Godkendelse af protokollen fra foregående møde
Formanden
Protokollen fra mødet i går er omdelt.
Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg den som godkendt.

Lucas
Hr. formand, jeg hentyder til de kommentarer, der blev fremsat her i salen mandag eftermiddag om antiatomkraftdemonstrationen ved Faslane-basen for undervandsbåde i Skotland.
Som De sikkert ved, deltog jeg i denne demonstration, og jeg vil gerne takke alle de medlemmer, der gav udtryk for deres støtte til mit initiativ, at deltage i den største blokade nogensinde af basen, hvor jeg ironisk nok blev anholdt for gadeuorden.
Jeg vil gerne sige et par ord til de medlemmer, der antydede, at det, jeg gjorde, på en eller anden måde var uansvarligt eller upassende. For det første er atomvåben ikke alene umoralske og umenneskelige, de er også ulovlige. Den Internationale Domstol i Haag har afsagt kendelse om, at besiddelsen af atomvåben strider mod international ret, og det blev bekræftet af en skotsk domstol i 1999. Min aktion i mandags tjente derfor til at opretholde loven, ikke at bryde den.
For det andet mener jeg, at atomvåben udgør en sådan trussel for os alle, at det er legitimt, ja, afgørende, at vi benytter alle de fredelige midler, der står til vores rådighed, til at befri vores lande for dem. Naturligvis er der parlamentariske kanaler, man kan benytte til dette, og det gør jeg, men jeg mener også, det er legitimt og afgørende nødvendigt at benytte udenomsparlamentariske kanaler. Det er vores ansvar at bruge dem. En demokratisk stat er ikke bare en gave og en ret, det er et ansvar. Hvis borgerne ikke på ansvarlig vis demonstrerer mod virkningerne af umenneskelige handlinger fra deres regeringers side, bliver disse regeringer mere og mere uansvarlige og korrupte.
Endelig er det enhver borgers ret og pligt, hvad enten han er valgt eller ej, at benytte alle fredelige midler til at forsøge at håndhæve international ret. Min aktion i mandags var endnu et lille skridt på vejen hen imod dette mål.

MacCormick
Hr. formand, idet jeg byder min brave og tapre kollega, dr. Lucas, velkommen tilbage til Parlamentet, vil jeg gerne henlede kollegernes opmærksomhed på, at vi i dag også får besøg af formanden for den skotske kirkes fællesråd. Han skal modtages af formanden til aften.
I denne forbindelse vil jeg gerne gentage, hvad fru Lucas sagde om, at man i mandags her i Parlamentet gav udtryk for, at kun uansvarlige brushoveder tog del i protestaktionen ved Faslane. Jeg vil bede medlemmerne om at notere sig, at lederen af den skotske nationale kirke, som vi byder velkomme her til aften, også havde en ledende rolle i denne protestaktion. Ved at holde en økumenisk gudstjeneste henledte han opmærksomheden på kirkens principielle afvisning af, at staterne forlader sig på masseødelæggelsesvåben. Det er en fælles holdning blandt ansvarlige opinionsledere at gå stærkt imod atomvåben, både af juridiske og moralske grunde, og det gælder både for de religiøse og de ikke-religiøse i hele Skotland og i hele Fællesskabet.

Miller
Hr. formand, for at tage noget af det op, fru Lucas har sagt, så støtter jeg de holdninger, hun har skitseret. Men jeg vil spørge, om hun ikke kan overtale sine kolleger til at lade være med at påberåbe sig en slags parlamentarisk immunitet, hver gang hun bliver arresteret ved Faslane. Længe før fru Lucas blev involveret, havde jeg i mange år været involveret i Faslane og er blevet arresteret der. Jeg har ikke en eneste gang påberåbt mig parlamentarisk immunitet. Jeg fik min dag i retten og min retssag. Jeg vil ikke benytte parlamentarisk immunitet, for jeg vil have min retssag, og jeg vil fremføre mit synspunkt og ikke skjule mig bag et røgslør.

Howitt
Hr. formand, må jeg bare have lov til at korrigere noget i protokollen fra i går vedrørende min afstemning. Jeg havde til hensigt at stemme for Rübig-betænkningen.

Watson
Hr. formand, det, jeg vil sige, drejer sig også om protokollen. Kunne man ikke på side 11 i den engelske version af protokollen ved punkt 8, hvor vi taler om afstemningstiden, notere, at afstemningen begyndte kl. 12.12. Der stod på skærmen, at den skulle begynde kl. 12.15, og derfor var der nogle af os, der ikke nåede de første afstemninger.

Carnero González
Hr. formand, vi har desværre fået at vide, at præcis en måned efter, at et jordskælv hærgede El Salvador, ramte et lignende jordskælv i går det centralamerikanske land. Jeg er sikker på, at vores Delegation for Forbindelserne med Landene i Mellemamerika og Mexico vil iværksætte alle mekanismer for indtrængende at anmode Fællesskabets myndigheder, i første omgang Kommissionen, om at genoptage den solidariske indsats over for landet.

Formanden
Jeg skal sørge for, det bliver undersøgt. Har De ret, vil protokollen naturligvis blive korrigeret, sådan som De ønsker det.
(Protokollen godkendtes)   

González Álvarez
Hr. formand, jeg vil også meget kort som medlem af Delegationen for Forbindelserne med Landene i Mellemamerika og Mexico give udtryk for vores bekymring over, at befolkningen i El Salvador igen er blevet ramt af en naturkatastrofe, og presse på for, at hjælpen kommer hurtigst muligt frem, og at der ikke sker det, der skete efter Mitch, for hvis hjælpen er længe om at nå frem, er det befolkningen, der lider under det.

Formanden
Tak, kære kollega, jeg tror, Europa-Parlamentet deler Deres ønske.

Tiltrædelsespartnerskabet med Tyrkiet
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0024/2001) af Swoboda for Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik om forslag til Rådets forordning om ydelse af bistand til Tyrkiet inden for rammerne af førtiltrædelsesstrategien, særlig om etablering af et tiltrædelsespartnerskab (KOM(2000)0502 - 0468/2000 - 2000/0205(CNS)).

Swoboda
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, Den Europæiske Union, nærmere bestemt Det Europæiske Råd i Helsinki, anerkendte efter lang tids bebudelser og løfter officielt Tyrkiet som ansøgerland til medlemskab af Den Europæiske Union. Nu drejer det sig ved forhandlingen og afstemningen i dag om Tyrkiets førtiltrædelsesproces eller mere præcist om muligheden for at indlede forhandlinger herom.
Når vi - som jeg håber - vedtager min betænkning i dag, og Rådet på tilsvarende måde når frem til en beslutning, ligger bolden helt og holdent på Tyrkiets banehalvdel. Tyrkiet er så nødt til at agere. Det er ikke mere nok at reagere - som vi alt for ofte har set det hos Tyrkiet - det skal selv tage de nødvendige skridt. Det må stå klart, kære kolleger - også de kolleger fra Tyrkiet, som måske følger denne forhandling i dag - at der ikke kan indledes forhandlinger, før Københavnskriterierne er opfyldt. Vi har aldrig forhandlet med noget ansøgerland, før de politiske kriterier var opfyldt.
Derfor stiller vi de samme betingelser til Tyrkiet, som vi har stillet til alle andre ansøgerlande. Tyrkiet skal hverken forskelsbehandles eller have særlige privilegier. Det er også hensigten med min betænkning og hensigten med de paragraffer - som nu tilsyneladende drages i tvivl - som tilstræber at ligestille Tyrkiet med alle andre ansøgerlande. Der er jo ingen mening i at tale om ligestilling af Tyrkiet og kræve samme forpligtelser, hvis man ikke også indrømmer det de samme rettigheder. Det bliver uden tvivl en meget vanskelig proces at opfylde disse kriterier - i Tyrkiet og for Tyrkiet.
Der er mindst tre hovedstrømninger i Tyrkiet. Først er der dem, der går ind for Europa, fordi de går ind for demokrati, gennemsigtighed og respekt for menneskerettigheder og mindretalsrettigheder. Dernæst dem, der ganske vist er for Europa, men føler stor usikkerhed over for at overtage de europæiske værdier og grundlæggende rettigheder, og endelig dem, som principielt er imod Europa, først og fremmest fordi de er skeptiske over for at overtage de grundlæggende værdier og rettigheder, som vi hylder på dette kontinent.
Det er imidlertid op til Tyrkiet at træffe de indenrigspolitiske beslutninger. Vi i Parlamentet bør efter min mening i hvert fald tydeligt signalere, at vi støtter de kræfter i Tyrkiet, som ønsker indlemmelse i Europa og fuldt demokrati. Det er også hensigten med min betænkning.
Vi håber altså, at Tyrkiet vil gøre store fremskridt de næste år. Der næres illusioner om, at man kan påbegynde forhandlingerne om et eller to år. Jeg ønsker ikke at desillusionere eller skuffe nogen, men det vil tage nogle år mere. Men én ting skal efter min mening også stå fast, nemlig at hvis de reelle forhandlingerne ikke kan påbegyndes inden for en bestemt frist - efter min personlige mening ca. fem år - fordi de politiske kriterier ikke er opfyldt, skal Den Europæiske Union og Tyrkiet også overveje en anden form for partnerskab. For partnere med Tyrkiet er vi under alle omstændigheder, og vi skal være gode partnere.
For det første - det vil jeg ikke benægte - er Tyrkiet en vigtig økonomisk faktor. Det skal heller ikke benægtes.
For det andet har Europa en meget stor interesse i, at der er et stabilt stort land i denne kriseramte region.
For det tredje har vi ingen interesse i, at Tyrkiet overlades til islamisk fundamentalisme, da vi principielt er imod enhver religiøs eller anden form for fundamentalisme.
For det fjerde er der nogle regionale problemer, som skal løses, nemlig en forbedring af forholdet til Grækenland og især Cypern-spørgsmålet. Dette spørgsmål vil jeg straks komme ind på. Tyrkiet skal vide, at vi af ethvert ansøgerland kræver, at det er ubetinget parat til at vise godt naboskab. Det er en del af forberedelserne til forhandlingerne med Tyrkiet, at det yder et væsentligt bidrag til, at Cypern-spørgsmålet kan løses. Det er et vanskeligt spørgsmål. Alle sider og alle berørte grupper skal gøre sit til at løse Cypern-spørgsmålet, herunder naturligvis også repræsentanterne for den tyrkiske befolkning og navnlig Tyrkiet selv.
Lad mig afslutningsvis komme med endnu to korte bemærkninger. Først om det kurdiske spørgsmål. Det er en selvfølge, at en løsning af problemerne med den kurdiske befolkning skal stå på dagsordenen i Tyrkiet. Vi har sagt klart og tydeligt, at brug af det kurdiske sprog - også i medierne - samt pleje af og muligheden for at udfolde den kurdiske identitet også er en væsentlig faktor i ændringen af de politiske forhold i Tyrkiet.
Hvad det armenske spørgsmål angår, er jeg personligt modstander af, at andre landes parlamenter træffer beslutning om vurderingen af historiske begivenheder, der har fundet sted for 100 år siden. Men jeg er en lige så stor modstander af, at man udnytter dette i Tyrkiet i nationalistisk øjemed. En mere behersket og frem for alt mere aktiv rolle i det armenske spørgsmål ville være en fordel. Hvis Tyrkiet ville tage skridt til at indbyde historikere fra sit eget land, fra Armenien og fra tredjelande til at drøfte dette spørgsmål, ville også dette være et skridt hen imod en fornuftig behandling af dette spørgsmål.
I den ånd, kære kolleger, beder jeg Dem vedtage mine forslag for derved at give Tyrkiet mulighed for at bevise, at det ønsker at bevæge sig hen imod Europa.

Kuckelkorn
Hr. formand, kære kolleger, som ordfører for udtalelsen fra Budgetudvalget om Swoboda-betænkningen vedrørende tiltrædelsespartnerskab med Tyrkiet støtter jeg fuldt ud det foreliggende dokument. Udvalget om Udenrigsanliggender har i det væsentlige taget højde for Budgetudvalgets ændringsforslag.
Følgende punkter var vigtige for Budgetudvalget. For det første var der et punkt, som ved første øjekast forekommer budgetteknisk, men i virkeligheden er politisk. Budgetudvalget krævede, at fællesskabsstøtten til Tyrkiet ikke mere skulle finansieres over udgiftsområde 4 i de finansielle overslag (foranstaltninger udadtil), men at der skulle tages højde for Tyrkiets status som ansøgerland ved, at bevillingerne tages fra udgiftsområde 7 (førtiltrædelsesstøtte).
I et yderligere ændringsforslag præciserede Budgetudvalget, at størrelsen af den årlige fællesskabsstøtte fastlægges af budgetmyndigheden, altså Rådet og Parlamentet, som led i budgetproceduren. To yderligere ændringsforslag angik Parlamentets inddragelse i samarbejdet med Tyrkiet, for det første når der skal træffes beslutning om principper, prioriteringer, målsætninger og betingelser for tiltrædelsespartnerskabet, og for det andet hvis der skal vedtages foranstaltninger i tilfælde af, at Tyrkiet ikke overholder sine forpligtelser.
Da alle Budgetudvalgets punkter er imødekommet af Udvalget om Udenrigsanliggender, er vi altså fra et budgetmæssigt synspunkt tilfredse. Udenrigsudvalget er jo gået endnu længere, hvad det finansielle angår, eksempelvis i sit ændringsforslag, som foreslår, at Tyrkiet inddrages i de andre finansielle instrumenter.
Afslutningsvis endnu en bemærkning. I de kommende år skal vi alle presse på for, at man virkelig stiller nye penge til rådighed for Tyrkiet, som nu er ansøgerland - det gælder også for de andre - og ikke kun sammenlægger de eksisterende programmer, for uden nye penge kan ansøgerlandene ikke opfylde de krav, vi stiller til dem.

Oostlander
Hr. formand, allerførst vil jeg give udtryk for min store respekt for hr. Swobodas betænkning, som navnlig behandler en række tekniske punkter vedrørende Tyrkiet på en udmærket måde, men det drejer sig naturligvis ikke kun om teknik.
Vi ved alle sammen, at der er forskel på Tyrkiet, der som ansøgerland endnu ikke kan forhandle om tiltrædelsen, fordi de politiske Københavnskriterier endnu ikke er opfyldt, og andre ansøgerlande, som er med i forhandlingsprocessen om medlemskab af Unionen. Det er en forskel, som er baseret på saglige og politiske kendsgerninger. Det vil også afspejle sig i den måde, hvorpå vi behandler Tyrkiet i finansiel henseende sammenlignet med behandlingen af de andre ansøgerlande.
Jeg vil derfor gerne sige, at den generelt positive holdning til Tyrkiet i betænkningen bestemt tiltaler vores gruppe, men at vi på et bestemt punkt har en fornemmelse af, at det går lidt for vidt. Jeg vil gerne navnlig på dette punkt høre Kommissionens vurdering, det vil sige med hensyn til ændringsforslag 1, hvori der står, at Tyrkiet bør optages i de finansielle instrumenter Ispa og Sapard for at sikre lige behandling af alle ansøgerlande. Jeg synes ikke, at noget sådant er en virkelig lige behandling.
I sin tid sagde vi om alle mulige punkter, hvis vi ikke syntes om politikken, eller hvis politikken i visse lande ikke opfyldte forventningerne, at vi ville tage disse i betragtning. Så gør vi forskel på dette punkt. Det er ligegyldigt, om det er et stort eller et lille land, som vi har visse politiske indvendinger imod. Så sent som i går talte jeg med den udmærkede tyrkiske ambassadør om disse ting. Det drejer sig om, hvad der skal ændres i et land, for at det kan blive et fuldgyldigt ansøgerland, som også forhandler om tiltrædelse.
Når der allerede tales om Ispa og Sapard, som indtil nu ikke har været beregnet for Tyrkiet, ville ændringsforslag 1 betyde, at der fjernes penge fra budgetterne for de ansøgerlande, som forhandler om deres tiltrædelse. Det vil sige de lande, som altså f.eks. opfylder de politiske Københavnskriterier. Jeg har en fornemmelse af, at dette ville virke demoraliserende. Jeg vil navnlig gerne have at vide af Kommissionen, hvorvidt dette faktisk har finansielle konsekvenser. Hvad betyder ændringsforslag 1 egentlig for de andre ansøgerlande? Bliver budgettet for de andre ansøgerlande, som vi forhandler med, så forringet til fordel for Tyrkiet? Hvordan forholder det sig præcist? Hvis det forholder sig sådan, ville jeg finde det ejendommeligt. Eller forholder det sig måske sådan, at de finansielle overslag kan udvides, således at ændringsforslag 1 kan gennemføres uden at skade de andre ansøgerlande? Jeg tror, at det budgetteknisk er meget vanskeligt. Jeg vil således meget gerne på dette ene punkt af Kommissionen klart have at vide, hvilke virkninger ændringsforslag 1 får. For vores gruppe tøver jo i høj grad med at acceptere sådanne negative virkninger navnlig for de andre ansøgerlande, som vi forhandler godt med. Det forekommer os ikke rigtigt. Så må vi finde på noget andet. Hvis vi vil gøre noget for Tyrkiet, har vi også muligheden for en toldunion. Den blev i sin tid passet dårligt fra vores side. Jeg kan udmærket forstå irritationen over det, også i finansiel henseende. Sådanne ting må vi afvikle ordentligt. Det er jeg fuldstændig enig i. Hvis det alt sammen kan gøres bedre teknisk, f.eks. sammenføjning af instrumenter, så skal det også gøres. Men at fjerne budgetter fra de ansøgerlande, som vi forhandler med, til fordel for et ansøgerland, som vi endnu ikke forhandler med om tiltrædelse, forekommer mig at være et meget vanskeligt punkt. Jeg vil gerne på min gruppes vegne have at vide af Kommissionen, hvad dette præcist drejer sig om.

Katiforis
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, mine damer og herrer, Tyrkiet har fået tilbudt partnerskab, og efter proceduren er det korrekt på nuværende tidspunkt at skabe det juridiske grundlag for dette partnerskab, selv om Tyrkiet endnu ikke har forelagt sit nationale program, så vi kan vurdere, i hvor høj grad landet agter at tage de forslag til sig, der er indeholdt i partnerskabet.
Hr. Swobodas betænkning er på ingen måde en almindelig betænkning efter proceduren, eftersom det land, betænkningen omhandler, ikke er et almindeligt ansøgerland. Det drejer sig om et stort land, som imidlertid er meget forskelligt fra de øvrige ansøgere. Set ud fra nogle generelle betragtninger er Tyrkiets forskellighed fra de andre en kilde til irritation. Tyrkiets ansøgerstatus sætter ikke kun Tyrkiet, men også Den Europæiske Union på prøve. Det er ikke kun Tyrkiet, der skal til eksamen, før det kan optages som medlem. I dette tilfælde er også Den Europæiske Union til eksamen - i mange fag. Først og fremmest er der prøve i religiøs tolerance. Jeg tror, at det er den fremherskende mening hos de europæiske borgere, at en anden religion ikke kan være en hindring for optagelsen af et nyt medlem. I det demokratiske Europa praler vi af vores religiøse tolerance, men vi har aldrig skullet bekræfte den i praksis på den officielle måde, vi skal i dag. Her sættes oprigtigheden af vores erklæringer på en afgørende prøve, og vi må ikke dumpe.
Det andet punkt, vi skal til eksamen i, er vores evne til at overbevise andre om værdien af en reel accept af vores demokratiske institutioner. Jeg fremhæver reel accept, fordi Tyrkiet ikke modsætter sig en formel accept af demokratiet, hvilket næsten ingen gør i verden i dag. Der er imidlertid mange, der tror, at den demokratiske regeringsform begynder og slutter med flerpartisystemet og afholdelsen af regelmæssige valg. Dette er på ingen måde tilstrækkeligt. Og netop hvad den reelle accept af demokratiet angår, får Tyrkiets kurs efter Helsinki os til at rejse alvorlige spørgsmål. Det er vores indtryk, at Tyrkiet efter Det Europæiske Råds gestus i december 1999, som den tyrkiske stat tog imod med glæde, er ved at fjerne sig fra, i stedet for at nærme sig, en reel gennemførelse af demokratiet. Den lov om amnesti, som er blevet vedtaget, har sat mange dødsdømte på fri fod, men ikke personer, der var dømt, fordi de turde udtale deres mening eller tale deres eget sprog. Leyla Zana sidder stadig i fængsel, selv om hun er modtager af Parlamentets Sakharovpris. Der er stadig undtagelsestilstand i det sydøstlige Tyrkiet, mens fremtrædende medlemmer af det lovlige kurdiske parti HADEP forsvinder og meldes savnede. Den tragedie, der fremkaldtes af sikkerhedsstyrkernes væbnede aktion i fængslerne, har rystet offentligheden. Vi forventer fremskridt, men ser kun tilbageskridt.
Også vores evne til at overbevise andre om værdien af fredelige relationer mellem tidligere fjendtlige lande sættes på prøve. Også her fremviser Tyrkiets adfærd tendenser til tilbageskridt. Vi venter på en forsoningens stemme på Cypern, men hører våbenraslen.
Tilbage i Middelalderen kom Tyrkiet med sin militærmagt og bankede på Europas porte i Wien. Dengang blev portene ikke åbnet. I dag banker Tyrkiet igen på vores porte. Det banker fredeligt, fordi den reelle magt i de mellemliggende århundreder ikke længere ligger hos dem, der tror på militær invasion, men hos frihedens, demokratiets, fornuftens og videnskabens kræfter. Dette er det store Europas magt, og hvis man vil være en del af Europas storhed, må man oprigtigt tage del i dets principper, for ellers vil Europas porte ikke blive åbnet.

Duff
Hr. formand, jeg vil gerne takke hr. Swoboda for hans indlæg og for betænkningen. Min gruppe støtter forordningen, ikke bare på grund af dens tekniske og økonomiske værdi for Tyrkiet, men også på grund af det politiske budskab, den sender. Forordningen er en tillidsskabende foranstaltning. Den viser, at vi behandler Tyrkiets ansøgning om medlemskab af Fællesskabet med den respekt, den bestemt fortjener. Den sidestiller Tyrkiets kandidatur med andre staters og sender et signal om, at vi vil være retfærdige og ligefremme over for Tyrkiet, og statuerer et eksempel med hensyn til den politiske konsekvens, vi forventer og kræver af tyrkerne.
Forordningen vil udløse en hel række reformer. Det er sikkert, at kvaliteten og tempoet i reformerne i Tyrkiet vil stige som følge af det forhold til Den Europæiske Union, der er under udvikling. Næste skridt må være den nationale plan, som skal offentliggøres hurtigt og fuldt ud reagere på programmet om partnerskab under tiltrædelsen. Vi har brug for denne nationale plan for at sikre, at tempoet, som støtter integrationen af Tyrkiet i Europa, ikke falder. Vi i Den Liberale Gruppe vil vurdere dette nationale reformprogram kritisk, men fair.

Lagendijk
Hr. formand, Rådets foreslåede forordning er en logisk fortsættelse af beslutningen fra Helsinki. Hvis et land er ansøgerland, hører der dertil en tydelig strategi og en tydelig finansiering ligesom for de andre ansøgerlande. Det er et godt forslag, og hr. Swobodas ændringsforslag betyder en forbedring af det. Meget mere interessant er efter min mening i øjeblikket det politiske spørgsmål, om afstanden mellem Tyrkiet og Den Europæiske Union er blevet mindre siden beslutningen fra Helsinki. Hvad det angår, står min egen gruppe stadig over for det samme dilemma. Som bekendt havde vi, og har vi stadig, stærk kritik af den tyrkiske regering med hensyn til menneskerettighederne, kurdernes stilling og hærens dominerende stilling. Det væsentlige spørgsmål dengang og nu er, hvad EU kan og skal gøre for at forbedre situationen. Svaret dengang og nu er, at det kun kan lade sig gøre ved hjælp af en dialog i forbindelse med udvidelsen og medlemskab. Også fordi de kræfter, vi har kontakt med, de progressive kræfter, betragter Europas støtte som opbakning til forandringer. Spørgsmålet er nu, om denne strategi virker. Jeg er bange for, at det er for tidligt at bedømme det, fordi billedet er meget, meget blandet. Lad mig som eksempel nævne fangeoprøret. Naturligvis var det et fremskridt at foreslå, at der fremover ikke længere skulle være 30 fanger i en stor celle, men en eller to i hver. Naturligvis er det et fremskridt, som vi altid har kæmpet for. Billedet bliver imidlertid temmelig forplumret af, at systemet i fængslerne stadig overhovedet ikke er ændret. Og dette system indebærer også tortur, som igen ville blive lettere gennem disse individuelle celler. Min gruppes reaktion herpå er, at vi må fortsætte med denne strategi, men - og hr. Swoboda erindrer også herom - at succes absolut ikke er garanteret. Prisen for tiltrædelsen er høj, høj for hæren og for tilhængerne af den monolitiske enhedsstat. Kan de tvinges eller måske lokkes til at betale denne pris? Det er Den Europæiske Unions ansvar at stille dette spørgsmål og gøre dette forsøg. I den forstand, det gentager jeg, er forordningen et godt skridt, og ændringsforslagene betyder en forbedring. Det er imidlertid op til Tyrkiet - og jeg synes, at det klart skal fremgå af denne forhandling - at se, om denne tilnærmelse til EU er oprigtig, for min gruppes motto er stadig: uden udsigt til medlemskab ingen gennemgribende reformer, men uden gennemgribende reformer ingen udsigt til medlemskab.

Brie
Hr. formand, hr. Swobodas forslag til Rådets forordning er efter min mening sagligt set rigtige. De ville efter min mening betyde en forbedring af forordningen. Jeg takker ham også udtrykkeligt for den begrundelse, han har givet, og skal ikke her gentage de kritiske bemærkninger om situationen i Tyrkiet, som er fremsat af hr. Swoboda, hr. Lagendijk og hr. Oostlander. I de sidste uger og måneder er situationen blevet alt andet end bedre. En delegation fra vores gruppe var for nylig i Tyrkiet, og den er vendt tilbage med chokerende beretninger om de personer, det er gået ud over. Vi stiller gerne disse beretninger til rådighed for Kommissionen, rådsformandskabet eller kolleger, men jeg skal ikke komme nærmere ind på det her.
De sagde, hr. Swoboda, at bolden nu helt og holdent befinder sig på Tyrkiets banehalvdel. Jeg spørger nu, hvad der så skal ske ud fra dette østrigske fodboldsprog - hvor der nu skal scores mål. Måske selvmål, eller falder målet hos Den Europæiske Union? Under alle omstændigheder er det nødvendigt - og sandsynligvis mener De, at det vil ske - at denne proces fører til demokrati, fremskridt for menneskerettighederne og opfyldelse af Københavnskriterierne. Men jeg tror, at det faktum, at bolden ligger hos tyrkerne, hos dem opfattes på en helt anden måde. Jeg anser tværtimod det, der er sket i Tyrkiet i den seneste tid, for en provokation. Det er et forsøg på ikke at lade ansøgningen om medlemskab af Den Europæiske Union føre til sit egentlige mål, men at betragte den som et mål i sig selv for at få adgang til finansielle bevillinger, fordelene ved en toldunion og også fordelen ved en dæmpning af kritikken af situationen i Tyrkiet.
Det fører mig til det problem, som jeg egentlig vil gøre opmærksom på. Skal vi ikke ud over den nødvendige og meget kraftige kritik af situationen i Tyrkiet også stille kritiske spørgsmål til vores egen politik? Siden Helsinki og allerede dér forekommer det mig, at Rådet og Kommissionen har været fanget af deres egen propaganda og nu i stadig stigende grad skal retfærdiggøre, at der sker fremskridt. De, hr. Verheugen, sagde til os den 14. november, og jeg citerer ordret, "at vi kan nære berettiget håb om at opnå præcis det, som vi gerne vil opnå, nemlig at vores politik hjælper reformkræfterne i Tyrkiet til at give reformprocessen ny kraft".
Jeg vil påstå, at virkeligheden modsiger dette. Jeg forstår udmærket godt, at diplomatiet ofte må arbejde forsigtigt, men vi bør ikke lade os narre af vores egen propaganda og af propagandaen i Tyrkiet, men vi bør føre en ærlig diskussion og derved styrke reformkræfterne og bane vejen for Tyrkiets indtræden i Den Europæiske Union.

Queiró
Hr. formand, kære kolleger, vores holdning til Tyrkiets optagelse i EU er velkendt. Vi gav klart udtryk for den på Parlamentets møde i november under forhandlingen om den rapport, der behandlede landets fremskridt hen imod tiltrædelse. Vi har intet imod den store tyrkiske nation eller dens tætte forbindelse til EU, snarere tværtom. Vi konstaterer bare, at det traditionelle forbehold over for Tyrkiets kandidatur er ændret, uden at der er foregået nogen substantiel politisk debat, der begrunder en sådan ændring. Er de årsager, der lå bag dette forbehold, mon forsvundet eller gået i opløsning? Der er alene det geografiske problem. Mener man ikke mere, at kun en lille del af Tyrkiets territorium ligger på det europæiske kontinent? Hvilken revideret opfattelse af det europæiske område kan omfatte den nye definition af de ydre grænser, som Tyrkiets optagelse i Unionen implicerer? Mon Europa skal have en ny grænse, der ikke blot ligger uden for Europa, men også er en grænse præget af krig og konflikt? Kære kolleger, tænk blot på muligheden af, at vi kommer til at støde op til lande som Iran, Irak og Syrien ...
Og hvad med konflikten med den demokratiske model, der er fælles for de europæiske lande, som ligger i de utallige begrænsninger i udøvelsen af de grundlæggende rettigheder, som man desværre stadig kan se i Tyrkiet? Og hvordan skal man forlige dette lands optagelse med den militære tvist, som det opretholder med Grækenland på grund af Cypern? Og det kurdiske spørgsmål, der endnu ikke har fundet nogen løsning? Og militærets kontrol med landets styre, som jo stadig er tilfældet? Er der heller ikke nogen, der overvejer den effekt, som omfanget af Tyrkiets befolkning kan få for den økonomiske og sociale samhørighed i et udvidet EU? Er alle disse spørgsmål blevet afgørende anderledes eller af mindre betydning? Det mener vi ikke. Vi mener heller ikke, at vi står alene med denne opfattelse.
De største optimister vil nok sige, at det er os, der ikke har fået øje på de positive fremskridt, der i mellemtiden er sket. Mon? Lad os se, hvad den seneste rapport fra Kommissionen siger om forholdene i Tyrkiet. Den anerkender godt nok, at der er sket betydelige fremskridt med at stabilisere den makroøkonomiske situation og med at mindske de værste ubalancer i landets økonomi. Det er vel det, der tæller, lad os nu ikke være naive. Tyrkiets økonomiske betydning for EU er i dag ganske stor. I 2000, blot som eksempel, stod EU for 52,9% af Tyrkiets import og 53,1% af dets eksport. Hvordan kan man overse dette faktum? Det skal imidlertid ikke få os til at lade være med varmt at anbefale, at man læser, hvad denne rapport har at sige om udtryks- og forsamlingsfriheden, som Kommissionen hævder er udsat for begrænsninger, om de økonomiske, sociale og kulturelle rettigheder, som samme tekst melder ikke har forandret sig i forhold til 1999, om retsvæsenet, der stadig fungerer på samme måde, om korruptionen, der befinder sig på et bekymringsvækkende højt niveau, om militærets kontrol med landets styre, om tortur og mishandling, der langtfra er udryddet i alle deres afskygninger, og som får Kommissionen til at konkludere, at - og jeg citerer - "i forhold til året før" - 1999 - "er situationen i landet ikke blevet bedre, og at Tyrkiet ikke som helhed overholder de politiske kriterier fra København".
Hr. formand, Rådets forslag til forordning, som der skal stemmes om i morgen, skaber den juridiske ramme, der vil tilbyde Tyrkiet de fordele, som en førtiltrædelsesstrategi rummer, i lighed med de øvrige ansøgerlande. Den indeholder en art suspensionsklausul, der især kan tages i anvendelse, hvis det konstateres, at der er tale om utilstrækkelige fremskridt med opfyldelsen af Københavnskriterierne. Parlamentet vil gerne tage del i overvågningen heraf. Udmærket, men man må på baggrund af den virkelighedsskildring, som Kommissionen selv giver, spørge, om denne suspensionsklausul er ret meget andet end et udtryk for politisk hykleri. Ellers må vi slutte, at det, som Kommissionen tilbyder Tyrkiet, er med den ene hånd at give landet et tiltrædelsespartnerskab og med den anden at suspendere det i det uendelige ...

Belder
Hr. formand, i december 1999 tilkendte Det Europæiske Råd i Helsinki Tyrkiet status som ansøgerland til medlemskab af Den Europæiske Union. En vidtrækkende beslutning, i betragtning af de ikke ligefrem gnidningsløse indbyrdes forbindelser i de forløbne årtier.
For os gik dette skridt i hvert fald alt for vidt. Den politiske og kulturelle kløft mellem de to parter er jo alt for stor. Vedvarende spændinger er et bevis herpå. Se f.eks. det nuværende diplomatiske sammenstød mellem Paris og Ankara om den historiske fortolkning af det armenske mindretals frygtelige skæbne i Osmannerriget i 1915.
Tilkendelsen af Tyrkiets status som ansøgerland skaber imidlertid europæiske forpligtelser. Kommissionen og ikke mindst ordføreren imødekommer disse finansielt på en rimelig måde. Derfor støtter vi hr. Swobodas betænkning.
To elementer af det foreslåede tiltrædelsespartnerskab forstærker dette valg. For det første udbygningen af toldunionen mellem Det Europæiske Fællesskab og Tyrkiet, vores alternativ til de uundgåelige gensidige pinsler i forbindelse med Tyrkiets optagelse i Den Europæiske Union!
For det andet kommissionsforslagets artikel 4. Hvis Tyrkiet virkelig ikke gør tydelige fremskridt i forbindelse med opfyldelsen af tiltrædelseskriterierne fra København, det vil sige en fungerende demokratisk retsstat, inklusive beskyttelse af mindretallene, forventer vi, at Rådet og Kommissionen tager "de nødvendige skridt" i overensstemmelse med artikel 4. Med rette forlanger ordføreren, hr. Swoboda, i dette specifikke tilfælde høring af Europa-Parlamentet, som har beføjelser på dette område.
Hr. formand, Ankara sætter endnu ikke kursen mod Europa gennem en utvetydig reformpolitik. Alligevel får landet chancen for at tiltræde Unionen. Vi venter nu på en klar tyrkisk reaktion, og det vil stadig kræve stor europæisk tålmodighed. Vi må imidlertid ikke lade os friste til af den grund ikke at tage vores omhyggeligt opstillede tiltrædelseskriterier alvorligt.

Sichrovsky
Hr. formand, vi glæder os principielt over ethvert forsøg på at forbedre vilkårene i Tyrkiet og således bringe landet nærmere til Den Europæiske Union. Spørgsmålet er blot, på hvilke betingelser og med hvilke finansielle bevillinger. Der tales her hele tiden med rette om menneskerettighedsproblemerne i Tyrkiet, det kurdiske spørgsmål og også spørgsmålet om anerkendelse af folkemordet på armenierne. Jeg var selv for nogle måneder siden inviteret til Tyrkiet som observatør ved en proces mod en gruppe studenter, og det var bestemt ikke nogen opmuntrende oplevelse. I den forbindelse er det også interessant at se, hvordan f.eks. ordføreren, som har leveret en særdeles interessant betænkning, har ændret sin opfattelse af Tyrkiet i de seneste år. Det bør man imidlertid ikke bebrejde ham, for enhver har ret til at skifte mening.
Finansiel støtte til Tyrkiet for også at støtte de kræfter, som ønsker en tilnærmelse til Europa og yderligere vil forbedre de demokratiske forhold, skal imidlertid ske parallelt med, at menneskerettighedssituationen overvåges. Det må heller ikke betyde, at den finansielle støtte, der er afsat til andre lande, reduceres. Derfor finder vi TDI's idé interessant, nemlig at der oprettes en slags vismandsråd, som konstant overvåger menneskerettighedssituationen, og at finansieringen af bestemte projekter gøres afhængig af, at denne situation forbedres.

Van Orden
Hr. formand, tiltrædelsespartnerskabet er formuleret i en række vigtige prioriteringer, der rummer mange udfordringer, og som Tyrkiet må tage fat på som en del af sin forberedelse til medlemskab af Den Europæiske Union. Det vil bestemt prøve Tyrkiets beslutsomhed, når det gælder at gennemføre de højst tiltrængte reformer af menneskerettighederne. Et meget aktuelt aspekt af dette har at gøre med ytringsfrihed, den måde, det juridiske system fungerer på, og tilstanden i de tyrkiske fængsler. Dette er blevet nævnt af tidligere talere her til formiddag, og jeg talte om dette emne under vores forhandling i sidste måned.
I forlængelse af Parlamentets vedtagelse af et beslutningsforslag om situationen i tyrkiske fængsler skrev jeg til de tyrkiske myndigheder og henledte i særdeleshed opmærksomheden på anmodningen om, at medlemmer af Parlamentet kunne besøge tyrkiske fængsler for selv at se forholdene. Den 5. februar fik jeg svar fra den tyrkiske ambassadør, som underrettede mig om, at det tyrkiske justitsministerium var villigt til at give en delegation af medlemmer af Parlamentet mulighed for at besøge fængsler af F-typen for at se på nogle af problemerne og nogle af de skridt, man var ved at tage for at overvinde dem. Det bekræfter efter min opfattelse de tyrkiske myndigheders villighed til at gå i dialog med os på en positiv og åben måde. Det viser også, at en vis forståelse for den tyrkiske situation, en balance snarere end en konstant spærreild af politisk motiverede bebrejdelser har størst chance for at føre til forbedringer på de områder, som vi med rette kan kritisere.
Konstante henvisninger til begivenheder, som fandt sted for flere generationer siden under andre omstændigheder, bør undgås. De tjener kun til at opretholde et generaliseret, stereotypt og negativt billede af Tyrkiet og tyrkerne. I denne forbindelse bør Parlamentets faciliteter ikke benyttes til udstillinger, der vil tilskynde til had, og jeg håber, at formanden vil viderebringe denne opfattelse til kvæstorerne.
Lad os se frem i stedet for hele tiden at se tilbage. Vi støtter Swoboda-betænkningen og de fornuftige ændringsforslag, der er stillet af Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik.

Ceyhun
Hr. formand, når jeg er i Tyrkiet, får jeg altid at vide, at Europa-Parlamentet er en fjende af Tyrkiet. Her og nu har vi tydeligt demonstreret, at denne anklage er forkert. Den indtil nu saglige debat om den tyrkiske problematik, indlæggene og forordningen, i det mindste Kommissionens forordningsforslag og ordførerens betænkning, viser faktisk, at Europa-Parlamentet har stor interesse i at hjælpe Tyrkiet. Det understreger, at der overhovedet ikke er tale om noget fjendskab, men om, at man i fællesskab med den tyrkiske befolkning gerne en dag vil byde Tyrkiet velkomment i Den Europæiske Union som et demokratisk land og formulerer fornuftige forslag hertil. Netop her og nu lytter kolleger fra det tyrkiske parlament til os og følger denne debat. Til dem vil jeg gerne nu og fra dette sted sige, at vi ikke er interesseret i altid at tale om, hvad der går skævt i Tyrkiet, og om, hvorfor vi er nødt til at kritisere den måde, de varetager deres opgave på i Tyrkiet.
Vi er politikere, og vi stiller med god ret spørgsmål angående politikere. Jeg har her et citat fra en tyrkisk avis, ikke en avis udgivet af en kurdisk organisation, og jeg citerer, hvis De tillader: "Serdar Tanis, formand for HADEP i Silopi, og Ebubekir Deniz, sekretær i HADEP, er forsvundet. Den 25. januar indfandt de sig som følge af en indkaldelse fra politiet i Silopi på politistationen, og siden er de ikke set." Jeg mener, at det er vores problem. Når sådanne ting finder sted i Tyrkiet igen og igen, og når der ikke foretages noget imod det, må man også forstå vores berettigede kritik. Så må man også give os ret til at behandle det tyrkiske spørgsmål særdeles kritisk.

Van der Laan
Hr. formand, allerførst vil også jeg på ELDR-Gruppens vegne give hr. Swoboda en kompliment for hans udmærkede betænkning og også for hans velafbalancerede ord ved fremlæggelsen deraf. Der er stadig mange forhindringer på denne vej. De politiske reformer og menneskerettighederne er naturligvis mest iøjnefaldende, men der er også problemer med de økonomiske reformer, og miljølovgivningen skal overholdes.
Det er ikke mere end normalt, at Europa hjælper med det. Men vi forventer imidlertid, at Tyrkiet tager vores kritik alvorligt i samme atmosfære af tillid og samarbejde. Swoboda-betænkningen er en teknisk-finansiel betænkning, som er en logisk følge af konklusionerne fra Helsinki. Men mellem linjerne understreges dog et meget vigtigt budskab. Tyrkiet hører med til Europa.
ELDR-Gruppen støtter helhjertet dette hovedbudskab. Vi beklager derfor, at der også fra Parlamentet ofte kommer andre røster. Navnlig fra det højreorienterede hjørne hører man sommetider røster, som om Europa fortsat skulle være en kristelig klub, hvor muslimer ikke er velkomne. Den slags intolerance afviser vi. Europa er et sekulært fællesskab, et fællesskab med lige rettigheder, religionsfrihed og åbenhed. Selv om der stadig er lang vej tilbage, i hvert fald på menneskerettighedsområdet, vil Tyrkiet på længere sigt høre med til Europa.

Korakas
Hr. formand, vi er imod Tyrkiets optagelse i Den Europæiske Union, da vi er overbevist om, at den tyrkiske befolkning ikke har nogen gavn af et medlemskab. Og selv om der er mange i Tyrkiet, der har troet, at det ville bidrage til landets demokratisering, er de nu, efter at landet er blevet erklæret for ansøgerland, overbevist om det modsatte. Hvis I havde troet på de mange og hyppige erklæringer om demokratiet og menneskerettighederne, ville I ikke bruge en eneste euro af EU-skatteborgernes penge til at støtte et militærstyre, som lader hånt om menneskerettighederne. De midler, der gives til den tyrkiske stat, bliver brugt til at opretholde undertrykkelsen af den kurdiske befolkning og til at undlade at finde en politisk løsning på det kurdiske problem. De bliver brugt til at opretholde besættelsen af 38% af Cypern, og ifølge hr. Swoboda skal løsningen hverken findes i Grækenland eller på Cypern, for problemet kan kun løses med en afslutning af denne besættelse og en gennemførelse af FN's resolutioner. Magthaverne i Tyrkiet har imidlertid for nylig erklæret, at det cypriotiske problem blev løst i 1974.
Den finansielle støtte, som Rådet foreslår, og som Swoboda-betænkningen i realiteten støtter, vil ikke blive brugt til Tyrkiets økonomiske og sociale udvikling, men til at styrke det tyrkiske regimes undertrykkende maskineri, som for nylig viste, hvad det kan udrette, da det foretog et brutalt angreb i fængslerne på de sultestrejkende politiske fanger og dræbte snesevis af disse, ligesom vi har set fængslinger og drab af børn. Åbningen over for Tyrkiet og den finansielle støtte vil ganske givet få Tyrkiet til skamløst at fortsætte og forstærke landets umenneskelige undertrykkelsespolitik. Det opfattes internt i landet, af dets styre, som en anerkendelse fra Europa af, at Tyrkiet er demokratisk. Derfor får solidaritet og broderfølelse over for den tyrkiske befolkning, som lider under denne politik, os til at stemme imod Rådets forslag, som også viser, hvor hykleriske erklæringerne om demokrati er, ligesom vi vil stemme imod Swoboda-betænkningen.

Gorostiaga Atxalandabaso
Hr. formand, den 8. november vedtog Kommissionen rapporterne for år 2000 om fremskridt hen imod tiltrædelse af de 15 lande. Den mente, at de alle, med undtagelse af Tyrkiet, overholdt de politiske kriterier, der var fastsat i København. Til trods herfor var Tyrkiet 14 dage senere for første gang til stede ved den fjerde konference om Den Europæiske Unions sociale fonde. Under topmødet i Nice lovede Tyrkiet, at de nye fængsler af F-typen, hvor der er fysisk og psykisk tortur, ikke længere ville blive brugt. Vi bør alle læse beretningen fra menneskerettighedsmissionen fra den 26. december til nytårsaften. Denne beretning er blevet forelagt i Bruxelles og viser den desperate situation for hundreder af fanger i tyrkiske fængsler, i særdeleshed dem af kurdisk oprindelse.
Artikel 4 i det forslag, hr. Swoboda har behandlet, bør gennemføres øjeblikkelig. Vi behøver ikke at gå videre. Dette må stoppes lige nu. Er dette i øvrigt den rigtige måde at fremme kurdisk identitet på? Som hr. Brie har påpeget, siger realiteterne os imod.

Sacrédeus
Hr. formand, hr. kommissær Verheugen, hr. repræsentant for formandskabet Danielsson, Tyrkiet spiller en yderst central rolle i oprettelsen af gode forbindelser mellem den kristne og den muslimske verden. Man skal ikke undervurdere dette faktum, ikke mindst set i lyset af, at den tyrkiske stat officielt er sekulariseret, mens borgerne for størstedelens vedkommende er muslimer. Samtidig er dagens Tyrkiet også Bibelens andet hjemland, hvor apostelen Paulus dannede sine første kristne menigheder.
Mit første spørgsmål til kommissæren og Rådet er derfor følgende. Hvordan vil De bidrage til at fremme religionsdialogen mellem kristne og muslimer?
Mit andet spørgsmål lyder: Hvad bliver der konkret gjort for at styrke religionsfriheden i Tyrkiet, hele Mellemøsten og Nordafrika? Vi er mange, der stiller os selv dette spørgsmål, ikke mindst millioner af kristne koptere i Egypten.
Jeg vil nævne en konkret sag fra Tyrkiet. Den 22. februar fortsætter retssagen fra december sidste år mod den syriske kristne præst Yusuf Akbulut ved statens sikkerhedsdomstol i Diyarbakir. Anklagen gælder straffelovens § 312, som er blevet anvendt til at dømme flere politikere og forfattere, bl.a. Yasar Kemal. Heri forbydes optræden, der "åbent provokerer eller ophidser folket" til fjendtlighed og had ved at pege på religions-, race- og sociale klasseforskelle samt geografiske forskelle. Yusuf Akbuluts forbrydelse består i, at han i avisen Hurriyet den 3. oktober 2000 blev citeret for at glæde sig over, at den amerikanske Kongres anerkendte folkemordet i 1915-1918 på armenierne. Samtidig tilføjede han, at der også blev myrdet andre kristne, f.eks. assyrere og syrere, under folkemordet. For denne påstand risikerer han nu en flerårig fængselsstraf.
Retssagen rejser en række spørgsmål, der strækker sig fra det urimelige i at anvende en så diffus og for ytrings- og meningsfriheden særdeles tvivlsom paragraf som straffelovens § 312 til stævning og som anklagegrundlag. Vi vil følge sagen i den kristelige demokratiske PPE-DE-Gruppe.
Mit tredje og sidste spørgsmål til kommissæren og det svenske formandskab er, hvorvidt De er rede til en nøje overvågning af Yusuf Akbulut-sagen.

Carnero González
Hr. formand, hr. Lagendijk sagde med rette, at afstanden mellem Den Europæiske Union og Tyrkiet er blevet mindre i den senere tid, efter Helsinki, men problemet er, at afstanden mellem Tyrkiet og de demokratiske principper, respekten for menneskerettighederne og opfyldelsen af internationale bestemmelser stadig er næsten lige så lang, som den altid har været.
Vi skal opnå, at der bliver et proportionalt forhold mellem den mindskede afstand mellem Tyrkiet og Den Europæiske Union og den, der er mellem Tyrkiet, demokratiet, menneskerettighederne og de internationale resolutioner. Og sandheden er, at det i den seneste tid ikke er gået så godt på det område i Tyrkiet, hvor menneskerettighederne fortsat krænkes. Eksempler på det er det brev, som Pierre Sané, sekretær i Amnesty International, ved årets udgang sendte til Kommissionen og Rådet, truslerne imod Akin Birdal i de seneste dage og imod menneskerettighedsorganisationen, de gentagne erklæringer fra de tyrkiske myndigheder om situationen med den kurdiske befolkning, om Cypern-konflikten og mange andre ting.
Ved at vedtage Swoboda-betænkningen sender vi for 117. gang et positivt budskab til Tyrkiet: Hør engang, fra Den Europæiske Unions side ønsker vi, at vores forbindelser bliver bedre og bedre, og at De bliver en del af vores store familie, men for at det kan ske, er det en betingelse, at De efterlever de demokratiske principper. Og vi må sørge for, at det budskab bliver forstået af Ankara, som i øjeblikket ikke ønsker at forstå det.
Budskabet er et bekræftende svar, men med disse ræsonnementer, disse betingelser, denne opmuntring til, at der virkelig tages reelle skridt i nærmeste fremtid. Jeg foreslår nogle, f.eks. at modtageren af Sakharovprisen, Leyla Zana, løslades, at der indtages en konstruktiv og engageret holdning over for Cypern og den kurdiske befolkning, og naturligvis at der vedtages de nødvendige ændringer af nogle love, der stammer fra et militærdiktatur, og som stadig ikke respekterer menneskerettighederne.

Virrankoski
Hr. formand, først vil jeg takke hr. ordfører Swoboda for en god betænkning og ligeledes Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik. Den foreliggende forordning drejer sig om ydelse af bistand til Tyrkiet inden for rammerne af førtiltrædelsesstrategien. Tyrkiet er godkendt som ansøgerland ved Det Europæiske Råd i Helsinki. Det er derfor, det er hensigtsmæssigt, at vi behandler landet på lige fod med de andre ansøgerlande.
I EU's finansielle overslag er udgiftsområde 7 reserveret til førtiltrædelsesstøtte. På det område er ca. 3 milliarder euro årligt lidt rigeligt. På EU's budget er førtiltrædelsesstøtten til Tyrkiet og ligeledes også til Cypern og Malta placeret i udgiftsområde 4, Eksterne anliggender. På den måde har disse lande faktisk en anderledes position end resten af ansøgerlandene. Desuden finansieres det samme formål, det vil sige førtiltrædelsesstøtten, nu af to forskellige udgiftsområder, hvilket tilslører budgettets gennemsigtighed.
Udgiftsområde 7, Førtiltrædelsesstøtte, er ineffektivt udnyttet. Betalingsbevillingerne har et stort efterslæb i forhold til forpligtelsesbevillingerne, og der er altså tale om en klar overbudgettering, som udmønter sig i form af ubenyttede finansielle midler tilbage til medlemslandene. Derimod er udgiftsområde 4, Eksterne anliggender, overbelastet. Man har allerede to år i træk været tvunget til - for 200 millioner euro årligt - at udnytte fleksible midler, der i og for sig er Parlamentets egne driftsmidler beregnet til uventede udgifter. Parlamentet har altså taget større ansvar for EU's udenrigspolitik end Rådet. Budgettering af førtiltrædelsesstøtten til Tyrkiet, Cypern og Malta i udgiftsområde 4 har medført en endnu større overbelastning og gjort tildelingen af disse midler mere risikabel. Derfor støtter jeg betænkningsforslaget, der foreslår, at disse midler overføres til udgiftsområde 7.

