Konklusioner fra Det Europæiske Råds møde (24.-25. marts 2011) (forhandling) 
Formanden
Næste punkt er udtalelsen fra formanden for Det Europæiske Råd: Konklusioner fra Det Europæiske Råds møde (24.-25. marts 2011). Jeg giver ordet til formanden for Det Europæiske Råd, hr. Van Rompuy.
Herman Van Rompuy
formand for Det Europæiske Råd. - (EN) Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, mine damer og herrer! Inden for en periode på 49 dage har jeg ledt 3 møder i Det Europæiske Råd og et topmøde mellem euroområdets stats- og regeringschefer. Det illustrerer de store og presserende udfordringer, som EU står over for, både på den økonomiske og den diplomatiske front. Det er også en udmærket illustration af, at Det Europæiske Råds møder ikke kun er for syns skyld, de er en del af en proces. På det møde, som jeg redegør for i dag - det, der fandt sted den 24. og 25. marts - vedtog vi faktisk på behørig vis en væsentlig pakke med økonomiske foranstaltninger, der er blevet udarbejdet og drøftet gennem det forløbne år, vi optrappede vores indsats i forhold til de aktuelle begivenheder i Libyen, og vi iværksatte vores respons på katastroferne i Japan. Lad mig redegøre for disse emner hver for sig.
Hvad økonomien angår, arbejdede vi videre med en omfattende pakke med foranstaltninger. Takket være vores momentum fra tidligere møder, herunder det uformelle topmøde for eurolandene den 11. marts, lykkedes det os at kombinere alle de stærke elementer fra disse bestræbelser. Det er klart, at man ikke straks er ude af krisen, fordi man vedtager foranstaltninger og procedurer, der skal håndtere krisen. Det vil kræve vedholdenhed og en varig indsats. Jeg vil ikke omtale alle de beslutninger, vi tog, i detaljer. De fremgår af konklusionerne. Men jeg vil gerne opsummere seks nøglepunkter.
Nummer et: Vi blev enige om den ændring af traktaten, der er nødvendig for at give den permanente stabilitetsmekanisme fuld retssikkerhed. I sin beslutning af 15. december opfordrede Parlamentet til en mindre traktatændring, der skaber juridisk grundlag for en sådan mekanisme, i stedet for at give sig i kast med en omfattende ændring af traktaten. Det råd fulgte vi, og det glædede mig, at Parlamentet godkendte den foreslåede traktatændring med stort flertal den 23. marts. Det glæder mig særligt, at det lykkedes os at berolige Parlamentet i forhold til nogle af de bekymringer, der havde været fremme. Jeg vil gerne takke ordførerne, hr. Brok og hr. Gualtieri, for at have arbejdet så tæt sammen med mig om at opnå dette resultat.
Nummer to: Vi indgik en detaljeret aftale om størrelsen og omfanget af og funktionsmåden for den fremtidige stabilitetsmekanisme og om at forbedre den midlertidige facilitet.
Nummer tre: Vi støttede Rådets standpunkt til de seks lovforslag om budgetmæssig og makroøkonomisk overvågning forud for forhandlingerne med Parlamentet. Jeg ved, De arbejder hårdt med dette. Jeg mødte faktisk Deres ordførere og skal mødes med Deres koordinatorer her til eftermiddag. Alle involverede parter forstår behovet for senest at blive færdig i juni.
Nummer fire: Vi har påbegyndt det europæiske halvår. Det er en øvelse, hvor vi følger op på gennemførelsen af EU 2020-strategien, stabilitets- og vækstpagten og makroøkonomisk overvågning. Det Europæiske Råd vil drage de nødvendige konklusioner på sit møde i juni. Jeg vil personligt sørge for, at dette ikke hænger fast i det bureaukratiske hængedynd.
Nummer fire: Vi aftalte, at der skal gennemføres troværdige stresstest inden længe. Det er en dobbelt opgave, for bankerne skal gennemføre testene, og regeringerne skal være klar til at håndtere resultatet af dem.
Nummer seks: Vi traf beslutning om en ny form for økonomisk koordinering. Vi kalder det for europluspagten af to årsager. For det første fordi den handler om, hvad landene i euroområdet ønsker at gøre yderligere - de deler en fælles valuta og ønsker at iværksætte supplerende tiltag ud over eksisterende EU-forpligtelser og arrangementer - og for det andet fordi den også er åben for andre. Derfor glæder det mig, at seks medlemsstater uden for euroområdet allerede har bekendtgjort, at de vil tilslutte sig pagten. Det er Danmark, Polen, Letland, Litauen, Bulgarien og Rumænien. Det vil fortsat være muligt for de fire sidste medlemsstater at tilslutte sig senere.
Lad mig gentage, at de politiske tilsagn i forbindelse med europluspagten kommer oven på alle de andre foranstaltninger i pakken, der skal forbedre medlemsstaternes økonomiske præstationer, dvs. den stærkere stabilitets- og vækstpagt om finansiel overvågning, den nye makroøkonomiske overvågning og gennemførelse af den altafgørende EU 2020-strategi om strukturreformer med henblik på økonomisk vækst. Forpligtelserne med hensyn til konkurrenceevne, offentlige finanser og pensioner, beskæftigelse osv. skal omsættes i nationale reform- og stabilitetsprogrammer. De vil også blive evalueret årligt på højeste niveau.
Jeg har en afsluttende bemærkning om økonomien. Nogle mennesker frygter, at dette arbejde handler om at nedbryde velfærdsstaterne og den sociale beskyttelse. Det er slet ikke tilfældet. Som jeg sagde til arbejdsmarkedets parter på det sociale trepartstopmøde, handler det om at redde disse grundlæggende aspekter af den europæiske model. Vi ønsker at sikre, at vores økonomier er konkurrencedygtige nok til at skabe arbejdspladser og bevare velfærden for alle vores borgere, og det er, hvad vores arbejde går ud på. Så det var altså hovedelementerne i vores globale økonomiske pakke, der skal hjælpe os ud af krisen. Som sagt er de resultatet af en lang proces, ikke et enkelt møde.
Den 25. marts 2010 besluttede Det Europæiske Råd at forbedre den europæiske økonomiske styring ved at lancere den taskforce, som jeg havde æren af at lede. Et år senere er vi ved at få nye regler, nye instrumenter og mere ambitiøse politikker. Det var og er en indsats fra alle institutioners side, herunder Parlamentet og alle medlemsstaterne. Det har ikke altid været let og uden drama, men den politiske vilje har været standhaftig, vores retningssans er tydelig, og betydelige resultater er opnået.
Alle vores problemer er ikke forbi. De er resultatet af fortidens fejltagelser og mangel på passende instrumenter på både europæisk og nationalt plan. Men nu har vi alle chancer for at håndtere dem og ikke gentage dem.
Nu vil jeg gerne vende mig mod situationen i Libyen, som vi naturligvis drøftede den 24. og 25. marts. Vi udviste fælles beslutsomhed. Jeg ved, at der var nogle blandt Dem, som tvivlede, men vi arbejdede hårdt for at sikre konkrete resultater. To uger tidligere på et ekstraordinært møde i Det Europæiske Råd den 11. marts vedtog vi en klar linje i forhold til Libyen. Uden det klare europæiske standpunkt havde de efterfølgende initiativer ikke været mulige. Vi besluttede, at for at garantere den civile befolknings sikkerhed kunne medlemsstaterne undersøge alle nødvendige muligheder, forudsat at der er påviseligt behov, klar juridisk grundlag og støtte fra regionen.
De tre betingelser var hurtigt opfyldt. Det klare behov var tydeligt, da regimet optrappede volden mod sit eget folk. Det juridiske grundlag blev sikret, da FN's Sikkerhedsråd vedtog den skelsættende resolution om Libyen et par dage efter mødet i Det Europæiske Råd. Vi fik straks regional støtte fra Den Arabiske Liga.
De initiativer, som en koalition af europæiske, arabiske og nordamerikanske lande iværksatte for at gennemføre FN-resolutionen, har været med til at beskytte Libyens civilbefolkning. Et massivt blodbad er blevet undgået. Tusinder af menneskeliv er blevet sparet. Det er det vigtigste resultat, og det fortjener den største opmærksomhed, større end beslutningsprocessen. Tømmeret er vigtigere end træerne.
Vi ved alle, at beslutningen om at gribe militært ind ikke var nem. Der opstår ganske naturligt spørgsmål og betænkelighed. Det er fuldstændig normalt, når det handler om krig og fred. Men de vanskeligheder, vi har oplevet i forbindelse med det aspekt af krisen i Libyen, må ikke et øjeblik skjule alle de resultater, EU har opnået. Fra begyndelsen af krisen er EU gået forrest. Vi var de første til at indføre sanktioner mod og rejseforbud for regimets ledende personer og til at fastfryse libyske aktiver og anerkende det midlertidige nationale overgangsråd som gyldig partner på Parlamentets anmodning. EU koordinerede desuden redningsindsatsen for EU-borgere og har ydet og yder fortsat betydelig humanitær bistand.
De politiske mål, vi fastsatte den 11. marts, har ikke ændret sig. Gaddafi skal væk. Vi ønsker en politisk overgang ledet af libyerne selv og baseret på en bredt funderet politisk dialog. Vi er klar til at hjælpe et nyt Libyen, både økonomisk og med at opbygge landets nye institutioner.
Vi følger også begivenhederne i resten af regionen tæt. Vel vidende at situationen er forskellig fra land til land, udtrykker vi vores dybtfølte bekymring over situationen i Syrien, Yemen og Bahrain. Vi fordømmer kraftigt optrapningen af volden, og vi støtter politiske og sociale reformer i vores sydlige nabolande. Vi må også ændre vores politik, og det skal jeg drøfte senere i dag med flere medlemmer af Parlamentet med ansvar for denne region i Parlamentets Udenrigsudvalg. Mere positivt er det, at vi har bemærket, hvor glat folkeafstemningen om den nye forfatning forløb i Egypten for to uger siden.
Tillad mig også at sige et par ord om Côte d'Ivoire. Det var ikke på dagsordenen til det seneste møde i Det Europæiske Råd, men vi vedtog konklusioner i december og har fulgt udviklingen der lige siden. Allerførst fordømmer vi på det kraftigste volden, især volden rettet mod civile. Det må standse fra alle parters side. For det andet er den aktuelle situation det tydelige resultat af manglende respekt for demokratiet. Demokrati handler ikke kun om valg, men også om respekt for resultatet af valgene. Det internationale samfund udtrykte sig tydeligt om resultatet af præsidentvalget i Côte d'Ivoire sidste år. Vi må stå sammen om vores standpunkt.
Jeg vil runde af med at nævne Japan, den serie af tragedier, der har ramt Japan. Det Europæiske Råd har udtrykt sin sympati og solidaritet med det japanske folk og sin medfølelse med de tusinder af ofre. Vi må ikke glemme dem, selv om andre aspekter af dramaet i Japan fastholder vores opmærksomhed. EU er klar til at hjælpe på enhver måde. I disse tragiske dage gentager vi som Japans ægte venner den strategiske vigtighed af forbindelserne mellem EU og Japan. Som vi ved, rækker følgerne af begivenhederne ud over Japans grænser. Derfor tager EU ved lære af dem. Vi holder nøje øje med konsekvenserne for den globale økonomi og med de atomare aspekter. Det har topprioritet.
Derfor har vi besluttet, at sikkerheden på alle vores kernekraftværker straks skal gennemgås i form af en "sikkerhedsstresstest". Kommissionen vil aflægge rapport til Rådet om stresstestene inden årets udgang. Den vil gennemgå eksisterende EU-regler for sikkerheden af atomare installationer og foreslå forbedringer, hvor det er nødvendigt. I Europa ønsker vi den bedst mulige nukleare sikkerhed, for vi kan ikke stoppe ved vores grænser, når det handler om at sørge for kernekraftværkers sikkerhed. Vi tilskynder nabolande til og støtter dem i at gennemføre lignende stresstest. En global gennemgang af kernekraftværker ville være det bedste.
Det var min opsummering af, hvad vi har aftalt på dette tredje møde i Det Europæiske Råd i år. Meget af det baner vejen for yderligere arbejde i Parlamentet, det være sig gennem lovgivningsmæssige procedurer eller Parlamentets generelle ret til indsigt i den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. Jeg ser frem til at høre Deres synspunkter.
José Manuel Barroso
Hr. formand, hr. formand for Det Europæiske Råd, mine damer og herrer! Formanden for Det Europæiske Råd har redegjort for alle de beslutninger, der blev truffet på mødet i sidste uge. Jeg vil gerne dele min udlægning af dem med Dem og tale med Dem om især de næste trin.
Jeg synes, det er rimeligt at sige, at der er blevet truffet nogle meget vigtige strukturelle beslutninger for at sikre større finansiel stabilitet i euroområdet og større økonomisk koordinering. Det er et vendepunkt for europæisk økonomisk styring, især hvis vi ser tilbage på den rute, vi er rejst ad for at komme hertil, hvor vi er i dag.
Langt om længe har vi skabt et ordentligt, solidt fundament for det økonomiske element i vores økonomiske og monetære union. Jeg tror, den nu vil have et mere stabilt grundlag.
Vi har nu en ramme, som vil sætte os i stand til at reagere i fællesskab på enhver krise, der måtte opstå. Og sidst, men ikke mindst, når vi vurderer dette Råds resultater, må vi ikke overse, at rammen er i overensstemmelse med bestemmelserne i traktaten og følger en fællesskabsstrategi.
Som vi alle ved, var det ikke givet på forhånd. Kommissionen gik forrest med hensyn til den fælles respons på den økonomiske krise og visionen for Europa i 2020. Den fik vital støtte fra Parlamentet, og det vil jeg gerne endnu en gang takke Dem for. Den holdning, som Parlamentet og Kommissionen har indtaget sammen om at forsvare fællesskabsstrategien, er blevet anerkendt og har spillet en vigtig rolle for opnåelsen af disse resultater.
Dermed er vores nye økonomiske arkitektur stort set på plads. Men det er ikke nogen garanti i sig selv. Nu må de politiske ledere træffe nogle vigtige beslutninger for at leve op til det.
Inden for denne nye ramme må vi beslutsomt og uden tøven gennemføre den nødvendige konsolidering af offentlige finanser og prioriterede strukturelle reformer for vækst, som dette Europæiske Råd har bekræftet, baseret på Kommissionens årlige vækstundersøgelse.
Jeg er sikker på, at vores beslutsomhed i de kommende uger og måneder vil være lige så stærk som, om ikke stærkere end, den beslutsomhed, vi har udvist hidtil i forbindelse med at etablere de forskellige komponenter i vores fælles respons over for krisen på en sammenhængende og koordineret måde, dvs. det europæiske halvår, europluspagten, den nye styrkede ramme for økonomisk styring og de skridt, vi har taget i en solidarisk og ansvarlig ånd for at bevare euroområdets finansielle stabilitet.
Jeg har ikke noget imod at sige, at Kommissionen gerne var gået længere på flere områder inden for økonomisk styring, især i forhold til euroområdets nye finansielle stabilitetsmekanisme. Vi havde f.eks. gerne set større fleksibilitet. Ikke desto mindre mener jeg, at vi kan sige, at det er lykkedes os at sikre en mekanisme, der er forankret i traktaten med en stærk rolle for Kommissionen og overvågning fra Parlamentets side. Vi har opnået et væsentligt resultat, hvilket vedtagelsen af traktatændringen, som fik bred støtte i Parlamentet, har bidraget til.
De nye styringsstrukturer skal nu sættes i værk for at tage hånd om den økonomiske situation. Sandheden er, at vi stadig befinder os i et vanskeligt klima. Bolden er nu mere på medlemsstaternes banehalvdel, og de må færdiggøre deres nationale reformprogrammer og deres stabilitets- eller konvergensprogrammer.
Kommissionen vil afvente at modtage konkrete, ambitiøse forslag fra hver medlemsstat til at gå videre sammen mod de store mål for Europa 2020-strategien, nemlig flere arbejdspladser, større investeringer i uddannelse, erhvervsuddannelse, forskning og innovation og en dristigere tilgang til bekæmpelse af fattigdom og social udstødelse.
Vi venter også på, at de skal fremlægge de foranstaltninger, de vil iværksætte for at rette op på de fortsatte makroøkonomiske skævheder og forbedre konkurrenceevnen og væksten med henblik på jobskabelse.
Så snart vi modtager disse dokumenter, vil vi kunne udarbejde vores udkast til udtalelse og henstillinger for hvert land, så de kan blive vedtaget inden Det Europæiske Råds møde i juni, som vil markere afslutningen på det allerførste europæiske halvår.
Jeg vil gerne understrege, at vi alle deler et fælles ansvar, og det er vigtigt, at alle påtager sig det fulde ejerskab af EU 2020-strategien. Europa 2020-strategien er stadig grundrammen for Europas reformer for vækst og beskæftigelse. I denne forbindelse bør punkt 6 i Det Europæiske Råds konklusioner nævnes. Her fremføres følgende synspunkt: "I forbindelse med gennemførelsen af disse politikker og for at sikre et bredt ejerskab skal der fortsat være et tæt samarbejde med Parlamentet og de øvrige EU-institutioner og rådgivende organer (EØSU, Regionsudvalget) med fuld inddragelse af de nationale parlamenter, arbejdsmarkedets parter, regionerne og andre interessenter." Jeg vil gerne understrege dette synspunkt, for som De ved, var et af de hyppigste kritikpunkter af Lissabonstrategien netop manglende ejerskab af det europæiske økonomiske reformprogram. Jeg håber, at vi denne gang vil have fået noget ud af det, vi kan lære af denne proces, og at vi rent faktisk vil arbejde hårdt for vækst med henblik på at sikre beskæftigelse på både europæisk og nationalt plan.
Hvad angår reform af økonomisk styring, er det nu Parlamentets opgave at arbejde hen imod endelig vedtagelse af de seks forslag i lovpakken, og jeg håber, at vi vil nå markante resultater hurtigst muligt. Det er afgørende, hvis hele styringssystemet skal komme på plads.
Derfor tror jeg, at vi har god grund til at være tilfredse med resultaterne af det seneste møde i Det Europæiske Råd, men også god grund til at fortsætte det hårde arbejde, eftersom det økonomiske klima stadig er vanskeligt og uforudsigeligt, især hvad angår de sociale aspekter, som vi alle er meget bekymrede over.
I løbet af de næste par uger vil Kommissionen også fremlægge sine forslag til akten for det indre marked. Det glæder mig, at Rådet brugte så meget tid på at drøfte fremtiden for det indre marked, og at det understregede den afgørende rolle, som det indre marked spiller for at stimulere vækst og beskæftigelse og fremme konkurrenceevnen ved bl.a. at fremhæve vigtigheden af at lette især SMV'ers regelbyrde.
Vi ønsker at frigøre det indre markeds vækstpotentiale. Jeg vil også gerne henlede opmærksomheden på, at konsolideringen af offentlige finanser ikke er et mål i sig selv, men et middel til at stimulere fair, bæredygtig vækst og til at skabe job.
Og nu hvor vi taler om fair vækst, er det vigtigt at understrege, at Det Europæiske Råd også kom med sin dom over muligheden for at lægge skat på internationale finansielle transaktioner. Jeg bekræftede, at Kommissionen har til hensigt at fremlægge forslag om beskatning af finanssektoren. Vi mener faktisk, at alle bør bidrage til at overvinde krisen.
Som De ved, drøftede Rådet også situationen i det sydlige Middelhav, især i Libyen. Formanden for Det Europæiske Råd har fremlagt en meget detaljeret rapport. Jeg vil blot gerne nævne, at jeg havde et møde med den tunesiske premierminister i går. Jeg gentog vores støtte til den demokratiske revolution, og at vi er klar til at hjælpe det tunesiske folk i deres stræben efter frihed, retfærdighed og samfundsmæssige fremskridt. Jeg nævnte også i denne forbindelse spørgsmålet om migration, som Tunesien og EU må tackle i fællesskab i en konstruktiv ånd baseret på et ægte partnerskab, eftersom det er et partnerskab for demokrati og fælles velstand, som vi har foreslået, og som er blevet modtaget meget positivt af Det Europæiske Råd.
Det er et andet emne, som Det Europæiske Råd havde oppe, nemlig krisen i Japan, især den atomare situation.
Jeg havde også en ganske væsentlig telefonsamtale i går med Japans premierminister, som takkede EU for dets initiativer. Jeg gentog vores solidaritet og fortalte ham, at vi fortsat vil stå side om side med Japan. Vi drøftede også den atomare situation. Premierminister Kan informerede mig om situationen i Japan og de seneste sikkerhedsmæssige udviklinger, og han signalerede sin villighed til at samarbejde med os om nuklear sikkerhed i Europa og resten af verden.
Der er tydeligvis voksende bekymring blandt befolkningen over det atomare spørgsmål. Vi må tage hånd om disse bekymringer og garantere maksimal nuklear sikkerhed. Vi må også handle fuldstændig gennemsigtigt. Derfor vil der blive gennemført "stresstest" på kernekraftværker i Europa, og resultaterne vil blive offentliggjort. Rådet har bedt Kommissionen og European Nuclear Safety Regulators Group om at træffe afgørelse om omfanget af og de praktiske detaljer i forbindelse med disse test, som vil blive udført af uafhængige nationale myndigheder. Kommissionen vil også undersøge regelsættet for sikkerhed på kernekraftværker og inden årets udgang foreslå de forbedringer, der måtte vise sig nødvendige.
Vi må ikke svigte det håb, folk har til vores evne til at handle samlet for Europas fælles bedste. Det er, hvad Kommissionen tilstræber dagligt vel vidende, at kan regne med Parlamentets støtte, og det vil vi fortsætte med, ligesom vi vil opfylde vores nye pligter fuldt ud.
Joseph Daul
Hr. formand, hr. formand for Det Europæiske Råd, hr. formand for Kommissionen, mine damer og herrer! Det seneste møde i Det Europæiske Råd har ført vores lande ind på rette spor. Ved at forøge solidaritetsfondens kapacitet og beslutte at gøre den permanent har de 27 endnu en gang demonstreret deres engagement i euroen og den vigtighed, de tillægger solidaritet mellem de mere finansielt stabile lande og dem, der oplever midlertidige vanskeligheder.
