundlag i fare. Det er en overdrevent pessimistisk udlægning, som jeg ikke kan tilslutte mig.
Paul Rübig (PPE-DE ).
   - Fru formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, hvis forhandlingerne i Hongkong efter det multilaterale system skulle mislykkes - hvad ingen af os håber, men det er til diskussion - tror De så, at det ville være lettere at etablere en frihandelszone mellem Europa og Amerika, eller ville det i så fald blive vanskeligere? 
Peter Mandelson,
   Jeg kan ikke forestille mig noget vanskeligere eller måske mere smertefuldt end at forhandle om et frihandelsområde mellem EU og USA! Men jeg er overbevist om, at der er mulighed for at tage fat på nogle af de ikke-toldmæssige hindringer, der står i vejen for øget handel og investeringer hen over Atlanten.
Som medlemmet ved, er dette noget, der interesserer mig meget. Jeg er især bekymret over de lovgivningsmæssige forskelle, den manglende konvergens og de hindringer, der fremhæves på grund af forskellene og den hyppige uforenelighed mellem de forskellige retssystemer i Europa og USA. Begge retssystemer har imidlertid rod i traditioner, i tidligere tiders praksis, og jeg frygter, at vi europæere ikke ville få større held med at fortælle amerikanerne, hvordan de skulle reformere deres retssystemer, end amerikanerne ville få det, hvis de kom og fortalte os, hvordan vi skulle forvalte vores retssystemer. Alligevel mener jeg, at vi gennem tålmodig dialog og forhåbentlig til sin tid forhandlinger skulle kunne gøre nogle nødvendige og vigtige fremskridt, som vil være til gavn for vores respektive erhvervsliv og dermed for beskæftigelse og livsgrundlag på begge sider af Atlanten.
Formanden.
Kommissionen har sænket tolden på thailandske rejer fra 12 % til 4,2 %. Det var oprindeligt planlagt, at toldsænkningerne skulle indføres den 1. juli 2005, men de blev fremskyndet til den 1. april som følge af den ødelæggende tsunami. Man håber, at EU gennem toldsænkningerne kan hjælpe Thailand med at komme økonomisk på fode igen. Rådet er tidligere nået til enighed om, at EU-støtte til tsunamihærgede lande skal bidrage til at mindske sårbarheden over for eventuelle fremtidige naturkatastrofer. Kritikere hævder, at toldsænkninger på de thailandske rejer strider mod Rådets aftale. Årsagen hertil er, at rejeavlerne hugger kystnære mangroveskove ned for at lave plads til damme. Mangroveskov er en vigtig beskyttelse mod storme, oversvømmelser og kæmpebølger. Den svenske naturbeskyttelsesforening har fremhævet, at tsunamiens virkninger ville have været mindre, hvis ikke mangroveskovene var blevet ødelagt for at skaffe plads til rejefarme. 
Mener Kommissionen, at støtten til rejefarme i form af toldsænkninger er i overensstemmelse med Rådets ovenfor nævnte afgørelse? Har Kommissionen analyseret, hvilke virkninger rejefarmene i Thailand medfører, for så vidt angår ødelæggelse af mangroveskoven?
Peter Mandelson,
   Under den nuværende generelle toldpræferenceordning - GSP - som er den ensidige ordning om toldindrømmelser givet til 180 udviklingslande, der stadig gælder indtil januar 2006, drager import af fiskerivarer, herunder rejer, til EU fra Thailands største konkurrenter - Indonesien, Malaysia og Brasilien - fordel af toldsænkninger fra 12 % til 4,2 %. Thailand har været udelukket fra GSP-præferencer for fiskerivarer siden den 1. januar 1999 på grund af dets store konkurrenceevne på EU's marked.
Den nye GSP, som Rådet vedtog den 27. juni 2005, er baseret på andre kriterier og er også mere generøs over for alle GSP-modtagerlande, herunder, blev det besluttet, tsunamihærgede lande som Thailand. Derfor vil Thailand fra og med januar 2006 igen drage fordel af toldsænkninger på sine fiskerivarer under den nye GSP. Det er i overensstemmelse med Kommissionens og Rådets overordnede mål om at hjælpe tsunamihærgede lande.
Kommissionen er opmærksom på, at der er udtrykt bekymring over rejefarme i Sydøstasien og virkningerne af at fjerne mangroveskove for at gøre plads til damme. Kommissionen støtter derfor bæredygtig udvikling af forvaltning af kystområder i Asien gennem udveksling af bedste praksis og overføring af miljøløsninger fra Europa til Asien.
Kommissionens samarbejdskontor EuropeAid har indtil videre bevilget midler til tre projekter om genopretning af mangroveskove i tsunamihærgede områder i Indonesien, Sri Lanka og Thailand gennem Asia Pro Eco-programmet efter tsunamien. Dette skulle desuden bidrage til at beskytte rejeproduktionen - en berettiget sektor under programmet - som skal omfatte udvikling af miljøforvaltning i kystområder, der er beskæftiget med akvakultur.
Formanden.
Som bekendt står skotøjsindustrien over for store problemer på grund af liberaliseringen af den internationale samhandel, og det rammer især de lande, der har de svageste økonomier som f.eks. Portugal, hvor der i landets nordlige del er områder, som er truet af betydelig ledighed og stagnerende udvikling, som jeg for nylig har kunnet fastslå. Specielt alvorlig var afskaffelsen af kvoter for importen fra Kina. Det gennemsnitlige fald på 50 % af importpriserne er et af de tydeligste tegn på dette. 
Jeg vil derfor bede Kommissionen om at oplyse, hvilke foranstaltninger den træffer, bl.a. i forbindelse med den antidumpingundersøgelse, som den europæiske skotøjsindustris sammenslutning har anmodet om.
Peter Mandelson,
   Kommissionen er opmærksom på den seneste udvikling inden for import til Fællesskabet af skotøj fra Kina og Vietnam. I den forbindelse modtog Kommissionen tidligere på året klager fra EU's skotøjsindustri med overbevisende oplysninger om, at EU's skotøjsindustri lider under negative indvirkninger af dumpede priser på skotøj, der er importeret til Fællesskabet.
Kommissionen har handlet omgående ved at indlede to antidumpingundersøgelser. Den første drejer sig om import af skotøj med tåbeskyttelse fra Kina og Indien. Den anden drejer sig om import af skotøj med overdel af læder fra Kina og Vietnam.
Målet med undersøgelserne er at fastslå, om den pågældende import er dumping og har negativ indvirkning på Fællesskabets skotøjsindustris økonomiske situation. Undersøgelserne vil også omfatte en vurdering af følgerne og den evt. negative indvirkning af foranstaltninger på de øvrige økonomiske aktører i Fællesskabet.
Undersøgelsen er i fuld gang. Kommissionen analyserer nu spørgsmålet om markedsøkonomisk behandling af de pågældende eksportører, definitionen af de forskellige kategorier og modeller af de pågældende produkter, spørgsmålet om, hvorvidt der er tale om dumping, importens indvirkning på Fællesskabets skotøjsindustri og grossistvirksomhedernes, forhandlernes og forbrugernes situation. Det er alt sammen i fuld gang. Ikke overraskende er det en meget kompliceret sag. På grund af de enorme tekniske problemer, med hundredvis af økonomiske aktører og et produkt, der består af tusindvis af forskellige modeller, er det for tidligt at sige noget konkret om det mulige udfald.
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ).
   - Der er mange små og mellemstore virksomheder, der allerede nu er ved at lukke eller på vej til at gøre det, hvilket betyder øget ledighed i vanskeligt stillede områder i f.eks. Portugal, men også i andre dele af Sydeuropa, med alvorlige negative følger for disse områders udvikling. Hvis undersøgelsen ikke skrider frem hurtigt, kan det blive for sent, så jeg vil derfor gerne stille Dem følgende spørgsmål: Hvornår træffes der konkrete, effektive foranstaltninger som eksempelvis anvendelse af beskyttelsesklausuler for de mest berørte områder? 
Peter Mandelson,
   Undersøgelsen vil blive afsluttet inden for den fastsatte tidsfrist, men jeg kan ikke sige nøjagtigt, hvornår det vil være. Kommissionen kan træffe midlertidige foranstaltninger 2-9 måneder efter indledningen af undersøgelsen.
Jeg vil understrege, at dette virkelig er en meget kompliceret sag, langt mere end forventet, da vi indledte undersøgelsen. Vi må være meget påpasselige med ikke kun nøje at vurdere, hvad virkningen er på Fællesskabets interesse, men også at vurdere, hvad virkningen ville være, hvis vi skulle træffe antidumpingforanstaltninger over for en række forskellige producenter og økonomiske aktører i denne sektor. Nogle fællesskabsproducenter producerer selv delvist uden for Fællesskabet.
Tidligere ægte fællesskabsproducenter har holdt deres forsknings-, design- og udviklingsaktiviteter inden for Fællesskabet, men får deres leverancer fra en lang række steder som Kina og Vietnam, men også Rumænien, Bulgarien og Brasilien samt Italien, Slovakiet og andre medlemsstater. Disse tidligere producenter tilvejebringer også temmelig mange arbejdspladser gennem disse andre økonomiske aktiviteter.
Heraf ses det - og jeg kunne give flere eksempler på ting, der komplicerer sagen - at vi må være meget forsigtige i vores vurdering. Vi har ikke en ensartet gruppe europæiske producenter med en række klart identificerbare og kvantificerbare interesser. Der er en lang række forskellige producentinteresser, og vi må efter vores indledende vurdering af, om den påståede dumping er godtgjort, være sikre på, hvilke virkninger evt. efterfølgende foranstaltninger ville få på en række forskellige producentinteresser.
David Martin (PSE ).
   - Jeg er glad og lettet over at høre kommissærens svar, for jeg er blevet bombarderet af europæiske forhandlere, som har investeret mange penge i Asien, som har forbedret sundheds- og sikkerhedsforholdene og arbejdsvilkårene i asiatiske lande, og som skaber økonomiske fordele for både asiatiske arbejdstagere og europæiske forhandlere. Er kommissæren enig i, at det ville være helt forkert, hvis disse virksomheder blev ofre for antidumpingtold?
Peter Mandelson,
   Medlemmet har identificeret en type europæiske producenter, hvis interesser jeg må varetage. Det bliver helt klart ikke let at finde en afbalanceret og retfærdig løsning i denne meget komplicerede situation, og Kommissionen skal ærlig talt være både opfindsom og fleksibel for at finde en løsning, som er acceptabel for medlemsstaterne og de økonomiske aktører.
Når det er sagt, modtager medlemsstaterne snart et forslag fra mine tjenestegrene om ikke at give vietnamesiske eksportører markedsøkonomisk behandling, eftersom statslig indgriben, støtte og anden konkurrenceforvridning stadig er meget udbredt. Kommissionen har endnu ikke draget nogen konklusioner om Kina.
Anne E. Jensen (ALDE ).
   - Fru formand Jeg vil også takke hr. Mandelson for, at han advokerer frihandelen og de erhvervskredse, der har glæde af frihandelen. Konkret i forbindelse med denne sag vil jeg gerne vide, hvorfor antidumpingundersøgelsen også omfatter sportssko, som har været undtaget fra forordning nr. 467/98 og i det hele taget har været undtaget fra alle begrænsninger i import i mange år. Det giver jo ligesom det indtryk, at Kommissionen er gået i panik over, at man får dette pres fra kræfter i EU, der frygter den fri konkurrence. Kan kommissæren afvise, at det er tilfældet? 
Peter Mandelson,
   Medlemmet har påpeget et vigtigt spørgsmål. Hun må ikke tage det for givet, at der lægges antidumpingtold på producenter af den type sportsartikler. Jeg er endnu ikke overbevist om, at der er en direkte fælleskabskonkurrent, som producerer den type sportsartikler. Derfor står det endnu ikke klart for mig, hvilken fællesskabsinteresse i det segment af sektoren der bliver skadet. Men undersøgelsen fortsætter. Jeg forventer, at vi inden længe kan nå frem til en holdning til netop den sektor, hun nævner.
Formanden.
   - Spørgsmål nr. 49-53 vil blive besvaret skriftlig.(2)
Formanden.
Hvilke midler benytter Kommissionen til at opstille prognoser for omstruktureringen af virksomheder og for den fremtidige økonomiske og beskæftigelsesmæssige udvikling inden for hver markedssektor og inden for hver type arbejde, især i øområder, landbrugsområder og fjerntliggende områder?
Har EU's bilaterale og internationale forpligtelser og aftaler indvirkning på prognoserne?
Med hvilke mekanismer giver Kommissionen garanti for en fortsat bæredygtig udvikling i disse områder såvel som bevarelsen af deres sociale struktur, især arbejdstagernes normale erhvervsmæssige videreuddannelse og planlægningen af den faglige uddannelse af den unge generation?
Vladimír Špidla,
   Fru formand, mine damer og herrer, Kommissionens aktiviteter inden for omstrukturering gennemføres på et paneuropæisk grundlag. Den har ikke særlige instrumenter til rådighed til at opstille prognoser for omstruktureringen af virksomheder og for den fremtidige økonomiske og beskæftigelsesmæssige udvikling inden for hver markedssektor og inden for hver type arbejde i øområder, landbrugsområder og fjerntliggende områder. Mens hver medlemsstat har adgang til instrumenter til overvågning af de enkelte sektorer og dens eget arbejdsmarked, kan Kommissionen kun overvåge specifikke sektorer eller regioner individuelt. Kommissionens meddelelse af 31. marts 2005 om omstruktureringer og beskæftigelsen gav arbejdsmarkedets parter mulighed for at informere Kommissionen om deres syn på disse ting. Desuden henviste Kommissionen i sin meddelelse af 5. oktober om industripolitik til visse industrisektorer, hvor der kan ske strukturændringer i de kommende år. Som følge heraf må vi kunne forudse disse ændringer og fremme dem på regionalt, nationalt og europæisk plan. Den tertiære sektor kan også blive berørt af omstrukturering, og der kræves grundige undersøgelser af dette spørgsmål.
Kommissionen samarbejder med Det Europæiske Overvågningscenter for Forandringer, som har hjemsted i Dublin, og deltager aktivt i dets projekter, som vedrører forskellige sektorer og overvågning af omstrukturering. De forpligtelser, som EU har påtaget sig, og de aftaler, som det har indgået på bilateralt og internationalt plan, har indflydelse på visse aspekter af omstrukturering, f.eks. i hvor stor udstrækning markeder åbnes, markedsadgang, teknologisk innovation og teknologiudveksling og de sociale bestemmelser i denne typer aftaler. Kommissionen råder over visse instrumenter til fremme af bæredygtig udvikling af regionerne, herunder og navnlig den europæiske beskæftigelsesstrategi, Den Europæiske Socialfond i forbindelse med investeringer i menneskelig kapital og Den Europæiske Fond for Regionaludvikling i forbindelse med investeringer i infrastruktur, produktive investeringer og udvikling af endogent potentiale.
Strukturfondene yder støtte i form af mellemsigtede strategiprogrammer, som tager sigte på opstilling af prognoser, bedre forvaltning af industriel udvikling og minimering af dens indvirkning på arbejdstagerne. Derfor har Kommissionen i sine forslag for programmeringsperioden 2007-2013 prioriteret overvågning og styring af ændringer under målene om konkurrenceevne og beskæftigelse. Resultatet af dette vil være, at der fokuseres på tre kerneområder, nemlig de største uligheder på beskæftigelsesområdet, den fortsatte hurtige økonomiske og sociale omstrukturering, der skyldes globaliseringen og udviklingen af en videnbaseret økonomi, og demografiske ændringer, som vil føre til arbejdsstyrkens aldring.
I denne forordning fastsættes der bl.a. en reserve til uforudsete udgifter på 1 % til konvergensregioner og 3 % til andre regioner. Dette vil give medlemsstaterne mulighed for at bruge fondene til at forvalte økonomisk og social omstrukturering og håndtere følgerne af den globale markedsåbning bedre. Derudover foreslog Kommissionen for nylig, at der oprettes en fond til globaliseringstilpasning, som skal håndtere alle omstruktureringens negative indvirkninger. Hvis denne fond oprettes, vil den støtte arbejdstagere, der rammes af kriser som følge af globalisering.
Hvad angår uddannelse af de kommende generationer, giver de europæiske uddannelsesprogrammer Erasmus, Socrates og Leonardo da Vinci tusinder af unge mennesker mulighed for at studere i udlandet. Desuden giver rammeprogrammerne for EU-finansieret forskning mulighed for at finansiere vigtige projekter på EU-plan, navnlig inden for beskæftigelse, uddannelse, faglig uddannelse og innovation, og disse projekter vil bane vej for yderligere foranstaltninger.
Marie Panayotopoulos-Cassiotou (PPE-DE ).
   - Fru formand, jeg takker kommissæren for hans ganske informative svar.
Jeg vil specielt gerne vide, om De har overvejet, hvor finansieringen af denne planlagte fond til styrkelse af omstruktureringer skal komme fra, og om der er sørget for at informere om alle disse hjælpeforanstaltninger for at styrke europæernes tillid til udvikling og forhindre, at de bliver afskrækket af globaliseringsfænomenet.
Vladimír Špidla,
    Det er naturligvis således, at de midler, som Kommissionen har til rådighed for øjeblikket, betyder, at den allerede kan reagere på visse uforudsete ændringer. For at tage et velkendt eksempel blev 5.000 mennesker for nylig afskediget fra Rover i løbet af ganske kort tid. Kommissionen benyttede strukturfondene til at gribe ind, og denne indgriben er fra mange sider blevet betegnet som en succes. Denne sag var naturligvis noget ud over det sædvanlige, fordi den kun drejede sig om én produktionsvirksomhed i ét land. De seneste ændringer i Electrolux er et eksempel på indbyrdes forbundne problemer som følge af en større systematisk omstrukturering, der omfatter mere end et land. Vi har for øjeblikket ingen effektive instrumenter til at håndtere sager af denne art, og det er årsagen til idéen om en fond, som skal håndtere følgerne af globalisering og omstrukturering. Dens formål skal ikke være at beskytte virksomheder, som ikke er konkurrencedygtige, men at give mennesker, der rammes af omstrukturering, mulighed for at finde en anden levevej. Med en metafor kan det siges, at vores mål ikke er at bjærge en synkende skude, men at bjærge mandskabet og bringe dem om bord på et andet skib eller på land, så deres liv kan fortsætte.
Fonden vil fremme investeringer i menneskelig kapital og livslang læring samt indgåelse af aftaler om beskæftigelse og partnerskaber for innovation på nationalt, regionalt og lokalt plan. Den vil også støtte udviklingen af systemer og instrumenter, der gør det lettere at opstille prognoser for sociale og økonomiske ændringer, tilskynde til større fleksibilitet blandt arbejdstagere og virksomheder, der berøres af omstrukturering, og fremme alle interessenters administrative kapacitet og produktivitet ved f.eks. at uddanne ledere, der er involveret i omstrukturering. For at iværksætte denne fond vil det være muligt at anvende instrumenter, som allerede findes på medlemsstatsplan, f.eks. de instrumenter, der anvendes til Den Europæiske Socialfond.
Formanden.
I slutningen af september udtalte kommissæren med ansvar for beskæftigelse, sociale anliggender og ligestilling, Vladimir Špidla, under et møde med arbejdsmarkedets parter sig om den fri bevægelighed for arbejdstagere. Ifølge indberetninger vil Kommissionen hurtigst muligt ophæve begrænsningen for arbejdssøgende fra de østeuropæiske lande.
Da lønforskellene mellem de nye medlemsstater og de områder, som grænser op til dem, imidlertid allerede er særdeles store, er det af afgørende betydning, at man venter med at tillade fri bevægelighed for arbejdstagere og tjenesteydelser.
Har Kommissionen allerede en konkret plan om at ophæve begrænsningerne for arbejdssøgende fra de østeuropæiske lande? I bekræftende fald, hvordan og hvornår vil dette ske?
Vladimír Špidla,
    Mine damer og herrer, da tiltrædelsestraktaterne blev afsluttet, blev det aftalt, at 2+3+2-politikken skulle anvendes i overgangsperioderne. Disse mange overgangsperioder eller intervaller, hvor der kan foretages kontroller for at beslutte, hvorvidt de skal forlænges, kan betragtes som begrundet i et ønske om både at undertegne tiltrædelsestraktaterne og afslutte overgangsperioderne, eftersom disse ville gøre det umuligt at opnå helt fri bevægelighed for arbejdstagere inden for den kortest mulige tidsfrist.
Kommissionen har nu til opgave at forelægge en rapport om evaluering af overgangsperiodernes virkning i de første to år. Vi ønsker at udarbejde en rapport, som er troværdig og metodisk set helt pålidelig, og som tager alle de omkringliggende omstændigheder i betragtning, herunder det faktum, at nogle lande grænser op til nye medlemsstater. Jeg vil sige, at jeg lægger stor vægt på denne rapport. Ud over at være et autoritativt grundlag for beslutningstagningen i et så følsomt spørgsmål skal den også tjene som udgangspunkt for yderligere arbejde og evalueringer om tre års tid. På det tidspunkt vil der igen blive truffet beslutninger i overensstemmelse med traktaten, eftersom der vil være gået fem år, siden overgangsperioden begyndte, og der vil være langt mindre spillerum på det tidspunkt end efter kun to år. Det er i vores interesse, for ikke at sige i vores største interesse, at tage alle relevante omstændigheder omkring dette følsomme spørgsmål i betragtning, herunder de enkelte landes geografiske placering.
Manfred Weber (PPE-DE ).
   - Fru formand, jeg vil gerne takke kommissæren varmt for forklaringerne og for bemærkningen om, at det skal være en afbalanceret rapport. Jeg vil gerne spørge om, hvorfor man i Deres og Deres institutions offentlige udtalelser allerede hører et signal om, at afgørelsen allerede er truffet, og at man vil etablere den frie bevægelighed så hurtigt.