Alavanos
 - (EL) Hr. formand, jeg er af den opfattelse, at Tyrkiet af såvel geografiske som historiske årsager har sin plads i Europa, og at ingen kan hindre landet i at komme med sin kultur, sin historie og sin religion. Det er en sag. En anden sag er den betænkning, vi behandler her, en betænkning af Swoboda, hvor filosofien er, at vi, hvad støtteordninger angår, giver Tyrkiet samme status som de øvrige ansøgerlande. Denne holdning er forkert af tre årsager.
For det første fordi vi i Tyrkiets tilfælde stadig ikke ser en overholdelse af Københavnskriterierne, hvilket adskiller det fra de øvrige lande.
For det andet fordi vi ikke må gøre forskel. Og i Slovakiets tilfælde, i Sloveniens tilfælde samt i de baltiske landes tilfælde, hvor menneskerettighederne ikke blev overholdt, eller der var andre problemer, blev tiltrædelsesproceduren indstillet, også hvad støtte angår, indtil landene tilpassede sig betingelserne.
For det tredje fordi Den Europæiske Union, hvis den følger denne politik, danner grundlaget for en større krise med Tyrkiet, den udsteder dækningsløse check, som den vil komme til at betale, mens den fører en politik med jævne skridt fremad, hvor Den Europæiske Union oven i købet tager det første, det andet, det tredje og det fjerde skridt, men lad nu også Tyrkiet tage et skridt. Så sent som i går drøftede vi med hr. Verheugen børn på 12 år, der sidder i fængsel, fordi de er i PKK, og Leyla Zana, som vi har givet Sakharovprisen, men som også er i fængsel. Lad nu Tyrkiet tage et skridt i det cypriotiske spørgsmål, i det kurdiske spørgsmål og i menneskerettighedsspørgsmålet, og så kan vi følge denne politik.

Hatzidakis
 Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, jeg tror, vi alle her i Parlamentet ønsker et moderne Tyrkiet i udvikling. Men jeg begynder ærligt talt at tvivle på, om Tyrkiet selv ønsker det. Under alle omstændigheder bør man sende det budskab, at hvis Tyrkiet vil være med i Den Europæiske Union, må landet tilpasse sig de europæiske vilkår og ikke omvendt, det er ikke Den Europæiske Union, der skal tilpasse sig Tyrkiets vilkår. Jeg ved oprigtigt talt ikke, om budskabet er forstået, og jeg vil henvise til det tidsrum, der er gået efter vedtagelsen af partnerskabsforholdet, ved at omtale blot to hændelser.
For det første hændelserne i de tyrkiske fængsler, som Europa-Parlamentet har fordømt. For det andet den tyrkisk-cypriotiske leders, hr. Denktashs stadigt mere afvisende holdning, når han nægter at deltage i topartsforhandlingerne, og Tyrkiet støtter ham i denne holdning. Teksten i partnerskabsaftalen indeholder forpligtelser, hvad angår begge disse forhold, men Tyrkiet ignorerer dem.
Men selv om man skulle vælge, i det mindste for en tid, at se bort fra den foragt, Tyrkiet udviser over for sine forpligtelser som følge af partnerskabet, kan man ikke ignorere ændringsforslag 1 vedrørende forslaget om Tyrkiets deltagelse i programmerne Ispa og Sapard. Dette ændringsforslag kan under ingen omstændigheder accepteres, og jeg vil nøjes med at anføre to grunde. Den første er, at budgettet for disse programmer er fastlagt. Det blev bestemt med Berlin-aftalen - hr. Verheugen var personligt med til at indgå denne aftale i egenskab af Tysklands udenrigsminister og kender sagen - og budgettet kan ikke øges. Derfor er den eneste mulighed at begrænse den andel, som andre ansøgerlande fra Central- og Østeuropa skal have, lande som Polen, Rumænien, Bulgarien m.m., og de vil således modtage et mindre beløb. Den anden grund, som er en meget vigtig grund, er, at da vi i Europa-Parlamentet stemte om Ispa og Sapard, blev ændringsforslag om støtte til Cypern og Malta fra disse førtiltrædelsesinstrumenter forkastet med den begrundelse, at Cypern og Malta modtager støtte fra Meda-programmet. Jeg vil gerne minde alle om, at Tyrkiet også er med i Meda-programmet. Jeg kan derfor ikke forstå, med hvilken begrundelse vi har sagt nej til Cypern og Malta, mens vi nu er ved at sige ja til Tyrkiet. Dette siger jeg med al respekt for ordføreren, hr. Swoboda, hvis indsats her i Europa-Parlamentet jeg gerne vil fremhæve. Men det forhindrer mig ikke i at være uenig i dette konkrete ændringsforslag af ovennævnte grunde, som er både tekniske og politiske.

Carrilho
Hr. formand, Rådets forslag til forordning om bistand til Tyrkiet inden for rammerne af førtiltrædelsesstrategien udgør sammen med hr. Swobodas betænkning endnu et betydningsfuldt skridt hen imod et stort historisk mål. De gensidige forbindelser mellem Tyrkiet og EU er jo allerede veludviklede på det økonomiske felt, for mere end halvdelen af Tyrkiets import kommer fra Unionen, og mere end halvdelen af dets eksport går til EU. Tyrkiet er også medlem af NATO, hvor der hersker et traditionelt gensidigt kendskab i forhold til de europæiske lande, der er medlemmer af denne alliance. Ud over andre aspekter af især kulturel karakter er der således basis for videre fremskridt, hvad angår Tyrkiets kommende optagelse i EU. Dette forslag til forordning skal nu fastlægge det nødvendige juridiske grundlag for at gennemføre tiltrædelsespartnerskabet, så Tyrkiet kan leve op til Københavnskriterierne. Ikke blot udbygning af toldunionen, men også fremme af den økonomiske og sociale udvikling er uomgængelige bestanddele i et effektivt partnerskab. Vi støtter således ordførerens forslag, der er i samklang med ånden i Kommissionens initiativ, navnlig med hensyn til, at Tyrkiet omfattes af den bistand, der ydes via det strukturelle førtiltrædelsesinstrument og det særlige program for landbruget og udviklingen af landdistrikterne.
I den udviklingsstrategi, som vi går ind for, skal vejen mod økonomisk og social udvikling forløbe parallelt med den politiske udvikling, altså udfoldelse af demokrati og menneskerettigheder. Her fremhæver og støtter vi forordningsforslagets artikel 4. Vi mener også, at en mere fremtrædende rolle for Europa-Parlamentet i denne proces kan være et bidrag til at sikre dette.

Frahm
Hr. formand, jeg har en drøm. En drøm om et demokratisk europæisk samarbejde, hvor også Tyrkiet deltager på lige fod, for Tyrkiet er en del af Europa, og Tyrkiet har meget at bidrage med i et europæisk samarbejde. Men Tyrkiet skal træffe et valg. Et valg mellem en fortid, der er kendetegnet ved etnisk undertrykkelse, tortur, manglende retssikkerhed og dødsstraf, og fremtiden. Sultestrejken i de tyrkiske fængsler - jeg har selv talt med fanger og deres familier og deres sagførere og en række politikere for kort tid siden, da jeg var på en delegationsrejse i Istanbul - er udtryk for en konflikt, der burde høre fortiden til, og som først kan løses, når Tyrkiet ikke længere bekæmper, men i stedet udnytter kulturel, etnisk og politisk pluralisme som en positiv kraft i udviklingen af et tyrkisk demokrati. Jeg vil også gerne opfordre Tyrkiet og Kommissionen til at gøre en særlig indsats til fordel for genopbygning af de landsbyer, som tyrkiske myndigheder har ødelagt i det østlige Tyrkiet. Jeg vil gerne bede om, at man gør en indsats for at hjælpe befolkningen til at genoptage et normalt liv i disse landsbyer. Det kunne f.eks. være via det projekt, som det danske center for kurdernes menneskerettigheder, ved bl.a. Erik Siesby, har udviklet, og jeg ved, at de har sendt en kopi af projektet til Kommissionen.

Stenzel
Hr. formand, efter at Det Europæiske Råd i Helsinki har bekræftet Tyrkiets status som ansøgerland, der skal måles med de samme kriterier, som gælder for de øvrige ansøgerlande, er det kun logisk, at også Tyrkiet skal deltage i en førtiltrædelsesstrategi og et tiltrædelsespartnerskab. Swoboda-betænkningen er en følge af Helsinki-beslutningen og er derfor nødvendig. Jeg fastholder endnu en gang, at spørgsmålet ikke er, om der skal være en førtiltrædelsesstrategi og et tiltrædelsespartnerskab, men hvordan.
Swoboda-betænkningen går på ét punkt langt ud over kommissionsforslaget, idet den kræver, at også Tyrkiet bør nyde godt af de finansielle instrumenter Ispa og Sapard. Dette ville få to konsekvenser. For det første måtte de finansielle instrumenter Ispa og Sapard beskæres, og for det andet måtte den finansielle aftale fra Berlin ophæves. Begge dele er vanskelige at forestille sig. På de andre budgettekniske punkter kan jeg følge Swoboda-betænkningen. Også for mig gælder det om, at Tyrkiet ikke forskelsbehandles. Imidlertid er instrumenterne Sapard og Ispa udformet med henblik på de samfund, som gennemgår udviklingen fra en kommunistisk planøkonomi til en forhåbentlig social markedsøkonomi. Men det gælder jo ikke Tyrkiet.
Formålet med førtiltrædelsesstrategien og tiltrædelsespartnerskabet skal være at etablere konvergens mellem Tyrkiets politiske, økonomiske og sociale situation og EU. Det er væsentligt, at alle ansøgerlande behandles ens. Hertil behøves der imidlertid ikke ekstra bevillinger, f.eks. fra Phare, Ispa eller Sapard, men samme procedurer som ved fordelingen af Phare-midlerne. Jeg anbefaler derfor endnu en gang, at man stemmer imod ændringsforslag 1 i Swoboda-betænkningen.

Langen
Hr. formand, jeg vil fortsætte, hvor fru Stenzel sluttede. Vi havde betænkeligheder ved Tyrkiets status som ansøgerland, men nu er den der, og derfor har Tyrkiet også ret til at få del i bistandsmidlerne. Det siger jeg uden forbehold af nogen art. Det glæder mig, at der med denne forordning nu er skabt klarhed, især da Den Europæiske Union i de sidste fem år siden udløbet af aftalen om toldunionen kun har gjort lidt for reelt at opfylde sine bistandsforpligtelser over for Tyrkiet. Hermed er der gjort en ny begyndelse, som vi uforbeholdent støtter. Hvad de to programmer angår, er jeg ganske vist enig med fru Stenzel, men vil på den anden side også sige, at det ikke er tilstrækkeligt, at vi betragter de 177 millioner, som der allerede er budgetteret med som led i førtiltrædelsesstrategien, som en samlet ramme. Der skal også, som hr. Kuckelkorn udtrykte det, stilles nye penge, altså ekstra midler til rådighed for Tyrkiet til den økonomiske og sociale samhørighed. Det er vi enige om, og derfor støtter vi også Swoboda-betænkningen som helhed, ikke i alle facetter, ikke i alle ændringsforslag, men i den samlede tendens.
Forordningen indeholder en artikel 4, som under særlige betingelser giver mulighed for at suspendere bistanden. Denne artikel 4 er nødvendig, og det er nu op til Tyrkiet at besvare alle de spørgsmål, vi har stillet i årevis, og at dokumentere fremskridt med hensyn til den demokratiske grundstruktur, militærets rolle i det nationale sikkerhedsråd samt overholdelse af menneskerettigheder og mindretalsrettigheder. Jeg mener, at der her til vores store beklagelse er gjort relativt lidt i de sidste måneder. Tværtimod har vi fået det indtryk, at de fremskridt, der begyndte at kunne noteres i den første halvdel af 2000, nu skrues tilbage, og at tyrkerne og den tyrkiske regering ikke længere har mod til at iværksætte disse skridt modigt og hurtigt.
Denne artikel 4 er ikke et instrument, man kan benytte vilkårligt, men er kun bestemt for det tilfælde, at der virkelig er graverende mangler i denne førtiltrædelsesproces. Jeg håber ikke, at denne artikel 4 allerede snart skal anvendes.
Men én ting skal stå fast. Tyrkiets tiltrædelse af Den Europæiske Union kan kun finde sted på de europæiske og ikke udelukkende på de tyrkiske betingelser. Denne misforståelse i den tyrkiske offentlighed er hidtil hverken blevet imødegået af politikere eller af regeringen. Jeg anmoder kollegerne i tilhørerlogen om at medvirke til, at denne misforståelse endelig ryddes af vejen. En tiltrædelse vil kun finde sted på vores betingelser.

Verheugen
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil gerne først rette en hjertelig tak til hr. Swoboda for hans betænkning og også takke Parlamentet som helhed for en overordentlig konstruktiv og ansvarsfuld forhandling. Jeg mener, at den har sendt et meget positivt, men også et meget klart og tydeligt signal til Tyrkiet. Vi kan efter min mening ved afslutningen af denne forhandling konstatere en klart større overensstemmelse i vores politik over for Tyrkiet. Vi er enige om, at den nuværende situation vedrørende menneskerettigheder, mindretalsbeskyttelse, demokrati og retsstatsforhold ikke svarer til vores forventninger. Heri er der desværre ikke sket ændringer. Det tjener ikke noget formål at dække over denne konstatering eller på nogen måde fortie kendsgerningerne. Det er jo netop, fordi det er sådan, fordi situationen er så utilfredsstillende, at vi taler om det og drøfter, hvilke politiske muligheder vi har for at ændre det. Dermed kommer jeg til det andet punkt.
Vi er også enige om, at det ikke kun er i Tyrkiets interesse, men i hele Europas og ganske særligt i Den Europæiske Unions interesse varigt at binde Tyrkiet til os som en stabil og pålidelig partner. Alle her i Parlamentet er sikkert enige med mig, når jeg siger, at en stats stabilitet i længden kun er sikret, hvis denne stat er baseret på de værdier, vi er fælles om, som f.eks. demokrati, retsstatsforhold og mindretalsbeskyttelse. Jeg mener, at vi for det tredje også er enige om, at perspektivet om medlemskab af Den Europæiske Union - det viser i hvert fald det historiske forløb af vores udvidelser indtil nu - har været den centrale, den vigtigste drivkraft for reformer. Hvis De ser på de central- og østeuropæiske lande og det enorme reformtempo, de har præsteret, og deres enorme resultater, så har de jo kun opnået dette, fordi de har perspektivet om medlemskab for øje.
Det spørgsmål, vi nu må stille os, er, om vi kan opnå det samme med Tyrkiet. I Helsinki sagde vi, ja, vi bør forsøge det. Vi er nu nået til et punkt, hvor den strategi, der blev vedtaget i Helsinki, skal gøres operationel, hvor vi altså skal føre den ud i livet. Derfor har det ikke noget formål allerede nu at tale om, hvorvidt den strategi, der blev vedtaget i Helsinki, har ændret realiteterne i Tyrkiet eller ej. Det har den ikke. Jeg vil på ingen måde påstå, at den har ændret dem, men instrumenterne i denne strategi eksisterer jo heller ikke endnu. Så nytter det ikke noget at hævde, at de ikke har ført til resultater. Med det, vi har drøftet her i dag, og som De skal stemme om, skaber De forudsætningen for, at det centrale element i denne strategi kan træde i kraft, nemlig tiltrædelsespartnerskabet.
I tiltrædelsespartnerskabet formuleres vores forventninger til Tyrkiet. Her står der, hvad Tyrkiet skal gøre, for at vi kan komme til det resultat, at det opfylder de politiske og andre tiltrædelseskriterier. Så snart dette dokument formelt er vedtaget - der er jo endnu ikke formelt vedtaget, da vi mangler Parlamentets udtalelse - forventer vi umiddelbart derefter et svar fra Tyrkiet. Dette dokument bliver det vigtigste dokument i de europæisk-tyrkiske forbindelser i måske de sidste årtier.
Ud fra det, jeg ved indtil nu, kan jeg sige, at vi muligvis står umiddelbart foran den mest vidtrækkende politiske reform i det moderne Tyrkiets historie. Dermed er ikke sagt, at vi allerede i dag kan vide, om det, Tyrkiet vil sige i sit svar, alt sammen fuldt ud opfylder vores forventninger. For så vidt har hr. Swoboda fuldkommen ret, når han siger, at bolden nu ligger på Tyrkiets banehalvdel. Det er nu virkelig op til Tyrkiet, hvilke skridt det vil tage, og med hvilken hastighed og hvilken kvalitet det vil arbejde på at opfylde forudsætningerne for at indlede forhandlinger om medlemskab af Den Europæiske Union. Derfor understreger jeg, hvad flere talere her allerede har sagt.
Tyrkiet er et vigtigt land. Tyrkiet er strategisk endda særdeles vigtigt. Men det betyder ikke, at Den Europæiske Union på grund af Tyrkiets strategiske betydning kan ændre sin indre karakter. Det kan og vil vi ikke. Det er fuldkommen rigtigt, at det er Tyrkiet, der ønsker at tiltræde Den Europæiske Union, og ikke omvendt, og at der derfor gælder de samme tiltrædelsesbetingelser, som vi har opstillet for alle de andre, og de gælder uændret og uindskrænket også for Tyrkiet. Tyrkiet vil ikke kunne blive medlem, før disse tiltrædelsesbetingelser er opfyldt nøjagtigt og præcist. Jeg ved ikke, og ingen ved det, om den strategi, vi vedtog i Helsinki, og som støttes af Parlamentet, vil få de ønskede virkninger. Men vi er for første gang kommet til det punkt, hvor Tyrkiet skal fremlægge et forpligtende program og fortælle os, hvad det vil gøre for at ændre forholdene. Det vil give os lejlighed til at øve indflydelse på dette program, fordi det er et program, der er aftalt i fællesskab, fordi vi er med til at finansiere det, og fordi vi har mulighed for at påvirke det og kontrollere det.
Derfor mener jeg, at vi virkelig er kommet et betydeligt skridt videre. Hvad nu den finansielle og budgetmæssige side angår, er der stillet nogle spørgsmål, som jeg gerne vil besvare. For det første har alle de fuldkommen ret, som siger, at det i sig selv ville være logisk også at placere førtiltrædelsesstøtten til Tyrkiet, Malta og Cypern i udgiftsområde 7, fordi der jo entydigt er tale om førtiltrædelsesstøtte. Det ville Kommissionen også gerne. Men jeg må sige helt klart, at det i første omgang ikke ændrer noget ved den støtte, der stilles til rådighed, fordi vi blot ville reducere det tilsvarende udgiftsområde 4 og forhøje udgiftsområde 7. For Malta, Cypern og Tyrkiet er dette ikke særlig fordelagtigt, for de ønsker naturligvis flere penge. De ønsker ikke, at vi ændrer budgetposten, men de ønsker flere penge.
Men dem har vi ikke, for programmerne er jo fastlagt i de finansielle overslag, som er vedtaget i Berlin. Der er ingen resterende bevillinger her - som et parlamentsmedlem spurgte om - vi har ingen restbevillinger til førtiltrædelsesinstrumenter. De udbetales fuldt ud. Kun pengene til instrumentet Sapard udbetales med en smule forsinkelse. Det skyldes reglerne for dette instrument, men de bevillinger, der er afsat for 2000, udbetales fuldt ud i løbet af 2001. Vi har ingen restbevillinger der. Vi kan altså kun imødekomme ønsket - også fra ordføreren, der blev støttet af mange - om at forhøje førtiltrædelsesstøtten til Tyrkiet, Malta og Cypern, idet de får adgang til instrumenterne Ispa og Sapard, hvis vi stiller yderligere bevillinger til rådighed - penge, som Kommissionen imidlertid ikke har. Det må man tale med Rådet om. Det kan blive nødvendigt. Men jeg kan i øjeblikket ikke tilslutte mig forslaget, fordi jeg ærligt må sige Dem, at Kommissionen ikke ville kunne gennemføre en sådan beslutning, for den har ikke pengene.
Fru Stenzel har fuldstændig rigtigt gjort opmærksom på, at der naturligvis er en forskel mellem ansøgerlandene i Central- og Østeuropa og Tyrkiet, Malta og Cypern, fordi ansøgerlandene i Central- og Østeuropa ikke kun skal tilpasse sig acquis cummunautaire, men også skal løse opgaven med at omstille deres systemer. Det er den reelle politiske begrundelse for den situation, vi har nu.
Lad mig afslutningsvis sige, at vi efter min vurdering har sat noget i gang i Tyrkiet i 2000. Som politikere ved De lige så godt som jeg, at der ved starten af en politisk udvikling ikke i første omgang kan måles reelle ændringer, uanset om det drejer sig om fængsler, ngo'er, skoler eller hvad som helst, men starten på en politisk udvikling ses i første omgang på den måde, hvorpå et samfund diskuterer, hvad der diskuteres, og hvilke langsigtede mål det sætter sig.
Her kan vi i Tyrkiet meget tydeligt iagttage en massiv udvikling i løbet af 2000. Efter min mening er det et rigtigt svar fra Den Europæiske Union at støtte en sådan politisk udvikling og nu stille de instrumenter til rådighed, som vi har brug for, for at konkrete resultater kan blive synlige også i det praktiske liv.
Lad mig til allersidst sige, at vi ikke vil måle resultaterne af vores førtiltrædelsesstøtte til Tyrkiet på det, man lover os. Vi vil altså ikke måle dem på, hvad der skrives i tyrkiske avisers ledere, men vi vil måle resultaterne af vores strategi på de konkrete ændringer, der sker for de mennesker i Tyrkiet, hvis situation under de nuværende forhold er beklagelsesværdig og sørgelig, og hvor der under alle omstændigheder kræves en ændring. Resultaterne vil blive målt på de reelle ændringer af strukturerne og på de reelle ændringer af menneskers levevilkår. Når vi ser disse ændringer, er tiden inde til at tale om det næste skridt, men ikke i dag. Det glæder mig, at der i dag er så bred enighed i Parlamentet om dette spørgsmål. Det er efter min mening en stor hjælp for os, at Tyrkiet mærker, at Rådet, Parlamentet og Kommissionen har en fuldstændig fast fælles holdning i dette spørgsmål, i hvert fald hvad det principielle angår. Vores fasthed i dette spørgsmål vil hjælpe os til at nå vores mål.

Danielsson
Hr. formand, kære parlamentsmedlemmer, hr. kommissær, jeg vil indledningsvist helt og holdent tilslutte mig den tak, som kommissær Verheugen rettede til Swoboda for den udmærkede betænkning om Tyrkiets tiltrædelsesstøtte, som er blevet drøftet her i salen. Jeg er overbevist om, at Deres betænkning, hr. Swoboda, bliver et vigtigt bidrag til de svære forhandlinger, som vi alle er dybt engagerede i, nemlig hvordan vi bedst muligt kan føre Tyrkiet tættere på Unionen.
Jeg bad om ordet for på Rådets vegne at svare på det spørgsmål, som parlamentsmedlem Sacrédeus stillede formandskabet angående religionsfrihed og tolerance mellem religioner i Tyrkiet. Lad mig først sige, at vi fra Rådets side anser disse spørgsmål for overordentligt vigtige. Når det drejer sig om religionsfrihed, bygger vi i vores forhandlinger med Tyrkiet selvfølgelig på de grundlæggende Københavnskriterier og på det, som vi genfinder i partnerskabsaftalen med Tyrkiet om opfyldelse af kravene om respekt for minoritetsrettigheder.
Hr. Sacrédeus stiller det vigtige spørgsmål om, hvordan man kan stimulere dialogen mellem forskellige religioner i Tyrkiet og mere generelt. Vi anser dette for at være et vigtigt element, ikke bare i partnerskabet med Tyrkiet, men også på et overordnet plan i Euro-Middelhavssamarbejdet. Vi har fra det svenske formandskabs side forsøgt at bygge på en del egne erfaringer. F.eks. kan vi nævne det såkaldte Euro-Islam-projekt og de konferencer mod intolerance, som er blevet afholdt i Stockholm for nylig, og som hr. Sacrédeus sikkert kender til. Vi har forsøgt at bygge på erfaringer derfra og også indføre sådanne tanker i vores samarbejde med Tyrkiet for at understrege betydningen af respekt for religionsfrihed.
Sacrédeus nævner også det vigtige spørgsmål om retssagen mod en tyrkisk præst. Rådet overvåger nøje denne sag. Vi ved, at næste retsmøde er den 22. februar. Vi vil fra Rådets side meget nøje overvåge mødets forløb og reagere på en i vores øjne hensigtsmæssig måde.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 12.00.

Lissabon
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende:
betænkning (A5-0034/2001) af Bullmann for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om Det Europæiske Råd i foråret 2001: Lissabon-processen og den vej, der skal følges (Udvidet Hughes-procedure) (2000/2280(INI));
redegørelse fra Kommissionen - Sammenfattende rapport om fremskridtene efter Lissabon og de fremtidige aktioner;
betænkning (A5-0020/2001) af Gasòliba i Böhm for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om virkningen af liberaliseringen og den økonomiske reformproces på den økonomiske vækst i Den Europæiske Union.

Bullmann
Hr. formand, kære kolleger, topmødet i Lissabon har efterladt os en stor arv. Det formulerede en stor opgave og satte en dristig idé i verden. Europa skal inden 2010 blive den mest konkurrencedygtige økonomi i verden. Topmødet satsede her på det bedste kort, som Europa har. Det formulerede det sådan, at vi vil slå ind på en vej, der fører til fuld beskæftigelse, og i Den Europæiske Union satse på menneskenes innovative kræfter, evnen til at udvikle og uddanne sig, evnen til at tage skæbnen i egen hånd og evnen til at drage omsorg for sit eget og sin families ve og vel. Det er den stærkeste produktivkraft, som Europa kan stille til rådighed.
Denne centrale idé fører konsekvent til en politisk strategi, som siger, at økonomisk reform, socialt engagement, social samhørighed og fremme af beskæftigelse hører sammen. De er gensidigt forbundne elementer i én og samme proces på denne vej til succes, og de skal støtte hinanden. De kan ikke spilles ud mod hinanden.
For mange af os er dette en udfordring til nytænkning. Mange, som livet igennem har arbejdet for at oprette et fælles liberaliseret marked, må tænke i nye baner for at indse, at kun social samhørighed og beskæftigelsespolitik kan frigøre den produktivitet, der er nødvendig, for at det fælles marked kan lykkes. Andre, som livet igennem har været stolte af de resultater, der er opnået i medlemsstaterne, må også tænke i nye baner for at indse, at det store, nye fælles marked også kræver fælles anstrengelser og nye regler, så den proces, der fører til succes, kan gennemføres overalt.
Topmødet i Stockholm befinder sig netop på dette afgørende punkt. Her skal det besluttes, om de ambitiøse mål fra Lissabon kan omsættes til praksis, eller om Europas borgere skal tænke, at vi ganske vist formulerer velklingende udtalelser, som imidlertid blot er tomme ord uden betydning for den politiske virkelighed. De, der ønsker, at Stockholm skal blive en succes, skal måle og sammenligne, hvor langt vi indtil nu er kommet på denne vej til succes. Først og fremmest skal de have mod til at udstikke nye, ambitiøse mål, så vi kan komme videre ad denne vej.
Så er der dem, der siger, at det med konkrete mål, det er en vanskelig sag. Naturligvis er det en vanskelig sag med konkrete mål, men tag f.eks. en så kompliceret sag som inflationsraten, som er afhængig af, at mange decentrale aktører træffer kloge beslutninger. Her har vi åbenbart klaret at igangsætte en særdeles vellykket proces hen imod Den Økonomiske og Monetære Union, som har ført til resultater, som vi indtil for få år siden endnu ikke anså for mulige. Tag så komplicerede sager som renteudvikling eller nedbringelse af statsgælden. Alt dette har vi klaret ved en fælles kraftanstrengelse, og det er alt sammen komplicerede forhold, som kræver mere end én part. Når det er lykkedes for os, vil det også lykkes for os at opnå, at alle elever i Den Europæiske Union har adgang til Internet i skolen. Vi kan skabe vilkår, hvor alle elever ikke kun har denne internetadgang, men hvor der også kan opnås væsentlige fremskridt inden for deres læseplaner, så de får de muligheder, de har behov for, og som giver dem adgang til det europæiske arbejdsmarked.
Når vi har gjort alt dette, kan vi også tilbyde enhver erhvervsdrivende i Den Europæiske Union et klart, forståeligt og enkelt regelsæt, der fungerer lige så godt i Spanien som i Grækenland, Italien eller Forbundsrepublikken Tyskland. Når vi har gjort alt dette, så kan vi også udnytte den vigtigste europæiske produktivkraft. Vi vil give de stadigvæk over 14 millioner arbejdsløse i Den Europæiske Union en reel mulighed for at deltage i denne succesfulde proces.
Vi har en ledighed på stadigvæk over 8%, og jeg vil gøre opmærksom på en omstændighed, som der efter min mening fokuseres alt for lidt på i diskussionen i Kommissionen, nemlig at vi har en ungdomsarbejdsløshed, der er dobbelt så høj som de 8%. Det er et stort problem, netop når vi i dag siger, at vi vil løse problemerne i forbindelse med den demografiske udvikling, og at vi vil satse på og investere i intelligensen i folks hoveder. Her kan der konkret gøres langt mere for at nedbringe ungdomsarbejdsløsheden og investere i Europas fremtid. Men netop derfor er det også rigtigt, at Kommissionen i et papir til forberedelse af topmødet i Stockholm foreslår, at vi i Stockholm skal fastsætte helt konkrete mål for en forøgelse af beskæftigelsesgraden, nemlig til 67% inden 2005, og navnlig også en forøgelse af kvinders erhvervsfrekvens på arbejdsmarkedet til 57%.
Det er rigtige mål, og i Europa-Parlamentet ønsker vi som repræsentanter for Europas borgere at se disse mål nedfældet i slutdokumentet fra topmødet i Stockholm. Vi lægger vægt på, at det udtrykkes klart og tydeligt, så Europas befolkninger præsenteres for letforståelige mål, som de kan identificere sig med, og hvor de også mærker, at det drejer sig om deres egne muligheder i den succesfulde europæiske proces. Ikke mindst dette vil være en afgørende faktor for, at befolkningen accepterer den nødvendige udvidelse af Den Europæiske Union, som vi alle ønsker. Der skal imidlertid også udsendes et signal om, at alle de, som nu er dårligere stillet, og som ønsker at udnytte deres ressourcer, skal have en mulighed for det. De, der går ind for dette, skal vise mod og energi og overvinde rivaliseringen mellem de europæiske institutioner. Europas borgere har ingen forståelse for, at der udfoldes smålig misundelse om opgavefordelingen. Det må være klart, at Rådet skal påtage sig sin ledende rolle, og det må også være klart, at Parlamentet skal have den plads, der tilkommer det som direkte valgt repræsentation for Europas borgere.

Solbes
Hr. formand, hr. Bullmann, hr. Cocilovo, hr. Gasòliba i Böhm, jeg vil indlede med at takke Dem for den mulighed, Parlamentet giver os for at diskutere Lissabon-strategien med Dem, altså det system, vi har oprettet for at kontrollere det, der blev besluttet der, og hvordan det går med gennemførelsen.
Sidste år satte Den Europæiske Union sig i Lissabon - som hr. Bullman så rigtigt sagde - et mål, der bestod i i det næste tiår at opnå at blive den mest konkurrencedygtige og dynamiske vidensbaserede økonomi i verden, der kan sikre os en holdbar økonomisk vækst med flere job og større social samhørighed.
Hr. Bullman har lagt vægt på dette samlede perspektiv, et perspektiv, som jeg er helt enig i, og som Kommissionens sammenfattende rapport naturligvis afspejler. I denne sammenfattende rapport gør Kommissionen ikke blot rede for de fremskridt, der er sket fra Lissabon til nu, men også for, hvad der er vores næste mål. Og det punkt har hr. Bullmann også lagt vægt på.
I Lissabon sagde vi til os selv: Lad os fastlægge nogle strukturelle indikatorer, der gør det nemmere at sammenligne situationen i de forskellige lande. I Nice definerede vi 35 strukturelle indikatorer, og de er udgangspunktet for den sammenfattende rapport. De er uden tvivl nogle nyttige redskaber til at måle de fremskridt, der er sket, de konkrete definerede mål og fristerne for gennemførelse. De er også et fingerpeg om de fremskridt, vi kan gøre i de kommende år.
Det er rigtigt, at disse indikatorer, som vi opfatter dem, ikke udelukkende skal bruges i den sammenfattende rapport. De skal også bruges i andre rapporter fra Kommissionen, f.eks. rapporten om gennemførelsen eller opfyldelsen af de forpligtelser, der følger med iværksættelsen af de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik.
I rapporten - det vil jeg ikke gentage - har vi fremhævet de fremskridt, der er sket i denne periode. Det er klart, at der er elementer som gennemførelsen af visse liberaliseringer, der helt klart er positive. I andre tilfælde går det for langsomt.
Hvis succesen kan måles i f.eks. forbedringen i omlægningen af de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik under hensyntagen til målene fra Lissabon eller i spørgsmål som vedtagelsen af den skatte- og afgiftspolitiske pakke, statutten for det europæiske selskab eller vedtagelsen af den social- og arbejdsmarkedspolitiske dagsorden i Nice, er det rigtigt, at der er områder, hvorpå vi er bagefter, f.eks. hvad angår EF-patentet, Galileo-programmet eller andre så betydningsfulde som strategien om livslang uddannelse eller tax benefit-systemerne, der uden tvivl er afgørende for væksten og beskæftigelsen.
I den sammenfattende rapport fremhæves økonomiens positive udvikling, væksten i det foregående år, væksten i det kommende år og skabelsen af 2,5 millioner arbejdspladser, hvilket er et meget vigtigt punkt.
I den sammenfattende rapport lægges der vægt på, at Lissabon-målet er et samlet mål, som hr. Bullmann har understreget. Vi kan ikke bare tænke på vækst og glemme de andre aspekter fra Lissabon. Vækst og makroøkonomisk stabilitet er ganske vist grundlæggende faktorer, men det er beskæftigelse og social samhørighed også.
I den sammenfattende rapport stiller vi, som hr. Bullmann så rigtigt har sagt, en række specifikke forslag: 10 prioriteringer, som Kommissionen ønsker at få vedtaget på Det Europæiske Råd i Stockholm, for at vi kan styrke vores engagement i den strukturelle og sociale udvikling, som er en betingelse for en holdbar økonomisk vækst, der gør det muligt at nedbringe arbejdsløsheden og forbedre samhørigheden.
Som kommissær med ansvar for økonomiske og sociale anliggender vil jeg gerne gå i dybden med tre punkter, som jeg mener er relevante: for det første opretholdelse og styrkelse af en stabil makroøkonomisk ramme. Ud over det tidligere nævnte mål om at opnå et vidensbaseret samfund med bedre beskæftigelsesmuligheder mener vi, at det er vigtigt at få et stabilt miljø, der gør det muligt på mellemlangt sigt at overholde målene med prisstabilitet og sunde offentlige finanser.
I den nuværende positive økonomiske sammenhæng, bortset fra tomgangen i den amerikanske vækst, mener vi, at vi bør fortsætte med procedurerne til skattekonsolidering og forbedring af de offentlige finansers kvalitet og bæredygtighed under hensyntagen til aspekter så vigtige som f.eks. den tiltagende aldring af befolkningen. Når vi taler om kvalitet, taler vi især om en skattepolitik, der er mere indrettet på at øge beskæftigelsen, om at støtte forskningen og innovationen og forøge investeringen i menneskelig kapital. Når vi taler om de offentlige finansers bæredygtighed, taler vi om evnen til at opfylde fremtidige forpligtelser.
Det andet punkt, der optager mig, er, at vi skal styrke Unionens potentielle vækst. Det er rigtigt, at der er gjort store fremskridt med de reformer, som er nødvendige for at følge en linje med vedvarende vækst. I denne periode med økonomisk velstand har vi imidlertid en enestående chance for at forbedre det indre marked for tjenesteydelser og opnå større åbenhed i sektorer som energisektoren, transportsektoren og andre sektorer, der gavner forbrugerne. Vi er naturligvis bevidste om, at hele liberaliseringsprocessen samtidig skal ledsages af en plan for kontrol af reguleringen, som i den sidste ende gør det muligt at opnå positive effekter uden negative følger for samfundet.
Min sidste kommentar vedrører den øgede beskæftigelse og den stigende erhvervsfrekvens. Det er værd at huske på, at to tredjedele af forskellen mellem USA's og Den Europæiske Unions bruttonationalprodukt netop skyldes den forskellige anvendelse af arbejdskraftfaktoren. Det er derfor af største vigtighed, at de nødvendige skattemæssige og sociale reformer iværksættes, herunder førtidspensionering, pensionsordninger og arbejdsmarkedslovgivning, som kan gøre det muligt at forbedre denne situation. Vigtige elementer er også uddannelse og erhvervsuddannelse, incitamenter for virksomhederne og offentlige investeringer, som er væsentlige for jobkvaliteten. Alt det skulle bevirke, at europæerne gør fremskridt i henhold til den linje, der blev lagt i Lissabon, og som vi alle ønsker bliver konsolideret i Stockholm.
De betænkninger, vi behandler, Bullmann-betænkningen og Gasòliba i Böhm-betænkningen, indeholder en lang række forslag, som ligger meget tæt op ad indholdet af den sammenfattende rapport. Det er vores plan at tage alle disse henvisninger og indikationer, hvoraf nogle vedrører specifikke indikatorer, under overvejelse og analysere dem for at finde ud af, i hvilket omfang vi i fremtidige rapporter kan inddrage nogle af forslagene.
Parlamentet har ret, når det siger, at Lissabon-strategiens succes er helt afhængig af alle de involverede parters engagement i processen. I den forbindelse er de to betænkninger, som er blevet forelagt for Parlamentet i dag, uden tvivl grundlæggende elementer og et klart udtryk for Parlamentets tilsagn om at samarbejde omkring Lissabon-processen, som vi som sagt håber bliver fulgt op og forbedret med de beslutninger, der træffes i Stockholm.

Gasòliba i Böhm
Hr. formand, mine damer og herrer, hr. kommissær, hr. repræsentant for Rådet, Det Europæiske Råd, der blev afholdt sidste år i Lissabon, fastlagde en proces, der skulle sikre, at Den Europæiske Union blev lige så konkurrencedygtig som USA, eller i hvert fald at vi i 2010 er lige så konkurrencedygtige. Jeg mener, at både min kollega Bullmanns og min egen betænkning bidrager positivt og konstruktivt til overvejelserne om, hvordan dette mål kan nås, og til, at vi før Det Europæiske Råd i Stockholm kan lave en opgørelse over og en analyse af det forløbne år.
Den Europæiske Unions økonomis strategiske mål er at blive den mest dynamiske vidensbaserede økonomi i verden med en bæredygtig udvikling, flere og bedre arbejdspladser og større social samhørighed. Alle disse mål er meget ambitiøse. Den Europæiske Union giver ikke afkald på den sociale samhørighed, da den er en økonomi baseret på velfærd, som er et af det europæiske samfunds kendetegn, der blev opnået og konsolideret i anden halvdel af det foregående århundrede. Den er samtidig en økonomi med en åbenbar dynamik, som de seneste år har været et bevis på.
Men der er ingen, der er i tvivl om, at det at være så krævende på det sociale område, at sikre bæredygtig udvikling og samtidig at være verdens mest konkurrencedygtige økonomi er tre meget ambitiøse mål at sætte sig, og for at opfylde dem skal vi være i stand til at overvinde de problemer, der måtte opstå.
Vi mener, at en af de ting, der kan forhindre den samlede opfyldelse af disse tre mål, netop er, at de efter vores mening tre grundlæggende betingelser for den europæiske økonomis konkurrenceevne ikke opfyldes i tilstrækkelig grad.
For det første, eksistensen af nogle markeder, der endnu ikke er tilstrækkeligt åbne for konkurrence, og som på grund af deres grundlæggende karakter i vores produktionsstruktur har en negativ indvirkning på omkostningsstrukturen, herunder enhedspriserne på varer og tjenesteydelser. Kommissær Solbes har nævnt dem: energi, transport og telekommunikation. Det er indlysende, at de er grundlæggende faktorer, og at vi, hvis vi sammenligner dem med den anden førende økonomi på internationalt plan, den amerikanske, stadig har en afvigelse, der forhindrer os i at opnå den konkurrenceevne i 2010, som vi har sat os for.
For det andet, et spørgsmål, der bekymrer os meget, og som også kommer til udtryk i både hr. Bullmanns og min egen betænkning: beskæftigelsen. Det er klart, at vi ikke kan give afkald på et højere beskæftigelsesniveau, som er et af de store mål, det svenske formandskab har sat sig. Men det er også klart, at det, for at vi kan få et højere beskæftigelsesniveau og samtidig, som det nævnes i de to betænkninger, kvalitet i beskæftigelsen, er nødvendigt at få en større mulighed for tilpasning, både socialt - der er lande i Den Europæiske Union, som har meget interessante løsninger på det problem - og hvad angår fleksibilitet på arbejdsmarkedet - det var allerede nævnt i Delors-rapporten fra 1995. Det er en væsentlig betingelse for, at to mål kan opfyldes, nemlig øget beskæftigelse og øget konkurrenceevne inden for en produktionsstruktur, hvor arbejdsmarkedet naturligvis er af afgørende betydning.
Og endelig, uddannelse. Jeg vil ikke gå i dybden med det, det er nævnt i Bullmann-betænkningen, og kommissær Solbes har også nævnt det. Den tredje vigtige ting er spørgsmålet om uddannelseskvalitet på alle niveauer, fra erhvervsuddannelser til videregående uddannelser, der også er grundlaget for - jeg slutter nu, hr. formand - at opnå det, som vi virkelig har brug for, og som Europa endnu ikke har opnået i forhold til USA: Til trods for at vores videnskabelige uddannelse og den videnskabelige innovation er på et meget højt niveau, har vi endnu ikke gjort afstanden til USA mindre, og vi har heller ikke overvundet den eksisterende forskel for at få en teknologisk udvikling, der udmønter sig i konkurrencedygtige varer og tjenesteydelser. Dette er den tredje grundlæggende henstilling i denne analyse af og opgørelse over Det Europæiske Råd i Lissabon.

Danielsson
Hr. formand, kære parlamentsmedlemmer, hr. kommissær, det er med stor interesse, at jeg deltager i forhandlingen om Bullmann-betænkningen om forberedelserne forud for Det Europæiske Råds møde i Stockholm samt om Gasòliba i Böhm-betænkningen om virkningen af liberaliseringen og den økonomiske reformproces på den økonomiske vækst i Den Europæiske Union.
Jeg har lyttet med ekstra stor interesse til hr. Bullmanns redegørelse om Parlamentets bidrag til Stockholm-mødet og glæder mig især over det helhedssyn, der findes i betænkningen, nemlig at alle punkter på den dagsorden, der søsættes i Lissabon, skal gennemføres, hvis Europa skal nå det ambitiøse mål, som vi har opstillet. Det vil sige, at Europa i løbet af de næste 10 år skal blive verdens mest konkurrencedygtige og dynamiske vidensbaserede økonomi med mulighed for holdbar økonomisk vækst, flere og bedre job og øget social samhørighed. Fuld beskæftigelse skal være et grundlæggende mål for Unionens økonomiske og sociale politik. Den strategi, der blev vedtaget i Lissabon, var en vigtig milepæl i Unionens udvikling.
Hvad angår beskæftigelsesmålene i Lissabon-strategien, deler Rådet Bullmann-betænkningens forslag om delmål. Vi håber, at Rådet kan træffe beslutning om dette i Stockholm.
Dagens Europa står bedre rustet, end det har gjort meget længe, til at udvide beskæftigelsesmulighederne for alle, der vil og kan arbejde. Udsigterne for den europæiske økonomi forbliver gode. De offentlige finanser er stærke. Priserne er stabile. Reformer af vare- og kapitalmarkeder er slået igennem i hele Europa. Dog er der ingen grund til at læne sig tilbage, for der er fortsat 14 millioner mennesker i Europa uden arbejde. Arbejdsløshed er et gigantisk sløseri med de økonomiske ressourcer og, hvad værre er, med folks kundskaber og ambitioner. At have et arbejde indebærer at have mulighed for at forsørge sig selv og er i forlængelse heraf det bedste middel til at skabe et samfund, hvor alle kan føle, at de har et ansvar.
Det Europæiske Råds møde i Stockholm den 23.-24. marts bliver det første i en række af forårstopmøder, der beskæftiger sig med at fremme udviklingen hen imod det strategiske mål, der blev fastlagt i Lissabon. Vi bør i Stockholm åbent og selvkritisk bedømme de fremskridt, der er sket i det forgangne år. Vores hensigt er at fremme arbejdet både med fællesskabsretten og med den nye såkaldt åbne koordineringsmetode.
Som formandsland vil Sverige forsøge at undgå at udhule Lissabon-strategien ved at stille alt for mange nye spørgsmål. Vi har heller ikke brug for nye processer. Man bør i stedet på mødet i Stockholm udpege nogle prioriterede områder. Vejen til fuld beskæftigelse og øget konkurrenceevne går gennem økonomiske reformer med åbne og fungerende markeder i kombination med en sund makroøkonomisk politik, der stimulerer vækst og beskæftigelse.
Jeg har med interesse studeret Gasòliba i Böhm-betænkningen om økonomiske reformer og vækst og er enig i, at den økonomiske reformpolitiks virkning på vækst og beskæftigelse ikke skal undervurderes. Jeg vil dog understrege, at økonomiske reformer skal kombineres med satsninger på uddannelse, moderniserede socialsystemer og styrket velfærd. Det forudsætter også et økonomisk klima, der fremmer investeringer og etablering af nye firmaer i vækst.
Jeg mener, at vi i Stockholm skal udstikke en retning for yderligere fremskridt på disse områder. Lad mig nævne et par stykker.
I Stockholm forventer vi, at vi kan fastlægge en tidsplan for liberalisering af el- og gasmarkederne. Vi vil presse på for at få en reform af de finansielle markeder. Angående dette område vil den vigtige Lamfalussy-betænkning udgøre grundlaget for forhandlingerne i Stockholm. Endvidere må vi fortsætte arbejdet med at åbne transportmarkederne.
At åbne vare- og kapitalmarkeder er imidlertid ikke noget mål i sig selv, men vi gør det af to grunde. Dels er det et værktøj til at skabe vækst og øget beskæftigelse, dels et værktøj til øget forbrugertilfredshed - lavere priser, større udbud og bedre kvalitet på varer og tjenesteydelser. I denne sammenhæng har vi også den opfattelse, at den eksterne handelspolitik spiller en rolle, og vi håber ligeledes at kunne belyse dette spørgsmål i Stockholm.
Stockholm-topmødet bør endvidere understrege betydningen af ny teknik gennem videreudvikling af handlingsplanen for et eEurope samt fjerne hindringer for bioteknologiens frembrud og betydning for innovation og vækst. Vi må imidlertid også tage hensyn til den moralske og etiske dimension, der ligger i bioteknologien.
Den ventede demografiske udvikling i Europa er en voksende udfordring. Lave fødselstal og et stigende antal ældre truer med at øge forsørgerbyrden kraftigt for personer i den arbejdsdygtige alder fra omkring år 2010 og fremefter. Den demografiske udvikling skal imødegås af en bred politisk front allerede nu. Det vil kræve et omfattende gennemsyn af pensionssystemet samt sundhedsvæsenet og ældreforsorgen. Det vil også kræve foranstaltninger til forøgelse af arbejdsstyrken. Betydningen af forbedrede vilkår for børnefamilier, øget ligestilling og livslang uddannelse bør fremhæves tydeligere som et middel til at møde de demografiske udfordringer. I takt med at flere kommer i arbejde, vil der også komme mere og mere fokus på arbejdslivets vilkår. Målet er, at vi i Stockholm skal blive enige om en definition af begrebet kvalitet i arbejdet og dennes betydning for vækst og beskæftigelse.
Jeg vil også understrege den vitale betydning, det har for stabilitet og velfærd i Europa, at Den Økonomiske og Monetære Union udvikler sig succesfuldt. Som formandsland vil Sverige aktivt virke for, at den introduktion af eurosedler og -mønter, som skal ske i Valutaunionen i begyndelsen af 2002, bliver en udelt succes. Dette er i alles fælles interesse.