Samtidig er beslutningen om at indgå europagten mellem landene i og uden for euroområdet tegn på europæiske lederes politiske vilje til at tage ved lære af finanskrisen.
Det, at vi har fælles valuta, tvinger os til at træffe mere sammenhængende økonomiske og samfundsmæssige beslutninger. Den tid, hvor lande kunne indføre en atypisk beskatning eller særlige sociale regler uden først at tage deres partnere med på råd, er for længst forbi. Årsagen hertil er enkel. Alle lande skal drage fordel af solidariteten hos deres partnere i euroområdet.
Men vores befolkninger vil kun acceptere denne solidaritet, hvis de mener, at alle arbejder lige hårdt på at forvalte offentlige midler. Hvad det angår, er europagten et stort skridt fremad i retning af konvergens mellem vores økonomier. Min gruppe støtter den helhjertet, men kræver - og jeg vil fortsætte med at kræve - at den gennemføres inden for rammerne af det fællesskabsretlige samarbejde i Kommissionens regi. De tager de rette skridt, De har gjort gode ting, men der er behov for at gøre mere inden for rammerne af det fællesskabsretlige samarbejde i Kommissionens regi. Det er sådan, vi skal opbygge Europa. De ved, hvor stædig jeg kan være, og jeg vil gentage det så ofte, som det er nødvendigt for at sikre, at ingen glemmer det.
Europa skiller sig ud fra resten af verden i kraft af sin model af den sociale markedsøkonomi, en model, som vores medborgere med rette er stolte af, og som bygger på solidaritet, men som globaliseringen gør det vanskeligt at bevare. Det handler om at vide, hvordan man kan sikre, at dens fremtid er bæredygtig, ved at finde den gyldne middelvej mellem forsørgersamfundet, som socialdemokrater foretrækker, og som næsten har ruineret os, og et samfund med overdreven liberalisme, hvis farer er kommet til udtryk i finanskrisen.
Der er brug for tre ting for at opnå dette. For det første må alle vores lande nedbringe deres underskud. For det andet må de indføre sammenlignelige budgetmæssige, skattemæssige og sociale regler. For det tredje må de sammen investere i innovation for at styrke væksten, som hidtil tydeligvis har været utilstrækkelig. Vi kan rent faktisk kun bevare og styrke vores model, hvis vi investerer i vækstsektorer som grøn energi, nanoteknologi, bioteknologi osv. I betragtning af vores begrænsede finansielle råderum er den bedste måde at opfylde vækstudfordringen og opnå stordriftsfordele på at slå vores kompetencer og vores kapital sammen. Uden enorme investeringer i innovation, uden en ægte europæisk plan, nægter vi os selv muligheden for at følge med vores konkurrenter.
Mens vores stats- og regeringschefer mødtes for 10 dage siden, skabte Fukushima-kraftværket fortsat global bekymring, og oprørerne i Libyen vendte sig mod Europa i håbet om håndfast indgriben. På disse to områder har vores lande og EU udvist stor ansvarlighed.
Vi har faktisk tilbudt Japan vores atomare ekspertise i det, der er en yderst vanskelig og bekymrende situation for landet og for hele det internationale samfund. Der vil utvivlsomt blive et præ-Fukushima og et post-Fukushima. Selv om post-Fukushima-perioden endnu ikke er indtrådt, ønsker min gruppe, at det skal blive en periode med refleksion og handling, først for at sikre, at reglerne for nuklear sikkerhed strammes betydeligt, og for det andet for at fremme vores indsats i forhold til grøn energi. Jeg er enig med den tilgang til Côte d'Ivoire, som formanden for Det Europæiske Råd har anlagt.
Lad mig runde af med Middelhavet. Jeg hilser med tilfredshed Rådets gentagne opfordringer til oberst Gaddafi om at give afkald på magten og give mulighed for at starte et nyt kapitel i landets historie. Jeg ønsker, at alle vores lande samles og diskuterer en naboskabspolitik for de sydlige lande, der er lige så ambitiøs og vellykket som den, de skabte i 1990'erne for de østlige lande.
(Bifald)
Martin Schulz
Hr. formand! Hvis man lytter nøje til hr. Van Rompuys og hr. Barrosos indlæg, kan det minde en om en berømt tysk sang, hvor teksten lyder noget i retning af: "Alle mand er på dæk, men skibet er et vrag". Det er ikke noget problem - alt er, som det skal være. Vi har løst hver et problem til alles fuldstændige tilfredshed.
Selv er jeg ude af stand til at begribe Deres redegørelser i forhold til Det Europæiske Råd. Jeg forstår udmærket, at De ikke ønskede at komme her med et negativt budskab. Hvis jeg var formand for Det Europæiske Råd, ville jeg formentlig også være ivrig efter at fremstille denne permanente Wienerkongres så fantastisk som muligt.
De nævnte Libyen. Det, De undlod at nævne, var de dybe uenigheder mellem Europas to største regeringer om dette emne. Der er ingen enighed mellem Frankrig og Tyskland i spørgsmålet om Libyen. Forskellene i EU med hensyn til en af de vigtigste internationale sager er tegn på, at alt ikke er under kontrol. Det havde været bedre, hvis hr. Van Rompuy havde fremlagt resultaterne af dette møde i Det Europæiske Råd for os i 2010. Hvis vi havde ønsket at forhindre sidste års nedadgående spiral, især i euroområdet, skulle vi have iværksat de initiativer, der nu er gennemført, så langt tilbage som i foråret 2010.
Vi er nødt til at spørge os selv, hvorfor disse skridt ikke blev taget i foråret 2010. Svaret er, at i Det Europæiske Råd, den institution, som hr. Van Rompuy leder, er det ikke det fællesskabsretlige samarbejde, fællesskabsånden og fælles mål, der afgør, hvad der bliver drøftet og aftalt, men derimod, at nationale taktiske interesser i sidste ende spiller en større rolle end fælles europæiske interesser. Dette er et særligt problem for Europa.
Jeg havde gerne hørt hr. Barroso forklare, hvordan det f.eks. kan gå til, at det parti, han tilhører og engang ledte, og som gjorde ham til premierminister i Portugal, nu har fået en portugisisk regering til at træde tilbage, som var i færd med at gennemføre præcis de foranstaltninger, som han og kommissæren, som sidder ved siden af ham, forlangte.
(Bifald)
Vi kan ikke beskylde Dem for at være ansvarlig for det, for De er trods alt ikke længere partileder. Men jeg havde forventet en klar udtalelse fra kommissionsformanden om manøvreringer på det nationale politiske plan og deres negative indflydelse på EU - den portugisiske regerings sammenbrud skete trods alt på fuldstændig samme tidspunkt, som regeringen besluttede at gøre, præcis hvad stabilitetsrammeaftalen forlangte af den. Det er ikke måden at føre Europa fremad på.
En ting, der bekymrer mig meget, og som ingen af Dem har nævnt, er, at vi altid oplever præcis samme scenarie forud for et møde i Det Europæiske Råd. Stats- og regeringscheferne har dårlig nok vedtaget en foranstaltning til at stabilisere euroen eller et bestemt medlem af euroområdet i udkastet til konklusioner, før et eller andet kreditvurderingsbureau i Londons finansdistrikt eller i New York nedgraderer landets kreditværdighed, hvilket altid har samme resultat, nemlig en bølge af spekulation mod euroen. Hvornår får vi modet til at sige, at Europa ikke længere vil lade sig diktere af spekulanter?
(Bifald)
Hvad siger vi til bankerne? Det glædede mig meget at høre hr. Barroso sige, at han har et forslag til en skat på finansielle transaktioner. I øjeblikket låner Den Europæiske Centralbank penge til en rente på 1 % til de samme banker, som derefter låner disse penge til euroområdets medlemsstater til en rente på 10 %. Intet er forandret. Dem, der forårsagede krisen, profiterer fortsat mest af den. Det er derfor, vi har brug for en skat på finansielle transaktioner, så vi kan sikre, at disse banker påtager sig nogle af omkostningerne som følge af finanskrisen.
Hr. Barroso nævnte Europa 2020 - mere beskæftigelse, flere investeringer, mere forskning og erhvervsuddannelse, mere miljøbeskyttelse - det lyder alt samme dejligt, bortset fra at det alt sammen skal opnås med mindre og mindre offentlige investeringer. Ét resultat er, at Europa 2020 og Lissabonprocessen er yderst positive udviklinger, men de vil med sikkerhed slå fejl, hvis vi kun beskærer budgetterne ensidigt i forbindelse med Europas økonomiske udvikling. Det, vi har brug for, er modet til at foretage offentlige investeringer. Prøv at se på investeringsniveauet i de nye vækstlande. Se på det offentlige investeringsniveau i Indien. Se på Brasilien. Se på de andre kontinenter og de offentlige midler, der investeres der.
Europa skærer ned i dødelig grad, og derfor må vi erklære en metode til at opnå vores mål, nemlig Europa 2020-målene, som det juridisk bindende grundlag i "sixpack'en" for økonomisk styring. Derefter vil regeringerne endelig gøre, hvad de højrøstet har lovet, for blot at forhindre udviklingen med deres budgetnedskæringer - hvilket også opnås ved at nedskære selve EU-budgettet. Derfor forventer jeg, at hr. Barroso og især hans budgetkommissær, hr. Lewandowski, udarbejder et engageret og ambitiøst udkast til budget for et EU, der faktisk fremmer de udviklinger, det forlanger.
Guy Verhofstadt
Hr. formand! Jeg vil gerne takke hr. Van Rompuy for hans redegørelse om Rådet, men lad os være ærlige - jeg tror ikke, at krisen er overstået, og jeg tror ikke på, at den kan løses med de foranstaltninger, vi iværksætter nu. Der er et kraftigt uvejr på vej ind over os.
Det, vi har gjort i EU indtil nu, er midlertidige løsninger, foranstaltninger, der måske nok er nødvendige, men som ikke løser krisen. Vi har givet 110 mia. EUR til Grækenland og 67 mia. EUR til Irland, og her medregner jeg ikke de 24 mia. EUR til de irske banker, som vi netop har besluttet at give. I øjeblikket har vi 76 mia. EUR i statsobligationer, som Den Europæiske Centralbank har købt. Jeg kan godt sige, at det vil den fortsætte med, for nødfonden må ikke gå ind på de sekundære markeder. Det betyder, at den vil fortsætte med at gøre det. ECB har oven i købet påtaget sig 100 mia. EUR i sikkerhed for at give likviditet til bankerne i Europa. Det er i alt 400 mia. EUR, som vi har investeret i krisen i de seneste måneder. Det er tre gange EU's budget! Og vi har ikke set det værste endnu. På torsdag vil renterne i Europa formentlig stige fra 1 % til 1,25 %, hvilket kan forværre situationen. Det er nødvendigt at bekæmpe inflation, men på den anden side gør det situationen værre.
Så sådan ser det ud. Vi har investeret 400 mia. EUR. Og har vi løst krisen? Nej, vi har ikke løst krisen. Det, der er brug for, er en virkelig dristig og dybtgående tilgang, og det har vi ikke i øjeblikket. I den forbindelse vil jeg gerne citere Nout Wellink, direktør for den nederlandske centralbank, som offentliggjorde sin årsberetning for et par dage siden. Han siger tre ting om resultatet af vores og Rådets beslutninger i de seneste uger. Han siger, at budgetreglerne ikke er stramme nok, pakken vedrørende økonomisk styring er for lille, og europagten er faktisk for svag, fordi der ikke er nogen mekanisme til at håndhæve den. Det er ikke kun mig, der siger det her, jeg citerer Nout Wellink, direktør for den nederlandske centralbank, som gentager, præcis hvad hr. Trichet sagde i sidste uge. Den tredje ting, han nævnte, er, at finansielt tilsyn udføres på et for nationalt grundlag.
Jeg synes, Nout Wellink har ret. Vi kan endda tilføje en række andre elementer. Det første er EFSF og ESM. De permanente og midlertidige redningsfonde fungerer ikke, fordi de er underlagt en regel om enstemmighed. Hvis vi beholder den regel, betyder det, at hele euroområdet fra nu af vil være kapret af euroskeptiske regeringer og politiske partier.
Sluttelig - og det er mit budskab for i dag - er vi stadig nødt til at rydde op i de europæiske banker. Problemet er ikke blevet løst, og den økonomiske genopretning i Europa vil ikke komme i gang, hvis vi ikke først og fremmest tager hånd om det problem. Ikke alene har de stadig de gamle produkter fra finanskrisen i deres porteføljer, nu har de også en række obligationer i deres porteføljer fra problematiske lande, hvis kreditværdighed bliver nedgraderet dagligt eller i det mindste ugentligt.
Det, jeg beder om, er at hr. Barroso og hr. Trichet hurtigst muligt fremlægger en global respons på området, nemlig en dristigere stabilitetspagt - det arbejder Parlamentet på - og økonomisk styring. Er der reel økonomisk styring? Det, vi har nu, er en mellemstatslig metode uden en sanktionsmekanisme, og det fungerer ikke. Det har ikke fungeret tidligere, og det vil ikke fungere fremover. Vi må udarbejde et forslag om at afskaffe reglen om enstemmighed i redningsfondene, for det vil ikke fungere. Vi overlader faktisk al magten til de lande og de partier, der er imod systemet.
Sluttelig må vi udarbejde en plan for den europæiske banksektor. Vi får ingen økonomisk genopretning, før De har fremlagt en europæisk mekanisme til at rydde op i bankerne. Vi ved alle, at det koster penge. Rekapitalisere de europæiske banker, finansiere investeringer i Europa - som hr. Schulz bad om - og samtidig holde hånden under flere af vores medlemsstaters skrantende offentlige finanser. Hvordan skal vi gøre det? Hvor er pengene? Den eneste måde at finde pengene på er ved at oprette et egentligt europæisk obligationsmarked, og det ved vi udmærket godt. Oprettelsen af et europæisk obligationsmarked er den eneste vej ud af krisen.
Jeg vil gerne sige til hr. Barroso, at tiden er kommet, hvor han skal levere. Tiden er ved at løbe ud, og vi kan ikke løse problemerne alene med en europagt.
Daniel Cohn-Bendit
Hr. formand, hr. formand for Det Europæiske Råd, hr. formand for Kommissionen, mine damer og herrer! Hr. Schulz citerede en lille tysk sang for hr. Van Rompuy. På fransk hedder det tilsvarende: "Tout va très bien, Madame la Marquise, il n'y a pas de problème".
Jeg må sige, at jeg er forbløffet over, hvordan tingene fremstilles her. Vi bør ikke betragtes som tåber. Selv om vi lytter til Dem, læser vi faktisk aviser af og til, så vi ved godt, hvad der foregik på mødet i Rådet. Lad være med at fortælle os røverhistorier. Vi ved godt, hvad problemerne er. Vi er ikke kommet for at spilde tiden.
Jeg vil gerne sige en ting til hr. Van Rompuy og hr. Barroso. De snakker hele tiden om "stabilitet, vækst, beskæftigelse, konkurrenceevne". Så meget er sandt. Men er De klar over, hvordan borgerne opfatter det? Det, de oplever, er "uligheder, en følelse af uretfærdighed, usikkerhed". Sådan fortolkes det af dem. Og hvis EU ikke skifter kurs, ikke forsøger at reagere på denne følelse af uretfærdighed, følelsen af ulighed eller den faktiske ulighed, den faktiske usikkerhed, vil folk høre "konkurrenceevne" og forstå det som "de vil slå os oven i hovedet igen".
Dét er det egentlige problem for os, for borgerne vil se mekanismerne til at redde bankerne, som i parentes bemærket er nødvendige, og tænke: "Det går helt fint for bankerne". Se på bankernes profit. Se på de enorme lønninger. Folk vil sige: "Det er fuldstændig vanvittigt! Der bliver brugt så mange penge, og alligevel er det borgerne og de nationale budgetter, der vil lide, og ulighederne bliver kun større". I de senere år har alle statistikker peget på, at ulighederne vokser. Hvis vi ikke gør noget ved dette problem, vil borgerne vende os ryggen, og det vil styrke den ekstremistiske højreorienterede antieuropæiske bølge i Europa. Og det ville de have god grund til, for vi er ikke i stand til at reagere på denne følelse af ulighed, uretfærdighed og usikkerhed. Så hvis vi ikke gør noget, vil det ikke lykkes for os.
Hvad euroobligationer angår, som hr. Verhofstadt nævnte, er det, som det er nødvendigt at fortælle borgerne, og det, som vi er nødt til at mobilisere, en forsvarsfond, men hvis vi ikke har nogen investeringsfond, hvis vi ikke kan fremvise noget egentligt bevis på, at vi ønsker at få maskineriet i gang igen - og det er derfor, vi har brug for euroobligationer ikke kun til forsvar, men også til investering - hvis vi ikke følger den rute, vil borgerne ikke kunne forstå noget som helst, især denne politik.
Derfor er der nogle ting, der skal siges. Hvad angår uligheder, hvorfor er det ikke muligt at indføre visse sociale foranstaltninger, som borgerne faktisk forstår, i Europa i dag? F.eks. en minimumsløn for hele Europa, ikke nødvendigvis på samme niveau, men bare indføre minimumsløn som begreb. Det er ufatteligt, at dette problem slet ikke nævnes eller omtales i et land som Tyskland med al dets snak om at skabe fornyet økonomisk balance. Det er ufatteligt, at Tyskland, et af de få mere profitable lande i Europa i dag, er ude af stand til at indføre en minimumsløn for sine borgere. Det er en ting, der bør tages op i forbindelse med Europas økonomiske og sociale styring.
Lad mig nu vende mig mod Libyen. Det, hr. Schulz sagde, var rigtigt, om end dramatisk. Man har et land som Tyskland, der gemmer sig, mens de andre lande forsøger at finde løsninger. Kun på dette punkt er jeg enig, og kun lige. Det, jeg kunne tænke mig, når vi nu diskuterer en naboskabspolitik, er, at vi gør status over de mange brølere, vi har begået tidligere med hensyn til denne naboskabspolitik. Hvordan var vores forhold til hr. Gaddafi, inden bombningen begyndte? Hvilket forhold havde europæiske lande til hr. Gaddafi, hr. Ben Ali, hr. Mubarak? Lad os endelig vurdere, hvad de artikler om menneskerettigheder i associeringsaftalerne betød for os. Nul og niks! Intet! Hvis vi ikke vil foretage denne vurdering, bør vi holde op med at lyve over for os selv. Brugte Det Europæiske Råd så meget som fem minutter på at overveje, hvad vi havde undladt at gøre netop i vores politik i forhold til Middelhavet? Overvejede De det? Jeg har ikke læst noget om det i aviserne. Jeg har ikke hørt noget om, hvad De har sagt om det. Hvis bare Det Europæiske Råd kunne mønstre lidt selvkritik i forhold til dets tidligere fejl.
Og afslutningsvis vil jeg vende mig mod Japan. Problemet er, at den bedste form for nuklear sikkerhed er at udfase det. Man kan ikke opnå nul risiko med hensyn til kernekraft. Det kan ikke opnås fra den ene dag til den anden, men hvis vi ikke udfaser kernekraft, opnår vi aldrig sikkerhed. Problemet har intet at gøre med at stressteste en enkelt episode. Som hr. Lacoste, leder af Frankrigs nukleare sikkerhedsmyndighed, har sagt, er problemet den samlede effekt af flere mulige begivenheder, hvilket man utroligt nok aldrig har set på før. Det er, hvad der skete i Japan. Det er ikke kun en enkelt begivenhed, det er fire eller fem begivenheder oven i hinanden - plus menneskelige fejl - der har ført til denne situation.
Matematisk set er det ikke muligt at garantere denne sikkerhed. Hvis vi europæere ikke siger fra ... det kan ikke udfases fra den ene dag til den anden, men hvis vi ikke udfaser kernekraft, må vi holde op med at tale om nuklear sikkerhed. Nuklear sikkerhed findes ikke.
Jan Zahradil
Hr. formand! Det vigtigste emne på mødet for nylig i Det Europæiske Råd var økonomien og euroområdets stabilitet. De fleste medlemmer af Parlamentet fra De Europæiske Konservative og Reformisters gruppe kommer fra lande uden for euroområdet, og de fleste er fra lande, der ikke engang har tilsluttet sig europagten. Det betyder dog ikke, at vi ønsker, at euroområdet skal bryde sammen. Tværtimod ønsker vi et stabilt og fremgangsrigt EU, herunder euroområdet. Vi ønsker ansvarlige nationale regeringer, der vil afskaffe gælden, reformere strukturen af det offentlige forbrug og iværksætte skattereformer for at genskabe den finansielle disciplin, vi anser for at være korrekt.
Det, vi ikke anser for at være korrekt, og som bekymrer os, er den skjulte dagsorden, som visse medlemsstater og til dels Kommissionen og visse grupper af medlemmer af Parlamentet arbejder for. Det er et forsøg på at udnytte krisen til at overføre yderligere suverænitet. Det er et forsøg på at videreføre udviklingen i retning af finans- og skattepolitisk harmonisering. Det er et forsøg på at tage endnu et skridt hen imod en finanspolitisk union og derfor mod fuld politisk union. Vi siger nej til sådan en union. Vi støtter ikke sådan en union.
Jeg har siddet her siden 2004, og hver gang der er problemer, hører jeg det samme igen og igen: "Der er brug for mere Europa, der er brug for en fællesskabsbaseret tilgang". Men det, mener jeg ikke, er, hvad vi har brug for. Det er forsøget på at løse alt på det europæiske plan, som har skabt alle problemerne - og hvordan skal vi tackle dem? Igen på europæisk plan: Jeg beder Dem om langt om længe at forstå, at den nuværende form for europæisk integration er løbet tør for energi. De må holde op med at leve i en 50 år gammel drøm fra sidste århundrede om efterkrigstidens europæiske integration. Det europæiske paradigme har forandret sig, og jo før nogle af Dem accepterer det, jo bedre.
Lothar Bisky
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen! Min gruppe finder resultaterne af Rådets møde utilstrækkelige.
Lad os først se på den økonomiske politik. Vi artikulerede vores tanker om de aftalte retningslinjer på det økonomipolitiske område på en høring, der fandt sted sidste uge. Vi er nødt til at overvinde den neoliberale praksis med profit og aftalt spil, som er tydelig i udtryk som "flexicurity", justering af pensionsalder osv.