Vi er alle enige om målsætningen om fri bevægelighed, og den er et grundlæggende princip i EU, som vi også står inde for. Det gælder imidlertid om at tage bekymringerne alvorligt hos alle dem, som er berørt af det. Derfor spørger jeg endnu en gang, hvorfor De har truffet denne afgørelse på forhånd? 
Vladimír Špidla,
    Jeg har sådan set allerede besvaret spørgsmålet i mit foregående svar, men jeg mener, at det er så vigtigt, at det fortjener et uddybende svar. I tiltrædelsestraktaten blev overgangsperioderne opdelt i visse stadier under forudsætning af, at disse ville blive evalueret indgående. Det underforståede mål med disse mellemstadier er at afslutte overgangsperioderne, og jo før det sker, desto bedre. Jeg er helt overbevist om, at fri bevægelighed for arbejdstagere er en af de vigtigste drivkræfter bag EU's økonomiske vækst, og her tænker jeg også på jobskabelse. Derfor er dette også et spørgsmål af offentlig interesse.
På den anden side er jeg også meget opmærksom på, at dette er et yderst følsomt spørgsmål. Jeg vil gentage, at vi ønsker at forelægge en rapport, der betragtes som autoritativ, hvormed jeg mener, at den vil være hævet over al kritik, hvad angår metoden. De enkelte lande vil naturligvis træffe deres egne beslutninger i overensstemmelse med traktaten, og de vil kunne beslutte, hvad der er rigtigt for dem på baggrund af kendsgerningerne. Det er på ingen måde Kommissionens hensigt at opdele eller ødelægge arbejdsmarkedet i noget land. Målet med tiltrædelsestraktaterne er imidlertid at skabe et fælles marked og opnå fri bevægelighed for arbejdstagere på dette fælles marked, eftersom dette er en af de fire grundlæggende værdier, der opretholdes i EU, og som understreger begrebet europæisk integration. I betragtning af dette mener jeg, at vi må handle hurtigt og med det fornødne mod efter at have vurderet alle relevante oplysninger. Det siger sig selv, at det påhviler regeringerne at træffe beslutningen.
Claude Moraes (PSE ).
   - Hr. kommissær, tak for bekræftelsen af Deres tilslutning til princippet om arbejdskraftens frie bevægelighed.
Jeg vil imidlertid spørge Dem, om De har planer om set ud fra Kommissionens synspunkt at undersøge eller analysere den beslutning, som Det Forenede Kongerige og andre lande har truffet, om at åbne deres markeder for arbejdskraftens frie bevægelighed omgående i modsætning til de lande, der indfører restriktioner. Er det noget, De har planer om at gøre, eller er det en god idé?
Vladimír Špidla,
    Der hersker ingen tvivl om, at de erfaringer, som Det Forenede Kongerige, Irland og Sverige har høstet, er en værdifuld informationskilde, når det skal vurderes, hvad det betyder at afslutte eller undlade at håndhæve overgangsperioder. Disse erfaringer skal evalueres indgående, og der kan godt indgå visse undersøgelser.
Formanden.
   - Da den tid, der er afsat til spørgetiden, er udløbet, vil spørgsmål nr. 56-90 blive besvaret skriftligt.(3)
Spørgetiden er afsluttet.

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er redegørelse fra Kommissionen om 2005, "Udvidelse II"
Olli Rehn,
   . - Hr. formand, for nogle få uger siden fortalte jeg Dem om Kommissionens konklusioner vedrørende Bulgarien og Rumænien. I dag er det mig en fornøjelse at redegøre for Kommissionens syn på udvidelsesstrategien som helhed, på kandidatlandene Tyrkiet og Kroatien og på de potentielle kandidatlande på det vestlige Balkan.
Udvidelsen er et af EU's vægtigste politiske redskaber: Den er et eksempel på EU's "bløde magt" eller omstillingsmagt, som har bidraget til at omstille lande til stabile demokratier og mere velstående samfund med højere grad af økonomisk udvikling og social velfærd. Det er fortsat i Europas og vores borgeres store interesse at fortsætte en omhyggeligt forvaltet tiltrædelsesproces.
Varemærket for Barroso-Kommissionens udvidelsesstrategi er konsolidering. Vi må være forsigtige med at påtage os nye forpligtelser, men samtidig må vi stå ved de forpligtelser, som vi har påtaget os, når først landene opfylder de strenge betingelser for tiltrædelse. Betingethed er nøglen til vores omstillingsmagt, men den er gensidig, for betingethed fungerer kun, hvis landene kan have tiltro til EU's tilsagn om deres senere medlemskab.
Desuden må vi være bedre til at fortælle om tiltrædelsesprocessens mål og udfordringer og om, hvordan vi behandler landene. En bred offentlig støtte er mere afgørende end nogensinde for en bæredygtig udvidelsespolitik. Det er også op til især medlemsstaterne at argumentere for og forsvare de politikker, som de har fastlagt enstemmigt.
Kommissionen gør naturligvis sit, og jeg er godt klar over den store indsats, som Europa-Parlamentet og mange af Dem yder i Deres hjemlande.
For Tyrkiets og Kroatiens vedkommende påbegyndte vi screeningen af tiltrædelsesforhandlingernes kapitler for ca. tre uger siden. Statusrapporterne indeholder en analyse af, hvor langt landene er nået, og i tiltrædelsespartnerskaberne fastsættes der både kort- og mellemfristede mål for at løse de påpegede problemer.
Der tegner sig rent ud sagt et broget billede. I Tyrkiet er der nu trådt dristige og betydningsfulde reformer, som styrker retsstatsprincippet og menneskerettighederne, i kraft, men samtidig gennemføres de stadig uregelmæssigt. I rapporten understreges det, at Tyrkiet skal gøre en langt større indsats, hvad angår ytringsfrihed, kvinders rettigheder, religionsfrihed, fagforeningsrettigheder, kulturelle rettigheder og bekæmpelse af tortur og mishandling, hvor der i praksis skal indføres en politik for nul-tolerance. I tiltrædelsespartnerskabet for Tyrkiet er disse spørgsmål med blandt de kortsigtede handlingsprioriteter.
Det er positivt, at Kommissionen nu anerkender Tyrkiet som en fungerende markedsøkonomi, så længe stabiliserings- og reformforanstaltningerne fastholdes.
Kroatien er godt i gang med at gennemføre EU-lovgivningen, men det skal stadig gøre en stor indsats for at reformere retsvæsenet, bekæmpe korruption, forbedre mindretallenes situation, fremme flygtninges tilbagevenden og styrke de administrative strukturer til håndhævelse af EU's regelværk. Det er overflødigt at sige, at Kroatien også fortsat fuldt ud skal samarbejde med Den Internationale Krigsforbryderdomstol vedrørende det Tidligere Jugoslavien, så den sidste, der er på flugt, endelig kan retsforfølges. Vi vil overvåge denne forpligtelse meget nøje.
Kommissionens udtalelse om Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedoniens ansøgning om tiltrædelse af EU er en objektiv og retfærdig vurdering. Bare nogle få år efter at have været på randen til borgerkrig har landet opnået en bemærkelsesværdig politisk stabilitet og demokratisk udvikling, især på grund af gennemførelsen af Ohrid-rammeaftalen. Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien er for øjeblikket den eneste fungerende multietniske stat på det vestlige Balkan og dermed et godt eksempel på, at en sådan multietnisk model virkelig kan fungere. Af disse årsager kan Kommissionen anbefale, at Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien får status som kandidatland, men landet er endnu ikke klar til at indlede tiltrædelsesforhandlinger. At give Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien status som kandidatland ville være et vigtigt politisk signal for hele regionen. Samtidig stormer Kommissionen ikke frem og anbefaler tiltrædelsesforhandlinger, før landet er klar til det. Vi vil vurdere situationen løbende og først anbefale, at forhandlingerne påbegyndes, når Københavnskriterierne overholdes tilfredsstillende.
Hvad angår Albanien, Serbien og Montenegro og Bosnien-Hercegovina er tiden inde til at forankre vores forbindelser bedre ved at forhandle om en stabiliserings- og associeringsaftale med hvert af disse lande. Det kan vi gøre med Albanien i nærmeste fremtid. For de to andre landes vedkommende forventer jeg, at vi kan gøre det i slutningen af 2006, hvis de gør store fremskridt med deres reformer. En stabiliserings- og associeringsaftale er det første skridt på vejen til EU, og den skal gennemføres nøje, før der kan tages yderligere skridt.
Efter FN's standardudsending, hr. Eydes, objektive rapport og anbefaling er forhandlingerne om Kosovos fremtidige status ved at gå i gang. Kommissionen støtter fuldt ud FN's statusudsending, præsident Ahtisaaris, bestræbelser på at tilvejebringe en afbalanceret og bæredygtig løsning i Kosovo, og vi vil naturligvis indgå i et nært samarbejde med ham.
Vores fælles mål må være en status med standarder. Det har afgørende betydning, at mindretallenes rettigheder og beskyttelsen af steder af kulturel og historisk interesse sikres, for at der kan findes en bæredygtig løsning, som fremmer hele regionens stabilitet. I denne forbindelse vil jeg om kort tid forelægge et dokument om EU's politik for Kosovo sammen med hr. Solana. Vi må også fremme statusprocessen med passende finansielle midler, og Kommissionen anmoder Parlamentet om at arbejde snævert sammen med den om dette. Jeg regner med Deres støtte i denne sag, som er vigtig for Europas stabilitet og sikkerhed.
Hvert eneste land på det vestlige Balkan tager et skridt i retning af EU her i efteråret. Dermed sender vi et klart signal, der bekræfter EU's tilsagn om deres mellem- eller langsigtede perspektiv om EU-medlemskab, når de enkelte lande opfylder vores strenge betingelser. Det er så sandelig to sider af samme sag: Perspektivet om tiltrædelse af EU kommer skridt for skridt nærmere i takt med de reelle fremskridt med at opfylde EU's betingelser og kriterier.
Kommissionen bekræfter sit tilsagn om det vestlige Balkans europæiske perspektiv. Jeg er sikker på, at jeg kan regne med Deres støtte til denne vigtige indsats.
Elmar Brok,
   Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg vil gerne takke Kommissionen, fordi den så engageret går i detaljer og forsøger at bringe tingene fremad, og mange lande for den måde, de forsøger at opfylde kriterierne på. Det skal imidlertid være klart, at betingelserne bliver opfyldt og ikke kun udsat. Til disse betingelser hører også optagelsesevnen, hvor vi indtil nu ikke har nogen definition af, hvordan dette begreb kan gøres operationelt. Jeg håber, at Kommissionen efter debatterne den 3. oktober snart vil komme med et forslag.
Jeg er enig med kommissæren i, at udvidelsen er en af EU's mest vellykkede udenrigspolitiske strategier, fordi denne udvidelse har ført til stabilitet og større udbredelse af demokrati og retsstat i Europa. Det europæiske perspektiv er et vigtigt instrument til at gøre det muligt for disse lande at gennemføre interne reformer, hvad de ellers for det meste ikke kan, sandsynligvis af indenrigspolitiske grunde.
Men jeg tror, det skal være klart, at EU efter udvidelsen med 10 lande og om kort tid muligvis med yderligere to lande også har brug for en konsolideringsfase, som enhver virksomhed efter vækstperioder har brug for konsolideringsperioder. Det gælder om, at vi får genetableret balancen mellem uddybelse og udvidelse, at vi igen gør det klart, hvordan vi sikrer, at det udvidede EU er handlekraftigt, og sætter spørgsmålet om den politiske enhed øverst på dagsordenen. Eller vil vi tillade, at Unionen sygner hen og bliver til en frihandelszone?
Jeg synes ikke, det fremgår af denne redegørelse, som kaldes en strategiredegørelse, hvordan en samlet strategi skal se ud, hvilken indre form og hvilke ydre grænser dette fremtidige Europa skal have, hvilket naturligvis ikke kan fastlægges i detaljer i en sådan redegørelse, fordi det selvfølgelig altid er en flydende proces. Men jeg tror, det er på tide at danne sig et billede af det, så vi kommer videre, så vi ikke blot bliver ved med at fremskrive enkelttilfælde, som så fører til, at der opstår automatikker, som truer EU. Det omfatter også overvejelser af, om ikke det vil være hensigtsmæssigt for mellemperioden mellem fuldt medlemskab og naboskabspolitikken at finde en tredje mulighed, som giver staterne mulighed for at have et europæisk perspektiv for deres udvikling, men samtidig heller ikke ødelægger EU's muligheder for at udvikle sig - noget i stil med Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde. Disse initiativer savner jeg fra Kommissionens side, som hænger sig alt for meget i detaljerne og glemmer de store linjer. 
Jan Marinus Wiersma,
   Hr. formand, den vellykkede europæiske integration af landene på det vestlige Balkan er meget vigtig for denne region og for Europa som helhed. Det er en af min gruppes, PSE-Gruppens, politiske prioriteter. I sidste uge tog vi derfor stilling til de vestlige Balkanlandes europæiske fremtid, og vores holdning har vi fastlagt i et udførligt strategidokument, som i mellemtiden er offentliggjort. Udgangspunktet er stadig vores fulde støtte til Thessaloniki-dagsordenen, nemlig opnåelse af varig fred, stabilitet og velfærd på Balkan inden for en EU-integrationsproces og naturligvis med udsigt til tiltrædelse i sidste ende.
Inden for denne proces skal vi for det første stræbe efter at løse problemer, som gør sig gældende i hele regionen. Konsolideringen af demokratiet og retsstaten, den økonomiske udvikling, flygtningepolitikken, samarbejdet med Domstolen i Haag og bekæmpelsen af korruption og kriminalitet. Dette er på den ene side betingelser for en vellykket integration i EU, men de er på den anden side tæt forbundet med den regionale sikkerhed og stabilitet i denne region, som stadig er skrøbelig. Disse problemer gør sig derfor ikke udelukkende gældende i den bilaterale forbindelse mellem Balkanlandene og EU. De, der har størst interesse i denne proces, er landene selv.
Indbyrdes samarbejde mellem landene på det vestlige Balkan er derfor en væsentlig bestanddel af vores strategi. EU skal tilbyde solide rammer, men dynamikken til at løse disse problemer skal i sidste instans komme fra regionen selv. Det gælder også for de problematiske områder, som der stadig er. Ved beslutningerne om Bosnien-Hercegovinas statsstruktur, forbindelsen mellem Serbien og et sandsynligvis uafhængigt Montenegro og Kosovos status er regionale politikere nødt til at påtage sig deres ansvar.
Men vi skal også se de positive udviklinger. Vi er faktisk forsigtigt optimistiske. Bosnien har opnået et gennembrud i reformer af politiapparatet, og det var en vigtig indrømmelse fra den serbiske del af landet. Den kendsgerning, at Kommissionen vil give Makedonien (FYROM) status af kandidatland, afspejler den stadige fremgang i landet.
Endelig støtter vi Kommissionen i dens tre k'er for udvidelsen, nemlig konsolidering, konditionalitet og kommunikation, men sidstnævnte punkt håber jeg snarest at vende tilbage til, for bred støtte, også i vores egne lande, til en yderligere udvidelse er afgørende for, at denne bliver en succes. 
István Szent-Iványi,
   Hr. formand, det vigtigste resultat af udvidelsespakken er, at den giver landene på Vestbalkan klare fremtidsudsigter. Især den del, der anbefaler kandidatstatus for Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien, er positiv. Herved anerkender den den udvikling, som Makedonien har gennemgået, og de anstrengelser, landet har gjort i de seneste år. Samtidig er det passende, at der ikke er blevet fastsat nogen dato for, hvornår tiltrædelsesforhandlingerne skal indledes, eftersom hverken Makedonien eller EU er parat til det på nuværende tidspunkt. Lad os håbe, at både Makedonien og Europa vil være klar til at indlede forhandlinger i løbet af nogle få år.
EU forventer to ting af landene på Vestbalkan, nemlig at de skal afslutte deres nyere histories tragiske kapitel, og at de skal udlevere krigsforbrydere - Ante Gotovina, Mladic og Karadzic - til Den Internationale Straffedomstol for Det Tidligere Jugoslavien i Haag. EU forventer også, at de gør alt, hvad de kan for at genoprette freden mellem de etniske grupper. De skal med andre ord forbedre mindretallenes rettigheder og sikre, at det bliver gjort på et bredt grundlag, hvad end det er i Vojvodina eller Kosovo. Vi forventer også, at de vil intensivere bestræbelserne for at opfylde tiltrædelsesbetingelserne, udnytte potentialet i det regionale samarbejde og åbne deres grænser.
Det egentlige kriterium for Vestbalkans integrationsevne er, om de kan samarbejde med hinanden. Det håber jeg, de vil kunne, og at de vil bevise det ved at fuldføre forberedelserne for integration i Europa. 
Joost Lagendijk,
   Hr. formand, jeg er overbevist om, at der vil være mange historikere, der tager doktorgraden i, hvad der præcist skete i foråret 2005 i Europa, når det gælder holdning, atmosfære og afstemningen om udvidelsen. Om det skyldtes, at vi stadig ikke havde forarbejdet udvidelsen fra 2004, eller de to nejer i folkeafstemningerne om forfatningen, ved jeg ikke. Det vil først vise sig senere, men det er stadig en kendsgerning, at udvidelsen af EU står for skud. Mange mennesker har indtryk af, at flertallet af EU's befolkning er imod. Mange politikere dækker sig gerne bag disse skeptiske borgere.
Derfor er jeg glad for, at Kommissionen er standhaftig, at den underbygger sagen med argumenter og siger - og det er jeg enig i - at udvidelsen af EU indtil nu er en af EU's mest vellykkede politikker, og at det derfor ville være meget kortsynet at tage de løfter, der er afgivet til både Rumænien, Bulgarien, Tyrkiet, Kroatien og de vestlige Balkanlande, op til fornyet overvejelse.
Men jeg er også glad for, at Kommissionen med rette har draget konklusioner af den proces, som vi hidtil har oplevet. At det er vigtigere at gøre noget i praksis end at afgive løfter, at - som hr. Brok sagde - også EU selv må være i stand til at optage nye lande, at en bedømmelse af de enkelte lande skal være baseret på kendsgerninger og ikke på automatik, og endelig at yderligere udvidelse kun vil lykkes, hvis politikere udviser politisk lederskab og er rede til at forsvare udvidelse over for deres befolkning, som faktisk sommetider er skeptisk.
Hvis Kommissionen fortsat arbejder på en sådan udvidelse - baseret på kendsgerninger, ikke på løfter, ikke på automatik, men en udvidelse baseret på politisk fremsynethed og analyse og ikke på meningsmålinger - så vil den også nu få min gruppes fulde støtte. 
Cristiana Muscardini,
   Hr. formand, kære kolleger, udvidelsens anden fase er for EU endnu et skridt i retning af en fuldstændig genforening. Den 1. maj 2004 er en dato, som er gået over i Europas historie, og det er den ikke bare, fordi vi har fået større politisk indflydelse, men også på grund af den kulturberigelse, som udvidelsen har medført.
Det er vigtigt, at vi fortsætter i den retning, men det skal vi først, når vi har konsolideret det nuværende EU, og uden at tabe det, der bør være den grundlæggende forudsætning for andre landes tiltrædelse af syne, nemlig overholdelsen af EU's og EU's grundlæggende principper. Dette spørgsmål er ikke rent formelt, men bliver tværtimod væsentligt, når lovgivningerne i de lande, der har ansøgt om tiltrædelse, krænker disse principper.
Sådan som jeg understregede i min skriftlige forespørgsel af 26. oktober, fortsætter Kroatien sin diskrimination af italienske statsborgere, når det gælder adgangen til ejendomsmarkedet, som de andre EU-lande til gengæld er sikret. Hr. kommissær, jeg vil gerne spørge Dem, om det er acceptabelt, at et land, der ønsker optagelse i EU, opstiller betingelser for statsborgere fra en medlemsstat, hvilket er i klar strid med fællesskabsprincipperne, og om Kommissionen er villig til at gøre anerkendelsen af italienske statsborgeres frie adgang til det kroatiske ejendomsmarked for en del af forhandlingerne.
Diskriminationen har ikke alene en negativ juridisk betydning, men også en menneskelig og samfundsmæssig virkning, der ikke kan sættes tal på. Institutioner, der praktiserer dette, kan ikke betragtes som troværdige eller pålidelige. Princippet om lighed for loven markerer forskellen mellem civile og demokratiske lande og de lande, som ikke er dette, hvis der ikke er taget højde for dette princip i deres lovgivning.
Vi er ikke modstandere af Kroatiens optagelse i EU, men det er kun på betingelse af, at landet overholder de regler, der gælder i hele Vesten på ejendomsområdet, og at Kroatien langt om længe løser den langvarige strid med de juliansk-dalmatiske landflygtige, der stadig venter på retfærdighed.
Camiel Eurlings (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg gentager, hvad mange mennesker har sagt her, nemlig at udvidelsen har været en af Europas største succeshistorier, både for de nye lande selv og for den gamle Union. Samtidig må vi være klar over, at der er opstået en vis ubalance mellem uddybnings- og udvidelsesprocessen. I Nice skulle uddybningen have fundet sted, men det skete ikke, i modsætning til udvidelsen, der derefter blev foretaget. Det må bekymre os, at denne uddybning stadig ikke har fundet sted. Til hr. Wiersma i Nederlandene siger jeg, at 80 % af mit parti gik ind for forfatningen. Hvis det også gælder Deres parti næste gang, lykkes det måske i Nederlandene.
Samtidig skal vi nu, inden udvidelsesprocessen begynder, genvinde noget af troværdigheden, og det betyder, at vi skal tage de kriterier, som gælder for udvidelsen, mere alvorligt end nogensinde. Når der opstilles kriterier, hvad angår både finanserne og udvidelsen, skal disse også opfyldes, da vi ellers mister vores troværdighed. Et af disse kriterier er absorberingsevne. Vi skal både institutionelt, men også hvad angår befolkningens opbakning have tilstrækkelig støtte til at muliggøre yderligere udvidelse.