Cocilovo
Hr. formand, jeg ved ikke, om det vil lykkes mig at være overbevisende i løbet af disse fire minutter. Men jeg vil i det mindste forsøge at udtrykke mig klart om nogle af aspekterne i forbindelse med Parlamentets indsats, også når det gælder den pågældende betænkning, hvor det har taget stilling til Kommissionens initiativ og de aktioner, som Rådet bebuder.
Der er allerede nogle af vores kolleger, som har givet et effektivt resumé af de væsentligste nyheder på topmødet i Lissabon. Vi foreslog endnu en gang, at vi skulle gøre en fælles indsats for at nå målsætningen om fuld beskæftigelse. Denne målsætning vil vi som bekendt ikke kunne nå fra den ene dag til den anden, men vi erklærede, at det er muligt på visse betingelser. Også ved at ajourføre den pakke af operative instrumenter, der skal ledsage denne indsats, gentog vi vores ønske om at skabe et økonomisk samarbejdsområde i Europa, der er så åbent og konkurrencedygtigt som muligt, og som er baseret på informations- og videnssamfundet. Vi slog dog navnlig fast, at disse resultater er opnåelige, såfremt man ikke tilføjer en fjerde proces til de allerede eksisterende processer, men sikrer en solid kombination af de forskellige politikker, det vil sige en indfaldsvinkel, hvor de økonomiske politikker, beskæftigelsespolitikkerne og socialpolitikken supplerer hinanden, idet man selvfølgelig forudsætter, at der er sammenhæng mellem de politikker, man ønsker at sammenlægge og kombinere for at nå målsætningerne.
Endelig fastlagde man på Rådets ekstraordinære forårsmøde, at alle - ved hjælp af den åbne samordningsmetode - skulle have de bedste muligheder for at undersøge, hvor langt man er nået med den reelle gennemførelse af processerne og de beslutninger, der træffes, samt eventuelle succeser og forsinkelser. Jeg vil gerne kort sige noget om dette emne, for den åbne samordning er så afgjort noget andet end en overlapning af EU's politikker og retningslinjer for politikkerne i medlemsstaterne og i de virksomheder, der arbejder med dette, men det er heller ikke bare en indholdsløs samordning. Den åbne samordning må således hverken betragtes som en trylleformular eller som tom snak. Den skal bidrage til at inddrage offentligheden i et europæisk projekt, hvis gennemsigtighed og reelle kontrolmuligheder den skal sikre.
Det er uacceptabelt, at stabilitetspagten og konvergenskriterierne bygger på instrumenter og organer, hvor der foretages kontroller, måling og om nødvendigt censur. De bygger nemlig på våben og politi, hvorimod de økonomipolitiske valg - som er i tråd med de målsætninger, jeg nævnte før, og som bidrager til væksten og konkurrencen - samt de aktive beskæftigelsespolitikker, investeringen i menneskelige ressourcer, investeringen i livslang læring, lige muligheder og genopretning af strukturelle skævheder i regionerne meget ofte udelukkende giver sig udslag i højtideligt aflagte løfter, hvis overholdelse ikke er blevet kontrolleret eller ikke kan kontrolleres. På denne måde bliver vi kun profeter, der prædiker tomme ord om fordelene ved Europas økonomiske og sociale model.
Det er tværtimod nødvendigt med nogle sammenlignelige oplysninger og et stringent socialt glosar, så man ikke - sådan som det nogle gange er sket - bliver ved med at bruge de samme ord med forskellige betydninger, og så man ikke mindst - hvad værre er - bruger de samme ord og bliver ved med at gøre nogle andre ting. Det er derfor vigtigt med forslaget om de indikatorer, der skal anvendes for at undgå, at vi hele tiden ændrer politikkerne for at følge det videnskabelige fænomen med evighedsmaskinen, som er et mærkeligt forsøg, hvor det gælder om at holde en proces i gang hele tiden og samtidig forhindre den i at nå noget som helst mål.

Zorba
Hr. formand, jeg vil gerne komplimentere Udo Bullman, fordi han har udarbejdet en betænkning, der formår konsekvent at holde fast i det centrale, i kernen, og sørger for at følge op på de vigtige beslutninger, der blev truffet i Lissabon. Ordføreren foreslår en dynamisk kombination af foranstaltninger, der er baseret på økonomiske reformer, beskæftigelse og socialpolitik, hvor tanken er, at de tre områder supplerer hinanden, og han formår at beskrive de fordele, der vil være for hver enkelt af disse sektorer. Man kan ikke lade være med at ønske, at alle senere opfølgninger af Lissabon vil have den samme politik, den samme gode bedømmelsesevne og den samme konsekvens.
Jeg vil især nævne betydningen af vidensøkonomien, investeringen i den menneskelige kapacitet, som er en grundlæggende faktor i den europæiske politik. Livslang undervisning er for den europæiske økonomi et fremragende middel til at udvikle den nødvendige menneskelige kapital, som kræves for at opnå et videnssamfund. Vi har brug for flere folk med uddannelse, folk som er uddannelsesmæssigt rustede til at arbejde inden for alle de vigtige områder. Livslang læring er ikke et nyt ord, men et seriøst politisk forslag om tilpasning og udvikling af den menneskelige kapacitet over for den udvikling, der finder sted i vores århundrede.
Desuden bør vi sikre, at der oprettes de nødvendige informationsnet, som alle borgere uden undtagelse kan få adgang til, uden at økonomien skal være en hindring. Alle aktuelle hindringer for livslang læring bør tages op til behandling og fjernes. Dette er en pris, vi som samfund må betale ud fra en overbevisning om, at den europæiske samfundsmodel og politiske model vil få stort udbytte heraf.
Et andet vigtigt punkt, som jeg gerne vil understrege, er den frie bevægelighed for studerende, lærere, lærlinge og forskere med henblik på at styrke uddannelsens rolle ved skabelsen af et europæisk samfund baseret på viden. Samtidig bør der træffes foranstaltninger for at undgå den åbenlyse fare for informationsfattigdom. Man bør sikre, at arbejdsmarkedets fleksibilitet ikke medfører indførelse af nye former for usikkerhed og marginalisering for arbejdstagerne.
I vores tid med globalisering og store teknologiske forandringer, som påvirker dagligdagen, bør borgerne få større muligheder for at tilpasse sig og udvikle sig, flere kulturelle muligheder. Der skal ske en styrkelse af den brede kulturelle situation i Europa, det kulturelle miljø, som er direkte forbundet med den økonomiske og den sociale situation.

Radwan
Hr. formand, mine damer og herrer, vi lever i globaliseringens tidsalder, vi taler om videnssamfundet. Hele vores samfund og vores erhvervsliv står over for store strukturelle forandringer. Vante ting forsvinder eller ændres. Så meget større er de krav, der nu stilles til politikerne, om at fastsætte rammer. Den Europæiske Union har sat sig det ambitiøse mål inden 2010 at blive den mest dynamiske økonomi i verden.
Hertil er der nogle forudsætninger, der skal opfyldes, og noget hjemmearbejde, der skal gøres. Uddannelsespolitikken er allerede nævnt flere gange. Den ressource, som Europa råder over, er viden. Her skal vi især investere i ungdommen. Det drejer sig her om nye teknologier såsom Internettet. Men det drejer sig også om at lære mennesker en ny tænkemåde. I min generation og generationen før den er der ikke ofret mange tanker på at blive selvstændig eller selv starte virksomhed. Jeg mener, at vi i fremtiden allerede i skolen skal henlede børns og unges opmærksomhed på den mulighed, så det bliver en selvfølgelig ting for dem at vælge en tilværelse som selvstændig.
Men vi er også nødt til at tale om fleksibiliseringen af arbejdsmarkederne. Jeg er fuldstændig enig med hr. Bullmann, der taler om mål, men vi oplever netop i dag, hvor lidt overensstemmelse der er mellem mål og konkrete handlinger. Vi er alle enige i målet om en fleksibel tilrettelæggelse af arbejdet. Men hvis vi retter blikket mod Tyskland og ser på den nye virksomhedsaftalelov, så mærker vi, at mål og handling ikke altid er i overensstemmelse med hinanden. Det er det, der gør det så vanskeligt at orientere politikken udelukkende efter målene.
Men vi skal også i højere grad beskæftige os med det højteknologiske område. Internettet er nævnt. Adgang til Nettet er stadig for dyr i Europa. Udbredelsen er stadigvæk for lav i sammenligning med andre lande i verden. Men også for nye teknologier såsom bioteknik skal der gøres en mere offensiv og optimistisk indsats. Vi må imidlertid ikke kun satse på højteknologi. Vi skal også overveje, hvordan vi sammenfører new economy med den såkaldte old economy. Jeg er generelt modstander af denne afgrænsning. I Bayern er der en snedker, som allerede nu får 70% af sin omsætning via Internettet. Hører han så, hvis jeg må spørge eksperterne her, til i old economy eller i new economy? Efter min mening hører han til i economy. Vi skal føre dem sammen og øge produktiviteten.
Men - og her vil jeg rette en hjertelig tak til hr. Gasòliba i Böhm for hans betænkning om deregulering - vi skal være konkurrencedygtige, og det vil sige, at vi skal gøre vores egne strukturer konkurrencedygtige. Vi har gjort positive erfaringer inden for luftfart, telekommunikation og energi, og der står andre markeder og venter såsom transport, gas, post eller den finansielle sektor.
Men vores mål skal i sidste ende være, at der kun skal være konkurrence på de områder, hvor det er til gavn for forbrugerne. Jeg vil her - også en smule advarende - tilråde, at man ikke straks deregulerer hver eneste sektor blot for konkurrencens egen skyld. Som eksempel skal jeg her nævne vandforsyning. Vand er en begrænset ressource. Vi kan bestemt ikke fra den ene dag til den anden i løbet af kort tid udlevere det europæiske vandmarked med dets høje kvalitetsstandard til konkurrencen, hverken for særlige sektorer eller i enkelttilfælde.
Her er jeg ved emnet "grænser for konkurrencen - den generelle europæiske konkurrencelovgivnings grænser i forhold til forsyningen med basale goder i kommuner og regioner". Sociale strukturer, nedarvede strukturer er også et europæisk kapitel. God uddannelse, et godt sundhedsvæsen og ro på arbejdsmarkedet. Her skal vi ikke bevare strukturer blot for bevarelsens egen skyld, men videreudvikle dem. Det vil sige, at der kan indgå elementer af konkurrence på disse områder. De kan gøres mere effektive og udvikles positivt. Men vi må ikke ophæve det politiske ansvar på disse områder. Det er en vanskelig balancegang. Det er et emne, vi kommer til at beskæftige os mere med ved de kommende liberaliseringsforhandlinger i år i Parlamentet. Men jeg mener, det skal være muligt at kombinere konkurrence, subsidiaritet og politisk ansvar på lokalt plan. Det er efter min mening vejen til at gøre Europa mere konkurrencedygtigt og alligevel holde det sammen.

Andersson
Hr. formand, det hævdes af og til i den svenske debat, at EU ikke kan forandres, men jeg synes, at den politiske dagsorden, som vi nu er ved at drøfte, viser, at det kan forandres.
I 1995, da jeg var ny i Parlamentet, drøftede vi så godt som udelukkende stabiliseringspolitik. Emnet består, men stabiliseringspolitikken er blevet suppleret med spørgsmål om vækst, beskæftigelse og social velfærd. Det er en forandret virkelighed, der har muliggjort dette, men det handler også om politiske prioriteringer. Dette arbejde er foregået i Amsterdam og i Lissabon og fortsætter nu i Stockholm.
Indimellem hævdes det, at de spørgsmål, som vi nu beskæftiger os med - spørgsmål om beskæftigelse og social velfærd - udelukkende er nationale anliggender. Ja, for en stor dels vedkommende er det lokale, regionale eller nationale anliggender. Men ved at opstille fælles mål for at kunne møde fælles udfordringer i fremtiden skaber vi merværdi alene via en europæisk politik. Vi gør det dels gennem ren lovgivning på f.eks. arbejdsmiljøområdet og arbejdsretsområdet og dels gennem den åbne koordineringsmetode, som indebærer, at vi opstiller fælles mål for forskellige anliggender. Processen omkring Den Monetære Union og målsætninger for inflation, renteudvikling og budgetunderskud har vist, at dette var en succesfuld metode. Nu bruger vi samme metoder, når det gælder beskæftigelsesniveau, marginalisering og demografiske spørgsmål.
Lissabon-processen indeholder tre dele, nemlig økonomisk politik, beskæftigelsespolitik og socialpolitik/social samhørighed. Det er vigtigt, at der findes en balance mellem disse tre områder, som alle har lige stor betydning for processen.
Jeg vil takke ordfører Bullmann for, at han i sin betænkning peger på denne balance og på, at det er vigtigt at bevare den. Jeg vil især nævne to eksempler, nemlig uddannelsespolitik i videnssamfundet, som er uhyre vigtigt, og betydningen af, at man allerede nu tager udfordringerne omkring den demografiske udvikling op, som tidligere nævnt.
I Stockholm må vi foretage nogle valg, for vi kan ikke overkomme alting på en gang. Lad os derfor fokusere på nogle vigtige spørgsmål for dermed at påbegynde processen! Indikatorer er ikke noget mål i sig selv, de er udelukkende et middel til at nå de mål, der er blevet opstillet.
Jeg vil også understrege Parlamentets rolle. Vi spiller en rolle i lovgivningen, men vi spiller ingen klar rolle i spørgsmålet om den åbne koordineringsmetode. Når dette nu får større og større betydning, må vi nå frem til en institutionel aftale, hvor Parlamentets rolle styrkes.
Vi savner dog en ingrediens her - vi nævner den i vores rapport og håber, at Göteborg-topmødet vil drøfte samme aspekt - nemlig ligeledes at knytte de økologiske aspekter til denne proces og disse spørgsmål.

Schmidt, Olle
Hr. formand, Lissabon-mødet bragte et tydeligt budskab til EU's indbyggere, nemlig at Europa skal blive den mest konkurrencedygtige økonomi i hele verden. Det er en ægte ambition, som der nu skal følges effektivt op på i Stockholm. Det må dog ikke ende som i så mange andre EU-dokumenter - med ord uden konkrete resultater. Nu har vi reelt behov for nogle håndfaste forslag! De 14 millioner arbejdsløse har fået nok af storslåede beslutninger. Jeg må erkende, at vi liberale indtager en noget afventende holdning, til vi ser, hvad resultatet bliver af mødet i Stockholm. Jeg vil dog understrege, at hr. Bullmann har gjort et godt stykke arbejde, men betænkningen er blevet lige vel omfangsrig, og mængden af forslag har gjort, at vi har mistet fokus. Vi havde foretrukket en koncentration og en tydelig prioriteringsliste. Vi støtter til fulde Kommissionens kritik af den langsomme reformtakt i Europa. I denne sammenhæng er det først og fremmest Rådet, der fortjener kritik, men faktisk også Parlamentet.
Lad mig fremhæve nogle vigtige foranstaltninger, der skal sætte skub i Europa. Der er behov for yderligere liberalisering af energimarkederne og post- og telekommunikationssektoren - et område, hvor hr. Danielsson kan vise sig fra sin allerbedste side. Endvidere gælder det lavere skatter, især på arbejde, bedre forudsætninger for de små og mellemstore virksomheder og et mere fleksibelt arbejdsmarked. Desuden skal vi skabe et fælles finansmarked - et område, hvor der hidtil er sket alt for lidt - og et opkoblet eEurope. Endvidere skal bioteknologien stimuleres.
Et mere liberalt Europa giver et Europa med større samhørighed og større social sikkerhed, hvilket igen indebærer, at folks vilje til at løbe risici og kaste sig ud i nye projekter øges. Europa har brug for en politik, hvor der skabes arbejdspladser, og hvor indbyggerne via egne valg kan afgøre deres fremtid. Det er godt at opstille nogle mål og løbende vurdere resultaterne samt at have relevante statistiske indikatorer, men det kan aldrig erstatte de konkrete forslag. Som svensk parlamentsmedlem håber jeg, at mødet i Stockholm bliver vendepunktet, og at man vil træffe en beslutning, der skal bane vejen for et konkurrencedygtigt og liberalt Europa.
Til slut vil jeg sige til hr. Danielsson, at et dynamisk Europa også kræver en fælles valuta. Husk det! Flere og flere spørger sig selv, hvornår Sverige har tænkt sig at opfylde sine forpligtelser.

Jonckheer
Hr. formand, hr. kommissær, hr. formand for Rådet, jeg vil i mit indlæg primært koncentrere mig om Kommissionens dokument om de fremtidige aktioner i kølvandet på Det Europæiske Råds møde i Lissabon. Der er efter min opfattelse tale om et interessant dokument, og de følgende bemærkninger har karakter af forslag til forbedring af Kommissionens påtænkte initiativer. Der er altså tale om såkaldt konstruktiv kritik.
Det undrer det mig for det første, når man ser på dokumentets indhold, at Kommissionen slet ikke kommer ind på de store forskelle, der eksisterer landene og regionerne imellem inden for Den Europæiske Union, når det gælder informationssamfundet. Den Europæiske Union er kendetegnet ved en opdeling i geografiske delområder, som i høj grad er indbyrdes forskellige. Situationen er langtfra den samme i de skandinaviske lande og i de sydeuropæiske lande, hvilket man bør tage højde for, hvis diagnosen skal være præcis.
Endvidere taler Kommissionen med rette om en samlet strategi. Jeg vil gerne fremsætte nogle forslag til forbedring af denne på tre vigtige områder.
For det første spørgsmålet om bæredygtig udvikling. Det er vigtigt, at Kommissionen anerkender, at Lissabon-processen mangler den miljømæssige dimension. Det bør sikres, at Det Europæiske Råd under mødet i Göteborg justerer den prioritering, der blev etableret i Lissabon. Lad mig give et konkret eksempel. Når det gælder energi- og transportområdet, er det ikke tilstrækkeligt at sige, at liberalisering giver mulighed for lavere priser og dermed mulighed for at tilbyde forbrugerne og virksomhederne forbedret adgang til disse ydelser. Vi må også have indikatorer til rådighed, når det gælder udbygningen af den kollektive transport eller øget anvendelse af kombineret jernbane-/vejtransport. Problemet med indikatorerne vil blive rejst, hvilket er baggrunden for de ændringsforslag, vi har stillet til Bullmann-betænkningen.
Tilsvarende er det ikke tilstrækkeligt, at Kommissionen siger, at der er fremlagt en meddelelse om forsyningspligtsydelser. Europa-Parlamentet behandler denne i øjeblikket. Der er behov for initiativer med henblik på at etablere de lovgivningsmæssige rammer for den liberalisering, der pågår inden for forskellige sektorer.
For det andet spørgsmålet om betydningen af undervisning og uddannelse. Kommissionens udgangspunkt er, at der eksisterer et uddannelsesmæssigt underskud. Kommissionen burde imidlertid undersøge to spørgsmål nærmere. Dels spørgsmålet om, hvordan vi tilrettelægger en vekslen mellem fri tid, arbejdstid og tid til uddannelse. Hvorfor ikke udarbejde et rammedirektiv eller i det mindste en henstilling fra Kommissionen med henblik på at sikre borgernes, herunder arbejdstagernes, mulighed for skiftende livsrytmer, hvad angår uddannelse, arbejde og fri tid? Dels spørgsmålet om offentlig og privat finansiering af denne uddannelse. Det er spørgsmålet om virksomhedernes ansvar, herunder ansvar for arbejdstagerens uddannelse, hvilket igen rejser spørgsmålet om arten af de offentlige udgifter.
For det tredje ville det efter min opfattelse være tilrådeligt, at Kommissionen i sin redegørelse tog højde for EU's udvidelse, som det er tilfældet i den af hr. Barnier udarbejdede beretning om økonomisk og social samhørighed. Mange af de prioriteringer, der foretages i Kommissionens redegørelse, må uden tvivl justeres set i lyset af EU's udvidelse. Når det gælder arbejdsmarkedet, vil de grundlæggende spørgsmål således være sundhed og sikkerhed. Når det gælder spørgsmålene om social udstødelse og social sikring, skal disse ikke ses i lyset af befolkningens aldring. Det drejer sig ganske enkelt om at skabe et social sikkerhedsnet, som det også påpeges i seneste udgave af beretningen fra Den Internationale Bank for Investering og Udvikling.
Hr. kommissær, jeg håber, de her fremsatte forslag vil indgå i Kommissionens fremtidige beretninger, i særdeleshed når det gælder spørgsmål som integration, bæredygtig udvikling og videnssamfundet.

Herzog
Hr. formand, kære kolleger, hvilken vej skal vi følge efter Lissabon? Jeg skal besvare dette spørgsmål, hvad angår de indholdsmæssige, de ansvarsmæssige og de metodemæssige aspekter.
For det første mener jeg, det er forkert at antage, at Den Europæiske Union allerede har fastsat en strategi, når det gælder bæredygtig vækst, fuld beskæftigelse og øget social samhørighed. Lissabon-processen er værdifuld og målsætningerne særdeles ambitiøse og velbegrundede. Processen vidner om en global og åben holdning til spørgsmålet om samordning og klar bevidsthed om den udfordring, informationssamfundet frembyder. Væsentlige aspekter står imidlertid tilbage. De nuværende rammer om den økonomiske politik, penge- og finanspolitikken, begunstiger skattemæssig og social konkurrence. Mulighederne for at gennemføre givne offentlige politikker er begrænsede på nationalt plan og forhindres direkte på europæisk plan. Der er efter min opfattelse tale om negativ integration, som defineret af Tinbergen, og ikke en fuldstændig positiv integration.
Disse aspekter kommer også til udtryk i den aktuelle problemstilling vedrørende indikatorer. Der er tale om sammenlignelige nationale indikatorer, og disse er nyttige. Men der findes ingen europæiske indikatorer, som gør det muligt at placere Europa i en verdensøkonomisk sammenhæng og gennemføre fælles politikker. Og man undersøger heller ikke, hvilken betydning et eller flere landes valg måtte have for de øvrige lande. Hvorfor lyder der kritik af Irland? Fordi landet praktiserer social dumping og således fører en ikke-samarbejdsorienteret politik, eller fordi landet fører en vækstorienteret finanspolitik?
Jeg forstår, hr. Bullmanns budskab lyder, at der ganske vist er økonomisk vækst, men at man ikke af den grund bør hvile på laurbærrene. Det er i denne sammenhæng særdeles beklageligt, at Rådet og Kommissionen ikke vurderer de samfundsmæssige og økonomiske konsekvenser af et fælles finansmarked eller af indførelsen af den fælles mønt. Lissabon bør derfor ikke betragtes som afslutningen af, men som indledningen til en proces. Vi bør arbejde på at komme ud over disse modsætningsforhold, og strategien bør før eller senere revideres for at sikre fortsat udvikling. Der er i øvrigt stillet et udmærket ændringsforslag af hr. Goebbels og hr. Bullmann, som netop har dette sigte.
For det andet skal Europa-Parlamentet være i stand til at træffe klare valg. De to betænkninger, som i udvalget er vedtaget med enstemmighed, beror efter min opfattelse på modstridende holdninger. Jeg bifalder Bullmann-betænkningen, som anbefaler offentlige investeringer og lovgivning på det sociale område. Til gengæld kan jeg ikke bifalde Gasòliba i Böhms betænkning, som udelukkende fokuserer på liberalisering og fleksibilitet. Jeg må i øvrigt påpege, at årsagen til, at målsætningen for det indre marked ikke er nået, når det gælder visse grundlæggende tjenester såsom energi og transport, ikke skal søges i manglende liberalisering, men derimod manglende infrastrukturer og manglende fælles offentlig regulering. Jeg må også advare imod de fortsat faldende sociale bidrag, som altid fremhæves. De reducerer virksomhedernes ansvarlighed og skaber armod blandt arbejdstagerne.
Jeg vil fremhæve et tredje og sidste forhold. Vi bør skabe mulighed for, at alle sociale aktører og alle borgere i Den Europæiske Union kan deltage i fastlæggelsen af de økonomiske og sociale politikker. Befolkningen kender imidlertid ikke disse samordningsmuligheder. De ved slet ikke, hvad det drejer sig om. Vi må derfor være os vores ansvar bevidst. Lad mig i den forbindelse minde om, at Europa-Parlamentet i december 1996 vedtog et beslutningsforslag på baggrund af en betænkning, jeg havde forelagt, og erklærede, at man ville arrangere en årlig konference i Europa-Parlamentet om de grundlæggende valg vedrørende de økonomiske og sociale politikker. Europa-Parlamentet erklærede endvidere, at der forud for denne konference skulle føres en interaktiv debat mellem de forskellige nationale sammenslutninger og etableres en offentlig høring af det civile samfunds aktører. Vi kunne efter min opfattelse med fordel genfremsætte dette forslag med henblik på at skabe lydhørhed i befolkningen.

Nobilia
Hr. formand, i det store og hele kan man næsten kun være enig i de krav, som vores kolleger Bullmann og Gasòliba i Böhm fremsætter, også fordi man i det mindste opnår en større gennemsigtighed ved at opfylde dem. Det, som til gengæld er svært at forstå, er ikke kollegernes arbejde, men derimod årsagen til - eftersom jeg bifalder resultatet af Rådet i Lissabon - at Unionen undertiden gør det modsatte af de principper, den vedtager.
Der eksisterer som bekendt ikke en fælles økonomisk politik for de 15 medlemsstater, men derimod en samling retningslinjer, rettigheder og forbud på EU-plan. Når vi står over for globaliseringens udfordring, bør vi således være tilfredse med, at man gør en indsats for at indføre nogle fælles systemer og politikker, idet man tager udgangspunkt i vores fælles historiske og kulturelle baggrund, ligesom det i øvrigt er nødvendigt, at hvert eneste land indfører en konkurrencedygtig fleksibilitet. Alligevel er det ikke sjældent at se, at begge aspekter ofte udelukkende anvendes med henblik på økonomisk vækst og ikke også med henblik på social fremgang.
Reformen af den offentlige forvaltning er i nogle tilfælde en nødvendighed. For at skaffe sig nogle indtægter er det dog i andre tilfælde også nødvendigt, at de enkelte medlemsstater sørger for en reform og styrkelse af udviklingssektorerne, for en række grundlæggende kriterier, for en infrastrukturpolitik og for en politik for omfordelingen af de opnåede indtægter. Når det gælder den voksende fattigdom og ustabilitet, lader det dog ikke til, at man er i stand til at gøre andet på nationalt plan og fællesskabsplan end at føre den bedst mulige statistik over dette. Selv om det er fundamentalt, at der er balance i de offentlige regnskaber, må man - når man tænker på den voksende fattigdom og ustabilitet - ikke kun skære ned på de sociale udgifter uden at gøre sig nogle ikke-statistiske overvejelser om den demografiske udvikling og om de undertiden modstridende forklaringer på de konstante krav om at nedsætte arbejdsomkostningerne uden en konkret plan for arbejdstagernes inddragelse.
Man skal også tage liberaliseringen med i disse overvejelser, for selv om man må bifalde den, fordi den giver slutbrugeren en teoretisk fordel, er der praktisk taget ikke nogen fordele, når det gælder kvalitet, sikkerhed og almene udnyttelsesmuligheder. Det er derfor hensigtsmæssigt med en bedre samordning af EU-politikkerne og bedre indikatorer, der kan påvise deres effektivitet. Det er dog ønskeligt, at Unionen fastlægger sine kommende systemer snarest muligt, og at den ligeledes konstant gør de principper, den taler om hele tiden, mere gennemførlige, bindende og konsekvente.

Della Vedova
Hr. formand, hr. kommissær, hr. repræsentant for Rådet, jeg må sige, at jeg kort og godt anser beslutningerne i Lissabon og ikke mindst den målsætning, man har nævnt flere gange her i Parlamentet, nemlig at gøre EU's økonomi til verdens mest dynamiske og konkurrencedygtige vidensbaserede økonomi, som retorisk og tom snak, der ikke siger noget - eller som kun siger meget lidt - om udviklingen eller mangelen på samme i de europæiske landes økonomier. Alan Greenspan udtalte i går, at USA's økonomi kun vil vokse med 2,5% i 2001, og at arbejdsløsheden vil stige med 0,5% fra 4% til 4,5%. Sådan ser tallene ud for en dynamisk og konkurrencedygtig økonomi. Hvis disse tal gjaldt for os selv, ville vi betegne det som en periode med stærk økonomisk vækst, hvorimod vi anser USA's økonomi for at være i tilbagegang.
Jeg værdsætter det arbejde, som vores kolleger Bullmann og Gasòliba i Böhm har udført - og jeg vil især sige, at jeg er fuldstændig enig i Gasòlibas betænkning - men det er efter min mening alt for lidt, for det er alt for få ting, Parlamentet skal fremlægge og drøfte.
I Bullmanns betænkning taler man f.eks. om en modernisering af pensionssystemerne, og det er et emne, som også kommissær Solbes var inde på. Hvis vi ønsker at tale om de konkrete ting, der skal gøres, og ikke om højtravende målsætninger, burde Parlamentet efter min opfattelse - f.eks. med hensyn til reformerne af pensionssystemerne - give sin mening til kende på en meget kraftigere, meget mere beslutsom og meget mere stringent måde og hurtigst muligt kræve en reform, der fører til nogle pensionssystemer, som er bæredygtige set ud fra et finansielt synspunkt, og som giver en mindre uretfærdig fordeling af byrden mellem generationerne.
I Europa er vi i øjeblikket ved at opbruge de unges pensionsopsparing på en uansvarlig måde. Hvad får de udbetalt om 20 eller 40 år, når man tænker på de høje bidrag, de betaler i dag? Det er nødvendigt med nogle reformer, hvor man enten ændrer kriterierne, så minimumspensionsalderen bliver hævet, eller ændrer systemet - hvilket efter min mening ville være hensigtsmæssigt - ved at gå over til et kapitaliseringssystem for den obligatoriske pensions vedkommende og selvfølgelig ikke kun for tillægspensionens vedkommende.
I verdens mest dynamiske økonomi, nemlig USA's, er man bekymret for de offentlige sikringsunderskud, der vil vise sig fra 2025, og som først vil opbruge de opsparede reserver i 2037. I Europa og i mange lande - og her tænker jeg navnlig på mit eget land, Italien - styrer man på en uansvarlig måde lige lukt imod en katastrofe på pensionsbudgettet. I Europa er man ikke i stand til at overvinde modstanden fra de organisationer, der forsvarer de nuværende og kommende pensionister - her tænker jeg først og fremmest på fagforeningerne - og lader det gå ud over de unge, der er så heldige at have et arbejde, og de unge arbejdsløse, idet de skal betale nogle meget høje bidrag, som hæmmer beskæftigelsen.
Jeg var meget tilfreds med Tony Blairs forslag om et Europa, hvor man har mulighed for at blive på arbejdsmarkedet, selv om man er fyldt 65, for jeg kommer fra et land, hvor folk går på pension, når de er 55 år - og det er de måske ikke engang - og hvor disse pensioner betales via de yngre arbejdstageres bidrag.
Til sidst vil jeg gerne sige, hr. formand, at vi skal tale mindre om de målsætninger, vi alle er enige om - for hvem ville ikke gerne have, at Europas økonomi blev dynamisk? - og mere om de måske pinefulde og vanskelige valg, der skal træffes hurtigst muligt.

Blokland
Hr. formand, nu hvor vi har haft Den Økonomiske og Monetære Union i to år, viser det sig, at det faktisk er besværligt at koordinere den økonomiske politik. Det forekommer næsten umuligt at koordinere 12 forskellige økonomier med forskellige konjunkturmæssige situationer. Faktisk godkendte medlemsstaterne modstræbende den monetære union, men de vil i øjeblikket ikke opofre endnu mere politisk frihed for at opnå den nødvendige virkelige konvergens.
De socioøkonomiske præstationsindikatorer, som Kommissionen foreslår, er et forsøg på alligevel at tilvejebringe en form for socioøkonomisk koordinering uden at gennemgå en lovgivningsprocedure fyldt med faldgruber. Langtfra ideelt, men lidt er bedre end ingenting, kan man sige.
I betragtning af denne politiske realitet er det meget uklogt at kvæle denne konvergensproces i fødslen ved at foreslå en masse indikatorer. Erhvervslivet klager allerede nu over de mange statistiske undersøgelser. De nationale statistiske kontorer har slet ikke midler og personale til det. Og hvis man nu belemrer Eurostat med det, stiller man tingene på hovedet. De 27 indikatorer, som Kommissionen foreslår, er temmelig mange. Lad os begynde med omkring 10 og derefter forsigtigt udvide der, hvor det er nødvendigt.
Det er ærgerligt, at Bullmann-betænkningen fører den spæde konvergensproces på vildspor. Jeg håber, at kommissæren om lidt tydeligt og specifikt forklarer, hvorvidt og hvornår de vidtgående forslag i beslutningsforslaget kan gennemføres i praksis.
Desuden siger tal ikke alt. De viser virkeligheden på en reduceret måde. Vi siger jo heller ikke, at der dyrkes mest sport i USA, fordi USA opnår flest medaljer ved De Olympiske Lege. Hvis man fordeler medaljerne over indbyggertallet, falder USA ned ad verdensranglisten, og så viser det sig, at de fleste europæiske lande yder bedre sportspræstationer end USA. Og Belgien er jo ikke først for nylig blevet en skøjtenation. Kort sagt, indikatorer er et middel til at kunne justere politikken, men ikke noget mål i sig selv.
Om hr. Gasòlibas betænkning vil jeg lige sige, at min gruppe i store træk kan støtte den, selv om betænkningen desværre lægger for lidt vægt på de ulemper, der er forbundet med liberalisering.

Friedrich
Hr. formand, vi har alle sammen det store og ambitiøse mål at gøre Europa til det mest moderne og mest attraktive økonomiske område i verden for virksomheder og arbejdstagere. Som så ofte er der ikke uenighed om målet, men om vejen til at nå dette mål. Nogle mener, at dette mål sikres ved fuldstændig frihed for erhvervsmæssige aktiviteter, mens andre mener, at det opnås ved at lægge bånd på og regulere turbokapitalismen. Sandheden består naturligvis i at tilvejebringe en intelligent kombination af begge synsmåder. For at blive det økonomisk set mest attraktive område i verden har vi brug for, at vores erhvervsliv er så effektivt som muligt, og samtidig har vi brug for en human holdning, altså den sociale markedsøkonomi.
Ordføreren, hr. Bullmann, anfører en lang række definitioner på vigtige strukturindikatorer, som derefter skal bevirke, at der handles rigtigt. Deraf opstår naturligvis problemerne med belastningen af de mellemstore virksomheder. Derfor støtter vi De Liberales forslag om, at de små og mellemstore virksomheder ikke må belastes af de nye statistikker. Man må kunne bygge på eksisterende materiale. For meget viden forfører naturligvis også til alt for hyppige indgreb, og det kunne forplumre perspektiverne for erhvervslivet.
Problemet i fremtiden består altså i at gøre det rigtige med de data og de nye fakta, som vi har til rådighed. Det gælder om at fremme konkurrence mellem systemerne og privat engagement. Samtidig har vi naturligvis også behov for en regulering af konkurrencen mellem systemerne.
Et blik på mit eget land viser, hvad man for tiden ikke skal gøre. Jeg taler om udvidelsen af medbestemmelsen i Tyskland. I mit land siger man, at på grund af erhvervslivets dynamik skal der nu indføres flere bedriftsråd, praktisk taget for hver eneste mellemstore virksomhed. Tænk engang, der skal indføres nye driftsråd ikke kun i de store, men også i de mellemstore virksomheder. Med rette står sådan noget vrøvl, havde jeg nær sagt, ikke engang i Bullmann-betænkningen, for dér står der ellers alt lige fra udvikling af forskningen til pensionsordninger, men gudskelov ikke noget om udvidelse af medbestemmelsen. I dette koncept og på dette punkt er den rød-grønne regering i Tyskland for øjeblikket på vej ud på et vildspor, som der hverken er dækning for eller krav om i de europæiske analyser. På den måde viser det største EU-land, nemlig Tyskland, sig ude af stand til at møde den nye udfordring om Europa som det mest attraktive økonomiske område i verden. Tværtimod, for øjeblikket gør den rød-grønne regering dette element i den europæiske udfordring en ægte bjørnetjeneste.
Det halmstrå, man rækker fagforeningerne i Tyskland, fordi deres indflydelse er dalende, er forgiftet. Mange i vores gruppe frygter, at den foreliggende betænkning indeholder for meget detailviden og for mange detailanalyser. Vi er nødt til at tage hensyn til denne problemstilling. Det grundlæggende budskab, som den europæiske globaliserede verden og europæerne i denne globaliserede verden skal holde fast ved, lyder, at først og fremmest skal vores erhvervsliv stadig være konkurrencedygtigt, og det må heller ikke udsættes for begrænsninger som i denne betænkning. Men det, vi dernæst har brug for - det står ikke i betænkningen - det er den næste fase i analysen. Vi har brug for yderligere globale spilleregler for den globale konkurrence.

Randzio-Plath
Hr. formand, den nye europæiske Lissabon-strategi om et konkurrencedygtigt, dynamisk og vidensbaseret Europa har stået sin prøve i 2000. Den skal derfor ajourføres med syntesebetænkningen og også beslutningerne i Stockholm og indgå i grundlinjerne for den økonomiske politik, som i disse år skal blive mere forpligtende end i de tidligere år. Omsider faldt arbejdsløsheden, selv om det høje arbejdsløshedsniveau naturligvis stadig er beklageligt. Men der blev dog skabt 2,6 millioner nye arbejdspladser, og den økonomiske udvikling er stabiliseret med gode tal for økonomien, selv om tempoet er blevet langsommere. På den baggrund har strategien om ligeberettigelse af politikområderne økonomisk reform og økonomisk vækst, fuld beskæftigelse og socialpolitik vist sig rigtig. Den skal nu ajourføres og konkretiseres yderligere.
De amerikanske konjunkturer giver dog fortsat Europa problemer. Ganske vist ser det ud til, at en blød landing er mulig. Alligevel skal Europa være forberedt på at miste efterspørgsel på eksportmarkederne. Derfor er der ikke noget alternativ til strukturreformer på Unionens vare­, tjenesteydelses-, kapital- og arbejdsmarkeder. De skal føre til et højere produktionspotentiale og en stigning i produktiviteten. Hr. Friedrich, selv en udvidet medbestemmelse kan føre til større motivation hos de ansatte og dermed til produktivitetsstigning.

Den Europæiske Union har opnået fremskridt inden for strukturreformerne, det understreger IMF's seneste fremskridtsrapport om eurozonen. Det gælder for informations- og kommunikationsteknologien, men det gælder også for arbejdsmarkederne. Samtidig skal der udvikles et policy mix, som kan bidrage til at kompensere for virkningerne af et eventuelt negativt efterspørgselschok fra USA på EU's indre marked ved at øge den interne efterspørgsel. Bullmann-betænkningen og syntesebetænkningen med dens korrekte identificering af 10 handlingsområder understreger med rette, at Europas fremtid ligger i EU-medlemsstaternes evne til reformer, uddannelsesinitiativer for at øge erhvervsfrekvensen, modernisering af infrastrukturerne, udvidelse af informationssamfundet og bekæmpelse af fattigdom og social udstødelse. I den forbindelse skal instrumenterne privatisering og deregulering i høj grad udnyttes. Men der skal anvendes nye instrumenter på de områder, hvor der er behov for strukturering og dermed regulering. Særlig vigtig er en klar reguleringsramme på alle de områder, navnlig vedrørende finansielle tjenesteydelser, som har en høj prioritet med henblik på den øgede investeringsaktivitet, som er ubetinget nødvendig i Unionen. Disse ting svarer til den europæiske model for social markedsøkonomi.
Det er også vigtigt, at metoden med åben koordinering ajourføres. Her er der imidlertid virkelig behov for en tidsramme og kvalitative og kvantitative mål samt midlertidige mål. Dette viste sig at fungere ved indførelsen af det indre marked, og det fungerede ved indførelsen af Den Økonomiske og Monetære Union. Det skal også her føre til, at det europæiske hjemmemarked finpudses til gavn for erhvervslivet og beskæftigelsen, og hertil er det nødvendigt, at Europa-Parlamentets rolle og medvirken ved koordineringen af den økonomiske politik styrkes. Det svenske rådsformandskab har krævet demokrati og gennemsigtighed på dette område. Jeg regner med, at det også indfrier sit løfte.

Clegg
Hr. formand, jeg vil gerne komplimentere Kommissionen for dens sammenfattende rapport og for at fastholde presset på Rådet og Parlamentet for at holde de løfter, der er fremsat under Lissabon-processen. Men jeg vil gerne tage fat på et bestemt spørgsmål, hvor Kommissionen og faktisk vi alle står temmelig svagt. Det er spørgsmålet om administrative byrder. Vi bør være bedre orienterede om den slags administrative byrder, som vi kan skabe ved den lovgivning, vi vedtager, enten med overlæg, eller hvad der er vigtigere, uden at tænke over det.
Jeg ser i Kommissionens sammenfattende rapport kun 4-5 afsnit om dette vigtige spørgsmål. Administrative byrder og reduktionen heraf er et emne, som er fuldt af retorik og klichéer, men hvor der ikke sker ret meget i praksis.
Det betyder, at vi som lovgivere i Parlamentet ofte lovgiver i blinde. Ofte behandler vi spørgsmål, der kommer fra Kommissionen, og som ikke er forbundet men nogen ordentlig vurdering af virkningerne. Så stiller vi ændringsforslag, selv om vi ikke ved, hvad virkningen af disse ændringsforslag vil blive.
Det er helt klart en urimelig måde at lovgive på og ikke nogen særlig effektiv måde til at sikre konkurrenceevnen. Derfor opfordrer jeg Kommissionen til at tænke alvorligt over dette og ikke bare afvise det som en tilføjelse til Lissabon-processen, men placere det centralt i sine overvejelser og måske tænke på nye institutionelle måder, hvorpå man kan etablere et agentur, der er specialiseret i disse sager. Kommissionens forslag og ligeledes medlemmernes ændringsforslag burde måske underkastes en ordentlig analyse af virkningerne, så vi faktisk ved, hvad vi gør, når vi lovgiver af hensyn til dette generelle mål, konkurrenceevne.

Gahrton
Hr. formand, det lyder jo glimrende, at man i EU vil skabe den mest konkurrencedygtige, dynamiske og vidensbaserede økonomi. Men havde det ikke lydt endnu bedre, om man i EU havde villet skabe den mest miljøvenlige, bæredygtige, fair og jævnbyrdige økonomi? Det ser imidlertid ikke ud til, at det er det, det handler om, især ikke i Gasòliba i Böhm-betænkningen, som er en lovsang til liberaliseringer, privatiseringer og sociale nedskæringer, det vil sige til foranstaltninger, der skaber dybe kløfter og miljøproblemer. Mit hjemland Sverige har f.eks. været et meget jævnbyrdigt land. Ifølge mange rapporter, der er blevet udarbejdet efter indtrædelsen i EU, er det nu det land, hvor kløfterne, modsætningerne og uretfærdigheden vokser hurtigst.
Jeg vil gerne anbefale alle markedsfundamentalister at læse følgende i dagens Guardian: California and New Zealand that were once keen privatisers are now both turning their backs on deregulation. They are ready to renationalize. California is turning dramatically left. New Zealand's experiment in market fundamentalism has failed.
På den baggrund kan man spørge sig selv, hvad det svenske formandskab har tænkt sig at gøre nu. Det svenske formandskab blev faktisk forleden dag hyldet af The Economist for de egalitære traditioner i Sverige. Vil De nu fortsætte på EU's fejlslagne vej mod liberaliseringsfundamentalisme? Eller vil De muligvis i stedet vende tilbage til en eller anden form for solidaritetstraditioner og forsøge at få EU ind på et spor, som går mere i retning af miljøvenlighed, bæredygtighed og solidaritet? Det ville være interessant at få svar på dette.

Schmid, Herman
Hr. formand, jeg er enig med Bullman, når han understreger, at der findes en række positive signaler fra Lissabon-mødet. Jeg tænker mest på kravet om fuld beskæftigelse, men også på betoningen af dynamisk vækst, innovation og livslang uddannelse. Jeg undrer mig imidlertid over, hvordan dette kan hænge sammen med Maastricht-modellens betoning af stabilitet, inflationskontrol, lavtlønspolitik og sociale besparelser. Er denne livremspolitik afskaffet med Lissabon-beslutningen? Nej, det er den åbenbart ikke. Kommissionens aktuelle indgriben mod Irland viser jo, at Maastricht-modellen fortsat lever. Irland er nemlig på flere måder et mønstereksempel på den vækstpolitik, som man vil fremme gennem Lissabon-mødet, og som nu straffes af EU. Min konklusion er derfor, at EU har to modstridende økonomiske modeller, nemlig en, der snart længe har været politisk virkelighed, og en, der handler om drømme og visioner om fremtiden efter denne.
Der findes en "venstredrøm", og der findes en "højredrøm", som begge synes at kunne rummes i Lissabon-konceptet. Jeg håber naturligvis, at den svenske regering på topmødet i Stockholm vil betone og prioritere venstremodellen, som fremhæver betydningen af fuld beskæftigelse og en socialt ansvarlig udviklingspolitik samt afviser tendenserne til liberalisering, deregulering, øget fleksibilitet osv. Men vi må vel se, hvad der sker, når vi kommer til Stockholm.

Gallagher
Hr. formand, først vil jeg gerne benytte lejligheden til at komplimentere hr. Gasòliba i Böhm for udarbejdelsen og forelæggelsen af denne betænkning. Jeg vil under denne forhandling benytte lejligheden til at tage fat på økonomisk vækst, i særdeleshed i mit eget land, Irland.
Lad mig straks sige, at jeg støtter de bestemmelser i Amsterdam-traktaten, der opfordrer til koordinering af den generelle økonomiske politik i de forskellige medlemsstater, som er med i den fælles valuta. Men ethvert forslag, der bliver stillet herom, hvad enten det er via Kommissionen eller på anden måde, må være fair og afbalanceret.
Irland har hele tiden støttet Den Europæiske Union, og dette har vist sig ved alle folkeafstemninger i mit land, hvor borgerne - og det sker ikke i alle lande - har fået ret til give udtryk for deres opfattelse af Europa. Jeg tror ikke, at de forslag, der er blevet stillet af kommissæren, hr. Solbes, har været særlig afbalancerede med hensyn til de anbefalinger, der foreslås om, hvordan den irske økonomi skal fungere på dette kritiske tidspunkt. Det er vigtigt at bevise dette, og det er vigtigt at notere sig, at den økonomiske vækst i mit land i en årrække har ligget på 10-12% - i stærk kontrast til slutningen af 1980'erne, hvor den var 0%. Prognosen for indeværende år er en vækst på ca. 8%. Arbejdsløsheden er så tæt, som man kan komme på fuld beskæftigelse i Unionen i dag.
Vi er en af de få medlemsstater, der foretager omfattende opsparing til kommende pensioner. Vi er stolte af, at mange lande i verden desperat forsøger at forbedre deres økonomiske situation og så bruger den irske model som forbillede. Og ja, hr. formand og hr. kommissær, vores inflation er på vej ned. Den falder betydeligt - og har jeg ret i, at andre medlemsstater har højere inflation end vi? Det har jeg ikke hørt nævnt for nylig.
Det forekommer mig, at den største synd, vi har begået i vores land, er at belønne befolkningen med skattenedsættelser og lønforhøjelser. Her glemmer Kommissionen bekvemt, at inden det økonomiske boom måtte borgerne i vores land bringe store ofre for at opnå dette boom. Men ifølge Kommissionen må de ikke høste nogen af fordelene. Skal vi være ofre for vores egen succes?
Det er af disse grunde, jeg mener, at de meget negative kritikere, der giver udtryk for bekymring over den måde, den irske økonomi fungerer på, overreagerer. De fleste i mit land støtter vores finansminister, og de eneste, der ikke gør det, er oppositionen i mit land, og de benytter Kommissionens anbefalinger til, hvad de tror vil være en politisk fordel på kort sigt. Enhver antydning nogetsteds fra om, at Irland skal lide nød som følge af den irske økonomis succes, er en meget alvorlig trussel.

Von Wogau
Hr. formand, kære kolleger, stats- og regeringscheferne i Den Europæiske Union har sat sig det mål, at vi i løbet af de næste 10 år skal udvikle os til en virkelig dynamisk, konkurrencedygtig og vidensbaseret økonomi. Så må vi strenge os vældigt an, og det vil også kun være muligt, hvis det lykkes os inden for rammerne af en åben markedsøkonomi at mobilisere de kræfter, der slumrer i de europæiske virksomheder, i de europæiske forskningsinstitutioner og i de europæiske uddannelsesinstitutioner. Her er vi jo på rette vej. Kommissionsformand Prodis tale i går var en klar opmuntring for mig. Nu kommer indførelsen af den fælles valuta, skabelsen af et optimalt valutaområde ved en forbedring af mobiliteten i Den Europæiske Union. Vi gør fremskridt i beskyttelsen af den intellektuelle ejendomsret. Også det er vigtigt, hvis man vil mobilisere forskningen. Jeg mener, at det europæiske patent er et vigtigt skridt på denne vej, og vi skal gå endnu hurtigere frem ved liberaliseringen, ikke kun på telekommunikationsområdet, men også på områderne energi og post, hvis vi vil nærme os disse mål. Hertil hører også, at den europæiske økonomiske politik udformes efter fælles principper, og det kan efter min overbevisning kun være den sociale markedsøkonomi.
Spørgsmålet er imidlertid, hvem der er ansvarlig for denne økonomiske politik. Eller findes der forskellige ansvarlige? Der er områder, som entydigt henhører under Den Europæiske Union. Konkurrenceområdet, hvor Unionen råder over de vigtigste kompetencer, inflationsbekæmpelsen, som Den Europæiske Centralbank våger over, og vækst- og stabilitetspakken, det er de væsentligste instrumenter. Det er Den Europæiske Unions område. Der er andre områder, hvor ansvaret helt entydigt ligger hos medlemslandene. Det gælder skatteområdet, de sociale sikringsordninger og uddannelse. Her kan Europa kun yde et bidrag ved at skabe dialog. Her er Europa ikke bemyndiget til at træffe beslutninger.
Nu til spørgsmålet om indsamling af data, som hr. Bullman foreslår. Efter min opfattelse skal de områder, hvor Den Europæiske Union træffer beslutning, entydigt have førsteprioritet for os i Den Europæiske Union. Hvad de øvrige områder angår, hvor Den Europæiske Union bidrager til at skabe dialog, skal indsamlingen af disse data kun have andenprioritet. Hvilke områder skal efter min overbevisning prioriteres højest? Hvor har vi i den nærmeste tid brug for flere informationer? Vi har eksempelvis brug for mere aktuelle data om udviklingen i bruttonationalproduktet og dets bestanddele. Vi har brug for flere data om udviklingen vedrørende tjenesteydelser i Den Europæiske Union. Vi ved ganske vist meget om produktionen i Den Europæiske Union, men for lidt om udviklingen inden for tjenesteydelser. Vi har for tiden kun meget utilstrækkelige data om tjenestebalancen i Euroland, og det er et væsentligt beslutningsgrundlag, eksempelvis for Den Europæiske Centralbank ved dens beslutninger om renten.
Ved de andre data drejer det sig i første række om at sætte en dialog i gang. Det drejer sig om at skabe grundlag for den såkaldte benchmarking. Jeg må sige meget klart, at ved de data, der her skal fremskaffes, ville jeg anse det for skæbnesvangert, hvis disse data, når de engang foreligger, misbruges til planøkonomiske indgreb i erhvervsudviklingen i Den Europæiske Union. Vi må på forhånd indbygge passende sikringer mod dette. Disse data, som vi behøver - på det punkt er jeg enig med hr. Bullmann - skal udnyttes til at skabe konkurrence mellem medlemslandene. Ved at vi i Den Europæiske Union har fælles grænser udadtil og åbne grænser indadtil og fri bevægelighed for personer, varer, tjenesteydelser og kapital, har vi ikke kun åbnet for konkurrence mellem virksomhederne, men også for konkurrence mellem staterne. Det gælder om, at staten kan tilbyde borgerne de ydelser, de forventer, på de billigste og bedste vilkår. Det skal de data, som nævnes i Bullmann-betænkningen, efter min overbevisning anvendes til.

Formanden
Jeg giver ordet til hr. Rack for et indlæg til forretningsordenen.