Vi mener, at der er behov for demokratisk legitimeret, kontrolleret forvaltning af den økonomiske politik, som vil forhindre skattemæssig, lønmæssig og miljømæssig dumping ved hjælp af passende fælles minimumsstandarder, der vil sikre effektiv regulering af finansmarkederne og forbyde privatisering af profit, samtidig med at man overlader risikoen til offentligheden.
Den anden ting, jeg vil tale om, vedrører vores sydlige naboskab, især Libyen. EU's medlemsstater er blevet involveret i en makaber situation i Nordafrika, især i Libyen. Vi har allerede hørt kritik. Jeg vil blot gerne fremhæve en ting. Diktatoren Gaddafi bruger våben købt af os mod demonstranterne og oprørerne. Han angribes af NATO-tropper, tilsyneladende for at beskytte dem, der kæmper for frihed og demokrati, som også bruger europæiske og amerikanske våben.
Jeg vil gerne vide, hvad meningen er med den eksisterende æreskodeks for våbenhandel, når en sådan situation kan opstå? Hvor er støtten til frihed, menneskerettigheder og kampen mod social uretfærdighed i specifikke tilfælde som Lampedusa, hvortil hundredvis af flygtninge dagligt ankommer fra Nordafrika? Jeg frygter, at det naboskabskoncept, der er blevet flikket sammen for nylig, mere handler om europæiske interesser end om en hensigtsmæssig respons på partnerlandenes behov.
Den tredje ting, jeg vil tale om, vedrører Japan. Vi har stadig tid til at drøfte Japan her til eftermiddag og i morgen. Også her undlader vi at anerkende en sammenhængende europæisk tilgang, i hvert fald hvad angår sikkerhedskontroller, de såkaldte stresstest. Det overrasker mig ikke, at vores borgere med berettiget skepsis spørger, præcis hvad EU's holdning er til dette spørgsmål.
Godfrey Bloom
Hr. formand! Jeg vil gerne tage spørgsmålet om Libyen op igen.
Hvornår gik det pludselig op for den politiske klasse og de fine og fornemme, at oberst Gaddafi er ond? På hvilket tidspunkt efter at det vidunderlige fotografi blev taget af, at De omfavner ham, gik det op for Dem, at han var "en skidt karl"?
Jeg kan fortælle Dem, at ofrene for Lockerbie-katastrofen i Skotland og for IRA's grusomheder i mit land ganske udmærket var klar over, hvilken slyngel han var. Men han har olie og penge, så De vendte alle det blinde øje til, ikke sandt?
Det hævner sig så nu. Den mest absurde figur i alt dette er den britiske premierminister, som står der og ikke engang har en sabel at rasle med efter at have svækket Royal Navy og Royal Air Force og kommer med trusler fra sidelinjen uden hangarskibe, uden noget som helst, og kalder sig konservativ, men ikke er andet end en afdanket skoledreng, der forsøger at holde modet oppe.
Vi taler meget om vold mod folket og om demokrati. Alligevel har vi haft en morderisk bavian i Zimbabwe i årevis, og vi gør ingenting, gør vi? Vi er ligeglade, for der er ingen penge og ingen olie. Det er så typisk for det her sted - fyldt med hykleri og humbug.
Barry Madlener
- (NL) Hr. formand! Hr. Barroso vil få sin vilje. Der kommer en permanent støttefond for euroen, der vil støtte medlemsstater, som har plyndret deres statskasser, og som vil overføre risiciene til de medlemsstater, der har styr på tingene.
De fleste økonomer er enige med os i, at denne fond ikke vil være bedre i stand til at redde euroen end arrangementerne under stabilitets- og vækstpagten. Det er en blød aftale, der belønner svage og svigagtige medlemsstater med nem kredit. Hvor skal pengene komme fra? Hvordan skal fonden skrues sammen? På papiret vil alle medlemsstater bidrage til fonden, også Irland, Grækenland og Portugal. Men disse lande har ingen penge.
I sidste ende handler det om, at de medlemsstater, der har haft styr på tingene, kommer til at betale. Nederlandske statsborgere kommer til at betale regningen for svage medlemsstater som Grækenland og Portugal - hr. Barrosos land - og det er uacceptabelt. Det er ikke solidaritet, det er at belønne en række svage medlemsstaters dårlige opførsel på bekostning af hårdtarbejdende nederlandske, tyske og belgiske statsborgere.
Sådan kan euroen ikke reddes. I stedet burde disse lande ekskluderes af den. Grækenland skal have drakmer igen, og Portugal må genindføre escudoen. Nogle lande må acceptere, at de bliver nødt til at forlade euroområdet, og det er udelukkende deres egen skyld.
Werner Langen
- (DE) Hr. formand! Resultaterne af topmødet er et vigtigt skridt på vejen, men den virkelige prøve venter vi stadig på. Hvis disse resultater håndteres som alt andet, herunder stabilitets- og vækstpagten, og hvis medlemsstaterne ikke overholder dem, er de ikke det papir værd, de er trykt på. Derfor kan jeg ikke dele de to formænds optimisme om, at krisen er overstået. Jeg tror, at vi først nu står over for den virkelige test.
Det er over to et halvt år siden, Lehmann Brothers kollapsede, og hvor er vi nu? Det har taget os to et halvt år at nå hertil. Den ansvarlige kommissær afviste forslagene om en skat på finansielle transaktioner sidste gang, de blev fremlagt. Jeg vil se resultater. Når jeg tænker tilbage på sidste valgperiode, kan jeg huske, at Parlamentet vedtog 12 beslutninger om foranstaltninger vedrørende finansmarkederne, og at den ansvarlige kommissær for det indre marked - som heldigvis ikke længere besidder embedet - afviste dem alle. Det er en kendsgerning. Kommissionen udviste intet lederskab i forhold til at løse problemet.
Men vi fandt ud af, at national egeninteresse også skal overvindes på rådsniveau, og at Parlamentet var nødt til at afstive Kommissionen i dens rolle med at ændre konstitutionen. Der er absolut ingen grund til at hvile på laurbærrene. Jeg er enig med hr. Verhofstadt. Den budgetmæssige konsolidering er for slap, styringen for uforpligtende, europagten for svag og nationale interesser stadig for stærke. Hvis vi ikke har modet til at forlange større engagement i Europa fra de nationale regeringer, vil vi aldrig opnå en meningsfuld, varig løsning.
Jeg var kritisk, da de græske medlemmer af min gruppe stemte imod programmet for Grækenland, hr. Barroso. Jeg er bestemt ikke enig med hr. Schulz. Hvis en socialistisk regeringsleder bliver stemt ud, er det umiddelbart en god ting. Men i Portugals tilfælde stemte Deres parti også imod programmet. Den slags ting burde ikke have lov at finde sted i Europa. Jeg vil bede alle om at gøre deres for at sikre, at denne partiske nationale indstilling ikke vil fortsætte, mens vi arbejder på at løse problemet.
Edite Estrela
- (PT) Fru formand, hr. formand for Det Europæiske Råd, hr. formand for Kommissionen, mine damer og herrer! Europas befolkning vil gerne vide, om Det Europæiske Råd vil træffe de nødvendige beslutninger, og om det vil være de rigtige beslutninger, der kan føre os gennem krisen. Mange europæere tror måske, at beslutningerne peger i den rigtige retning, men træffes for langsomt og ikke er særlig ambitiøse. Dem, der har set dokumentaren Inside Job, vil blive vrede over en sådan grådighed og skrupelløshed, og de vil spørge, hvad Europa gør for at etablere uafhængige og pålidelige kreditvurderingsbureauer, hvis kreditvurderingsbureauer fungerer på den måde?
For ikke så længe siden sagde kommissionsformand Barroso, at hvis en medlemsstat kan undgå at ty til ekstern hjælp, skal den gøre det, for ekstern hjælp er dyr. Det mener den portugisiske regering også. Portugal har ikke brug for ekstern hjælp. Den har kun brug for finansiering af sin økonomi og sine familier til en rimelig rente. Men eftersom kreditvurderingsbureauer tjener spekulanters interesser, ryger resultatet af de enorme ofre, som portugiserne yder, direkte i disse spekulanters lommer. Er det europæisk retfærdighed? Er politiske beslutningstagere ikke klar over, at vi er midt i en krise i euroområdet, jeg gentager: i euroområdet, og at angreb på visse landes statsgæld kan underminere euroen og bringe den fælles valuta og selve det europæiske projekt i fare? Det er et europæisk problem, som kræver en europæisk løsning.
Hvis vi skal kunne komme igennem krisen, har vi brug for mere, ikke mindre Europa, vi er nødt til at leve op til vores fortid og til fremtidens udfordringer, vi er nødt til at indgyde tillid og håb i den europæiske befolkning, uden hvem der slet ikke er noget europæisk projekt.
Sylvie Goulard
- (FR) Fru formand, hr. formand for Det Europæiske Råd, hr. formand for Kommissionen! De har malet et rosenrødt billede af disse drøftelser. Der er visse positive aspekter, men jeg føler ingen trang til at gennemgå dem igen. Jeg er dog bekymret over én ting, der rækker ud over tekniske detaljer og det, De har fortalt os. Jeg taler om den opsplitning mellem Nord og Syd, der er ved at rodfæste sig i EU. Ligesom for et øjeblik siden har vi hørt folk påstå, at nogle har ret, og andre tager fejl, at nogle er gode, mens andre er onde, og de lader til at have glemt alt om indbyrdes afhængighed. Det er alvorligt.
Og ved at nægte at tage sig af spørgsmålet om bankerne, som hr. Verhofstadt nævnte, tror jeg desuden, at det af mange opfattes, som om en række lande i Nord, som gerne prædiker for landene i Syd, nægter at erkende deres eget ansvar. Derfor mener jeg, at hvis formanden for Det Europæiske Råd og hr. Barroso har én opgave, så er det for alt i verden at forhindre denne opsplitning i at vokse og gro fast. Vi har brug for løsninger, der er acceptable for alle. Vi er nødt til at sikre, at alle bærer deres del af ansvaret.
En sidste ting: Efter min mening er Det Europæiske Råd alt for indadskuende. Hele denne diskussion har fundet sted, som om euroen ikke har nogen global betydning. Der er intet om ekstern repræsentation af euroområdet i Den Internationale Valutafond. Frankrig, som i øjeblikket er formand for G20, ønsker at arbejde for en global valutareform, og der er ikke noget forslag som det om euroobligationerne, som vi forsøger at promovere, der ville forsøge at gøre euroen til en egentlig global valuta.
Philippe Lamberts
- (FR) Fru formand! Jeg har stor respekt for hr. Van Rompuy som menneske og for hans arbejde, men jeg må sige, at han ikke rigtig har overbevist mig.
De siger, at arbejdstagere ikke skal være bekymret, for vi arbejder for dem. Når jeg læser afsnittet om konkurrenceevne i europluspagten, som De kalder den, forstår jeg det sådan, at det omhandler lønnedgang, større fleksibilitet og mindre sikkerhed. Der står intet om produktivitet eller om vores ressourcer. Der står intet om energiproduktivitet.
Det, jeg siger, er, at vi aldrig vil vinde kapløbet med Kina om billig arbejdskraft. Tværtimod er Kina godt på vej til at slå os, når det handler om energieffektivitet og ressourceeffektivitet. Så hvad vil der være tilbage til Europa med hensyn til konkurrenceevne, hvis vi ikke kan konkurrere på disse områder?
De fortæller os, at folk på overførselsindkomst ikke skal være bekymret. Men når det handler om at skabe balance i de offentlige finanser, et rimeligt mål, siger De, at der er behov for nedskæringer. 40 % af det offentlige forbrug går til velfærd, og De siger, at vi ikke skal være bekymret. De siger også, at der bliver sørget for provenuet. Lad os tale om provenu. Det fælles konsoliderede selskabsskattegrundlag, FKSSG, er helt til grin. De taler om det i betingelsessætninger. De siger, at det under alle omstændigheder skal være neutralt med hensyn til provenu. Derfor vil det ikke skaffe ekstra penge, og oven i købet vil selskaber alligevel kunne vælge. Jeg har aldrig set nogen vælge den dyreste form for skatteberegning.
På den anden side, hvis nogen kan undlade at bekymre sig, er det bankernes aktionærer og kreditorer. De taler til os om stresstest. Dem, der blev gennemført sidste år, var til grin. Jeg ved ikke, om vi vil se den samme smagløse vittighed i år. Men det, vi kan være sikre på, selv om disse stresstest er seriøse, er, hvor midlerne til bankerne vil komme fra. Vil de komme fra deres aktionærer eller fra os, skatteyderne? Helt ærligt! Men de har i hvert fald intet at bekymre sig om.
Sluttelig, der er ikke blevet sagt et ord om det, alle tænker på, nemlig at den græske og irske gæld er fuldstændig uholdbar. Uanset hvor meget De ønsker at smyge Dem uden om emnet, er der ingen chance for, at de kan betale deres gæld. Og jo senere vi restrukturerer, jo værre bliver det. Det kan aldrig blive behageligt, men hvis De venter, vil det koste os dyrt.
(Bifald)
Martin Callanan
- (EN) Fru formand! Hver gang EU konfronteres med et specifikt problem, går det i fælden med at udtænke en indviklet, bureaukratisk, klodset løsning, der tit er fuldstændig ude af proportioner med, hvor alvorlig sagen er. Det er den fejl, vi begår nu med hensyn til den aktuelle finanskrise. Den er alvorlig, der er behov for at gøre noget, men mange af de foreslåede løsninger vil have vidtrækkende og efter min mening meget skadelige konsekvenser for Europas fremtid på lang sigt.
Mange benytter lejligheden til at lancere planer for permanent økonomisk styring med intervention og kontrol som grundprincip. Vi får at vide, at løsningen for det første er at misbruge eksisterende regler såsom artikel 122 i traktaten, som aldrig var tiltænkt de redningspakker, som den er blevet brugt til at betale for - det er mit håb, at et eller andet land vil have modet til at anfægte det ved de europæiske domstole - og at pålægge vores medlemsstater flere begrænsninger, hvilket i realiteten indebærer at indskrænke vælgernes demokratiske valgmuligheder.
Hvis man tager Irland som eksempel, har det land gjort sit bedste for at stabilisere sit banksystem - en stabilisering, som der i øvrigt er desperat brug for i banker og institutioner i andre medlemsstater, som ellers ville være voldsomt udsat - og Irlands belønning er, at landet bliver mødt af krav fra andre medlemsstater om at forøge sine selskabsskattesatser for at konkurrere med de oppustede situationer i andre lande. Det er uretfærdigt og udemokratisk.
Bairbre de Brún
- (GA) Fru formand! Hvordan kan Rådet og Kommissionen tro, at de politikker, som Irland pålægges, ikke vil forøge gælden, eller at det ikke vil blive resultatet af gennemførelsen af disse eller lignende politikker i hele EU?
De foranstaltninger, der blev vedtaget på topmødet, vil tvinge alle medlemsstater til at være begrænset til en økonomisk logik, der er til skade for befolkningen - en logik, hvor nedskæringer er nødvendige, og som berøver medlemsstaterne muligheden for at fremme vækst.
De politikker, som Irland pålægges af EU og Den Internationale Valutafond, indebærer brutale nedskæringer, jobtab og en betydelig reduktion i de offentlige serviceydelser. Irlands gældsbyrde er ikke holdbar. Medmindre obligationsejere pålægges at bære en del af byrden ved underskuddet, vil Irland ikke kunne opfylde sine forpligtelser i fremtiden.
Niki Tzavela
- (EN) Fru formand! Europluspagten har til formål at styrke og fremme europæisk konkurrenceevne, men hvordan kan vi opnå en europæisk økonomi med merværdi, når vores arbejdsmarked krænkes af ulovlig indvandring, og vores europæiske produkter erstattes af forfalskede produkter, der importeres fra arbejdsintensive lande i Øst?
Jo før vi identificerer og beskytter vores geografiske og økonomiske produkter fra EU, jo bedre. Så mit forslag er, at vi skriver identifikation og beskyttelse af Europas økonomiske og geografiske grænser ind i europagten, for ellers vil vi ikke være i stand til at opnå en et konkurrencedygtigt Europa i en meget aggressivt konkurrencepræget global økonomi.
Frank Vanhecke
- (NL) Fru formand! Hvis krisen i Libyen er et billede på noget, er det efter min mening primært den totale mangel på en seriøst europæisk geopolitisk strategi til beskyttelse af europæiske interesser. Det er trods alt en sørgelig sandhed, at vi primært er til stede i det land som følge af en indenrigspolitisk dagsorden gennemført af præsident Sarkozy, som har skabt en form for Falklands-øjeblik for sig selv.
Det er under alle omstændigheder mærkeligt, at dem - også nogle her i Parlamentet - som så intenst og selvretfærdigt raser imod oberst Gaddafis absolutte ondskab, indtil for ganske nylig var mere end glade for at blive fotograferet, strålende af glæde, sammen med den libyske diktator, som de hilste velkommen med militære hædersbevisninger. Det, jeg vil sige, er, at det er nemmere at skyde på Gaddafi i dag end at svare på de enorme spørgsmål, der vil dukke op.
For blot at nævne et enkelt, har vi så tænkt os yderligere at bevæbne oprørerne - en samlet udtryk for en alsidig gruppe mennesker, hvoraf nogle efter europæisk standard endnu ikke har forladt middelalderen, mentalt set - og hvilken garanti har vi i så fald for, at disse våben ikke bliver brugt til at skubbe landet ud i endnu større kaos, som det skete i Iran, efter at shahens blev styrtet?
Personligt så jeg gerne, at denne europæiske indsats og styrke var betydelig mere synlig ved den militære bevogtning af vores egne ydre grænser. Der bliver også udkæmpet en stille krig i øjeblikket, et skræmmende varsel om en invasion af indvandring, som ingen taler om. Det har vi også brug for europæisk styrke til at tage sig af.
Corien Wortmann-Kool
- (NL) Fru formand! På det seneste møde i Det Europæiske Råd blev der truffet beslutninger, der stadig var utænkelige for et år siden, og derfor vil jeg gerne takke hr. Van Rompuy og hr. Barroso inderligt.
Det er et vigtigt skridt, men det er også et skridt på en meget vanskelig vej, som vi er nødt til at følge for at genskabe tilliden til euroen og til vores økonomi med henblik på at slippe ud af krisen ved at fremme økonomisk vækst og arbejdspladser. Som De sagde, spiller Parlamentet en rolle som medlovgiver med hensyn til lovpakken, der skal styrke den økonomiske styring. Vi ønsker en mere ambitiøs pakke, hvilket De bør drøfte med Parlamentet i den kommende periode. Vi mener, at der er behov for stærkere og mere ambitiøs finansiel støtte baseret på Kommissionens forslag. De har allerede hørt forskellige medlemmer af Parlamentet sige, at vi ønsker en mere robust stabilitets- og vækstpagt med omvendt flertal.
For det andet er der behov for langt stærkere socioøkonomisk koordinering. Det indebærer mere end tilsagnene i europluspagten, for principperne for vores sociale markedsøkonomi er forankret i EU 2020-strategien. Det indebærer større engagement i at udvikle de principper for at fremme vækst og arbejdspladser for vores borgere. Vi ønsker at forankre disse mål i de nationale reformprogrammer - det har jeg hørt hr. Barroso tale om - og vi må fremlægge forslag herom.
Det har De sagt og endda understreget med henblik på allerede at have disse ting afsluttet, når der indgås en aftale i juni. For vores skyld kan De godt begynde at arbejde på at få gang i Rådet, i hvert fald i forhold til disse ting, hvilket ville muliggøre en aftale i juni.
Proinsias De Rossa
- (EN) Fru formand! Jeg er nødt til at stille nogle åbenhjertige spørgsmål til den europæiske kvartet - trojkaen plus Rådet. Tager De redningen af euroområdet og det europæiske projekt alvorligt?
Stresstestene af bankerne er netop fuldført baseret på de mest pessimistiske scenarier i Irland. Den nye irske regering har sat punktum for det irske banksammenbrud. Til alles overraskelse i Irland har den besluttet, at der ikke vil ske nogen haircut af foranstående obligationer i Allied Irish Bank og Bank of Ireland.
Men hvad kræver Europa til gengæld? Hvorfor siger Den Europæiske Centralbank intet om den vigtige finansiering på mellemlang sigt af irske banker? Hvorfor insisterer præsident Sarkozy og kansler Merkel på at ødelægge den irske industrielle base til gengæld for en lavere rente for redningspakkerne? Hvorfor blokerer nogle medlemsstater for fremskridt for den europæiske skat på finansielle transaktioner og euroobligationerne? Hvorfor skæres der i det europæiske budget?
Det korte svar er kortsigtet valgstrategi og doktrinær økonomisk politik. Den irske økonomiske krise er en integreret del af den europæiske krise. Den irske økonomis sammenbrud ville ikke kun være et sammenbrud i Europa, det ville være Europas sammenbrud.
At den irske gæld er bæredygtig er altafgørende for Irland og Europa, og det må kvartetten indse. Det er nødvendigt, at kvartetten udviser fantasi og vision i de igangværende forhandlinger med Irland.
Mærk Dem mine ord. Irland er et demokrati ligesom Frankrig, Tyskland og Finland. Vores mandat afhænger af folkets vilje. De irske vælgere har i sammenbidt raseri accepteret strenge spareforanstaltninger. De må se fairplay i Europa, ellers vil det vindue af tolerance, der lige nu står åbent for den irske regering, meget snart smække i med et brag.
Carl Haglund
- (SV) Fru formand! Lad mig starte med noget positivt. Jeg kunne fokusere på de problemer, som de beslutninger, De har truffet i Rådet, vil medføre, og de vil bestemt medføre problemer, men det positive aspekt er ikke desto mindre, at De har opnået fremskridt i forhold til økonomisk styring og det makroøkonomiske aspekt. Min kollega fra Irland nævnte lige før, hvor bekymrede folk er der. Deres problemer har forbindelse til, at vi indtil nu overhovedet ikke har taget det makroøkonomiske aspekt i betragtning. Det vil vi kunne i fremtiden takket være pakken vedrørende økonomisk styring. I den forbindelse tror jeg, at Rådet har bevæget sig i den rigtige retning.