Hvad angår landenes egne kriterier, må vi også her vise, at vi tager dem alvorligt. Jeg håber virkelig, at Rumænien og Bulgarien kan komme med i 2007, men det afhænger nu af de fremskridt, de gør i det kommende halve år. Hvad angår Tyrkiet, skal vi, hvis vi ønsker en god fortsættelse af processen, gøre det klart, at lovene om personlig udtryksfrihed, ytringsfrihed, skal tilpasses, at problemet med Cypern skal løses, idet begge sider anerkendes, og at vi, f.eks. hvad angår religionsfrihed, ikke kan vente i årevis, indtil der har været valg i Tyrkiet, førend der virkelig sker noget.
Kommissionen har nu klart sagt, at det kan lade sig gøre på kort sigt! Det støtter vi Kommissionen i, og jeg synes, vi skal fortsætte på den måde, nemlig være forsigtige med at give nye kandidatlande adgang i øjeblikket, arbejde på os selv og især vise, at vi er meget omhyggelige med procedurerne. Hr. kommissær, alle vi europæere skal meget kraftigt vende os imod populisterne, som gør folk bange for udvidelsen, men det ville være forkert at forveksle dem med folk, som virkelig bekymrer sig om den rette balance mellem uddybning og udvidelse. 
Hannes Swoboda (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, hr. Eurlings, måske skyldes problemet også, at der er for mange politikere, som beskriver vanskelighederne og problemerne ved udvidelsen, og for få, som beskriver fordelene ved udvidelsen.
Men jeg giver Dem helt ret i, at vi skal planlægge de næste udvidelsesskridt omhyggeligt. Jeg vil kort sige noget om tre lande på Balkan. For det første Kroatien. Jeg er som ordfører meget glad for, at vi indleder forhandlingerne. Der er stadig meget at gøre, Kommissæren nævnte noget af det. Jeg ville især også tilføje spørgsmålet om retshåndhævelse, som vi stadig har store problemer med i visse regioner i Kroatien. Retsvæsen og forvaltning er virkelig ikke på højde med tiden disse steder. Og når jeg bruger ordet tid, så vil jeg også gøre Kroatien opmærksom på, at man ikke bør tale om tidspunktet for tiltrædelsen nu - det er der ingen, der kender - men om at foretage de nødvendige skridt for at opnå et gunstigt tidspunkt.
Hvad Makedonien angår, vil jeg klart sige, at der nok er nogle borgere i Makedonien, som er skuffede over, at forhandlingerne endnu ikke er begyndt. Det bør man imidlertid snarere se som et incitament til at foretage de nødvendige skridt for at nå frem til en forhandlingsproces og indlede forhandlinger. Jeg synes virkelig, det er en succeshistorie, hvad de forskellige befolkningsgrupper i Makedonien har opnået som kompromis, især gennemførelsen af Ohrid-aftalen.
Med hensyn til Kosovo vil jeg bede Dem, hr. kommissær, om fortsat at følge den linje, som De anlægger i Deres redegørelse. Det er en meget, meget kritisk linje. Enhver, som læser redegørelsen, vil se, at den er båret af sympati for Kosovo, men også kritiserer de uholdbare tilstande, der fortsat findes i Kosovo - politisk, økonomisk, med hensyn til mindretalsspørgsmål og så videre. Det er en af de få virkelig kritiske og objektive redegørelser.
Man diskuterer hele tiden frem og tilbage om status og standarder. Jeg mener, at vi ikke kan give noget land uafhængighed eller bringe noget land nærmere til EU, hvis ikke det også opfylder europæiske standarder. Jeg går absolut ind for, at vi hjælper Kosovo med at komme på fode. Men jeg går absolut også ind for, at Kosovo skal overholde europæiske standarder - også flertallet i Kosovo, som vi i de forløbne år har kæmpet sådan for. 
Sarah Ludford (ALDE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær Rehn, det er rigtigt, at en omhyggeligt forvaltet udvidelsesproces er et af EU's vægtigste og succesrigeste politiske redskaber. Vi må forsøge at begejstre vores borgere. Lidt pjattet kan det siges, at hvis vi kunne bruge prægtige unge mænd som ham, der optræder i polske vvs-annoncer, ville markedsføringen af udvidelsen nok være lettere, men jeg må ikke være chauvinistisk.
Vi må også tilbyde ansøgerlandenes borgere en konkret belønning for den store indsats, de må yde for at opnå EU-medlemskab, men EU's visumordning på det vestlige Balkan er en uoverstigelig hindring for kommunikation gennem rejse. Den rammer netop de grupper i samfundet, som EU burde gøre sit bedste for at støtte.
I maj i år sagde kommissær Rehn på en konference, at han så optimistisk på mulighederne for at gøre fremskridt med at lette visumbyrden. Jeg håber, at det sker snart. Jeg er godt klar over, at fuld visumliberalisering ligger langt ude i fremtiden, men en visumlempelse for visse grupper svarende til den, der bliver drøftet eller forhandlet om med Rusland, Ukraine og Kina, ville ganske givet være et godt bevis på EU's tilsagn om fremtidig udvidelse. På kort sigt ville den styrke moralen, perspektiverne og udsigterne for borgerne på det vestlige Balkan. Det faktum, at 70 % af de universitetsstuderende i Serbien aldrig har været ude af landet, må give næring til den indadvendte politiske kultur i landet.
EU's overvejelser om intern sikkerhed er vigtige, men de må ikke være så dominerende, at de bringer den videre regionale sikkerhed i fare. Vi må ikke lade det kriminelle mindretal tage alle andre som gidsler.
Gisela Kallenbach (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, jeg ønsker Dem tillykke med de konklusioner, som De har draget af fremskridtsberetningerne for landene på det vestlige Balkan. Dermed følger De Parlamentets linje, og De bidrager til, at Europa står ved de hidtidige beslutninger og dermed også dokumenterer troværdighed og kontinuitet. Det er efter min mening så meget desto vigtigere i en tid, hvor der desværre tales meget om en europæisk krise og en grænse for, hvor mange vi kan optage. Europa svigtede i forbindelse med styringen af krisen i det tidligere Jugoslavien i begyndelsen af halvfemserne. Helt i vores egen interesse giver vi nu trinvis regionen et europæisk fremskridtsperspektiv.
Tillad mig at komme med et par konkrete bemærkninger. Tag ved lære af de hidtidige udvidelsesrunder. Støt udviklingen af civilsamfundet gennem uddannelses- og demokratiseringsprogrammer. Forbered europæiseringen af borgerne bedre end hidtil. Inddrag dem fra starten af. Det er godt, at De er særligt opmærksom på beskyttelse og integration af mindretal. Men for at sikre dem også på lang sigt har vi brug for flere instrumenter, så EU stadig har indflydelse og kontrolmuligheder også efter en eventuel tiltrædelse. Og benyt straks fra begyndelsen af associeringen de instrumenter, som gør de lokale politikere til faktiske aktører, og som har vist sig at være effektive og føre til det ønskede mål. Jeg minder bl.a. om Parlamentets beslutning om, at alle regeringer i regionen skal udarbejde nationale udviklingsplaner. 
Georgios Papastamkos (PPE-DE ).
   - Hr. formand, med hensyn til det dialektiske forhold mellem konsolidering, uddybelse og udvidelse har hr. Brok udtrykt mine synspunkter.
Jeg vil derfor fokusere på Grækenlands kreative rolle som en politisk og økonomisk stabilitetsfaktor i området, en rolle, som jeg tror er synlig og kendt.
Først støttede vi virkelig Bulgariens og Rumæniens optagelse i EU. Vi var de første, der ratificerede tiltrædelsestraktaterne for disse to lande til EU.
For det andet støttede vi Tyrkiets europæiske orientering med udsigt til, at landet skulle opfylde international lovgivning og EU's . Ikke desto mindre fortsætter besættelsen af områder i Republikken Cypern, , krænkelsen af græsk luftrum, kampagnen mod religionsfrihed og truslerne mod den økumeniske patriark.
For det tredje er Albaniens økonomi i vidt omfang baseret på den valuta, som importeres af albanere, der arbejder i Grækenland. Grækenland ligger forholdsmæssigt på førstepladsen i EU som værtsland for immigranter, målt ud fra befolkningens størrelse.
For det fjerde støtter vi den europæiske orientering i Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien.
Kommissæren understregede for nylig i Skopje, at Grækenland er den største investor i dette land. Det er sandt, og det glædede mig at høre det. Til gengæld, hr. Swoboda, går uforsonligheden i navnespørgsmålet ud over os, det er propaganda, som lader hånt om historien og historisk og kulturel aggression.
Det er logisk at spørge, hvorfor vi støtter de europæiske udsigter for landene i vores region. Det gør vi, fordi vi ønsker at udbrede og konsolidere fred, stabilitet og velstand i området som helhed.
Mine damer og herrer, det er op til de pågældende lande fuldt ud at acceptere og gennemføre EU's principper, værdier og regler. Det er imidlertid EU's ret, alle dets politiske og institutionelle agenturers og dets medlemsstaters ret at kontrollere forløbet af deres integration.
Det er en fælles udfordring. 
Borut Pahor (PSE ).
   - Jeg er stort set enig i Kommissionens beretning, for jeg går ind for den fortsatte udvidelse af EU. Jeg bemærker imidlertid, at det ikke nævnes, at udvidelsens omfang skal være i overensstemmelse med EU's absorptionsevne.
I beretningens konklusion understreges det også, at de enkelte lande, som søger optagelse i EU, skal opfylde alle betingelserne. Det synes jeg er et både legitimt og retfærdigt krav, fordi det stiller alle lande lige, som ønsker optagelse i EU.
Ligesom mange af mine kolleger er jeg imidlertid overbevist om, at EU selv skal opfylde betingelserne for yderligere udvidelser. Personligt kan jeg ikke forestille mig, at et udvidet EU vil kunne fungere succesrigt, medmindre det først vedtager forfatningstraktaten eller på anden vis indfører de nødvendige ændringer i de nuværende traktater.
Misforstå mig ikke, jeg går bestemt ind for den fortsatte udvidelse af EU, men samtidig mener jeg også, at Kommissionen, når den skriver beretninger som denne om udvidelsen, bør lægge særlig vægt på vigtigheden af den fortsatte konsolidering af EU.
Da vi har kommissæren hos os i dag, vil jeg til sidst gerne stille ham et spørgsmål om Kosovo, som han særligt var inde på. Den slovenske præsident Drnovšek har for nylig stillet forslag om Kosovos uafhængighed. I forslaget, som jeg synes er positivt, opstilles der en række betingelser for Kosovos uafhængighed. Jeg vil gerne spørge kommissæren, om han kender dette initiativ, og om han vil kommentere det. 
Zbigniew Zaleski (PPE-DE ).
   -  Hr. formand, EU's udvidelse er en udfordring, som indebærer risici, men som også er værd at arbejde for. EU har besluttet at foretage en udvidelse med endnu to lande, Kroatien og Tyrkiet. Der er blevet fremsat mange indvendinger, især med hensyn til Tyrkiet, og der vil gå lang tid, før EU's borgere, ikke Kommissionen eller Parlamentet, vænner sig til tanken om, at Tyrkiet skal tiltræde EU.
EU har iværksat særlige foranstaltninger, såkaldte førtiltrædelsesinstrumenter, som skal støtte de forventede transformationer i Kroatien. Arbejdsgruppen foreslog, at der skulle oprettes et særligt instrument til at støtte menneskerettigheder, men dette forslag blev desværre forkastet. Det er en skam, at dette instrument ikke blev oprettet, for et demokratisk samfund og en demokratisk stat kan kun bygges på et passende fundament. Det ses ofte, at dette grundlag ikke er en regering eller et valgt parlament eller en præsident, men en nation af frie og ansvarlige borgere, som elsker deres land. En nation kan godt have behov for større hjælp til at danne den slags subjektive overbevisninger end til at udvikle økonomien eller forvaltningen.
Det andet emne, som jeg gerne vil gøre Kommissionen opmærksom på, er Parlamentets rolle i formuleringen af en førtiltrædelseshjælpestrategi og i at følge gennemførelsen af denne strategi og udviklingen i interne sociale, politiske og religiøse processer. Med al respekt for Kommissionens evner vil jeg gerne præcisere, at den ikke alene bør stå for instrumenterne og politikken som helhed. Parlamentet skal i det mindste være en ligeberettiget partner med medbestemmelsesret, og det skal fungere som en objektiv og pålidelig voldgiftsmand, når det er nødvendigt. Man kunne hævde, at det var nok for Kommissionen at følge Rådets instrukser, mens Parlamentet kun spillede en lille rolle, dengang EU kun havde 15 medlemsstater. Men nu, hvor EU har 25 medlemsstater, og eftersom der snart vil være 27 spillere på den europæiske scene, vil yderligere udvidelser være frugtesløse, hvis ikke de valgte repræsentanter her i Parlamentet bliver involveret i langt højere grad.
Sammenfattende vil jeg gerne gøre det helt klart, at Kommissionen og Rådet bør og må tage hensyn til de forslag, idéer og visioner og den kritik, der kommer fra Parlamentet, til gavn for borgerne i EU's medlemsstater. Den Europæiske Unions endelige grænser er endnu ikke fastlagt, og vi må arbejde sammen hen mod dette mål. 
Panagiotis Beglitis (PSE ).
   - Hr. formand, udvidelsesstrategien og integrationen i de europæiske institutioner er EU's eneste troværdige og effektive forslag, det eneste stærke incitament, som kan mobilisere forandrings- og reformprocesserne.
Det, vi i dag ser i forholdet mellem EU og kandidatlandene, er en gensidig mistillid, som har en negativ indvirkning på den offentlige mening i Europa. Vi kan ikke forlange forandringer og reformer, hvis ikke målet for den fremtidige integration er klart. Samtidig kan vi ikke garantere fremtidig integration, hvis ikke der er tegn på konstante fremskridt i gennemførelsen af reformerne. Dette gælder for Tyrkiet.
For Tyrkiets vedkommende ser vi i dag en markant standsning af reformbevægelsen, som skyldes en alvorlig mangel på politisk vilje til at gennemføre specifikke forpligtelser. Hvordan vil EU reagere, hvis Tyrkiet fortsætter denne praksis? Dets praksis i forhold til menneskerettigheder og mindretalsrettigheder? Dets praksis i forhold til Cypern? Det er det, der skaber midtillid og tillidskrise blandt de europæiske borgere.
Kommissionen går i den rigtige retning med sine forslag om at skærpe den europæiske strategi for Balkan, idet man bekræfter den strategi, der blev vedtaget af Det Europæiske Råd i Thessaloniki i 2003. Det er en investering i EU's egen sikkerhed at støtte Vestbalkans udsigter til EU-medlemskab med det formål at integrere landene i de europæiske institutioner i fremtiden. Forhandlingerne om at indgå stabilitets- og associeringsaftaler med Albanien, Serbien, Montenegro og Bosnien-Hercegovina må fortsætte uhindret.
Jeg vil ligeledes foreslå kommissæren, at der er behov for en klarere tidsplan for at afslutte disse forhandlinger som et stærkt incitament for disse lande. Montenegros mulige løsrivelse må ikke få negativ indflydelse på forhandlingerne med Serbien. Serbien spiller en afgørende rolle for stabiliteten på Balkan. EU og Kommissionen skal have en høj profil i forhandlingerne om Kosovos endelige status i overensstemmelse med folkerettens principper. Kommissionen skal imidlertid være særligt opmærksom på serbernes mindretalsrettigheder i Kosovo.
Afslutningsvis vil jeg gerne sige, at jeg er helt enig i Kommissionens forslag om kandidatstatus for Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien. Med hensyn til det uløste spørgsmål om navnet vil jeg gerne sige, at der skal to til tango, og desværre hænger ledelsen i Skopje fast i en blindgyde fra fortiden. 
Doris Pack (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, det materiale, som Kommissionen har præsenteret, er grundlæggende positivt, og Kommissionens udvidelsesstrategi for Vestbalkan er i orden. Det er glædeligt, at Kommissionen nu også formelt har indrømmet et tiltrædelsesperspektiv på mellemlang sigt for Vestbalkan. Udsigten til at blive optaget i EU er af meget stor betydning for den videre udvikling i regionen, for det er det eneste, der kan blive det bånd, der på lang sigt kan give fred til denne historisk meget belastede del af Europa.
Vores gruppe, PPE-Gruppen, vil dog samtidig klart opfordre Kommissionen til at undersøge hvert kandidatland på Vestbalkan individuelt og punkt for punkt for at konstatere, om det er klar til optagelse, før der sættes bindende datoer for indledning af tiltrædelsesforhandlinger og tidsplaner for tiltrædelsen. Kommissionen må ikke endnu en gang i forbindelse med Vestbalkan begå den fejl, som den begik med Rumænien og Bulgarien, og i endnu højere grad med Tyrkiet, nemlig at nævne en dato på et tidligt tidspunkt, uden at kriterierne er fuldstændig opfyldt. Det ville yderligere forringe den europæiske offentligheds accept af flere nye medlemslande og samtidig stille for store krav til Balkanlandenes reformevne. Det kan vi under ingen omstændigheder tillade os i denne meget labile region, som indtil for kort tid siden var hjemsøgt af borgerkrige.
Med hensyn til reformprocessen kan man, som De selv sagde, konstatere store fremskridt. Kommissionens indstilling er rigtig, at Kroatien og snart også Makedonien har gjort størst fremskridt og derfor allerede har fået kandidatstatus eller vil få det for Makedoniens vedkommende. Her ligger der også et incitament for nabolandene, som på vejen mod EU ligger bag disse lande af meget forskellige årsager.
Ethvert af disse lande må håndtere sin egen skæbne. Albanien årtierne i Enver Hoxhas kommunismes højsikkerhedsområde, Bosnien-Hercegovina de skrækkelige år med fordrivelser, myrderier og krig samt byrden fra den monstrøse Dayton-aftale, som afsluttede krigen, men ikke skabte en platform, hvor man kunne regere ordentligt og leve sammen, Serbien, som først sent kunne befri sig fra sin diktator og nu i statsforbundet med Montenegro ikke ved, hvor længe dette vil eksistere, og så Kosovo, hvis status omgående må afklares ved aftale mellem Beograd og Priština med det internationale samfunds mellemkomst. Det glæder mig, at kommissæren har lovet et initiativ og en strategi fra Kommissionens side.
Vestbalkan og udvidelsesstrategien i denne region er lakmusprøven for vores europæiske politik. 
Guido Podestà (PPE-DE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, jeg er enig i de betragtninger, som kommissær Rehn fremsatte her i Parlamentet, når det gælder landene i stabiliserings- og associeringspagtens område. Flere af parlamentsmedlemmerne har allerede været inde på, at dette område ganske vist stadig er skrøbeligt, men at det nu viser nogle positive tegn, eftersom det begynder et forløb, der allerede har kendetegnet andre øjeblikke af EU's udvidelse.
Udvidelsen har været en positiv proces, lige siden den blev forberedt. Alene udsigten til at indlede forhandlinger har meget ofte fremskyndet de østeuropæiske landes overgang fra totalitære regimer til engagerede og velfungerende demokratiske regeringer, og den har også været inspiration for de delikate og vanskelige reformer i Tyrkiet.
Jeg bliver dog også nødt til at tage hensyn til det, som hr. Brok sagde. Vi står over for en udvidelse, hvor 10 lande allerede er blevet optaget, og hertil kommer Bulgarien og Rumænien, som er lande, der efter min mening fortjener ros for deres indsats, hvilket er i tråd med det, som kommissæren sagde under præsentationen af sin rapport i sidste måned.
Efter min mening er det ligeledes hensigtsmæssigt, at vi gør os nogle overvejelser om de nye lande med kandidatstatus. Jeg bemærkede, at nogle af parlamentsmedlemmerne grinede lidt af fru Muscardinis udtalelser, selv om man tværtimod burde tage dem yderst alvorligt. Jeg mener nemlig, at Kroatien i højere grad burde være konsekvent, når det gælder de forskellige problemer, der har vist sig i forbindelse med den frie adgang til ejendomsmarkedet. Det er noget, der bør tages seriøst, for efter min mening er der ingen geografiske grænser for konsekvens.
Vi beder de lande, som gerne vil med i EU, om at vise denne konsekvens, ikke bare i form af et fuldstændigt samarbejde med Den Internationale Straffedomstol, sådan som kommissæren mindede om, men også med hensyn til alle de forudsætninger, der skal være fælles for alle lande, som tror på det frie marked og demokratisk frihed.
Bernd Posselt (PPE-DE ).
   - Hr. formand, i dette årti vil der formentlig blive optaget endnu tre nye medlemsstater, nemlig Kroatien, Rumænien og Bulgarien.
Kroatien har gjort et enormt forarbejde, og hvis den gode vilje er til stede på begge sider, kunne disse tiltrædelsesforhandlinger blive de hurtigste i udvidelseshistorien. Rumænien og Bulgarien har stadig meget at indhente på to områder, nemlig retsområdet og - især for Rumæniens vedkommende - mindretalsområdet. Til foråret skal vi tage stilling til den endelige tiltrædelsesdato, kritisk, men også sagligt og åbent.
Tyrkiet er og bliver et ikke-europæisk land, hvor vi arbejder for et privilegeret partnerskab, men også det forudsætter, at kriterier bliver opfyldt. Hr. kommissær, jeg vil gerne bede Dem om at sige noget om religionsloven, for vi har virkelig indtryk af, at de fleste kristne mindretal i Tyrkiet fortsat bliver diskrimineret massivt.
Hvad Sydøsteuropa angår, er der især tre problemer, vi skal løse. Det er for det første demokratiseringen af Serbien, for det andet reformen i Bosnien-Hercegovina i form af en forfatnings- og traktatreform og for det tredje spørgsmålet om Kosovos status hen imod uafhængighed. Her har jeg i øvrigt, hr. Pahor, stor sympati for den slovenske præsidents initiativ. Jeg tror, det fører i den rigtige retning.