Rack
Fru formand, De har i de seneste dage gang på gang udrettet mirakler. De har f.eks. foranlediget, at Air France bringer medlemmer af Parlamentet frem til tiden. Måske kan De også udrette et mirakel her i Parlamentet. Vi har netop forsøgt at komme ned i mødesalen med elevatoren. Fra og med ottende etage var den totalt overfyldt. Det var næsten ikke til at trække vejret. Alligevel stoppede den på hver etage. Vi nåede det, men måske det var muligt at sige til elevatoren, at den skal køre hurtigere.

Formanden
Tak, hr. Rack. Jeg skal se, om jeg kan udvirke dette mirakel. Jeg har selv oplevet samme situation som De.
AFSTEMNING
Procedure uden betænkning Forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af Rådets direktiv 93/7/EØF om tilbagelevering af kulturgoder, som ulovligt er fjernet fra en medlemsstats område (KOM(2000)0844 - C5-0767/2000 - 2000/0332(COD)) (Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse, Medier og Sport)
(Kommissionens forslag godkendtes)  
Forslag til Rådets afgørelse om undertegnelse på Det Europæiske Fællesskabs vegne af aftalen mellem regeringen for Amerikas Forenede Stater og Det Europæiske Fællesskab om koordinering af programmer for energieffektivitetsmærkning af kontorudstyr (13140/2000 - C5-0713/2000 - 1999/0135(CNS)) (Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi)
(Kommissionens forslag godkendtes)  
Kongeriget Sveriges initiativ med henblik på vedtagelse af Rådets retsakt om ændring af vedtægten for Europols personale (14084/2000 - C5-0735/2000 - 2000/0827(CNS)) (Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender)
(Kongeriget Sveriges forslag godkendtes)  
Kongeriget Sveriges initiativ med henblik på vedtagelse af Rådets afgørelse om tilpasningen af vederlag og tillæg til Europols ansatte (14085/2000 - C5-0736/2000 - 2000/0828(CNS)) (Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender)
(Kongeriget Sveriges forslag godkendtes)  
Forslag til Rådets afgørelse om indgåelse af en aftale mellem Det Europæiske Fællesskab og Republikken Island og Kongeriget Norge om kriterier og mekanismer for fastsættelse af, hvilken stat der er ansvarlig for behandlingen af en asylansøgning indgivet i en medlemsstat eller i Island eller Norge (KOM(2001)0055 - C5-0040/2001 - 2001/0031(CNS)) (Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender)
(Kommissionens forslag godkendtes)  
Forslag til Rådets forordning om ændring af Rådets forordning (EØF) nr. 3911/92 om udførsel af kulturgoder (KOM(2000)0845 - C5-0024/2001 - 2000/0333(CNS)) (Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse, Medier og Sport)
(Kommissionens forslag godkendtes)  
Procedure uden forhandlingBetænkning (A5-0027/2001) af Zorba for Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse, Medier og Sport om forslag til Rådets afgørelse om indgåelse af en aftale mellem Det Europæiske Fællesskab og Canadas regering om forlængelse af samarbejdsprogrammet inden for højere uddannelse og erhvervsuddannelse (KOM(2000)0655 - C5-0706/2000 - 2000/0264(CNS))
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)Betænkning (A5-0028/2001) af Perry for Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse, Medier og Sport om forslag til Rådets afgørelse om indgåelse af en aftale mellem Det Europæiske Fællesskab og USA om forlængelse af samarbejdsprogrammet inden for højere uddannelse og erhvervsuddannelse (KOM(2000)0656 - C5-0707/2000 - 2000/0263(CNS))
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)  
Betænkning (A5-0032/2001) af Bowe for Europa-Parlamentets Delegation til Forligsudvalget om Forligsudvalgets fælles udkast til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om udsætning i miljøet af genetisk modificerede organismer og om ophævelse af Rådets direktiv 90/220/EØF (C5-0685/2000 - 1998/0072(COD))
(Det fælles udkast vedtoges)
  
Betænkning (A5-0033/2001) af García-Orcoyen Tormo for Europa-Parlamentets Delegation til Forligsudvalget om Forligsudvalgets fælles udkast til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om organisationers frivillige deltagelse i en fællesskabsordning for miljøledelse og miljørevision (EMAS) (C5-0661/2000 - 1998/0303(COD))
(Det fælles udkast vedtoges)
  
Indstilling ved andenbehandling (A5-0043/2001) fra Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked om Rådets fælles holdning (9512/1/2000 - C5-0520/2000 - 1997/0359(COD)) fastlagt med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om harmonisering af visse aspekter af ophavsret og beslægtede rettigheder i informationssamfundet (Ordfører: Boselli)

AFSTEMNING
Solbes
Fru formand, i forlængelse af gårsdagens konstruktive debat mødes vi i dag, for at Parlamentet kan stemme om dette direktiv, som bliver hjørnestenen i etableringen af en harmoniseret juridisk ramme om copyright på det digitale område.
Som vi nævnte i går, kan Kommissionen acceptere alle de kompromisændringsforslag fra ordføreren og Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked, som allerede er blevet vedtaget i dette udvalg, det vil sige ændringsforslag 1, 3, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 14 og 15. Men Kommissionen er bekymret over nogle af de andre ændringsforslag, der er vedtaget i Retsudvalget, og kan derfor ikke acceptere ændringsforslag 2, 4, 11, 12 og 13.
Desuden er der også blevet stillet en række yderligere ændringsforslag, 16-45, til plenarmødet. Alle disse yderligere ændringsforslag er uacceptable for Kommissionen. Dagens afstemning er af den største vigtighed for fremtiden for copyright og dermed forbundne rettigheder i informationssamfundet.

Formanden
Tak, kommissær Solbes. Jeg giver ordet til hr. Cashman for et indlæg til forretningsordenen.

Cashman
Fru formand, jeg vil gerne underrette Parlamentet om, at jeg som indehaver af betydelige rettigheder inden for den audiovisuelle sektor har en direkte finansiel interesse i det spørgsmål, Parlamentet har fået forlagt, og at jeg derfor konsekvent vil afholde mig fra at stemme.

Formanden
Hr. Cashman, tak, fordi De oplyser os herom.

Echerer
Fru formand, som hr. Cashman har jeg en lignende meddelelse til Parlamentet. Jeg tror, at mange her i salen er berørt som forfattere. Men hvad ændringsforslag 33 angår, så er jeg virkelig inhabil. Jeg ønsker definitivt ikke at afgive stemme om ændringsforslag 33.

Formanden
Tak, også for Deres åbenhed i dette spørgsmål.

Brok
Fru formand, jeg vil gerne tilkendegive min økonomiske interesse og ønsker derfor ikke at deltage i denne afstemning.

Corbett
Fru formand, der vil naturligvis være mange medlemmer, der har en direkte eller indirekte finansiel interesse i denne sag, i de fleste tilfælde i ret ringe omfang. Men Parlamentets forretningsorden siger, at medlemmerne skal give udtryk for deres direkte finansielle interesser, hvis de vil tage ordet under forhandlingen. Jeg henviser til artikel 1 i bilag I til forretningsordenen.
Vi behøver ifølge forretningsordenen ikke at tilkendegive en sådan interesse før afstemningen. Hvis hvert medlem, der har en interesse, nu vil tage ordet og tilkendegive den, før vi begynder på afstemningen, kommer vi først i gang kl. 13.00. Sådanne interesser er registreret i den skriftlige erklæring om medlemmernes interesser, så offentligheden kan se dem. Denne erklæring vil også snart ligge på Internettet i forlængelse af afstemningen i Udvalget om Konstitutionelle Anliggender i sidste uge.

Formanden
Problemstillingen er klar, og jeg tror, vi kan være enige om, at alle medlemmer, der befinder sig i denne situation, undlader at deltage i afstemningen. Det er ikke nødvendigt at oplyse dette før afstemningen. Vi kan forholde os på denne måde, såfremt vi er enige herom. I modsat fald kan vi fortsætte. En række medlemmer har bedt om ordet. Jeg håber, der også bliver enkelte tilbage, som kan deltage i afstemningen.

Lynne
Fru formand, da jeg allerede har sagt det til andre, mener jeg kun, at det er rimeligt her i Parlamentet at sige, at jeg vil afholde mig konsekvent som følge af økonomiske interesser.

Stockton
Fru formand, det samme gælder mig som større international forlægger og ejer af et radio/tv-selskab. Jeg vil afholde mig fra at stemme.

Martin, Hans-Peter
Fru formand, jeg ville gerne have fulgt hr. Corbetts henstilling. Men når alle andre gør det, i mit tilfælde er de økonomiske interesser åbenbare. Jeg afholder mig fra at stemme.

Okking
Fru formand, jeg vil også gerne gøre opmærksom på, at jeg har personlige interesser i ophavsretsmæssig sammenhæng i forbindelse med Danmarks Radio, og derfor afholder jeg mig fra at stemme.

Korhola
Fru formand, ja, også jeg er i samme situation. Samtidig er jeg interesseret i, om der findes en grænse et sted, og hvor trækkes den grænse, hvor fordelen er så mærkbar, at det på grund af den kan betale sig at afstå fra en så vigtig afstemning?

Formanden
Da vi nu har påbegyndt denne proces, finder jeg det rimeligt, at alle, der måtte ønske det, får lejlighed til eksplicit at fremkomme med en tilkendegivelse.

McMillan-Scott
Fru formand, i forlængelse af den bemærkning til forretningsordenen, som hr. Corbett kom med, hvor han helt korrekt nævnte reglerne om dette, vil jeg gerne henlede Parlamentets opmærksomhed på, at vi ved den tidligere afstemning om Bowe-betænkningen sandsynligvis ikke ville have kunnet nå det nødvendige flertal, hvis alle her i Parlamentet, der havde en interesse i medicinalvirksomheder som aktionær, havde tilkendegivet en interesse. Det er derfor vigtigt, at medlemmerne ikke behøver at afholde sig fra at stemme. De behøver kun at erklære, at de har en interesse, enten i udvalget eller ved plenarmødet, hvis de tager ordet i sagen. Ellers vil vi opdage, at vi kommer til at mangle flertal ved en række afstemninger, hvor folk helt legitimt har personlige interesser.

Formanden
Hr. Blak, hr. Nogueira, hr. Turchi, hr. Speroni og hr. Blokland er i samme situation. Vi går nu over til afstemning.
Inden afstemningen om ændringsforslag 11

Lehne
Fru formand, mine damer og herrer, jeg vil gerne stille et mundtligt ændringsforslag. Jeg har den engelske tekst liggende foran mig, og efter sætningsleddet "their own past archive productions produced or commissioned" skal der indføjes "no later than December 1996". Herefter fortsætter det med "by them under their own editorial control". Baggrunden er ganske enkelt den, at WIPO-aftalen blev indgået i december 1996. Vi vil sikre, at kun arkivproduktioner, som er produceret før december 1996, bliver omfattet.

Formanden
Hr. Lehne, Deres indlæg er særdeles klart. Det drejer sig om et mundtligt ændringsforslag.

Medina Ortega
Fru formand, på vegne af Den Socialdemokratiske Gruppe vil jeg sige, at vi er imod dette mundtlige ændringsforslag.

Formanden
Hr. Medina Ortega, i så fald er det næppe nødvendigt, at jeg anmoder 12 medlemmer om at rejse sig, idet jeg formoder, at De er mindst 12.
Vi må imidlertid sikre os, dette er tilfældet, som forretningsordenen foreskriver.
(Formanden konstaterede, at mere end 12 medlemmer rejste sig og gjorde indsigelse imod det mundtlige ændringsforslag)
Efter afstemningen om ændringsforslag 32

Thors
Fru formand, det drejer sig om ændringsforslag 32, hvor man på engelsk taler om "may use works" og på svensk om "tillgång till" (adgang til). Det er ikke det samme, så jeg anmoder om, at alle sprogversioner korrigeres. Det havde været væsentligt at få sagt før afstemningen.

Formanden
De har helt ret i, at dette bør undersøges før afstemningen. I det konkrete tilfælde løser problemet dog sig selv, om jeg så må sige, idet ændringsforslag 32 blev forkastet.
Inden afstemningen om ændringsforslag 38

De Clercq
Fru formand, den nederlandske udgave af ændringsforslag 38 er ikke formuleret rigtigt. Det skal være den engelske udgave, hvor der er tale om "a natural person for his or her private use". På nederlandsk mangler ordene "hans eller hendes". Den nederlandske udgave skal altså rettes efter den engelske tekst.

Formanden
Udmærket, hr. De Clercq, det skal vi gøre, såfremt ændringsforslaget vedtages.
Inden afstemningen om ændringsforslag 35

Echerer
Fru formand, jeg skal blot korrigere, at den tysksprogede version heller ikke er korrekt her. Vi bør holde os til den engelske version, hvor ordene "his or her" er indføjet.
(Formanden erklærede den ændrede fælles holdning for godkendt) Formanden. Jeg konstaterer på grundlag af medlemmernes bemærkninger, at vi bør være meget opmærksomme på, at der er overensstemmelse mellem de forskellige sprogudgaver.
Indstilling ved andenbehandling (A5-0039/2001) fra Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked om Rådets fælles holdning (9012/1/2000 - C5-0456/2000 - 1997/0176(COD)) fastlagt med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om særlige bestemmelser for køretøjer, der anvendes til personbefordring og har flere end otte siddepladser ud over førerens plads, og om ændring af Rådets direktiv 70/156/EØF og 97/27/EF (Ordfører: Miller)

Solbes
Fru formand, som min kollega, hr. Liikanen, sagde under forhandlingen i går, kan Kommissionen acceptere ændringsforslag 1, 7 og 8, og den kan også i princippet acceptere ændringsforslag 2, 3, 4, 5, 6 og 10. Det ændringsforslag, som Kommissionen ikke kan acceptere, er ændringsforslag 9.

Rübig
Fru formand, jeg ville blot forklare, at dette direktiv om enhedsbussen i Europa blev forkastet af Parlamentet ved førstebehandlingen af alle grupper. Dengang var det på 90 sider, i dag er det på 150 sider. PPE-Gruppen har derfor stillet ændringsforslag 9, og jeg går ind for at afvise dette direktivforslag, fordi vi efter enhedskrumning for europæiske agurker ikke er interesseret i også at få enhedskrumning for europæiske busser i Europa. Kollegerne anmodes om at stemme imod.
(Bifald fra højre)
(Formanden erklærede den ændrede fælles holdning for godkendt)
Betænkning (A5-0025/2001) af Müller for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivninger om kosttilskud (KOM(2000)0222 - C5-0234/2000 - 2000/0080(COD))

Krarup
Fru formand, grunden til, at jeg har bedt om ordet, er, at EDD-Gruppen i medfør af forretningsordenens artikel 144 anmoder om, at sagen henvises til fornyet udvalgsbehandling. Baggrunden er ganske principiel og betydningsfuld, idet direktivforslaget angives at være udstedt i medfør af artikel 95, altså et indre marked-direktiv, mens det altovervejende hensyn bag direktivet er sundhedspolitisk, hvorfor forslaget retligt hører hjemme et andet sted i traktaten, nemlig artikel 152. Det er et spørgsmål, som ikke er uden principiel betydning, eftersom artikel 152 fastslår, at der ikke kan finde harmonisering sted inden for sundhedsområdet. Derimod kan der vedtages en række andre foranstaltninger. Det, som er bemærkelsesværdigt og begrunder gruppens anmodning om fornyet udvalgsbehandling, er, at dette meget centrale spørgsmål om hjemmelsgrundlaget ikke er belyst nogetsteds, hverken i Kommissionens forslag eller i betænkningen fra fru Müller, og jeg henviser til en lang række afgørelser fra Domstolen, der vedrører denne grænsedragning. Det mindste, vi må forlange, er, at spørgsmålet bliver undersøgt, og derfor anmoder vi om fornyet udvalgsbehandling.

Formanden
Hr. Krarup har på vegne af EDD-Gruppen anmodet om, at sagen henvises til fornyet udvalgsbehandling. I henhold til forretningsordenen skal jeg forelægge denne anmodning for Europa-Parlamentet.
Er der et medlem, der ønsker at udtale sig for denne anmodning?

Müller, Emilia Franziska
Fru formand, mine damer og herrer, hr. Krarup forsøgte allerede i går aftes under plenarmødet at få henvist dette forslag fra Kommissionen, direktivet, betænkningen til fornyet udvalgsbehandling og at få dem bremset. Dette beklager jeg overordentlig meget, da EDD-Gruppen ikke har deltaget i forarbejdet omkring betænkningen, hverken i udvalget eller med ændringsforslag. Det var den ene ting.
For det andet vil jeg gerne klart henvise til, at vi her ikke har at gøre med artikel 152 - om sundhedsvæsenet - men med artikel 153, som vedrører forbrugerbeskyttelse. Derfor anmoder jeg om, at vi i dag stemmer om betænkningen og ikke henviser den til fornyet udvalgsbehandling.

Formanden
Ordføreren er således imod henvisning til fornyet udvalgsbehandling. Er der et medlem, som ønsker at udtale sig for anmodningen?

Frahm
Fru formand, jeg vil gerne tale for forslaget, for jeg mener, at hvis der kan skabes den mindste mistanke om, at vi går ud over det retlige grundlag, vi har for vores arbejde, så har vi et problem i et parlament, der gerne vil arbejde seriøst med tingene. Jeg mener, at så længe denne sag ikke er undersøgt til bunds, så er det klogt ikke at tage en endelig beslutning, og derfor vil jeg varmt støtte, at sagen går til fornyet udvalgsbehandling.

Roth-Behrendt
Fru formand, jeg er ked af det. Jeg havde forsøgt at undgå det, men måske skulle vi hellere holde os til kendsgerningerne og vores retssystem i Den Europæiske Union. Inden for rammerne af det indre marked er vi forpligtet til at lave harmoniserende lovgivning, naturligvis også på forbrugerbeskyttelsesområdet. Med den foreliggende lovgivning, som fru Müller er ordfører for, er det netop det, vi gør. Vi harmoniserer den lovgivning om kosttilskud, som eksisterer i medlemsstaterne, og det, vi gør, gør vi naturligvis også for at beskytte forbrugerne. Vi tilsigter dermed ikke at overskride Europa-Parlamentets kompetence, og vi gør dermed det, som vi også gør på mange andre områder. Domstolen vil til enhver tid give os ret. Enhver, som i dag ville forsøge at få det udskudt, forsøger at få det taget af dagsordenen, men med urigtige argumenter.

Formanden
Inden vi går over til afstemning om denne anmodning om henvisning til fornyet udvalgsbehandling, har hr. Corbett anmodet om ordet for et indlæg til forretningsordenen.

Corbett
Fru formand, denne anmodning fra EDD-Gruppen er faktisk et misbrug af vores procedure. Hvis EDD-Gruppen faktisk var bekymret over denne sag, burde den have stillet et ændringsforslag til retsgrundlaget for forslaget på udvalgsstadiet eller ved førstebehandlingen, eller da det kom til udvalget ved andenbehandling.
At komme nu og stille dette procedureforslag under plenarmødet, fordi de ikke har gjort deres hjemmearbejde i udvalget, er virkelig et misbrug af forretningsordenen.

(Forslaget til beslutning om fornyet udvalgsbehandling forkastedes)
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0015/2001) af Lange for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af direktiv 97/24/EF om dele af og kendetegn ved to- og trehjulede motordrevne køretøjer (KOM(2000)0314 - C5-0334/2000 - 2000/0136(COD))
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0018/2001) af Jensen for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse om Fællesskabets tilskyndelsesforanstaltninger på beskæftigelsesområdet (KOM(2000)0459 - C5-0384/2000 - 2000/0195(COD))
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0024/2001) af Swoboda for Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik om forslag til Rådets forordning om ydelse af bistand til Tyrkiet inden for rammerne af førtiltrædelsesstrategien, særlig om etablering af et tiltrædelsespartnerskab (KOM(2000)0502 - C5-0468/2000 - 2000/0205(CNS))

Nicholson of Winterbourne
Fru formand, jeg vil spørge, om ændringsforslag 3 er blevet prøvet med hensyn til tilladelighed, da det er helt igennem diskriminerende af religiøse årsager.

Formanden
Jeg vil lade spørgsmålet gå videre til hr. Swoboda. Ændringsforslaget forekommer mig dog at kunne antages.

Swoboda
Fru formand, jeg ser ikke noget diskriminerende indhold her. Det blev også vedtaget næsten enstemmigt i udvalget, og det mens baronesse Nicholson var til stede. Jeg ser altså ikke noget problem her. Det er første gang, at et sådant er dukket op.

Formanden
Det var også min holdning. Tak for Deres udtalelse, hr. Swoboda.

Nicholson of Winterbourne
Undskyld, fru formand. Ændringsforslag 9 er efter min opfattelse diskriminerende af religiøse årsager.
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)

Perry
Europa-Parlamentet er blevet anmodet om at give en vurdering af aftalen mellem Den Europæiske Union og USA inden for højere uddannelse og erhvervsuddannelse. Som ordfører for Parlamentet støttede jeg denne aftale, da denne form for samarbejde er af afgørende betydning i vores tids globale samfund.
Jeg tror, at begge parter kan vinde meget ved denne aftale. Europæiske færdigheder inden for erhvervsliv og teknologi kan blive forøget, både ved at man lærer af amerikanske lærere og amerikanske studerende. Samme model kunne vendes til at forbedre amerikanernes kendskab til sprogundervisningsmetoder og til at arbejde i en multikulturel kontekst. Dette støttes af selve aftalen, der i USA blev inspireret af deres iagttagelse af og beundring for Erasmus-programmet.
Jeg er sikker på, at Europa-Parlamentet vil hilse et større engagement i drøftelserne af denne aftale velkomment, og jeg håber, at medlemmerne af Parlamentet må blive taget med på råd på et tidligere stadium, end det er sket ved disse forhandlinger. Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse, Medier og Sport blev først underrettet om aftalen nogle få uger før forhandlingerne med de amerikanske myndigheder.
Aftalen går ud på, at der skal gives 8,6 millioner euro i de fem år, den løber. Jeg vil foreslå, at man fra næste år undersøger, hvordan privat finansiering kan bruges til at supplere dette tal. Drøftelser med Kommissionen og de amerikanske myndigheder har vist begejstring for idéen, og jeg håber, at det er noget, Parlamentet, Kommissionen og USA's regering kan samarbejde om.
Som jeg sagde i min begrundelse, bør programmet også nyde godt af et navn, der kan hjælpe til at give det en højere profil blandt studerende, universiteter og offentligheden i almindelighed. En del af hensigten med programmet er, at det skal tjene som symbol på samarbejde tværs over Atlanten, og derfor er det nødvendigt, at det bliver kendt så viden om som muligt. Også her har vi fået positiv feedback fra de andre berørte parter, og jeg håber, at dette kan drøftes mere udførligt i rette tid inden aftalen i 2005.
Personlig mener jeg, at vi bør overveje følgende navne på statsmænd, der forbindes med forholdet mellem USA og Europa: Churchill, Eisenhower eller Lafayette, som alle efter min mening kunne give programmet et godt navn.
Betænkning af Bowe (A5-0032/2001)

Bonino
Fru formand, parlamentsmedlemmerne fra Emma Bonino-Listen stemte for dette direktiv om udsætning i miljøet af genetisk modificerede organismer. Der er ingen tvivl om, at det er en vigtig afstemning, eftersom man i dette direktiv tager højde for forsigtighedsprincippet uden at forveksle det med et forbud, og efter at have arbejdet med dette direktiv i tre år, er vi af den opfattelse, at vi har taget et vigtigt skridt. Jeg vil dog gerne give udtryk for ønsket om, at Parlamentet udviser lige så stor åbenhed, når det gælder den bioteknologiske forskning til sundhedsmæssige og medicinske formål. Når man taler om bioteknologi, taler man netop om en vigtig sektor, der åbner nye muligheder, ikke bare på fødevareområdet, men også inden for medicinsk forskning, og jeg håber, at Parlamentet ændrer sin beslutning om at forbyde forskning eller kloning i behandlingsøjemed. Det var derfor, vi stemte for i dag. Jeg håber, at vi hermed går bort fra vetoer og forbud, og jeg håber ikke mindst, at det ikke blot gælder for landbrugsindustrien, men snarest muligt også for medicinsk forskning, og at vi netop ikke forhindrer dette på grund af kirkelige eller religiøse vetoer.

Fatuzzo
Fru formand, Pensionistpartiet stemte for hr. Bowes betænkning om produktion og markedsføring af GMO'er. Hvorfor gjorde vi det? Det gjorde vi, fordi pensionisterne venter på, at der skal komme en vin, som gør dem yngre, som man ikke bliver fuld af, som ikke giver leverskader, og som gør mænd fascinerende, men de venter også på en champagne, der gør kvinder smukke, selv svigermødre. Endelig venter italienerne på, at GMO'erne skal fjerne enhver risiko ved at spise bøf, som de gør det i Firenze - bistecca alla fiorentina - så de med god samvittighed kan nyde denne udsøgte lækkerbisken, man holder af i Italien og i hele Europa.

Ahern
Forbuddet vil fortsætte, fordi de nye GMO-godkendelser ikke er acceptable, før der er vedtaget en tilstrækkelig fællesskabsramme for biosikkerhed, og denne er gennemført af alle medlemsstater. Sådanne godkendelser vil faktisk stride mod forsigtighedsprincippet, som det nye direktiv udtrykkeligt refererer til, og det vil bringe forbrugernes sundhed i fare. Medlemsstaterne bør modstå ethvert forsøg på at ophæve det faktisk herskende moratorium ved gentlemanaftaler med de bioteknologiske selskaber.
På grund af De Grønnes bestræbelser vil det nye direktiv også kræve, at alle placeringer af GMO-udledninger skal noteres i et offentligt register. Det vil også sikre nye og højere sikkerhedsstandarder til beskyttelse af miljøet og folkesundheden, det er baseret på en bredere risikovurdering og indfører nye idéer om sporbarhed og overvågning, som kan gøre det lettere at finde frem til og afhjælpe negative bivirkninger af GMO'er på et tidligere tidspunkt.
Men elementerne i denne ramme, sporbarheden og mærkningen af GMO'er og de deraf afledte stoffer, ansvaret for skade forårsaget af GMO'er og gennemførelsen af Cartagena-protokollen om biosikkerhed har man endnu ikke ad lovgivningens vej taget fat på. At stemme for direktivet vil være som at købe katten i sækken.
Sidste år blev mere end 6.000 ha landbrugsland tilsået i fire medlemsstater i USA med rapsarter, der var forurenede af genetisk modificerede planter. Under dette direktiv kræves det, at medlemsstaterne gør en ende på sådanne uautoriserede udslip.

Lambert
Der er meget, man bør glæde sig over i det nye direktiv i sammenligning med dets forgænger.
I særdeleshed glæder jeg mig over erkendelsen af mulige mere vidtgående direkte og indirekte virkninger og risici ved udsætning af GMO'er i miljøet. Det glæder mig, at der skal være et offentligt register over placeringen af GMO'er, hvad enten de frigives med vilje eller markedsføres. Kravene om at gøre en ende på uautoriseret udsætning viser os behovet for en konsekvent reaktion.
Men jeg er ked af udsættelsen af forbuddet mod antibiotikaresistensmarkører og det forbehold, der er knyttet til dette forbud, strømliningen og fastsættelsen af kortere frister for autoriseringsprocedurerne og en række andre faktorer i dette endelige resultat.
Jeg har derfor afholdt mig fra at stemme. Hele reguleringspakken er endnu ikke klar, f.eks. med hensyn til ansvarlighed og eksport til ikke-GMO-stater. Ej heller er jeg overbevist om, at man i øjeblikket har forskningskapacitet til fuldt ud at vurdere de faktorer, direktivet indeholder. De behov, som skyldes hensynet til miljøet og biodiversiteten, bør være helt afgørende på dette område. Jeg mener ikke, at det i øjeblikket er Rådets holdning.

Andersson, Färm, Hedkvist Petersen, Hulthén, Hans Karlsson og Theorin
Vi svenske socialdemokrater stemmer for det forslag, der blev godkendt af Forligsudvalget. Dette er ikke en stillingtagen for eller imod genetisk modificerede organismer, men derimod en måde, hvorpå vi kan regulere den virkelighed, vi befinder os i. Vi har et ansvar som politikere for at sørge for, at dette område lovreguleres. Resultatet af ikke at godkende denne nye tekst er, at vi står tilbage med den gamle lovgivning, en lovgivning, der ikke er i trit med den seneste udvikling på det genteknologiske område.
Vi må forlade os på, at Kommissionen stiller et klart forslag om sporbarhed og mærkning, som den har lovet. Forbrugerne må kunne vælge, om de vil købe GMO-produkter eller ej. Vi mener, at det er vigtigt, at vi får klare regler på dette område.

Berthu
Som det har været tilfældet i forbindelse med første- og andenbehandlingen i Europa-Parlamentet henholdsvis den 11. februar 1999 og den 12. april 2000, har jeg heller ikke i dag kunnet stemme for forslaget til direktiv om udsætning i miljøet af genetisk modificerede organismer. Forlaget foreligger nu i en udgave, som er et resultat af arbejdet i Forligsudvalget mellem Rådet og Europa-Parlamentet. Jeg gjorde under forhandlingen rede for den strategiske begrundelse for min modstand mod forslaget (vi risikerer at blive snigløbet, hvis vi accepterer, at der etableres en godkendelsesprocedure, hvorefter moratoriet hæves uden yderligere garantier). I øvrigt finder vi den foreliggende tekst grundlæggende utilfredsstillende.
Vist er der gjort fremskridt. Eksempelvis når det gælder tidsplanen for fjernelse af antibiotikaresistensmarkører. Dog er der fortsat mangler, som må vække bekymring. Først og fremmest forbigår man spørgsmålet om det ansvar, der påhviler dem, der foretager udsætningen i miljøet, og disses eventuelle pligt til at tegne en forsikring. Kommissionen giver blot i upræcise vendinger tilsagn om at ville fremsætte forslag. De kommer afgjort ikke til at omhandle forsikringspligt, som ikke ønskes indført af Kommissionen (og i øvrigt heller ikke af producenterne af GMO'er). Endvidere har førstegangstilladelsen en alt for lang gyldighed (10 år), hvilket er Europa-Parlamentets fejl, eftersom Parlamentet har ladet sig overtale af pressionsgrupper til at acceptere dette. Den nationale beskyttelsesklausul, jf. artikel 23, er utilstrækkelig, eftersom en medlemsstat kan blive påtvunget en markedsføringsgodkendelse, som er gyldig overalt i Fællesskabet.
Endelig er det forstemmende at læse bestemmelserne om information til offentligheden. Når det gælder udsætning af GMO'er i kommercielt øjemed, skal der tilgå de kompetente myndigheder meddelelse om udsætningsstedet, og dette "offentliggøres på en måde, som myndighederne finder passende". Der er med andre ord ingen klar og gennemskuelig oplysningspligt i så henseende. Oplysningerne minimeres, og metoden minder om den, Kommissionen anvendte i 1990'erne, hvor kogalskabsepidemien udviklede sig. De europæiske myndigheder må afgjort betegnes som recidivister.

Bordes, Cauquil og Laguiller
Vi har stemt imod denne betænkning, idet vi dog på ingen måde er imod forskning på landbrugsområdet og ej heller imod de videnskabsmænd, der bedriver forskning på dette felt.
Forskningsresultaterne udnyttes imidlertid uundgåeligt af nærings- og nydelsesmiddelkoncernerne og styrker i øvrigt disses dominerende indflydelse på landbruget, idet landmændene i stigende omfang er henvist til disse koncerner, når de skal købe frø m.v.
Vi har afgjort ikke tillid til nærings- og nydelsesmiddelkoncernerne, hvis aktiviteter udelukkende er bestemt af bestræbelserne for at sikre det størst mulige overskud, også selv om dette måtte ske på bekostning af forbrugernes sundhed og den økologiske balance. Direktivforslaget lader imidlertid ikke formode, at udsætningen af GMO'er og i særdeleshed markedsføringen af disse vil blive underlagt streng kontrol. Ej heller, at et totalt forbud vil komme på tale, hvis dette er i samfundets interesse, uanset at det måtte være i modstrid med nærings- og nydelsesmiddelkoncernernes interesser.
Den omstændighed, at nærings- og nydelsesmiddelkoncernerne fortsat har solgt kød- og benmel, til trods for at produktets skadelige virkninger var påvist, og den forsonlighed for ikke at sige medskyldighed, der har kendetegnet staternes og de europæiske institutioners holdning til disse koncerner, bør tjene til advarsel og kommer givetvis til at koste os dyrt fremover.
På denne baggrund har vi stemt imod den foreliggende betænkning.

Désir og Lienemann
Vi stemmer imod den betænkning, som er forelagt af David Bowe på vegne af Forligsudvalget, eftersom sigtet med ændringen af det eksisterende direktiv 90/220 om udsætning i miljøet af genetisk modificerede organismer ikke er opfyldt. Når det drejer sig om et spørgsmål, som er af så grundlæggende betydning for borgerne, burde Europa-Parlamentet imidlertid have sikret en aftale om alle de problemstillinger, der er rejst, og have sikret samtidig iværksættelse af alle foranstaltninger, som følger af håndhævelsen af forsigtighedsprincippet.
Vist er der gjort fremskridt i forhold til det tidligere direktiv (undtagelse vedrørende farmaceutiske produkter og fornyelse af tilladelser), men det er ikke acceptabelt, at der vedtages et direktiv, som ikke sikrer sporbarhed og mærkning, og som heller ikke sikrer, at producenterne holdes ansvarlige.
Hvordan kan man påtænke udsætning af GMO'er i miljøet uden at pålægge industrien et klart ansvar, uden at der foreligger et direktiv, som afklarer problemerne vedrørende sporbarhed og mærkning af GMO'er? Kommissionen meddeler, at den vil fremsætte forslag til direktiver, men hvornår kan vi forvente, at sådanne direktiver er godkendt? Hvilket indhold får de? Så længe disse forhold ikke er fastlagt, kan man ikke tage stilling til spørgsmålet om udsætning i miljøet.
Vi må ikke glemme konsekvenserne af BSE-krisen eller forsigtighedsprincippet og principperne vedrørende fødevaresikkerheden. Vi bør være opmærksomme på de ganske betydelige risici for overførsel til andre arter og - ikke at forglemme - følgerne for menneskers sundhed. Jeg konstaterer med tilfredshed, at fem medlemsstater under alle omstændigheder allerede har meddelt, at de agter at opretholde et ufravigeligt moratorium omhandlende alle nye initiativer til markedsføring af GMO'er, også selv om den foreslåede ændring af det eksisterende direktiv skulle blive vedtaget.
Det er således ikke så meget indholdet i det foreliggende direktivforslag, der vækker bekymring, men i højere grad det, der er udeladt. Europa-Parlamentet lagde under forligsproceduren stor vægt på, at der blev fastsat klare regler om mærkning og sporbarhed, når det gælder GMO'er, eftersom sådanne regler er afgørende for forbrugerne, som kun kan tage stilling til, om de vil købe et givet produkt, hvis dette er mærket på behørig vis. Vi må imidlertid ikke lade os narre. Det er vigtigere, at forsigtighedsprincippet prioriteres højere end hensynet til visse multinationale virksomheders interesser, og at det udelukkende er de europæiske forbrugeres interesser, der er i fokus.

Figueiredo
Det kompromis, som Europa-Parlamentet og Rådet er nået frem til, er helt klart utilstrækkeligt, selv om indholdet i dette direktivforslag er bedre end i det første forslag og især mere dækkende end det foregående direktiv.
Det skal imidlertid erindres, at der gælder et moratorium for GMO'er, som man ønsker skal slutte, så snart dette nye direktiv træder i kraft. Da Kommissionen har forpligtet sig til at fremlægge behørige forslag om mærkning og sporbarhed i løbet af 2001, som skal supplere den eksisterende mærkningsordning i overensstemmelse med hvidbogen om fødevaresikkerhed, er det vigtigt, at moratoriet opretholdes i hvert fald i hele den periode, som udarbejdelsen og vedtagelsen af denne lovgivning omfatter.

Krivine
Det nye direktiv om udsætning af genetisk modificerede organismer i miljøet skulle "inddrage alle direkte og indirekte miljøaspekter". Vi må imidlertid konstatere, at resultaterne ikke står mål med det ambitiøse sigte, og at de kontroversielle emner er udeladt.
Spørgsmålet om miljøansvar, som skal dække skader forvoldt af GMO'er, udskydes således til et senere tidspunkt. Det samme gælder spørgsmålet om de eventuelle kumulative langsigtede virkninger af samspillet mellem forskellige GMO'er. Man tillader med andre ord udsætning af GMO'er i landbruget uden at vide, hvilke risici dette reelt indebærer, og uden at vide, hvem der er juridisk ansvarlig for de skader, der måtte forvoldes!
Den uvished, der kommer til udtryk i direktivet, er endnu et vidnesbyrd om, at det er helt nødvendigt at kræve et moratorium, når det gælder produktion af GMO'er, af hensyn til såvel de økologiske aspekter som folkesundheden. Direktivet fastsætter kun ufuldstændige rammer for udsætningen af GMO'er og støtter således ikke kravet om et moratorium. Det er den første årsag til, at jeg stemmer imod betænkningen. Endvidere kender vi fuldt ud de sociale og demokratiske konsekvenser af øget anvendelse af GMO'er. Øget anvendelse af GMO'er vil yderligere styrke nærings- og nydelsesmiddelindustrien og dennes dominerende stilling i forhold til producenterne og forbrugerne. Direktivet lader de store industrivirksomheder slippe billigt. Det er den anden årsag til, at jeg stemmer imod betænkningen.

Meijer
Det, vi skal vælge mellem i forbindelse med gensplejsning, ser nu ud til at være enten opretholdelse af en gammel ordning, som ganske vist er utilstrækkelig, men takket være et moratorium ikke udgør nogen risiko, eller en ny ordning, som er noget bedre, men som ikke sikrer moratoriets fortsatte eksistens. I tirsdags erklærede jeg under forhandlingen om dette emne, at vi i virkeligheden skal vælge mellem noget andet. Den ene mulighed er tilladelsen af kommerciel anvendelse, godkendelsen af ukontrollerbare forandringer i naturen og fremme af salget af nye produkter med en endnu ukendt risiko for uvidende forbrugere. Den anden mulighed er, at moratoriet fortsættes med hensyn til kommerciel anvendelse, mens der i mellemtiden kun finder videnskabelig forskning sted. En videnskabelig forskning, som vil være nødvendig i lang tid for at kortlægge, hvilke eventuelle positive og negative følger gensplejsning vil have på længere sigt. Jeg foretrækker denne sidste mulighed, men den sættes desværre ikke under afstemning i dag. Det er mit indtryk, at flertallet i både Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe og De Grønne forvirres af denne manglende mulighed for at vælge, hvilket nu fører til, at de hverken stemmer for eller imod. Mit parti, Det Socialistiske Parti i Nederlandene, synes ikke, at dette er nogen løsning. Derfor stemmer jeg imod.

Papayannakis
 Den endelige udformning af det nye direktiv om genetisk modificerede organismer (GMO) har ganske vist nogle positive elementer som f.eks. en forbedret kontrol, offentlige registre, gradvis fjernelse af de gener, der er resistente over for antibiotika osv. Imidlertid giver det mulighed for at give tilladelse til store landbrug med genetisk modificerede afgrøder, og det er efter min mening ikke helt i overensstemmelse med forsigtighedsprincippet.
Under forhandlingen er de store risici ved GMO'er blevet bragt op, uden at der har været nogen definitive eller overbevisende modargumenter. Jeg tænker her på risiciene for den offentlige sundhed (allergi, øget resistens over for antibiotika, eventuel giftighed), men også risiciene generelt for de økosystemer, som GMO'erne sættes ud i (trusler mod biodiversiteten ...). Hertil skal tilføjes, at den nuværende viden om GMO stadig er utilstrækkelig, det erkender alle, eftersom der ikke findes en systematisk og bekræftet viden om, hvordan hele det genetiske materiale, der indføres i genet, fungerer og udvikler sig. Der er allerede registreret "uheld" eller "overraskelser" i konkrete tilfælde, hvor der er foretaget sådanne genetiske indgreb, i USA, Australien og andre steder. Rådets fælles holdning blev vedtaget på trods af, at medlemslande som Frankrig, Italien og Danmark har erklæret, at de finder et nyt femårigt moratorium påkrævet. Alt dette bestyrker vores forbehold og vores overbevisning om, at selv om man får en styrket kontrol og overvågning, er tidspunktet endnu ikke inde til legalisering af en forsætlig udsætning af GMO'er i miljøet.
Vi er heller ikke overbevist om, at GMO'er bidrager til landbrugets produktivitet og udvikling, ligesom vi ikke er overbevist om deres bidrag til begrænsningen af bestemte pesticider, sådan som det allerede fremgår af amerikanske undersøgelser af et stort antal områder med bedrifter, der dyrker GMO'er. Det er tydeligt, at en grundlæggende årsag til, at man insisterer på at sprede GMO'er, er den mulighed, GMO giver visse virksomheder for at få patent og eneret på udnyttelsen af arter, sådan som den italienske landbrugsminister for nylig gjorde opmærksom på i pressen.
Af alle disse årsager kan vi ikke stemme for den fælles holdning, der er udformet vedrørende det nye direktiv om GMO.
Betænkning af García-Orcoyen Tormo (A5-0033/2001)

Breyer
Fru formand, vi har godkendt betænkningen, da den er et vigtigt instrument til at belønne virksomheder, som går længere end andre virksomheder. EMAS skal være en tilskyndelse. Vi er dog skuffet over, at BAT, det vil sige best available technique, ikke er indeholdt i denne betænkning, og vi er også meget skuffet over, at der ikke var opbakning hertil i de store grupper, for med best available technique kunne vi have skabt et yderligere incitament for virksomhederne til virkelig at benytte den bedst tilgængelige teknik.
Men det er unægtelig en stor succes, at virksomhederne her forhåbentlig bliver motiveret til også at tage EMAS til sig, for EMAS-registreringerne stagnerer jo for øjeblikket på grund af det konkurrerende system ISO 1400. Nu bidrager denne beslutning forhåbentlig til, at dette bliver ændret, for EMAS er væsentligt bedre end ISO, da EMAS indebærer, at de bedste bliver certificeret, mens kun de, som er bedre end før, skal certificeres ved ISO, idet det dog overhovedet ikke bliver defineret eller angivet, hvad der var før. Derfor har vi godkendt denne betænkning, og vi håber, at antallet af EMAS-registreringer derved vil stige, herunder også i Tyskland, hvor EMAS-registreringen jo er vidt udbredt, og vi håber, at virksomhederne derved bliver tilskyndet til også reelt at forbedre deres miljøinstrumenter, og at der dermed også bliver skabt et incitament til at gøre det bedste for miljøet.

Fatuzzo
Fru formand, jeg stemte imod betænkningen om forordningen om frivillig deltagelse i EMAS-programmet. Jeg stemte imod, fordi jeg ikke kan lide ordet "frivillig" i betænkningens titel. Det er på tide, at vi gør en alvorlig indsats, når det gælder EU's miljølovgivning. De skader, der er opstået som følge af de tidligere års ubetænksomhed og regeringernes manglende vilje til at værne om miljøet, har bragt os i den forfærdelige situation, vi er i nu. Direktiver og forordninger om respekt for miljøet bør efter min mening være obligatoriske, for man kan ikke regne med virksomhedernes velvilje og frivillige overholdelse af disse bestemmelser.

Meijer
Hvem bedømmer, hvor miljøvenlige virksomheder er? I Forligsudvalgets udkast kaldes det endelige resultat af mæglingen særdeles tilfredsstillende. Det drejer sig om det kompromis, hvori ændringsforslag er overtaget og taget tilbage. Til de ændringsforslag, der er taget tilbage, hører bl.a. et ønske, som Parlamentet udtalte under tidligere behandlinger, om, at det ikke kun er store verifikationsinstanser, men også selvstændige revisorer og miljøverifikatorer, der skal kunne deltage i en EU-ordning for miljøledelse og miljørevision og i udstedelsen af certifikater. I Tyskland findes denne mulighed, men i Nederlandene og Danmark forsøger de store instanser at forhindre dette. Jeg erindrer om ændringsforslaget fra det daværende parlamentsmedlem fru van Putten fra PSE-Gruppen. Det var meningen, at dette skulle forhindre, at nogle lande fortsætter med udelukkelsen af selvstændige revisorer. Jeg konstaterer, at der ikke er lagt den fornødne vægt på dette ønske i forligsfasen. Dermed synes dette problem igen at blive givet tilbage til de to pågældende medlemsstater. Det lykkes imidlertid ikke, fordi den udelukkede gruppe af interesserede fortsat vil påberåbe sig den kendsgerning, at der nu findes en europæisk forordning. Jeg forventer i den kommende tid en række fortolkningstvister om det problem, som ikke er løst nu, og jeg vil derfor snarest anmode Kommissionen om en opklaring.
Indstilling ved andenbehandling (A5-0043/2001)

Fatuzzo
Fru formand, jeg stemte for betænkningen om beskyttelse af ophavsret. Jeg er tilhænger af en europæisk lovgivning på dette vigtige område, men jeg må sige, at jeg efter at have stemt kom i tvivl om noget, som forhåbentlig kan løses i fremtiden. Inden jeg gik ind i salen, mødte jeg en ung mand fra Pescara, der hedder Marcello. Han fortalte mig - og De tror, det er løgn, fru formand - at han hænger mine stemmeforklaringer op på væggen i sit kontor. Det er ikke noget, jeg finder på - det er skam rigtigt nok! Han synes åbenbart, at de er interessante og fortjener at blive hængt op, så man kan se dem. Derfor kom jeg i tvivl om, hvorvidt dette direktiv også beskytter hr. Fatuzzos ophavsret, når han afgiver stemmeforklaring. Det håber jeg! Hvis det forholder sig sådan, er jeg endnu gladere for, at jeg stemte for.

Goebbels
Fru formand, det er altid vanskeligt at skabe den rette balance mellem den fornødne beskyttelse af ophavsretten og beskyttelse af retten til indsigt og viden for alle og enhver.
Jeg har sammen med min gode kollega, Jacques Poos, stemt imod stort set alle de ændringsforslag, der er stillet af Europa-Parlamentets udvalg og medlemmer, eftersom den oprindelige fælles holdning efter vores opfattelse var særdeles afbalanceret og sikrede den omtalte balance.
Jeg konstaterer i øvrigt med tilfredshed, at den fælles holdning efter at have været bombarderet med ændringsforslag og pression fra en række gruppers side, fremstår stort set uændret. Den fælles holdning giver efter min opfattelse Europa-Parlamentet og Rådet et godt grundlag for at løse dette vanskelige problem.

McCarthy
Fru formand, jeg glæder mig også over dagens afstemning om copyright og informationssamfundet. Det har været et meget kontroversielt og vanskeligt område at lovgive for, men i dag har vi vundet en sejr for den sunde fornuft. Vi kan være sikre på, at vi ved vores afstemning - f.eks. i ændringsforslag 5 - giver beskyttelse til rettighedsindehavere imod mulig piratvirksomhed på Internettet, og vi har også fået afvist nogle ændringsforslag stillet af PPE-Gruppen, som ville have været meget skadelige for rettighedsindehavere.
Samtidig nægter vi ikke borgerne adgang til informationssamfundets fagre nye verden, i særdeleshed ikke de underprivilegerede brugere og lokalsamfund. Afstemningen i dag betyder, at vi nu kan underskrive WIPO-traktaten og yde international copyrightbeskyttelse for vores kreative sektorer. Computerspilsektoren i min egen region udgør en tredjedel af computerspil på verdensmarkedet. Vi må beskytte disse industrier, der skaber arbejdspladser og sætter gang i vores økonomi - ikke blot lokalt, men også på europæisk plan. Vi kan nu se frem til kommende revisioner af lovgivningen og til kontaktudvalgets arbejde for at sikre, at der ikke sker nogen overtrædelser eller misbrug af copyright på Internettet eller nogen begrænsning af virkelig privat og fair brug.

Ahern
De irske superstjerner Boyzone og The Corrs har bedt Europa-Parlamentet om at beskytte deres musik i Internettets tidsalder.
Det er meget vigtigt for Irlands musik- og forlagssektor, at man legalt kan få adgang til musikken på Internettet. Det er særlig vigtigt, at unge kommende musikeres og sangeres karriere ikke bliver truet af piratvirksomhed. Musiksektoren ville falde sammen, hvis den ikke blev beskyttet mod piratvirksomhed på Internettet.
De rettigheder, forfattere og kreative mennesker af enhver art har, må have førsteprioritet, men direktivet sigter også mod at tillade bibliotekerne fortsat at stille eksemplarer til rådighed til privat brug. Men bibliotekerne har accepteret, at ophavsmændenes ophavsrettigheder har førsteret.

Blak, Lund og Thorning-Schmidt
De danske socialdemokrater har i dag ved andenbehandlingen af ændringsforslag til direktivet om ophavsret i informationssamfundet stemt for at sikre den nødvendige balance mellem på den ene side rettighedshavernes helt berettigede interesse i beskyttelse af deres rettigheder i forhold til de nye muligheder, som Internettet giver, og de hensyn til offentlighedens interesse i at bruge Internettets muligheder til gavn for den informationsudveksling, der er forudsætningen for udviklingen af videnssamfundet.
Vi har ved afstemningen stemt for ændringsforslag, der skal gøre det muligt for public service-stationer at udvikle deres såkaldte "on demand-services". Det har vi gjort, fordi vi mener, at det er vigtigt, at der ikke lægges unødige hindringer i vejen for public service-stationerne for fortsat at være en del af det samlede mediebillede. Vi har lagt afgørende vægt på, at public service-stationerne naturligvis skal betale for den brug af materiale, som andre har rettighederne til.
Vi har ved afstemningen også lagt vægt på, at der ikke lægges unødige restriktioner på undervisning, forskning og biblioteksvirksomhed, to af hjørnestenene i et moderne demokrati.

Inglewood
I den digitale tidsalder er det vigtigt, at problemer med copyright og ophavsret ikke forhindrer tv- og radiostationer i at bruge deres arkiver. I Det Forenede Kongerige har vi ikke dette problem, men jeg forstår, at det kan være vanskeligt andre steder.
På basis af erfaringerne i Det Forenede Kongerige ser vi ingen grund til, at det behøver at forholde sig sådan, og det er derfor, at de britiske konservative nu stemmer mod ændringsforslag 11. Men hvis denne sag ikke kan håndteres på tilfredsstillende måde uden lovgivning, mener vi, at man bør tage den op som et led i revisionen af direktivet om halvandet år.