Men det, jeg opfatter som lidt bekymrende, er, at Rådet ikke lader til at have viljen til at ændre sin egen beslutningskultur. Det vil stadig kunne benytte forskellige former for politiske arrangementer, noget, vi måske kunne kalde studehandler. Men hvis De ikke ændrer Deres beslutningskultur, frygter jeg, at De i fremtiden ikke vil kunne træffe de nødvendige beslutninger, når De står over for vanskelige overvejelser baseret på de henstillinger, som jeg dog stadig mener, at Kommissionen vil kunne udarbejde. Det er en udfordring, som Rådet må tage alvorligt og få styr på. Det illustreres også ganske udmærket af den tendens, vi så under rådsmødet, da min egen medlemsstat, Finland, også opførte sig temmelig klodset med hensyn til et andet spørgsmål, nemlig stabilitetsmekanismerne. Det beklager jeg som finne. Ikke alle finner tænker på den måde, men det er en god illustration af, at beslutningskulturen i Rådet må ændres.
Konrad Szymański
- (PL) Fru formand! Den nye struktur for de offentlige finanser i EU var baseret på et forsøg på at styrke sunde finansielle regler og offentligt forbrug og på et fuldstændig usundt ønske om at begrænse medlemsstaternes skattemæssige suverænitet. Jeg tvivler stærkt på, at europluslandene ville være i stand til i fællesskab at indføre strenge regler for dem selv med hensyn til offentligt forbrug, eftersom de ikke kunne gøre det hver for sig.
På den anden side er jeg ikke i tvivl om, at standardisering af skattegrundlaget er et effektivt skridt i retning af en skatteunion, hvilket kun har ét mål, nemlig at eliminere skattekonkurrencen i EU. De franske politikere hr. Sarkozy og fru Lagarde har afsløret deres sande intentioner ved i ugevis at insistere på at hæve skattesatserne i Irland under påskud af at bekæmpe krisen. Men hvis skattesatserne i EU hæves til standardniveauer, uanset hvilken medlemsstat der er tale om, vil det forlænge krisen, ikke afbøde den.
Formanden
Mange tak. Til de medlemmer, der ønsker at gøre brug af catch the eye-proceduren, vil jeg sige, at vi allerede har omkring 20 indlæg, og jeg tror ikke, vi har tid nok før afstemningen. Men De er stadig velkommen til at forsøge.
Paul Murphy
- (EN) Fru formand! I et svar til Joe Higgins den 19. januar erklærede hr. Barroso her i Parlamentet, at Europa forsøger at støtte Irland. Med den nye Fine Gael/Labour-regerings fuldstændig kapitulation over for obligationsejernes interesser står det klart, at det ikke er Rådet eller Kommissionen, der støtter, men arbejderklassen i Irland og i Europa, som bliver tvunget til at støtte europæiske banker og spekulanter ved at betale for deres tab.
Forslagene til økonomisk styring er et forsøg på at forankre nedskæringer og lønnedgange. Resultattavlen for spareforanstaltningerne og forslagene om bøder på hundreder af millioner euro har til formål at sikre, at lønmodtagere betaler for krisen på trods af stor opposition. Denne europæiske chokdoktrin vil blive fremmet af en ændring i traktaterne, som magthaverne i Europa og Irland er fast besluttede på at undgå en folkeafstemning om. Socialistpartiet og venstrefløjen i Irland vil forlange en folkeafstemning om forslaget om permanente spareforanstaltninger.
Oreste Rossi
- (IT) Fru formand, mine damer og herrer! Dette rådsmøde behandlede tre meget vigtige sager, nemlig den miljø- og atomkatastrofe, der har ramt Japan, finanskrisen, der fejer hen over Europa, og situationen i Maghreblandene.
Hvad første emne angår, kan vi ikke ændre handelsaftaler til skade for vores egne virksomheder, på trods af at vi støtter en befolkning, der er så hårdt ramt. I stedet går vi ind for humanitær intervention i form af at stille udstyr, mennesker og penge til rådighed.
Det er ren fantasi at forestille sig, at finanskrisen er overstået. Det er afgørende at udarbejde en støttepakke, der kan hjælpe medlemsstaterne med at slippe ud af den aktuelle situation og derved sikre stabilitet i hele euroområdet. Vi støtter også en reduktion af den lovgivningsmæssige og bureaukratiske byrde samt støtte til handel med tredjelande - så længe det er til gavn for begge parter.
Vi synes, EU har gjort et forfærdeligt indtryk i spørgsmålet om Maghreblandene, eftersom medlemsstaterne handlede på egen hånd, og Baroness Ashton, den højtstående repræsentant for udenrigsanliggender og sikkerhedspolitik, ikke vidste, hvordan hun skulle gribe krisen an. EU har oven i købet overladt Italien til en invasion af ulovlige indvandrere, der er ude af kontrol.
Hans-Peter Martin
- (DE) Fru formand! Europas befolkning bliver mere og mere urolig. Der er især to emner, der skaber bekymring. Det første er, at vi fortsæt anlægger en usammenhængende linje over for den økonomiske krise og euroens vanskeligheder. Det er også en kendsgerning, at Rådet og Kommissionen ikke kan følge med begivenhederne.
Vi er nødt til at være realistiske. Der er brug for en haircut af gælden, i hvert fald i Grækenland og formentlig også i Portugal. Det kommer vi ikke uden om. Jo længere vi er om at gøre noget ved problemet, jo mere vil det koste, ikke kun finansielt, men også med hensyn til det europæiske projekts overordnede troværdighed. Begivenhederne i Grækenland bringer sindene i kog. Vi var en del af en særlig delegation til landet. Den underliggende holdning er, at EU er ansvarlig for problemerne i Grækenland på grund af en mangel på tydelig kommunikation, og fordi de nødvendige tiltag, som allerede er tydelige, ikke bliver iværksat.
Andet emne er kernekraft. De såkaldte stresstest, der er under forberedelse, vil kun give mening, og troværdigheden til et sammenhængende Europa vil kun blive genoprettet, hvis disse stresstest gennemføres ud fra strenge kriterier og ikke ud fra IAO's svage kriterier, hvis reelt uafhængige eksperters rådspørges, og hvis begivenhederne og hele processen præsenteres for offentligheden på en passende og forståelig måde.
Mario Mauro
- (IT) Fru formand, hr. formand for Det Europæiske Råd, hr. formand for Kommissionen, mine damer og herrer! I mit politiske verdensbillede skal idealer og interesser forliges. På grund af min måske lidt naive opfattelse af de europæiske institutioner tror jeg, at de repræsenterer vores idealer, mens vores regeringer af mange årsager repræsenterer vores interesser.
Derfor skal der spilles et spil. Det slående er, at det for mig lader til, at det hold, der repræsenterer idealerne, nægter at spille spillet. For nogle uger siden, da Parlamentet foreslog at anerkende, eller rettere forslog, at Kommissionen skulle henstille til Rådet, at det anerkendte Libyens midlertidige nationale overgangsråd, sagde Baroness Ashton, at det lå uden for hendes mandat.
Efter en vidunderlig fremlæggelse i går, da det handlede om at foreslå en strategi over for Rådet, som ville gøre krisen i forbindelse med migrationsstrømme til et europæisk spørgsmål, sagde fru Malmström, at hun afviste tanken, fordi hun mener, at den ikke kan opnå støtte fra et flertal i Rådet.
Hvordan skal "idealernes hold" kunne vinde spillet, hvis vores spillere nægter at skyde på mål, fordi de tror, at målmanden er for god? Jeg tror, at det er et grundlæggende element i en historisk forståelse af vores opgave.
Derfor vil jeg gerne komme med følgende iagttagelse: Hvem er vores angribere? De er de europæiske institutioner. Parlamentet, Kommissionen og endda hr. Van Rompuy, for jeg tror, at han ikke repræsenterer Rådet i den forstand, at han forsvarer dets interesser, men han er manden, der kan få Rådet til at forstå, hvilke idealer det skal koncentrere sig om.
Så hvis De er vores angribere, vil jeg blot opfordre Dem til at drible med bolden, score mål og - som man siger om dette spil - få os til at drømme.
Roberto Gualtieri
- (IT) Fru formand, mine damer og herrer! Der er ingen tvivl om, at etableringen af en permanent stabilitetsmekanisme er en vigtig bedrift, der skaber grundlaget for det politiske engagement i at forsvare euroen for enhver pris. På trods af ikke ubetydelige forbehold over for fondens metoder og mellemstatslige natur støttede Parlamentet derfor dette skelsættende øjeblik og har fokuseret på at sikre en solid forbindelse mellem den europæiske stabilitetsmekanisme (ESM) og EU's institutioner.
I samme ånd er referencen i Det Europæiske Råds konklusioner til en forordning, der fastlægger procedurerne for at definere de betingede krav, vigtig, og vi forventer nu, at Kommissionen udarbejder et passende forslag.
Selv om det er et positivt resultat, er det vanskeligt at betragte det som tilstrækkeligt. Problemet er den grundlæggende orientering af europæisk økonomisk styring. Vi bliver ved med at behandle sygdommens symptomer i stedet for dens årsager. Underskud er konsekvensen af, ikke årsagen til krisen. At tro, at vi kan helbrede sygdommen ved at begrænse os selv til at reducere underskud med den ene hånd og omstrukturere banker med den anden, er ren fantasi. Vi risikerer at forværre krisen og umuliggøre selve den permanente stabilitetsmekanismes opgave.
Hvis vi ønsker at behandle sygdommen og ikke kun symptomerne, er vi nødt til at tackle en række grundlæggende problemer. Vi taler om at styrke den europæiske konkurrenceevne, og det skal vi også, men hvilken form for konkurrenceevne tilstræber vi? Vi kan ikke indføre en genopretningsmodel, der alene drives af eksport til tredjelande, for det vil forværre ubalancerne. For at blive mere konkurrencedygtige i vores eksterne handel er vi også nødt til at stimulere intern efterspørgsel efter høj kvalitet.
Derfor skal vi tage hånd om spørgsmålet om bankerne og systemet til at stille kredit til rådighed for økonomien for at kanalisere europæiske opsparinger hen imod langsigtede investeringer. Vi er nødt til at give os selv instrumenter såsom euroobligationerne, skatten på finansielle transaktioner og et budget, der fortjener den betegnelse, for at kunne foretage storstilede offentlige investeringer på europæisk plan, der kan kickstarte private investeringer. Endelig er vi nødt til at betragte den europæiske sociale model som en ressource, ikke en byrde.
Sharon Bowles
- (EN) Fru formand! Europluspagten er måske nok nyttig, men den må ikke bruges som undskyldning for en svag lovpakke. Et stærkt engagement i det indre marked er nøglen til konkurrenceevne i EU og dermed i euroområdet. Det er positivt, men initiativer i forhold til det indre marked hører fortsat til inden for rammen af traktaten og de 27.
Jeg frygter, at ESM-faciliteten mangler fleksibilitet og ikke kan løfte en genopretning med en risikopræmie på 2,5-3 %. Jeg forstår behovet for disciplin og risikohensættelser, men disse redningsmekanismer har ikke til formål at tjene penge, især når der er egeninteresser ud over euroområdets stabilitet, f.eks. at flere banker i medlemsstaterne støttes af de irske skatteydere, som det er blevet nævnt.
Vi har ikke løst bankkrisen, og det vil heller ikke ske, hvis vi er frygtsomme. Selv Tyskland har ikke rekapitaliseret sine egne banker eller anerkendt værdiforringede aktiver og er også afhængig af overbærenheden hos alle andre i EU og verden i forhold til at tillade passive kapitalindskud som kernekapital for at undgå at dumpe stresstestene.
Så kommissionsformanden og formanden for Det Europæiske Råd må levere nogle visioner, noget ydmyghed, en ærlig egenvurdering. Det mindste, De kan gøre, er at behandle risikopræmierne som en kaution, som De giver tilbage, når risikoen er væk. Smålighed kan ikke redde euroen, og det ved markederne godt.
Gerald Häfner
- (DE) Fru formand, mine damer og herrer! Politikere har faktisk ikke beføjelse til at bruge skatteydernes penge til at redde bankerne eller stille kunstig likviditet til rådighed for stater. Politiks egentlige funktion er at skabe en lovgivningsmæssig ramme, der sikrer, at en sådan situation aldrig opstår. Nu er De nødt til at gøre det forkerte, fordi De i årtier har undladt at gøre det rigtige. Nu har De til hensigt at gribe fat om problemets rod, og det hilser vi velkommen. Men så vidt man kan forudse, lader det til, at De igen arbejder på det forkerte plan med de forkerte ressourcer og inden for den forkerte ramme, for De forsøger at håndtere sagen uden for traktaterne.
Det er heldigvis lykkedes os at få lagt en del af forehavendet ind under det fællesskabsretlige samarbejde, men der mangler stadig en klassisk topstyret politik. Ikke mindst på dette område er det nødvendigt, at enhver politik debatteres, retfærdiggøres og kontrolleres på demokratisk vis. De anvender de forkerte instrumenter, fordi De tager penge fra skatteyderne til at støtte bankerne og dem, der spekulerer med bankerne og andre finansielle produkter, med. De har stadig ikke iværksat tilstrækkelige initiativer til at håndtere dem, der længe har tjent penge på denne situation. Det betyder, at De fortsat fremmer en ubalance i det europæiske samfund, der svækker støtten til denne politik i stedet for at styrke den. På den ene side lægger De en byrde på de offentlige midler og budgetter, og på den anden beskytter De private aktiver. Det hjælper på ingen måde med at løse de aktuelle problemer, det afhjælper blot nogle af symptomerne.
Peter van Dalen
- (NL) Fru formand! I årevis har mange medlemsstater kørt med en budgetpolitik, der virkede for god til at være sand. Det blev ikke betragtet som et problem at lade gælden vokse, idet man mente, at den økonomiske vækst ville få den til at fordampe som dug for solen.
Mange privatpersoner havde samme opfattelse. De købte langt dyrere huse, end de havde råd til. Det var meningen, at disse ejendommes voksende værdi skulle redde dem, men korthuset kollapsede. Gældskrisen bliver håndteret med ny gæld. Den Europæiske Centralbank har opkøbt portugisiske, irske og græske statsobligationer til en værdi af flere milliarder. Nu skal pisken svinges over disse landes økonomier, som uafbrudt i mange år skal vokse kraftigt for at klare skærene. Det vil ikke lykkes. Disse økonomier mindskes i alarmerende hast. Derved er kursen sat direkte mod bankerot.
Og derfor er tiden inde til krisestrategi 2.0. Vi må give de bankerotte lande mulighed for at vende tilbage til deres tidligere valutaer og samtidig gennemgå en kraftig devaluering og delvis afskrivning af deres gæld. Derefter kan man se på situationen igen om et år eller 10.
Ilda Figueiredo
- (PT) Fru formand! Det er forbløffende, men også afslørende for den rute, EU følger, at Rådets og Kommissionens primære talspersoner har ignoreret den alvorlige sociale krise, som en række EU-lande oplever, især i euroområdet. Hvor er svarene til de næsten 100 mio. mennesker, der lever i fattigdom i EU, herunder mere end 20 mio. lavtlønnede arbejdstagere i usikre ansættelser, der bidrager til storkapitalens og storfinansens skandaløst høje profitter? Hvor er svarene til de næsten 25 mio. arbejdsløse, hvoraf størstedelen er kvinder og unge, og som nægtes en værdig nutid og muligheden for at opbygge en fremtid, der kunne sikre vores landes udvikling?
Men Rådets eneste bekymring har jo været at forsvare storkapitalens og storfinansens interesser med større centralisering af politisk magt for at fremme koncentrationen og akkumuleringen af økonomisk magt. Alt dette for i krisens navn at stille spørgsmålstegn ved sociale og arbejdstagerrettigheder, forøge udnyttelsen af dem, der arbejder, og forværre afhængigheden hos lande med mere skrøbelige økonomier såsom Portugal.
John Bufton
- (EN) Fru formand! Rådet anser centraliseret regulering af nationale budgetmæssige dagsordener som afgørende for at støtte den økonomiske genopretning - især forslaget om flerårige konsolideringsplaner, som beskriver mål for forbrug, underskud og provenu, der skal nås inden for fastlagte tidsrammer med tilknyttede sanktioner, hvis forpligtelserne ikke opfyldes.
Det Forenede Kongeriges underskud er primært strukturelt og skal håndteres internt. Jeg er stærkt imod enhver indblanding fra Bruxelles i mit lands affærer i betragtning af det rod, der er opstået i Grækenland og Irland, som formentlig vil få brug for yderligere redningspakker. Portugal vil hellere vende sig mod Brasilien, hvilket er et tegn på Lissabons modvilje mod at blive et økonomisk protektorat med spareforanstaltninger, der kvæler væksten.
Ifølge Rådet skal størstedelen af konsolideringen finde sted i starten i medlemsstater med store underskud. Hvad ville forhindre borgerne i at migrere til stærkere økonomier i EU i henhold til EU's egne love?
Rådet foreslår at reducere den lovgivningsmæssige byrde. Gælder det også lovgivning, som Europa i årtier har været arkitekten bag, f.eks. arbejdstidsdirektivet og forlænget barselsorlov?
Decentraliserede og mindre undertrykte markeder er altafgørende for økonomisk velstand, ikke straffende lovgivningsmæssige foranstaltninger.
Andreas Mölzer
- (DE) Fru formand! Som vi ved, blev tre eksplosive emner drøftet på mødet i Det Europæiske Råd, hvor EU's beslutninger efter min mening var karakteriseret ved uforbederlighed og en manglende forståelse af realiteterne.
På den ene side vil redningspakken på 700 mia. EUR snart være brugt op, og den vil måske også trække EU's nettobidragsydere med ned. I stedet for at erkende stabilitetsmekanismens nederlag af hensyn til effektiv krisestyring har EU ganske enkelt mangedoblet risikoen for alle.
På den anden side er det et åbent spørgsmål, om en opposition bestående af Gaddafis tidligere ministre virkelig er interesseret i demokrati. Jeg finder det meget foruroligende, at de libyske oprøreres militære leder er blevet identificeret som en mangeårig CIA-agent.
Sluttelig er stresstestene for kernekraftværker, som skal gennemføres på frivillig basis uden konsekvenser, endnu et bevis for, i hvor høj grad Bruxelles har mistet forbindelsen med virkeligheden. Men Kommissionen forpassede virkelig lejligheden, da den genaktiverede en 20 år gammel forordning uden at regulere grænserne for radioaktive fødevarer.
Alain Lamassoure
- (FR) Fru formand, hr. formand for Det Europæiske Råd, hr. formand for Kommissionen! Med hensyn til den økonomiske og monetære union er resultatet af mødet i Det Europæiske Råd imponerende. Godt klaret! Men vi må forstå, at det vil udgøre et nyt kæmpeproblem, nemlig politisk accept af de således trufne beslutninger på to planer.
Det første plan er mellem selve medlemsstaterne. Siden processen med europluspagten begyndte, har den udelukkende bygget på mellemstatslig konsensus på den største medlemsstats initiativ. Det er fint nok, hvis det er en enkeltstående begivenhed. Men hvis vi det ene år efter det andet fortsætter ad samme politiske rute, risikerer vi at forværre nationale spændinger. Der er allerede blevet buhet af den tyske kansler på Athens og Dublins gader. Derfor må denne mellemstatslige procedure gradvist laves om til en ægte europæisk procedure, ikke kun for EU, men for hele Europa. Det er hovedindholdet i de ændringsforslag, som Parlamentet har vedtaget, og vi bør takke og gratulere hr. Juncker og hr. Van Rompuy for at have vedtaget dem.
Det andet plan er accept i offentlighedens øjne i hver medlemsstat. Hvad ville oppositionspartierne i vores lande føle, hvis de var bundet af politiske instruktioner, som de aldrig var blevet konsulteret om? Lad os se på, hvad der skete i går ved valget i Irland. Lad os se på valgdebatten i dag i Portugal. Den eneste måde, hvorpå disse henstillinger kan opnå politisk legitimitet, er ved at sikre, at de nationale parlamenter inddrages helt fra starten af processen og gennem hele det europæiske halvår, men alligevel nævner Rådets konklusioner kun forbigående disse parlamenter i samme kategori som regioner, arbejdsmarkedets parter og ngo'er. Der er umådelig meget mere på spil. De trufne beslutninger betyder, at vi nu er nødt til at udforske en ny dimension af europæisk demokrati.
(Bifald)
Udo Bullmann
- (DE) Fru formand! Rådet og Kommissionen har helt ret, når de foreslår, at de offentlige budgetter i Europa skal konsolideres. Men hvis vi ser på, hvordan det fungerer, og hvordan det fortsat vil fungere i fremtiden, er det tydeligt, at det er de forkerte mennesker, der bliver ramt. Skoler bliver lukket, lærere mister deres arbejde, forskere bliver smidt på porten, og offentlige investeringer bliver skåret ned eller får lov at gå i stå.
Jeg vil gerne spørge hr. Van Rompuy og hr. Barroso, om det er Deres intention? De vil naturligvis sige, at det ikke er, hvad De ønsker, og at der skal skæres ned på andre områder. Men så er mit spørgsmål, hvor der så skal skæres ned? Mit hovedspørgsmål lyder som følger: Hvis De mener, at nedskæringerne skal ske andre steder, hvordan kan det så være, at Deres udkast til beslutninger i "sixpack'en" for økonomisk styring ikke skelner mellem, om et land køber kampvogne eller krigsvågen eller investerer i en skrantende national økonomi, eller om det investerer i fremtiden? Eller måske om det investerer i et moderne energiforsyningssystem og i uddannelse og erhvervsuddannelse for sine børn? Som bekendt har Romano Prodi engang udtalt, at disse udkast er dumme. Det har han stadig ret i, for denne skelnen mellem gode og dårlige investeringer ikke er mulig. Vores eneste mulighed er at forbedre udkastene, for Europa kan ikke styres fornuftigt, hvis vi ikke er i stand til at foretage denne form for skelnen.
Mit sidste spørgsmål er, hvor vi skal finde de indtægter, der skal sætte os i stand til at komme ud af krisen? Vi kan trods alt ikke bare spare os ud af problemerne. Vi venter på hr. Barrosos forslag til en skat på finansielle transaktioner i Europa, hvilket Parlamentet har støttet med stort flertal. Giv Europa en chance, og undgå at spilde mere tid på fromme ord.