Alle disse problemer kan vi naturligvis kun løse i en større europæisk sammenhæng, og her må det være tilladt at spørge, hr. kommissær, hvad vi egentlig forstår ved Den Europæiske Union. Forstår vi kun EU som en gruppe nationalstater, som anvender udvidelsesperspektivet som et udenrigspolitisk instrument til at stabilisere de tilgrænsende nationalstater, eller ønsker vi virkelig et stærkt, handlekraftigt, føderativt Europa, som er i stand til at hævde sig på verdensplan?
Da jeg går ind for det sidstnævnte, vil jeg helt klart sige, at jeg har altid været fortaler for udvidelsen og er det fortsat. Men vi har brug for en helt klar konsolideringsfase, og vi har brug for - og det er meget vigtigt, hr. kommissær - et klart billede af de institutionelle fundamenter og grænser, som Den Europæiske Union skal have i fremtiden. Den debat har vi hidtil undgået. 
Olli Rehn,
   Hr. formand, jeg vil indlede med at takke medlemmerne for deres samlede støtte til en omhyggeligt forvaltet tiltrædelsesproces, som har til formål at styrke stabilitet, sikkerhed, frihed og demokrati i Europa. Jeg takker dem også for deres feedback og relevante spørgsmål.
Jeg vil tale om nogle få vigtige ting. Jeg vil samle flere bemærkninger eller spørgsmål for at kunne svare kortfattet.
Hr. Brok, hr. Eurlings og andre opfordrede til, at der skulle skabes en balance mellem uddybning og udvidelse. Det er jeg helt enig i. Det er Kommissionens politik at tage sig af både uddybning og udvidelse, som begge er vigtige politiske mål for EU. Det er en af grundene til, at vi har understreget nødvendigheden af at tage EU's egen evne til at absorbere nye medlemmer i betragtning, så enhver fremtidig udvidelse ikke vil svække, men styrke Unionen, og ikke vil svække vores beslutningsproces, men styrke den i lyset af de store udfordringer, vi står over for lige nu.
Hvis vi ser på EU's nyere historie, har det haft størst fremskridt, når det har uddybet og udvidet, om ikke hånd i hånd, så i hvert fald parallelt. Siden 1989, siden Berlinmuren blev revet ned, har vi uddybet vores politiske integration ved at skabe det indre marked, den fælles valuta og Schengen-ordningen om fri bevægelighed for personer, og vi har konsolideret den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. Samtidig er Unionen blevet udvidet: Vores medlemsskare er mere end fordoblet fra 12 til 25. Den parallelle uddybning og udvidelse beviser, at det kan lade sig gøre, og at det også gavner EU.
I den nærmeste fremtid er fortsættelsen af den forfatningsmæssige reform efter min opfattelse afgørende for, at vi i EU kan gøre vores beslutningsproces mere effektiv, styrke demokrati og åbenhed og konsolidere vores fælles sikkerheds- og forsvarspolitik.
Hvad angår dens forbindelse med udvidelsen, gør vi klogt i at huske på tidsperspektivet: Vi må finde løsninger på den forfatningsmæssige reform inden alt for længe, inden for de næste par år, vi må udnytte tænkepausen effektivt, og vi må også drage konklusioner af drøftelserne og overvejelserne og begynde at handle.
Vi kan ikke vente på afslutningen af forhandlingerne med Tyrkiet, som kan tage 10-15 år. Det er et alt for langt tidsperspektiv til vores egne interne udfordringer. Derfor må vi for Europas skyld kunne løse vores problemer vedrørende de finansielle overslag eller vores institutionelle anliggender, længe før det vestlige Balkan eller Tyrkiet tiltræder EU.
Min anden bemærkning vedrører Kosovo. Jeg er helt enig med hr. Swoboda i, at det bedste, EU nu kan gøre for, at forhandlingerne får et positivt udfald, og løsningen er bæredygtig, er at yde støtte, men være kritisk. Retsstatsprincippet og mindretallenes rettigheder er centrale europæiske værdier. De værdier er afgørende for, at det europæiske perspektiv for Kosovo og det vestlige Balkan kan gøre fremskridt.
Det er Kommissionens opgave at fremme en afbalanceret og bæredygtig løsning. Vi arbejder tæt sammen med det internationale samfund og dets statusudsending, præsident Ahtisaari, for at sikre, at resultatet af statusforhandlingerne under alle omstændigheder vil være foreneligt med det europæiske perspektiv for Kosovo og det vestlige Balkan.
For det tredje nævnte hr. Wiersma, fru Pack, hr. Szent-Iványi og hr. Lagendijk det regionale samarbejde på det vestlige Balkan og de enkelte landes fremskridt. Jeg er helt enig med hr. Wiersma i, at vores betingethed fungerer. I Bosnien-Hercegovina er den udformede politik f.eks. i høj grad en følge af de betingelser, vi stillede til, at landet kunne indgå en stabiliserings- og associeringsaftale. Det samme gælder Serbien og Montenegro, hvor de store fremskridt i forbindelse med Den Internationale Krigsforbryderdomstol vedrørende det Tidligere Jugoslavien er resultatet af vores betingelser for at indlede forhandlinger om stabiliserings- og associeringsaftalen. Vi må skabe en god balance mellem betingethed og en frugtbar proces for vores kandidatlande.
Jeg håber, at det vestlige Balkan vil gøre flere fremskridt til næste år. Det østrigske formandskab har planer om at afholde et arrangement på højt plan i løbet af sin formandsperiode med henblik på at gøre status og træffe beslutning om de næste skridt til at styrke det politiske samarbejde, den økonomiske udvikling og borgeranliggender - f.eks. visumlempelse - så vi kan gøre det europæiske perspektiv så konkret og håndgribeligt som muligt for borgerne og landene på det vestlige Balkan.
Jeg kan forsikre Dem for, at Kommissionen vil støtte det østrigske formandskab fuldt ud. Jeg har tiltro til, at Parlamentet vil gøre det samme. Jeg ser frem til at samarbejde med Dem. Jeg regner med Deres støtte til en omhyggeligt forvaltet EU-tiltrædelsesproces.
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Margie Sudre (PPE-DE )
   , Kommissionen og medlemsstaterne tager på ingen måde hensyn til den folkestemning, som for ikke så længe siden kom til udtryk i forbindelse med folkeafstemningerne i Frankrig og Nederlandene, og man stiller sig ikke tilfreds med indledningen af de ganske omstridte tiltrædelsesforhandlinger med Tyrkiet og Kroation, men synes at være grebet af en sand lidenskab for udvidelse af EU.
Hårdt presset af USA forbereder Unionen sig på for alvor at sætte gang i udvidelsen mod Balkanlandene. Efter Kosovo og Serbien vil bølgen straks brede sig til Bosnien og naturligvis Makedonien.
Det burde imidlertid være indlysende, at det er det rene vanvid overilet at åbne denne Pandoras æske, som udgøres af Balkanlandene, på et tidspunkt hvor EU hverken har nogen forfatning eller noget budget, og hvor alle regeringerne i de store lande på kontinentet er svækket af alvorlige interne problemer.
De franske medlemmer af Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater er ikke imod tanken om en ny udvidelsesbølge på mellemlang sigt, men vi afviser kategorisk tanken om, at Unionen så overilet skulle forpligte sig over for disse nye partnere. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A6-0310/2005) af De Veyrac for Transport- og Turismeudvalget om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om information til flypassagerer om, hvilket luftfartsselskab der udfører en given flyvning, og om udveksling af sikkerhedsinformation mellem medlemsstaterne (KOM(2005)0048 - C6-0046/2005 - 2005/0008(COD)). 
Jacques Barrot,
   Hr. formand, hr. minister, mine damer og herrer, efter ulykken i Sharm el Sheikh fremlagde Kommissionen den 16. februar 2005 et forslag til forordning om information til flypassagerer om, hvilket luftfartsselskab der udfører en given flyvning, og om udveksling af sikkerhedsinformation mellem medlemsstaterne. Forslaget skal ses i lyset af Barroso-Kommissionens målsætning om at imødekomme de europæiske borgeres forventninger ved konkret handlen.
Forslaget omfatter to dele, som supplerer hinanden. For det første drejer det sig om at udarbejde en fællesskabsliste over selskaber, som er underlagt flyveforbud eller begrænsning af trafikrettigheder af sikkerhedsmæssige årsager. For det andet drejer det sig om information til passagererne om, hvilket selskab der konkret udfører den flyvning, de benytter. De tragiske ulykker i august i år har vist, at luftfartssikkerheden er et område, der kræver konstant opmærksomhed fra vores side og håndfaste foranstaltninger.
Jeg vil gerne takke Europa-Parlamentet og især ordføreren, fru De Veyrac, som har samarbejdet forbilledligt med Kommissionen og Rådet om at fremme en hurtig vedtagelse af en ambitiøs ordning. Vi har, ikke mindst takket være Transport- og Turismeudvalgets bidrag, kunnet etablere et praktisk værktøj, som gør det muligt på fællesskabsniveau at vedtage forbud eller begrænsninger, som finder anvendelse på ethvert selskab, der vurderes som farligt. Foranstaltningerne kan finde anvendelse på ethvert luftfartsselskab uden hensyntagen til, om der er tale om et europæisk selskab eller et selskab fra et tredjeland, uanset om der er tale om ruteflyvning eller f.eks. charterflyvning, og uanset om der er tale om traditionelle selskaber eller lavprisselskaber. Foranstaltningerne skal træffes på basis af fælles sikkerhedskriterier, som finder anvendelse overalt i EU. Den nye ordning sikrer således alle passagerer de samme garantier i sikkerhedsmæssig henseende. Sagen vedrørende Onur Air viste, at de europæiske borgere ikke kunne forestille sig, det ikke var tilfældet.
Disse fremskridt i sikkerhedsmæssig henseende bør følges op af øget åbenhed. Offentliggørelse af listen over luftfartsselskaber, som er underlagt flyveforbud, frembyder flere fordele. Der gives nyttige oplysninger til personer, som ønsker at rejse uden for EU, hvor flyveforbuddene ikke er gældende. Endvidere styrkes forbrugernes rettigheder ved køb af pakkerejser, som omfatter flyvninger, der varetages af sortlistede luftfartsselskaber. Sidst, men ikke mindst, vil offentliggørelsen af fællesskabslisten have en afskrækkende virkning, idet der etableres en konkret forbudsordning.
Vi bør gå længere, når det gælder information. Retten til information bør være så omfattende som muligt for at genskabe passagerernes tillid og undgå, at vi igen oplever panikreaktioner. Passagererne bør systematisk sikres kendskab til, hvilket luftfartsselskab der varetager den konkrete flyvning. Den foreliggende tekst indgår i et koordineret sæt foranstaltninger, som tager sigte på at forbedre luftfartssikkerheden.
Tillad mig at erindre om to foranstaltninger, som jeg annoncerede på Kommissionens vegne under Deres møde i plenarforsamlingen i begyndelsen af september. For det første vedtog Kommissionen i eftermiddags et forslag om udvidelse af de fælles regler om luftfartssikkerhed til også at omfatte flyveoperationer, piloters certifikater og fly fra tredjelande, og Kommissionen har udvidet kompetenceområdet for Det Europæiske Luftfartssikkerhedsagentur, således at det også kan træffe afgørelser på disse områder.
For det andet arbejder vi på at styrke kontrolmekanismerne, hvad angår tredjelandes fly, inden for rammerne af direktiv 2004/36/EF om sikkerhed forbundet med tredjelandes luftfartøjer, der benytter Fællesskabets lufthavne, også benævnt SAFA-direktivet. Forvaltningen af inspektionsprogrammet for sådanne fly vil snart blive varetaget af EASA.
Hr. formand, hr. minister, mine damer og herrer, takket være det fremragende arbejde, der er udført af Europa-Parlamentet, har Rådet og Kommissionen været i stand til at nå frem til en aftale under førstebehandlingen kun få måneder efter, at Kommissionen vedtog sit forslag. Det er bestemt et eksempel til efterfølgelse. Lad mig gentage, at jeg glæder mig over det væsentlige bidrag, Europa-Parlamentet har ydet i denne sag. Jeg vil opmærksomt lytte til medlemmernes indlæg i den forhandling, der nu følger. 
Derek Twigg,
   Det er mig en stor glæde at være her i aften og lytte til denne debat og de enkelte parlamentsmedlemmers bidrag. Jeg vil også sige til næstformanden i Kommissionen, at jeg fandt hans tale meget interessant og informativ.
Jeg vil benytte lejligheden til at lykønske ordføreren, fru De Veyrac, medlemmerne af Europa-Parlamentet og navnlig medlemmerne af Transport- og Turismeudvalget med deres store arbejde med dette vigtige forslag. Jeg vil også takke redaktionsudvalget fra de tre institutioner, som har gjort aftalen i dag meget lettere.
Rådet lægger overordentligt stor vægt på luftfartssikkerhed. Det er enigt med Dem i, at der fortsat skal tages initiativer for at sikre, at de fly, der transporterer de europæiske borgere rundt i verden, er sikre. Vi er alle sammen chokerede over antallet af flyulykker i august og september i år, hvor alt for mange af vores borgere mistede livet.
I lyset af de begivenheder greb Parlamentet chancen for at ændre Kommissionens forslag. De stillede ændringsforslag, som tog sigte på at styrke omfanget af en aktion på fællesskabsplan om flysikkerhed. Selv om Rådet i april var blevet enige om en generel tilgang om princippet om udveksling af oplysninger, støttede Rådet (transport) dette nye mål den 6. oktober.
Rådet mener, at forordningens procedurer til vurdering af luftfartsselskabers sikkerhed er yderst tilfredsstillende. Vi overvejede, om Det Europæiske Luftfartssikkerhedsagentur skulle spille en rolle, men besluttede, at det ville være for tidligt: Agenturet er stadig ved at konsolidere sine strukturer og procedurer og ansætte det personale, der er nødvendigt for at varetage dets nuværende opgaver. Vi bør derfor være forsigtige med at give det nye opgaver for hurtigt.
Det er for øjeblikket medlemsstaterne, der har ekspertise og erfaringer med håndtering af luftfartsselskabers sikkerhed, og det er vigtigt at udnytte denne ekspertise fuldt ud af hensyn til vores borgeres sikkerhed. Arbejdet med forbud mod luftfartsselskaber og offentliggørelse af disse oplysninger er vigtigt, men vi må ikke glemme de ekstra rettigheder, som forbrugerne skal have.
Rådet er enigt i, at passagerne skal have oplysning om, hvilket luftfartsselskab der vil udføre den flyvning, de ønsker at reservere, og at de skal holdes underrettet om ændring af luftfartsselskab, når reservationen er foretaget. Denne tekst yder et værdifuldt bidrag til begge disse vigtige sikkerheds- og forbrugermål.
Det glæder mig, at der er indgået en aftale, som vil give mulighed for, at der ydes en rettidig, gennemsigtig og velorganiseret samlet indsats. Den vil gøre det muligt at udpege luftfartsselskaber, som ikke overholder acceptable internationale sikkerhedsstandarder, og sikre, at der tages skridt til at forbyde dem over hele Fællesskabet, og at der offentliggøres oplysninger om sådanne skridt. Det er et bevis på den betydning, som vi alle tillægger disse mål, at Parlamentet, Rådet og Kommissionen har samarbejdet så konstruktivt om udarbejdelsen af denne tekst.
Alle skal have ros og især ordføreren for hendes positive indstilling til at opnå en hurtig aftale. Jeg forstår også, at det for nylig oprettede redaktionsudvalg bidrog til, at man hurtigt og effektivt nåede frem til førstebehandlingen. Dette er helt klart et værdifuldt redskab til fremtidige forhandlinger.
Til sidst vil jeg sige, at jeg ser frem til debatten og de enkelte bidrag, og at det glæder mig at være til stede i aften.
Christine De Veyrac (PPE-DE ),
   Hr. formand, inden jeg tager fat på selve emnet, kunne jeg godt tænke mig at vide, hvordan Formandskonferencen udarbejder dagsordenerne. Jeg skal ikke nævne eksempler, men ofte drøfter vi midt på dagen emner, som næsten ingen interesserer sig for, og når det så drejer sig om tekster, som vedrører mange af borgerne, sådan som det eksempelvis er tilfældet med den tekst, vi drøfter i aften, eller som det var tilfældet med "jernbanepakken" - jeg kan se, hr. Jarzembowski og hr. Savary er til stede - så drøfter vi dem næsten i hemmelighed i en sen aftentime. Sådan er det! Men det ændrer nu ikke ved, at vi glæder os over at have opnået en aftale om denne tekst.
Først og fremmest vil jeg gerne takke skyggeordførerne og såvel Europa-Parlamentets som Kommissionens og Rådets tjenestegrene for et frugtbart og - ja, lad det være sagt - velvilligt samarbejde. Vi har alle arbejdet både hurtigt og effektivt for at nå frem til en aftale under førstebehandlingen og dermed kunne sende et positivt budskab til borgerne.
Som De påpegede, har sommerens tragiske begivenheder skærpet kravet om at få vedtaget nye foranstaltninger, som kunne styrke flypassagerernes sikkerhed og sikre dem bedre information. Det ansvar har vi alle i fællesskab taget på os.
Når vi taler om luftfartssikkerhed, skal det dog understreges, at lufttransport fortsat er langt den sikreste transportform. Samtidig må vi være realistiske og erkende, at nulrisiko ikke eksisterer, og at den stærke stigning i lufttrafikken i de kommende år kunne medføre et stigende antal flyulykker. Derfor bør vi afhjælpe manglerne ved det nuværende system og etablere en europæisk ordning, som kan supplere ICAO og gå videre med hensyn til at styrke luftfartssikkerheden. Den foreliggende betænkning skal ses i dette perspektiv.
Sammenligner vi Kommissionens udgangspunkt, altså offentliggørelse af nationale lister, med den tekst, vi har liggende foran os i dag, er det tydeligt, at vi har bevæget os langt, og det syntes for nogle måneder siden helt utænkeligt, at det skulle være muligt. Takket være Europa-Parlamentets indsats er vi i dag tæt på at have en fælles "sort liste", som udarbejdes på basis af fælles kriterier, og som er gældende for hele EU. Dermed er borgerne sikret samme sikkerhedsniveau, uanset hvilken lufthavn i Fællesskabet de anvender. Og lad det være sagt: Det er en stor sejr for EU.
Lad mig i korthed forsøge lidt mere detaljeret at redegøre for forslaget til forordning og fortælle, hvordan denne liste vil blive udarbejdet. Medlemsstaterne får en måned, at regne fra forordningens ikrafttræden, til at fremsende en liste over luftfartsselskaber, som har fået flyveforbud i deres land. Listen udarbejdes på basis af de fælles kriterier, der er vedføjet forordningen. Der kan både være tale om selskaber, som har opnået trafikrettigheder i Unionen, og selskaber, som ikke har opnået sådanne rettigheder, men hvis fly undertiden chartres i EU. Inden udløbet af en frist på maksimalt en måned skal Kommissionen derpå samle ekspertudvalget og tage stilling til, om de pågældende luftfartsselskaber skal opføres på listen. Og alle selskaber, som er opført på fællesskabslisten, vil være omfattet af et flyveforbud, som er gældende for hele EU's territorium. Fællesskabslisten ajourføres på en medlemsstats begæring eller på Kommissionens begæring, når som helst det findes påkrævet. Listen vil i øvrigt blive offentliggjort, og der vil på effektiv vis bredt blive givet information herom til passagererne, bl.a. ad elektronisk vej og ved opslag. Endelig sikres passagererne ret til erstatning eller omdirigering, såfremt det viser sig, at det luftfartsselskab, der skal udføre flyvningen, er blevet opført på fællesskabslisten, efter at kunden har foretaget sin reservation, eller såfremt selskabet er blevet erstattet af et selskab, som har flyveforbud.
Så vidt den del, der omhandler den "sorte liste". Der er imidlertid også en del, som omhandler information til flypassagererne. Forordningen indebærer en forpligtelse for billetsælgerne, som skal informere passagererne om, hvilket luftfartsselskab de rent faktisk kommer til at flyve med. Informationen skal også gives, såfremt et luftfartsselskab erstattes med et andet. Det overlades i henhold til forordningen til medlemsstaterne at iværksætte sanktioner, såfremt pligten til at informere passagererne ikke opfyldes.
Hvad angår proceduren, skulle teksten være klar til godkendelse i Rådet allerede i slutningen af november, efter at de to institutioners jurister og lingvister har gennemgået den.
Endelig, hr. formand, vil jeg gerne sige et par ord om Det Europæiske Luftfartssikkerhedsagentur, eftersom den omhandlede forordning efter min opfattelse skal ses som led i en samlet strategi for at forbedre luftfartssikkerheden i Europa. Næste skridt i processen vil således være at udvide EASA's kompetencer, især hvad angår certificering af tredjelandes luftfartøjer, og jeg glæder mig virkelig over, at De i dag har stillet forslag herom, hr. kommissær. I øjeblikket drejer det sig om den forordning, som er genstand for aftenens forhandling, og som vil sikre, at borgerne har adgang til den omhandlede "sorte fællesskabsliste" allerede fra begyndelsen af 2006, hvilket er et resultat, jeg glæder mig over. Europa gør fremskridt, når det drejer sig om at styrke luftfartssikkerheden. Der gøres store fremskridt. 
Georg Jarzembowski,
   Hr. formand, hr. næstformand i Kommissionen, hr. formand for Rådet, vi kan alle sammen kun ønske ordføreren Christine De Veyrac tillykke med dette vidunderlige resultat, hvor der på så kort tid er opnået en fælles løsning på disse spørgsmål mellem Rådet og Parlamentet. Jeg synes, De har leveret et flot eksempel på, at Parlamentet, Kommissionen og Rådet kan handle hurtigt i situationer som denne, hvor passagerernes sikkerhed ser ud til at være i fare.
Jeg håber, hr. rådsformand, at De kan garantere os, at Rådet senest i december vil give sin endelige tilslutning, så vi kan sætte denne forordning i kraft til årsskiftet.