Bordes, Cauquil og Laguiller
Vi mener selvsagt, at ophavsmænd, kunstnere, komponister, udøvende kunstnere, forfattere, journalister m.v. skal have mulighed for at leve af deres arbejde, og vi støtter derfor deres krav om beskyttelse af ophavsretten.
De, der er de varmeste fortalere for beskyttelse af ophavsretten, varetager imidlertid ofte egne interesser. Det drejer sig om de store forlag, som udgiver plader, bøger og cd-rom'er, arbejdsgiverne inden for mediesektoren og internetsektoren. De henter deres overskud netop hos ophavsmændene på forbrugernes bekostning, idet sidstnævnte i øvrigt ofte berøves adgangen til kulturelle værdier bl.a. på grund af priserne på bøger, cd-rom'er m.v. For disse virksomheder betegner ophavsretten blot deres egen ret til at sikre sig det størst mulige overskud på bekostning af ophavsmændene og offentligheden samt de organisationer, der, som eksempelvis bibliotekerne, forsøger at stille en række værker til rådighed for offentligheden, som denne uden en sådan formidlingsindsats aldrig ville få adgang til.
Teksten søger at forene de kapitalistiske interesser i informationssamfundet og ophavsmændenes og offentlighedens interesser. Vi har ikke kunnet stemme for en række af de ændringsforslag, der er stillet, men har stemt for alle forslag, som reelt beskytter ophavsmændenes interesser og offentlighedens rettigheder.

Scallon
Jeg tilkendegiver en interesse med hensyn til copyright. Men jeg forstår på min juridiske rådgiver, at jeg ikke desto mindre har ret til at stemme som individuel forfatter. Jeg er ikke nogen betalt lobbyist.

Whitehead
Som andre medlemmer, der har talt ved begyndelsen af denne forhandling, har jeg afholdt mig fra at stemme, fordi jeg har rettigheder inden for området arkivproduktioner og bøger. Ingen af disse interesser har noget direkte at gøre med nogen økonomisk gevinst for mig, hvis ændringsforslagene bliver vedtaget, og under alle omstændigheder går jeg - ligesom ordføreren, hr. Boselli - imod mange af dem. Ikke desto mindre er det klogest at afholde sig fra at stemme og at komplimentere hr. Boselli for så heldigt at have skabt enighed om en betænkning, der kommer så tæt på den fælles holdning og den balance, der blev nået i den.

Caudron
I forbindelse med afstemningen om Boselli-betænkningen vil jeg gerne påpege, at denne betænkning og den betydelige debat, den har givet anledning til, rejser spørgsmålet om Europas kulturelle fremtid, idet der er nær sammenhæng mellem denne og de midler, der stilles til rådighed for de skabende kunstnere.
Den kulturelle sektor og de skabende kunstnere har gjort ret i at gå aktivt ind i denne debat. Jeg har modtaget adskillige repræsentanter for disse kredse, jeg har læst deres dokumentation, og jeg finder - som mange andre af Europa-Parlamentets medlemmer - at kunstnerne i vid udstrækning har ret i de fremførte synspunkter.
Alle har selvsagt en interesse i, at værkerne når ud til et bredt publikum, i særdeleshed ved hjælp af de nye kommunikationsmidler. Det må imidlertid ikke føre til uhæmmet rovdrift! Derfor er der afgjort behov for at skabe lovgivningsmæssige rammer for denne proces, og der er i særdeleshed behov for at sikre, at privat kopiering også reelt bevarer sin privatretlige status.
Med dagens afstemning er kampen langtfra vundet. Der er således grund til at fortsætte borgernes kamp for et Europa, som ikke blot fremstår som et koldt og kynisk økonomisk og finansielt "uhyre".

Figueiredo
Forfatteres og kunstneres kreative frembringelser generelt bør ikke betragtes blot som en vare, hvorfor det er afgørende at finde tekniske løsninger, der sikrer og fremmer den litterære og kunstneriske skaben og samtid udbreder de frembragte værker. Også ved brug af de nye teknologier er det vigtigt at tage hensyn hertil.
Det er i brugernes interesse, at der findes gode værker, at kreativiteten fremmes, og at udbredelsen støttes. Derfor beklager vi, at nogle forslag fra GUE/NGL-Gruppen, som vi tilhører, ikke er blevet vedtaget, forslag, der havde til hensigt at styrke ophavsrettighederne.
Trods begrænsninger anerkender vi en vis positiv udvikling i den seneste holdning, og vi håber, at medlemsstaterne er særlig opmærksomme på den kunstneriske og litterære skaben og på, at udbredelsen af dens frembringelser bør fremmes, men under respekt for ophavsmændenes rettigheder.

Manders
Hermed vil jeg give ordføreren og kommissæren en kompliment for det opnåede resultat med denne vigtige betænkning, som der næsten er lobbyet mest for. Hvorfor blev der lobbyet meget? Fordi den lovgivning, der følger af denne betænkning, har en enorm indvirkning på samfundet, idet lobbyen skal være samfundets talerør. Omsider er også jeg selv meget tilfreds med det opnåede resultat, da der er fundet en fair balance mellem forbrugernes, industriens og rettighedshavernes interesser.
Selv om jeg har anbefalet Den Liberale Gruppe at fastholde kursen i den fælles holdning inklusive ordførerens kompromisændringsforslag og afvise de øvrige ændringsforslag med henblik på holdningerne i gruppen, har jeg tilladt mig selv at stemme afvigende med hensyn til sidstnævnte.
Jeg mener, at ophavsret har til formål at beskytte rettighedshaverne, og efter min opfattelse kunne dette gøres bedre, end det nu er accepteret i betænkningen.
De mange mulige undtagelser i de enkelte medlemsstater med hensyn til kopieringsmuligheder og muligheden for at kunne gribe ind ved de tekniske foranstaltninger bekymrer mig, fordi jeg mener, at principperne for det indre marked hermed kan forstyrres.
For undtagelser, som pålægges af myndighederne, skal der altid betales et rimeligt vederlag, uanset hvem der skal gøre det, fordi jeg synes, det er uretfærdigt, at rettighedshaverne bare skal tilbyde dette gratis. Hvad angår ændringsforslag 2, mener jeg, at dobbelt betaling skal undgås.
Formålet med ændringsforslag 11 tiltaler mig meget, men efter min mening går formuleringen i dette tilfælde alt for vidt. Naturligvis er det ønskeligt, at man også kan lytte til og se gamle optagelser via den digitale motorvej, men det skal ske mod vederlag til rettighedshaverne, og hvis det kan bevises, at disse er vanskelige at opspore, skal et system med kollektiv tilladelse fungere som sikkerhedsnet.
Hvad angår caching, ville jeg have anset det for mere ønskeligt, at denne betænkning afstemmes bedre efter direktivet om e-handel.
De digitale teknikker vil i sidste instans fungere selvregulerende, og jeg betragter ikke dette som en trussel, men som en mulighed for en videre udvikling af vores samfund.
Alt i alt er jeg meget tilfreds med resultatet, og jeg mener, at Europa hermed vil få bedre afbalanceret lovgivning end den amerikanske lovgivning, som mange roser.

Martinez
 Beskyttelsen af ophavsretten og beslægtede rettigheder, som er en væsentlig faktor i forbindelse med skabende virksomhed, udgør i sig selv et vanskeligt problem. Problemet bliver endnu mere påtrængende set i lyset af det nye såkaldte informationssamfund - i øvrigt en fejlagtig betegnelse. De nye teknikker, med Internettet i spidsen, giver tilsyneladende fuld frihed til fordel for forbrugerne, men forhindrer, at den skabende kunstner og industrien får fuldt udbytte af værkerne og gengivelserne af disse.
Derfor søges tre interesser forenet, nemlig forbrugernes, industriens og rettighedshavernes. Hvordan skal vi kunne beskytte den såkaldte kulturindustris interesser uden at sætte en stopper for retten til frit at "opsamle" de værker, man møder på sin vej, når man surfer på Internettet?
Det foreliggende forslag til direktiv om ophavsretten betegner et godt kompromis for industrien, der søger at gøre informationsteknikkerne rentable - ja, man taler lidt selvhøjtideligt om informationsteknologier.
For ophavsmændene og komponisterne indebærer kompromiset en svækkelse af ophavsretten. Områder som tv- og radioarkiver, værker, der konsulteres via biblioteker eller mediateker, kortvarige gengivelser m.v. er ikke omfattet af reglerne om ophavsretlig beskyttelse.
Ophavsmændene kræver helt legitimt en rimelig godtgørelse for de tab, undtagelserne påfører dem. For dem drejer det sig om ad aftaleretlig vej at skabe et kompromis mellem de involverede interesser.
De omhandlede undtagelser er i virkeligheden at betragte som ekspropriation, og de bør derfor også give anledning til, at der erlægges en godtgørelse.

Meijer
Det er ikke uden grund, at så mange forskellige interessegrupper har sendt deres stemmeanbefalinger vedrørende ændringsforslagene til ophavsretten. Kreative producenter har andre interesser end forbrugerne, og sammen har de andre interesser end dem, der handler med musik, tekster og forestillinger. For kunstnere er det arbejde, de yder, deres indkomst. Samfundet fritager dem for andet arbejde ved at betale dem for deres produkter. Hvis denne betaling bortfalder, må de søge et andet job. Forbrugerne ville derimod helst råde gratis over disse produkter. Man accepterer stadig, at man skal betale for en bog eller for et teaterbesøg, og at udgifterne til et museum afholdes af det offentlige eller ved at opkræve entré. Meget er imidlertid forandret gennem den øgede anvendelse af fotokopimaskiner, videobåndoptagere, recordable cd'er og rewritable cd'er og downloading fra computeren. Man betaler nok fabrikanten af apparatet for det, men helst ikke den, hvis arbejde man dermed tilegner sig. Desuden er der virksomheder, som bruger kunstprodukter til at tjene penge i mellemhandlen eller til at lokke kunder med til andre ting. Ved afstemningerne om ophavsret foretrækker jeg i overensstemmelse med fagbevægelsens og kunstnerforeningernes ønsker at støtte producenterne og forbrugerne og ikke handlen.
Indstilling ved andenbehandling (A5-0039/2001)

MacCormick
Fru formand, jeg er taknemmelig for denne lejlighed til at tale på min gruppes vegne. Under forhandlingen i går førte tidspres til, at ingen af os kunne tage ordet, men dette er et forslag, som vi helhjertet har støttet i udvalget og ligeledes i dag. Jeg var særlig glad for, at ændringsforslag 9 blev afvist, og at vi vedtog direktivet i stort set samme form, som det havde, da det forlod Retsudvalget under ordføreren hr. Millers dygtige ledelse.
Dette er et direktiv, som vi længe har ventet på, og det er yderst vigtigt for handicappede. Vores egen tværpolitiske gruppe om handicappede har ført kampagne for det i lang tid, og det har den europæiske handicaporganisation også. Det har taget ni år at komme så langt.
Det, vi er ved at udrette, er at få sikre minimumsstandarder for udformningen af busser, der skal køre i Europa, og sikre os opfyldelsen af basale krav for at give adgang for handicappede og andre med nedsat førlighed, herunder ældre - hr. Fatuzzo og andre uden tvivl - og forældre med børn, der bruger bybusser.
Dette er meget vigtigt. Min gruppe vil gerne give udtryk for sin solidaritet med alle dem, der vil blive hjulpet af dette. Et af kendetegnene for en fremskreden civilisation i min tid har været den langt større opmærksomhed, vi på offentlige steder og ved offentlige aktiviteter giver det at sikre, at vores medborgere, som har haft den ulykke at blive ramt af en eller anden form for handicap, får fuld adgang til det offentlige liv i vores samfund. Vi kan være stolte af og glade for, at dette direktiv er blevet vedtaget.

Carlsson, Gunilla
Fru formand, sidste gang, det skete, det vil sige i 1998, forkastede Parlamentet den fælles holdning. Dengang var der en bred opbakning i Parlamentet bag en beslutning om, at Kommissionen skulle være tvunget til at tage forsættet om at sanere europæisk lovgivning helt alvorligt. Vi i PPE-DE-Gruppen holder fast i den samme linje. Jeg er forbavset over, at Parlamentet nu ikke indtager samme holdning, hvad angår dette meget komplicerede og meget tekniske og detailregulerende forslag.
Jeg mener ikke, at det er fair over for vælgerne, at Parlamentet beskæftiger sig med, hvorvidt gulvhældningen skal være 12 eller 12,5%. Netop derfor synes jeg, at det var vigtigt at holde fast i den linje, der blev lagt af Parlamentet i 1998.
Jeg er bekymret over, at man i den anden lejr så hurtigt kan skifte holdning. Jeg tror, at Kommissionen må påtage sig denne opgave, hvis vi skal få bedre muligheder for at lovgive i Europa.

Fatuzzo
Fru formand, jeg stemte med glæde for denne betænkning, som ud over at fastlægge udformningen og andre tekniske karakteristika for busser med flere end otte siddepladser i øvrigt også gør det muligt for ældre, handicappede osv. at få adgang til disse transportmidler. Jeg stemte imod ændringsforslag 9, hvor man anmodede om, at der ikke skulle forhandles om denne betænkning. Hvorfor det? Måske er det rigtigt, at Europa-Parlamentet nogle gange lovgiver for meget om tekniske aspekter, f.eks. når vi drøfter krumningen på bananer og agurker, sådan som kommissionsformand Prodi sagde i går, men det gælder bestemt ikke, når vi drøfter, om også handicappede endelig skal have lov til at tage bussen.

Raschhofer
Fru formand, kære kolleger, jeg vil gerne på min gruppes vegne sige, at vi har tilsluttet os den holdning, som hr. Rübig gav udtryk for før afstemningen, fordi jeg ganske enkelt - hvis det ikke samtidig havde været fordi, at det også er lidt morsomt - finder det fuldkommen absurd. Jeg mener ikke, at det er Parlamentets rolle at være standardiseringsekspert i tekniske anliggender. Hvis man følger denne betænkning, hedder det f.eks., at forældre med børn i klapvogne er bevægelseshæmmede. Så må jeg spørge mig selv, om den barnepige, den onkel eller den bedstefar, som måske passer dette barn en dag, også er bevægelseshæmmet. Nå, spøg til side, jeg tror, at borgerne i Europa, som følger denne diskussion, med rette spørger, om vi ikke har vigtigere ting at tage os til i dette Parlament. Vi bør lade tingene blive der, hvor de hører til. Subsidiaritet skal ikke bare være et smukt ord, men også gennemføres.

McCarthy
Parlamentet kan i dag være stolt over, at vi har stemt for at forbedre rettighederne for handicappede. I særdeleshed udgør denne betænkning en sejr for handicappede brugere af offentlig transport. Det har taget ni år at få denne lovgivning igennem. De nye tekniske standarder, vi har stemt for, vil sikre, at der er adgang for kørestole til offentlig transport. Den skaber minimumssikkerhedsstandarder og indfører krav, som vil være til gavn for ældre med nedsat førlighed og forældre med barnevogne, som skal om bord i bybusser.
Det er beklageligt, at PPE-Gruppen på basis af et teknisk spørgsmål forsøgte at komme af med denne lovgivning ved hjælp af ændringsforslag 9. Det europæiske handicapforum og Parlamentets tværpolitiske gruppe om handicappede har ført en lang og hård kampagne i denne sag. Det er kynisk politisk manipulation at lave numre med handicappedes rettigheder. Med afstemningen om denne lov kan vi som Parlament sige, at vi lovgiver for alle borgerne for lige adgang og lige rettigheder.

Figueiredo
Vi har stemt for den fælles holdning, da den imødekommer en betragtelig del af de ønsker, som de handicappedes organisationer har fremsat, fjerner de undtagelsesbestemmelser, som direktivforslaget indeholdt, og opstiller principper, som skal overholdes for at sikre handicappede bedre adgangsforhold. Under denne andenbehandling insisterer ordføreren i samklang med de relevante organisationers synspunkter på at udvide begrebet "bevægelseshæmmet" og på bedre adgangsforhold, hvilket er positivt.
Endelig vil jeg gerne nævne, at vores holdning har været stik imod den, som PPE har indtaget, og som sigtede på at få nedstemt den allerede opnåede fælles holdning, hvilket ville sætte de handicappedes rettigheder over styr.

Titley
Må jeg af hele mit hjerte komplimentere min Labour-kollega, hr. Miller, for hans betænkning, der giver forbedret adgang til køretøjer med mere end otte siddepladser.
Jeg støtter fuldt ud foranstaltninger til at forbedre adgangen for folk med nedsat førlighed til bybusser ved indførelse af ramper eller lifter og busser med lavt gulv. Det vil ændre tilværelsen for de ældre, folk med handicap og forældre med børn i byerne i det nordvestlige England, som nu vil kunne bruge lokalbusserne lige så let som alle andre.
Desuden er det ikke kun ældre og handicappede - herunder blinde - og forældre med handicappede børn, der vil få fordel af dette. Vi søger at udvide definitionen af "folk med nedsat førlighed", så den kommer til at omfatte alle, der har vanskeligt ved at benytte offentlig transport, såsom folk med tung bagage, gravide kvinder og folk med indkøbsvogne og indkøbsposer.
Vi har alle prøvet at stå på bussen belæsset med indkøbsposer fra det lokale supermarked, og jeg håber i hvert fald, at min bustur hjem vil blive lettere og mindre stressende. Dette her er simpelthen en fornuftig foranstaltning, der vil gøre livet langt lettere for mennesker i hele Europa, særlig i Storbritannien, hvor busserne er en helt uundværlig måde at komme rundt på i vores byer.
Busdirektivet vil sikre minimumssikkerhedsstandarder for udformningen af busser i Europa og stille basale krav, der sikrer adgang for folk med nedsat førlighed, såsom den fortsatte produktion af de nuværende busser med lavt gulv og bedre faciliteter for bevægelseshæmmede passagerer, i særdeleshed folk i kørestole og forældre med klapvogne.
Jeg giver grønt lys for disse foranstaltninger og ser frem til mere behagelige busture hjem fra Bolton bymidte efter lørdag eftermiddags indkøbsorgie.

Sacrédeus og Wijkman
Vi mener ikke, at Europa-Parlamentet er tilstrækkeligt kompetent til at tage stilling til tekniske detaljer af så specifik natur som i omhandlede tilfælde, selv om vi i princippet støtter de regler, der følger af forslaget til direktiv. Derfor støtter vi det ændringsforslag, der sigter mod at forkaste den fælles holdning.
Betænkning af Müller (A5-0025/2001)

Fatuzzo
Fru formand, jeg har fulgt Emilia Franziska Müllers betænkning opmærksomt, også i Miljøudvalget. Jeg stemte for dette direktiv om kosttilskud, for det er rimeligt, at der opstilles nogle regler på dette område. Hvorfor det? Fordi jeg kan se, at der er utroligt mange kvinder, som tager disse medicinlignende tilskud for at blive smukkere, slankere og mere graciøse, og nogle gange er de ikke klar over, at de er pænere, når de har lidt mere sul på kroppen. Derfor er det efter min mening nødvendigt at opstille nogle regler for visse stoffer. Man kommer stoffer i maden, der gør maden til et afrodisiakum, og man sælger stoffer som Viagra. Pensionisterne fra det parti, jeg repræsenterer, har ikke brug for disse tilsætningsstoffer og kosttilskud. De anmoder derfor om, at der opstilles nogle regler for dem, hvilket er hensigtsmæssigt.

Bonde, Eriksson, Frahm, Krarup, Sandbæk, Herman Schmid, Seppänen og Sjöstedt
Vi har stemt imod Müller-betænkningen om kosttilskud. Vi mener, at retsgrundlaget for beslutningen er forkert, og at EU mangler kompetence til at gennemføre harmoniseret lovgivning på området. Spørgsmålet om kosttilskud er et folkesundhedsanliggende, som helt eller delvist bør afgøres på grundlag af traktatens artikel 152, der udelukker harmonisering.

Fiebiger
Betænkningen om forslaget om indbyrdes tilnærmelse af lovgivningerne om kosttilskud er endnu et skridt i den rigtige retning for at få offentliggjort stoffer i fødevarer, som ikke hører naturligt hjemme her. Men også her er det kvaliteten og ikke kvantiteten, der tæller.
Kosttilskud i fødevarer bør være deklareret skånselsløst åbent, være underlagt kontrol og først blandes i fødevarer, når der er sket anmeldelse til de kompetente myndigheder. Den liste, der er fremlagt i bilaget, er velegnet hertil.
Der foreligger altså ingen grund til ikke at indføre anmeldelsespligten lige hurtigt i alle medlemsstater. Min gruppe går udtrykkeligt ind for at anvende hvidbogen om fødevaresikkerhed mere progressivt. Ikke kun for at forhindre konkurrenceforvridninger, men for at gennemføre hvidbogens helhedskoncept mere skånselsløst. De nuværende handelshindringer inden for Det Europæiske Fællesskab i medfør af nødvendige lovgivninger gennemføres kun på utilstrækkelig vis med kontrol. Derfor skal de nødvendige foranstaltninger til oprettelse af den allerede besluttede levnedsmiddelmyndighed endelig gennemføres. Efter BSE m.m. skal forbrugernes tillid vindes tilbage med langt større åbenhed, gennem større gennemskuelighed i førevareproduktionskæden, sikkerhed og korrekt mærkning. Her tillader jeg mig at bemærke, at jeg ikke kan være indforstået med kommissær Fischlers tale i går. Den europæiske landbrugspolitik blev degraderet til den mindste fællesnævner. Europa må ikke fralægge sig ansvaret på den måde. Jeg er helt overbevist om, at den offentlige diskussion først begynder nu.

Lulling
Kosttilskud er en fornuftig løsning ikke blot for at afhjælpe en mangel og bevare sundheden, men også for at forebygge aldring. Det er klart, at kosttilskud ikke må udgøre en sundhedsrisiko. Jeg støtter i øvrigt bestræbelserne for at skabe et fælles europæisk retsgrundlag på dette felt, idet de nationale bestemmelser på området er meget uensartede.
Vi bør imidlertid ikke udarbejde en alt for restriktiv europæisk lovgivning. De eksperter, jeg har rådført mig med, bekræfter, at der stort set ikke er nogen risiko forbundet med oral indtagelse af vitaminer og mineraler. Vi bør ligeledes sikre, at begrænsninger og tunge administrative procedurer ikke hindrer Europa i at følge de nyeste videnskabelige landvindinger og lade disse komme vores medborgere til gode.
Kosttilskud bør i virkeligheden blot betragtes som forbedring af sundhedsplejen, og analyserne bør være koncentreret om ingrediensernes kvalitet og fremstillingen af disse, ikke om indholdet.
Vi bør endvidere sikre, at listen over de omhandlede vitaminer ikke bliver alt for restriktiv. Hvorfor ikke E-vitaminer og D-vitaminer, når der kan konstateres en væsentlig D-vitaminmangel som følge af den aktuelle frygt for at udsætte sig for solens påvirkning, hvilket øger risikoen for osteoporose?
Jeg er hverken læge eller ekspert på dette felt, og jeg må henholde mig til videnskaben. Jeg forstår i øvrigt ikke, at medlemmer af Europa-Parlamentet kan erklære sig på linje med videnskabens resultater, når det gælder fastlæggelse af minimums- og maksimumsdoser og renhedskriterier, sådan som det anføres i begrundelsen.
Jeg har stemt for denne betænkning, men jeg har fundet det vigtigt at fremkomme med disse bemærkninger. Det er mit håb, at Kommissionen og Rådet vil forstå, at det på dette som på en række andre områder ikke er et spørgsmål om at vise overdreven nidkærhed og fastsætte urimelige og restriktive forskrifter.
Betænkning af Lange (A5-0015/2001)

Fatuzzo
Fru formand, jeg stemte for direktivet om karakteristikaene for to- og trehjulede motordrevne køretøjer, og det kan jeg sige med glæde, overbevisning og tilfredshed. Det kan jeg for det første, fordi den forfærdelige stank, som disse knallerter spreder i vores smukke byers luft, stadig sidder i næsen på mig, og for det andet fordi der, inden jeg rejste til Strasbourg, var en pensionist i Bergamos lufthavn, som vidste, at vi skulle stemme om dette direktiv, og som opfordrede mig til at stemme for. Han understregede desuden, at vi også burde opstille nogle regler for larmen fra disse knallerter. Pensionister sætter pris på stilhed, cykler og knallerter, der ikke larmer.

Lang
Undtagelsesvis kan vi tilslutte os et direktivforslag udarbejdet af Kommissionen. Ikke at vi som udgangspunkt så med velvilje på et initiativ fra Kommissionens side. Det vil være de tilstedeværende bekendt, hvilken holdning vi indtager til den europæiske integration i almindelighed og Kommissionen i særdeleshed. Vi må imidlertid medgive, at Kommissionen for en gangs skyld har gjort en god indsats. Forudgående høring af brugerne og industrien, costbenefitanalyser, bestræbelser for at finde realistiske løsninger i økonomisk og teknisk henseende. Det er alt for sjældent, vi ser en sådan fremgangsmåde anvendt i forbindelse med de mange sager, vi behandler i Europa-Parlamentet.
Til gengæld kan vi ikke tilslutte os ordførerens holdninger. Er der tale om rendyrket demagogi fra dennes side? Eller er han sponseret af vores konkurrenter med det sigte at køre de europæiske fabrikanter i sænk? Han kunne lige så vel have stillet forslag om, at motorcyklister ophører med at trække vejret og dermed ophører med at udlede CO2.
Ja, til renere motorer. Ja, til nye afprøvningsprotokoller, som i højere grad er i overensstemmelse med køretøjernes reelle driftsvilkår. Ja, til den tidsplan, industrien har vurderet som realistisk. Nej, til urealistiske emissionsstandarder. Nej, til supplerende bestemmelser, som ikke finder anvendelse på andre transportmidler. Med andre ord, nej, til de ændringsforslag, der er fremsat af hr. Lange.
Betænkning af Jensen (A5-0018/2001)

Fatuzzo
Fru formand, jeg stemte imod denne betænkning om Fællesskabets tilskyndelsesforanstaltninger på beskæftigelsesområdet. Vi bruger 55 millioner euro på noget, der ikke skaber en eneste arbejdsplads, fru formand. Vi bruger 55 millioner euro på at betale for trykningen og offentliggørelsen af pjecer og statistik, og vi laver ikke andet end at snakke om, hvordan vi skal øge beskæftigelsen.
Den Europæiske Union bør efter min mening gøre ordene til handling!

Titley
Jeg støtter fuldt ud forslagene om at støtte en beskæftigelsesstrategi i hele Den Europæiske Union. Vi kan kun bekæmpe arbejdsløshedens svøbe, hvis vi samarbejder i alle 15 medlemsstater.
Arbejdspladser, arbejdspladser, arbejdspladser. Det er det, det drejer sig om. Det er det, Labour-regeringen arbejder for, og det er det, Europa arbejder for. Det er det, vi prioriterer højest, og vi må sætte himmel og jord i bevægelse for at nå dette.
De mål, der blev fastsat ved topmødet i Lissabon sidste år, var et afgørende skridt frem mod etableringen af de rette betingelser for fuld beskæftigelse, idet stats- og regeringscheferne satte sig det mål, at EU skulle blive den mest konkurrencedygtige og vidensbaserede økonomi i verden, i stand til at nå bæredygtig økonomisk vækst ledsaget af kvantitative og kvalitative forbedringer af beskæftigelsen og af større social samhørighed.
Det kommende topmøde i Stockholm i marts vil fortsætte udviklingen af den europæiske dagsorden hen imod en fleksibel økonomi, liberalisering af markederne for gas og elektricitet og for postvæsenet, reformer af den finansielle servicesektor, forslag om telekommunikation og e-handel, foranstaltninger til skabelse af et gunstigt miljø for små og mellemstore virksomheder samt mål for beskæftigelsen, der skal gavne alle vores borgere i hele Den Europæiske Union. Samarbejde i hele Unionen er af afgørende betydning for udveksling af information og bedste praksis, hvilket vil give analyser, der drager sammenligninger, samt fremme nye initiativer og vurdere erfaringerne.
I Storbritannien fører Labour-regeringen an i retning af jobskabelse og fuld beskæftigelse. Ikke alene er ungdomsarbejdsløsheden blevet halveret under Labour, men regeringen indfører nu erhvervsuddannelse for unge, så man kan få fordel af nye færdigheder inden for højteknologi og det jobmarked, der er under udvikling. Målet er at skabe en fleksibel, højt kvalificeret arbejdsstyrke i Storbritannien.
Fru formand, jeg tilslutter mig fuldt ud denne betænkning, som er endnu et skridt på vejen hen imod fuld beskæftigelse i en dynamisk vidensbaseret økonomi.

Bordes, Cauquil og Laguiller
Alene titlen på denne betænkning giver anledning til en vis mistænksomhed. Når der tales om tilskyndelsesforanstaltninger på beskæftigelsesområdet, er det som oftest ensbetydende med, at der ydes bistand, skattelettelser eller -begunstigelser til arbejdsgiverne med det sigte at tilskynde disse til at skabe øget beskæftigelse - hvilket ikke sker.
Teksten er ganske vist ikke særlig eksplicit i denne henseende, og de grundlæggende hensigter indhylles i generelle betragtninger, hvoraf nogle er ganske relevante, herunder betragtningerne om manglende ligestilling mellem mænd og kvinder på det beskæftigelsesmæssige område.
De gode hensigter, der kommer til udtryk, udgør imidlertid ikke en politik på området, eller rettere, de kan dække over en politik, som på ingen måde løser arbejdsløshedsproblemet.
For at løse arbejdsløshedsproblemet kræves bindende foranstaltninger over for dem, der sidder med nøglen til løsningen af dette problem, nemlig de store industri- og finanskoncerner. Det er imidlertid helt urealistisk at forestille sig, at de europæiske institutioner skulle iværksætte sådanne foranstaltninger.
Vi har derfor stemt imod denne betænkning.

Caudron
Den betænkning, vi i dag har vedtaget, vedrører et forslag stillet af Kommissionen med henblik på iværksættelse af tilskyndelsesforanstaltninger på beskæftigelsesområdet.
Forslaget er stillet i henhold til bestemmelserne i artikel 129 i traktaten om oprettelse af De Europæiske Fællesskaber (denne artikel udgør retsgrundlaget for udgifter på beskæftigelsesområdet) og tager sigte på at udvikle de aktiviteter, der blev sat i fokus under Det Europæiske Råds møde i Lissabon inden for rammerne af den europæiske beskæftigelsesstrategi.
Det er målet at fremme samarbejdet mellem medlemsstaterne og støtte deres indsats på beskæftigelsesområdet. De omhandlede foranstaltninger finansieres af Fællesskabernes budget med 55 millioner euro for perioden 2001 til 2005 (eller 10 millioner euro pr. år, dog 15 millioner i 2001).
Foranstaltningerne omhandler primært udvikling, planlægning, overvågning, opfølgning og evaluering af den europæiske beskæftigelsesstrategi, idet der lægges vægt på de fremadrettede aspekter.
Det drejer sig således konkret om følgende aktiviteter:
1) analyse og evaluering af tendenser på beskæftigelsesområdet, af de overordnede politiske betingelser, vurdering af de politiske muligheder og betydningen af fællesskabspolitikkerne;
2) evaluering af nationale handlingsplaner;
3) indsamling og udveksling af de enkelte medlemsstaters erfaringer, som præciseret i de årlige retningslinjer for beskæftigelsen i medlemsstaterne;
4) tekniske og videnskabelige aktioner med henblik på fastlæggelse af fælles indikatorer, forbedring og komplettering af statistikkerne, justering af præstationerne og udveksling af oplysninger om bedste praksis.
Kommissionen bør ud over at iværksætte de omtalte foranstaltninger være opmærksom på de statistiske oplysninger, undersøgelser og aktioner, der hidrører fra internationale organisationer såsom OECD eller ILO. Jeg finder det endvidere afgørende, at resultaterne af de gennemførte aktioner når ud til et så bredt publikum som muligt.
Europa-Parlamentet anbefaler ligeledes, at Kommissionen sikrer, at der er sammenhæng og komplementaritet mellem de foranstaltninger, der påtænkes gennemført, og de øvrige fællesskabsprogrammer og -initiativer. Det vil i øvrigt være muligt for landene i Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde og de central- og østeuropæiske ansøgerlande at deltage i de planlagte aktiviteter på visse betingelser især af økonomisk art. Disse aftales nærmere med de pågældende lande. Jeg ser gerne, at også vores partnere i Middelhavsområdet inddrages.
Europa-Parlamentet forventer, at Kommissionen fremlægger en foreløbig beretning og en slutberetning henholdsvis den 31. december 2003 og den 31. december 2006.
Jeg har med overbevisning stemt for de omhandlede nye foranstaltninger til fremme af beskæftigelsen, idet vi alle arbejder målrettet med forberedelsen af Det Europæiske Råds ekstraordinære møde, der afholdes i marts måned i Stockholm.

Krivine
Forslaget til Europa-Parlamentets afgørelse om Fællesskabets tilskyndelsesforanstaltninger på beskæftigelsesområdet ligger i forlængelse af Luxembourg-kompromiset (1977), som indførte en procedure for evaluering og sammenligning af god praksis i medlemsstaterne.
Set i dette perspektiv er det positivt, at der er stillet ændringsforslag om bedre information til borgerne i Den Europæiske Union og om samarbejde med arbejdsmarkedet parter og de lokale og regionale myndigheder. Også de ændringsforslag, som tager sigte på at skabe øget opmærksomhed omkring kvindernes situation og den erhvervsmæssige ligestilling ved at gennemføre undersøgelser vedrørende årsagerne til afbrydelse af erhvervsaktivitet, forældreorlov og deltidsarbejde, finder jeg positive. Jeg vil stemme for disse ændringsforslag.
Vi må imidlertid vende os imod en metode, som vil indebære, at beskæftigelsen og spørgsmålet om sociale rettigheder i øvrigt underlægges de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik og stabilitetsprogrammerne. Vi må afvise den tanke, der ligger til grund for de fire grundpiller fra Luxembourg (integration på arbejdsmarkedet, iværksætterånd, virksomhedernes tilpasning og lige muligheder). Disse anvendes som kriterier for den evaluering, der finder sted medlemsstaterne imellem, og de har dannet grundlag for opbygningen af et europæisk arbejdsmarked, som er præget af liberal økonomisk tankegang. Jeg har følgelig undladt at stemme.

Turchi
Målsætningen med Kommissionens forslag til afgørelse er en gennemførelse af bestemmelserne i EF-traktatens nye artikel 129, som blev medtaget i Amsterdam-traktaten for at styrke medlemsstaternes samarbejde om analyser, forskning og overvågning på det arbejdsmarkedspolitiske område og for samtidig at udvikle en vidensbaseret økonomi, finde frem til den bedste praksis, fremme udveksling og videregivelse af erfaringer samt iværksætte en aktiv informationspolitik på dette område.
Det var vigtigt at understrege, at det er nødvendigt med en tilgængelig og gennemsigtig europæisk strategi. I betænkningen beder man desuden om en kvantitativ og kvalitativ evaluering af denne strategi og om en behovsanalyse, så der kan udarbejdes en skræddersyet plan, der tager højde for den generelle økonomiske politik. Man understreger således muligheden for at bruge denne strategi som en metode, der kan anvendes på andre områder, og for at udarbejde en analyse af de forskellige slags faktorer, så man får et billede af beskæftigelsestendenserne.
For at styrke beskæftigelsesstrategien på lokalt og regionalt plan foreslår ordføreren en målrettet brug af en del af bevillingerne for at fremme samarbejdet, skabe øget viden, øge informationsudvekslingen, fremme den bedste praksis samt evaluere resultaterne af de nationale beskæftigelseshandlingsplaners gennemførelse på lokalt og regionalt plan.
I dette forslag, som blev enstemmigt vedtaget af Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender, fremhæver man også nødvendigheden af at sikre sammenhængen og suppleringen med andre fællesskabsforanstaltninger og -initiativer. Desuden er jeg enig i, at der skal bevilges flere midler til aktiviteternes gennemførelse, så det samlede beløb udgør 65 millioner euro i stedet for de 55 millioner, som Kommissionen foreslår.
At fremme beskæftigelsen er en pligt for alle os parlamentsmedlemmer, både til gavn for vores lande og for Europa i det hele taget, men også for at give de nye generationer håbet tilbage. Derfor stemte UEN-Gruppen for denne betænkning.
Betænkning af Swoboda (A5-0024/2001)

Fatuzzo
Fru formand, jeg stemte for denne betænkning, hvor man tager det næste skridt efter Tyrkiets status som ansøgerland. Jeg er tilhænger af Tyrkiets optagelse i EU, men jeg vil gerne bede alle dem, som er involveret i dette, om at tilføje en bestemmelse i aftalen mellem Italien og Tyrkiet. Jeg håber nemlig, at man vil anmode Tyrkiet om at få sine indbyggere til at give afkald på deres meget dårlige vane med at bortføre de smukke græske kvinder, hvilket de har gjort lige siden Den Trojanske Krig. Så vil vi nemlig være mere tilfredse med deres optagelse i Den Europæiske Union.

Speroni
Fru formand, jeg stemte ikke imod denne betænkning, fordi jeg har noget imod det tyrkiske folk, men fordi jeg har noget imod deres institutionelle system, som ikke giver mulighed for et ægte demokrati. Så længe Tyrkiet ikke er en rigtig demokratisk stat, der respekterer minoriteterne, de almindelige fanger og de politiske fanger, er det efter min mening uhensigtsmæssigt at optage Tyrkiet i EU. Desuden er Tyrkiet som bekendt fjendtligt indstillet over for visse EU-lande, som ikke har gjort andet galt end at anerkende folkedrabet på armenierne, der er en historisk kendsgerning.
Derfor bad jeg i et ændringsforslag om, at man foretager en undersøgelse af, hvorvidt Tyrkiet er demokratisk, ligesom man gjorde med Østrig. Hvis vi vil optage et land i EU, skal landet være demokratisk, og det er ikke tilfældet med Tyrkiet. På nogle punkter er dette i øvrigt heller ikke tilfældet med Italien, hvilket vi kan se af retssagerne i Verona mod mit parti for nylig.

Gorostiaga Atxalandabaso
Fru formand, jeg har stemt imod dette forslag på grund af den dybe uoverensstemmelse, der skyldes, at alle de medlemmer, der har taget ordet om det forslag, der behandles i hr. Swobodas betænkning, direkte eller indirekte har erkendt, at Tyrkiet ikke lever op til Københavnskriterierne.
Artikel 4 i dette forslag indeholder en slags suspensionsbestemmelse, hvis der ikke sker tilstrækkelige fremskridt i opfyldelsen af Københavnskriterierne. Nu hvor dette forslag er blevet vedtaget, vil jeg gerne have, at man tager artikel 4 i brug, og at hjælpen til Tyrkiet stoppes, indtil landet lever op til Københavnskriterierne.

Gobbo
Fru formand, vi er stadig bekymrede over dette land. Ud over det, der allerede er blevet sagt, vil jeg især gerne minde om Kurdistan og om de konstante lidelser, det kurdiske folk er udsat for fra mafiaens side. Der er tale om et sandt folkedrab, og kurderne bliver tvunget til at forlade deres eget land og emigrere til andre lande. Som land har Tyrkiet aldrig gjort noget for at bremse dette. Så vidt vi ved, fremmer Tyrkiet tværtimod denne udvikling. Selv om man ser bort fra fortidens synder og fra det, jeg repræsenterer som arving til Republikken Venedig, der gjorde modstand mod tyrkerne i disse år, er der stadig grund til meget stærk bekymring, og jeg vil gerne bede Dem, fru formand, om at foretage en grundig undersøgelse af, hvorvidt vi kommer til at nære en slange ved vores bryst i den nærmeste fremtid.

Ludford
Jeg stemte for Swoboda-betænkningen om finansiel bistand til Tyrkiet inden for rammerne af tiltrædelsesstrategien, men jeg mener, at EU bør tale med større bogstaver til den tyrkiske regering om dens overtrædelse af menneskerettighederne, særlig over for kurderne. Vi bør også overvåge en fair fordeling af pengene.
I betragtning af den fornyede militære undertrykkelse af kurderne mod sydøst - med det sandsynlige formål at provokere PKK - og det forhold, at aktivister fra HADEP (et lovligt politisk parti) for nylig er blevet arresteret og er forsvundet, ser det ud til, at Tyrkiet går tilbage snarere end frem med hensyn til Københavnskriterierne.

Berthu
Jeg har stemt imod Swoboda-betænkningen, som foreslår, at Den Europæiske Unions bistand til Tyrkiet, som udgør næsten 200 millioner euro om året, fremover opføres under udgiftsområde 7 i de finansielle overslag for førtiltrædelsesstøtten på lige fod med bistanden til ansøgerlandene i Øst- og Centraleuropa og i nærmeste fremtid også til Cypern og Malta.
Den ændrede udgiftsklassificering forekommer mig urimelig, eftersom Det Europæiske Råd på mødet i Helsinki den 13. december 1999 ganske vist anerkendte Tyrkiets status som ansøgerland (en afgørelse, jeg ikke bifalder), men også præciserede, at de egentlige tiltrædelsesforhandlinger ikke ville blive påbegyndt, før Tyrkiet opfyldte Københavnskriterierne, herunder i særdeleshed bestemmelserne om demokrati og respekt for menneskerettighederne.
Tyrkiet opfylder ikke disse kriterier på nuværende tidspunkt, herom er alle i Europa enige. Tyrkiet er derfor, også for dem, der støtter Tyrkiets kandidatur, kun en slags potentiel ansøger, ikke en reel og aktuel ansøger. Hvorfor så indrømme Tyrkiet en finansiel status, som ikke er i overensstemmelse med landets reelle status?
Vi finder det i denne forbindelse yderligere bekymrende, at Tyrkiet har indtaget en særdeles provokerende holdning efter Frankrigs anerkendelse af folkemordet på armenierne. Tyrkiet har ikke erkendt sin skyld i denne sammenhæng (og folkedrabet ligger dog så mange år tilbage, at det næppe kan belaste det nuværende styre). Tyrkiet nægter at se kendsgerningerne i øjnene og har endog indført helt uberettigede gengældelsesforanstaltninger over for franske virksomheder. Denne pression, denne permanente afpresning, som udøves af et land, som ønsker optagelse i den europæiske familie, er helt uacceptabel. Vi forstår ikke, hvordan Swoboda-betænkningen kan foreslå, at vi på nuværende tidspunkt træffer foranstaltninger, som vil fremme disse fejlagtige dispositioner.

Krivine
Vi ser gerne, at Tyrkiet på lige fod med de øvrige ansøgerlande nyder gavn af de eksisterende instrumenter og den finansielle bistand i forhold til landets størrelse og behov. Det gælder i særdeleshed støtte til omstrukturering af landbruget, fremme af udviklingen i landdistrikterne og beskyttelse af miljøet.
Enhver form for forskelsbehandling på dette felt vil ramme arbejdstagerne og ikke straffe de ansvarlige i det autoritære tyrkiske styre. Forskelsbehandlingen vil på ingen måde styrke den nødvendige kamp for at sikre, at de grundlæggende demokratiske rettigheder overholdes. Tværtimod.
Den Europæiske Union bør for at tvinge den tyrkiske regering til at overholde sine "forpligtelser" støtte og fremme den demokratiske opposition. Det vil være det bedste middel. Et middel, som ikke beror på dobbeltmoral, og som heller ikke tjener som påskud for fornyet pres fra liberale kræfters side med det ene formål at fremme europæisk frihandel. Initiativer iværksat af menneskerettighedsforkæmpere, medlemmer af faglige sammenslutninger og politikere kan, hvis man giver disse kræfter de fornødne midler, mobilisere den offentlige mening med henblik på at bringe et styre til ophør, som myrder kurderne, lader politiske fanger forsvinde, nedkæmper de indsattes oprør, torturerer demokratiets tilhængere eller fortsat lader Abdullah Öcalan sidde på dødsgangen.

Meijer
Hvis Tyrkiet var en medlemsstat i Den Europæiske Union, ville der være mange grunde til at suspendere landets medlemskab. Formelt har landet parlamentarisk demokrati, som ligner det, der er almindeligt i medlemsstaterne, men for store mindretal i befolkningen holder denne sammenligning ikke stik. Indbyggerne i landet er desværre stadig ikke ligeberettigede deltagere, fordi de har en afvigende politisk opfattelse eller taler et andet sprog. De mange politiske fanger, forbuddet mod organisationer, pressecensuren, hærens indre krig mod den kurdisktalende befolkning, benægtelsen af massemordet på armenierne og den stadig ikke afskaffede dødsstraf viser, at Tyrkiet foreløbig er en helt anden slags land, end et stort flertal af befolkningen i de nuværende medlemsstater finder ønskeligt. Under disse omstændigheder er der overhovedet ingen grund til at knytte tættere forbindelse og lade Tyrkiet opfylde betingelserne for bidrag fra førtiltrædelsesfonde såsom Ispa og Sapard.
Tilkendelse af sådanne penge ville kun skabe den misforståelse, at Tyrkiet er på rette vej, og at det tyrkiske medlemskab er lige så nært forestående som Tjekkiets, Sloveniens eller Maltas. Forandringer i Tyrkiet opnås ikke ved at give regeringen penge. Disse sker kun ved at støtte den indre oppositions kamp i landet og flygtningene i Den Europæiske Unions medlemsstater.
(Mødet udsat kl. 13.21 og genoptaget kl. 15.00)

Opfølgning af EIB's årsberetning
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0023/2001) af Lipietz for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om opfølgning af EIB's årsberetning (2000/2173(INI)).

Lipietz
Hr. formand, jeg blev opfordret til at påtage mig dette ordførerskab. Arbejdet viste sig at være særdeles lærerigt og har været en sand fornøjelse.
Jeg skulle håndtere og var underlagt tre begrænsninger. Den tvivl eller de spørgsmål, mine kolleger i Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål gav udtryk for. Den kritik, der lød fra det civile samfunds side bl.a. via CEE Bankwatch Network. Og endelig de svar eller argumenter, Den Europæiske Investeringsbank leverede, når den blev stillet over for omtalte spørgsmål eller kritik.
Jeg vil gerne rette en særlig tak til mine kolleger i Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål. De har stillet relevante spørgsmål og i en vis forstand foranlediget, at disse blev forelagt Den Europæiske Investeringsbank. Jeg vil også gerne takke repræsentanterne for det civile samfund. De har med dygtighed deltaget i tilsynet med en bank, som trods alt tegner sig for 5% af anlægsinvesteringerne i Den Europæiske Union og dermed er den største investor i Den Europæiske Union. Endelig vil jeg gerne oprigtigt takke formanden for Den Europæiske Investeringsbank og hans kolleger for den venlighed og velvilje, ja, den varme, hvormed de har modtaget og ført samtaler med mig, har taget imod kritik og har besvaret denne enten ved at overbevise mig om, at de havde ret, eller ved at acceptere kritikken og sammen med mig søge at finde løsninger herpå.
Det er således lykkedes at nå frem til en betænkning, som er vedtaget næsten med enstemmighed. Som De vil have bemærket vedrører ændringsforslagene kun detaljer. Jeg skal kort omtale disse i de sidste par minutter af mit indlæg. Der er således stort set enighed om de fremsatte forslag til kursændring, som ikke blot er rettet mod Den Europæiske Investeringsbank, men i lige så høj grad mod Den Europæiske Unions øvrige institutioner og mod medlemsstaterne.
Vi tilslutter os fuldt ud Den Europæiske Investeringsbanks prioriteringer og de grundpiller, hvorpå bankens politik beror, og vi giver banken decharge i så henseende. Vi må imidlertid påpege, at tingene ændrer sig. Europa åbner sig mod øst og påtager sig et stadig større ansvar i forhold til Balkanlandene, som endnu ikke er omfattet af tiltrædelsesprocessen. Europa har i øvrigt med Kyoto-aftalen forpligtet sig til gennemsnitligt at reducere udledningen af kulilte og andre drivhusgasser med 8% inden 2010. Denne internationale aftale bliver med andre ord bindende om syv år.
Siden topmødet i Lissabon har Europa endvidere sat sig som mål at blive førende på verdensplan, når det gælder viden og ny teknologi. Endelig har Europa valgt at prioritere de små og mellemstore virksomheder højt. Europa vil således søge at opnå førnævnte førende position takket være de små og mellemstore virksomheder, ikke via et "koncernernes Europa" beroende på førende verdensomspændende foretagender.
Tre nye målsætninger - også i forhold til bankens årsberetning fra 1999 - er således genstand for dagens forhandling. Samtidig er det selvsagt Den Europæiske Investeringsbanks samlede målsætning, som er sat på dagsordenen. De tre målsætninger - udvidelsen, Kyoto og udviklingen af små og mellemstore virksomheder for at opnå føromtalte førerstilling - var måske ikke så klart formuleret på det tidspunkt, hvor de blev vedtaget af Den Europæiske Investeringsbank, og hvor banken udfærdigede sin beretning for året 1999. De danner grundlag for den politiske kursændring, vi har opfordret Den Europæiske Unions institutioner og EIB til at gennemføre.
Der er fuld enighed om de første afsnit i den foreliggende betænkning. Det er primært målet at sikre, at der i øget omfang ydes lån til formål, som fremmer opfyldelsen af de tre føromtalte målsætninger, eller at adgangen hertil lettes.
Ganske kort om de forhold, der ikke var fuld enighed om: Det drejer sig dels om ngo'ernes officielle betydning for Den Europæiske Investeringsbanks afgørelser, dels om Kyoto-målsætningerne og den reelle prioritering af disse. Endelig drejer det sig om vilkårene for tilsynet med EIB. Hvad disse tre punkter angår, henholder jeg mig til Europa-Parlamentets afgørelse.