Wolf Klinz
- (DE) Fru formand, hr. Barroso, hr. Van Rompuy! Når man lytter til Dem, får man indtryk af, at alt er i den skønneste orden. Euroen er sikker, vi har en ny stabilitets- og vækstpagt, vi har en ESM, og vi har en europluspagt.
Jeg vil gerne sige klart og tydeligt, at selv om jeg har hørt budskabet, er jeg ikke sikker på, at jeg tror på det. Vi må ikke tabe udgangspunktet for alle disse overvejelser og foranstaltninger af syne, dvs. at gælden i visse euromedlemsstater er ude af kontrol, den mistede konkurrenceevne, økonomisk skævvridning og som følge heraf et voksende underskud på betalingsbalancen, der skal finansieres.
Det er allerede tydeligt, at mange medlemsstater ikke vil kunne leve op til betingelserne i den nye stabilitets- og vækstpagt, uanset hvor gerne de vil. ESM'en vil ikke hjælpe med at overvinde den økonomiske skævvridning, for ingen har seriøst anerkendt, at en euromedlemsstat kunne blive insolvent, og fordi udsigten til økonomisk hjælp fra ESM'en vil føre til yderligere efterladenhed.
De såkaldt strenge bestemmelser vil i praksis vise sig at være relativt afslappede. Behovet for enstemmige beslutninger fører til de studehandler, vi var så vant til førhen. Sluttelig er europagten alt for uforpligtende til at få nødlidende lande til at gennemføre vidtrækkende reformer af realøkonomien.
Overordnet set frygter jeg derfor, at det ikke vil lykkes os at udrydde den tilgrundliggende årsag til problemet. Vi skal have en permanent kassekredit, hvis kreditparametre vil skulle forøges med jævne mellemrum. Det vil blive til et bundløst hul, og borgerne i de stater, der skal betale regningen, bliver taget ved næsen endnu en gang. Det vil reducere offentlighedens tillid til Europa endnu mere.
Derk Jan Eppink
- (NL) Fru formand! Jeg har et spørgsmål til hr. Van Rompuy. Krigen i Libyen fortsætter. Vi har set, at der har været nære relationer mellem den libyske leder og europæiske ledere, der nærmest var bedste venner på legepladsen.
Sidste gang viste jeg alle nogle fotografier, bl.a. af Dem, hr. Van Rompuy. Jeg anser Dem for at have integritet, for at være ærlig, selv i politik. De er konsekvent. Derfor har jeg opgivet fotografierne. Hundredvis af mennesker blev dræbt i Lockerbie, mange af dem europæere, og så ser vi europæiske ledere mødes med denne morder. Derfor følte jeg mig svigtet, da jeg så Dem. Måske var det, præcis fordi De har dette job blandt premierministre og præsidenter og andre udvalgte. Men jeg vil råde Dem til at bevare jordforbindelsen.
Europa må stå på frihedens side. Kernen i dette projekt er frihed, hvilket De og hr. Barroso, som også var vældig gode venner med hr. Gaddafi, forsømte, og derfor føler jeg mig skuffet.
Gunnar Hökmark
- (EN) Fru formand! Indtil nu har vi håndteret krisen, men nu må vi håndtere de grundlæggende problemer, der forårsagede krisen - nemlig de store underskud og de svage offentlige finanser.
Derfor er reformen af stabilitets- og vækstpagten så vigtig, ikke kun for at nå målene, men også for at få troværdighed i Europas økonomier. Vi er også nødt til at tackle problemerne med manglende konkurrenceevne og økonomisk vækst. Det er den hovedopgave, vi skal tage fat på for at bekæmpe fattigdom og skabe arbejdspladser, men også for at sikre velstanden.
Medlemsstaterne har naturligvis et grundlæggende ansvar for at restrukturere budgetterne og i den forbindelse prioritere social sikring og investeringer i vækst, samtidig med at underskuddene reduceres. De må reformere markederne, herunder arbejdsmarkederne og andre muligheder for små og mellemstore virksomheder.
Det og meget mere skal medlemsstaterne gøre, men lad mig også understrege, hvad EU som sådan skal gøre. Vi må have samme villighed til at restrukturere EU's budget, som vi forlanger af medlemsstaterne, for at sikre, at vi prioriterer vækst og investeringer, forskning og videnskab og åbne markeder.
Vi er også nødt til at sikre, at vi reformerer det europæiske marked. 70 % af den europæiske økonomi hører til servicesektoren, men set i det lys er servicedirektivet ret begrænset. Den europæiske økonomis fremtid ligger i servicesektoren og videnøkonomien. Der er et stort ønske om, at Kommissionen skal fremlægge forslag om at gøre det indre marked relevant for hele videnøkonomien. Det er nøglespørgsmålet for at gøre Europa til verdens førende videnøkonomi.
Pervenche Berès
- (FR) Fru formand, hr. Van Rompuy, hr. Barroso! Hvad er efter krisen EU's stærkeste våben i forhold til global konkurrence? De har selv defineret det, nemlig EU 2020-strategien.
Men når jeg ser på, hvad De foretager Dem med hensyn til økonomisk styring, får jeg indtryk af en total selvmodsigelse. Hvis man ser på stabilitetspagten og økonomisk styring, skifter De faktisk fra en koordinationsstrategi til en tilsynsstrategi, hvilket medfører, at en Washingtonkonsensus bliver til en Bruxelleskonsensus. Når De taler om strukturreformer, taler De om lønnedgange og højere pensionsaldre.
Jeg vil tale til Dem om de virkelige strukturreformer, vi har brug for. Vi har brug for offentlige investeringer, først og fremmest i uddannelse. Vidste De, at i hele perioden med Lissabonstrategien reducerede halvdelen af medlemsstaterne deres uddannelsesbudget? Straffede De dem for det? Er De klar over, at EU aldrig vil gennemføre denne 2020-strategi, hvis vi ikke slår vores investeringer for fremtiden sammen, hvis de eneste udgifter, De behandler anderledes - hvor De tager kvalitet i betragtning - når De vurderer medlemsstaternes offentlige forbrug, er, når medlemsstaterne indfører kapitalfinansierede pensionsreformer, mens De ignorerer dem, der er tilbøjelige til at gøre en indsats for uddannelse?
Når jeg ser på situationen i Irland i dag, er der noget, der slår mig. Dag ind og dag ud beslutter De at redde banker, mens de irske er ved at kollapse. Det er ikke det EU, vi ønsker. Jeg ville foretrække at "redde" det irske folk i stedet for deres banker. Og for at redde bankerne opfandt De desuden "stresstest". Nu er det mit indtryk, at hver gang vi støder på et problem, indfører vi stresstest. Det er de nye snakkeklubber. Der er en stresstest for atomenergi og en for banker. En dag kommer der måske endda en stresstest for Kommissionen. Måske vil vi foreslår det. Personligt ville jeg dog foretrække at se Kommissionen tage initiativet og være, hvor den burde være.
Når jeg ser på udtalelserne fra Den Europæiske Centralbank i dag, får jeg en fornemmelse af, at den går mere op i, hvad der ikke hører under dens mandat, nemlig lønniveauer, end om vores banksystems levedygtighed og effektivitet i forhold til at gennemføre de offentlige investeringer, vi har brug for. Parlamentet har fremlagt forslag om beskatning af finansielle transaktioner og om euroobligationer, men De nægter at overveje dem.
Det er på tide, at hr. Van Rompuy og hr. Barroso lytter til forslagene fra Parlamentet for at sikre, at den strategi, De selv har vedtaget, bliver en succes.
Lena Ek
- (SV) Fru formand! På sit møde for nylig drøftede Rådet også spørgsmålet om sikkerheden på kernekraftværker og europæiske reaktorer. Det er et emne, som nu er genstand for forhandlinger i Parlamentet. Der skal stemmes om en beslutning her på torsdag.
Jeg tror, at de fleste europæere formentlig gik ud fra, at stresstest havde været en selvfølgelig del af sikkerhedsforanstaltningerne for kernekraft i årtier. Det er ikke tilfældet. Det forslag, Rådet har vedtaget i sine konklusioner, er alt for svagt. Vi er nødt til at teste ikke kun teknologien og geografien, men også sikkerhedskulturen og flere samtidige risici. Vi må sikre, at der er åbenhed og gennemsigtighed. Det er fuldstændig uacceptabelt, at regeringer og nationale myndigheder kontrollerer sig selv på dette område. Der er tydeligvis behov for uafhængige kontroller, sagens fakta skal offentliggøres, og der skal sikres fuld gennemsigtighed under tilsyn af Kommissionen. Kun på den måde kan vi sikre denne teknologis troværdighed i fremtiden. Vi er også nødt til at genforhandle den institutionelle struktur, der er lige så gammel som EU. Den skal opdateres. Vi må have europæiske sikkerhedsstandarder i systemet, og endelig må vi sikre, at også Rådet fremsætter forslag om energieffektivitet og alternative energikilder og en tidsplan for dem.
Vicky Ford
- (EN) Fru formand! Den vigtigste konklusion fra rådsmødet var ikke den sexede slags, der skaber overskrifter. Den var, at det indre marked har en nøglerolle at spille i forhold til at skabe vækst.
Men er det bare snak? Med hensyn til økonomisk styring kan jeg allerede se kolleger, der ønsker at udvande stabilitetspagten, og når det handler om at støtte virksomheder, er vi ikke meget bedre.
Medlemmer af Parlamentet myldrer til for at deltage i kampagner for cyklister og hestes velfærd, men da det drejede sig om en kampagne til bekæmpelse af bureaukrati for små virksomheder, sluttede kun en tredjedel af os sig til den, og der var kun én underskrift fra et britisk Labourmedlem. Kommissionen lover at frigøre risikovillig kapital, hvilket er prisværdigt, men næsten til at grine ad, eftersom den brugte hele sidste år på at forsøge at lovgive den helt ud af markedet.
Det er på tide at gøre noget ved tingene. Ni statschefer har underskrevet et brev om specifikke initiativer i forhold til erhvervslivet, samhandelen, innovation og investeringer. De opfordrer os til at vælge væksten. Det gør jeg i hvert fald.
Jaime Mayor Oreja
- (ES) Fru formand! Det Europæiske Råd har vedtaget en række foranstaltninger for styring, budgetmæssig rationalisering, konkurrenceevne osv., og jeg må sige, at de alle peger i den rigtige retning.
Det Europæiske Råds 16 punkter bygger hovedsagelig på hr. Van Rompuys og hr. Barrosos arbejde, og jeg vil gerne gratulere de to, for jeg værdsætter - vi er nogle, der værdsætter - det, De har udrettet som ledere af institutionerne.
Men problemet er, at vi ikke kun befinder os i en finanskrise, vi oplever også en tillidskrise og en politisk krise i Europa og i de europæiske nationer. Problemet er ikke kun at vurdere det faktiske økonomiske og tekniske indhold i Det Europæiske Råd. Samtidig med at der er møder i Det Europæiske Råd, afholdes der valg på europæisk, nationalt og regionalt plan, og de bekræfter alle vores betænkeligheder. Der vedtages ekstreme holdninger. Nogle af dem søger i øjeblikket tilflugt i former for nationalisme. Derfor skal man være helt klar over, at vores problem ikke blot er at imødegå krisen, men at imødegå de politiske og samfundsmæssige konsekvenser af den.
Det er ikke blot en tid med det, som en kollega her i Parlamentet helt rigtigt kaldte en krise mellem Nord og Syd i EU. Det er nye tider, og en særlig egenskab ved nye tider er, at kriser udvikler sig og spreder sig og ikke løses. De dukker uventet op, både inden for og uden for EU. Desuden kræver disse nye tider grundlæggende set nye tænkemåder, både hos enkeltpersoner og i institutionerne, og det er den største politiske udfordring, vi står over for.
Enhver forandring i ens personlige tænkemåde starter hos den pågældende selv. Hvis den person er medlem af Parlamentet, må vedkommende sige, hvordan Parlamentet skal forandre sig, hvis det skal håndtere de nye tider. Det samme gælder medlemmer af Kommissionen og Rådet. Hver eneste af os skal kunne imødegå spørgsmålet.
Men under alle omstændigheder er det vigtigste at undgå at ryge ud af kurs, for De er på vej i den rigtige retning.
Antolín Sánchez Presedo
- (ES) Fru formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, mine damer og herrer! Dette er den første krise, der påvirker euroområdet, og da krisen indtraf, stod det klart for os, at EU ikke var i stand til at håndtere den.
Der er konstruktionsfejl såsom manglen på planlægning af økonomisk hjælp til lande i euroområdet, ineffektiv opfyldelse af forpligtelser inden for offentlige finanser og konkurrenceevne og forøgede makroøkonomiske skævheder og forskelle i euroområdet.
Vi så, hvordan skridt, der var blevet taget for at have en europæisk stemme på det udenrigs- og sikkerhedspolitiske område, ikke fik støtte på det økonomiske område på trods af nødvendigheden af globaliseringen. Vores økonomiske potentiale kunne ikke forvandles til økonomisk lederskab på globalt plan, og skævhederne mellem søjlen med den fælles valuta og de mellemstatslige økonomiske søjler blev så meget mere tydelige.
Hvis vi skal levere et passende svar, må vi opnå fremskridt i forhold til integration. Der er ingen national vej ud af krisen, medmindre nogle personer befinder sig i det forkerte århundrede. Derfor tog Det Europæiske Råd vigtige, sågar betydelige skridt i den rigtige retning den 24. og 25. marts. Gennemførelsen af det europæiske halvår, vedtagelsen af den permanente stabilitetsmekanisme sammen med de tilsagn, der blev afgivet over for Parlamentet, herunder lovpakken, som skal afbalanceres af Parlamentet, er alle skridt i den rigtige retning. Europluspagten er uden tvivl et fremskridt, men der er stadig meget at gøre. Krisen er der stadig, der er 23 mio. ledige, og der er stadig vigtige skyer i horisonten og store udfordringer, der venter.
Derfor behøver vi en tredimensionel pagt med Europas borgere, for der er grænser for spareforanstaltningerne, og vi er nødt til at fremme en politik for vækst og beskæftigelse gennem investeringer for at omdefinere vores økonomiske model og opfylde målene i EU 2020-strategien.
En politik for skattemæssig og finansiel bæredygtighed kræver lige så meget en europæisk ramme i forhold til statsgæld som i forhold til rekapitalisering af finansielle organisationer, og vi behøver en reel europæisk social pagt til at indføre forbedret produktivitet med sociale standarder, fremskridt i forhold til beskatning og opdatering af velfærdsstaten.
Ivo Strejček
- (CS) Fru formand! Det, der skete på mødet i Det Europæiske Råd den 24. og 25. marts 2011, og indholdet af den tekst, der blev vedtaget, er en fortælling om at fremme skattemæssig enhed ad bagdøren. Oprettelsen af den fælles valuta, euroen, og denne valutas eksistensperiode udgør en historie om uvidenhed om økonomiske love, brudte regler, løgne om størrelsen af underskuddet på de offentlige finanser og vildledende nationale statistikker. Stabilitets- og vækstpagten blev vedtaget som sidste chance for at gøre noget ved de notoriske regelbrydere, og den er blevet overtråd af alle i årevis. Jeg spekulerer over, hvordan den kunne andet i europluspagten i betragtning af forskellene mellem de nationale økonomier, de forskellige grader af inflation og de forskellige arbejdsløsheder. Jeg betragter den foreslåede harmonisering af grundlaget for selskabsskat som særlig upassende.
Paulo Rangel
- (PT) Fru formand, hr. formand for Det Europæiske Råd, hr. formand for Kommissionen! Først vil jeg naturligvis gerne gratulere Dem med resultatet af rådsmødet den 24. og 25. marts, især med konsolideringen af det europæiske halvår, men i langt højere grad med institutionaliseringen af den europæiske stabilitetsmekanisme og med europluspagten, der var resultatet af topmødet mellem medlemmerne af euroområdet den 11. marts.
Jeg mener, at det er meget positive resultater for Europa, og det er en skam, at denne proces ikke blev fuldført den 24. og 25. marts. Hvis vi havde givet signalet, hvis medlemsstaterne havde givet dette signal i Rådet og fuldført denne reformpakke for fonde fuldt ud, tror jeg, at vi ville stå stærkere i dag i forhold til at imødegå de næste 3-4 måneder, og vi ville til dels have afbødet effekterne af den krise, der opleves i mit land, Portugal, i øjeblikket, hvilket jeg også må sige noget om. Det portugisiske Socialdemokrati (PSD), som er fuldt ud integreret i Det Europæiske Folkepartis Gruppe (Kristelige Demokrater), er helt og aldeles villigt til at opfylde alle krav og forpligtelser for at være en del af Europa. Det er, hvad vi har gjort, selv nu, hvor der er problemer i forhold til kortsigtet finansiering. I modsætning til hvad regeringen ledet af det portugisiske Socialistiske Parti (PS) har gjort, har PSD demonstreret sin fuldstændige villighed til at give Europa de garantier, der er nødvendige i forhold til krisen. Så uden at trække national politik ind i Parlamentet vil jeg derfor gerne udtrykke PSD's tilsagn til og fuldstændige garanti for den strenge tidsplan, som landet vil være nødt til at overholde efter valget den 5. juni.
Edit Herczog
- (HU) Fru formand, hr. formand for Kommissionen, hr. formand for Det Europæiske Råd! Den aftale, der blev indgået på det europæiske topmøde, var det nuværende ungarske formandskabs første større politiske succes. Det er primært en konservativ succes. Gennemførelsen af den er afhængig af enhed. Derfor er det beklageligt og kræver en forklaring, at fire lande med konservative regeringer ikke støttede europluspagten. Det er en beklagelig vendekåbeadfærd at anbefale noget over for andre, som vi som formandskab ikke selv finder acceptabelt. Dem, der ikke er med, går glip af noget. En land, som ikke sigter efter et gennembrud baseret på viden og konkurrenceevne, men efter lave lønninger og efter at vinde skattekonkurrencen, havner i EU's fattighus allerede på mellemlang sigt. Eftersom jeg har nævnt skattekonkurrence, vil jeg gerne spørge kommissionsformanden og formanden for Det Europæiske Råd, hvordan De forklarer, at Rådet ikke drøftede spørgsmålet om skattely? Mener De, at det ikke er et problem for Europas borgere? De tager fejl! Vi forventer langt større fremskridt fra Rådet og Kommissionen.
Tillad mig også at nævne den japanske naturkatastrofe og den efterfølgende industrielle katastrofe. Der er 12 000 døde, 17 000 savnede, hundredtusindvis er hjemløse, og millioner står uden arbejde. EU, som anser solidaritet for et aktiv, må hjælpe til. Katastrofen rystede verdens energi- og råvaremarkeder. Den vil bestemme det politiske og økonomiske miljø i lang tid frem. Det er afgørende, at vi forbedrer verdens nukleare sikkerhed. Det er afgørende, at vi udarbejder regler, der gør det muligt. Det er afgørende, at vi forøger investeringerne i forskning og udvikling og styrker diversificeringen i den europæiske energipolitik. Disse mål er allerede formuleret i 2020-målene. Det er Rådets og Kommissionens opgave at bygge den vej, der leder dertil, og at skabe ressourcerne til det. Vi ønsker Dem held og lykke.
Anni Podimata
- (EL) Fru formand! Uden at undervurdere vigtigheden af de beslutninger, Det Europæiske Råd har truffet for nylig, kan de europæiske beslutninger gennem det sidste år generelt beskrives som for lidt og for sent. Det skyldes ikke, at der ikke er taget vigtige skridt, men at vi ikke kan bruge fortiden og ting, vi har gjort tidligere for at stabilisere og styrke euroområdet, som vores standard i dag. Standarden må være, hvor effektivt vi kan håndtere krisen. Desværre er vi ikke effektive i forhold til markederne - bare se på, hvordan udgifterne til at låne er vokset de sidste par dage for lande i regionen, især Portugal - og vi er ikke effektive eller overbevisende over for den europæiske offentlighed, som i stigende grad føler, at Europa er en del af problemet, ikke løsningen.
I to beslutninger for nylig har Parlamentet og prominente personer fra hele det politiske spektrum påpeget, at hvis vi ønsker en effektiv og global respons på gældskrisen, er vi nødt til alvorligt at overveje muligheden for et system til udstedelse af euroobligationer. Samtidig fortæller flertallet i Det Europæiske Råd os, at det ikke kan ske, fordi det ville skabe en moralsk risiko for finansielt sunde lande i krisetider. Samtidig med at de bruger den moralske risiko til at argumentere imod euroobligationer med, skaber de en moralsk risiko på bekostning af landene med finansielle problemer ved officielt og uden tøven at nævne muligheden for kontrolleret bankerot og inddragelse af privatpersoner i omkostningsdeling, hvilket forværrer krisen ved at holde udgifterne til at låne på et unødvendigt højt niveau.
Hvis vi virkelig ønsker inddragelse af privatpersoner og mere retfærdig omkostningsdeling, bør vi alvorligt overveje hurtigt at indføre en skat på finansielle transaktioner, så nogle af indtægterne kan bruges til at finansiere den permanente mekanisme med.
Andrey Kovatchev
- (BG) Fru formand, hr. Barroso, hr. Van Rompuy! Den krise, vi oplever i øjeblikket, bekræfter behovet for visionære personer i Europa, ikke kun blandt beslutningstagerne, men også blandt almindelige mennesker.
Det er sørgeligt, men sandt. Vi har spildt en masse tid og er gået glip af utallige muligheder i vækstårene. Den fælles valuta har utvivlsomt været en succes. Men den ligner et smukt hus med et ødelagt tag. Vi flyttede ind, mens det var tørvejr, men nu regner det på euroområdet i form af store underskud, stor gæld og lav kreditværdighed.
Europluspagten og Rådets beslutninger er et skridt i den rigtige retning. Det økonomiske halvår er en foranstaltning, der vil give vores økonomier og budgetter større koordinering og modstandsdygtighed i økonomiske krisetider.
Det glæder mig, og det er den rigtige beslutning for 60 lande uden for euroområdet, herunder mit land, Bulgarien, at slutte sig til pagten, så de aktivt kan deltage i beslutningsprocessen om økonomiske politikker, hvilket vil sætte Europa i stand til at bevæge sig væk fra forskellige standarder og principper.