Det er særligt vigtigt, at vi kan vise nytten af vores arbejde i forbindelse med de europæiske retsakter, og her er nytteværdien helt klar. Hvis vi bliver enige om fælles europæiske sorte lister, så får borgerne ikke oplevelsen af, at Tyskland forlanger start- og landingsforbud, mens Frankrig ikke udsteder start- og landingsforbud, og hvor er så den fælles sikkerhed. Hvis vi har fælles sorte lister, gør vi det klart for vores borgere, at vi i fællesskab arbejder for deres sikkerhed. Vores aktion er således et glimrende eksempel på den europæiske merværdi.
Det drejer sig ikke kun om, at vi faktisk udsteder start- og landingsforbud, det andet aspekt er lige så vigtigt, nemlig at vi informerer borgerne om, hvad der sker, hvis flyselskabet efter booking faktisk har i sinde at indsætte et fly, som står på den sorte liste. Så skal borgerne informeres, de skal have mulighed for at reagere. Forslagene om, at kunden kan hæve købet og få hele købsprisen tilbage eller forlange en ombooking, viser, at vi varetager borgernes interesser på en meget fleksibel måde. Det er et flot resultat.
Hr. rådsformand, vi har forskellige meninger om at udvide Det Europæiske Luftfartssikkerhedsagenturs beføjelser, men det kan vi diskutere, når Kommissionens papir skal drøftes. Luftfartssikkerhedsagenturet hjælper os alle med at få et fælles perspektiv.
Jeg kunne ønske, at dette eksempel på hurtig lovgivning med den dygtige ordfører fru De Veyrac også vil danne skole for Evans-betænkningen, så vi kan handle lige så hurtigt i spørgsmålet om behandling og befordring af flypassagerer med begrænset mobilitet og gøre en forskel for borgerne. 
Jörg Leichtfried,
   Hr. formand, hr. kommissær, hr. formand for Rådet, fru ordfører, kære kolleger, allerførst vil jeg gerne oprigtigt ønske fru De Veyrac tillykke med resultatet af hendes arbejde! De har i denne sag bevist, hvordan man gennem stort engagement kan opnå enighed, og det må forventes, at vi får et virkelig positivt resultat i denne sag, som er så vigtig for flysikkerheden, under førstebehandlingen. Det er bemærkelsesværdigt, især fordi dette resultat er kommet i stand på meget kort tid, tre måneder. Det er ikke kun os i Parlamentet, som har skabt dette resultat, men - og det er det, der er bemærkelsesværdigt - der er også opnået enighed mellem Parlamentet, Rådet og Kommissionen, hvilket ikke sker ret tit på så kort tid. Derfor er det også endnu mere trist, at en så vigtig sag igen bliver diskuteret kort før midnat. Det skyldes sandsynligvis, at der ikke er tale om nogen vigtige beslutninger, som naturligvis også er nødvendige, men om en lov, som sandsynligvis vil sørge for, at mange menneskers overlevelse er sikret i fremtiden.
Med hensyn til indholdet reguleres og forbedres meget vigtige betingelser for større sikkerhed i flysektoren med denne betænkning, som er langt mere vidtgående end det fremlagte kommissionsforslag. En enkelt fælles liste på grundlag af harmoniserede kriterier samt det tilknyttede flyveforbud for flyselskaber, som er opført på listen, og naturligvis grundig information til passagererne, det er de vigtige punkter, som skal garantere de europæiske flypassagerer større sikkerhed. En anden meget vigtigt ting er muligheden for at integrere flyselskaber fra tredjelande. Det glæder mig også meget, at det er lykkedes os at tage højde for flyselskabernes personales rettigheder i forordningen. Hvor vigtigt det er, ses af sagen med piloten fra flyselskabet FlyAir, som påviste et misforhold og derefter blev fyret.
Vi har her vist, at vi med en europæisk lov effektivt kan tjene borgernes interesser. Det bør være et eksempel for fremtidige projekter! 
Jeanine Hennis-Plasschaert,
   Hr. formand, en enkelt fælles sort liste på grundlag af fælles kriterier er den eneste vej fremad. Det er også min gruppe, ALDE-Gruppen, fuldstændig enig i. Selv om hensigten med forslaget var god, fandt Parlamentets Transportudvalg det med rette for svagt. Hvor hårdt det end lyder, har de dramatiske begivenheder i det forløbne år tilsyneladende hos mange ført til en ny slags bevidsthed, nemlig at en simpel sammenlægning af de nationale sorte lister ingen mening har. En samlet liste, som ikke automatisk er retsgyldig i hele Unionen, er en tom gestus uden nogen som helst merværdi.
Det kan naturligvis også være noget værd, for, som vi siger i Nederlandene, den, der lover meget, men giver lidt, får tosser til at leve i glæde. Det er netop dette image, vi vil af med. Dette forslag er efter min mening derfor typisk et punkt, hvor EU netop kan vise sin merværdi. For lad os være ærlige, den kendsgerning, at f.eks. Onur Air - der tidligere er nævnt som eksempel - på et vist tidspunkt fik startforbud i Nederlandene for dernæst at få starttilladelse i Belgien, er naturligvis stadig absurd. Sådanne metoder fører simpelthen til forvirring hos passagererne, for slet ikke at tale om potentielt farlige situationer.
En fællesskabsliste på grundlag af fælles europæiske sikkerhedskriterier er altså den eneste vej fremad, og det er også tydeligt for passagererne, for de europæiske forbrugere. Europa-Parlamentet har på grundlag af mange ændringsforslag tydeliggjort sine ambitioner om at forbedre sikkerheden inden for luftfarten. Da Kommissionen var meget behjælpelig og beredvillig, og da Rådet udviste handlekraft, var vi i stand til hurtigt at forelægge en aftale under førstebehandlingen.
Under behandlingen af forslaget i Transportudvalget opfordrede jeg gentagne gange til at knytte nye regler om en sort liste til det eksisterende SAFA-direktiv (Safety Assessment of Foreign Aircraft) og til at udvide Det Europæiske Luftfartssikkerhedsagenturs (EASA) beføjelser. Jeg er derfor meget glad for de resultater, som vi her har opnået sammen, og med Kommissionens tilsagn om meget snart at fremlægge forslag, hvori EASA's beføjelser udvides og forstærkes. Kommissæren oplyste netop, at disse tilsagn allerede i eftermiddag er udformet konkret. Det er igen et skridt i den rigtige retning, hvilket jeg takker for, kommissær Barrot.
Vi arbejder på sammenhængende og klar lovgivning med det formål at opnå større sikkerhed og klar og tydelig information af passagererne. Det kan ingen være imod. Endelig takker jeg ordføreren, fru De Veyrac, for alt det arbejde, som hun har udført på dette område. 
Eva Lichtenberger,
   Hr. formand, kære kolleger, mange tak også fra min side, særligt til fru De Veyrac, som har arbejdet meget engageret med denne sag, som jo blev udvidet enormt midt i processen, hvilket ikke var noget let situation. Hun har taget imod idéer, hvor det var muligt, og informeret fair, hvor det ikke var muligt. Det var altså en yderst positiv fremgangsmåde.
Med hensyn til det indholdsmæssige var forbrugerbeskyttelsesaspektet særligt vigtigt for mig i denne sag. Det er et nødvendigt element i en verden, hvor forbrugerne også som passagerer skal kunne træffe deres valg på grundlag af tilstrækkelige informationer. Når disse informationer er til stede, kan man også bremse en anden tendens, som ellers kunne bringe os i vanskeligheder, nemlig udflagning af virksomheder for at omgå visse strenge sikkerhedsbestemmelser. Jeg tror, at denne tendens kan bremses, idet man særligt tager højde for sikkerheden.
Med hensyn til den sorte liste har vi taget et vigtigt skridt. Det vigtigste skridt ligger imidlertid stadig foran os, nemlig gennemførelsen. Til en fælles liste hører nemlig kriterier, kontroller og kontroller af kontrollerne. Det er særligt vigtigt, at det også bliver muligt og kan udvides i tredjestater, det mener jeg er centralt.
Jeg satser imidlertid også på en mere vidtrækkende effekt. Anerkendte rejsearrangører vil i fremtiden undgå at samarbejde med partnere, som ikke kan garantere fuldstændig sikkerhed. Det er et vigtigt aspekt for forbrugerne og for vores alle sammens sikkerhed. 
Erik Meijer,
   Hr. formand, i modsætning til transportmidler til lands eller til søs, som ved en defekt roligt kan vente, til de bliver slæbt væk, er et fly fuldstændig afhængigt af teknikken. Tekniske problemer med motorerne, lufttrykket, ilttilførslen eller navigeringssystemet kan føre til nedstyrtning og alle passagerers død. En sådan sektor bliver særdeles sårbar, hvis den overlades til et frit marked, hvor nye lavprisselskaber med en knivskarp konkurrence forsøger at tiltrække så mange passagerer som muligt med lave driftsudgifter og med lave priser. Virksomheder, der sparer på sikkerhedsforanstaltninger, kan forårsage forholdsvis mange ulykker.
Indtil nu har medlemsstaterne og EU ikke samarbejdet ordentligt. Hvis en medlemsstat gav luftfartsselskaber, der ikke er sikre, forbud mod start og landing, blev det næppe bekendtgjort, og det fik heller ingen konsekvenser i nabostater. Derefter risikerede en medlemsstat, som hurtigt ville træffe foranstaltninger, at blive bremset af Unionen, som ikke er nået så langt. Jeg har tidligere kraftigt opfordret til en aktiv strategi for udelukkelse og information. Farlige selskaber og deres lovmæssige efterfølgere skal udelukkes, og andre selskabers svagheder skal være fuldstændig offentligt tilgængelige for brugerne.
Dette forslag er et skridt i denne retning, men opfindsomme selskaber vil uden tvivl fortsat søge midler til så vidt muligt at unddrage sig det. Jeg opfordrer Kommissionen til i de kommende år at fremlægge mere vidtgående forslag, hvis denne situation opstår, således at passagerer og folk på landjorden ikke kan blive ofre for kortsynede erhvervsfolk. 
Bernard Wojciechowski,
   Hr. formand, jeg tror, at ordførerens ændringsforslag er et skridt i den rigtige retning. De sigter mod at forbedre sikkerheden for passagererne, mere gennemsigtig information om flyselskaberne og standardbetingelser for flyselskaber fra lande uden for Fællesskabet.
De hovedprincipper, som fru De Veyrac har baseret sin betænkning på, vil betyde en stor forbedring af standarden af de tjenester, som flyselskaberne tilbyder, og det er det vigtigste for passagererne. Man må håbe, at udvidelsen af Det Europæiske Luftfartssikkerhedsagenturs beføjelser til at udstede certifikater ikke vil føre til korrupte forhold, men i stedet virkelig vil bidrage til at forbedre standarden for passagerbeskyttelsen.
Uanset sådanne spørgsmål mener jeg, at ordførerens krav er fuldt legitime, og jeg vil gerne støtte hendes forslag. Jeg mener, at hvis vi vedtager det, som det er, vil vi forbedre kvaliteten af tjenesterne og gøre det lettere for passagererne at vælge det rette flyselskab. Det vil automatisk betyde, at selskaber, som ikke opfylder sikkerhedskravene, vil blive presset ud af det europæiske marked.
Jeg vil derfor opfordre Parlamentet til at stemme for denne betænkning, til gavn for alle flypassagerer. 
Fernand Le Rachinel (NI ).
   - Hr. formand, jeg glæder mig over fru De Veyracs betænkning. Den udmærker sig især ved klart at bygge på princippet om udarbejdelse af en "sort liste" over mindre sikre, ja, farlige, luftfartsselskaber. Set i lyset af de seneste begivenheder og de gentagne katastrofer, som skyldes defekte fly, er det af største betydning, at der handles, således at de identificeres og får flyveforbud. Det er helt afgørende af hensyn til alle flypassagerers sikkerhed, at de ved, hvilket luftfartsselskab der udfører flyvningen, og yderligere ved, om dette må betragtes som farligt eller ej. Det er en ubetinget rettighed. Den må ikke begrænses, for det drejer sig om sikkerheden for millioner af mennesker, som rejser med fly overalt i verden.
Jeg vil dog give udtryk for et enkelt forbehold. Hvilket anvendelsesområde får den omhandlede fællesskabsliste over luftfartsselskaber, som ikke opfylder de europæiske sikkerhedskriterier? I øjeblikket synes Kommissionen ikke at have fastsat noget fælles kriterium for udarbejdelsen af en fællesskabsliste. Frygter man de diplomatiske konsekvenser i forhold til visse følsomme lande? Frygter man eksempelvis de tyrkiske myndigheders reaktion på det flyveforbud, som har ramt selskabet Onur Air, og som er udstedt af Nederlandene, Belgien, Frankrig og Schweiz? Hvorfor har de andre europæiske lande ikke tilsluttet sig forbuddet?
Den tekst, vi har fået forelagt, indeholder bl.a. et forslag om at styrke Det Europæiske Luftfartssikkerhedsagenturs kompetence. Ja, hvorfor ikke, hvis målet er at styrke fælles kriterier for kontrol, forbud og begrænsning af trafikrettigheder? Men har man planer om foranstaltninger, som sikrer kontrol med dette agentur og mulighed for at gøre retsmidler gældende over for dets afgørelser? Der er afgjort behov for, at der lovgives, og gerne snarest muligt, men lad os passe på, at vi ikke berøver medlemsstaterne ethvert råderum på et så vigtigt område som borgernes sikkerhed. 
Corien Wortmann-Kool (PPE-DE ).
   - Hr. formand, kommissær Barrot og i særdeleshed hr. Darling - for i denne sene aftentime er rådsformandskabets stol ofte tom, og jeg påskønner det i høj grad, at også rådsformandskabet er repræsenteret under denne forhandling - det er udmærket, at vi har kunnet blive enige om en fælles europæisk sort liste over alle luftfartsselskaber, som er forbudte i hele Europa. Jeg vil især takke ordføreren, fru De Veyrac, for alle hendes bestræbelser, også under forhandlingerne med Rådet, og i særdeleshed lykønske hende med det resultat, der er opnået i dag. Allerede nu under førstebehandlingen gøres der en ende på den nuværende, uønskede og uklare situation, hvor passagerer ikke er sikre på eller klar over, hvilken sikkerhedsstatus et luftfartsselskab har. De seneste, tragiske flyulykker i sommer har endnu en gang understreget nødvendigheden af denne lovgivning.
Europa-Parlamentet er den drivende kraft bag planen, og det kan vi med rette være stolte af, for de enkelte medlemsstater gik ikke rigtig ind for det i begyndelsen. Også Kommissionens forslag begrænsede sig til udelukkende udveksling af oplysninger. Men ved at samarbejde handlekraftigt lykkedes det alligevel Parlamentet at udarbejde denne europæiske sorte liste. Det har borgerne i Europa fuld ret til, for det kan ikke være sådan, at et luftfartsselskab ikke må lande i det ene land, men godt må det i nabolandet. Dette understreger endnu en gang betydningen af en europæisk dimension og tackling af problemet.
Jeg har arbejdet på, at passagerers ret til kompensation klart fastlægges i denne forordning, for uden denne ret har disse regler ikke nogen som helst betydning. Det er udmærket, at det er lykkedes. Jeg håber, at denne forordning bidrager til sikkerheden inden for luftfartssektoren og en forbedring af passagerernes stilling i Europa. 
Ulrich Stockmann (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, det er sikkert at flyve i Europa, og det skal det blive ved med at være trods høje vækstrater i flytrafikken. Det tager vi højde for i dag med forordningen, som er ønsket fra alle sider af det politiske spektrum. Jeg takker ordføreren for det fremragende arbejde.
En europæisk sort liste, som er udarbejdet på grundlag af fælles kriterier, vil fremover forhindre forvirring omkring beslutninger om sikkerhedsrelevante spørgsmål, som vi så i sagen om Onur Air. Jeg er sikker på, at offentliggørelse vil lægge et stort pres på de flyselskaber, som ikke opfylder de internationale sikkerhedsbestemmelser til punkt og prikke, og på rejseselskaber, som tidligere har samarbejdet med sådanne flyselskaber. Offentliggørelse skader nemlig uvægerligt et sådant flyselskabs image og fører sandsynligvis til dets konkurs. Vi får altså en markant forbedret sikkerhed.
Pligten til at oplyse passagererne om det udførende selskabs identitet i de tilfælde, hvor det ikke allerede sker, er en yderligere styrkelse af passagerernes rettigheder. De små rejsebureauers bekymring for at blive druknet i informationskrav kan vi imødegå ved at skelne mellem sikkerhedsrelevante informationer og informationer om skift til et andet, sikkert flyselskab og ved at stille forskellige krav til disse informationer.
Det glæder mig, at kommissær Barrot forbereder en udvidelse af EASA's kompetence til også at omfatte støtte til flyselskaber i tredjelande med sikkerhedsproblemer. Men hvis vi ønsker det, kommer vi også til at stille lidt flere penge til rådighed. 
Alyn Smith (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, det er passende, at vi i denne tænkepause, hvor vi overvejer, hvad EU egentlig står for, i aften diskuterer dette klare bevis på merværdi i EU, når hele Unionen er større end summen af de enkelte dele. Jeg mener ikke, at EU automatisk tilfører merværdi på alle dets kompetenceområder, men det gør det tydeligvis i dette tilfælde.
Lufttransport udgør en så stor del af vores sammenkoblede Europa og vores sammenkoblede verden, at det på mange måder er utroligt, at vi ikke har vedtaget forslag som dette før nu. Medlemsstaterne har ikke på egen hånd opnået en tilstrækkelig grad af forbrugerbeskyttelse. Unionen, som handler nu, vil give borgerne den forbrugerbeskyttelse, som de fortjener. Denne EU-indsats er både rimelig og passende. Hvis et luftfartsselskab er blevet sortlistet i en EU-stat, vil folk gerne vide det, så jeg bifalder forslagene om en fælles EU-ramme. Jeg har selv haft reservation til flyvninger, hvor jeg først har fundet ud af, hvilket luftfartsselskab der udførte flyvningen ved check-in, så jeg bifalder forslag om mere forbrugeroplysning og -opmærksomhed.
Jeg vil personligt lykønske ordføreren med forhandlingerne om dette vanskelige spørgsmål. Jeg håber, at Parlamentet og vores kolleger, når de kommer i morgen, vil støtte hende.
Luís Queiró (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, bedre lovgivning betyder ikke nødvendigvis mindre lovgivning. Vi ønsker selvfølgelig kun at lovgive, når der er behov for det. Denne debat viser imidlertid, at der er behov for at gribe ind med lovgivning for at skabe øget sikkerhed i lufttrafikken og dermed sikre passagererne bedre beskyttelse mod risiko for ulykker.
Det kan vi gøre ved at vedtage en fællesskabsliste over luftfartsselskaber, der skal have forbud mod at overflyve EU's luftrum, og sørge for, at passagererne informeres om denne. Der er tilfælde, hvor kendsgerningerne taler for sig selv. Den 14. august i år omkom 121 mennesker, da et fly faldt ned nær Athen. Desværre var det blot én af seks flyulykker, der skete i sommer, fra Grækenland til Venezuela, med tab af 500 menneskeliv på fem uger. Det medførte en følelse af usikkerhed og måtte derfor også tages op politisk.
Det er altså absolut velbegrundet, at Parlamentet diskuterer og vedtager en skrappere og mere detaljeret lovgivning om sikkerhed i lufttrafikken. I det konkrete tilfælde er jeg overbevist om, at det betyder bedre lovgivning og en dertil hørende følelse af ansvarlighed.
Flyulykker har jo heldigvis været sjældne i Europa, men det mindsker ikke vores bekymring, hvad angår fly fra tredjelandsselskaber, der benytter vores lufthavne eller bringer EU-borgere uden for det europæiske luftrum. Det gælder også de foranstaltninger, der skal hindre selskaber, som ikke opfylder sikkerheds- og vedligeholdelsesforskrifter, i at operere.
Medlemsstaterne bør bibeholde deres beføjelser, særligt i hastetilfælde, men det bør ikke kunne ske, sådan som det er sket, at et luftfartsselskab med flyveforbud i fire lande straks kan omlægge sine fly til et andet, hvor der ikke er noget forbud. Vores mål må være at få gjort en ende på disse urimeligheder og fremme et europæisk og et internationalt lufttransportmarked, der er gennemsigtigt og sikkert.
Da det er vores bestræbelse med denne betænkning - hvis ordfører jeg benytter lejligheden til at takke - støtter vi de ændringsforslag, som alle grupperne står bag, og håber, at de vedtages i Parlamentet og senere i Rådet. 
Inés Ayala Sender (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil også gerne lykønske ordføreren varmt for hendes utrættelige indsats og fantastiske resultat. Tak, fru De Veyrac.
Jeg synes, at denne tekst er et særdeles godt eksempel på interinstitutionelt samarbejde. Jeg vil også gerne lykønske Kommissionen - kommissæren har udvist en særlig og personlig interesse i teksten, og jeg tror også, at dette har givet resultat - Parlamentet, naturligvis, og rådsformandskabet og Rådet som helhed. Jeg mener derfor, at dette eksempel på interinstitutionelt samarbejde har sikret, at vi på rekordtid har fået en tekst, som hurtigt og effektivt bliver operationel, og som kan gennemføres.
Vi har desuden opnået en tekst, som styrker fællesskabsmetoden, samtidig med at den giver tilstrækkelig subsidiær fleksibilitet, så de mest presserende tilfælde behandles tæt på borgeren, men inden for en stringent ramme, der sikrer fællesskabsgarantierne.
Det er en tekst, der opnår en nøje balance mellem de kommercielle interesser og selskabernes rettigheder og garantier om beskyttelse, uden at det går ud over passagerernes ret til information i rette tid, fuld gennemsigtighed og forsvaret af deres ret til sikkerhed, og som desuden fremmer brugen af internettet som et positivt element.
Jeg synes desuden, at denne sikkerhed er en absolut nødvendig garanti for en sektor som luftfartssektoren, hvor EU tager historiske og fremadrettede skridt, som netop kræver en maksimal sikkerhed, og derfor også afskrækkende sanktioner, som dem, der er foreslået i teksten, og stålsatte forbud, som er teknisk og objektivt stringente.