Peijs
Hr. formand, allerførst min kompliment til ordføreren for hans fortræffelige betænkning om Den Europæiske Investeringsbanks årsberetning for 1999 og naturligvis min kompliment til banken for selve beretningen.
Dette er første gang, Europa-Parlamentet udtaler sig om årsberetningen. Denne udtalelse er naturligvis af politisk karakter og kaster et kritisk blik på institutionen. Således undersøger betænkningen bl.a. prioriteterne og den interne og eksterne kontrol med de midler, som denne bank anvender. EIB er de europæiske institutioners egen bank og investor, og derfor undersøges det i denne betænkning, hvilke prioriteter EIB har, og om disse prioriteter er i overensstemmelse med Den Europæiske Unions prioriteter. I de tilfælde, hvor der var væsentlige forskelle, har ordføreren undersøgt, hvad EIB bør give en højere eller lavere prioritet. I denne betænkning anmodes EIB f.eks. om at lægge større vægt på de investeringer, som medvirker til, at Den Europæiske Union opfylder Kyoto-kriterierne. Den kendsgerning, at dette skulle have højere prioritet, betyder i vores øjne ikke, at ting som transeuropæiske net skal have lavere prioritet, således som ordføreren foreslår i et af sine ændringsforslag. Endvidere gøres der opmærksom på EIB's interne kontrol. Ordføreren mener, at EIB skal have bedre oversigt over kvaliteten af de udlånte penge. Med henblik herpå bør EIB lægge større vægt på evalueringen af projekterne f.eks. på områderne regionale investeringer og miljøinvesteringer. I øjeblikket er der hos EIB endnu for ringe indsigt i, hvor effektive de udlånte penge er. I en normal managementproces tager en virksomhed også hensyn til en investerings forrentning. EIB bør også i højere grad bedømme investeringers effektivitet og forrentning.
Det sidste vigtige punkt er, at EIB med hensyn til EU-midlerne kommer under Revisionsrettens tilsyn. Revisionsretten skal kontrollere, om de investeringer, som er foretaget med penge stillet til rådighed af Den Europæiske Union, er anvendt til et legitimt formål. Vi har stillet endnu et ændringsforslag, der går ud på, at EIB med hensyn til de forretninger, den gør som bank, kontrolleres tilstrækkeligt og efter de samme regler som enhver normal kommerciel bank. Ordføreren foreslår, at der ansættes en person fra Den Europæiske Centralbank i Revisionsudvalget, men Revisionsudvalget er snarere en slags revisor end et virkeligt banktilsyn. Begge ting skal ske. Min gruppe mener imidlertid, at Den Europæiske Centralbank ikke har muligheder for at gennemføre et virkeligt banktilsyn. Det må ordnes på en anden måde, f.eks. gennem den luxembourgske centralbank.
Mine to andre ændringsforslag er tilpasninger for at fjerne et par skønhedsfejl i teksten. Således anerkender vi EIB's vigtige rolle i det europæiske investeringsklima, og vi synes også, at EIB ved den interne kontrol skal tage større hensyn til effektiviteten af de europæiske midler, som anvendes til miljøet. Desværre er vi ikke enige i de fleste af ordførerens ændringsforslag, fordi han med disse ændringsforslag vil understrege en radikal og ensidig holdning. Naturligvis erkender vi også miljøets og ngo'ernes betydning, men også andre prioriteter skal tages op. Endvidere har Den Socialdemokratiske Gruppe stillet endnu to ændringsforslag, og et af disse ændringsforslag har at gøre med et tilsagn, som formanden for EIB har givet. Dette tilsagn vedrørte ansættelsen af flere kvinder, således at EIB har ca. lige mange mænd og kvinder ansat eller i det mindste stræber efter det. Det er også en af Den Europæiske Unions prioriteter. Vi opfordrer hermed banken til at begynde på det. Jeg håber, at EIB retter sig efter Parlamentets anbefalinger, først og fremmest med hensyn til kontrollen med EU-pengene. Derfor støtter vi helhjertet denne betænkning.

Van den Burg
Hr. formand, også jeg vil begynde med at byde hr. Maystadt hjertelig velkommen i denne næsten tomme sal, men jeg kan fortælle Dem, at også når vi har formanden for Den Europæiske Centralbank på besøg her, er det langtfra alle parlamentsmedlemmer, der er til stede. Det skyldes altså ikke Dem.
Først og fremmest vil jeg foreslå, at vi også gør dette til en tradition, ligesom vi gør det med drøftelserne med Den Europæiske Centralbank, med Wim Duisenberg. Jeg tror, det er godt at fortsætte traditionen med også at lægge vægt på Den Europæiske Investeringsbank her i Parlamentet, og jeg håber, at interessen bliver større, end det i dag er tilfældet.
I mellemtiden holdt De for et par dage siden Deres årlige pressekonference, hvor De forelagde resultaterne for 2000. Det er ikke nogen nyhed, vi får her i denne sal. Det er dog noget, som er sket næsten samtidig. Jeg tror, at vi måske kan gøre det til næste år, men i hvert fald vil jeg foreslå, at vi også her i Parlamentet hurtigst muligt sætter denne årsberetning for 2000 på dagsordenen og også forbereder den mindst lige så grundigt, som vi har gjort det med denne årsberetning.
Inden jeg fremsætter nogle indholdsmæssige bemærkninger, vil jeg også gerne give ordføreren en kompliment. At dømme efter pressemeddelelsen i sidste uge har han gjort sit arbejde godt. Jeg mener, at der i denne pressemeddelelse også stod, at der i bankens politik lægges stor vægt på miljøgrupper og miljøet i al almindelighed, og jeg tror, at også hans arbejde har medvirket dertil. Jeg har selv på min gruppes vegne koncentreret mig om en række andre hovedpunkter, som for øvrigt også for en stor del er parallelle med PPE-Gruppens hovedpunkter. Det første punkt er stimuleringen af beskæftigelsen, navnlig i de små og mellemstore virksomheder og i de sociale sektorer, og det andet punkt er gennemsigtigheden af og tilsynet med EIB's aktiviteter. For det første er der beskæftigelsen. Denne beskæftigelsesmålsætning, som også hører ind under Den Europæiske Unions prioriterede målsætninger - jeg tror, at Lissabon endnu en gang har bekræftet dette - er efter min opfattelse for implicit til stede og for lidt synlig og kontrollerbar i Deres planer. Det ser ud til, at det er en fremherskende argumentation, at økonomisk vækst af sig selv fører til arbejde, og at der således ikke er behov for at lægge særlig vægt herpå, for slet ikke at tale om vægt på denne beskæftigelses kvalitet og varighed. De har absolut bygget videre på Det Europæiske Råds politiske bestræbelser, i denne årsberetning finder vi impulserne fra topmødet i Luxembourg og det særlige handlingsprogram, som var lovet i Amsterdam. Og derefter har De med rette bygget videre på initiativerne fra topmødet i Lissabon sidste år og frem for alt nye initiativer med henblik på vidensbaseret økonomi og lanceret nye teknologier, innovationen af 2000-initiativet. Jeg vil gerne allerede nu stille Dem over for udfordringen til i det kommende år at fremkomme med nye initiativer, der skal tage hensyn til topmødet i Stockholm, som finder sted i næste måned. Det svenske formandskab vil der fortsætte kursen fra Lissabon, og forhåbentlig vil det lykkes også at gøre disse forårstopmøder om det socioøkonomiske område til en årlig tradition. Svenskerne har ikke i sinde at sætte særlig mange nye procedurer og processer i gang. De har dog efter min mening tilføjet en meget vigtig prioritet til den politik, som blev aftalt i Lissabon, og det er, at der lægges vægt på de kvalitative aspekter af beskæftigelsen. Kvaliteten af arbejdet er en enormt vigtig forudsætning for virkelig at kunne fungere i en økonomi, som i højere grad er baseret på viden og kreativitet. Der skal også lægges vægt på tilstrækkelig deltagelse på arbejdsmarkedet. Det er meget vigtige ting, som vi skal beskæftige os med i den kommende tid. Måske kan De tage udfordringen op og optage denne investering i kvaliteten i et kommende initiativ i forbindelse med topmødet i Stockholm.
Også med hensyn til de små og mellemstore virksomheder ser jeg, at De i 2000 næsten har fordoblet Deres bestræbelser til 6,2 milliarder euro. Jeg synes, at det er udmærket, men jeg vil gerne i den forbindelse gøre særligt opmærksom på de små og mellemstore virksomheder, som har vanskeligt ved at finde risikovillig kapital ad normal vej. Det er ofte også meget innovative virksomheder, og disse hører ikke ind under de sektorer af økonomien, som netop tiltrækker kapital fra børsen og risikovillig kapital, og derfor vil jeg netop gøre opmærksom på disse virksomheder, som kan sørge for arbejdets kvalitet. Derfor beder vi om, at der lægges vægt på den sociale økonomi og på udviklingen af, hvad franskmændene så smukt kalder service de proximité (tjeneste i lokalmiljøet).
Nu kommer min sidste bemærkning. Måske skal jeg undlade at fremsætte denne bemærkning, fordi jeg tror, at jeg kan tilslutte mig det, som fru Peijs sagde derom, med undtagelse af ECB's rolle. Vi vil dog gerne fra vores gruppes side fortsætte diskussionen om Centralbankens mulige rolle, også i forbindelse med kontrollen med tilsynsregler og banktilsynet.

Ortuondo Larrea
Hr. formand, hr. kommissær, hr. formand for EIB, mine damer og herrer, jeg vil indlede med at lykønske ordføreren, hr. Lipietz, med hans glimrende betænkning.
Den Europæiske Investeringsbank er en institution, der driver virksomhed uden sigte på fortjeneste, fordi medlemsstaternes regeringer bestemte det sådan, da den ikke havde til opgave at opnå økonomisk udbytte, men at bidrage til en afbalanceret udvikling i Det Europæiske Fællesskab ved at yde lån og garantier på mellemlangt og langt sigt til investeringsprojekter i mindre velstillede regioner og dermed fremme økonomisk og social samhørighed. Hvis vi undersøger den overvejende tendens i EIB's finansieringer, hvor er de lån, der blev ydet i 1999, så havnet? Vi kan konstatere, at de fleste er gået til at medfinansiere investeringer i de fire rigeste medlemsstater (Tyskland, Frankrig, Det Forenede Kongerige og Italien), som modtog mere end 60% af de EIB-midler, der supplerer Fællesskabets strukturfonde, mens de såkaldte samhørighedslande, det vil sige de mindre velstillede og mest trængende lande (Grækenland, Portugal, Spanien og Irland) modtog knap 26%.
Selv om jeg får at vide, at denne ulighed skal ses i forhold til befolkningstallet i disse stater, mener jeg, at det er nødvendigt at overveje dette forhold, for afbalanceret udvikling opnås ikke med forholdsregning, men med solidaritet. Det vil være endnu mere nødvendigt i takt med, at vi forbereder udvidelsen. Og sig ikke, at sagen er, at de mindre velstillede stater ikke forelægger projekter, som kan finansieres. Der skal udarbejdes en bedre politik for information, gennemsigtighed, bistand og ledsagelse. Og til det formål kunne man passende starte med at lette kommunikationen med de mulige ansøgere ved at bruge alle Den Europæiske Unions sprog, herunder de regionale sprog og mindretalssprogene, så alle kan få adgang til Den Europæiske Investeringsbank.

Sjöstedt
Hr. formand, Lipietz har udarbejdet en udmærket betænkning. I den peges der på to af Den Europæiske Investeringsbanks virkelige svagheder.
For det første har banken haft en alt for dårlig informationspolitik, og der har været en ringe indsigt i bankens beslutninger og arbejde. For det andet har banken ført en, som jeg ser det, meget ringe miljøpolitik. Der findes en række eksempler på, at banken har støttet projekter både i EU og i ansøgerlandene, som egentlig ikke var miljømæssigt forsvarlige.
Med hensyn til området for miljøvurderinger er det åbenlyst, at f.eks. Verdensbanken er bedre end Den Europæiske Investeringsbank til at offentliggøre analyser, inden den tager beslutninger. I den seneste tid har vi i hvert fald set en ny attitude hos Den Europæiske Investeringsbank. Man har talt mere om dialog, åbenhed, miljøhensyn og forandring. Vi håber, at det fører til en egentlig reform af bankens arbejde - hvilket vi ville byde velkommen - og at Århus-konventionen om adgang til miljøoplysninger finder fuld anvendelse i banken.
Med disse ord vil jeg sige, at vi støtter denne udmærkede betænkning og de ændringsforslag, som kommer fra Gruppen De Grønne.

Von Wogau
Hr. formand, kære kolleger, indledningsvis vil jeg gerne takke ordføreren for hans gode betænkning og EIB for den meget åbne dialog, som vi har kunnet føre i de seneste måneder. Debatten i dag viser, eller det er glædeligt for Dem, hr. formand Maystadt, at Den Europæiske Centralbanks arbejde helt overvejende er blevet vurderet positivt. Det mener jeg er overordentlig vigtigt. Den Europæiske Centralbank spiller en særlig vigtig rolle, når det drejer sig om at forbedre strukturerne i Det Europæiske Fællesskab i de mindre udviklede regioner. To tredjedele af dens udgifter er blevet brugt på dette område. Men jeg tror også, at de transeuropæiske net er af ganske særlig betydning, særligt transportmidler, som er indrettet efter europæiske synspunkter.
Vi konstaterer, at der her opstår et fælles europæisk økonomisk område, men at trafikforholdene meget ofte følger forgangne århundreders gamle grænser og prioriteter. Jeg tror, at der til et fælles europæisk marked, til et hjemstavnsmarked, til et optimalt valutaområde også hører en tilsvarende infrastruktur og en transportinfrastruktur. Alle Centralbankens aktiviteter på dette område er særligt vigtige.
Jeg tror også, at Den Europæiske Centralbanks arbejde er særligt vigtigt på mange andre områder, særligt der, hvor det drejer sig om små og mellemstore virksomheder. Hos SMV - især innovative virksomheder, som også påtager sig risici - er det ofte ikke tilstrækkeligt, at der bliver stillet lån til rådighed, men særligt vigtigt, at det er risikovillig kapital, der bliver stillet til rådighed. Her har EIB i de forløbne år taget vigtige initiativer, som også efter min opfattelse bør hilses særlig velkomne.

Maystadt
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil gerne indledningsvis takke Europa-Parlamentets formand og Præsidium for invitationen til at bringe et indlæg under plenarforsamlingens møde i forbindelse med behandlingen af den betænkning, der er udarbejdet af Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om EIB's aktiviteter. Det er første gang, formanden for Den Europæiske Investeringsbank får lejlighed til at bringe et sådant indlæg.
Det er mig en ære at få mulighed herfor. Jeg ser samtidig invitationen som et udtryk for, at Europa-Parlamentet interesserer sig for alle EU-institutionerne og disses aktiviteter for dermed som folkevalgt forsamling bedre at kunne varetage befolkningens interesser. Lad mig også gentage her i plenarforsamlingen, hvad jeg tidligere har påpeget over for udvalget, nemlig at jeg i høj grad værdsætter den konstruktive dialog med Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål under ledelse af udvalgets formand, fru Randzio-Plath. Lipietz-betænkningen er efter min opfattelse både inspirerende og nyttig, og jeg kan oplyse, at vi allerede er i færd med at gennemføre flere af de anbefalinger, der fremføres i beslutningsforslaget.
Jeg vil behandle disse anbefalinger og medlemmernes spørgsmål under ét, idet jeg først vil omtale bankens driftsprioriteringer, dernæst dens evalueringsmetoder og endelig det eksterne tilsyn og princippet om åbenhed.
Først bankens driftsprioriteringer. Jeg gør opmærksom på, at bankens nye forretningsplan (Corporate Operational Plan) for perioden 2001-2003 indebærer en ny prioritering af indsatsen, som ligger på linje med beslutningsforslag 3 og 5. Bankens bestyrelse anfører således blandt de fem prioriterede områder fremme af miljøbeskyttelse og bæredygtig udvikling, herunder i særdeleshed gennemførelsen af Kyoto-protokollen. Denne kurs var i virkeligheden allerede lagt, eftersom der allerede året før var anvendt 6,4 milliarder euro til finansiering af projekter med et direkte miljøforbedrende sigte i Den Europæiske Union, hvilket betegnede en stigning på 39% i forhold til det foregående år, og der var anvendt 740 millioner euro til tilsvarende projekter i ansøgerlandene.
Endvidere er der gennemført en omstrukturering af bankens direktorat for projekter med henblik på at sikre, at der sker en systematisk miljømæssig vurdering af de projekter, banken anmodes om at finansiere. Hvad angår bankens medvirken til gennemførelsen af Kyoto-protokollen, vil bestyrelsen i maj måned få forelagt et notat om bankens overordnede politik.
Når dette er sagt, er det værd at understrege, som også fru Peijs helt korrekt påpegede, at prioriteringen af miljøhensynet ikke må medføre, at vi helt glemmer de øvrige prioriterede områder. Jeg skal kort nævne disse. Regional udvikling som det første. Mindst to tredjedele af finansieringen inden for Den Europæiske Union bør anvendes til projekter i regioner, som modtager bistand.
Støtte til Lissabon-strategien. Det er vores hensigt i løbet af de kommende tre år at anvende 12-15 milliarder euro til finansiering af projekter, som ligger inden for de områder, Det Europæiske Råd under mødet i Lissabon besluttede at prioritere højt. Vi må i denne sammenhæng selvsagt også tage hensyn til konklusionerne fra topmødet i Stockholm, som fru van den Burg påpegede.
Ansøgerlandenes forberedelse til optagelse i Den Europæiske Union. Vi vil i løbet af de kommende tre år anvende 3-4 milliarder euro om året til projekter, som tager sigte på at sætte ansøgerlandene i stand til at opfylde vilkårene for optagelse. Det gælder bl.a. projekter omhandlende transportinfrastrukturer, som det korrekt blev påpeget af hr. von Wogau.
Endelig vil jeg som det sidste punkt nævne støtten til den fælles samarbejdspolitik, i særdeleshed inden for rammerne af den for nylig indgåede Cotonou-aftale.
Det næste emne, jeg vil tage op, er evalueringen af de projekter, EIB finansierer, og disses faktiske betydning. Flere talere har helt berettiget påpeget dette aspekt, og ved beslutningsforslag 4 opfordres EIB til at foretage en grundig undersøgelse af investeringernes faktiske bidrag til den regionale udvikling.
Lad mig for det første erindre om, at EIB i 1995 oprettede en uafhængig afdeling til varetagelse af projektevalueringen. Afdelingen rapporterer direkte til bestyrelsen, uden at overordnede instanser eller direktionen har mulighed for forudgående at ændre indholdet af de rapporter, der fremsendes. Rapporterne offentliggøres efterfølgende, og Lipietz-betænkningen henviser i øvrigt også til flere af disse rapporter. De første rapporter var selvsagt temmelig kritiske, eftersom vi havde anmodet om, at den nyoprettede afdeling primært fokuserede på de tilfælde, der forekom os mest problematiske.
På nuværende tidspunkt foreligger der rapporter, som omhandler et større antal projekter, og resultaterne af evalueringen er betydelig mere opmuntrende. En af de seneste rapporter vedrørende en række projekter i det nordlige Portugal og det sydlige Italien påviser, at langt de fleste af disse projekter har påvirket udviklingen i de pågældende regioner i positiv retning. I visse tilfælde tales der endog om en særdeles positiv indvirkning.
Samme rapport påpeger imidlertid også behovet for yderligere at forbedre den anvendte metode, i særdeleshed behovet for at fastlægge flere og mere præcise kriterier, som gør det muligt at udvælge de mest lovende projekter set i lyset af den regionale udvikling. Vi arbejder derfor i øjeblikket på, i nært samarbejde med Kommissionens Generaldirektorat for Regionalpolitik, at definere en række præstationsindikatorer, når det gælder lån med henblik på regional udvikling.
Jeg kan oplyse, at et lignende evalueringsarbejde pågår, når det gælder global långivning, altså lån, som ydes af EIB til andre banker under forudsætning af, at disse derpå yder lån til enten små og mellemstore virksomheder eller til de lokale myndigheder. Også på dette felt vil vi søge at forbedre kontrolforanstaltningerne for at sikre, at långivningen reelt er til gavn for de små og mellemstore virksomheder, og at den endelige låntager også nyder gavn af de fordelagtige långivningsvilkår.
Hvad angår det eksterne tilsyn med banken, kan jeg fuldt ud tilslutte mig beslutningsforslag 10. Jeg kan over for Europa-Parlamentet bekræfte, at den aftale, der i 1999 blev indgået mellem Revisionsretten, Kommissionen og EIB om de af bankens aktiviteter, der omhandler fællesskabsmidler, er opfyldt til alle parters tilfredshed. EIB vil selvsagt fortsat opfylde sine forpligtelser over for Revisionsretten i henhold til denne aftale. Jeg kan endvidere bekræfte, at vi i øjeblikket fører forhandlinger med Revisionsretten om indgåelse af en lignende aftale om Den Europæiske Investeringsfond, som nu er et datterselskab under Den Europæiske Investeringsbank. I øvrigt er vi åbne over for enhver form for banktilsyn, som er praktisk gennemførligt. Spørgsmålet har været drøftet i Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål. Vi indtager en åben holdning til dette spørgsmål. Under alle omstændigheder finder vi det mest hensigtsmæssigt på kort sigt at styrke bankens revisionsudvalg ved at sikre, at dets medlemmer er i besiddelse af den fornødne kompetence og erfaring og i stand til at varetage tilsynet med banken.
Hvad angår princippet om åbenhed, kan vi tilslutte os de retningslinjer, der udstikkes i beslutningsforslag 11. Vi må imidlertid påpege, at EIB adskiller sig fra de institutioner, der omtales af ordføreren, idet flertallet af EIB's kunder er privatretlige selskaber, som selvsagt ikke ønsker, at den tavshedspligt, der er kutyme i forbindelse med kommercielle relationer, brydes i forhold til EIB. Med dette forbehold har banken besluttet at fremme en udvikling i retning af større åbenhed.
Jeg kan således oplyse, at vi på vores websted vil offentliggøre en oversigt over de projekter, banken behandler, endnu inden disse er forelagt bestyrelsen. Herfra vil dog selvsagt være undtaget projekter, som ophavsmanden under henvisning til tavshedspligten ikke ønsker offentliggjort. Med dette ene forhold vil alle projekter altså blive offentliggjort på vores websted.
Hr. formand, mine damer og herrer, Den Europæiske Investeringsbank adskiller sig som bekendt fra andre banker. Den er oprettet med det sigte at fremme Den Europæiske Unions målsætninger. Det er således helt rimeligt, at banken inviteres til at afgive en redegørelse over for Europa-Parlamentet. Jeg glæder mig over at have fået mulighed herfor i dag og glæder mig til at fortsætte dialogen som anført af fru van den Burg.

Formanden
Tak, hr. Maystadt, for det bidrag, som De og Deres bank har ydet.

Solbes
Hr. formand, jeg vil allerførst lykønske Parlamentet og hr. Lipietz med den analyse af Den Europæiske Investeringsbanks årsberetning, som de har forelagt.
Jeg er enig i den tese, som formanden har nævnt, og som er inddraget i betænkningen, om, at Den Europæiske Investeringsbank er et instrument for Den Europæiske Unions politikker, men vi må ikke glemme, at EIB er forpligtet til at anvende de midler, den råder over, optimalt.
Kommissionen deler i stor udstrækning synspunkterne i betænkningen, men jeg vil gerne kommentere to eller tre emner, der efter min mening er særligt relevante for anmodningen til Kommissionen og Rådet om hurtigt at iværksætte en udvidelse af støttemekanismen for renter ved lån ydet af EIB, og særligt hvad angår såvel eksterne som interne udlån.
Dette er en vanskelig foranstaltning, som Revisionsretten klart og tydeligt har udtalt sig imod, og den har været meget forbeholden over for dens effektivitet. Efter Kommissionens mening er det rigtigt, at vi skal gøre mest muligt for, at de instrumenter til investeringsfremme, som vi råder over, fungerer effektivt, men det er ikke mindre rigtigt, at der er aktioner, f.eks. på miljøområdet eller hvad angår ansøgerlandene, der med det renteniveau, vi arbejder med i øjeblikket, kunne gennemføres mere effektivt gennem samfinansieringssystemer, f.eks. gennem nogle af de eksisterende programmer. Denne effektivitet vil blive endnu større på et senere tidspunkt, når disse lande bliver medlemmer af Den Europæiske Union.
I betænkningen anmodes EIB også om at sørge for tilstrækkelig risikovillig kapital, og om at gøre sig de nødvendige bestræbelser på at tiltrække risikovillig kapital via markedet, særligt i de sektorer, der har vanskeligheder. Formanden for EIB har allerede talt lidt om den indsats, der er blevet gjort. Kommissionen for sin del har støttet EIB's idéer om at få en bedre opgavefordeling mellem den tidligere Europæiske Investeringsfond og EIB. Vi mener, at den nuværende model, hvor EIF er blevet EIB's redskab til gennemførelse af disse venturekapitalprojekter, er en god model, og at den nuværende rådighed over flere midler er et positivt træk i sammenligning med den tidligere situation.
Tillad mig at komme med en bemærkning om, at der skal lægges større vægt på små og mellemstore virksomheder. Det er rigtigt, at små og mellemstore virksomheder vil få mulighed for at få adgang til risikovillig kapital, men de vil også være målgruppen for EIB's program Innovation 2000, særligt med hensyn til støtte til investeringer i informationsteknologi og vidensbaseret økonomi. Det støtter alt sammen det, der blev foreslået i Lissabon, men det støtter også de små og mellemstore virksomheders handlemuligheder.
Et emne, som vi mener, det er særlig vigtigt at fremhæve, er globallånene, der også er relevante for små og mellemstore virksomheder, og som utvivlsomt vil gøre det muligt for os at løse to problemer, som nogle af Dem har nævnt. For det første at fordele midlerne mere effektivt. Vi må ikke glemme, at globallånene i øjeblikket udgør ca. en tredjedel af EIB's nye udlån. Og idéen om en større sammenhæng mellem EIB's aktiviteter og fællesskabspolitikkerne er også vigtig. Jeg mener, at det alt sammen vil gavne EIB's aktiviteter og ligeledes de fastlagte politikker.
En sidste bemærkning: På siden 18 i betænkningen anmodes Kommissionen om at gennemføre en overvågning, særligt hvad angår risikovillig kapital og kontrol og forvaltning af renter. På dette særlige område kan jeg fortælle Dem, at de kolleger, der er ansvarlige for disse områder, særligt hvad angår ekstern bistand, er i gang med at analysere problemet, for i henhold til de kriterier og kommentarer, jeg har nævnt, at forsøge at finde den bedste måde at udnytte EIB's midler på.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Lissabon (fortsættelse)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er fortsættelse af forhandlingen under ét om følgende:
betænkning (A5-0034/2001) af Bullmann for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om Det Europæiske Råd i foråret 2001: Lissabon-processen og den vej, der skal følges (2000/2280(INI));
Redegørelse fra Kommissionen om fremskridt siden Lissabon og kommende foranstaltninger;
betænkning (A5-0020/2001) af Gasòliba i Böhm for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om virkningen af liberaliseringen og den økonomiske reformproces på den økonomiske vækst i Den Europæiske Union (2000/2172(INI)).

Martin, Hans-Peter
Hr. formand, kære kolleger, en start tilbage, det er en vigtig og rigtig betænkning, vi har liggende foran os, tillykke hr. Bullmann. Jeg vil gerne gribe fat i to punkter: Når vi for det første altid diskuterer, hvad der gør Europa til noget specielt, og hvorfor vi muligvis og forhåbentlig netop i fremtiden vil være en model for verdenen, så må vi også kunne dokumentere det med tal. Hvordan måler vi denne succes? Vi har meget traditionelle instrumenter som BNP eller arbejdsløshedstallet, som ifølge en undersøgelse fra i dag fra IFO i München er faldet fra 8,1% til 7,6%. Vi har euroens værdi udadtil, men vi har hidtil ikke taget hensyn til en lang række andre indikatorer.
Derfor støtter jeg udtrykkeligt punkterne 24-29 i den foreliggende betænkning, som omhandler nye definitioner på livs- og beskæftigelseskvalitet. Det ville være en stor hjælp i vores forhandling. Det, der ligeledes har manglet hidtil, er jo blevet indføjet med ændringsforslagene 13 og 17, nemlig miljøområdet, som netop synes at være et særligt anliggende for det svenske formandskab, og hvor der stadig kan gøres meget. Når hr. Friedrich under forhandlingen har talt om, at der er en risiko for at vide for meget, så vil jeg sige, at vi snarere har at gøre med en risiko for, at vi ved for lidt.
Det gælder i særdeleshed Parlamentet, og det leder mig hen til det andet punkt, adgangen til informationer i forbindelse med debatterne efter Lissabon. Det er dog under al værdighed, at forberedende dokumenter til topmøder kun møjsommeligt og ad snigveje når frem til Parlamentet og ofte først efter, at de er blevet udleveret til pressen. Det er der intet fælles i, det er at modarbejde hinanden. Med den blokering, der her praktiseres, netop når det drejer sig om at inddrage Parlamentet, gør Rådet jo sig selv en bjørnetjeneste. Den fremmer på denne måde delegitimeringen af personer med et politisk mandat. Hvorfor har De ikke større tillid til os i Parlamentet? Lad dog Økonomi-, Social- eller Industriudvalget komme til. Lad dog en af udvalgsformændene, f.eks. Christa Randzio-Plath, få chancen, lad Parlamentet tage del i arbejdet som ligeberettiget - hvad er De bange for?

Costa, Paolo
Hr. formand, kære kolleger, i visse dele af EU har man nået den strategiske målsætning om fuld beskæftigelse, der blev fastlagt af Rådet i Lissabon, mens man mange andre steder i EU langtfra har nået denne målsætning. Dette rejser ikke kun et spørgsmål om samhørighed - eftersom det ikke blot gælder om at give kompensation til de dele af EU, der ikke er så heldigt stillet - men også et spørgsmål om, hvordan man skal forvalte den europæiske udvikling i de kommende år for at få udviklingen - og således også beskæftigelsen - til at brede sig fra de heldigst stillede områder til de mindst heldigt stillede områder.
Ud fra den betragtning vil jeg opfordre Kommissionen til, at den i sine finansielle overslag tager højde for den detaljerede definition af territorielle goder, som udviklingsplanen for EU's område muliggør. Jeg opfordrer Kommissionen og Unionen til at forfølge målsætningen om den "gode" fulde beskæftigelse, som vi ønsker at opnå i Europa - jeg siger "gode", fordi man skal overholde de miljømæssige og sociale forpligtelser - ved at gøre brug af den hidtil anvendte metode, hvor man fremmer indførelsen af et indre marked og benytter sig af udvidelsen i den forbindelse. Udvidelsen skal nemlig ikke blot betragtes som en ekstraudgift for Unionen, men som en mulighed for nogle større markeder, hvor man bedre kan udvikle den hidtil anvendte metode. Der skal ligeledes foretages en gradvis liberalisering af de gamle markeder - jeg er en stærk tilhænger af den opfordring, som vi efter min mening bør rette til os selv og til Parlamentet, nemlig at vi snart bør vedtage nogle nye direktiver om offentlige kontrakter, f.eks. for at åbne et stort marked, som i dag er lukket for europæisk konkurrence - og vi skal forhindre, at der opstår nye monopolsituationer på de nye markeder, sådan som det f.eks. kunne være tilfældet med telekommunikationsmarkedet.
I den henseende, nemlig både for at liberalisere de gamle markeder og for at forhindre, at der opstår monopolsituationer på de nye markeder, er det meget vigtigt med information, og der er ingen tvivl om, at det i den forbindelse vil være nyttigt med en meget dristig strategi, som fremmer borgernes deltagelse i denne proces.

Turmes
Hr. formand, lige et par ord om bæredygtig udvikling og Lissabon-processen. Dette var der allerede nogle medlemmer af Gruppen De Grønne, der tog fat på i morges. Det, der bør gøres ved mødet i Stockholm, er, at regeringernes tilstedeværelse dér bør give Kommissionen et mandat til at tage resultaterne af topmødet i Göteborg og forberede udarbejdelsen af benchmarking og konkrete mål for mødet i foråret 2002 under det spanske formandskab. Vi kan kun gøre fremskridt, hvis bæredygtig udvikling bliver lige så vigtig ved fastsættelsen af mål som økonomiske og sociale værdier.
Jeg vil benytte denne lejlighed til at tage fat på liberaliseringsaspektet, hvor man hidtil ikke har tænkt sig meget om i Europa. Vi har brug for ny kontrol med sammenslutninger og en ny konkurrencepolitik. Vi har afskaffet monopolerne, men vi vil få de samme aktører at se som oligopoler i Europa, hvis vi ikke er parat til at få en anden kontrol med sammenslutninger og en anden konkurrencepolitik. Vi har brug for biodiversitet i form af en masse små og mellemstore virksomheder, og ikke for en monokultur med otte eller 10 store elektricitetsselskaber, der vil udøve afpresning over for politikerne, som de gjorde før under de monopolistiske strukturer.

Figueiredo
Hr. formand, kære kolleger, en nøje vurdering af den opfølgning, der er sket på den såkaldte Lissabon-strategi, viser, at dette topmøde, som ønskede at fremstå som beskæftigelsesvenligt, faktisk kom til at betyde, at der blev givet et kraftigt skub til liberaliseringen af vigtige dele af økonomien, så Kommissionen nu i sin rapport fremhæver det, som den ser som de "gode resultater", der er opnået med liberaliseringen af telekommunikationsnettet, lovgivningen om den elektroniske handel og statutten for europæiske virksomheder, samtidig med, at den beklager det, som den betragter som forsinkelser i reguleringen af offentlige kontrakter og liberaliseringen af markederne for gas, el, transport og posttjenester.
Kommissionen vil altså med andre ord gå hurtigere frem i den fuldstændige liberalisering af de mest forskelligartede sektorer, herunder de offentlige tjenester, og sætte mere fart på kapitalmarkederne, herunder reguleringen af finanstjenesterne, med det formål at styrke pensionskasserne og andre, hvilket vil betyde større angreb på den offentlige socialsikring og andre væsentlige offentlige tjenester på især sundheds- og kommunikationsområdet.
Imens udskydes på det sociale område, trods alle hensigtserklæringer, afgørende beslutninger til fordel for lønmodtagernes rettigheder, således som det så sent som i går stod klart i diskussionen om omstruktureringerne inden for industrien.
Samtidig gentager man erklæringer om, hvor nødvendigt det er at få oprettet et mere fleksibelt arbejdsmarked, med større mobilitet og omstillingsvilje, det vil sige ringere ansættelsesvilkår, med færre rettigheder for lønmodtagerne, selv om man anerkender, at arbejdsløsheden stadig er for høj, og at der ikke stadig bør findes fattigdom og social udstødelse ved begyndelsen af det nye årtusinde. Der må derfor, hr. formand, kære kolleger og hr. kommissær, en ny politik til, og ikke kun penselstrøg i mere eller mindre lyserøde eller grønne farver, men en grundlæggende anderledes politik på dette område.

Carlsson, Gunilla
Hr. formand, jeg kan blot konstatere, at det formandskab, der hævdede at prioritere beskæftigelse, vælger at beskæftige sig med andre ting end at deltage i vores vigtige forhandlinger om de spørgsmål, der skal tages op på topmødet i Stockholm, men desto gladere er jeg for, at Kommissionen er repræsenteret i Parlamentet.

Formanden
Formandskabet sagde, at de ikke kunne være her før kl. 16.00, fordi de - tro det eller ej - drøfter statutten for medlemmerne med kontaktgruppen, hvilket er forståeligt under de givne omstændigheder og med den mængde tid, de har i Strasbourg. Så de er her ikke, men de kommer hurtigst muligt.

Carlsson
Hr. formand, må jeg så lige tilføje, at jeg er vældig glad for, at jeg rejste det spørgsmål, da det gav Dem lejlighed til at komme med en god undskyldning for det svenske formandskab.
Jeg tror, at det er en misforståelse, at vi udarbejder så lange, omfattende og modstridende dokumenter som Bullmann-betænkningen, som risikerer ikke at blive taget alvorligt. Jeg tror også, at det er en misforståelse at reducere spørgsmål om beskæftigelse, vækst og konkurrenceevne til statistisk talleg. Det er klart, at vi har brug for indikatorer for at vurdere og sammenligne, men en overdrivelse i den størrelsesorden leder bare tankerne hen på Gosplan.
Kære kolleger, ikke-nærværende rådsrepræsentant og kommissærer, man behøver ikke at være politiker for at se, hvordan afmagten breder sig og kløfterne udvider sig i vores samfund. Vi har store grupper af fattige arbejdere, og vi har en forfærdelig stor gruppe langtidsarbejdsløse, bidragsmodtagere og marginaliserede individer og familier i Europa. Samtidig har EU fortsat svært ved at måle sig med USA, når det gælder skabelsen af nye arbejdspladser, forskning og udvikling samt befolkningstilvækst. Jeg tror, at jagten på nye indikatorer og flere tal om beskæftigelse bare forhaler en nødvendig fornyelse og liberalisering af Europas markeder.
Lissabon-processen forudsætter, at man nu går fra ord til handling. Der er snart gået et år ud af de 10. Derfor efterlyser jeg i dag konkrete målsætninger fra formandskabet på topmødet i Stockholm. Det handler ikke længere om at udstikke kurser og lave tidsplaner, som vi hørte det i morges. Hvilke beslutninger vil De opnå i dette halvår, for at vi skal kunne få en øget konkurrenceevne i Europa?
Jeg tror, at man fra svensk side har en udmærket lejlighed til at vise lederskab. Den socialdemokratiske regering har noget tøvende, men dog alligevel fortsat den succesfulde liberaliseringslinje, der blev udstukket af den borgerlige regering i begyndelsen af 90'erne. Takket være en fremsynet politik med bl.a. markedsåbninger kan svensk handel og industri under såvel den gamle som den nye økonomi udvise betydelig fremgang. Ved hjælp af dette skulle formandskabet kunne fastlægge en moderne dagsorden for, hvordan EU kan leve op til sine stolte mål.
Både Rådet og Kommissionen har i dag den demografiske udvikling i EU på dagsordenen. I den anledning spørger jeg mig selv, hvornår Kommissionen vil tage initiativ til at fremme indvandringen af udenlandsk arbejdskraft til EU-landene.
I går lyttede jeg til statssekretær Ekström, som er ansvarlig for Stockholm-mødet. Hun bidrog med nogle vigtige elementer til diskussionen om vækst, bl.a. handlens betydning. Det er udmærket, eftersom det er utroligt vigtigt for både vækst og solidaritet. Derfor spekulerer jeg på, om Kommissionen og Rådet kan redegøre for, hvordan man kan fremme arbejdet for øget handel og lavere toldafgifter under det svenske formandskab. Det ville i den sammenhæng være sjovt at høre, om Rådet fortsat er af den opfattelse, at spørgsmålet om Tobin-skatten er et nationalt anliggende, som ikke hører hjemme i Europa-Parlamentet.
Kommissionen har i sin meddelelse peget på behovet for regelsaneringer i EU. Med tanke på den afstemning, vi havde i dag om den forfærdelige Miller-betænkning og det gamle busdirektiv, håber jeg, at det var sidste gang, vi behøvede beskæftige os med den slags. Det er godt nok at skrive, at man vil have regelsaneringer, men så må Kommissionen også vise, at den kan gennemføre dem.
Til slut vil jeg sige, at økonomisk vækst naturligvis hører sammen med beskæftigelse og social sikkerhed. En god økonomi er forudsætningen for velfærd. Det er dog ikke ny politik og mere statistik, der skaber social sikkerhed. Det er derimod en god økonomi og succesfulde foranstaltninger, der gør, at EU kan skabe samhørighed og social sikkerhed i en ny tid.

Miguélez Ramos
Hr. formand, vi bør tage den fremtidige samhørighedspolitik op til fornyet overvejelse med henblik på udfordringerne ved optagelsen af landene i Central- og Østeuropa.
Udvidelsen vil give sig udslag i en stærk stigning i befolkningen og i den geografiske udbredelse, men også i en farlig stigning i de territoriale forskelle. For statistikken bedrager, og en region, der i øjeblikket har en indkomst pr. indbygger på 70% af Fællesskabets gennemsnit, har ikke forbedret sin situation, når denne procent stiger med 10-15 point efter udvidelsen.
Indkomsten er et udtryk for regionernes udvikling, men den bør ikke være den eneste. For en ny programmeringsperiode skal vi inddrage nye indikatorer, som afspejler den stigende kompleksitet i vores samfund og i vores regioners økonomi: ledighedsprocenten, særlig for unge kvinder og langtidsledige, regionernes afhængighed af sektorer i krise, f.eks. jern- og stålindustrien eller fiskeriet, arbejdskraftens lave uddannelsesniveau, den ringe erhvervsuddannelse eller uddannelse, den begrænsede økonomiske diversificering, de demografiske forhold, den ringe tilstedeværelse af nye teknologier eller den ringe integration af kvinderne i samfundet i de tilbagestående regioner, som er en årsag til deres tilbageståenhed.
Samhørigheden skal ikke begrænses til strukturfondene. Alle Unionens politikker skal leve op til denne målsætning ved at bidrage til at forbedre konkurrenceevnen i de mindre udviklede regioner og ved at skabe flere arbejdspladser og bedre kvalificeret arbejdskraft.
Unionen skal indvirke på de områder, hvor det er nødvendigt med en tilskyndelse, der ikke er ensbetydende med en stor udskrivning. En tilskyndelse, der medfører en genoprettelse og en forøgelse af konkurrenceevnen og produktiviteten. Kommissionen skal have større kompetence til at gribe ind og være i besiddelse af et overblik, og fællesskabsinitiativerne skal efter min mening være bedre finansieret i den næste periode. Vi bør efter min mening også revurdere antallet af dem.

Ducarme
Hr. formand, kære kolleger, mit indlæg vedrører punkterne 9-12 i Gasòliba i Böhms betænkning. Jeg ønsker med mit indlæg at præcisere vores holdning til begrebet universel tjeneste.
Universelle tjenester bør ses i forhold til den nye teknologiske virkelighed. Den aktuelle udvikling - herunder i særdeleshed udviklingen af informations- og kommunikationsteknologierne, som alle peger i retning af den digitale teknologi - udgør en uomgængelig katalysator. Staterne må tage denne udfordring op og give den enkelte borger mulighed for, uanset dennes situation, på rimelig vis og i forhold til den enkeltes behov at nyde gavn af tjenester af ensartet kvalitet. Det er fordelen ved universelle tjenester.
Den teknologiske udvikling gør det således muligt at definere begrebet universelle tjenester på offensiv og målrettet vis. Vi er ikke henvist til at anlægge en defensiv og fortidsforherligende holdning og se de universelle tjenester som et begrænset antal tjenesteydelser - i øvrigt ofte af middelmådig kvalitet - som man omhyggeligt undgår at benytte sig af, hvis man da ikke er tvunget dertil.
De nye identitetskort af typen smart card, som vinder indpas inden for EU, åbner på mellemlangt sigt nye perspektiver og må indebære, at begrebet universelle tjenester omdefineres og omstruktureres, idet ændringerne polariseres omkring to bærende elementer, dels en tjeneste, som beror på level agreement, og dels en righoldig tjeneste, hvad angår content. Vi ønsker en udvikling i denne retning, således at universelle tjenester kan medvirke til på afbalanceret vis at opfylde de strategiske mål, der blev fastsat under Det Europæiske Råds ekstraordinære møde i Lissabon, som blev afholdt i marts 2000.

Knörr Borràs
Hr. formand, vi kan kun have en meget kritisk holdning til betænkningen om virkningen af liberaliseringen og den økonomiske reformproces. Og det er ikke, fordi vi ikke deler de generelle idéer om de overordnede mål med den økonomiske politik, men fordi man her under påskud af liberalisering forsøger at få os til at følge en vej, der i stedet for at forøge vores samfunds velstand skærper de sociale uligheder i de samfund, der skulle være længst fremme.
I den betænkning, vi behandler, er der rigeligt med generelle referencer til USA's model og floskler, der er blevet til lov for det økonomiske højre, og som ikke kan accepteres ukritisk af os, der forsøger at opretholde en balance mellem de overordnede økonomiske mål og skabelsen af retfærdigere samfund.
Og denne fremskridtsvenlige holdning er uforenelig med påstande i denne betænkning. Ikke bare med dem, som jeg netop nævnte, men med andre som den påstand, der er i forbindelse med reformen af arbejdsmarkedet, når der ordret siges "at der gennemføres reformer på arbejdsmarkedet, som fremmer mobiliteten og gør det lønsomt for ubeskæftigede at tage arbejde". Det er at behandle de ubeskæftigede - og det siger jeg med al respekt for hr. Gasòliba i Böhm - som om de var nassere.
Nøglen til at opnå balance mellem økonomiske mål, konkurrenceevne, samhørighed og social retfærdighed ligger ikke i den ønskede liberalisering, men i at skabe og iværksætte politikker, der effektiviserer vores økonomiske systemer, i at uddrage det af andre økonomier - om nødvendigt kopiere det - som kan foranledige, at vi gør fremskridt i denne dobbelte henseende.
Vi ønsker ikke modeller som den amerikanske, der fører til større social ulighed og uretfærdighed eller til bragende fiaskoer, som det var tilfældet med liberaliseringen af elektricitetssektoren i Californien. Hvorfor kopierer De for resten ikke den amerikanske finanspolitik og forlader modellen med Den Europæiske Centralbanks indgriben, som har gjort så meget skade førhen?
Ordføreren har i formiddag i forbifarten nævnt eksistensen af europæiske lande med interessante modeller. Selvfølgelig findes de, men hvorfor lægges der ikke vægt på det? Fordi det ikke er interessant eller snarere, fordi det ikke interesserer dem, der taler om liberalisering for enhver pris uden at tage hensyn til følgerne.

Smet
Hr. formand, jeg vil nævne tre punkter med henblik på topmødet i Stockholm. For det første synes jeg egentlig ikke, at det er forsvarligt, at denne diskussion er ført her på Parlamentets initiativ, uden at der på dette tidspunkt forelå et dokument fra Kommissionen. Når man sammenkalder til et topmøde i Stockholm om de socioøkonomiske problemer, og når man vil gøre dette hvert år, således som det blev besluttet i Lissabon, forventer jeg - og jeg håber, at det svenske formandskab træffer en beslutning herom - at Kommissionen hver gang udarbejder et rammedokument, hvorom en diskussion først kan finde sted i Parlamentet. Vi har gjort det nu, men det er sket på eget initiativ. I den betænkning, som foreligger, anmodes der derfor om en interinstitutionel aftale herom.
Et andet punkt vedrører den sociale beskyttelse. Et par af vores kolleger har allerede sagt, at temaet social beskyttelse er et nyt tema. Det har taget 10 år at få det definitivt op på politisk plan. Nu er det sket. Men det er naturligvis en meget begrænset begyndelse. Når man begynder med at fastlægge indikatorer, er det en god begyndelse, men det kan naturligvis ikke være det definitive skridt. Det definitive skridt skal være en proces, som ligner den, vi har fulgt for beskæftigelsen. Vi skal nemlig også kunne nå frem til retningslinjer. Jeg håber også, at Stockholm kommer et skridt videre hermed.
Nu kommer mit sidste punkt om beskæftigelsen. Der er faktisk stadig mange arbejdsløse i Europa, og jeg undrer mig altid over, at man siger, at vi absolut skal hente indvandrere. Nogle siger, at dette er nødvendigt for de højest kvalificerede stillinger, andre mener, det er nødvendigt for de lavest kvalificerede stillinger. Først og fremmest bør vores egne arbejdsløse uddannes, og de lavest kvalificerede stillinger bør omvurderes, og det skal være sådan, at vores egne folk i det mindste i første række skal acceptere dette arbejde.

Trentin
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, Bullmanns betænkning, hvis forslag og politiske linje jeg er enig i, har sammen med Gasòliba i Böhms betænkning kastet lys over nogle af de kvalitative målsætninger, som formodentlig bliver til bindende beslutninger på Det Europæiske Råd i foråret. Med hensyn til disse målsætninger vil jeg gerne gøre opmærksom på betydningen af visse initiativer inden for nogle områder, der havde en central plads i angivelserne fra Rådet i Lissabon og i Feira, men hvor der stadig er nogle store forsinkelser, hvilket kommissionsformand Prodi indrømmede i sin redegørelse i går. Det drejer sig for det første om samordningen af forsknings- og udviklingspolitikkerne. Selv om Kommissionen har truffet nogle initiativer og iværksat nogle meget betydningsfulde europæiske projekter på dette område, mangler der stadig en reel samordning af de nationale programmer og af de offentlige og private programmer, der fastlægges i de enkelte lande. På denne måde opstår der en situation, hvor medlemsstaternes alt for knappe finansielle ressourcer ofte bliver brugt til tilfældige investeringer eller til finansieringen af programmer, der overlapper hinanden, og hvor man ikke er blevet enig om nogen prioriteringer.
Jeg vil gerne spørge Kommissionen, om den ikke har til hensigt at fremme den reelle gennemførelse af den åbne samordningsmetode, der blev vedtaget på Rådet i Lissabon. Dette er muligt, hvis Kommissionen selv - på baggrund af sit kendskab til de eksisterende nationale programmer og projekter - fremmer og overvåger forskellige former for åbent samarbejde mellem nogle af medlemsstaterne om nogle klare og vigtige målsætninger, hvorved den tester de nationale regeringers vilje til samarbejde og konvergens, når det gælder oprettelsen af et europæisk forskningsområde.
For det andet drejer det sig om Unionens indførelse af et system med efter- og videreuddannelse hele livet igennem, som også i dette tilfælde skal gennemføres på baggrund af nogle forsøg med en åben samordning. Også i Bullmanns betænkning kræver vi med rette en kombination af fleksibilitet, mobilitet og sikkerhed i beskæftigelsespolitikkerne, så vi kan hindre nye former for fattigdom og udstødelse, både når det gælder kvinderne og de unge, og også når det gælder de ældre arbejdstagere. Jeg kender dog ikke nogen andre former for sikkerhed, der kan gennemføres på et arbejdsmarked, som er kendetegnet af fleksibilitet og mobilitet, end den sikkerhed, der følger af den jobegnethed, som efter- og videreuddannelsesprocessen giver. Ved at iværksætte et sådant system til gavn for det størst mulige antal mænd og kvinder overvinder man den modstand, der vil vise sig på forskellige områder, eftersom et jobs midlertidige karakter - sådan som det ofte er tilfældet på vores arbejdsmarked - får virksomhederne til at afholde sig fra at investere i menneskelige ressourcer.
Alt dette betyder, at vi skal mobilisere nogle betydelige ressourcer og kræfter, som vi udelukkende kan samle, hvis vi indfører et reelt samarbejde mellem Den Europæiske Union og medlemsstaterne på den ene side og virksomhederne og arbejdstagerne på den anden side. Også på denne måde bliver det muligt at skabe de nødvendige betingelser for, at det Råd, der finder sted i foråret, bliver et vigtigt øjeblik ...
(Formanden afbrød taleren)

Peijs
Hr. formand, det er godt, at det svenske formandskab er ankommet. Jeg håber, at hun har udført et positivt arbejde med henblik på medlemmernes statut, for det higer vi efter.
Først en kompliment til hr. Gasòliba i Böhm for hans fortræffelige betænkning. Han giver i denne betænkning en meget klar oversigt over vores ambitioner. Vi vil få verdens mest konkurrencedygtige og mest dynamiske vidensbaserede økonomi, sagde vores ledere i Lissabon. Derefter tog de hjem, drak et glas, gik på toilettet, og alt blev ved det gamle. Jeg er altid spændt på, hvordan de oversætter sådan noget.
Vi har stadig et kvælende bureaukrati. Forsøg på at liberalisere og indføre enklere regler for de små og mellemstore virksomheder mislykkes gang på gang på grund af kortsigtede nationale interesser. Åh, hr. formand, sommetider drømmer jeg om det om natten, men jeg vågner altid med et skrig. For at strømline lovgivningen skal vi ikke blot se på, hvad vi gør her, men også hvordan et direktiv kommer ud af de nationale gennemførelsesprocesser. En simpel, tydelig toldlov viser sig pludselig at medføre et reglement på tre tykke bøger.
For øvrigt mener jeg, at der skal blæses nyt liv i konsekvensanalysen. Denne må ikke længere være baseret på et løst skøn, men en virkelig virksomhedsprøve. En prøve på, hvordan en bestemt lov vil blive modtaget i erhvervslivet. Europas problem, det kan jeg godt sige efter 11 år i Parlamentet, er, at jeg altid er dybt imponeret over, hvad der siges her, men aldrig over handlingerne.
Jeg nævner blot eksemplet på liberalisering af posten. Ikke blot Parlamentet, men også Rådet, som i Lissabon udtrykkeligt havde glædet sig over liberaliseringen, har snarere taget et skridt tilbage end frem. Når vi sammenligner situationen i Europa med situationen i USA, er tingene på nogle områder i Europa stadig kørt fast. Det er endnu langtfra sådan, at Europa kan begynde at holde verdensøkonomien i gang, nu hvor USA's lederskab synes at ophøre for en tid.
Kernelandene i Europa, Frankrig, Tyskland og Italien, har tilbagelænet nydt fordelene ved den billige euro og intet strukturelt forandret på deres arbejdsmarkeder og i deres økonomier.