Jeg er sikker på, at det før eller senere bliver nødvendigt at basere Europas økonomiske politikker på det fællesskabsretlige samarbejde i stedet for på mellemstatsligt samarbejde som nu. Faktisk er der måske ikke lang tid til en ny mellemstatslig konference eller endda en konvention om økonomisk og politisk styring i Europa.
Jeg hilser med tilfredshed Rådets konklusioner med hensyn til Libyen. EU må engagere sig aktivt i at etablere et demokrati, når konflikten er slut, og hjælpe det libyske folk med at skabe en retsstat og et civilsamfund. Det vil naturligvis også sende et signal til de andre lande i regionen om, at Europa støtter borgernes legitime krav.
Europa må også tage ved lære af krisen i Libyen og resten af den arabiske verden. Hvad kan vi ellers gøre for vores nære sydlige naboer? Kan vi bruge vores erfaring fra det østlige partnerskab i Middelhavsregionen?
Sluttelig har Europa brug for operative hurtige udrykningsstyrker, der kan gennemføre missioner under EU's flag. Forbedrede muligheder og integration med hensyn til sikkerhed og forsvar er nødvendigt for at opnå dette mål, naturligvis uden at duplikere eller erstatte NATO.
Frédéric Daerden
- (FR) Fru formand! Der er én ting i hr. Van Rompuys konklusioner, som vi alle tydeligvis er enige om, nemlig streng styring. Der kan ingen være imod. Men strengheden må ikke betyde ingen underskud eller spareforanstaltninger, men derimod intelligent forbrug.
EU's nødvendige konkurrenceevne skal forbedres, det siger sig selv, men nedskæringer i lønninger og sociale udgifter må ikke være den eneste variable størrelse. Konkurrenceevne opnås ved at investere i kvalifikationer, forskning, fortrinlighed og væsentlig infrastruktur.
Alle her er enige om, at EU og euroen befinder sig ved en skillevej. Vi må vælge mellem på den ene side en model med at trække sig ind i sig selv, hvor hvert land sammenligner sin konkurrenceevne med den tilgrænsende medlemsstat ved at se på sin kreditværdighed på finansmarkederne og på det lavest mulige bidrag, det kan yde til det europæiske budget, og på den anden en model baseret på solidaritet - den eneste acceptable model - hvor de sociale standarder hæves, især ved at opretholde den sociale dialogs og fagforeningers position, med sociale minimumskrav for hele Europa og beskyttede mekanismer til pristalsregulering af lønnen, og hvor solidariteten mellem generationerne sikres med et pensionssystem, der udbetaler nok til, at man kan leve et værdigt liv, som Parlamentet udtalte for nylig.
Medlemsstaterne skal befris for finansmarkedernes pres ved hjælp af en Europæisk Centralbank med en styrket rolle, og vi skal have bedre regulering af kreditvurderingsbureauerne, en solidaritetsbaseret model, der garanterer reel social og territorial samhørighed i Europa, primært gennem et større europæisk budget, med en fundamental reform af dets egne ressourcer og langt om længe med indførelsen af skatten på finansielle transaktioner.
Deres konklusioner bygger på en klar ideologi, der siger, at gæld og underskud er ansvarlig for recessionen, men den virkelige årsag er finansielle aktørers uansvarlighed. Hvis den ideologiske synsvinkel i Rådet ikke ændres, slipper vi ikke ud af recessionen, og vi vil ikke genvinde borgernes tillid. Der er et klart demokratisk underskud i dag, og hvis Rådet og Kommissionen fortsætter med at fremsætte forslag, der ikke tager Parlamentets holdning i betragtning, vil vores medborgere i endnu højere grad afvise vores projekt.
Marianne Thyssen
- (NL) Fru formand! Det forløbne år har været præget af en masse hårdt arbejde, og der er iværksat en række reformer for at sikre, at EU også i fremtiden kan forblive et samfund med gode og retfærdige leve- og arbejdsforhold. Derfor glæder det mig at støtte mine kollegers ros til Det Europæiske Råd formandskab.
Som opfølgning på alt det, andre medlemmer af Parlamentet allerede har sagt, vil jeg gerne nævne tre ting. Den første handler om arbejdsløn som en af faktorerne i konkurrencepolitikken. Under finanskrisen har jeg ofte hørt både kommissionsformanden og formanden for Det Europæiske Råd tale rosende om automatiske stabilisatorer. I stedet for skarpe konjunkturudsving ville de sikre, at vi har en mere stabil økonomi med færre jobtab, hvilket passer perfekt med den sociale markedsøkonomi, som vi ønsker. Men nu er der nogle, der frygter, at en overdreven fokus på arbejdslønnen som en faktor i europluspagten i for stor grad kunne begrænse disse automatiske stabilisatorers mulighed for at fungere. Jeg vil gerne spørge hr. Van Rompuy, hvordan han ser på alt dette?
Jeg har endnu et forbehold med hensyn til arbejdslønnen. Igen og igen hører jeg fra fagforeningerne, at medlemsstaternes og arbejdsmarkedets parters selvbestemmelse forringes i forhold til lønaftaler, og at vi muligvis er på vej mod en åbenlys krænkelse af reguleringen af kompetencerne i henhold til traktaten. Mit spørgsmål i denne forbindelse er, om vi virkelig er på usikker grund her, eller om denne frygt er ubegrundet. Jeg vil også gerne høre hr. Van Rompuys analyse, for hvis denne dobbelte frygt er ubegrundet, må vi mane den i jorden.
Til sidst har jeg et spørgsmål om den fælles ramme for beregning af selskabsskattegrundlaget. I konklusionerne fra forårstopmødet har jeg kun læst en enkelt sætning - en eneste - om dette, og selv den indeholdt overhovedet intet tilsagn fra Rådet i denne forbindelse. Skal jeg derfor drage den konklusion, at der stadig ikke er udsigt til konsensus om at indføre denne fælles ramme for udregning af selskabsskattegrundlaget, og at når det handler om forøget samarbejde på dette område, må vi nøjes med at drømme?
Kriton Arsenis
- (EL) Fru formand! Fru Podimata har dækket de finansielle spørgsmål for mig. Jeg vil nøjes med at kommentere et andet vigtigt emne, nemlig atomenergi. Hvad har Japan lært os? To ting. For det første at man aldrig kan være tilstrækkelig forberedt på naturkatastrofer eller naturkatastrofer kombineret med andre ting, og for det andet at atomenergi aldrig er fuldstændig sikker.
Hvad foretager vi os? Vi beskylder Japan for forsømmelighed. Vi siger, at det ikke var atomenergien, der ikke var sikker, det var Japan. Vi siger, at vi vil udføre vores egne inspektioner af kernekraftværker, så vi kan se, hvilke af dem der ikke er sikre, og hvilke der er, og så vil vi udvikle dem. Det betyder, at vi ikke har lært noget af Japan. Vi er ikke lige så forberedte på katastrofer som Japan, vi har dårlig nok en politik for civilbeskyttelse i forbindelse med grænseoverskridende problemer som f.eks. en atomulykke.
Vi må straks holde op med at opfordre til opførelse af nye kernekraftværker. I stedet for at investere i udviklingen af kernekraft, skal vi investere i at udvikle effektiviteten af solcelleenergi og andre vedvarende energikilder. Følgerne af atomenergi er grænseoverskridende, og det er EU ansvarlig for, og derfor er det hr. Barrosos og hr. Van Rompuys meget alvorlige ansvar, hvis vi ikke iværksætter de nødvendige sikkerhedsforanstaltninger mod endnu en ulykke.
Jacek Saryusz-Wolski
- (EN) Fru formand! Jeg vil gerne ind på tre emner. For det første mener jeg, at Rådets topmøde har medført meget vigtige og positive resultater i lyset af den vanskelige situation og sammenhæng. Jeg hilser med tilfredshed den inkluderende europluspagt, der er åben for dem, der endnu ikke er medlemmer af euroområdet, som hr. Van Rompuy sagde.
Samtidig skaber vi et sikkerhedsnet i form af den europæiske stabilitetsmekanisme. Kunne vi ikke overveje det i mekanismerne i europlus, som er en obligatorisk forpligtelse til at overholde visse adfærdsregler i den makroøkonomiske og makrofinansielle politik, samt i ESM? Sikkerhedsnettet bør være åbent, så både konvergens og solidaritet, dvs. ESM, kan være inklusive og ikke holde nogen ude.
Min anden bemærkning vedrører naboskabspolitikken. Vi lader til at være ved at omlægge vores naboskabspolitik. Initiativet kommer sydfra, men det er vigtigt for vores overordnede naboskabspolitik. Jeg håber, at det vil være - hvis vi læser dokumenterne fra Baroness Ashton og hr. Füle - langt mere samfundsorienteret, mere generøst over for disse samfund og krævende over for myndigheder og regeringer. Vi må bevæge os væk fra kortsigtede økonomiske interesser og basere politikken på en menneskerettighedsorienteret og demokratisk tilgang, der bringer os fra status quo-politik til overgangspolitik. Men når vi skaber dette nye paradigme, må det også gælde for Øst. Vi bør i højere grad basere os på menneskerettigheder og demokrati og være mere samfundsorienteret og mindre myndighedsorienteret, end vi er nu.
Tredje punkt vedrører EU-NATO. I Libyen får vi nye erfaringer med samarbejde mellem EU og NATO, og det er et forhold, som vi endnu ikke forstår fuldt ud. Vi har også en gammel erfaring fra Afghanistan, som ikke altid er god. Samtidig er dette forhold vigtigt. Lad os forsøge at få det til at lykkes denne gang.
Arturs Krišjānis Kariņš
- (LV) Fru formand, mine damer og herrer! Jeg mener, at vi må tegne en klar streg mellem fortiden og fremtiden. Hvad fortiden angår, mener jeg, at der må findes en separat løsning for de to særtilfælde Grækenland og Irland. Jeg mener, at vi må tillade, at tabene afskrives gennem en struktureret plan, så disse samfund kan komme på fode igen. Det er forkert at blive ved med at straffe skatteyderne i disse lande for fejl, der faktisk er begået i den private sektor, specifikt af bankerne. Hvad fremtiden angår, må vi vende os mod, hvad der trods alt er vores mål for Europa. Målet er at sikre stabil vækst. Men det nødvendige middel til at sikre stabil vækst er at sikre lav offentlig gæld, og det er også det, der drøftes i Rådet.
Hvad vil lav eller kun lidt offentlig gæld medføre? Det vil medføre, at finansmarkederne får tillid til disse lande, hvilket igen sikrer lave renter, så virksomheder i disse lande kan komme på fode igen og udvikle sig. Når virksomheder udvikler sig, følger investeringer efter. Med investeringer kommer arbejdspladser, som er afgørende for os i Europa. Denne proces, dvs. at reducere det offentlige forbrug, så gælden er lav, forhindrer i øvrigt ikke investeringer.
Flere medlemmer har nævnt, at investeringer er afgørende, at vi ikke, som de siger, kan "spare os ud" af krisen, at vi må investere. Jeg kan nævne mit land, Letland, som et konkret eksempel. Det har ikke blot gennemført væsentlige besparelser de sidste to år, men har i år, 2011, afsat en tredjedel af statsbudgettet til offentlige investeringer. Det er altså muligt. Vi er nødt til at følge denne rute i fremtiden for at undgå at havne der, hvor vi er havnet i dag.
Marian-Jean Marinescu
- (RO) Fru formand! Det Europæiske Råd tog et væsentligt skridt i retning af at oprette den europæiske stabilitetsmekanisme ved at beslutte at ændre traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde.
Den fremtidige mekanisme vil sikre en stabil og konsekvent reaktion på enhver situation, hvor euroområdet bliver destabiliseret. Det er fremragende at have sådan en mekanisme. Men det er bedst ikke at havne i sådan en situation, hvilket betyder, at de disciplinære foranstaltninger, der er fastlagt i bestemmelserne om økonomisk styring, også skal anvendes konsekvent. Alle medlemsstater skal være med til at bevare stabiliteten, uanset om de er en del af euroområdet eller ej. Derfor er oprettelsen af europluspagten, som lande uden for euroområdet, herunder Rumænien, også har tilsluttet sig, er en særdeles positiv udvikling.
Gennemførelsen af det europæiske halvår vil bidrage til at koordinere den europæiske økonomiske politik ved at forbedre konkurrenceevnen, reducere bureaukratiet, fremme uddannelse og styrke arbejdskraften. Men disse prioriteter må meget hurtigt udmøntes i specifikke indenlandske foranstaltninger.
De nye europæiske strukturreformers succes er tæt knyttet til en styrkelse af det indre marked. EU har brug for en strategi, som kan være med til at skabe arbejdspladser og afhjælpe knapheden på EU's arbejdsmarked.
Jeg hilser med tilfredshed Kommissionens hensigt om at fremlægge akten for det indre marked, som skulle blive vedtaget inden udgangen af 2012. Men jeg beklager at måtte sige, at de prioriterede foranstaltninger, der vil give det indre marked og konkurrenceevnen et skub fremad, ikke indeholder nogen omtale af behovet for at sikre fri bevægelighed for alle europæiske arbejdstagere, men kun fokuserer på fri bevægelighed for tjenesteydelser.
Simon Busuttil
- (MT) Fru formand! Dem, der flygter fra krigen i Libyen, kommer nu til Europa, især til Lampedusa og Malta. I mit land er folk bekymrede over to ting.
For det første ved de ikke, hvor mange mennesker der kommer. Det er en frygt, der ikke kan gøres noget ved, for vi ved ikke, hvor mange mennesker der vil komme sejlende. For det andet er folk meget bekymrede over usikkerheden om Europas villighed til at hjælpe denne gang. Det er en frygt, som vi kan og bør gøre noget ved, for der findes allerede en solidaritetsmekanisme i vores lovgivning i direktiv 2001/55. Vi skal bare bruge den.
Det lader til, at Kommissionen giver to årsager til ikke at have brugt den. For det første er der ikke flertal i Rådet. Jeg vil opfordre kommissionsformand Barroso til ikke at bruge det som argument. Kommissionen bør udvise politisk lederskab og tage det politiske initiativ ved at fremlægge et forslag om at aktivere mekanismen.
Kommissionen har også udtalt, at antallet endnu ikke er stort nok. Men vi skal være forsigtige. Antallet er måske lille i forhold til hele Europa, men meget stort for et enkelt land, der forventes at kunne huse dem alle på egen hånd.
Derfor vil jeg appellere direkte til kommissionsformand Barroso om at aktivere solidaritetsmekanismen og til formanden for Det Europæiske Råd, hr. Van Rompuy, om at bede Rådet om at udvise konkret solidaritet.
Tunne Kelam
- (EN) Fru formand! Resultaterne fra Det Europæiske Råd kan ses som politisk og institutionelt tilfredsstillende, men budskabet fra dagens forhandling er, at krisen ikke er ovre. Kommissionsformand Barroso har sagt, at den økonomiske situation fortsat er vanskelig og usikker, hr. Verhofstadt har bekræftet, at vi lapper huller, men at krisen ikke er løst, og formanden for Det Europæiske Råd, hr. Van Rompuy, har sagt, at der stadig er problemer.
Det er resultatet af tidligere fejltagelser og en mangel på passende instrumenter. Vi er nødt til at drage konklusioner om, hvordan disse tidligere fejltagelser er sket, og hvordan de overvældende gældsbyrder og underskud er opstået. Hvad var der galt med medlemsstaternes og EU's institutioners politikker? Uden en grundig analyse og konklusioner, hvilket alle involverede parter bør engagere sig i, kan vi ikke undgå at gentage fejltagelserne. Det centrale punkt er stadig at styrke konkurrenceevnen. Jeg håber, at Kommissionens nye akt for det indre marked virkelig er ambitiøs. I det mindste har spørgsmålet om det digitale indre marked fået et gennembrud i EU's prioriteter.
Sidst, men ikke mindst vil den nye estiske regering blive bekræftet denne uge. Ved valget for nylig udviste estiske vælgere antieuropæiske tendenser ved at genvælge den tidligere regering med større flertal trods kraftige nedskæringer i budgettet ...
(Formanden afbrød taleren)
Mairead McGuinness
- (EN) Fru formand! Der er meget at rose ved Rådets konklusioner i forhold til fremtiden, men måske knap så meget med hensyn til nutiden og fortiden.
Den udtalelse, som Catherine Day, en topembedsmand i Kommissionen, fremsatte i Irland i sidste uge, vakte min interesse. Hun sagde, at Irland har mistet glansen. Jeg håber, at det ikke betyder os alle hver især, og i betragtning af resultaterne af stresstestene og den nye regerings meget stærke initiativ håber jeg, at Irland vil få glansen tilbage. Jeg håber også, at vores befolkning får den tilbage, for de er meget nedtrykte og desillusionerede over følelsen af, at de bærer en meget tung byrde for resten af EU.
Jeg vil bede dem, der løfter pegefingeren bebrejdende over for enkeltlandes og -personers upassende adfærd, om at huske, at der var andre, der også deltog i festen - her tænker jeg på europæiske banker, der forsøgte at profitere af den højkonjunktur, der eksisterede ikke kun i Irland, men også andre steder.
Men der er et glimt af håb i de irske medier her til morgen. Jeg kan se, at de globale finansielle giganter støtter vores økonomi efter stresstestene, og jeg håber, at de er klar over, at irerne har løst et problem for resten af Europa, og vil vise os en i høj grad påkrævet solidaritet med hensyn til renter.
Jörg Leichtfried
- (DE) Fru formand, hr. Barroso, hr. Van Rompuy! Jeg vil gerne stille et par spørgsmål. Det er godt, at der er indgået en aftale. Det er godt, at den europæiske økonomi og valuta nu bliver bedre beskyttet. Men er beskyttelse nok i sig selv? Er det ikke nødvendigt at gå længere? Er det ikke nødvendigt at stimulere et opsving, så vi kan bevare det, vi beskytter? Jeg mener, at der gøres for lidt, og at man følger en forkert strategi.
Hvorfor investerer EU i eksport af agurker, bananer og levende dyr i stedet for i universiteter, undervisningsinstitutioner og skoler? Det er vi nødt til at tænke over. Når De siger, at vi ikke har penge til det, er der måske behov for lidt omorganisering. Vi burde overveje, om vi har brug for nye indtægtskilder. I så fald behøver vi ikke se længere end til dem, der altid har draget fordel af denne unævnelige situation.
Hvad er den virkelige grund til Kommissionens modstand mod en skat på finansielle transaktioner, hr. Barroso? Vær venlig at besvare det spørgsmål. De må beslutte én gang for alle, om De står på finansverdenens eller vores borgeres side.
Jean-Pierre Audy
- (FR) Fru formand, hr. Van Rompuy, hr. Barroso! Jeg vil gerne takke de politiske gruppers formænd for at have annulleret deres møde i Formandskonferencen, så denne forhandling kunne finde sted på et plenarmøde i henhold til artikel 15.
Hvad angår stabilitetsmekanismen, vil jeg gerne følge op på det, hr. Lamassoure sagde, ved at komme ind på spørgsmålet om politisk kontrol, specifikt regulering af denne mekanisme, og finde ud af, hvem der vil meddele budgetmæssig decharge for dette finansielle instrument.
Jeg vil afslutte mit indlæg med at spørge, om øjeblikket ikke er ind til, at Kommissionen skal fremlægge en omfattende rapport om offentlig støtte til kreditinstitutter og især om alle finansielle pengestrømme og om statsgæld.
Sluttelig foreslår jeg, at vi overvejer muligheden af at oprette et offentligt europæisk kreditvurderingsbureau for at gøre noget ved de store problemer, vi har med private bureauer, for det er noget helt andet at vurdere et land end et selskab.
Enrique Guerrero Salom
- (ES) Fru formand! I begyndelsen af sit indlæg påpegede hr. Van Rompuy, at der inden for en periode på 49 dage har været tre besluttende møder i Det Europæiske Råd og et topmøde. Med andre ord er det, der tidligere fandt sted hver tredje eller sjette måned, nu den sædvanlige måde at regere EU på for at kunne reagere øjeblikkeligt på øjeblikkelige udfordringer.
Men på den anden side af disse øjeblikkelige udfordringer ligger EU's fremtidige horisonter, og de afhænger af vores konkurrenceevne. Hvilke ressourcer har vi i dette øjeblik, der kan generere viden? Vi har kun få verdensledende universiteter, vi afsætter en mindre andel af vores indtægter til forskning og udvikling end vækstøkonomierne og industrilandene, og samtidig spiller vores virksomheder en ganske ubetydelig rolle inden for forskning.
Vi må tillægge os en europæisk dimension med koordinering mellem europæiske universiteter og pensa, der gør os fremragende og skaber samarbejde.
Graham Watson
- (EN) Fru formand! Formændene for Det Europæiske Råd og Kommissionen talte om europluspagten og det indre marked. Jeg har et spørgsmål om hver af de to ting.
Er de enige med formanden for Den Europæiske Centralbank om, at der er behov for en langt større europæisk stabilitetsmekanisme? Hvis de ikke er enige, er det så, fordi ægte fagfolk sjældent kan indrømme det offentligt, som de godt ved privat, er sandt?
Den eneste deltager i det indre marked, som gennemfører reglerne 100 %, er Norge. Eftersom den virkelige stresstest i den krise, vi står over for, ikke vil være af en bank eller en atomar installation, men af solidariteten mellem EU's medlemsstater, mener formændene for Kommissionen og Det Europæiske Råd da, at der er en god chance for større solidaritet, end vi har set hidtil?
Jaroslav Paška
- (SK) Fru formand! Et af emnerne under drøftelserne i Rådet var definitionen af den nye krisemekanisme for euroområdet. Selv om lederne af de tilstedeværende regeringer indgik en aftale om oprettelsen af en fast euroobligation, lader det til, at der er behov for yderligere drøftelser med eksperter i deres egne lande om den endelige form. Da den slovakiske premierminister, fru Radičová, vendte hjem fra Bruxelles, opdagede hun, at hun ikke havde den nødvendige støtte i det nationale parlament til den holdning, hun havde indtaget under drøftelserne i Rådet.
Uden en ordentlig og præcis gennemførelse af mekanismen til regulering af insolvente landes bankerot, der aktiveres inden for rammerne af euroområdet, bliver den foreslåede permanente mekanisme i stedet et permanent instrument til europæisk gældsættelse. Derfor kan intet ansvarligt nationalt parlament acceptere den i en sådan form. Derfor vil jeg gerne bede formanden for Rådet om i højere grad at tage hensyn til kvalificerede ekspertudtalelser i forbindelse med politiske forslag.