Vi glæder os derfor over, at der er åbnet for en betydelig styrkelse af Det Europæiske Agentur for Luftfartssikkerhed, og vi bestræber os fortsat på at finde løsninger på problemerne med at sikre personalet, især piloterne, ved at påpege risikoproblemer, uddannelsesgarantier for at undgå tragedier, som den, der blev undgået i Toronto, og ved at give garanti for, at der er tilstrækkelig mange inspektioner, og at de er effektive.
Jeg synes, at vi har lært en lektie af de mange ofre denne sommer. 
Zsolt László Becsey (PPE-DE ).
   - Hr. formand, allerførst vil jeg gerne som nytilkommen fra en ny medlemsstat udtrykke min store påskønnelse af ordføreren og Fællesskabets institutioner, Rådet og Kommissionen, for det arbejde, de har udført, og den måde, de har udført det på. Det sender måske også et positivt budskab til EU's borgere, at vi er i stand til at reagere hurtigt og opnå markante resultater. Jeg vil gerne lykønske ordføreren og de tre institutioner, fordi det er lykkedes at finde de passende niveauer i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet, med andre ord at identificere, hvad der skal gøres i forbindelse med dette spørgsmål på fællesskabsniveau, og hvad der skal gøres og løses på medlemsstatsniveau.
Af humanitære årsager vil jeg begrænse mig til en enkelt eller to kommentarer på dette sene tidspunkt. Det ene er, at jeg håber, at denne aftale træder i kraft så snart som muligt. Det er meget vigtigt. Nogle elementer i den - fastsættelse af fælles kriterier, at få institutionerne op at køre - vil imidlertid tage nogen tid, og i mellemtiden må vi gøre noget og sende et positivt budskab til borgerne.
Min anden bemærkning er, at jeg er helt enig i målsætningerne og anvendelsen af sanktioner og så videre. Imidlertid skal flyselskaber, som berøres negativt af denne forordning, have en præcis definition af og detaljerede oplysninger om, hvordan de kan rette op på tingene. Jeg mener også, at vi må udarbejde detaljerede betingelser for, hvornår et flyselskabs navn kan fjernes fra listen. Vi har været meget detaljerede med hensyn til kriterierne for at komme med på listen, men det er lige så vigtigt at fastsætte kriterierne for at blive fjernet fra listen.
Med hensyn til kompensation til passagererne er det naturligvis meget vigtigt, at en passager skal tilbydes mulighed for at rejse med et andet flyselskab eller få sine penge tilbage, men det er også meget vigtigt at tage højde for den moralske skade, en passager lider, når han eller hun må aflyse sin rejse i sidste øjeblik.
Min sidste bemærkning handler om at sikre, at bøder for ikke at opfylde forpligtelsen til at give information, som jeg også anbefalede, bliver håndhævet effektivt. Jeg er enig i, at dette bør gøres på nationalt niveau, men medlemsstaterne vil dermed have et enormt ansvar for at undgå, at der opstår ubalancer mellem medlemsstaterne med hensyn til det anvendte bødeniveau. Det er også noget, man vil skulle overveje på et senere tidspunkt. Jeg vil gentage, at jeg håber, De vil vedtage denne fremragende betænkning. 
Robert Evans (PSE ).
   - Hr. formand, jeg mener, at dette er en god aftale. Den indeholder det meste af det, udvalget ønskede. Den er også godt nyhedsstof, som hr. Twigg og hr. Smith sagde. Den viser EU's styrke, når vi handler sammen, handler for at beskytte forbrugerne og, som flere har understreget, handler hurtigt. Nogle gange vil der imidlertid stadig være forskelle mellem medlemsstaterne. Luftfartsselskaber bruger forskellige fly og forskellige besætninger til at beflyve bestemte dele af verden. Disse variationer vil betyde, at standarderne varierer. Det er klart, at holdningerne til selve sikkerheden også kan variere, men i denne betænkning fastsættes der referencestandarder. Jeg håber og tror, at dette ikke er enden på historien. Jeg forventer, at nogle lande ønsker at gå længere og fastsætte højere standarder, og at dette vil sætte endnu højere standarder for beskyttelse af forbrugerne.
Flere og flere mennesker flyver. Jeg har hørt, at ca. 30 millioner mennesker i Det Forenede Kongerige - halvdelen af befolkningen - flyver mindst en gang om året. Med den stigende brug af internettet ved de måske ikke, hvilket luftfartsselskab der udfører flyvningen. De reserverer måske hos selskab A og finder ud af, at det faktisk er selskab B, der udfører flyvningen. Hvis selskab B er sortlistet af sikkerhedsmæssige grunde, har de, som hr. Jarzembowski sagde tidligere, mulighed for ikke at flyve. Jeg går ud fra, at ingen vil gå om bord i et fly, hvis det er sortlistet. De har valget, og de vil ikke vælge at gå om bord i et fly, der er sortlistet. Det vil forhøje standarderne, det vil gøre tingene bedre for forbrugerne, det er godt nyhedsstof. Jeg lykønsker ordføreren. Vi burde tale om det og uddybe det, men ikke kl. 23 om aftenen!
Gilles Savary (PSE ).
   - Hr. formand, vi er nogle her i Europa-Parlamentet, som på nærmeste hold oplevede de dramatiske begivenheder i forbindelse med og forlis og oplevede, hvordan medlemsstaterne skubbede EU til side. Det var et ynkeligt syn. For en gangs skyld, nemlig når det gælder luftfartsområdet, er EU på forkant. Jeg ved ikke, om der er grund til at glæde sig herover, måske hellere beklage, men vi oprettede i 2002 Det Europæiske Luftfartssikkerhedsagentur, og Kommissionen forelagde sit forslag til denne forordning allerede i februar, inden den triste sommer, vi har oplevet.
Jeg vil derfor gerne lykønske fru De Veyrac med det arbejde, der er udført, for Europa-Parlamentet har forbedret teksten ganske betydeligt. Den var længe udtryk for en vaklen mellem subsidiaritet og den merværdi, der beror på Fællesskabet. I dag er der tale om reel fællesskabsbaseret merværdi, eftersom der er tale om en fællesskabsliste, eftersom den enkelte medlemsstats liste vil blive rundsendt til de øvrige medlemsstater, og eftersom EU og Kommissionen har selvstændig kompetence. Det er således en vidtrækkende tekst.
Jeg vil imidlertid gerne vende tilbage til søfartsområdet. Vi har her lært, at det ikke var et spørgsmål om at udøve kontrol. Det er et spørgsmål om at vide, med hvilken frekvens kontrollerne skal udføres. Det er også et spørgsmål om at vide, hvem der er ansvarlig herfor. Det har vi klarlagt på søfartsområdet, og måske lykkes det i morgen at gøre det samme for luftfartsområdet.
Endelig, som De ved, hr. kommissær, er den menneskelige faktor meget væsentlig, når det gælder flyulykker. De fleste af disse skyldes menneskelige svigt. Det er derfor vigtigt, at der fastsættes forskrifter for kontrollen med besætningens uddannelse, og at det sikres, at der bliver tale om uddannelse på højt niveau, som er harmoniseret på europæisk plan.
De har taget et første skridt med udvidelsen af Det Europæiske Luftfartssikkerhedsagenturs kompetence. Jeg har forstået, at Rådet er tøvende. Jeg tror, De kan regne med Europa-Parlamentets støtte, hr. kommissær, for det er denne vej, vi må gå, hvis vi vil påtage os vores ansvar over for offentligheden og brugerne af luftfartstjenesterne. 
Jacques Barrot,
   Hr. formand, hr. minister, mine damer og herrer, jeg vil endnu en gang rette en hjertelig tak til fru De Veyrac og Transport- og Turismeudvalget, som har støttet og i høj grad bidraget positivt til Kommissionens forslag.
De ændringsforslag, der er foreslået af ordføreren, er med til at understrege Kommissionens målsætninger. For det første giver de os mulighed for at genskabe flypassagerernes tillid til, at de fly, de benytter, er sikre, og for det andet sikrer de øget åbenhed over for flypassagererne, idet de får oplysninger om luftfartsselskabets identitet.
Hr. formand, Kommissionen, som har haft et nært samarbejde med Europa-Parlamentet og Rådet for at nå frem til en aftale under førstebehandlingen, kan acceptere alle de kompromisændringsforslag, der er udarbejdet på basis af de tre institutioners særdeles positive forhandlinger. Det er efter vores opfattelse et meget afbalanceret resultat, der er kommet ud af dette arbejde. Det peger i retning af øget effektivitet. Jeg vil især nævne de primære foranstaltninger, som De alle har fremhævet Det gælder udarbejdelsen af en fællesskabsliste, en "sort liste", som beror på fælles kriterier. Det gælder forbudsforanstaltninger med gyldighed for hele Fællesskabet. Det gælder forordningens omgående ikrafttræden, hvad angår den sorte liste, samt efterfølgende hurtig ikrafttræden, hvad angår den del, der vedrører information til flypassagererne og erstatning, som understreget af hr. Jarzembowski. Jeg tilslutter mig i øvrigt det, der blev sagt om passagerer med nedsat mobilitet, om en godtgørelsesordning ved aflysninger, som skyldes, at et luftfartsselskab, som er opført på den sorte liste, også varetager flyvninger i tredjelande, en løsning med hensyn til komitologien, som skal gøre det muligt at reagere hurtigt og undgå situationer, hvor der ikke kan træffes afgørelse, og endelig tilslutter jeg mig ønsket om en henvisning til den udvidelse af opgaverne, Kommissionen vedtog i eftermiddags i Strasbourg, og som inddrager piloternes kvalifikationer og uddannelse, som påpeget af fru Ayala, hr. Leichtfried og senest hr. Savary. Jeg vil gerne sige, henvendt til formandskabet, at styrkelsen af Det Europæiske Luftfartssikkerhedsagenturs kompetence intet ændrer ved, at der er behov for et nært samarbejde mellem Det Europæiske Luftfartssikkerhedsagentur og de civile luftfartsmyndigheder i de enkelte medlemsstater. Det er rent faktisk takket være et sådant samarbejde, at vi bliver i stand til at gøre det europæiske luftrum så sikkert, som vi ønsker.
Endelig vil jeg gerne fremhæve, at det har været muligt at behandle denne sag hurtigt uden at sætte kvaliteten over styr. Det er endnu et vidnesbyrd om den fælles beslutningsprocedures og vores institutioners effektivitet, for der er hos begge parter politisk vilje til at nå et resultat. Jeg glæder mig meget herover, og i mange indlæg er der også givet udtryk herfor.
Hr. formand, jeg vil gerne rette en hjertelig tak til Europa-Parlamentet, som på afgørende måde har bidraget til denne vigtige sag, som vil styrke borgernes tillid til luftfartssikkerheden. Afslutningsvis vil jeg gerne tilføje, at teksten som helhed vil bidrage til at styrke Det Europæiske Luftfartssikkerhedsagenturs kompetence, som udøves i samarbejde med de civile luftfartsmyndigheder i de enkelte medlemsstater. Næste torsdag søsættes i øvrigt et særdeles interessant teknologisk projekt, som vi kalder "Cæsar", og som vil bidrage til langt større sikkerhed, også når det gælder forvaltning af lufttrafikken. Det er min opfattelse, at vi hermed råder over alle de elementer, der skal til, for at vi kan gøre det europæiske luftrum til et af de sikreste i verden.
Hjertelig tak til Dem, ærede medlemmer, og til ordføreren. Jeg er overbevist om, at det er et særdeles nyttigt arbejde, der her er gjort, og det er også et bevæget øjeblik, for jeg er sikker på, at De som jeg sender en tanke til de mange, der denne sommer blev ofre for de her omtalte katastrofer. Vi tog initiativet, men det afgørende er at føre det til ende, og det er lykkedes takket være alle her i Europa-Parlamentet. 
Formanden.
   - Tak hr. kommissær, for de både beroligende og smigrende ord. 
Derek Twigg,
   Hr. formand, jeg skal fatte mig i korthed og blot besvare nogle få spørgsmål. Jeg er meget imponeret over bidragene og det engagement, hvormed de er blevet fremført i aften. Jeg vil lykønske fru De Veyrac, medlemmerne af Europa-Parlamentet og Transport- og Turismeudvalget med deres store indsats og samarbejde.
Hr. Jarzembowski spurgte, om Rådet nu til gengæld ville godkende teksten. Hvis Parlamentet foreslår en konsolideret tekst i sin helhed, vil Rådets formandskab gøre ministrene opmærksom på den ved først givne lejlighed, og formandskabet vil anbefale den til Rådet.
Det Europæiske Luftfartssikkerhedsagentur blev også nævnt. Rådet vil naturligvis overveje Kommissionens forslag om agenturet.
Dette har været en imponerende debat med mange imponerende bidrag. Engagementet i dette emne og spørgsmålet om sikkerhed og information til passagerer er kommet højt og tydeligt til udtryk i aften. Mange tak for denne mulighed for at deltage i debatten.
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om 
betænkning (A6-0282/2005) af Harms for Udvalget om Industri, Forskning og Energi om forslag til Rådets forordning om gennemførelse af protokol nr. 9 til akten vedrørende vilkårene for Tjekkiets, Estlands, Cyperns, Letlands, Litauens, Ungarns, Maltas, Polens, Sloveniens og Slovakiets tiltrædelse af Den Europæiske Union, om Bohunice V1-kernekraftværket i Slovakiet (KOM(2004)0624 - C6-0205/2004 - 2004/0221(CNS)) og
betænkning (A6-0279/2005) af Harms for Udvalget om Industri, Forskning og Energi om anvendelsen af de finansielle ressourcer beregnet til nedlukning af kernekraftværker (2005/2027(INI)). 
Andris Piebalgs,
   Hr. formand, jeg vil allerførst benytte lejligheden til at takke fru Harms hjerteligt for de glimrende betænkninger, som hun har udarbejdet om de to emner, der skal debatteres i aften. Jeg vil også sige, at jeg påskønner kvaliteten af de debatter, der har fundet sted i Udvalget om Industri, Forskning og Energi. Jeg vil gerne sætte Kommissionens forslag og til en vis grad debatten i aften ind i en større sammenhæng.
Vi befinder os sandsynligvis i begyndelsen af en langvarig periode med høje olie- og gaspriser på de internationale markeder og med en stærkt stigende efterspørgsel på verdensplan. Som følge af denne nye situation må vi reagere beslutsomt og ambitiøst. Vi har allerede diskuteret fempunktsplanen ved tidligere lejligheder. EU's umiddelbare mulighed er at reagere på efterspørgselssiden, eftersom det største spillerum i EU ligger der.
Når vi taler om energiforsyning, vil jeg understrege, at valget af energiforsyning er op til de enkelte medlemsstater. De bestemmer selv, hvilket energimix de foretrækker, naturligvis inden for de rammer, som EU har fastlagt, f.eks. forpligtelser til begrænsning af CO2-emissioner eller fremme af vedvarende energi.
Kerneenergi tegner sig i dag for en tredjedel af elektriciteten i EU. Kerneenergiens rolle er knyttet tæt sammen med en klar strategi for sikkerhed i forbindelse med nukleare materialer og ikkespredning, strålingsbeskyttelse, nuklear sikkerhed, pålidelig bortskaffelse af radioaktivt affald og sikker nedlukning af nukleare anlæg. Debatten i aften vil ikke dreje sig så meget om kernekraftværker, men om nedlukning af nukleare anlæg, hvad enten det sker i forbindelse med udløbet af deres levetid, eller det drejer sig om kraftværker i nye medlemsstater, som ikke kunne moderniseres til en overkommelig pris.
Finansiering af nedlukning er et vanskeligt spørgsmål, og der anvendes forskellige strategier i medlemsstaterne. Kommissionen har forelagt sin rapport om nedlukning, som behandles i dag på Europa-Parlamentets foranledning. Det anerkendes i rapporten, at der var et øget behov for gennemskuelighed og harmonisering af forvaltningen af de nødvendige finansielle ressourcer. Derfor har Kommissionen planer om at vedtage henstillinger om finansieringsordninger øremærket til nedlukning.
Det samarbejde, der er opstået i løbet af 2005 med medlemsstaterne og gennem de frugtbare debatter, der er indledt med Europa-Parlamentet om nedlukningsordninger, vil føre til, at der kan ske betydelige fremskridt på dette vigtige område.
Hvad angår det særlige spørgsmål om nedlukning af Bohunice, er der i tiltrædelsesprotokollen fastsat rammer for tidlig lukning af Bohunice. Den bistand, der ydes for at sikre tidlig lukning af de to reaktorer på Bohunice-kernekraftværket, er et udtryk for Fællesskabets solidaritet med Den Slovakiske Republik, som understreger, at Kommissionen og medlemsstaterne erkender de store udfordringer ved en sådan tidlig lukning.
Det er Kommissionens ansvar at overvåge lukningstilsagnene og yde støtten gennem de mekanismer, den har til rådighed. Det har vi gjort med de årlige støtteforpligtelser for 2004 og 2005, og jeg forudser ingen vanskeligheder med bidraget for 2006.
I protokollen til tiltrædelsestraktaten erkendes det, at nedlukningen må fortsætte i flere år, og at den vil være en betydelig finansiel byrde for Slovakiet. Derfor vil beslutningen om EU's bistand efter 2006 tage dette forhold i betragtning.
På den baggrund og med henblik på at forelægge sit forslag til de nye finansielle overslag udarbejdede Kommissionen det forslag til forordning, som vi nu hører Deres mening om. Vi mente, at det var nødvendigt fortsat at yde støtte, fordi Kommissionen erkender, at nedlukning er en proces. Støtteniveauet i vores forslag er baseret på en fortsættelse af den støtte, der blev aftalt under tiltrædelsesforhandlingen i protokol nr. 9. Beløbet på 237 millioner euro indgår i de finansielle overslag, der for øjeblikket er under forhandling. Derfor forbeholder Kommissionen sig sit standpunkt vedrørende ethvert ændringsforslag om finansiering, som indgår i de finansielle overslag.
Jeg håber, at jeg med disse få ord om de to betænkninger, der er til debat, bidrog til at sætte tingene i perspektiv og forklarede, i hvilken ånd og med hvilke formål Kommissionens forslag blev udarbejdet og vedtaget.
Rebecca Harms (Verts/ALE ),
   Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, de betænkninger, som jeg fremlægger i aften, handler om finansieringen af nedlukning af atomkraftværker generelt og i et konkret tilfælde. Jeg beklager meget, at vi diskuterer dette emne så sent om natten, for sagen er faktisk som helhed så fastkørt og så alvorlig, at jeg ville ønske, vi havde fuldt dagslys og fuld opmærksomhed for problemet, sådan som det var tilfældet i debatten om emnet Reach.
Kommissionen præsenterede i år sin første meddelelse om forberedelsen af finansieringen af nedlukning af og oprydning efter atomanlæg i de medlemsstater, hvor der drives atomkraftværker.
Denne meddelelse er mildt sagt ufuldstændig. Det skyldes imidlertid for en gangs skyld ikke Kommissionen, men regeringerne i medlemsstaterne, som stadig er meget uvillige til at fortælle sandheden om atomindustriens gamle og kommende byrder.
Kommissionens meddelelse viser, hvor lidt forureneren betaler-princippet gælder for atomindustrien i Europa. Fonde, som har tilstrækkelige midler til at finansiere nedlukningen af atomkraftværker og oplagring af alt atomaffaldet, er desværre en undtagelse i Europa, bestemt ikke reglen. Når det gælder de manglende hensættelser til bortskaffelsen, ligner de østlige medlemsstater mærkeligt nok de vestlige medlemsstater meget mere, end nogen af os bryder os om. I Frankrig, som er EU's førende atomnation, antager Revisionsretten, at skatteyderne en dag vil komme til at betale for EDF's, altså atomindustriens, byrder. I England har staten - altså skatteyderne - påtaget sig startfinansieringen af oprydningsfondene, 1,5 milliarder euro ifølge Kommissionens skøn. Og det er ikke sikkert, at det er sidste gang, den engelske atomindustri går i borgernes lommer. Nedlukning af et atomkraftværk skønnes at koste fra 200 millioner euro til 1 milliard euro. Så De kan forestille Dem, hvad der kan komme.
Lad mig præcisere den finansielle dimension af hele problemet. I Europa drives der i dag 149 atomkraftværker, og i betragtning af deres alder og tekniske tilstand går Kommissionen ud fra, at 50-60 af disse reaktorer må tages af nettet i løbet af de kommende 20 år. I langt de fleste tilfælde er der enten slet ikke eller kun i utilstrækkeligt omfang sørget for nedlukningen og oprydningen.
Hvornår og hvordan man begynder nedlukningen af et atomkraftværk efter afkoblingen, hvordan oprydningen bliver organiseret, det er også efter selve afkoblingen af central betydning for at undgå radioaktiv belastning af miljø, beboere og de arbejdstagere, som udfører nedlukningen. Denne beslutning om, hvordan og hvornår man nedlukker, må efter min mening - og nok også efter de medlemmers mening, som vil føre en ansvarlig miljøpolitik - udelukkende træffes ud fra sikkerhedskriterier, og sikkerheden må under ingen omstændigheder prioriteres lavere end atomindustriens finansielle interesser.
Det bliver alt sammen meget dyrt, og alle disse penge, som overhovedet ikke er til rådighed i dag, skal netop ikke kun være til rådighed på et bestemt tidspunkt, men muligvis løbende over mange årtier. I betragtning af konkurser i erhvervslivet og industrien og i betragtning af de internationale hedgefondes voksende appetit også på europæiske virksomheder kan jeg egentlig kun opfordre Kommissionen til at sætte skub i medlemsstaterne for at få dem til at få atomindustrien til langt om længe også økonomisk at sørge for de byrder, som de producerer. Til det formål skal der efter min mening oprettes fonde.