Katiforis
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, mine damer og herrer, den økonomiske politik i Europa har haft en stor succes og en stor fiasko. Dens succes er uden tvivl den fælles valuta, og dens fiasko er vores manglende evne indtil videre til at afskaffe arbejdsløsheden, til at skabe fuld beskæftigelse. Og vi undrer os over, at det ene lykkes, mens vi ikke har held med det andet. Ud fra denne betragtning vil jeg gerne komplimentere ordføreren, hr. Bullmann, både for hans professionelle indsats og for hans entusiasme, hvad angår Det Europæiske Råds beslutninger i Lissabon, som forsøger at bygge en bro fra vores succes på det valutamæssige område til en lignende succes på det materielle, det virkelige område, the real economy.
Hvis vi definerer Europa, ikke ud fra politiske grænser, men med udgangspunkt i dets økonomiske grænser, hvis vi altså medtager både Østeuropa og Rusland og Nordafrika, vil vi se, at vi råder over det største marked i verden med den største indkomst pr. indbygger og den største koncentration af uddannet arbejdskraft. Disse tre elementer findes ikke samtidig i hverken Latinamerika, Asien eller i hele Amerika. På dette grundlag kan vi udrette mirakler og ud fra den betragtning er de mål, der blev sat i Lissabon, på højde med vores muligheder. Problemet er, om politikkerne for gennemførelsen af målene også er på højde hermed.
Det er mit indtryk, at vi, hvad gennemførelsen angår, er alt for imponerede over den store succes med den nominelle konvergensproces. Jeg er imidlertid ikke sikker på, at vi overfører erfaringerne til realøkonomien på den rigtige måde. Gensidig overvågning, det så berømte peer pressure, som vi nu ønsker at overføre til realøkonomien, var ikke det eneste element. Vi må ikke glemme de øvrige elementer, nemlig det simple, rent kvantitative mål, nemlig mindskelsen af inflationen. Vi må ikke glemme, at der, hvad euroen angår, blev fastsat en klar tidsbestemt klausul: Hvis ikke du når toget, kommer du ikke med. Vi må ikke glemme, at målet om at holde inflationen nede, fik højeste prioritet, hvilket efter min egen personlige mening gik ud over beskæftigelsen.
Hvis vi virkelig vil overføre metoden til realøkonomien, bør vi gøre brug af visdommen i ét kvantitativt mål og ét simpelt redskab. Det kræver ingen særlig visdom at definere dem. Målet er fuld beskæftigelse, og midlet er en forøgelse af investeringernes kvantitet og kvalitet. Disse to ting tilsammen har den ekstra fordel, at de indirekte, en passant, som det bl.a. hedder i skak, også kan lede os frem til det andet store objektive mål, nemlig teknologiske fremskridt. Imidlertid må vi være fast besluttede på at give disse mål den samme høje prioritet, som vi gav den retlige stabilitet. Jeg er ikke sikker på, at vi er så fast besluttede på at gøre det. En kvantificering af indikatorerne vil uden tvivl være en fremgang, men også her er det karakteristisk, at der ikke eksisterer detaljerede analytiske indikatorer, at Kommissionen ikke foreslår analytiske indikatorer for investeringer, offentlige og private, i infrastruktur, hvor der er så meget, vi gerne ville fremme. Og selv om ordføreren gør et prisværdigt forsøg, vil jeg gerne understrege, at en mangedobling af de kvantitative indikatorer slet ikke er noget vildspor, for vi er måske der, hvor nogen burde citere en sætning fra Det Nye Testamente for Kommissionen: Martha, Martha! Du gør dig bekymringer og er urolig for mange ting. Men ...
(Formanden afbrød taleren)

Sartori
Hr. formand, kære kolleger, jeg vil gerne tage ordet i dag for at give udtryk for en bekymring, som vi også nærer for de resultater, vi kan opnå som følge af beslutningerne i Lissabon. Jeg er navnlig af den opfattelse, at det med henblik på det planlagte beskæftigelsestopmøde i Stockholm er nødvendigt at fremsætte nogle betragtninger, der på en måde kan bidrage til en bedre vurdering af de målsætninger, man når efterhånden, samt understrege behovet for en kraftig og hurtig indsats, når disse målsætninger ikke nås. Sådan som mange af vores kolleger sagde, er det rigtigt, at vi har sat os et yderst vigtigt mål i Lissabon, nemlig at skabe et konkurrencedygtigt og dynamisk Europa og ikke mindst et vidensbaseret europæisk samfund.
Man har på en måde også besluttet at sammenligne vores stærke sider og ligeledes - hvis vi ønsker det - vores svage sider med en anden stor økonomi, nemlig USA.
Som det er i dag, skal vi stræbe efter at få de samme tal som USA, både på beskæftigelses- og udviklingsområdet samt når det gælder den økonomiske vækst, idet vi naturligvis skal tage højde for, at vores samfund og fællesskab er fuldstændig anderledes, hvilket vi ikke må glemme. Jeg er også af den opfattelse, at målsætningerne om fuld beskæftigelse, respekt for den sociale markedsøkonomi og kravet om en snarlig liberalisering inden for mange sektorer er målsætninger, som vi kan og skal sætte os.
Jeg mener dog også, at man i Europa bør tage højde for to ting. For det første skal man tage højde for, at der eksisterer nogle vidt forskellige situationer, hvor de spørgsmål, vi ønsker at løse, allerede er blevet løst, og at de samme regler for forskellige situationer ikke lader til ...
(Formanden afbrød taleren)

Berès
Hr. formand for Kommissionen, hr. formand for Rådet, kære kolleger, benchmarking er et nyttigt værktøj, når vi drøfter økonomiske spørgsmål. Jeg må dog anmode vores kolleger - Peijs, Carlsson m.fl. som bestandig fremhæver den amerikanske model, om at spørge borgerne i Californien, hvad de mener om liberaliseringens velsignelser og om afbrydelsen af en så vital offentlig tjeneste som elforsyningen i et moderne samfund her i det 21. århundrede.
De to betænkninger, som i dag er sat under debat, tager sigte på at konsolidere den økonomiske vækst på det europæiske kontinent. Der er efter min opfattelse tale om to gode betænkninger. De tager udgangspunkt i den tanke, at økonomisk vækst bør støttes af strukturelle reformer. Vi deler dette synspunkt, forudsat at disse strukturelle reformer er tilpasset en anden målsætning, som for os er helt grundlæggende, og som også udvalgets formand, fru Christa Randzio-Plath, understregede, nemlig at sociale reformer skal indebære øget social integration. Denne målsætning må være ledetråden, når det gælder den økonomiske politik. Vi håber, at mødet i Stockholm også vil bekræfte, at en strategi for fuld beskæftigelse trods alt måske ikke er helt urealistisk i Europa.
Set i dette perspektiv forekommer Gasòliba i Böhms betænkning i visse henseender at afspejle en særdeles liberal holdning. Liberalisering kan kun gennemføres gradvist og må nødvendigvis ledsages af reguleringsprocedurer. Liberalisering vil heller ikke kunne undgå at forvolde skade, hvis man ikke fastholder Den Europæiske Unions målsætninger om social og territorial samhørighed. Vi ønsker i denne sammenhæng, at der sker markante fremskridt, når det gælder udarbejdelsen af et rammedirektiv om forsyningspligtsydelser.
Vi opfordrer alle, der slår til lyd for vidtrækkende og hurtig liberalisering af elektricitets- og gassektoren, til at besinde sig. Det samme er tilfældet, når det gælder post- og jernbanesektorerne, som har afgørende betydning for den sociale og territoriale samhørighed i medlemslandene.

Mann, Thomas
Hr. formand, det glæder mig, at rådsformanden igen er i salen. Med al respekt for Deres person ville jeg dog i betragtning af de lige muligheder, som Sverige gang på gang slår til lyd for, have ønsket mig, at statssekretær Ekström havde været her. Hun var i går til stede på fællesmødet for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål og Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender.
Om Bullmanns betænkning: Rådet vedtog i Lissabon at gøre EU til verdens mest konkurrencedygtige økonomiske magt inden år 2010. Blev munden taget for fuld? Forudsætningerne er immervæk gode med 4 millioner nye arbejdspladser på fire år, særligt højere kvalificerede job og IKT-job. Der er opstået en ny dynamik med mere fleksible arbejdsmarkeder, men det er endnu ikke alle, der følger med. Forskellene regionerne imellem er store: På den ene side høje beskæftigelsesrater, handlingsspillerum for virksomheder, mens andre regioner har stigende arbejdsløshed med det resultat, at menneskene bliver tvunget til at forlade deres hjemegn af økonomiske grunde. Men vi vil et økonomisk og socialt sammenhold i Det Europæiske Fællesskab, vi vil aktive arbejdsmarkedspolitikker. De afspejles i Luxembourg-processens fire søjler. Prioriteringen er klar: De innovative små- og mellemstore virksomheder skal fremmes. Vi har forudsætningerne for at forme fremtiden og skabe arbejdspladser, men vi må have fjernet de bureaukratiske, juridiske og skattemæssige barrierer og have lettere adgang til risikovillig kapital. Hvis retningslinjerne i de nationale beskæftigelsesplaner gennemføres, kan beskæftigelseskvoten i EU øges til 70%. Det forudsætter, at der foretages kvantespring på uddannelsesområdet. Opprioritering af erhvervsuddannelser, gennemførelse af vores koncept om livslang uddannelse, bedre rammebetingelser for grænseoverskridende aktiviteter, fremme af mobiliteten gennem fælles uddannelse af de unge og anerkendelse af erhvervede kvalifikationer i hele Europa har førsteprioritet. Ved Hughes-proceduren blev indholdet i Bullmanns betænkning sammenfattet i Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål og i Cocilovos betænkning i Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender. Til trods for at detaljerne bliver vurderet forskelligt, fortjener denne afsluttende betænkning vores støtte.

Färm
Hr. formand, principperne i Bullmann-betænkningen knytter sig til de grundlæggende idéer fra Lissabon, som jo skal konkretiseres på forårets topmøde i Stockholm. Der er behov for disse principper til gennemførelse af Europas ambitioner om at blive verdens førende, hvad angår økonomisk udvikling og vækst, parallelt med udviklingen af en ambitiøs social dimension. Det er sådan set pointen. Denne balance er afgørende, ikke bare for at det skal lykkes os at gennemføre vores strategier, men også for at EU skal få en større folkelig forankring og forståelse, ikke mindst hvad angår udvidelsen.
På den ene side siger man nu fra højreliberalt hold, at der kun er behov for Unionen for at regelsanere og åbne markederne, skabe fri handel osv. Derimod skulle kampen mod arbejdsløsheden og udviklingen af den sociale velfærd udelukkende være nationale spørgsmål. Underforstået siger man således, at man vil kunne udhule arbejdsretten og lønmodtagernes indflydelse, ødelægge velfærdspolitikken osv., uden at EU lægger sig imellem. På den anden side er der nu nogle politikere fra GUE/NGL-Gruppen, der træder frem under denne debat og anklager Bullmann-betænkningen for at beskæftige sig alt for meget med regelsanering og konkurrence.
Derfor synes jeg, at det er glædeligt, at vi nu alligevel er nået til bred enighed, bortset fra yderfløjene til højre og venstre, blandt dem, der indser, at udviklingen af en social dimension faktisk er nødvendig for en succesfuld økonomisk politik. Men dette medfører ikke nødvendigvis, at EU skal overtage medlemsstaternes beføjelser til at lovgive, selv om den åbne koordineringsmetode naturligvis ikke udelukker lovgivning. Det vigtigste er, at vi skaber fælles mål. Disse mål skal handle både om regelsanering og liberalisering i en vis udstrækning og om fælles mål for at komme problemerne med arbejdsløshed og marginalisering til livs. Der er ikke mange, der har behandlet dette aspekt. Men glem ikke, hvor vigtigt det er for udvidelsen, for så bliver indholdet i Bullmann-betænkningen endnu mere afgørende. De nye medlemslande har jo et ekstra stort behov for lige netop en samtidig udvikling af vækst, velfærd, sociale rettigheder og almindelig medindflydelse for borgere og lønmodtagere.

Menrad
Hr. formand, på topmødet i Lissabon blev fuld beskæftigelse defineret som det overordnede politiske mål. Jeg tilslutter mig udtrykkeligt hr. Bullmanns betænkning, som jeg nu vil tale om, hvorefter retningslinjerne for beskæftigelsen, som første gang blev formuleret på beskæftigelseskonferencen i Luxembourg i 1997, danner grundlaget for dette mål. Jeg lykønsker ordføreren med hans glimrende arbejde. Det er rigtigt, at der i fremtiden skal fastlægges flere kvalitative indikatorer, som f.eks. også tager hensyn til arbejdspladsens mangfoldighed, arbejdstagernes minimumsrettigheder til at deltage i udformningen af denne eller miljøvenlige teknologier. Med rette kræver Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender også denne metode til bekæmpelse af ungdomsarbejdsløshed. Det har den rådgivende ordfører, hr. Cocilovo, formuleret glimrende. Hvad angår alle de mål, vi sætter os for beskæftigelsespolitikken, må man være økonomisk realistisk. Som PPE-Gruppe vil vi ikke forfølge naiv ønsketænkning. Forvandlingen til et service- og videnssamfund går fremad. Derfor peger alle krav om livslang uddannelse og ændring af uddannelsessystemerne principielt i den rigtige retning. Det formulerede De helt rigtigt i formiddags, hr. Bullmann.
Ofte besværger vi vores beskæftigelsespolitiske hensigter i festtaler. De står i mange papirer, i europæiske retningslinjer, i nationale handlingsplaner, overalt flot formuleret. Men papir er tålmodigt. Nu drejer det sig om at realisere dem i praksis. PPE-Gruppen vil evaluere topmødet til foråret på dets bidrag til at nå målet med at få de stillede forslag gennemført i praksis. Vi har ikke brug for et litteraturtopmøde. Jeg er overbevist om, at Stockholm heller ikke bliver et litteraturtopmøde, for det er ikke proklamationer, men handling, det nu kommer an på!

Solbes
Hr. formand, jeg vil allerførst takke ordførerne og de mange talere for deres bidrag til debatten. Jeg vil forsøge at komme med nogle kommentarer. Forhandlingen har været meget idérig, meget varieret, og der er blevet nævnt mange aspekter.
Jeg vil indlede med at understrege en ting, som jeg mener er grundlæggende, og det er, at Lissabon tydeligvis ikke har ændret sine mål, nemlig fuld beskæftigelse og modernisering af vores samfund, uden at respekten for vores sociale system og en høj grad af samhørighed glemmes. Når vi analyserer beskæftigelsestallene, er de opnåede resultater indlysende. Vi kan tale om offentlige investeringer, som nogle af Dem har gjort. Men for os er det den samlede strategi, der er vigtig. Når vi analyserer den samlede strategi, og deri består den sammenfattende rapport, lægger vi vægt på behovet for at gå samtidig frem på de forskellige områder for at opnå de mål, som vi fastlagde i Lissabon. De overordnede retningslinjer for den økonomiske politik for 2000 ændrer f.eks. allerede dens historiske struktur væsentligt for i de forskellige politikker at inddrage de foranstaltninger, der er en følge af den strategi, som blev fastlagt i Lissabon.
Det er indlysende, at Lissabon er baseret på den idé, som De alle sammen eller mange af Dem har fremhævet, om et samfund med en dynamisk og sammenhængende økonomi, som jeg netop har nævnt. Og det indebærer fremskridt inden for innovation, uddannelse, erhvervsuddannelse, liberalisering, og også hvad angår en hensigtsmæssig regulering og naturligvis hele det sociale beskyttelsessystem. Disse instrumenter og politikker har ikke et liv i sig selv, der er en indbyrdes forbindelse mellem dem alle sammen. Det er ikke en ligevægt mellem de forskellige politikker, men snarere en synergi mellem forskellige politikker, der til sidst skal gøre det muligt at opnå de ønskede resultater.
Hvis vi analyserer rapporten, er det tydeligt, at vi har gjort fremskridt siden da. Jeg mener ikke, at man kan være så negativ, som nogle af Dem har været, når De har sagt, at der ikke er blevet gjort noget. Jeg mener, at der er blevet gjort temmelig meget, hvad enten vi taler om liberalisering eller om økonomiske resultater. Det er også rigtigt, at der er mange andre ting, som ikke er blevet gjort, og derfor fastlægger vi i vores rapport nogle prioriteringer, som vi mener er vigtige i den nærmeste fremtid.
Der er et spørgsmål, som jeg synes er interessant. Det er blevet rejst i løbet af forhandlingen og især under første del i formiddags, og det er indikatorernes rolle i forbindelse med de mål, vi har sat os. Det er rigtigt, at indikatorerne ikke skal betragtes som en slags opgørelse, en stillingtagen til konkrete politikker. Det er rigtigt, at indikatorerne ikke er mål i sig selv, de er instrumenter, der skal gøre det muligt at gøre fremskridt og fortolke virkeligheden på en mere overordnet og korrekt måde. I modsætning til det, som nogle af Dem har sagt, er det vigtigt at have indikatorer, som i sig selv giver os et billede af vores egen situation. Det er naturligvis nyttigt at sammenligne med andre modeller. Der er ingen tvivl om, at en sammenligning af f.eks. graden af teknologisk udbredelse i Den Europæiske Union og USA kan give os et mål for, hvor vi står i forhold til det land, der er længst fremme på det område. En delvis sammenligning af nogle ting og ikke af hele modellen mellem de to økonomier kan give anledning til fortolkninger, der ikke altid er korrekte. Når vi taler om sammenligning af indikatorer, er der altid et problem, og det er, at vi i mange tilfælde ikke råder over indikatorer, der er tilstrækkeligt ensartede til, at de forhold, vi sammenligner, kan blive belyst ved hjælp af disse tal.
De har også i formiddagens løb diskuteret, om antallet af indikatorer var for stort. Det er rigtigt, at en begrænsning af antallet af indikatorer ville gøre rapporten mere gennemskuelig og gøre det muligt at give offentligheden tydeligere og mere direkte budskaber. Men det er også rigtigt, at færre indikatorer ville gøre det meget vanskeligere at fortolke den virkelighed, vi gerne vil have overblik over.
Vi mener, at 28 indikatorer inddelt efter de fire hovedmål fra Lissabon er det nødvendige minimum for at få et godt overblik over, hvor vi befinder os på nuværende tidspunkt. Det er imidlertid rigtigt, at vi som sagt betragter indikatorerne som et arbejdsredskab. De er ikke et redskab, der nødvendigvis behøver at være permanent, for virkeligheden og et bedre kendskab til den vil gøre det nødvendigt at revidere indikatorerne løbende og sandsynligvis ændre nogle af dem i løbet af den proces, som vi indledte med Lissabon.
Et spørgsmål, som jeg finder interessant, og som nogle af Dem har rejst, er, i hvilket omfang man kan opnå en større deltagelse fra Parlamentets side i hele denne debat ved hjælp af en interinstitutionel aftale. Jeg mener, at vi på nuværende tidspunkt råder over instrumenter nok til, at vi, i det mindste i relationerne mellem Kommissionen og Parlamentet, kan gøre fremskridt i vores fælles arbejde. Den institutionelle aftale burde i alle tilfælde også omfatte Rådet. Jeg vil gerne fremhæve en ting: Der er altid åbenhed over for såvel Parlamentets som offentlighedens deltagelse i den europæiske debat. Kommissionen har f.eks. taget initiativ til de økonomiske møder, der holdes en gang om året, og som har til hovedformål at lave en analyse af den europæiske økonomiske situation i en global verden ved sammenligning med strukturen i relevante referencelande. Dette spørgsmål er altid åbent for Parlamentet, og vi håber naturligvis, at det vil samarbejde i år på samme måde som sidste år.
Et andet spørgsmål, som jeg også finder interessant, er det om den sammenfattende rapports afgrænsning. Jeg har hørt mindst to interessante ting: Hvorfor taler vi ikke om bæredygtig udvikling? Hvad sker der med udvidelsen af Den Europæiske Union? Ville det ikke være passende at nævne begge dele?
Bæredygtig udvikling bliver målet for Göteborg, og derfor er der kun en tydelig reference i den aktuelle rapport, der siger, at de økonomiske og sociale dimensioner fra Lissabon skal suppleres med miljødimensionen, som skal bidrage til Den Europæiske Unions strategi for bæredygtig udvikling. Vi taler derfor om en åben mulighed efter Göteborg, der uden tvivl vil tage form i de fremtidige debatter.
Et andet problem er problemet med udvidelsen, hvor der også er en tydelig reference: Den Europæiske Unions økonomi skal ikke bare tage højde for dette væsentlige element, hele vores udformning skal tage udgangspunkt i, at Unionen bliver udvidet i løbet af forholdsvis kort tid. Den Europæiske Union skal tage højde for det faktum, men ansøgerlandene bør også inddrages i Lissabon-strategien ved i videst muligt omfang at overtage målene i den. Dette står næsten ordret i vores sammenfattende rapport.
Når vi taler om Lissabon, taler vi også om den nye koordinationsmetode, den åbne koordinationsmetode. Det er rigtigt, at denne metode er interessant, at den gør det muligt at finde frem til god praksis og efterhånden udvikle en fælles strategi for interessante spørgsmål, men metoden bør ikke erstatte de allerede eksisterende fællesskabsinstrumenter af lovgivningsmæssig art eller lignende eller de allerede eksisterende retningslinjer for områder som økonomisk politik eller beskæftigelse.
Et punkt, som jeg gerne vil fremhæve, er punktet om strukturelle reformer. Der er ingen tvivl om, at vi inddrager nogle specifikke referencer til de strukturelle reformer. Vi mener, at disse har et meget varieret indhold, og blandt dem findes begrebet om liberalisering af vores økonomier. Det skal naturligvis sikre større konkurrenceevne, og det vil gavne brugerne og sikre en kvalitetsforbedring af forsyningspligtsydelserne. Men det er klart, at en liberaliseringsproces kun vil være effektiv og problemfri, hvis den gennemføres inden for en retlig ramme og med en rimelig kontrol, hvad angår reguleringen. Vi kan ikke forestille os en liberaliseringsproces, der ikke passer ind i en samlet ramme. Denne lovgivningsproces vil uden tvivl være et hovedemne i kommende forhandlinger, og eftermiddagens henvisninger til forsyningspligtsydelser vil falde ind under den ramme.
Et punkt i dagens forhandling, som jeg også finder interessant, er, i hvilket omfang for mange bureaukratiske byrder får negativ indvirkning på den europæiske udviklingsproces. Jeg vil nøjes med at sige, at det er et punkt, der optager Kommissionen, og at der indimellem allerede er blevet arbejdet med en indikator for den bureaukratiske byrde. Det er selvfølgelig et vanskeligt emne, der styres af Eurostat, hvor en arbejdsgruppe netop forsøger at definere faktorer af denne art, der gør det muligt at få bedre indsigt i, om den følelse, der i dag er i en del af vores samfund, af, at der er for mange bureaukratiske byrder, har hold i virkeligheden eller ej.
Som en afslutning på mine kommentarer vil jeg sige til Dem, at det kunne være interessant at holde fast ved, at processen for den sammenfattende rapport er en samlet proces, der kræver sammenhæng mellem den makroøkonomiske stabilitet, et spørgsmål, som vi finder afgørende, beskæftigelsen, reformerne og den sociale samhørighed. Og med hensyn til begrebet social samhørighed bør vi have en bred strategi og et stort overblik, der ikke udelukkende bør begrænse sig til individuelle emner, men også skal omfatte regionale emner, som nogle af Dem har gjort opmærksom på.
Det er let at fremhæve de generelle fremskridt, men det er noget vanskeligere at finde ud af, hvordan fremskridtene i de enkelte lande eller i de enkelte regioner kan sammenlignes med de øvrige.
Under alle omstændigheder, og det mener jeg er vigtigt, er de reformer, vi iværksætter, fornuftige, i det omfang vi er i stand til at forøge den økonomiske produktivitet og effektivitet. Ja til vækst, vækst med social samhørighed, vækst, der gør det muligt for os at se den fremtidige teknologiske udfordring i øjnene. Disse er, når alt kommer til alt, Lissabon-målene, og det er de mål, vi forsøger at inddrage i vores rapport.
Mange tak for Deres bidrag og Deres deltagelse i denne forhandling. Vi vil forsøge at tage alle de spørgsmål, der er blevet rejst i dag, med i overvejelserne, og de vil helt sikkert blive nyttige for vores Stockholm-debat.

Fri bevægelighed for personer
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om:
mundtlig forespørgsel (B5-0005/2001) af Rocard for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender til Rådet om forordning (EØF) nr. 1408/71 om fri bevægelighed for personer - Retsgrundlag;
betænkning (A5-0026/2001) af Lambert for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om ændring af Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet, og Rådets forordning (EØF) nr. 574/72 om regler til gennemførelse af forordning (EØF) nr. 1408/71 (KOM(2000) 186 - C5-0217/2000 - 2000/0070(COD)).

Rocard
Hr. formand, Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender ønskede i forbindelse med denne forespørgsel til Rådet at fokusere på to specifikke og i øvrigt nært forbundne aspekter. Dels den frie bevægelighed for tredjelandsstatsborgere i henhold til de afgørelser, der blev truffet under Det Europæiske Råds møde i Tampere, og dels det fremtidige retsgrundlag desangående.
Forespørgslen skulle selvsagt også ses i lyset af forberedelserne til topmødet i Nice. Det var således vores håb, at der ved den lejlighed ville blive indarbejdet elementer til fremme af socialpolitikken og den frie bevægelighed. Efterfølgende, og i særdeleshed i tiden frem til Det Europæiske Råds føromtalte møde, havde Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender lejlighed til mere generelt at undersøge spørgsmålet om den frie bevægelighed. Det har været en nyttig proces. Inden vi udvider den frie bevægelighed til også at omfatte tredjelandsstatsborgere, må vi selvsagt sikre, at den fungerer korrekt for EU's statsborgere.
Vi har imidlertid med bekymring konstateret, at forordning 1408/71 bliver stadig mere utidssvarende, og at den planlagte modernisering og forenkling af forordningen er blevet udskudt måned efter måned. Det er alvorligt, fordi den frie bevægelighed er et af de grundlæggende principper i Den Europæiske Union. Princippet sikrer, at EU's borgere frit kan bevæge sig, etablere sig og tage arbejde Det er begrundelsen for, at forordning 1408/71 - som blev udarbejdet med henblik på at sikre en koordinering af medlemsstaternes sociale sikringsordninger - er en af hovedhjørnestenene i borgernes Europa, hvorfor enhver forhindring eller forsinkelse, der vedrører moderniseringen af denne forordning, må betragtes som alvorlig.
Hr. formand, tillad mig derfor at nævne disse tre elementer endnu en gang, et efter et. Lad os i øvrigt tage udgangspunkt i forespørgslen og først se på det billede, der tegner sig, når det gælder udvidelsen af forordning 1408/71 til også at omfatte tredjelandsstatsborgere. Vi må konstatere, at Rådets indsats ikke altid afspejler, eller snarere, stadig ikke afspejler det politiske ønske om at skabe et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed. Et område, hvor der, som anført i konklusionerne fra Det Europæiske Råds møde i Tampere den 15.-16. oktober 1999, bør ske en tilnærmelse mellem den juridiske status for medlemsstaternes borgere og for tredjelandsstatsborgere, som lovligt opholder sig i en medlemsstat.
Jeg erindrer imidlertid om, at Europa-Parlamentet i oktober 1998 gav udtryk for denne holdning, idet Europa-Parlamentet uden ændringer vedtog et forslag, som var fremsat af Kommissionen. Med andre ord havde Kommissionen taget initiativ til at lægge denne kurs. Europa-Parlamentet støttede Kommissionens forslag og vedtog dette med overbevisende flertal, og Det Europæiske Råd legitimerede afgørelsen et år senere i Tampere. Rådet har imidlertid på nuværende tidspunkt endnu ikke vedtaget en fælles holdning, således at proceduren kan fortsætte.
Hvad er årsagen til denne helt utilstedelige forsinkelse og denne fornægtelse af stats- og regeringschefernes politiske ønske, til trods for at de tre institutioner i dette anliggende fuldt ud er enige om kursen, hvilket langtfra altid er tilfældet? Tilsyneladende er det spørgsmålet om retsgrundlaget for omhandlede tekst, som bringer Rådet i modsætningsforhold til Europa-Parlamentet og Kommissionen. Tillad mig at formulere dette juridiske stridsspørgsmål på en måde, så den brede offentlighed forstår, hvad det drejer sig om. Med hvilket sigte afviser Rådet det pågældende retsgrundlag? Rådet ønsker at unddrage Europa-Parlamentet den fælles beslutningsprocedure (De vil sige, at det ikke er muligt). Det er, hvad der reelt står på spil. Nej, der er ikke grund til at ryste på hovedet! Europa-Parlamentet frasiger sig den fælles beslutningsprocedure.
Det er ikke udelukkende et spørgsmål om Europa-Parlamentets rolle. Det er i virkeligheden et klart politisk spørgsmål og et spørgsmål, som direkte vedrører borgerne. Udvidelsen af forordning 1408/71 til også at omfatte tredjelandsstatsborgere er et særdeles ømtåleligt emne, og EU's borgere bør inddrages fuldt ud via Europa-Parlamentet, som repræsenterer borgerne. Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender kan derfor heller ikke acceptere, at der henvises til andet retsgrundlag end det, der er anført i Kommissionens forslag, og udvalget erindrer i øvrigt om, at forordning 1408/71 kun kan ændres ved den fælles beslutningsprocedure.
Hr. rådsformand, når vi anfægter Rådets arbejde, skyldes det i virkeligheden ét forhold, hvad enten det drejer sig om EU's borgere eller tredjelandsstatsborgere. I begge tilfælde drejer det sig om Rådets sendrægtighed, som blokerer for udviklingen af den frie bevægelighed. Rådet kan ikke løbe fra sit ansvar. Rådet må gennemføre Det Europæiske Råds afgørelser og gennemføre dem i fuld åbenhed i forhold til den offentlige mening, idet de demokratiske regler og Europa-Parlamentets rolle fuldt ud respekteres. Hr. formand, handler Rådet anderledes, vil Europa-Parlamentets medlemmer utvivlsomt reagere skarpt mod de fortsatte hindringer for den frie bevægelighed - og synspunktet vil uden tvivl vinde genklang i den offentlige mening.
Lad mig tilføje, at min protest selvsagt ikke er rettet mod det svenske formandskab som sådan, men mod Rådet. Jeg tror i øvrigt, det svenske formandskab har gode forudsætninger for at yde et væsentligt bidrag til løsningen af dette problem.
Afslutningsvis vil jeg rejse endnu et spørgsmål. Det drejer sig om EU's nærmeste fremtid, om udvidelsen. Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender finder det bydende nødvendigt, at de lande, som forventes optaget i forbindelse med EU's kommende udvidelse, får kendskab til de forskellige forslag til ændring af den konkrete artikel i forordning 1408/71, som i øjeblikket overvejes. Spørgsmålet om fri bevægelighed er som bekendt et af de ømtålelige emner i forbindelse med tiltrædelsesforhandlingerne. Hvilke initiativer påtænker Rådet iværksat i så henseende?

Danielsson
Hr. formand, kære parlamentsmedlemmer, parlamentsmedlem Rocards spørgsmål er yderst vigtigt. Formandskabet glæder sig derfor over denne mulighed for at drøfte det og vil selvfølgelig lytte meget nøje til alle deltagende parlamentsmedlemmers analyser af dette spørgsmål.
Som Rocard understreger i sit spørgsmål, handlede konklusionerne fra Det Europæiske Råds møde i Tampere om ligebehandling af borgere fra tredjelande, som lovligt opholder sig i EU eller i EØS, bl.a. ved at give dem rettigheder og forpligtelser, der ligner EU-borgernes. Det forekommer derfor nødvendigt at tilpasse rækkevidden af forordning (EØF) nr. 1408/71, hvad angår koordineringen af den sociale sikkerhed. Forordningens regler for koordinering er en forudsætning for den frie bevægelighed for personer.
Hvis borgere fra tredjelande omfattes, vil de også kunne udnytte mulighederne for garantier for såkaldte optjente rettigheder. Til forskel fra deres nuværende situation, hvor koordineringen udelukkende reguleres gennem bilaterale aftaler i det omfang, sådanne aftaler eksisterer.
Før Det Europæiske Råds møde i Tampere modtog Rådet i 1998 et forslag fra Kommissionen, som sigtede på en udvidelse af forordning 1408/71, så det også omfattede borgere fra tredjelande. Dette forslag blev behandlet i Rådet i november 1999. Rådet har imidlertid endnu ikke kunnet træffe nogen beslutning om forslaget, eftersom der desværre ikke er enighed om, hvorvidt forslaget og dets retsgrundlag er hensigtsmæssigt.
Samtidig med dette behandler Rådet nu Kommissionens forslag om forenkling af forordning 1408/71. Forordningen bør også i henhold til dette forslag udvides, således at den omfatter borgere fra tredjelande. Rådet er for øjeblikket i gang med førstebehandlingen af dette forslag.
Vi er meget vel klar over den kritik, der har været af Rådet, fordi behandlingen har varet så længe. Man bør dog huske på, at vi behandler et teknisk set meget kompliceret emne. Den tekniske undersøgelse, som foregår for øjeblikket, hjælper os med at fastlægge de vanskeligheder, der bl.a. kan være ved en eventuel udvidelse af rækkevidden af forordning 1408/71. De politiske forhandlinger, som er nødvendige for at gennemføre reformerne, vil uden tvivl drage nytte af disse omhyggelige tekniske undersøgelser.
Hvad angår Rocards tredje spørgsmål om samråd med ansøgerlandene, er der ingen formelle samråd, hverken med ansøgerlandene eller med EØS-landene.

Lambert
Hr. formand, jeg må sige, at jeg er lidt foruroliget over mangelen på respons på et par spørgsmål her, men dem kommer jeg tilbage til om et øjeblik. Min betænkning beskæftiger sig med denne forordning, og, som det er blevet sagt, drejer det sig om en afgørende mekanisme i gennemførelsen af Den Europæiske Unions mål om fri bevægelighed for personer, i og med at den koordinerer de sociale sikringssystemer. Den forsøger bestemt ikke at harmonisere dem.
Der er tre aspekter af forhandlingen i dag. Vi har allerede hørt om borgere fra tredjelande og om det retsgrundlag, der bør anvendes for at få dem med inden for rammerne af forordningen. Så er der de forholdsvis ringe fremskridt, der er sket med hensyn til at få lande under tiltrædelse med i koordineringsprocessen og endelig opdateringen af forordningen i min betænkning for at bringe den på linje med de forandringer, der er sket inden for de sociale sikringssystemer i visse medlemsstater. Det sidste vil jeg sige mere om, men også berøre de to andre spørgsmål.
Som det er blevet understreget, er behovet for at gøre hurtige og positive fremskridt med hensyn til Kommissionens forslag om simplificering og modernisering af hele forordning 1408/71 en afgørende faktor i forbindelse med alle disse elementer. Det er af afgørende betydning, at Rådet forstår, at vi i Parlamentet har konsensus og er besluttede på dette punkt, uanset hvilken uenighed der måtte vise sig andre steder angående den rette taktik. Vi har set hen til Rådet for at få en positiv reaktion vedrørende farten i de samlede reformer.
Punkt 4 i det beslutningsforslag, som fire politiske grupper har stillet, gør det klart, at Parlamentet ikke længere er parat til at fortsætte med de stykvise ændringer og tekniske opdateringer - som min betænkning er det seneste og, håber vi, sidste eksempel på. Vi må nu have de samlede integrerede ændringer, som er nødvendige for så snart som muligt at løse det problemkompleks, som i øjeblikket udspringer af denne forordning. Det er grunden til, at de stillede ændringsforslag, som støttes af udvalget, er af teknisk karakter. Vi foretrækker generelt ikke at acceptere ændringsforslag, der drejer sig om forordningens rækkevidde, de ydelser, der dækkes, ændringerne af kompetent myndighed osv.
Vores mål er at behandle denne betænkning så hurtigt som muligt, så vi ikke giver Rådet nogen undskyldning for ikke hurtigt at gå over til en konklusion på sin indledende debat om en generel forenkling - igen et punkt, som tages op i det fælles beslutningsforslag. Det er også den vigtigste grund til, at jeg ikke kan acceptere de ændringsforslag, der er stillet af PPE, selv om jeg også har vanskeligheder med indholdet af et par stykker af dem. F.eks. drejer ændringsforslag 8 sig om erhvervspensioner, som ikke er goder, der stilles til rådighed af staten, og som derfor i øjeblikket ligger uden for rammerne af denne forordning. Jeg mener også, at ændringsforslag 10 kunne virke bagstræberisk i visse medlemsstater, da det foreslår en generel betingelse, som skal give adgang til arbejdsløshedsunderstøttelse.
Jeg accepterer, at visse af de stillede ændringsforslag berører nogle vigtige problemer, og Parlamentet erkendte dem ved sin afstemning og betænkningen om grænsegængere i sidste måned - hvilket det fælles beslutningsforslag ligeledes minder om. Sådanne arbejdstagere er naturligvis et problem for de lande, der søger optagelse. Vi er opmærksomme på, at fri bevægelighed både til og fra disse lande i nogen grad afhænger af held med koordinering af de sociale sikringssystemer. Man er i debatten om fri bevægelighed ofte tilbøjelig til at se bort fra, at mennesker fra de nuværende medlemsstater ønsker at arbejde og slå sig ned i de lande, der søger optagelse, og det er grunden til vores interesse for, hvordan disse forhandlinger går.
Personlig støtter jeg stærkt Kommissionens forslag om at tage borgere fra tredjelande med i forordningen og at gøre dette på det retsgrundlag, den har foreslået. Parlamentet bør inddrages i denne sag ved hjælp af forligsproceduren, da den nu drejer sig om spørgsmål, der har at gøre med koordinering med den sociale sikring i almindelighed.
Medtagelsen af borgere fra tredjelande forekommer mig at være en anerkendelse af princippet om ligebehandling af dem, der bidrager til Unionens økonomiske og sociale liv. Det fælles beslutningsforslag refererer til topmødet i Tampere, hvor medlemsstaternes regeringer udtalte, at man skulle tilnærme den juridiske status for borgere fra tredjelande til den, der gjaldt for borgere fra medlemslandene.
Jeg var til en konference i Den Europæiske Unions forum for vandrende arbejdstagere som repræsentant for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender, kort efter at denne udtalelse var fremsat. Man hilste den velkommen som et stærkt udtryk for Unionens ønske om i sine handlinger at virke mod diskrimination. Jeg beklager, at Rådet endnu ikke kan forsvare det retsgrundlag, der er foreslået, og leve op til de forhåbninger, det har vakt i EU's såkaldte "16. medlemsstat" af borgere fra tredjelande og blandt dem af os, som ønsker, at de skal behandles på en fair måde og på samme måde som vores egne borgere.
For at opsummere vil jeg opfordre Parlamentet til at skride til en hurtig konklusion vedrørende min betænkning, så vi kan vende vores fulde opmærksomhed mod en højst tiltrængt forenkling og modernisering af hele forordning 1408/71, så den tager flere med og bliver effektiv for alle, der er dækket af en social sikringsordning.

Oomen-Ruijten
Hr. formand, den sag, vi behandler i dag, splitter Parlamentet, og den fremkalder følelser, absolut også hos ordføreren, selv om hun fremlægger den sagligt. Den fremkalder også følelser hos mine kolleger i Den Socialdemokratiske Gruppe, som jeg normalt meget hurtigt opnår enighed med, når jeg taler om grænsearbejde. Jeg spørger mig selv, om der er tale om angst for at lægge hindringer i vejen for deres egne socialministre, eller er det, fru Lambert, en velment forskel i den politiske strategi? Hvert år får vi om forordning 1408, som forsøger at koordinere grænsearbejderes sociale sikring, en beretning fra det ansvarlige udvalg med ændringsforslag med henblik på at opdatere denne forordning. I årevis har vi i Europa-Parlamentet benyttet denne lejlighed til også at tage mere vidtrækkende ønsker op, uden at Parlamentet er blevet splittet af den grund.
Desværre har Ministerrådet til trods for alle beslutningsforslagene aldrig gjort sig den ulejlighed blot at se på det, som Parlamentet foreslog. I denne klagesang må jeg i dag også henvende mig til Kommissionen. For allerede i 1998 udarbejdede Kommissionen, som jo er initiativtager til lovgivningen og den europæiske traktats vogter, et glimrende forslag om modernisering, tilpasning og udvidelse af forordningen. Men desværre laver Rådet det samme nummer med Kommissionen. Kommissionsforslaget er blevet drøftet og drøftes stadig, der debatteres derom, men et konkret resultat har nu også for Kommissionen ladet vente på sig i tre år. Er det ikke tilstrækkelig grund til, spørger jeg kommissær Solbes Mira, nu at samarbejde med os og ikke tålmodigt vente, indtil Rådet kommer med en meget klog beslutning?
Jeg har også lyttet opmærksomt til formanden Rocard, som jeg sætter stor pris på. Jeg har hørt den indtrængende opfordring, som han fremsatte over for Rådet, til at anerkende Europa-Parlamentets rettigheder og lade Parlamentet spille en rolle. Jeg har ikke brug for nogen opfordring. Europa-Parlamentet skal spille en rolle i denne procedure. Vi er medlovgivere, hr. formand, og vi skal således spille en rolle.
Må jeg derfor også sige, at jeg er utrolig skuffet over det, som statssekretær Danielsson netop sagde? Han har på ingen måde svaret på det, som formanden Rocard sagde. Intet svar! Ja, de debatterer, de vil have en tilpasning, de vil have en udvidelse. Hvordan, hvorfor, med hvilken tidsplan? Overhovedet ingen reaktion. Så spørger jeg mig selv, om vi her i Parlamentet ikke engang kan regne med dette perspektiv, og jeg spørger således mig selv, om vi, til gavn for alle de mennesker, som hver dag konfronteres med disse pendlerproblemer, om vi, Kommissionen og Parlamentet, ikke nu bør benytte vores beføjelser og sætte os omkring bordet med Rådet for at se, hvad vi kan gøre med de forslag, som vi har fremsat.
Og, fru Lambert, det er der overhovedet ikke noget tosset i. Pensioner, Kommissionen kommer igen med forslaget. Om arbejdsløsheden, om udgifter i forbindelse med sygdom, det ligger fast i forslag, som Kommissionen også har fremsat på Parlamentets anmodning. Det er der altså ikke noget mærkeligt i, fru Lambert, se på dokumenterne, så vil De vide, at det er bedre at samarbejde med os og sørge for, at vi kommer til at sidde til bords med Rådet.
Jeg ville da have været villig til at sige til min gruppe i morgen, at vi har fået sådan nogle smukke tilsagn, men at de ikke har ført til noget, og det er for mig anledning til endnu en gang indtrængende at opfordre alle til at sørge for, at vi nu sætter os til bords sammen med dem, og jeg håber, at denne opfordring fra Parlamentet også anerkendes i Kommissionens svar.

Weiler
Hr. formand, kære kolleger, jeg vil gerne kommentere to punkter. For det første Lamberts betænkning, som er fornuftig og pragmatisk og indeholder de nødvendige ændringer med henblik på årlige tilpasninger. Denne betænkning er af teknisk art, og Den Socialdemokratiske Gruppe finder det også rigtigt, at den er blevet adskilt fra vores politiske erklæring. Da der er sket denne adskillelse, kære fru Oomen-Ruijten, forstår jeg heller ikke Deres bestyrtelse. Jeg tror, at De her begår en stor fejl med en betænkning, hvor det overhovedet ikke er nødvendigt. Tværtimod bringer De sandsynligvis også en hurtig tilpasning af lovgivningen i fare.
Den holdning, som vi har og i de sidste seks år og derudover også altid har givet udtryk for i udvalget, er naturligvis så hurtigt og så omfattende som muligt at sikre retten til fri bevægelighed, grænsearbejdstageres rettigheder og også tredjelandsstatsborgeres rettigheder med deres familier i Europa. Derfor forekommer Rådets udtalelse mig også en anelse vag. Men vores forslag til beslutning, som jeg kommer til senere, som vi i dag fremlægger sammen med GUE/NGL-Gruppen, indeholder selvfølgelig også en klar og efter min mening også indtrængende opfordring til Rådet om at lægge direktiverne, forordningen og revisionen af forordningen på bordet inden årets udgang. Efter hvad jeg har hørt, er jeg overbevist om, at det belgiske formandskab også vil følge denne opfordring.
Fru Ria, jeg beklager derfor Deres siksakkurs, for hvis De ser på nogle af forslagene, eller hvis vi ser på Deres forslag, så genfinder vi ikke det, som De lige har sagt. Hvorfor har de f.eks. i ændringsforslag 1 ad punkt a taget den sociale sikkerhed ud? Vi ønsker alle, at den sociale sikkerhed forbliver en bestanddel, og at det ikke kun er de økonomiske interesser, der er i fokus. I ændringsforslag 4 ad stk. 1 har De taget tredjelandsstatsborgere ud. Det er et stort problem, da det altid har ligget os på hjerte, at det ikke kun drejer sig om EU-borgere, men også arbejdstagere og borgere fra andre lande, som opholder sig hos os legalt. Derfor forventer vi, at De også inddrager denne persongruppe. De kan være sikker på, at vi senest i forbindelse med udvidelsen mod øst - men sandsynligvis også før - bliver stillet over for dette problem, når den eklatante mangel på kvalificeret arbejdskraft, som tegner sig i alle 15 medlemsstater, bliver markant. Vi kan ikke kun inddrage arbejdskraften i den legale status, men må naturligvis også inddrage arbejdskraftens familier.

Manders
Hr. formand, naturligvis ved enhver og også vi, at fru Lamberts betænkning ikke kommer på det rette tidspunkt, fordi det er en teknisk tilpasning. Det ved vi. Det ved vi alle sammen. Men fordi det varer så enormt længe, førend Rådet, eller Kommissionen, har mod til at evaluere denne forordning og sætte den på dagsordenen, er der simpelthen kommet et nødråb fra mennesker, som synes, at det omsider skal sættes på dagsordenen, så der kan føres en bred, politisk debat med gode argumenter.
Fru Lambert sagde, at forskelsbehandling skal undgås. Det er jeg fuldstændig enig med hende i, og enhver må støtte dette. Grænsearbejderne diskrimineres imidlertid stadig - det sagde fru Oomen også - og venstrefløjen, Socialdemokraterne, vil ikke gøre noget ved det. Jeg forstår ikke hvorfor. Jeg opfordrer dem også til at gøre noget mere ved det, for disse mennesker diskrimineres stadig. Det er punkt 1. Vi beskæftiger os med et direktiv, som åbenbart diskriminerer, navnlig grænsearbejderne. Det må der gøres noget ved.
Så er der et andet punkt, som måske er endnu vigtigere, og det er nemlig Unionens fremtid. I mellemtiden regulerer vi på europæisk plan renten, og i øjeblikket regulerer vi økonomien centralt, fra Bruxelles. Det er udmærket. Hvad der endnu ikke er truffet bestemmelser om, er arbejdsmobiliteten, fordi hver medlemsstat har sine egne ønsker og love. Dette bliver på længere sigt en trussel for den europæiske økonomi. Denne arbejdsmobilitet skal være der.
Hvad angår grænsearbejderne og også de mennesker, som er detacheret, mener jeg, at de bør kunne vælge. Når jeg ser, hvordan journalister, som har været udstationeret i fem år i Bruxelles, skal tilbage, fordi de ellers skal give afkald på deres pension, synes jeg, at Den Europæiske Union opfører sig skandaløst med hensyn til lovgivningen. I hvert fald hvis denne frist nedbringes til 12 måneder. Jeg mener således, at arbejdstagere skal have meget større valgfrihed, hvorved arbejdstagernes mobilitet øges og forbedres. Jeg mener, at dette er positivt. For det første fordi vi ikke længere diskriminerer, ikke på noget som helst område, og for det andet fordi det gavner den europæiske økonomi.

Bouwman
Hr. formand, den årlige tilpasning af direktiv 1408/71, som vi nu beskæftiger os med, er et teknisk spørgsmål. Det er altså ikke et gunstigt tidspunkt at gennemføre fundamentale forandringer på, men disse ændringer er absolut nødvendige, det er alle udmærket klar over.
Min gruppe går derfor ind for et beslutningsforslag, som er fremsat i fællesskab, det blev sagt for lidt siden, af PSE, ELDR og GUE. Allerførst er det nødvendigt, at Rådet følger Kommissionens forslag om udvidelse af direktivet til også at omfatte tredjelandsstatsborgere, som opholder sig legalt i EU. I øjeblikket får de klart en ulige behandling. Det er i strid med chartret om grundlæggende rettigheder og traktatens artikel 12 og er i modstrid med idéen om borgernes Europa. Når vi taler om borgernes Europa, mener vi ikke udelukkende EU-borgere, men borgerne i Europa. Jeg håber, at Rådet vil gøre en indsats for at nå frem til en samlet vurdering, som det hedder.
Et andet vigtigt punkt, der allerede er omtalt her, vedrører grænsearbejderne. Det har fru Oomen-Ruijten og egentlig også før hende fru Van Lancker og andre ihærdigt arbejdet for. Gang på gang har Parlamentet anmodet Rådet og Kommissionen om at fjerne hindringerne på skatteområdet og inden for den sociale sikring for denne gruppe, hidtil uden tilstrækkelige resultater. Det er derfor på høje tid, at der vedtages lovgivning på dette område. Men hver ting til sin tid og på sit sted. Stedet er ganske vist Parlamentet, men tidspunktet, fru Oomen, er ikke det rigtige. Det er kortsynet at forsøge at forbedre grænsearbejdernes eller tredjelandsstatsborgernes stilling i den nuværende tekniske justering uden nogen chance for succes. Det vil ikke blot føre til forsinkelse af afviklingen af denne forordning, men dermed også til forsinkelse af de omfattende reformer, som vi alle så stærkt ønsker. Lad os ikke søge en nederlagsstrategi, men bruge vores energi på virkelig forbedring.