Andrew Henry William Brons
- (EN) Fru formand! Ifølge punkt 5 i rapporten fra mødet vil der blive fremlagt foranstaltninger til at rette op på skadelige og vedvarende makroøkonomiske skævheder og forbedre konkurrenceevnen, men i introduktionen er det fremme af samhandel med tredjelande, der nævnes.
Importer fra tredjelande, især de såkaldte vækstøkonomier, er den største enkeltstående årsag til skævheder i samhandelen og til den manglende konkurrenceevne. Det ville være umuligt for udviklede økonomier at konkurrere med importerede produkter fra disse lande uden at presse vores lønninger ned på deres niveau.
Det antydes faktisk i afsnittet på side 16 om at fremme konkurrenceevnen. Her står der, at der vil ske vurderinger af udviklingerne i løn og produktivitet og af behovene for konkurrencemæssig justering. Hvad i alverden betyder det?
Det kan kun betyde én ting. Lønninger skal sættes ned for at gøre produkter konkurrencedygtige i forhold til produkter fra vækstøkonomierne. Mens principper såsom frihandel er ukrænkelige, kan europæiske arbejdstageres økonomiske interesser tilsyneladende godt ofres.
Seán Kelly
- (EN) Fru formand! Jeg bryder mig ikke om at være på slæb eller forpligtet over for nogen, og det gør det irske folk heller ikke. De er en uafhængig race. Derfor gjorde EU/IMF-redningspakken for nylig alvorlig ondt på det irske folk. Men jeg deler ikke den holdning, at det er Europas skyld. Det skyldtes primært Irlands bankaktieselskaber, tilsynsmyndighed og regering, ikke det irske folk - men det irske folk bliver nu tvunget til at betale prisen, og det er for stor en byrde.
Derfor vil jeg gerne bede om to ting. For det første bør renten sænkes, og jeg vil gerne takke kommissær Rehn og kommissionsformand Barroso for deres signaler herom. For det andet synes jeg, at obligationsejere skal betale noget - om ikke en haircut, så i det mindste en barbering. Enkeltpersoner får ikke garanterede rentefri investeringer, og det bør obligationsejere heller ikke. Hvis de to ting skete, kunne vi måske opnå fremskridt.
Marc Tarabella
- (FR) Fru formand, hr. Van Rompuy, hr. Barroso, mine damer og herrer! Rådets konklusioner om den økonomiske politik og europluspagten åbner en veritabel europæisk Pandoras æske, som der ikke vil strømme andet end problemer ud af, og de problemer vil Europas borgere blive nødt til at tackle. Der vil blive stillet spørgsmålstegn ved den sociale velfærd og ved pristalsregulering af løn, lønninger vil blive knyttet til produktivitet, købekraften vil blive reduceret, og pensionsalderen vil blive hævet - det er blot nogle få eksempler på den sparekrise, der venter os. Jeg er rystet over, at Rådet tydeligvis ikke har lært noget af krisen.
Vi har naturligvis brug for en politik baseret på budgetmæssig ansvarlighed og tilbageholdenhed, det er der ingen, der modsiger, men vi burde ikke insistere på, at borgerne skal gøre hele indsatsen, eftersom de er vores eneste chance for at komme godt ud af krisen. De glemmer alt for hurtigt finans- og banksektoren, som også burde bidrage til denne afgørende indsats og frem for alt burde handle mere ansvarligt.
Hvor længe skal vi vente på en skat på finansielle transaktioner? På et tidspunkt, hvor 16 mio. europæere er arbejdsløse, priserne ryger i vejret, og spekulative chok ryster kontinentet, lægger Rådet offerbyrden på arbejdskraften og arbejdstagerne i stedet for på kapitalen, og det er uacceptabelt.
Csaba Sándor Tabajdi
- (HU) Fru formand! Formanden for Det Europæiske Råd, hr. Van Rompuy, vurderede europluspagten som en ny fase i den fremtidige økonomiske koordinering, og vi befinder os virkelig i en helt ny periode inden for makroøkonomisk koordinering. Formanden for Rådet, premierminister Viktor Orbán, betragtede den på same måde og beskrev den som en hjørnesten i det fremtidige europæiske økonomiske system. Samtidig er det beklageligt, at Ungarns navn ikke var blandt dem, som hr. Van Rompuy nævnte, for Ungarn deltager desværre ikke i europluspagten. Mange ungarske borgere og økonomer forstår heller ikke, hvorfor den ungarske regering traf denne beslutning, for Ungarn er et lille land med en åben økonomi, og argumentet om, at det ville have hindret skattekonkurrence, holder ikke, eftersom den kun handler om at harmonisere selskabsskattegrundlaget. Det er en skam, at Ungarn går glip af det.
Franz Obermayr
- (DE) Fru formand! EU er mester i at trække tiden ud. I årtier blev Gaddafi behandlet som en seriøs partner, i årtier er farerne ved kernekraft blevet fejet ind under gulvtæppet, og nu pumper vi penge i et sikkerhedsnet, der tydeligvis ikke virker. Hvorfor kan folk ikke se, at eurokrisen ikke kan løses med et sikkerhedsnet? Først Grækenland og nu Portugal er blevet nedgraderet af amerikanske kreditvurderingsbureauer, og nu er redningspakken kun til gavn for banker og spekulanter, der satser penge på bankerotte eurolande.
Derfor siger jeg, at tiden er inde til at afskaffe sikkerhedsnettet og tegne en streg under planerne for euroobligationerne. Hvis de bankerotte stater forbliver i euroområdet, vil det blive starten på enden for euroen. Derfor gør vi klogt i at bruge de milliarder, der er øremærket til redningspakkerne, til at standse strømmen af flygtninge fra Nordafrika med bæredygtige lokale projekter eller sikre reel uafhængighed fra kernekraft. Det ville bestemt være en bedre investering end blot at spilde pengene i de internationale kreditvurderingsbureauers kasinoer.
Ana Gomes
- (PT) Fru formand! Dem, der presser Portugal til at tage imod denne påståede hjælp, ønsker i virkeligheden ikke at hjælpe. I stedet vil de tjene penge ved at sænke os og sænke euroen. Det skyldes, at i dette Europa, hvor solidaritet, samhørighed og det fællesskabsretlige samarbejde er blevet tomme ord, skal denne påståede hjælp kun betale de banker, der skubbede os ud i den malstrøm af gæld, der er ved at trække os ned, uanset hvad det koster de offentlige kasser, med neoliberale foranstaltninger som europluspagten, uden investeringer til at genskabe vækst og beskæftigelse, ingen euroobligationer, ingen skat på finansielle transaktioner og ingen foranstaltninger til at tage hånd om de makroøkonomiske skævheder, der er ved at ødelægge euroen.
I dette Europa, hvor der er banker, der er for store til at gå ned, mens stater og befolkninger gerne må krakke, er enten blindhed eller kapitalinteresser årsagen til, at Kommissionen og Rådet har opgivet at gribe ind over for skattely. Vil det være muligt at rydde op, regulere og føre tilsyn med finanssystemet og samtidig tillade, at de sorte huller, der er medvirkende til korruption, skattesvindel og -unddragelse, og organiseret kriminalitet forbliver urørlig?
Monika Flašíková Beňová
- (SK) Fru formand! Jeg vil gerne starte med at henlede opmærksomheden på det misvisende tema i konklusionerne fra rådsmødet, som er, at vi har økonomisk vækst og samtidig må spare. Besættelsen af skattemæssig konsolidering i en krisetid kan vise sig at blive skæbnesvanger for os. Vores klare prioritet burde være at genskabe beskæftigelsen og den bæredygtige økonomiske vækst.
Det er borgerne, som bærer den største byrde som følge af krisen. På den ene side mister de arbejdspladser og er hårdt ramt af regeringernes nedskæringer, og oven i købet er der truslen om, at pengene til at styrke euroobligationerne udelukkende vil komme fra deres skatter. Det burde være aktører i finanssektoren, der spiller hovedrollen i styrkelsen af euroobligationerne.
Det, EU har brug for nu, er koordinering af økonomiske og sociale politikker med henblik på at stimulere beskæftigelsen og få os ud af krisen. Der er også brug for klar konsensus om at beskytte euroen, og her skal den private finansielle sektor spille en rolle.
Angelika Werthmann
- (DE) Fru formand! Revisionen af traktaten førte til etableringen af ESM. Jeg opfordrer igen alle til at overholde de relevante kriterier. Det er trods alt uansvarligt at anbringe en anden medlemsstat og dens borgere i skudlinjen midt i den aktuelle, fortsatte strukturelle krise. ESM er kun berettiget, hvis alle stater lever op til deres budgetforpligtelser og bliver enige om at gennemføre omkostningseffektiviseringer.
Krisen i Japan har vist os, hvor "sikker" kernekraft kan være. Naturen er en stærkere kraft, end mennesket kan tæmme. I lyset af historien om Tjernobyl kan vi kun håbe, at man vil gribe stresstestene mere forsigtigt an end de begrænsninger, der blev indført sidste uge. Tiden er inde til at standse brugen af kernekraft. Så lad os langt om længe koncentrere os om vedvarende energi. Eksempelvis kunne NorGer-projektets undersøiske elkabel erstatte 60 kernekraftværker.
Zigmantas Balčytis
- (LT) Fru formand! Jeg hilser med tilfredshed, at det lykkedes Rådet at nå til enighed om en aftale om visse spørgsmål, der er særlig vigtige for Europa. Jeg vil gerne sætte fokus på spørgsmålet om det europæiske halvår og dets vigtighed som et af de prioriterede områder. Jeg mener, at vi bør prioritere at genskabe troværdige budgetter og social retfærdighed i medlemsstaterne og finansiel bæredygtighed. Det ville skabe forudsætningerne for stabilitet og for, at medlemsstaternes økonomier hurtigere kan komme på fode igen. Det er meget vigtigt for konsolideringsindsatsen at supplere strukturreformerne, især ved at gennemføre de prioriteter for EU, der udstikkes i Europa 2020-strategien. Kommissionen bør spille en særlig vigtig rolle ved at overvåge medlemsstaternes handlinger meget ansvarligt og følge gennemførelsen af specifikke foranstaltninger i overensstemmelse med nationale stabilitets- og konvergensprogrammer. Desuden er der stadig betydelig bekymring over Den Europæiske Centralbanks, Rådets og Kommissionens holdning til forretningsbankers situation og over udenlandske kreditvurderingsbureauers handlinger.
José Manuel Barroso
Fru formand, mine damer og herrer! Vedrørende vurderingen af det seneste møde i Det Europæiske Råd mener jeg, at den analyse, jeg fremlagde, var ganske velafbalanceret og ganske rimelig.
Jeg synes, det er på sin plads at anerkende, at vi har opnået vigtige fremskridt i forhold til strukturen. Hvis vi sammenligner det, vi har nu, med det, vi ikke havde før, er det utvivlsomt et vigtigt fremskridt. Der har f.eks. været oprettelsen af en permanent stabilitetsmekanisme, hvilket traktaten end ikke foreskrev. Desuden støttede Parlamentet med overvældende flertal en begrænset reform af traktaten for at skabe et nyt instrument, der ikke engang eksisterede tidligere.
Så lad os være intellektuelt ærlige i vores vurdering. Jeg mener, at der er sket betydeligt fremskridt med hensyn til reaktionen på krisen, med hensyn til hvad vi har lært om de mangler, vi har set førhen, uanset om det var på instrument- eller politikplan. Men samtidig sagde jeg faktisk ganske tydeligt, at det her måske ikke var nok. Det er én ting at have strukturen, arkitekturen, men en anden at have de politikker, der skal anvendes. Faktisk bliver den virkelige test at se, hvilke regeringer og hvilke af vores institutioner der herefter bliver i stand til at levere noget substantielt. Substansen er vigtigere end instrumenterne.
Men samtidig har jeg meget gennemsigtigt, synes jeg, fortalt Dem, at når vi taler om ambition, ville Kommissionen have foretrukket at gå længere på visse områder. Vi fremhævede f.eks., at vi gik ind for større fleksibilitet i den permanente stabilitetsmekanisme. Desværre var det ikke muligt at opnå enighed om denne højere grad af ambition. Når det er sagt, synes jeg, det ville være en fejl at forkaste de fremskridt, vi har opnået.
Nu vi taler om ambition, vil jeg gerne understrege dette vigtige aspekt, for der er nogle, der har antydet, at Kommissionen bør fremlægge andre forslag. Stort set alt det, De har sagt, har Kommissionen allerede foreslået. Den 9. maj 2010 fremlagde Kommissionen - jeg selv og kommissær Rehn - en lovforslag om en fuldstændig fællesskabsbaseret tilgang til stabilitetsmekanismen.
Vi foreslog f.eks. at samle gældshåndteringen, hvilket kaldes selvskyldnerkautioner. Det blev afvist af medlemsstaterne. Ikke af Dem, men det er afgørende at få medlemsstaternes godkendelse, hr. Verhofstadt. Vi fremlagde teksten på topmødet for eurolandene. Den blev forkastet af et stort flertal af medlemsstaterne. Det er en kendsgerning.
Hvad angår det specifikke spørgsmål om enstemmigheds- eller flertalsprincip i forhold til den permanente stabilitetsmekanisme, foreslog jeg selv sidstnævnte. Mens formanden for Det Europæiske Råd og visse stats- og regeringschefer var til stede, insisterede jeg på, at de skulle acceptere anvendelse af kvalificeret flertal. Men det afviste man.
Så man kan altid insistere, men bestemmelserne skal være klare, og man skal vide, præcis hvem man skal rette sin anmodning til. Kommissionen har fremlagt ambitiøse forslag, f.eks. i forhold til stresstest. Det er Kommissionen og Den Europæiske Centralbank, der har foreslået troværdige og gennemsigtige test af de europæiske banker.
Hvad angår euroobligationer, har Kommissionen talt om euroobligationer i mindst 30 år, tror jeg. Det blev afvist af nogle af medlemsstaterne. Jeg foreslog selv her - og jeg kan fortælle Dem, at jeg vil gøre det samme for det finansielle overslag - at vi nu i det mindste kunne have projektobligationer til at finansiere investeringer i forbindelse med udkastet til det europæiske budget. Så får vi at se, hvem der vil støtte denne tilgang til gavn for europæiske investeringer. Og så kunne nogle af Dem med Deres egne europæiske partier måske overbevise os om at støtte denne mere ambitiøse tilgang til det finansielle overslag. Det kan blive en lejlighed til, at vi kan arbejde endnu tættere sammen. Det handler alt sammen om ambitioner på europæisk plan.
(Bifald)
Selv i forhold til det sociale spørgsmål, som jeg ønsker at tale med Dem om nu, gik Kommissionen langt for at sikre, at 2020-strategien lægger større vægt på sociale aspekter og på uddannelse. Men det er ikke nemt. Nogle regeringer sagde, at ifølge subsidiaritetsprincippet var det ikke op til Europa eller EU at gribe direkte ind i forhold til sociale aspekter og uddannelse.
Lad os nu inden for rammen af 2020-strategien - hvor det ikke desto mindre var muligt at opnå en vis enighed om at inddrage f.eks. kampen mod fattigdom og social udstødelse - forsøge at udvikle denne politik og at tilskynde til investeringer, især i uddannelse og innovation.
Men i den forbindelse vil jeg fortælle Dem noget, som De måske ikke er klar over. For nogen tid siden, for to år siden tror jeg, foreslog Kommissionen, at nogle europæere skulle tilbydes fødevarenødhjælp, fordi der nu også er folk i Europa, der ikke har nok at spise. For nylig besøgte jeg sammen med Joseph Daul, formand for Det Europæiske Folkepartis Gruppe (Kristelige Demokrater), fødevarebanken her i Bas-Rhin. Der findes fattigdomsrelaterede problemer i Europa. Men vidste De, at to regeringer indbragte Kommissionen for EU-Domstolen, fordi Kommissionen havde iværksat en mekanisme til at hjælpe de fattigste i Europa? Sådan er det.
Lad os sige tingene lige ud. Kommissionen går ind for et Europa, der er mere ambitiøst i forhold til styring, den går ind for retfærdig vækst og for større social retfærdighed på europæisk plan. Men samtidig er vi nødt til at have Parlamentet og medlemsstaterne om bord. Og det må vi kæmpe for. Derfor er kritikken af Kommissionen efter min mening rettet det forkerte sted hen, for den gik forrest i kampen for et mere socialt og retfærdigt Europa og for meget mere troværdig styring.
Samtidig skal vi også sige tingene lige ud på dette punkt. Jeg tror ikke, at det hjælper Europa at sige, at det nuværende problem er Europas problem, som om ansvaret slet ikke lå hos visse regeringer, der lader deres gæld nå uholdbare niveauer eller deres banker have vækstrater flere gange større end deres BNP. Regeringerne bærer en den af ansvaret. Det ansvar er afgørende. Det er grunden til, at vi nu må finde løsninger baseret på solidaritet, men også handle ansvarligt. Derfor er jeg f.eks. stolt over, at Kommissionen og jeg har støttet forslaget om at sænke de renter, Grækenland betaler, og vi gør det samme nu for Irland. Vi synes, at det er det rette at gøre, ikke kun for at undgå at pålægge vores græske og irske medborgere meget store omkostninger, men også for at sikre, at gælden er holdbar. Derfor er det i den ånd af solidaritet og ansvarlighed, at vi kan finde fælles svar, der forhåbentlig også vil sætte os i stand til at undgå et problem, som nogle af Dem har hentydet til, og som bekymrer mig, nemlig problemet med en vis splittelse i Europa, særligt splittelsen mellem Nord og Syd, mellem centrum og periferien. Jeg synes, at det Europa, vi ønsker at bygge, er et solidarisk Europa, ikke et Europa på første og anden klasse, men et Europa, som alle europæere kan identificere sig med.
- (EN) Jeg har allerede i ord og handling forsvaret skatten på finansielle transaktioner i G20 på EU's vegne. Det blev afvist af et meget stort antal af vores G20-partnere.
Det spørgsmål, vi nu drøfter, er, om vi på europæisk plan kan - eller bør - have en skat på finansielle transaktioner eller ej. Lad os igen være ærlige. Flere medlemsstater er grundlæggende imod. De vil ikke støtte det. Det, jeg sagde på det seneste møde i Det Europæiske Råd, var, at Kommissionen nu gennemfører konsekvensvurderinger af forskellige muligheder for den finansielle sektor og snart vil fremlægge forslag. Det var meget vigtigt, at Kommissionen kom med den meddelelse til Rådet, for i hvert fald i rådets konklusioner er der et tilsagn om at se på de forslag, som Kommissionen vil fremlægge om finansiel beskatning. Jeg mener, at det med hensyn til retfærdighed er vigtigt, at finanssektoren - og i vid udstrækning var i det mindste en del af adfærden i finanssektoren medvirkende til krisen - også bidrager til vores reaktion på krisen. Det synes jeg, er grundlæggende retfærdigt. Det er min egen holdning og utvivlsomt også Kommissionens holdning. Jeg vil vende tilbage med forslag på området.
Det gælder også FKSSG. Der er en vis modstand hos visse medlemmer af Rådet, men Kommissionen har fremlagt forslaget, og vi vil kæmpe for det, for vi mener, at FKSSG er vigtigt for fuldførelsen af det indre marked. Det er præcis den tilgang, vi forsvarer.
Vi har drøftet proces og instrumenter meget længe. Nu er tiden inde til at lade proces og instrumenter tjene substansen. Proces og instrumenter er vigtige, men de tjener substansen og kan ikke erstatte den. Den udfordring, vi skal overvinde, er vores økonomiske fornyelse. Sandheden er, at for at kunne investere, skal vi have tillid. Tillid afhænger af vores evne til at modernisere, nytænke og blive mere bæredygtige og konkurrencedygtige. Lad os ikke blande årsag og virkning sammen. Vi kan tiltrække investeringer, hvis vi gennemfører Europa 2020 hurtigt og beslutsomt, og hvis vi forfølger vores mål om et Europa, der er bæredygtigt og konkurrencedygtigt i en solidarisk ånd og i solidaritet med alle medlemsstater, herunder Portugal.
- (FR) Som hr. Schulz udmærket ved, kan jeg som kommissionsformand ikke blande mig i portugisisk indenrigspolitik. Hvis De en dag ikke længere er formand for Gruppen for Det Progressive Forbund af Socialdemokrater i Europa-Parlamentet og får andre pligter, er jeg sikker på, at De vil udføre disse nye pligter fuldstændig uafhængigt, og at De ikke vil blande Dem i Deres gruppes interne sager.
Men samtidig må jeg fortælle Dem, at en politisk krise i Portugal ikke har gjort tingene lettere, eftersom Portugal allerede befandt sig i en temmelig vanskelig situation. På trods heraf er vi, de europæiske institutioner, også nødt til at respektere nationalt demokrati og nationale parlamenters beslutninger, og vi håber nu, at Portugal vil finde den bedste vej ud af krisen.
Under alle omstændigheder vil Kommissionen hjælpe Portugal med at finde de bedste løsninger, naturligvis i overensstemmelse med de tilsagn, den har givet, og med visse ansvar, den har over for sine europæiske partnere. Jeg mener, at vi kan tackle krisen i denne ånd af aktiv solidaritet og ansvarlighed.
Det er sandt, at der er kommet ganske pessimistiske synspunkter til udtryk her i dag. Desuden afspejler De som europæernes valgte repræsentanter den udbredte følelse i Europa. Selv om det kun er naturligt, at vi er bekymrede, synes jeg, at vi skal have politisk mod og lydhørhed nok til at vise tillid til vores europæiske projekt, for jeg mener ikke, at vi vil kunne genskabe tilliden i Europa ved at være pessimistiske. Kommissionen er indstillet på at fortsætte sit entusiastiske samarbejde med Dem, med Det Europæiske Råd, med Rådet, med alle institutionerne, hen imod et stærkere, mere bæredygtigt, mere retfærdigt og mere konkurrencedygtigt Europa.
(Bifald)
Herman Van Rompuy
Fru formand, mine damer og herrer! Det glæder mig at kunne tale til et Parlament med så stort fremmøde, det største siden jeg blev formand for Det Europæiske Råd,
(Bifald)
men jeg har fornemmelsen af, at De ikke kun er her for at lytte til mig.