F.eks. kan vi i Tyskland i dag gå ud fra, at atomindustrien faktisk har hensat 30 milliarder euro. Hvor disse penge befinder sig i dag, kan man imidlertid ikke sige, for dette beløb - 30 milliarder, det er trods alt lige så meget som alle de baltiske staters bruttonationalprodukt tilsammen - benyttes til indkøbsture inden for og uden for vores kontinent. Man opkøber gerne andre energiforsyningsvirksomheder, og man opkøber gerne inden for vandforsyning eller telekommunikation, faktisk i alle brancher med netkarakter. Pengene skal arbejde, hører jeg altid, når vi diskuterer det. Men heller ikke i Tyskland er der i dag nogen, der kan garantere mig, at de milliarder, som vi skal bruge i 2030, 2040 eller 2050, faktisk vil være til rådighed til den tid. Jeg mener, at vi på den ene side skal arbejde for at sikre, at midlerne til oprydning er til stede, men jeg mener også, at der må sættes en stopper for den markedsforvridende, konkurrenceforvridende anvendelse af disse hensættelser, som jo er blevet opkrævet hos elektricitetskunderne med henblik på hensættelse.
Med denne kompromistekst, som jeg i dag fremlægger her i salen med min initiativbetænkning, og som vi skal stemme om i morgen, vil jeg gerne opmuntre Kommissionen til at skride ind over for misforholdene inden for hensættelserne til oprydning. Jeg er stadig overbevist om, at det er rigtigt, at ansvaret for atomaffaldet er nationalt. Men jeg er lige så overbevist om, at der i Europa mangler fælles, strenge kriterier for etablering af fonde fra virksomhedernes side. Forureneren betaler-princippet skal gennemføres efter min mening. De finansielle hensættelser til nedlukning og oprydning skal desuden følge de højeste sikkerhedsstandarder. Oprydningsfonde på virksomhedsniveau, som ikke blandes sammen med det almindelige budget, og som desuden kontrolleres eksternt, ville på den ene side give større nuklear sikkerhed, og samtidig ville vi undgå, at atomindustrien igen og igen regelret malker offentlige midler.
Det er ærgerligt, at vi i udvalget nok kunne blive enige om den retning, som oprydningshensættelserne skulle have, men at vi ikke kunne blive enige om detaljerne og vedtage en liste over kriterier, som vi kunne give Kommissionen med på vejen i dens forhåbentlig engagerede videre arbejde. Hvis De stadig ønsker det, mine damer og herrer, så støt de ændringsforslag, som min gruppe stiller, for at skabe mulighed for det, som jeg lige har foreslået Dem.
Konkret behandler vi i dag imidlertid ikke kun hensættelserne generelt, men udtrykkeligt problemet med nedlukningen af atomkraftværket Bohunice. Det er blevet besluttet at lukke Bohunice på grund af sikkerhedsmangler, som ikke kan afhjælpes med tekniske udbedringer. Under EU's Phare-program er der frem til 2006 allerede betalt 240 millioner euro i EU-midler til Slovakiet i forbindelse med nedlukningen af Bohunice. Disse midler skal anvendes til sikkerheden omkring Bohunice og også sikre en økonomisk udligning for den fremrykkede nedlukning. Kommissionen foreslår efter den første betaling nu yderligere 237 millioner euro til nedlukningsforanstaltninger og erstatning. Ud fra mit kendskab til udgifterne til nedluknings- og oprydningsforanstaltninger mener jeg, at dette forslag er rimeligt.
Jeg afviser imidlertid udtrykkeligt forslaget om at forhøje midlerne til 400 euro - der er initiativer i denne retning fra både venstre og højre side. Falske løfter hjælper os ikke, hverken til at få accept for den europæiske politik eller til at garantere sikkerheden i Bohunice. Jeg vil arbejde for, at der gives de midler, som Kommissionen anser for nødvendige. Det vil jeg også arbejde for i forbindelse med diskussionerne om de finansielle overslag og i forbindelse med de næste perioders budgetdebatter. Men jeg vil samtidig arbejde for, at disse midler, hvis vi altså kan betale dem, det afhænger jo af de finansielle overslag, virkelig bliver anvendt til gavn for sikkerheden for borgerne i Slovakiet og i EU. Jeg vil på det bestemteste modsætte mig, at virksomheder som Slovenské Elektrárne eller ENEL i Italien bruger disse penge til at bygge nye atomkraftværker med.
Som ordfører og som atomkraftmodstander ville jeg gerne have anbefalet Dem at støtte PPE-Gruppens ændringsforslag 18, som også støttede Kommissionens forslag, hvad midlernes størrelse angår. Desværre er forslaget blevet trukket tilbage. Derfor anbefaler jeg Dem, hvis De vil handle realistisk og ærligt i Slovakiet, at De i morgen stemmer mod ændringsforslag 12 og arbejder for, at kommissær Piebalgs fornuftige forslag bliver gennemført. 
Ján Hudacký,
   . Det er almindeligt kendt, at Slovakiet under politisk pres fra EU under tiltrædelsesforhandlingerne accepterede en tidlig lukning af atomkraftværket i Jaslovske Bohunice, selv om anlægget efter en opgradering af alle sikkerhedssystemer nu opfylder alle sikkerhedsstandarder. Denne kendsgerning er blevet bekræftet af Det Internationale Atomenergiagentur. Udgifterne alene til opgraderingen løb op i 250 millioner euro. På den anden side har EU påtaget sig at dække en del af udgifterne. For perioden 2007-2013 har Kommissionen foreslået et bidrag på 237 millioner euro, men dette er langt fra de samlede udgifter beregnet på baggrund af den slovakiske regerings seneste undersøgelser.
Kommissionen har baseret sin beregning af nedlukningsudgifterne og den resulterende størrelse af bidraget på forældede og temmelig tvivlsomme metoder, som kun tager højde for selve nedlukningsprocessen. Ifølge de seneste undersøgelser beløber de samlede direkte udgifter sig til 1,3 milliarder euro, de indirekte udgifter beløber sig til 1,8 milliarder euro, og tabene som følge af den manglende energiproduktion beløber sig til 1,5 milliarder euro, idet der antages en levetid for anlægget frem til 2015.
De samlede udgifter inklusive den tabte produktion når således op på 4,6 milliarder euro. På baggrund af disse kendsgerninger har Udvalget om Industri, Forskning og Energi i sin reviderede betænkning foreslået at forhøje EU's finansielle bidrag for 2007-2013 til 400 millioner euro. Dette forslag er også et positivt kompromis for Den Slovakiske Republiks regering, som havde bedt om finansiel støtte på omkring 700 millioner euro. Jeg er fuldt ud klar over den vanskelige situation omkring den manglende enighed om EU's budget for 2007-2013. Presset for budgetnedskæringer fra de fleste medlemsstater er stærkt og i mange tilfælde berettiget. Samtidig kan Slovakiet ikke sætte sin befolknings sikkerhed på spil, og landet har brug for tilstrækkelige finansielle midler til at gå i gang med en sikker nedlukning så tidligt som muligt.
I en tid med stigende krise i energisektoren, parret med et stigende elektricitetsforbrug, var beslutningen om at fremskynde en tidlig lukning af et sikkert atomanlæg måske lidet forudseende. Det vil betyde, at Slovakiet mister 19 % af sin produktionskapacitet og sandsynligvis bliver afhængig af energiimport i nær fremtid. Der er imidlertid nogle i Europa, som klart ser dette som et tilfredsstillende resultat. Alle skal betale for deres fejltagelser, men denne gang kommer vi alle til at betale. Jeg håber, at man i fremtiden vil tage ved lære af sådanne absurde fejltagelser. 
Edit Herczog,
   Hr. formand, jeg hilser fru Harms' betænkning velkommen, men samtidig vil jeg gerne minde Dem om, at dagens debat ikke handler om for eller imod atomkraft, den skal primært handle om sikkerhed. Det omfatter på den ene side atomsikkerhed og på den anden side forsyningssikkerhed.
Vi ved alle, at det er meget dyrt at nedlukke atomkraftværker på en sikker og professionel måde. Jeg er overbevist om, at alle EU-institutionerne, Kommissionen, Parlamentet og alle medlemmer af Parlamentet er enige i, at vi ikke må være nærige, når det gælder atomsikkerhed. Derfor må vi sideløbende med forureneren betaler-princippet give plads for sentensen "sikkerhed koster".
Jeg vil gerne understrege, at EU skal påskønne Slovakiets uselviskhed i denne sag. Slovakiet måtte acceptere at lukke to enheder på atomkraftværket i Bohunice, da dette krav blev tilføjet næsten som en uomgængelig betingelse i de allersidste faser af tiltrædelsesprocessen. Vi vidste allerede dengang, at det ville betyde tabt produktionskapacitet, et hul, som Slovakiet ville skulle fylde op med nye investeringer og import.
Et ordsprog siger, at den som betaler for musikken bestemmer melodien. I denne forstand mener jeg, at Slovakiets anmodning til EU om at sætte det i stand til at nedlukke anlægget sikkert er aldeles rimeligt.
Efter min mening er der mindst tre elementer i EU's principper og politik, som kunne give en passende begrundelse for at støtte nedlukningen med EU-midler. Det første er princippet om social, økonomisk og territorial samhørighed mellem medlemsstaterne. Slovakiet har påtaget sig en stor forpligtelse til gavn for EU, og opfylder den, men det kan ikke gå ud over sine egne grænser, sit eget økonomiske udviklingsniveau.
Det andet er energiforsyningssikkerheden, som i lige så høj grad er en ret for forbrugerne i husholdningerne og industrien i Slovakiet som i enhver anden medlemsstat i EU. Vi må ikke glemme, at vi for ikke så længe siden vedtog en beslutning, som krævede en målsætning på 20 % for vedvarende energiformer i EU's samlede energiforbrug i 2020. Situationen i dag er derfor en anden end tidligere.
Det tredje er at bekæmpe energiafhængigheden. Tidlig lukning af vigtig energiproduktionskapacitet kan kun bidrage til dette, hvis den erstattes af mere effektiv, økonomisk fornuftig kapacitet. På grundlag af alle disse argumenter opfordrer jeg Dem til at støtte ændringsforslag 16, som sigter mod dette. 
Fiona Hall,
   Hr. formand, hvad angår det særlige spørgsmål om Bohunice V1-kernekraftværkets blok 1 og 2, har ordførerne i den slovakiske regering begge to skønnet, at de samlede udgifter til nedlukning af de to blokke vil være 750 millioner euro. På den baggrund kan Kommissionens forslag om en bevilling på 237 millioner euro for perioden 2007-2013 synes beskedent, men der er to meget stærke argumenter for at fastholde Kommissionens beløb på 237 millioner euro.
For det første er det sådan, at selv om det er planen, at blok 1 skal lukkes i 2006, vil den store strukturelle nedlukning ikke blive påbegyndt, før blok 2 er lukket ned i 2008. 237 millioner euro er et betydeligt beløb til de første fem år af en nedlukningsperiode, der forventes at vare i 30 år.
For det andet vil en forøgelse af beløbet være en hån mod det budget, som Parlamentet allerede har stemt om. Vi ved, at vi politisk set går ind i en meget følsom fase om de finansielle overslag, og det hjælper ikke, hvis Parlamentet stemmer for en ting i det ene øjeblik og for en anden i det næste. Vi må respektere afstemningen om budgettet. Vi må heller ikke forsøge at tvinge nogen, hvad angår budgettet efter 2013.
Debatten om flere penge til Bohunice må finde sted i forbindelse med den næste runde budgetdrøftelser og i lyset af, hvad der er sket med nedlukningen i mellemtiden. Det er imidlertid forståeligt, at de slovakiske myndigheder gerne vil vide, hvor de står med hensyn til finansiering under de finansielle overslag for perioden 2006-2013, så det samlede beløb på 237 millioner euro skal fastsættes for den periode uden mulighed for revisioner, selv om de årlige bevillinger kan variere.
Hvis vi ser på nedlukningerne i et større perspektiv, består den største udfordring i på den ene side at sikre, at der er nok penge til rådighed til sikker nedlukning af kernekraftværker, og på den anden side at sikre, at finansiering af nedlukning ikke bliver statsstøtte ad bagvejen. Her er betænkningens betragtning 5 meget vigtig. Det er kernekraftindustrien - ikke regeringerne - der i forvejen skal have taget højde for nedlukning og have sørget for, at alle udgifter er med i regnskabet fra begyndelsen. Kernekraftindustrien har førhen alt for mange gange regnet forkert og efterfølgende kommet og bedt om finansiel bistand. Det er uacceptabelt, for når kernekraftindustrien ikke tager højde for udgifterne til nedlukning, fordrejer den konkurrencevilkårene. Hvis back-end-udgifterne ikke beregnes korrekt, forekommer elektricitet fra kernekraft at være meget billigere, end den egentlig er. Jeg håber, at Kommissionen vil sørge for, at den slags konkurrencebegrænsende adfærd ikke tillades i fremtiden.
Esko Seppänen,
   Hr. formand, i Udvalget om Industri, Forskning og Energi besluttede vi at udarbejde en særlig initiativbetænkning om anvendelsen af de midler, der er øremærket til nedlukning af atomkraftværker. Årsagen var, at forvaltningen af disse midler er en del af en atomsikkerhedspakke, som Parlamentet afgav en udtalelse om, men som Rådet ikke kunne nå til enighed om.
Vi venter på, at Kommissionen fremsætter et nyt forslag til et direktiv om dette spørgsmål. Det skulle sikre, at atomkraftværker bliver nedlukket sikkert, og at der er tilstrækkelige midler til at holde reaktorer afskærmet fra miljøet i tusinder af år.
Forvaltningen af nedlukningsmidlerne bør principielt være underlagt national kompetence. Ikke desto mindre bør der udarbejdes fælles regler, for nedlukning af atomkraftværker påvirker ansattes sikkerhed og menneskers sundhed hen over landegrænserne. Et potentielt problem vil altid krydse landegrænserne.
Desværre kan vi ikke have stor tillid til, at alle medlemsstater vil afsætte midler, så der vil være fuld sikkerhed for, at der er penge nok til rådighed i mange generationer fremover. Det ser man i forbindelse med nedlukningen af Bohunice-værket, for ikke at tale om Ignalina. Her er der behov for EU-midler. Hvis de finansielle ressourcer til nedlukning ikke opkræves fuldt ud over elektricitetsprisen, vil det forvride konkurrencen på elektricitetsmarkederne. Ud fra den betragtning vil midlerne også påvirke det indre marked. Den elektricitet, der produceres i atomkraftværker, bør ikke være billig, for det vil være de kommende generationer, der skal betale for nedlukningen af værkerne.
Ordføreren Rebecca Harms har udført et samvittighedsfuldt arbejde i det budskab, hun sender til Kommissionen i form af disse betænkninger, hvor Kommissionen anmodes om at udarbejde et nyt direktiv. 
Nils Lundgren,
   Hr. formand, drift og afvikling af kernekraft er aktiviteter, som kan have grænseoverskridende virkninger i Europa. Dermed burde de, til forskel fra de fleste andre aktiviteter, kontrolleres på EU-niveau. Kernekraft er dog som andre procesindustrier. Den tekniske udvikling fører ofte til, at levetiden forlænges. Selv reaktortanke kan blive erstattet i fremtiden. Vi ved derfor ikke med sikkerhed, hvornår en reaktor burde afvikles. I de svenske reaktorer, som nu i gennemsnit er et kvart århundrede gamle, øges effekten nu kraftigt. Den resterende levetid menes derfor at være af betydning.
Det er klart, at en afvikling er forbundet med omkostninger, og at det kræver, at der afsættes midler til at klare denne opgave. I mit hjemland Sverige, hvor ca. halvdelen af al elektricitet kommer fra kernekraftreaktorer, er der blevet taget hånd om denne finansiering fra begyndelsen. Jeg tror, vi kan tage udgangspunkt i, at alle demokratiske lande har gjort det på samme måde. Detaljerede og bureaukratiske instruktioner for at styre denne proces er unødvendige. At der skulle være behov for teknokrater i Bruxelles som formyndere for erfarne kernekrafteksperter i medlemslandene, fremstår som nærmest latterligt. Medlemslandenes regeringer og myndigheder står under demokratisk kontrol og kan ikke udsætte deres medborgere for risici.
Det er dog åbenlyst, at de medlemslande, som tidligere har været underkastet udemokratiske, kommunistiske regimer, befinder sig i en væsentligt anderledes situation. Deres reaktorer er blevet bygget i en anden sikkerhedskultur, hvor viljen til at løbe en risiko var større, og hvor der ikke var afsat finansielle midler i tilstrækkeligt omfang til afviklingen. Det er et tydeligt bevis på solidaritet fra de rige medlemslande, at de vil bistå med midler til dette. Men med hvor meget? Junilisten mener, at finansieringsbeløbet i forbindelse med Bohunice V1 i Slovakiet skal fastslås præliminært til Kommissionens foreslåede beløb på 237 millioner euro for perioden 2007-2013, da de finansielle overslag ikke er blevet vedtaget. Dermed bør vi ikke binde os til nogen støtte fra Fællesskabets budget før tiden efter denne periode. 
Umberto Pirilli,
   Hr. formand, kære kolleger, hr. kommissær, denne forhandling har strategisk betydning for EU's politikker. Det spørgsmål, som vi skal drøfte, er Bohunice-kernekraftværket i Slovakiet og i den forbindelse spørgsmålet om anvendelsen af de finansielle ressourcer til nedlukning af kernekraftværker.
Det første spørgsmål drejer sig om gennemførelsen af protokol nr. 9 til akten vedrørende vilkårene for Tjekkiets, Estlands, Cyperns, Letlands, Litauens, Ungarns, Maltas, Polens, Sloveniens og Slovakiets tiltrædelse af Den Europæiske Union. I artikel 3 i denne protokol tages der højde for en fortsættelse af den finansielle støtte til nedlukningen af reaktor 1 og 2 i Bohunice-kernekraftværket. Vi mener, at der bør gøres den størst mulige finansielle indsats for at gøre Bohunice-kernekraftværkets reaktor 1 og 2 sikre under deres nedlukning.
Det problem, jeg gerne vil tage op, er dog sikkerheden på hele vores kontinent, og hvordan denne sikkerhed kan opnås sammen med nogle passende og effektive energiforsyningspolitikker, der sikrer en tilstrækkelig finansiel konkurrenceevne i det europæiske system, når det gælder de udfordringer, som innovationen og udviklingen giver.
Der er 155 operative kernekraftproducerende reaktorer i Europa i dag, hvoraf mindst en tredjedel skal nedlukkes i de kommende år. Nedlukningen af 50-60 kernekraftreaktorer vil realistisk set koste tæt på 50 milliarder euro. Når man tænker på, at størstedelen af disse reaktorer ligger i de nye medlemsstater og således er de mindst solide både ud fra et finansielt og strukturelt synspunkt, bør det første, som Kommissionen gør, være at udarbejde en systematisk plan for bistand og støtte til nedlukningen i disse lande.
Et andet problem er nødvendigheden af at foretage en grundig cost-benefit-analyse af et kernekraftværk, hvor disse parametre sammenholdes med installerings- og nedlukningsomkostningerne, naturligvis set i forhold til de installerede reaktorers gennemsnitlige levetid. Ud fra resultaterne af en sådan undersøgelse vil og skal man kunne foretage nogle definitive og modige valg i den ene eller den anden retning.
Det sidste problem - som ikke er mindre alvorligt - er det, der sker uden for Europa. I dag er der 440 reaktorer i drift på verdensplan, mens 25 reaktorer er under opførelse. Efter Tjernobyl var offentligheden i hele verden lamslået over mange reaktorers ringe forfatning og alvorlige fare for menneskeheden. Mange af disse reaktorer befinder sig i det tidligere Sovjetunionen.
Når man tager dette i betragtning, bør Parlamentet så ikke anbefale Kommissionen at indlede forhandlingerne med USA, Rusland og alle de berørte lande, så man fastlægger en politik, der tager sigte på at rense op i hele verden og gøre hele verden sikrere?
Sergej Kozlík (NI ).
   - I forbindelse med tiltrædelsesforhandlingerne fik EU's institutioner Den Slovakiske Republik til at acceptere en tidlig lukning af to enheder på atomkraftværket Jaslovské Bohunice, selv om Det Internationale Atomenergiagentur havde bekræftet, at værket opfylder kriterierne for langsigtet sikker drift.
Den påtvungne - og politisk motiverede - tidlige lukning af disse atomanlæg vil forværre Slovakiets energiproblemer, og også EU's generelt. Den Slovakiske Republik vil ikke kunne rejse de midler, der er nødvendige til at finansiere en sikker nedlukning af atomanlæggene, selv ikke med den nuværende støtte fra EU. Til sammenligning kan det nævnes, at nedlukningsudgifterne til det litauiske atomkraftværk i Ignalina ifølge EU's skøn er tre gange større end for det slovakiske anlæg.
Derfor beder jeg Dem, kære kolleger, om i det mindste at støtte minimumsløsningen, som forhøjer støtten til nedlukning af reaktorerne i Bohunice fra 237 millioner euro til 400 millioner euro, som foreslået af Udvalget om Industri, Forskning og Energi. 
Romana Jordan Cizelj (PPE-DE ).
   - På vegne af Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater vil jeg gerne kommentere spørgsmålet om finansielle midler til nedlukning af atomkraftværker.
Vores gruppe mener, at de finansielle midler bør sikres efter forureneren betaler-princippet. Vi går også ind for, at sådanne ressourcer skal være passende og være til rådighed på det tidspunkt, som er forudset i de enkelte medlemsstaters nedlukningsprogrammer. Midlerne skal være sikret før udløbet af den forventede levetid for et givet atomkraftværk. Ressourcerne skal bruges til det planlagte formål, forvaltes på en gennemsigtig måde og anvendes i overensstemmelse med den europæiske konkurrencelovgivning.
Det er efter vores mening uacceptabelt, hvis der opstår forsinkelser i nedlukningen, fordi der mangler finansielle ressourcer. Vi kan imidlertid acceptere planlagte forsinkelser, som dækker perioder, hvor fortsat radioaktivt henfald nedsætter materialers radioaktivitet og dermed de ansattes udsættelse for stråling.