For det første vil jeg gerne takke Dem for alle Deres bemærkninger, både positive og negative. Det slog mig så meget mere, fordi vi i Det Europæiske Råd skal have enstemmighed, og vi forsøger at opnå enstemmighed mellem alle Deres kolleger fra alle Deres partier, premierministre og statsoverhoveder. Der er socialdemokrater, kristelige demokrater, konservative, liberale, som alle tilhører Deres politiske familier, og hver gang forsøger vi at opnå enighed mellem dem.
Nogen sagde tidligere, at jeg må være idealisten her, drømmeren. Det synes jeg ikke, er min rolle, men det, jeg trods alt forsøger at gøre, når det er muligt - og det kan kommissionsformanden bevidne - er at handle på en måde, så vi i de fleste tilfælde ender med at have sammenfald mellem Kommissionens forslag og resultatet fra Det Europæiske Råd. Lad mig nævne taskforcen som eksempel. Her var Kommissionens forslag grundlaget for taskforcen om økonomisk styring, og resultatet er meget tæt på Kommissionens forslag. Og jeg vil forsøge, vi vil forsøge at forbedre forslagene endnu mere sammen med Parlamentet. Så min rolle er at finde konsensus, men en konsensus, der også så vidt muligt er baseret på Fællesskabet, og det synes jeg, er lykkedes mig på nogle vigtige områder.
Hvad angår "europluspagten" - De ved, det korte dokument, der var udgangspunktet for vores drøftelser, og det endelige dokument om europluspagten - har mange af Dem, selv dem, der hører til skeptiske politiske grupper, sagt, at deres land bør tilslutte sig europluspagten. Det er nok, fordi den alligevel ikke er så dårlig. Det er lykkedes os at nå frem til et kompromis mellem ambitiøse mål, så økonomier bevarer deres konkurrenceevne, og offentlige finanser forbliver bæredygtige, og gennemførelse på nationalt plan, for i de fleste tilfælde er de beslutninger, der skal træffes, nationale.
Min anden bemærkning omhandler metodologi, om De vil. Mange kritikpunkter med hensyn til Europa er berettiget i forhold til indholdet, men er ikke i overensstemmelse med traktaten. Hele atompolitikken, energimikset, hører f.eks. under national jurisdiktion, og det kan jeg ikke ændre på. Selv atominstallationers sikkerhed hører for størstedelens vedkommende under national jurisdiktion. Der er fællesskabskompetencer, europæiske kompetencer, og i konklusionerne fra Det Europæiske Råd forsøgte vi at fremme dem så vidt, det var muligt. Jeg tror ikke, at Kommissionen nogensinde har haft så vigtig en rolle at spille for nuklear sikkerhed, som den har haft siden mødet i Det Europæiske Råd for et par dage siden. Men vi må stadig arbejde inden for rammerne af traktaten.
Folk har talt om minimumsløn i nogle lande, men det er en national kompetence. Folk har talt om uligheder, jobusikkerhed, uretfærdighed, men i de fleste tilfælde er der tale om initiativer, der hører under en national ramme. Men jeg vil gerne tilføje, at mange foranstaltninger, der skal iværksættes nu i forhold til konkurrenceevne og offentlige finanser, er foranstaltninger, som nationale regeringer faktisk burde have iværksat, selv uden europæisk pres. Europa udøver yderligere pres, fordi der i hvert fald for 17 lande er en fællesskabsvaluta, der skal forsvares. Men i de fleste lande skal de påkrævede initiativer iværksættes i landets egen interesse, af hensyn til dets egne statsborgere, for at beskytte dets egen fremtid. Og Europa lægger større pres på.
Så lad os ikke fremføre ubegrundede anklager mod EU. Er vores styringsforanstaltninger for svage? Rådet vil i hvert fald arbejde sammen med Parlamentet om at forbedre den økonomiske styring, og som i de andre tilfælde er jeg sikker på, at der kan findes kompromiser. Måske er der en centralbankdirektør i et af de 17 lande, som har en række kritikpunkter i forhold til økonomisk styring, men jeg kan citere andre centralbankdirektører eller bankdirektører i lande tæt på Nederlandene, som har en helt anden holdning. Om nødvendigt kan jeg give Dem navnene og citaterne, det er det nemmeste.
Hvad angår den aktuelle krise, er der fremtiden, og der er instrumenter, om hvilke der er blevet truffet vigtige beslutninger, men der er naturligvis fortiden. Som jeg allerede har sagt, skal der tages hånd om fortiden. Selv med de bedste instrumenter, som vi kan udtænke - faciliteten, stabilitetsmekanismen, ændringen af traktaten, økonomisk styring, pagten - kan vi ikke løse problemerne i de lande, der kæmper, vi kan ikke løse problemerne i de banker, der stadig er under pres. Så der er fremtiden, og der er fortiden.
I forhold til fortiden manglede der politikker i nogle medlemsstater og på europæisk plan. Vi er nødt til at have lidt selvkritik. Men det, vi er nødt til at sikre og vil sikre, og vi har allerede iværksat de nødvendige foranstaltninger, er, at krisen ikke gentages i fremtiden. Som sagt må vi i mellemtiden håndtere levnene fra fortiden, både i forhold til visse lande, som De kender til, og som er med i programmet - f.eks. Grækenland og Irland - og i forhold til andre lande, hvor vi iværksætter foranstaltninger for at forhindre dem i at komme med i programmet. Kunne vi have iværksat de foranstaltninger for et år siden? Nej! Er der sket alvorlige fejl tidligere? Vi underminerede stabilitets- og vækstpagten for syv eller otte år siden. Hvis vi ikke havde gjort det, ville vi have haft langt mere effektive instrumenter, og vi kunne have forhindret mange kriser.
Den økonomiske vækst har siden 2010 været på 2 % i gennemsnit, hvilket er gennemsnittet for de 10 år fra 1999 til 2008. Vi oplevede økonomisk vækst i 2010, og i 2011 er den i gennemsnit på 2 %. Skal vi gøre mere? Naturligvis. Er offentlige investeringer det eneste instrument? Overhovedet ikke! Det indre marked er yderst vigtigt. Det skal videreudvikles. Kommissionen har fremlagt forslag, der skal drøftes igen om et par uger på junimødet i Det Europæiske Råd, og vi vil tage sagen op igen til efteråret.
Sluttelig, vedrørende Libyen kan der rettes mange anklager mod os. Men uden Europa, uden europæisk lederskab, ville der være sket et blodbad i Libyen. Uden Europa ville der have været massakrer. Nogle af Dem har været meget kritiske over for EU. Men vi greb ind i tide! Og uden Europa ville der ikke være sket noget på globalt plan, på FN-plan. Efter al den kritik, der er blevet udtalt, mener jeg, at vi også har ret til at høre sandheden. Har vi begået fejltagelser tidligere? Indførte vi de rigtige politikker? Nej! Rettede vi vores fejl? Ja! Og EU fortjener ros for at have rettet dem.
(Bifald)
Jeg vil gerne sige en sidste ting på mit eget sprog.
- (NL) Jeg lyttede til hr. Eppink, som sagde, at han følte sig svigtet. Jeg føler mig også svigtet af an denne intellektuelle uærlighed. Jeg vil ikke gå nærmere ind i det, men at hr. Eppink står der og vifter med et fotografi, når han udmærket ved, at jeg var der i kraft af min stilling, og at det ikke var min personlige holdning, ja, så må jeg bare sige, at jeg føler mig svigtet af ham.
Martin Schulz
- (DE) Hr. formand! Jeg vil gerne fremføre en personlig bemærkning ved afslutningen på denne forhandling. Jeg taler ikke kun på egne vegne, men også på vegne af mange af mine kolleger, som har været her hele tiden og har fulgt forhandlingen. I al min tid her i Parlamentet har jeg sjældent følt mig så dårlig behandlet som i dag i samspillet mellem Dem og hr. Barroso. Jeg vil sige det helt tydeligt. Hr. Barroso har udtalt, at de initiativer, han har mulighed for at iværksætte, og som støttes af et stort flertal i Parlamentet, mislykkes, fordi medlemsstaterne afviser dem. Jeg vil råde Dem til at bringe Deres forslag på bane i form af lovforslag. På den måde får De et flertal her i Parlamentet, og så kan Rådet ikke længere gemme sig.
(Bifald)
Jeg vil bede Dem holde op med at gemme Dem bag Rådet.
Hr. Van Rompuy har fortalt, at det er lykkedes ham at opnå et kompromis mellem socialdemokrater, liberale, konservative og kristelige demokrater på rådsniveau. Rådet består af uafhængige ressortministre og premierministre. Her kan vi se en formand for Det Europæiske Råd forsøge at vende Lissabontraktaten i den modsatte retning. Resultatet af Lissabontraktaten er, at Rådet bestående af stats- og regeringschefer tiltrækker sig mere og mere magt, samtidig med at de siger, at de træffer deres beslutninger enstemmigt. Det var ikke, hvad Lissabontraktaten handlede om. Målet med Lissabon var, at flertalsbeslutninger skulle være normen i EU. De misfortolker Lissabontraktaten.
(Bifald)
Derfor er det på høje tid, at Parlamentet tager sagen i egen hånd og forsvarer det fællesskabsretlige samarbejde.
(Bifald)
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Skriftlige erklæringer (artikel 149)
Ivo Belet
EU har taget et kvantespring fremad i de seneste uger med hensyn til økonomisk integration. Med Europluspagten er vi på vej mod styrket samarbejde, der stadig respekterer de traditioner for social dialog, der findes i medlemsstaterne. Arbejdet på området skal naturligvis fortsætte. Nu er vi nødt til at få gang i fase 2 og bane vejen for europæiske investeringsprojekter, der også vil gøre det muligt for os at virkeliggøre Europa 2020-dagsordenen.
Kommissionsformand Barroso har lovet, at han vil fremlægge forslag om at indføre en skat på finansielle transaktioner. Vi må udnytte disse midler til at foretage afgørende vigtige investeringer på tværs af grænserne, specifikt i energiinfrastruktur, med støtte fra europæiske projektobligationer og penge til offentlig-private partnerskaber. Det er den eneste måde at overbevise borgerne om, at Europa mere end nogensinde er deres garanti for en velstående fremtid.
Carlos Coelho
Det seneste møde i Det Europæiske Råd, der fandt sted den 24. og 25. marts, fokuserede på de væsentlige økonomiske og diplomatiske udfordringer, som EU står over for, nemlig Libyen og Japan. På trods af tegn på økonomisk genopretning er situationen vanskelig, og afslutningen på den økonomiske krise synes stadig langt væk. Det ser man i Portugals tilfælde. Portugal er desværre endt med at måtte bede om økonomisk og finansiel hjælp ligesom Irland og Grækenland. Derfor er det vigtigt at indføre de nødvendige økonomiske og finansielle foranstaltninger med henblik på at håndtere krisen, forhindre, at tilfælde af gældsætning som i Grækenland, Irland og Portugal gentager sig, og styrke den økonomiske styring i EU og sikre jobskabelse. En pakke med seks foranstaltninger er blevet vedtaget. Den lader fra starten til at være positiv og have ganske ambitiøse forventninger såsom etableringen af en europæisk stabilitetsmekanisme, europluspagten osv. Jeg håber, at de kan indføres hurtigst muligt, så de kan begynde at skabe de resultater, der er så nødvendige og ønskelige.
George Sabin Cutaş
Europluspagten og den europæiske stabilitetsmekanisme vil give medlemsstater adgang til den økonomiske hjælp, de har brug for, til gengæld for tættere koordinering af deres økonomiske politikker. Begge forslag indeholder derfor et konstruktivt sæt foranstaltninger, især i lyset af forslaget om at koordinere skattepolitikker, hvilket er en afgørende reform i en union af stater, der ønsker at have en fælles valuta. Takket være den europæiske stabilitetsmekanismes interventionsfacilitet på 500 mia. EUR fungerer den desuden ligesom en europæisk valutafond med tilladelse til at låne penge og købe obligationer direkte fra stater og samtidig modvirke finansiel spekulation.
Men visse forslag i pagten er uigennemførlige. Finanspolitisk tilbageholdenhed og at gøre arbejdsmarkedet meget fleksibelt vil forsinke den økonomiske vækst, holde arbejdsløsheden på et højt niveau og gøre arbejdskraften ustabil. Jeg tror, at gradvis finanspolitisk konsolidering og sikring af den europæiske sociale model er nødvendig for at skabe grundlag for sund økonomisk vækst.
Diane Dodds
Der er blevet sagt meget på dette plenarmøde om virkningerne af redningspakken til Republikken Irland. Men man må erkende, at krisen også har enorm afsmittende virkning i min egen valgkreds i Nordirland, som deler landegrænse med Irland. Der er omfattende bevægelser hen over grænsen på det finansielle område og med hensyn til tjenesteydelser og personer i beskæftigelsesmæssig øjemed. Bankinstitutter fra Republikken Irland har også betydelige interesser i Nordirland. Derfor påvirker de likviditetsproblemer, som disse banker nu oplever, direkte virksomheder i Nordirland, især SMV'er, med hensyn til adgang til finansiering. På et tidspunkt hvor SMV'er kæmper for at overleve i et allerede hårdt presset økonomisk klima, er det kun med til at forværre en vanskelig situation. I øjeblikket bliver 30 % af alt, der fremstilles eller producers i Nordirland, sendt direkte på markedet i Republikken Irland. Derfor har et svagt marked i Irland direkte og alvorlige konsekvenser for virksomheder og beskæftigelsen i min valgkreds. I lyset af denne alvorlige situation opfordrer jeg kommissionsformand Barroso til at anerkende dette og bruge taskforcen til at finde måder at forbedre den situation, vi befinder os i.
João Ferreira
På det seneste møde i Det Europæiske Råd blev der truffet en række beslutninger, som, hvis de gennemføres, vil udgøre et usædvanligt, voldeligt og farligt angreb på arbejdstagere og befolkninger i Europa, der gives indhold i den omdøbte "europluspagt". Den har utvivlsomt fået nyt navn for at skjule dens sande ophavsmænd - Tyskland og Frankrig - eftersom dens tidligere navn, "konkurrenceevnepagten", straks ville have afsløret dem. Sammen med den såkaldte "økonomiske styring" er den et angreb på medlemsstater, der er i en mere sårbar position set fra en økonomisk og social synsvinkel. Det svarer til at blive dømt til økonomisk afhængighed og tilbageståenhed.
Begge instrumenter er knyttet til den bekendtgjorte ændring - ved hjælp af den forenklede procedure og uden at afholde nogen folkeafstemning - af Lissabontraktaten med henblik på at indføre den såkaldte konditionalitet i forbindelse med den europæiske stabilitetsmekanisme. Ifølge Rådets konklusioner er dette "stram politisk konditionalitet" "som led i et makroøkonomisk tilpasningsprogram", en proces, der vil blive udviklet og gennemført i fællesskab af Kommissionen, Den Europæiske Centralbank og Den Internationale Valutafond.
Vi er midt i en proces, hvor politisk og økonomisk magt koncentreres, og ikke længere kun i et magtdirektorat, der tjener storkapitalens og storfinansens interesser, men også i den internationale kapitals egne institutioner.
Ildikó Gáll-Pelcz
Det er vigtigt, at vi i en vanskelig, kritisk periode i hele Europas liv vurderer de mål, vi har foran os, og de positive forandringer, vi i fællesskab har gennemført for at opnå dem. Det nuværende ungarske formandskab har opnået en bemærkelsesværdig succes for anden gang med hensyn til økonomisk styring, stabilitetsmekanismen og det europæiske halvår. I den række drøftelser, der fandt sted i forbindelse med det seneste møde i Det Europæiske Råd i slutningen af marts, lykkedes det også Rådet at blive enig om den begrænsede ændring af traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, hvis formål var at styrke euroområdets og euroens stabilitet. Ved mødet i Rådet stemte det ungarske formandskab for en rationel, ansvarlig økonomisk politik, som det er muligt at overholde, og bortset fra institutionaliseringen af det europæiske halvår blev stabilitetsmekanismen også styrket. Men vi er nødt til at påpege, at elementerne af økonomisk styring ikke på nogen måde må forveksles med europluspagten, som i sin nuværende fase er en mellemstatslig aftale. Selv om det er muligt, at pagten er god, kan det indre marked ikke reguleres ved hjælp af mellemstatslige aftaler uden for kontrakt. På grund af et uafklaret punkt i pagten om skatteharmonisering ønsker Ungarn på nuværende tidspunkt ikke at bringe hele aftalen i anvendelse, fordi vi har en interesse i at styrke vores konkurrencefordel og derigennem i reel jobskabelse på lang sigt og økonomisk vækst.
Sandra Kalniete
skriftlig. - (LV) Jeg finder det meget glædeligt, at det er lykkedes 23 af EU's medlemsstater at blive enige om en pakke med foranstaltninger til at sikre finansiel stabilitet og fremme vækst - europluspagten. Også vigtig er den indgåede aftale om strukturreform og finanspolitisk konsolidering og den endelige beslutning om ændringerne i Lissabontraktaten med henblik på at etablere den europæiske stabilitetsmekanisme. Alle lande skal gennemføre finanspolitiske konsolideringsforanstaltninger og foranstaltninger rettet mod at forhindre makroøkonomisk uligevægt. Strukturreformer må også gennemføres for at støtte beskæftigelse og social inklusion. De skal defineres i henhold til hvert lands særlige situation. 23 europæiske landes deltagelse i pagten skaber håb om, at disse foranstaltninger vil tilskynde til økonomisk vækst. Det er et skridt i den rigtige retning og en fornuftig reaktion på de økonomiske udfordringer. Pagten passer perfekt sammen med Parlamentets og Kommissionens arbejde på at forbedre det indre marked og de tre betænkninger, vi vil vedtage i Parlamentet denne uge. Vi må træffe endnu mere dristige beslutninger. Medlemsstaternes regeringer må ikke benytte forestående valg som påskud til at udsætte vigtige, men upopulære beslutninger.
Vilja Savisaar-Toomast
På mødet i Det Europæiske Råd den 24.-25. marts blev der truffet en række beslutninger, som jeg mener, er vigtige, og som ikke kunne udsættes længere. Jeg tror, at den vigtigste beslutning i forbindelse med den europæiske økonomiske politik er europluspagten, som udgør en fælles dagsorden og fælles mål. De fire hovedmål er at forbedre konkurrenceevnen, fremme beskæftigelsen, forøge bæredygtigheden af den offentlige finansiering og genskabe finansiel stabilitet. Som følge af pagten har flere andre medlemsstater sluttet sig til euroområdet, f.eks. Letland, Litauen, Polen, Danmark, Rumænien og Bulgarien. Jeg tror, at det er yderst vigtigt på nuværende tidspunkt at indgå fælles aftaler om brugen af lige regler og indføre fælles mekanismer til at opnå de ønskede mål. Jeg vil især anerkende de medlemsstater, der ikke er medlemmer af euroområdet, men som alligevel har sluttet sig til pagten. Man må håbe, at indførelsen af fælles regler vil blive fulgt op af harmonisering af nationale opfattelser. Det gælder især for bæredygtigheden af offentlig finansiering med henblik på at forhindre de situationer, der overvældede Grækenland og Irland, i at opstå i fremtiden. Samtidig kan vi ikke bare stoppe med disse beslutninger, for de vil kun levere kortsigtede resultater. Det er nødvendigt at udvikle løsninger til at foretage fremtidige investeringer med, det være sig gennem euroobligationer eller andre løsninger.
Czesław Adam Siekierski
Topmødet for nylig i Det Europæiske Råd markerer starten på en ny fase med større økonomisk koordinering og konvergens i EU og euroområdet. Europluspagten, der blev vedtaget af stats- og regeringscheferne, og som omfatter landene i euroområdet foruden Bulgarien, Danmark, Litauen, Letland, Polen og Rumænien, giver os en reel chance for at opfylde de mål, den udstikker, dvs. at støtte konkurrenceevnen, beskæftigelsen, de offentlige finansers stabilitet og finansiel stabilitet generelt. Det er værd at fremhæve, at pagten ikke specificerer, hvilke politiske eller økonomiske foranstaltninger der skal anvendes for at opnå disse mål. Det betyder, at det stadig er op til de individuelle medlemsstater at vælge passende måder at gøre det på. Der er ingen tvivl om, at pagtens succes eller fiasko afgøres af medlemsstaternes reelle engagement og af, hvor effektivt deres fremskridt overvåges. Når det handler om økonomisk koordinering, kan EU ikke længere tillade sig et nederlag som det, der ramte stabilitets- og vækstpagten. På topmødet blev der også givet samtykke til at skrive en bestemmelse ind i traktaten, som etablerer en permanent europæisk stabilitetsmekanisme, der kan mobiliseres efter fælles aftale mellem medlemsstaterne i tilfælde af, at det er nødvendigt for at sikre stabiliteten i euroområdet som helhed. Det er en meget vigtig beslutning, især i lyset af de problemer, som lande i euroområdet har oplevet for nylig. En permanent mekanisme, der er indarbejdet i traktaten, vil fungere som solid garanti i tilfælde af lignende problemer i fremtiden og vil dermed også reducere risikoen for spekulative angreb mod den europæiske valuta. Jeg hilser også med tilfredshed, at mekanismen er åben for medlemsstater uden for euroområdet.
Rafał Trzaskowski
Vi vil kun kunne bekæmpe krisen effektivt, hvis vi samarbejder og undgår at blive opdelt i lande, der tilhører euroområdet, og lande, der forbliver uden for. Det er svært at forestille sig opbygningen af et mere konkurrencedygtigt EU uden deltagelse af lande som Det Forenede Kongerige, Sverige eller Polen, så jeg hilser europluspagtens vedtagelse velkommen. Til at begynde med var det vores indtryk, at euroområdet ikke kun planlagde at reformere sig selv, men også at indføre reformer uden for EU-strukturer, hvilket skabte en del bekymring blandt medlemmer af Parlamentet. Denne bekymring er dog blevet manet i jorden, og på Parlamentets vegne blev der indtaget en kompromisløs holdning. Den eneste beklagelige ting er, at medlemsstaterne ikke vedtog den fuldt ud, især med hensyn til den europæiske stabilitetsmekanisme, som efter vores mening fra starten bør være åben for lande uden for euroområdet.