På grund af vores ansvar over for de kommende generationer må vi finde en passende mekanisme på europæisk niveau til at overvåge og forvalte sådanne finansielle midler. Vi skal imidlertid være opmærksomme på behovet for at holde den rette balance mellem de enkelte medlemsstaters kompetence og EU's kompetence i overensstemmelse med Euratom-aftalen.
Det dokument, som er genstand for denne diskussion, er udarbejdet for at sikre lige konkurrence mellem atomkraftværker og andre kraftværker. Når vi diskuterer atomkraftværker separat, skal vi være opmærksomme på, at vi ikke pålægger dem en byrde, som ikke gælder for andre værker.
Kommissær Piebalgs, vi må overvåge vores praksis på europæisk niveau og sikre, at medlemsstaterne og kandidatlandene Bulgarien og Rumænien gennemfører de vedtagne projekter og internationale standarder. Samtidig skal vi også nøje følge udviklingen i lande, som har indledt tiltrædelsesforhandlinger. Jeg tænker her på Kroatien, som ejer 50 % af atomkraftværket Krško (placeret i Slovenien), og som har påtaget sig forpligtelser svarende til andre atomlande. 
Reino Paasilinna (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, der er samme problem med at lukke Bohunice-atomkraftværket som med Ignalina. De er begge ifølge Det Internationale Atomenergiagentur i dag i en sådan stand, at de stadig kan bruges. Europa har en permanent energikrise, fordi prisen på olie altid flyder tilfældigt på markederne. Forbruget stiger, og samtidig bliver vi nødt til at gøre noget for at forebygge drivhuseffekten.
De nye små medlemsstater, som ikke har tilstrækkelig erstatningsenergi, skal ikke desto mindre lukke deres kraftværker under et pres, som kom fra de gamle medlemsstater, da de gik ind i EU. Dette pres skyldtes til dels frygt og mistillid til sovjetisk teknologi og til dels et ønske om at få en økonomisk fordel. Det er kun ret og rimeligt, at Slovakiet og de andre nye medlemsstater i en lignende situation modtager passende finansiel støtte til at dække udgifterne ved nedlukningen. Vi foreslår 400 millioner euro. Det er imidlertid sandsynligt, at nedlukningen vil blive udført af virksomheder fra de store, gamle medlemsstater. Problemet forsvinder imidlertid ikke. Vores energiforbrug vil vokse, og der vil ikke være tid nok til at klare situationen med vedvarende ressourcer. Energiforbruget til køling er f.eks. steget mange gange i løbet af de sidste 10 år i Sverige. Til køling! Kina sluger væksten i olieproduktionen. Vi har brug for en ny energipolitik. 
Šarūnas Birutis (ALDE ).
   - Under stort pres blev ansøgerlande som Slovakiet og Litauen for flere år siden, og nu Bulgarien, tvunget til at påtage sig at nedlukke deres atomkraftværker før udløbet af den projekterede levetid. Det er vanskeligt at dokumentere sådanne forehavender økonomisk eller forklare dem logisk. Vi må tage til efterretning, at der er blevet truffet nogle ubegrundede politiske beslutninger.
De fleste specialister vurderer, at den fremrykkede nedlukning af atomkraftværker er et hårdt slag mod regionernes økonomier og en byrde for de europæiske skatteydere, som løber op i milliarder.
En meget vigtig opgave bliver at hjælpe med at sikre energiforsyningen i disse regioner, for den påtvungne nedlukning af atomkraftværker skaber risiko for, at der opstår både økonomisk og politisk afhængighed af andre energileverandører. I denne forbindelse vil jeg især gerne understrege en vigtig forudsætning for nedlukning, nemlig udvikling af et fælles EU-energisystem og levering af energiressourcer.
I dette tilfælde skal nedlukning af atomkraftværker bakkes op med tilstrækkelige og rettidige midler, og værker må ikke lukkes ned på hinandens bekostning. Den ændrede situation kræver den mest forsigtige løsning, nemlig fortsat drift af kraftværker.
Vi må se realistisk på situationen. 
Vladimír Remek (GUE/NGL ).
   - Hr. kommissær, mine damer og herrer, problemet med hensyn til kraftværket i Bohunice er, at en ny medlemsstat har forpligtet sig til at lukke en meget vigtig energikilde for landet. Dette kraftværk er slet ikke udtjent. Desuden er der blevet brugt en hel del penge på at modernisere det, og Det Internationale Atomenergiagentur har bekræftet, at det opfylder standarderne for lignende atomanlæg på samme alder. Det er almindeligt kendt, at Slovakiet var under stort internationalt pres for at forpligte sig til at lukke Bohunice, men den daværende regering så det som det vigtigste mål at blive medlem af EU. Regeringen ønsker nu at opfylde sit løfte, selv om det ville være skadeligt for den slovakiske økonomi og ville betyde, at landet ville skulle importere energi i en tid med stadigt stigende energipriser.
Jeg mener, at vi bør støtte konklusionen fra Udvalget om Industri, Forskning og Energi og stemme for den foreslåede forhøjelse af EU-midlerne til en sikker nedlukning af Bohunice-kraftværket for at sikre, at den slovakiske økonomi fortsat vil være konkurrencedygtig. Det slovakiske folk bør ikke føle, at de faktisk har tabt ved at tilslutte sig EU og opfylde de skrappe krav, som efter manges opfattelse er noget uberettigede. 
Kathy Sinnott (IND/DEM ).
   - Hr. formand, jeg vil opsummere situationen. To kernekraftværker er blevet gamle og usikre og skal lukkes ned. Udgifterne til nedlukning af værkerne er næsten 2 milliarder euro. Den fortsatte vedligeholdelse af de lukkede værker vil kræve, at der er ansat et eksperthold i flere årtier eller måske et århundrede. Det skal gøres, og vi får at vide, at EU skal gøre det. Fortidens fejltagelser er dyre. Det eneste positive ved denne katastrofale situation er, at vi får en lærestreg for fremtiden. Vil vi opfatte det sådan? Vil vi lære af følgerne af vores flirt med kernekraft?
I de lande, der beslutter at privatisere deres værker eller ændre ejerskab, spilles der et farligt spil om sorteper i form af ansvaret for at betale nedlukningsudgifterne. Vi ved, at kernekraftværker ikke varer evigt, men tager vi højde for det, før de bliver opført? Nedlukningsudgifterne skal indregnes helt fra begyndelsen, og så er der nogen, som må træde frem og tage ansvar for den finansielle og organisatoriske byrde ved at rydde op i det nukleare affald, der bliver efterladt.
For 28 år siden sagde Des O'Malley, den daværende minister for industri og handel, at Irland ikke kunne overleve uden kernekraft. Vi fik at vide, at vi ville sidde i mørket uden lys, at vi måtte opgive vores malkemaskiner og gå tilbage til håndmalkning, og at vi ville få elektricitetsrationering. Den irske befolkning sagde nej, fordi den tænkte på fremtiden. Den tænkte på den type problemer, som vi nu står over for, med nedlukning af de to værker, vi taler om, og mange andre aldrende kernekraftmonstre.
Irland lukkede ikke ned af mangel på kernekraft. Vi har stadig ikke kernekraft, og vi har den stærkeste økonomi i EU. Irlands økonomi har udviklet sig stærkt, selv om landet ikke har kernekraft. Jeg hylder de irske kernekraftmodstandere.
Jeg vil også benytte lejligheden til at bede beslutningstagerne om at tage ved lære af Litauen, Slovakiet og Irland, før de beslutter at bygge en ny generation af kernekraftværker. Der er bedre, sikrere og billigere metoder til at få hjulene til fortsat at dreje rundt og lyset til fortsat at være tændt.
Paul Rübig (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, først vil jeg gerne takke ordføreren, fordi hun har gennemført meget omfattende og dybtgående analyser. Vi har altid ment, at kernekraftværkers sikring og sikkerhed var et europæisk spørgsmål, for netop sådanne spørgsmål vedrører os alle, fordi alle Europas borgere bliver berørt, når der optræder uheld eller problemer.
Nedlukning og slutoplagring er helt klart et spørgsmål, som hører under konkurrenceretten. Vi skal være opmærksomme på, at midlerne bliver fordelt i overensstemmelse med EU's konkurrencelovgivning, og jeg tror, at der også skal være et juridisk beredskab til at forhindre konkurrenceforvridninger, både konkurrenceforvridninger mellem medlemsstaterne og især også mellem producenterne, ikke kun inden for kerneenergien, men alle energiformer. Derfor er det centralt for os, at vi har brug for , dvs. gensidig kontrol og gennemsigtighed i udførelsen, og at vi især skal være opmærksomme på, at midler til nedlukning, slutoplagring og sikring bliver stillet til rådighed af forbrugerne af den pågældende energiform.
Vi bør opstille klare retningslinjer fra EU's side, fra Revisionsrettens side og fra de forskellige institutioners side. Det drejer sig om at fremlægge situationen så klart som muligt og anvende modeller også for omkostningerne, som minimerer udgifterne for forbrugerne, men optimerer sikring, sikkerhed, slutoplagring og nedlukning. 
Hannes Swoboda (PSE ).
   - Hr. formand, principielt ville jeg føle mig meget bedre tilpas i et Europa uden atomkraftværker og de dermed forbundne risici. Men eftersom det er en national afgørelse, som kommissæren rigtigt sagde, må vi være særligt opmærksomme på sikkerhedsspørgsmålene. Der må også være tale om europæiske regler og normer.
Men i dette tilfælde er der jo tale om et kraftværk, som blev bygget før tiltrædelsen af EU, og som nu skal lukkes som følge af tiltrædelsen af EU. Der er tale om et kraftværk i et ikke særligt velhavende land, i et land, som har økonomiske problemer. Det tror jeg, man skal have med i betragtning, og derfor har netop de østrigske medlemmer i Den Socialdemokratiske Gruppe arbejdet intenst for at få et større bidrag til nedlukningen af dette kraftværk. Den Socialdemokratiske Gruppe vil derfor også stemme for dette større bidrag. Det er efter min opfattelse ikke i strid med de finansielle overslag, for på lang sigt kan disse midler absolut indpasses.
Jeg vil endnu en gang appellere til kollegerne om virkelig at støtte Slovakiet i denne sag og hjælpe med til, at vi kan lukke dette kraftværk så hurtigt som muligt til gavn for sikkerheden i Europa. 
Marios Matsakis (ALDE ).
   - Hr. formand, vi synes alle sammen at være enige om, at nedlukningen af kernekraftværker er nødvendig af sikkerheds- og miljømæssige årsager, men det afgørende spørgsmål er, hvem der skal betale for det, og om disse udgifter ikke burde tages i betragtning, når der planlægges nye kernekraftværker i fremtiden.
Vi har hørt, at der i EU er ca. 60 kernekraftværker, som skal lukkes ned i løbet af de næste 20 år til en gennemsnitlig udgift på 500 millioner euro pr. stk. Det betyder, at der skal bruges et kolossalt beløb på 30 milliarder euro i løbet af de næste 20 år! Det er ca. 30 gange det årlige budget i mit land, Cypern, og en udgift svarende til prisen for at bygge hundredvis af hospitaler, skoler eller andre institutioner af offentlig værdi. Cypern har ikke haft noget at gøre med nukleart materiale ud over Storbritanniens skandaløse opbevaring af atombomber på de britiske kolonibaser.
Er det ikke mere rimeligt, at lande, som har draget fordel af kerneenergiproduktion, selv i langt højere grad bidrager til nedlukningen af deres kernekraftværker? Og hvorfor skulle de, der var ansvarlige for at bygge de værker - f.eks. den russiske regering og forskellige multinationale selskaber - ikke opfordres til at bidrage i overensstemmelse med princippet om, at forureneren betaler? Ville det desuden ikke være rimeligere, hvis bidraget kom fra EU-lande, der selv drager fordel af kerneenergiproduktion? Jeg er af den faste overbevisning, at medlemsstater, der ikke anvender kerneenergi, ikke bør betale for nedlukning af kernekraftværker i andre medlemsstater.
Erik Meijer (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, i de kommende 20 år skal godt en tredjedel af de 150 europæiske atomkraftværker nedlukkes. Betales det af skatteyderne eller af forurenerne? Pengemangel må ikke føre til, at forældede atomkraftværker holdes længere åbne. Affald er mere end det radioaktive materiale, som er tilbage efter nedlukningen. Inklusive udgifterne til gamle atombrændstoffer, transporter og mineaffald viser de eksterne udgifter sig sandsynligvis at være noget større end den skønnede 1 milliard pr. atomkraftværk.
Med rette foreslår ordføreren Harms, at energivirksomheder årligt overfører penge til en fond, som dækker alle omkostninger i forbindelse med nedlukning, forarbejdning og oplagring af radioaktivt affald. Ved at optage disse omkostninger i prisen på atomenergi holdes denne ikke kunstigt billig, og det fremgår også tydeligt, hvor lavt det økonomiske udbytte er. Den uigennemsigtige sammenkobling af civile og militære formål fører nu stadig til direkte konkurrenceforfalskning og skjulte eksportsubsidier. Vi er enige i forslaget om at udarbejde en liste over kriterier for nedlukning, som knyttes til reservefonde, hvortil elektricitetsværker overfører tilstrækkeligt med penge til affaldsforarbejdning og nedlukning. 
Peter Baco (NI ).
   - Mine damer og herrer, jeg vil bede Dem støtte ændringsforslaget fra Udvalget om Industri, Forskning og Energi om tidlig lukning af V1-atomkraftværket i Jaslovské Bohunice i Slovakiet.
Udvalget noterer i sine forslag, at Slovakiet nøje opfylder sine forpligtelser på dette område. Forslagene anerkender også de store økonomiske tab, som Slovakiet vil lide som følge af den tidlige lukning af anlægget. Tabet skyldes især, at en tidlig lukning af værket betyder, at de finansielle midler, der er afsat til dets eventuelle nedlukning, nu ikke vil blive forhøjet. Desuden vil de 250 millioner euro, som Den Slovakiske Republik for nylig har investeret i at opgradere værket for at sikre sikker drift på lang sigt, være spildt.
Den foreslåede EU-støtte på 400 millioner euro til udgifterne ved en tidlig lukning er derfor en vigtig forudsætning for at opfylde de forpligtelser, som både EU og Den Slovakiske Republik har påtaget sig. 
Zita Pleštinská (PPE-DE ).
   - Spørgsmålet om finansiering af en tidlig lukning af Bohunice-atomkraftværket er centralt ikke kun for atomsektoren, men også for hele Den Slovakiske Republiks energipolitik.
Slovakiet er parat til at opfylde sine forpligtelser i henhold til protokol nr. 9 til EU-tiltrædelsestraktaten, selv om det har investeret 250 millioner euro i at modernisere og forbedre sikkerheden på værket i Bohunice. Desuden har Slovakiet ligesom mange andre EU-lande ikke selv nævneværdige naturlige energiressourcer, og nedlukningen af to enheder på dette værk vil være en markant underminering af landets selvforsyning med energi.
Den offentlige mening i Slovakiet er i dag imod nedlukningen af Bohunice-anlægget. Folk i Slovakiet er meget opmærksomme på konsekvenserne af energipriserne og de tilhørende stigninger i elpriserne. Derfor ville det styrke modstanderne af nedlukningen, hvis man nægter at imødekomme anmodningen om flere finansielle midler fra EU.
På grundlag af den undersøgelse, som var udgangspunktet for diskussionerne med Kommissionen, har Slovakiet bedt om 702 millioner euro i stedet for de 237 millioner euro, som Kommissionen har foreslået. Europa-Parlamentets Udvalg om Industri, Forskning og Energi har godkendt et kompromis på 400 millioner euro. Jeg vil benytte denne lejlighed til at bede Dem alle om at vise solidaritet med Slovakiet og støtte forslaget fra Industriudvalget. 
Miloš Koterec (PSE ).
   - Under tiltrædelsesprocessen til EU gjorde Den Slovakiske Republik sit yderste for at sikre fortsat drift af sine atomkraftværker af VVER-typen, idet man forbedrede deres sikkerhedsniveu, så det opfylder europæiske standarder for at beskytte mennesker i Slovakiet og i alle EU's lande, særligt vores naboer.
I løbet af tiltrædelsesperioden investerede vi omkring 250 millioner euro i de to enheder på Bohunice-atomkraftværket, et stort beløb for et land, hvis BNP kun er på lidt over halvdelen af gennemsnittet i EU, og ifølge Det Internationale Atomenergiagentur sikrede vi dermed, at værket kunne drives sikkert til 2015.
En udenforstående ville måske spørge, hvorfor man så skal bruge pengene til nedlukning i budgetperioden 2007-2013. Eksperten ville svare, at det skyldes, at Slovakiet afgav et løfte under sin EU-tiltrædelsesproces, under hvad vi kunne kalde omstændighedernes pres, om at nedlukke de pågældende to enheder i henholdsvis 2006 og 2008. Det kræver ikke de store matematiske evner at se, at man dermed vil have spildt mange millioner euro.
Man forsikrede os imidlertid, at EU ville hjælpe os med nedlukningen. Hvis de samlede direkte og indirekte udgifter til nedlukningen beløb sig til adskillige millioner euro, så ville det beløb på 237 millioner euro, som Kommissionen har foreslået, være ret lavt. Slovakiet støtter naturligvis fru Harms' forslag i hendes anden betænkning om at oprette særlige fonde til nedlukning af atomanlæg og er parat til at dække en væsentlig del af de samlede nedlukningsudgifter selv. Ikke desto mindre bør man også tage højde for det økonomiske udviklingsniveau. Hvis der som eksperterne skønner er brug for en hjælp på 702 millioner, er det kompromisbeløb på 400 millioner euro, som Industriudvalget har foreslået, bestemt acceptabelt, og en række argumenter viser, at dette beløb heller ikke skulle være noget problem for den endelige udgave af budgettet.
Jeg tror, at fællesnævneren for de to betænkninger, vi netop har diskuteret, er sikkerheden på atomanlæg. Hvis der er en fælles målsætning i EU om at følge en særlig tidsplan med hensyn til dette spørgsmål, så må der også være en fælles målsætning om at sørge for de nødvendige midler til dette formål. Hvis disse to målsætninger ikke følges ad, vil det efter min mening føre til, at EU før eller siden må stå til regnskab for følgerne af en sådan inkonsekvens. 
Andris Piebalgs,
   Hr. formand, jeg vil indlede med at takke ordføreren for hendes meget korrekte og dybtgående analyse af udfordringerne i forbindelse med nedlukning.
Hvad angår Bohunice, blev beslutningen om at lukke reaktorerne truffet af sikkerhedsmæssige årsager. I EU er det WENRA - Western European Nuclear Regulators Association - der træffer beslutning om sikkerhedskrav i bestemte medlemsstater. Den erklærede, at den type reaktorer ikke kunne opgraderes, ikke fordi de kom fra det tidligere Sovjetunionen, men på grund af deres tekniske beskaffenhed. Det var årsagen til, at det under forhandlingerne blev forlangt, at reaktorerne skulle lukkes. De oplysninger var kendt på et tidligt tidspunkt, og derfor var alle eventuelle følger inddraget i forhandlingerne. Beslutningen blev ikke truffet i den sidste pakke, og i mange tilfælde, også Den Slovakiske Republiks, gav regeringerne hurtigt tilsagn om at lukke bestemte reaktorer, f.eks. dem i Bohunice. Derfor afviser jeg argumentet om, at der blev udøvet politisk pres. Beslutningen var baseret på analyser udført af de ansvarlige for nuklear sikkerhed i EU. Det er en kendsgerning.
Forhandlingerne er blevet gennemført i overensstemmelse hermed, og alle mulige forhold er blevet taget i betragtning, ikke bare nedlukning, men også andre forhold. Det er også årsagen til, at vi har forskellige protokoller for Litauen og Slovakiet.
Jeg er godt klar over, at nedlukning er en enorm opgave, men jeg kan sagtens forklare baggrunden for Kommissionens forslag, for det var baseret på resultatet af tiltrædelsesforhandlingerne. Alle andre forhold skulle være baseret på andre hensyn, men på nuværende tidspunkt kan vi ikke gå videre til andre hensyn.
Mine tjenestegrene er i tæt kontakt med de slovakiske myndigheder for at drøfte udfordringen. Men dette er tydeligvis en forpligtelse, der blev accepteret af EU's borgere og de slovakiske borgere i tiltrædelsesforhandlingerne, og den skal overholdes, ikke bare fra EU's side, men også fra Slovakiets side. Derfor er det en udfordring, som vi må klare sammen.
Samtidig sættes der spørgsmålstegn ved, om der skal anvendes nedlukningsfonde på et tidspunkt, hvor alle reaktorerne har været og stadig er i drift: Hvis man ikke har nedlukningsfonden, koster det mindre. Men hvem kommer til at betale i den sidste ende? Skatteyderne? Andre borgere? Dette er virkelig en global udfordring.
Debatten i dag på dette sene tidspunkt er meget relevant. Kommissionen har allerede forsøgt at udarbejde forslag til retsakter om nedlukningsfonde, fordi de er afgørende for konkurrenceevnen i EU og for afklaringen af, hvem der skal betale nedlukningerne. Jeg er helt enig i, at det er forureneren, der skal betale. Det element skal medregnes i prisen.
Kommissionen vil udarbejde en henstilling og insistere på tilstrækkelig og gennemskuelig brug af nedlukningsfonde, som skal være til rådighed, når der er brug for dem. Det er den grundlæggende sandhed, som vi må tage i betragtning, når vi diskuterer kerneenergi. Spørgsmål om konkurrence vil naturligvis ikke blive udelukket fra debatten, for det er vigtigt at vide, hvilke støtteordninger vi tilvejebringer for andre dele af vores energimix. Det er et meget relevant spørgsmål.
Jeg takker mange gange for debatten i aften. Det glæder mig, at den var så tilbundsgående. Vi må genoptage denne debat, når vi diskuterer energispørgsmål.
Formanden.
   - Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted onsdag kl. 12.00. 