Krivine
Hr. formand, vi kan kun tilslutte os det synspunkt, at alle, som i princippet er omfattet af reglerne om fri bevægelighed i Den Europæiske Union, også er beskyttet af en social sikringsordning, uanset om den pågældende er i beskæftigelse eller arbejdsløs.
Den Europæiske Union bør i overensstemmelse med konklusionerne fra Tampere sikre rimelig behandling af tredjelandsstatsborgere, som lovligt opholder sig i en af medlemsstaterne. Imidlertid må vi sikre, at samme rettigheder er gældende for dem, der på grund af de stadig strengere regler om papirer, visa eller asylret tvinges til at arbejde under uacceptable vilkår og ikke er omfattet af en social sikringsordning. 700 illegale indvandrere sultestrejker i øjeblikket i Spanien, hvilket bør give anledning til en ændret politik overalt i Europa, når det drejer sig om at sikre disse indvandrere ordnede forhold.
Betænkningen taler om den frie bevægelighed. Skulle vi sikre reel fri bevægelighed, måtte vi imidlertid fjerne kravet om anmeldelse af indrejse, vi måtte fjerne Schengen-informationssystemet og Eurodac-systemet. Rimelig behandling måtte reelt indebære lige adgang til beskæftigelse i det offentlige, lige løn og sociale rettigheder, europæisk statsborgerskab beroende på ophold og ikke på nationalitet og i konsekvens heraf også stemmeret og valgbarhed for indvandrere, som er tredjelandsstatsborgere.

Crowley
Hr. formand, jeg kommer til denne forhandling i dag med en masse forbehold på grund af nogle af de bemærkninger, som andre talere har gjort ved en tidligere forhandling. I særdeleshed gælder det, som det blev påpeget under de to foregående forhandlinger om Lissabon og om Lipietz-betænkningen, at når vi taler om den frie bevægelighed for arbejdstagere, drejer det sig ikke kun om indre barrierer. Det drejer sig ikke kun om mangel på beskyttelse af den sociale sikkerhed. Det drejer sig også om mangel på anerkendelse og hindringer på nationalt niveau, hvorved det indre marked ikke bliver gennemført. Det drejer sig om manglende anerkendelse af kvalifikationer. Det drejer sig om manglende muligheder for uddannelse og om mangel på mulighed for at finde ud af, hvilke muligheder og rettigheder folk har.
Så når vi taler om den frie bevægelighed for arbejdstagere og om at opdatere forordninger, må vi fokusere klarere på to punkter, nemlig for det første at regeringerne i Nice besluttede, at dette skulle ske med enstemmighed, ikke med kvalificeret flertal, og for det andet at der ikke skulle være nogen diskrimination - hverken positiv eller negativ - imod nogen arbejdstager, der er lovligt bosat i en af Den Europæiske Unions medlemsstater. Min gruppe vil derfor støtte beslutningsforslaget fra PPE-DE-Gruppen.

Pronk
Hr. formand, jeg vil takke hr. Rocard mange gange for hans spørgsmål og inspirerende tale. Om ordføreren vil jeg egentlig sige, at hun måske hellere skulle have sat sig på Rådets plads end hos os med hensyn til forsvaret af Parlamentets interesser.
Den frie bevægelighed for personer er der nemlig stadig meget dårlige bestemmelser om i Europa. Når man læser brochuren, ser det da godt ud, men virkeligheden er meget dårlig. For folk, der benytter sig af den frie bevægelighed, brister illusionen. Det kan f.eks. journalister i Bruxelles tale med om. De skal nu betale bidrag til den belgiske sociale sikring, men mister alle deres rettigheder andre steder. De har kun valget mellem at betale dobbelt eller at rejse, medmindre de belgiske myndigheder viser barmhjertighed. Journalister er naturligvis en gruppe, som i nogen grad kan sørge for sig selv, andre befinder sig i en meget dårligere situation.
Jeg nævner eksemplet med en svensk kvinde, som bor i Nederlandene, er forsikret i Nederlandene, rejser tilbage til Sverige, men ikke kan få hjælp der af sundhedsvæsenet, fordi Nederlandene nægter at lade såkaldte private patienter omfatte af forordningen.
Den slags ting forekommer uophørligt. Folk, der har at gøre med den slags ting, havner i en slags kafkask situation. Hvem er arkitekterne bag dette system? De sidder der i Rådet, og de vil beholde det, som det er. Det er også fremgået af svarene. Nu er spørgsmålet, om vi ændrer dette eller ej.
Vi havde indtil nu særdeles ringe chancer for at gøre det, for den eneste ret, som Parlamentet havde, var retten til at afgive udtalelse. Det eneste, vi kunne gøre, hvis der kom meget uheldige forandringer, var at forsinke udtalelsen så meget, at den ikke kunne behandles i Rådet.
Nu har vi en anden ret, nemlig retten til fælles beslutningstagning. Derfor mener vores gruppe, at vi skal bruge denne ret til omsider at gennemtvinge en dialog med Rådet. Det er nu netop, hvad ordføreren af al magt, med alle midler og støttet af Det Forenede Kongeriges repræsentanter, har forsøgt at modvirke. Jeg synes, det er forkert. Det er det, det drejer sig om her i dag. Derfor har vi en konflikt, ikke så meget om målsætningerne. Der er naturligvis altid forskel på den måde, hvorpå de forskellige ændringsforslag er formuleret, men disse betyder det samme.
Det er overordentlig mærkværdigt, at vi, når vi har en sag, som har at gøre med lovgivning, samtidig vil give udtryk for vores virkelige interesser gennem et beslutningsforslag. Hvis vi gjorde dette med andre sager, hvor den fælles beslutningstagning gælder, ville vi ikke komme langt. Vi har i formiddag med succes afsluttet talrige sager, hvor den fælles beslutningstagning gælder, og jeg har ingen steder set, at der hører et beslutningsforslag med, hvori vores egentlige mening endnu en gang blev sagt.
Det beviser, hvor mærkelig denne procedure her i dag er. Det beviser også, at vi er på et galt spor. Jeg hører nu måske, at det er sidste gang. Jeg håber virkelig, at det er rigtigt. Jeg håber, at det vil vise sig om et år. Hvis det forholder sig sådan, Råd, må De sandelig passe på, for så kan det ubekymrede liv, som De hidtil har ført, ikke fortsætte. Så må De virkelig tænke på disse almindelige mennesker, som vedvarende er generet af Deres bestemmelser. Så behøver De ikke tage lidt mindre hensyn til bureaukratiernes interesser, som partierne på venstrefløjen hidtil har tillagt større betydning end vælgernes og de menneskers interesser, som de repræsenterer.

Van Lancker
Hr. formand, hr. formand for Rådet, kære kolleger, lad mig begynde med at sige, at jeg udmærket kan forstå mange af mine kollegers, også fra PPE-Gruppen, vrede og endog frustrationer, og at jeg desuden også deler disse, hr. rådsformand.
Vi har i årevis sammen arbejdet på at sætte gang i sagen om den frie bevægelighed for personer og således også for grænsearbejdere. Det er en direkte skændsel, at Kommissionens forslag om koordinering og udvidelse efter så mange år stadig ligger på Rådets bord, hr. rådsformand. Ærlig talt, statssekretær Danielsson, jeg havde inderligt håbet, at De her på det svenske formandskabs vegne kunne have udtrykt et stærkt engagement for omsider at hugge knuderne over, for i det mindste at opstille en tidsplan for, hvornår der vil blive truffet en beslutning om denne vigtige forordning. For jeg ved, at det belgiske formandskab er særdeles villigt til at nå frem til en politisk aftale om denne sags indhold og tidsplanen for den. Hr. Danielsson, jeg tror, at vi har brug for det, men vi har selvfølgelig også brug for et stærkt svensk engagement.
Også vores gruppe synes, at presset skal øges. Men vores gruppe synes ikke, at den årlige tekniske tilpasning, hr. Pronk, er den rette strategi til at opnå dette. Den bringer ikke grænsearbejdernes sag en millimeter videre, ikke engang med Parlamentets fælles beslutningstagning. Det ved De udmærket. Tværtimod, en række meget nødvendige tilpasninger, som også er vigtige, f.eks. for belgiske grænsearbejdere, som bør kunne opnå franske tillægspensioner, hr. Pronk, kommer i knibe i denne sag. Jeg synes, at det er bedst, at vi fortsat følger samme kurs i denne sag, og at vi ikke må bruge dette direktiv til billig partipolitisk profilering på grænsearbejdernes bekostning. Derfor støtter vi ikke denne strategi.
Hvorom alting er, synes jeg, hr. rådsformand, at det belgiske formandskab og det svenske formandskab hurtigt skal sørge for et gennembrud i denne sag. De afsluttende drøftelser i Rådet bør for øvrigt kunne falde sammen med udsigten til en konference om grænsearbejdet, som Kommissionen har lovet os. Jeg håber, at dette i det mindste vil få de uvillige medlemsstater til at opgive modstanden, og at vi hen imod slutningen af året omsider har klarhed om denne sag.
Kære kolleger, jeg er overbevist om, at det er bedst, at vi ikke gør dette i spredt orden, for det giver et dårligt indtryk over for Rådet. Hvad der i allerhøjeste grad foruroliger mig, hr. rådsformand, er den kendsgerning, at Rådet tilsyneladende har til hensigt ikke at udvide forordningen til også at omfatte social sikring af tredjelandsstatsborgere. Det er imidlertid min konklusion på hele diskussionen omkring dette retsgrundlag.
Jeg må ærligt sige Dem - jeg gentager endnu en gang, hvad hr. Rocard har sagt - dette er stik imod konklusionerne fra Tampere, hvori det blev besluttet, at tredjelandsstatsborgere skal have en lige behandling, og det er tydeligt, at Parlamentet ikke vil acceptere denne uacceptable forskelsbehandling. Men hvis jeg må stille Dem ét spørgsmål: Jeg ville meget gerne have at vide, hvordan Sverige, ikke blot som formand for, men også som medlemsstat i Den Europæiske Union, vil deblokere denne sag, og hvordan Deres holdning er til udvidelse med tredjelandsstatsborgere.

Jensen
Hr. formand, jeg vil også understrege, at den frie mulighed for borgerne til at flytte til et andet EU-land og arbejde på tværs af grænser er blandt de store landvindinger i EU-samarbejdet, og jeg tror, at vi alle kan se det rimelige og rigtige i, at en borger, der skaffer sig arbejde i et andet EU-land, kan bevare sine sociale rettigheder. Den ramme, vi har, forordning 1408/71, for landenes aftaler indbyrdes for at sikre, at folk også har disse rettigheder i praksis, er blevet mere og mere kompleks gennem årene, og sammen med almindelig bureaukrati betyder det, at det ofte ikke er nogen helt enkel sag at flytte fra land til land. Det skal vi ændre på, og derfor synes jeg også, det er rigtigt at opfordre til, at der kommer mere skred i arbejdet med en forenkling af forordningen, som det blev foreslået af Kommissionen i slutningen af 1998.
Så er der spørgsmålet om, hvorvidt vi, ud over forenklingen og forbedringen for EU-borgere, også skal sikre, at erhvervsaktive tredjelandsstatsborgere, der har ophold i EU-lande, skal kunne dækkes af forordningen. Flere lande, herunder Danmark, har vendt sig imod Kommissionens forslag med henvisning til retsgrundlaget, artikel 42, som jo kun dækker EU-borgere. På topmødet i Nice kæmpede Danmark kraftigt imod en ændring af artikel 42 og imod flertalsafgørelser i forbindelse med artikel 42. Jeg forstår, at der har været arbejdet med eventuelt at søge et andet retsgrundlag, f.eks. under det retlige samarbejde. Jeg vil gerne appellere til, at det hele ikke dør i juridiske problemstillinger og problemer omkring retsgrundlaget, for også dansk erhvervsliv vil have interesse i, at der findes en løsning på dette problem, så f.eks. udenlandske eksperter med lovligt ophold i Danmark kan udstationeres i et andet EU-land i en periode og bevare sociale rettigheder, og sådan at vi kan få eksperter til Danmark fra andre EU-lande.

Alyssandrakis
Hr. formand, hvad angår anvendelse af de sociale sikringsordninger, vil jeg gerne tage et spørgsmål op, som har vakt bekymring blandt arbejdstagerne i mit land, men også blandt arbejdstagere i alle andre lande, nemlig den sociale sikrings fremtid.
Storkapitalen og Den Europæiske Union har som led i deres frontale angreb på alt, hvad arbejderklassen har opnået med blodige kampe, nu rettet sigtekornet mod sikringsordningerne. Med elendige argumenter såsom den stigende levealder og de angiveligt alt for høje arbejdsomkostninger tager de bl.a. fat på at forhøje pensionsalderen, reducere arbejdsgiverbidragene og erstatte forsikringsfondene med private, kommercielle virksomheder. Sammen med den fortsatte privatisering af sundhedsvæsenet vil dette lægge nye byrder på arbejdstagerne, sænke deres levestandard, men give store gevinster til monopolerne.
Dette angreb har allerede mobiliseret arbejderbevægelsen i mit land. Den skiller sig af med den korrupte fagforeningsledelse, som lader sig trække ind i såkaldte sociale dialoger med de såkaldte arbejdsmarkedets parter, den organiserer sin modstand og sit modangreb. Den samme proces foregår i andre lande. Fra denne talerstol vil Grækenlands Kommunistiske Parti hermed erklære, at det vil stå ved denne bevægelses side med hele sin styrke.

Danielsson
Hr. formand, kære parlamentsmedlemmer, jeg har med stor interesse lyttet til forhandlingen. Fra Rådets side har vi fuld forståelse for den frustration, som allerede er kommet frem i mange indlæg under forhandlingen. Jeg kan forstå, at De synes, at den behandling af forordning 1408/71, der har stået på lige siden det finske formandskab i 1999, har virket temmelig langvarig. Jeg vil alligevel gentage, hvad jeg sagde i mit indledende indlæg.
Det drejer sig om et teknisk vanskeligt spørgsmål, og det har været nødvendigt at bruge tid på at fornemme Rådets reaktioner og give både Rådet og Kommissionen en mulighed for at få overblik, tid til eftertanke og et grundlag for fremtidige forhandlinger.
Fra svensk side har vi imidlertid store forhåbninger om, at det svenske formandskab i det første halvår af 2001 vil kunne afslutte disse tekniske undersøgelser. Hvis vi når det, hvilket vi har store forhåbninger om at gøre, vil det give det kommende belgiske formandskab mulighed for at påbegynde strategiske overvejelser om forslaget til forenkling og modernisering af forordning 1408/71. Både det svenske formandskab og det kommende belgiske formandskab vil bryde den onde cirkel, som Rådet har befundet sig i angående dette spørgsmål. Vi tror, at dette er yderst vigtigt. Vores håb er, at vi kan blive enige om en fortsat tidsplan for arbejdet. Rådet og Kommissionen har brug for et mandat, hvor arbejdsmetoder og måder at gribe tingene an på er tydeligt angivet - om forslaget skal opdeles, om visse afsnit helt skal udelades, om vi skal stræbe efter at forenkle forslaget yderligere og i så fald hvordan osv.
Jeg nærer således store forhåbninger om, at vi kan slippe for at gentage disse forhandlinger alt for mange gange endnu, og om, at Rådet vil kunne vende tilbage med gladere nyheder end dem, som jeg har kunnet levere under forhandlingen.
Lad mig til slut give følgende svar på fru Van Lanckers spørgsmål om, hvad det svenske formandskab overvejer eller vil gøre for at komme diskrimineringsproblemet til livs. Jeg tager således min rådskasket af og tager min nationale kasket på i stedet. Ganske kort kan jeg konstatere, at den eneste mulighed, som vi ser det, for på langt sigt at løse disse problemer er, at vi i overensstemmelse med artikel 42 bliver enige om kvalificeret flertalsafstemning. Det lykkedes ikke i Nice, men vi skal ikke give op.

Solbes
Hr. formand, jeg vil indlede med at takke hr. Rocard for hans støtte til Kommissionens forslag om at udvide forordning (EØF) nr. 1408/71 til at omfatte tredjelandsstatsborgere. Kommissionen takker også for hans støtte til, at artikel 42 og 308 i traktaten er et passende retsgrundlag til dette formål.
En udvidelse af denne art er efter vores mening helt i harmoni med fællesskabspolitikken, især hvis man tænker på konklusionerne fra Det Europæiske Råd i Tampere om situationen for tredjelandsstatsborgere, der opholder sig lovligt i medlemsstaterne. Derfor beklager Kommissionen, at Rådet hidtil ikke har været i stand til at støtte dette og andre forslag fra Kommissionen om at ændre forordningen og især det samlede forslag til forenkling og modernisering.
Vi glæder os over det, som vi lige har hørt statssekretær Danielsson sige i den forbindelse, og vi håber, at hans ønsker bliver opfyldt i de kommende måneder. Kommissionen insisterer på, at Rådet bør intensivere diskussionerne om de nævnte forslag, og den takker for Parlamentets støtte i spørgsmålet. Det fører mig hen til betænkningen af fru Lambert, som jeg takker hjerteligt for hendes meget konstruktive bidrag til Kommissionens forslag.
Vores forslag er et teknisk forslag, der, som De ved, har til formål at lukke juridiske huller, som skyldes ændringer af de nationale bestemmelser om social sikring. For at sikre, at Fællesskabets samordning af de nationale sociale sikringsordninger fungerer hensigtsmæssigt, hvilket er et middel til at fremme arbejdskraftens frie bevægelighed, kræver ændringerne af de nationale lovgivninger også en ændring af forordning (EØF) nr. 1408/71. Det er det, det i hovedsagen drejer sig om.
Forslagene af fru Lambert, hvis støtte vi takker for, er meget nyttige, for de tydeliggør og konkretiserer Kommissionens oprindelige forslag. Jeg er helt enig ændringsforslag 1 til 7 i betænkningen. Jeg er også helt enig i den idé, der ligger til grund for de to tillægsforslag, som er blevet forelagt i Parlamentet, ændringsforslag 9 og 10. De har til formål at udvide retten til ydelser ved sygdom for grænsearbejdere, og, hvis jeg har forstået det rigtigt, at udvide forordningen til at omfatte ydelser ved førtidspensionering.
Faktisk inddrog Kommissionen de samme bestemmelser i sit forslag fra 1998 til forenkling og modernisering af forordning (EØF) nr. 1408/71. De ændringsforslag, som vi nu beskæftiger os med, vil imidlertid indebære en væsentlig ændring af forordningen, og de overskrider tydeligt den tekniske karakter af den ajourføring, som Kommissionen har foreslået, og efter vores mening må forhandlingen om den tekniske ajourføring ikke forveksles med en forhandling om væsentlige ændringer.
Af den grund kan Kommissionen ikke acceptere de øvrige tillægsforslag om supplerende pensioner. Hvad angår ændringsforslag 8, vil jeg blot understrege, at Kommissionen har planer om i løbet af i år at stille et forslag om overdragelighed.
Vi kan altså acceptere ændringsforslag 1 til 7, men vi kan ikke acceptere ændringsforslag 8, 9, 10, 12 og 13.
Jeg takker Dem alle, og især fru Lambert, for Deres generelle støtte til Kommissionens forslag.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær.
Jeg har modtaget fem beslutningsforslag i henhold til forretningsordenens artikel 42, stk. 5.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted på torsdag kl. 12.00.

Spørgetid (Rådet)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er spørgetid til Rådet (B5-0007/2001).
Inden da giver jeg ordet til hr. Alavanos, som har et indlæg til forretningsordenen.

Alavanos
 - (EL) Hr. formand, dette er et indlæg til forretningsordenen i henhold til forretningsordenens bilag II.
Jeg havde, i henhold til forretningsordenen artikel 43, stillet et spørgsmål til spørgetiden i mødeperioden i februar. Spørgsmålet var henvendt til Rådet og drejede sig om "hr. Solanas ansvar og Balkan-syndromet". Jeg modtog et brev fra hr. Correa fra Division des activités des deputés, hvori han skriver, at "Formanden har anmodet mig om at meddele Dem, at Deres spørgsmål nr. det og det ikke kan opføres på listen over spørgsmål til spørgetiden, fordi spørgsmål ikke kan accepteres, hvis de indeholder påstande eller vurderinger".
I forretningsordenens bilag II står der ganske rigtigt, at spørgsmål ikke må indeholde påstande eller vurderinger. Imidlertid ser jeg f.eks., at der i det udmærkede spørgsmål nr. 3 fra hr. Gahrton står: "... Desværre valgte det finske, portugisiske og franske formandskab at se bort fra Parlamentets henstilling ...", og i spørgsmål nr. 7 af Nogueira Román står der: "... Hvilke initiativer har Rådet på baggrund af de spanske myndigheders alvorlige og forkastelige passivitet taget med henblik på at forhindre de tragiske dødsfald ... blandt immigranter..." Ikke kun en vurdering, men en vurdering, der giver EU-regeringsmyndigheder ansvaret for immigranters død.
På denne baggrund finder jeg det uacceptabelt, at man har grebet ind og fjernet mit spørgsmål om hr. Solana, og jeg vil anmode Præsidiet om at foretage en kollektiv revurdering af, om spørgsmålet kan medtages på den følgende dagsorden. Det indeholder ikke flere vurderinger end de vurderinger og meninger, som findes i gennemsnittet af alle medlemmers spørgsmål.

Formanden
Jeg skal sige til Dem, kære kollega, at jeg, som De allerede ved, er mødeformand, og at det i henhold til forretningsordenens artikel 43 er Parlamentets formandskab, i dette tilfælde formanden, der har bemyndigelse til at godkende eller afvise et spørgsmål. De har læst nogle kriterier op for os, senere tages kriterierne i anvendelse, og det er på det punkt, der af og til kan være uenighed.
Jeg vil forelægge Deres synspunkt for Parlamentets formand, for jeg er ikke en domstol, der i dag kan vurdere Deres argumenter om forfordeling. Jeg har lyttet opmærksomt til Deres juridisk-politiske argumentation om spørgsmålet, og jeg vil forelægge den for hende. Og De kan, som De ved, anvende de mekanismer, som De finder hensigtsmæssige, for at sikre større gennemsigtighed, og for at kriterierne fortolkes tydeligst og bredest muligt.
  

Formanden
Da spørgsmål 1 og 2 vedrører samme emne, vil vi behandle dem under ét.

Herman Schmid
Spørgsmål nr. 1 af (H-0015/01):
Om: Krisehåndtering Kan Rådet redegøre for et aspekt af EU's nye forsvarspolitik, som ikke er helt tydeligt i den svenske debat? Kræver en militær intervention fra EU's planlagte interventionsstyrke altid et mandat fra FN's side?

Jonas Sjöstedt
Spørgsmål nr. 2 af (H-0022/01):
Om: FN-mandat til fredsskabende aktioner I avisen "Sydsvenskan" skriver den svenske forsvarsminister Björn von Sydow den 7. januar 2001: "...Sverige skal deltage i både humanitære og civile aktioner samt i fredsfremmende og fredsbevarende operationer. Inden for EU er der enighed om, at vores initiativer skal følge FN-pagtens principper. Det indebærer, at der kræves et FN-mandat til fredsskabende aktioner."
Hvor i de dokumenter, Den Europæiske Union har vedtaget, er det utvetydigt fastslået, at fredsskabende aktioner fra EU's side kræver et FN-mandat?

Danielsson
Når Unionen udvikler sin fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, som den fælles europæiske sikkerheds- og forsvarspolitik er en vigtig del af, forpligter den sig til at bevare freden og styrke den internationale sikkerhed i overensstemmelse med principperne i FN-pagten, principperne i Helsinki-slutakten samt målet i Paris-chartret. Denne forpligtelse er fastlagt i EU-traktatens artikel 11, stk. 1. Den blev bekræftet af Rådet, da det udstak rammerne for styrkelse af den fælles europæiske sikkerheds- og forsvarspolitik efter Det Europæiske Råds møde i Köln i juni 1999, da denne proces blev sat i gang.
Desuden blev det såvel i de endelige konklusioner fra Det Europæiske Råds møde i Helsinki som for nylig i den såkaldte forpligtelseserklæring om militære ressourcer, der blev offentliggjort efter den konference, der blev afholdt i Frankrig i november 2000, og som blev vedlagt formandskabets beretning på topmødet i Nice, understreget, at Unionen erkender, at FN's Sikkerhedsråd har hovedansvaret for bevarelse af den internationale fred og sikkerhed.

Schmid, Herman
Tak for svaret, men mit spørgsmål handlede jo om FN-mandatet. I stedet fik vi en redegørelse om, at EU skal handle i overensstemmelse med principperne i FN-pagten. Men hvordan er det med mandatet? Skal vi have et mandat? Nu må vi have et klart svar. Er det sådan, at EU skal have et FN-mandat til militær intervention med sin planlagte interventionsstyrke, det vil sige et tilsagn fra FN? Dette er mit spørgsmål.

Danielsson
Jeg tror, at tingene vanskeligt kan siges tydeligere end i Det Europæiske Råds konklusioner fra Nice. Jeg henviser endnu en gang til den såkaldte kapacitetserklæring. Jeg tror ikke, at man kan udtrykke sig tydeligere, end man gør der. Der står jo, at alt det, man foretager sig, når det gælder den europæiske sikkerheds- og forsvarspolitik, skal ske i overensstemmelse med principperne i FN-pagten.
Lad mig også understrege noget, der er parlamentsmedlem Schmid velkendt, nemlig at det desuden er sådan, at alle foranstaltninger, der vedtages inden for rammerne af den europæiske sikkerheds- og forsvarspolitik, er en slags mellemstatsligt samarbejde, hvilket derfor indebærer, at der for det første bør være enighed blandt medlemsstaterne. Og for det andet skal det enkelte land selv skal have mulighed for at tage stilling til, hvorvidt det vil deltage i en sådan operation eller ej. Samtidig ved vi, at der i en række medlemslande alt efter nationale traditioner kræves forskellige former for henvisninger til FN-pagten, for at landet skal deltage i en intervention.
Der er således både livrem og seler i dette spørgsmål. Jeg tror, at vi kan sove roligt om natten. Den europæiske krisestyring vil blive gennemført i overensstemmelse med principperne i FN-pagten.

Sjöstedt
Jeg synes, at Lars Danielsson laver en såkaldt Dinkelspiel, det vil sige, at han foregiver at svare på et spørgsmål, men han undlader at give et reelt svar.
Vi har stillet et meget tydeligt spørgsmål om, hvorvidt der kræves et absolut mandat til militære interventioner. Det drejer sig ikke om de grundlæggende principper. Det drejer sig ikke om ånden eller andre højere værdier. Det drejer sig om det konkrete faktum, at man har et udtrykkeligt mandat fra FN til militære interventioner. På det spørgsmål kan der kun svares to ting: Nej, der kræves ikke et absolut mandat, selv om det måske ville være ønskværdigt. Eller ja, der kræves absolut et sådant mandat. Jeg ville ønske, at vi kunne få enten et ja eller et nej.

Danielsson
Jeg mener, at den lovgivning, der findes omkring den europæiske sikkerheds- og forsvarspolitik fuldt ud indeholder en garanti for, at alle foranstaltninger, der vedtages inden for rammerne af denne politik vil blive vedtaget i overensstemmelse med FN-pagtens principper. Det er tilstrækkeligt for den svenske regering, og det er åbenbart også tilstrækkeligt for alle andre regeringer, der er repræsenteret i Rådet. Jeg forstår dog, at det ikke er tilstrækkeligt for Sjöstedt og Schmid, hvilket jeg beklager.
Jeg tror dog, at vi kan være helt trygge i forvisningen om, at alle de foranstaltninger, som vi har behov for at vedtage inden for rammerne af den europæiske sikkerheds- og forsvarspolitik, vil følge både FN-pagten og ikke mindst OSCE's principper. Det synes jeg burde være ganske tilstrækkeligt.

Krarup
Hr. formand, jeg hørte Lars Danielsson sige, at det var svært at være tydeligere, end han var i sine svar. Så vil jeg sige, at så er det svært at være svensk rådsformand, for, som kollega Sjöstedt så klart sagde: Der findes to mulige svar på det stillede spørgsmål, og det er enten ja eller nej. Og i stedet kommer Lars Danielsson med en lang udredning om, at det sker i overensstemmelse med FN-pagten. Jeg har aldrig hørt nogen statsleder eller nogen repræsentant for en international organisation hævde, at det, man gør, er i strid med FN-pagten. Man hævder altid, at det er i overensstemmelse med den, men det er meget interessant, at vi altså på grundlag af fire gentagne efterlysninger af et klart svar på det stillede spørgsmål, ikke kan få et klart svar. Der er nok nogen, der drager den slutning, at der ikke kræves noget FN-mandat. Og dette er en skandale.

Danielsson
Skandale eller ikke skandale, jeg kan blot konstatere, at der er en grundlæggende forskel i opfattelserne. Der er i Europa en bred opfattelse af, at vi har brug for bedre instrumenter til at forebygge og håndtere kriser, som kan opstå i og omkring Europa. Det skal vi gøre i FN-pagtens ånd og i overensstemmelse med FN-pagtens principper. Og vi skal gøre det i overensstemmelse med OSCE's principper. Der er mange, der støtter denne tanke. Derudover findes der en lille gruppe, hvoraf vi i dag har hørt nogle repræsentanter, som på alle måder vil forsøge at modvirke denne udvikling hen imod en stærkere og mere stabil fred og sikkerhed på og omkring vores kontinent.
Jeg kan kun beklage, at vi ikke rigtigt kan mødes i dette vigtigt spørgsmål. Jeg føler mig tryg i forvisningen om, at alt det, der vil blive gjort og foretaget inden for rammerne af ESFP, vil være fuldt foreneligt med FN-pagtens principper.

Formanden


Per Gahrton
Spørgsmål nr. 3 af (H-0031/01):
Om: Europa-Parlamentets henstilling om et civilt fredskorps Den 17. januar 2001 fastslog Europa-Parlamentet i forbindelse med et forslag om oprettelse af en såkaldt beredskabsordning for EU, at det mener, at ikke-militær kriseafhjælpning bør prioriteres, og henviste til sin egen henstilling til Rådet fra foråret 1999 om at oprette et civilt fredskorps. Desværre valgte det finske, portugisiske og franske formandskab at se bort fra Parlamentets henstilling. Jeg vil derfor gerne vide, hvilke initiativer det svenske formandskab agter at tage i overensstemmelse med denne enstemmige henstilling fra Parlamentet.

Danielsson
Konfliktforebyggelse og krisestyring med brug af samtlige civile og om nødvendigt militære midler er en meget vigtig prioritering for EU. Dette kan ses i konklusionerne fra Det Europæiske Råds møder frem til og med mødet i Nice.
Det svenske formandskab går aktivt videre med den opgave, som det fik tildelt på Det Europæiske Råd i Nice. Det er et ret kompliceret arbejde både på det civile og det militære område, eftersom EU skaber nye ressourcer og strukturer. Arbejdet på det civile område koncentrerer sig nu om at nå det konkrete mål, der blev fastlagt på topmødet i Feira, nemlig at vi i år 2003 skal kunne indsætte op til 5.000 politibetjente til at udføre internationale opgaver inden for hele skalaen af konfliktforebyggelse og krisestyringsoperationer. Der skal kunne indsættes 1.000 politibetjente inden for en frist på 30 dage.
Arbejdet på de andre prioriterede områder, der blev fastlagt i Feira - især når det drejer sig om at styrke retsstatsprincippet, men også redningstjenesten og den offentlige forvaltning - skrider fremad.
Endvidere har det svenske formandskab gjort klart, at eftersom EU's civile krisestyring fortsætter med at udvikle sig, er det hensigtsmæssigt også at fastlægge andre områder inden for civil krisestyring, hvor EU's ressourcer skal udvikles eller tilpasses mere effektivt. Sådanne områder kunne f.eks. være sagkundskaben inden for demokrati og menneskerettigheder samt forskellige former for overvågningsmandskab og observatører.
Foranstaltninger til et forbedret samarbejde med de frivillige organisationer, der deltager i konfliktforebyggelse og fredsskabende missioner efter en konflikt, samt forbedringer af EU's diplomatiske værktøjer til konfliktforebyggelse vil også blive fremhævet i Det Europæiske Program for Konfliktforebyggelse, hvilket forventes at blive godkendt af Det Europæiske Råd i Göteborg.
Herudover har Unionen reformeret og samlet arbejdet i sine overvågningsmissioner og stillet det under generalsekretærens kommando. Overvågningsmissionen viste for øvrigt sit værd for kort tid siden, da den blev indsat i Presevodalen.
Alt dette arbejde peger i samme retning og har samme mål som Europa-Parlamentets henstilling om oprettelse af et civilt fredskorps. Rådet foretrækker at gennemføre det tidligere nævnte arbejde, det vil sige en operativ kapacitet på området, inden årets udgang med de mål og tidsfrister, som Det Europæiske Råd har fastlagt. Rådet vil derefter få bedre muligheder for at vurdere, hvilke yderligere foranstaltninger der kan være begrundede eller nødvendige.

Gahrton
Hr. Danielsson forsøger tilsyneladende at indføre et gammelt kendt svensk udtryk i den fælles EU-jargon - jeg tror nemlig ikke, at det kan lade sig gøre at lave en rigtig god oversættelse af "goddag mand økseskaft". Hr. Danielssons svar på det ene spørgsmål efter det andet ligner "goddag mand økseskaft".
Mit spørgsmål var også et spørgsmål, man kan besvare med ja eller nej. Jeg spurgte ikke om politibetjente eller en række andre hyggelige eller mindre hyggelige, sympatiske eller mindre sympatiske foranstaltninger til civil krisestyring.
Jeg stillede et spørgsmål om den henstilling, som Europa-Parlamentet har vedtaget og meddelt Rådet, og som handler om, at man vil have Rådet til at tage initiativ til et pilotprojekt om et eventuel europæisk civilt fredskorps. Har Rådet tænkt sig at tage et initiativ på grundlag af denne henstilling? Ja eller nej? Det er meget nemt at svare ja eller nej. Men jeg skal måske tolke svaret som et nej i lighed med svaret på det foregående spørgsmål, som jo egentlig var et nej.
I så fald må Europa-Parlamentet, som enstemmigt har vedtaget denne henstilling, drage sine konklusioner på grundlag af, hvordan Rådet har tænkt sig at samarbejde med Parlamentet.

Danielsson
Jeg forstår, at mit omstændelige svar var lidt for omfattende for hr. Gahrton. Lad mig da forsøge at sammenfatte det i følgende ord:
Nej nu. Ja senere, muligvis.

Formanden


Marianne Eriksson
Spørgsmål nr. 4 af (H-0018/01):
Om: Tyrkiet og militær krisestyring Finder Rådet det hensigtsmæssigt at inddrage Tyrkiet i den militære krisestyring, når Tyrkiet samtidig selv krænker menneskerettighederne i sit eget land, holder Nordcypern besat og fører angrebskrig i det nordlige Irak?

Danielsson
Tyrkiet blev godkendt som ansøgerland på Det Europæiske Råds møde i Helsinki i december 1999. Menneskerettighederne i Tyrkiet samt Cypern-spørgsmålet behandles derfor inden for rammerne af tiltrædelsespartnerskabet med Tyrkiet, hvilket Rådet nåede til en politisk afgørelse om på mødet den 4. december 2000. Som vi alle ved, er Tyrkiet også medlem af NATO.
I formandskabets rapport om den europæiske sikkerheds- og forsvarspolitik, som blev godkendt af Det Europæiske Råd i Nice, blev det bekræftet, at EU-projektet er åbent af natur. Rapporten indeholder foranstaltninger, som giver EU's militære krisestyring mulighed for samråd med og deltagelse af europæiske NATO-medlemmer, som ikke er medlemmer af EU, og af andre EU-tiltrædelseslande. Princippet om Den Europæiske Unions frie beslutningsret skal selvfølgelig overholdes på trods af denne åbenhed.
Desuden gør Unionen i konklusionerne fra Det Europæiske Råd i Nice opmærksom på, at man tillægger det stor betydning at kunne trække på NATO's midler og ressourcer, hvis der er behov for det, i overensstemmelse med meddelelsen fra topmødet i Washington. I sådanne situationer er det af central betydning at kunne sikre samtlige NATO-medlemmers godkendelse af garanteret adgang til NATO's planlægningskapacitet og formodet adgang til på forhånd identificerede NATO-ressourcer.

Eriksson
Jeg må vel til forskel fra mine øvrige svenske kolleger, som har talt, tolke dette som et ja. Det er altså hensigtsmæssigt at indbefatte Tyrkiet, mens drøftelser om de andre aspekter, som jeg nævnte i mit spørgsmål, skal føres andetsteds.
Jeg synes, at det var yderst interessant at høre Rådets repræsentanter nævne den tætte forbindelse mellem NATO og EU's militære krisestyringssamarbejde. Det er ikke så ofte - særligt ikke i vores hjemland Sverige - at man fremhæver denne forbindelse mellem EU og NATO. Heller ikke når det drejer sig om det militære samarbejde.
Jeg vil også benytte lejligheden til at udtrykke min store irritation over de svar, som mine svenske venstrefløjskolleger trods alt fik, nemlig at det skulle være en lille gruppe, der drøfter FN-mandat, neutralitet, alliancefrihed og Tyrkiets deltagelse i krisestyringssamarbejdet. Jeg ville ikke påstå, at et flertal af den svenske befolkning er en lille gruppe. Jeg ved også, at disse spørgsmål diskuteres i samtlige medlemslande.

Sjöstedt
Jeg har et supplerende spørgsmål, som angår de styrker, der indgår i EU's interventionsstyrke. Det er et faktum, at bl.a. britiske styrker har våben med forarmet uran, og at disse våben også skal kunne anvendes af EU's krisestyringsstyrke. Har formandskabet nogen kommentarer til hensigtsmæssigheden heri?

Danielsson
Jeg tror, at vi havde lejlighed til at drøfte dette sidste gang, jeg havde æren af at deltage i Parlamentets spørgetid. Jeg tror også, at jeg besvarede spørgsmålet ved den lejlighed.
Generelt set ved vi alle, at ikke bare Europa-Parlamentet, men også Rådet håber på snarest muligt at komme til fuld klarhed over de miljøproblemer og andre problemer, der kan opstå på grund af forarmet uran. Hr. Sjöstedt må selv stå inde for sin påstand. Jeg kan ikke kontrollere den. Det er selvfølgelig op til det enkelte medlemsland at bestemme, hvilken udrustning osv. man vil medbringe i en europæisk krisestyringssituation.

Formanden


Bart Staes
Spørgsmål nr. 5 af (H-0023/01):
Om: Langvarige procedurer i forbindelse med trafikulykker i tredjelande I sit svar på forespørgsel E-2656/99 meddeler Rådet, at "EU-institutionerne godt er klar over de langvarige problemer i forbindelse med trafikulykker i tredjelande, og de ser frem til, at problemet bliver løst med vedtagelse af fjerde direktiv om motorkøretøjsforsikring". Fjerde direktiv udgør imidlertid ikke nogen løsning for de igangværende procedurer.
Hvilke initiativer skal Rådet tage med henblik på at udarbejde en "hurtig, rimelig og hensigtsmæssig løsning" for ofrene af de endnu igangværende langvarige procedurer i forbindelse med trafikulykker i tredjelande, i dette tilfælde Schweiz?

Danielsson
Jeg kan svare meget kort. Som det ærede parlamentsmedlem helt rigtigt påpeger, kan det fjerde direktiv om motorkøretøjsforsikring ikke løse igangværende tvister, bl.a. på grund af den foreskrevne gennemførselsperiode.
I mangel af forslag fra Kommissionen har Rådet desværre ikke mulighed for at tage fat på de problemer, der er i forbindelse med igangværende sager.

Staes
Jeg takker naturligvis hr. Danielsson for hans korte svar, som egentlig ikke er til nogen nytte for mig. Hr. Danielsson, De må da forstå, at det drejer sig om en virkelig væsentlig sag. Jeg ved, at det fjerde rammedirektiv ikke direkte kan hjælpe, men nogen voluntarisme fra Rådets side ville da være på sin plads. Det drejer sig om i hundredvis af borgere, som ikke får nogen erstatning, som lider temmelig stor skade, og nogen voluntarisme ville efter min mening være på sin plads. Jeg erindrer om tidligere aktioner. Den franske præsident, hr. Chirac, fløj engang til Bern for at beskytte eksporten af 50.000 flasker champagne og få den schweiziske regering til at gribe ind. Også den belgiske udenrigsminister, hr. Michel, har i mellemtiden grebet ind her. Jeg ville altså virkelig sætte pris på, at Rådet udviklede nogen aktivitet på dette område og sørgede for, at europæiske statsborgere, som virkelig bliver ofre for en dårlig afvikling af sager mellem Den Europæiske Union, forsikringsselskaberne og de schweiziske forsikringsselskaber, alligevel i nogen grad bliver hjulpet. Jeg kan fortælle Dem, at det virkelig drejer sig om mennesker, som lider under det. Jeg har personligt mødt mennesker, som nu har kæmpet i mere end 18 år for deres sag. Jeg synes, at dette er uacceptabelt.

Danielsson
Jeg skal være den første til at medgive, at de problemer, som Staes peger på, er reelle og alvorlige problemer. Nu er det imidlertid sådan, at Rådet på det område, som Staes nævner, udelukkende kan handle på forslag fra Kommissionen. Vi venter altså på et forslag fra Kommissionen.
Jeg kan dog helt på egen hånd love, at jeg, når den schweiziske præsident på fredag besøger Stockholm, skal henvise til de drøftelser, som vi nu har haft, og påpege, at dette er et problem, som åbenbart har vakt interessse i Europa-Parlamentet. Men jeg gør det således på egne vegne, ikke på Rådets.

Formanden


Jens-Peter Bonde
Spørgsmål nr. 6 af (H-0026/01):
Om: Det svenske formandskabs regler om aktindsigt Vil Rådet forsikre, at Sverige kan opretholde sine regler om aktindsigt og frihed til at videregive oplysninger ("meddelarfrihet") i fuldt omfang, også når det optræder som formandsland i EU?

Danielsson
I fællesskabsretten harmoniserer man ikke de nationale love, der finder anvendelse på medlemsstaternes dokumenter. Som hr. Bonde sikkert er klar over, behandler Europa-Parlamentet og Rådet for øjeblikket et forslag på grundlag af EF-traktatens artikel 255, stk. 2, til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om aktindsigt i dokumenter fra Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen. Det er et forslag, som blev stillet af Kommissionen den 21. februar 2000.

Bonde
Hr. formand, netop det forslag indebærer, at når et dokument er udleveret fra Sverige til Kommissionen, så er det ikke længere Sverige, der bestemmer, at det kan være offentligt, men de nye regler, der bestemmer, at det kan være lukket, og så bliver det forbudt at administrere den svenske grundlovs ret til ytringsfrihed og aktindsigt i forbindelse med et sådant dokument. Og vi får jo en første aktuel prøvelse af den slags potentielle konflikter den 6. marts, når Bernard Connellys sag skal behandles i Domstolen. Der skal man tage stilling til, om det er Europarådets og den svenske og danske og et par andre landes opfattelse af tjenestemænds ret til at ytre sig, der gælder, eller om det er generaladvokatens indskrænkede fortolkning af tjenestemænds ret til at ytre sig. Den konflikt bliver lige præcist afgjort der, og det er derfor, jeg gerne vil have et tilsagn fra det svenske formandskab, om at det under ingen omstændigheder vil acceptere, at rettigheder, som tjenestemænd har til at ytre sig i dag, at den ret til aktindsigt, som findes i dag, ikke kan indskrænkes af hverken forordningen eller nogen anden instans.

Danielsson
Som det ærede parlamentsmedlem hr. Bonde vel er klar over, er der for øjeblikket intensive forhandlinger i gang mellem Parlamentet, Rådet og Kommissionen om spørgsmålet om aktindsigt. Hr. Bonde er udmærket klar over den tidsfrist, der er blevet stillet for dette arbejde. Målet er, at vi pr. 1. maj i år skal finde frem til en overenskomst i overensstemmelse med Amsterdam-traktatens bestemmelser.
Jeg er aldeles overbevist om, at slutresultatet af denne proces bliver større åbenhed i EU's institutioner, i høj grad takket være Parlamentets ihærdige indsats for at virke i åbenhedens tegn. Derfor ser jeg som ordfører med en vis fortrøstning frem til de ganske vist svære, men også meget vigtige forhandlinger, der skal føres på dette område.
Jeg er meget rørt og taknemmelig over hr. Bondes omsorg for den svenske lovgivning. Jeg kan forsikre Dem, at den svenske regering ikke vil acceptere nogen som helst ændring af den svenske trykkefrihedsforordning.

Formanden
Jeg anmoder medlemmerne af Parlamentet om at sørge for at stille et spørgsmål, selv om De naturligvis må argumentere for det. De må ikke bare fremkomme med en erklæring eller en teori over for Rådet, De skal stille et spørgsmål, som forretningsordenen foreskriver.

Schmidt, Olle
Hr. Bonde stiller et vigtigt spørgsmål. Jeg synes, at man må give et tydeligt svar og måske hjælpe hr. Danielsson en smule. Jeg hørte nemlig, at den svenske statsminister ved flere interview i julen sagde, at alle ændringer af den svenske grundlov, i dette tilfælde den svenske trykkefrihedsforordning fra 1766, ville skabe en indenrigspolitisk krise. Statsminister Persson vil hverken have en indenrigspolitisk krise eller ændre trykkefrihedsforordningen.
Jeg ville gerne have hr. Danielsson til at bekræfte, at det er statsministerens absolutte forsæt ikke på nogen måde at ændre den svenske grundlov.

Danielsson
Jeg synes måske netop, at det var det, jeg sagde for et øjeblik siden, nemlig at den svenske regering aldrig vil acceptere en ændring af trykkefrihedsforordningen. For øvrigt synes jeg, at disse forhandlinger for fremtiden måske snarere burde føres i et mere nationalt forum. Schmidt kan dog være helt rolig.

Formanden


Camilo Nogueira Román
Spørgsmål nr. 7 af (H-0027/01):
Om: Tragiske dødsfald blandt afrikanske immigranter af begge køn ved den spanske sydkyst Hvilke skridt har Rådet på baggrund af de spanske myndigheders alvorlige og forkastelige passivitet taget med henblik på at forhindre de tragiske dødsfald, der hver eneste uge finder sted blandt immigranter ved den spanske sydkyst, når disse forsøger at komme ind i Europa for at søge arbejde?

Danielsson
Det ærede parlamentsmedlems spørgsmål drejer sig om Rådets indsats med hensyn til såvel kontrol af de ydre havgrænser som, hvilke foranstaltninger medlemslandene kan vedtage for at forhindre illegal indvandring og sætte en stopper for smugleriet.
Foranstaltningerne til fremme af medlemsstaternes kontrol med de ydre luftrums- og havgrænser er først og fremmest blevet udarbejdet inden for rammerne af Schengen-samarbejdet og er, efter at Amsterdam-traktaten er trådt i kraft, nu integreret i Unionens acquis. Disse foranstaltninger gennemføres ude i medlemsstaterne, men Rådet overvåger den faktiske gennemførelse gennem sine ansvarlige organer.
Der gennemføres f.eks. praktiske foranstaltninger i samarbejde med udvalgte afrikanske lande for at forhindre illegal indvandring ad luft- eller søvejen på baggrund af den afgørelse, der blev truffet af Schengen-samarbejdets eksekutivkomité den 18. december 1998 om en koordineret indsats blandt de juridiske rådgivere. Samme eksekutivkomité godkendte desuden i en beslutning af 28. april 1999 en plan for den gensidige udstationering af forbindelsesofficerer, som skal rådgive og yde støtte ved gennemførelsen af sikrings- og kontrolopgaver ved de ydre grænser.
Ud over spørgsmålet om Schengen-reglerne er den illegale indvandring til Den Europæiske Union et af de store spørgsmål, der er til behandling i Rådet, hvilket fremgår af konklusioner fra flere møder i Det Europæiske Råd i bl.a. Tampere, Feira og Nice, blot for at nævne et par stykker. Som det ærede parlamentsmedlem sikkert er klar over, har Det Europæiske Råd forpligtet Unionen til at styrke samarbejdet for at bekæmpe menneskehandlen efter den tragiske hændelse i Dover i efteråret.
Efter konklusionerne fra Det Europæiske Råds møder, hvor betydningen af kontrol med migrationsstrømmene blev understreget, har Rådet diskuteret både operative foranstaltinger og forskrifter for at bekæmpe menneskehandel. I denne henseende vedtog Rådet den 30. november sidste år nogle konklusioner, der omhandlede forskellige operative foranstaltninger til bekæmpelse af forskellige former for indvandring såsom gensidig information om observation af migrationsstrømme, optimering af det hurtige alarmsystem og informationsoverførsel, om illegal indvandring og menneskesmugling samt koordinering af medlemsstaternes forbindelsesofficerer i de lande, hvor den illegale indvandring opstår.
Hvad angår hovedårsagerne til flugt eller migration fra en del afrikanske lande, henviser vi til den handlingsplan, der blev udarbejdet for Marokko og godkendt af Rådet den 11. oktober 1999, og som Europa-Parlamentet forhåbentlig er fortroligt med.
Inden for rammerne af gennemførelsen af handlingsplanen for Marokko og eftersom Unionen er medvidende om, at gennemførelsen af handlingsplanen skal ske gennem et partnerskab og i samarbejde med de marokkanske myndigheder, aflagde en EU-delegation under ledelse af formandskabet sit andet besøg i Rabat for at indlede en dialog med de marokkanske myndigheder. Det budskab, som formandskabet ønskede at fremføre under dette besøg, som fandt sted den 3. oktober sidste år, var, at handlingsplanen for Marokko var resultatet af en indsats, som oprindelig blev indledt af medlemsstaterne og Kommissionen, og at det nu var på tide at anmode de marokkanske partnere om deres reaktioner og foretage de nødvendige justeringer af handlingsplanen, således at man kunne gennemføre den i fællesskab.
Jeg kan konstatere, at de marokkanske myndigheder har været glade for denne fremgangsmåde samt idéen om at indlede en dialog med Den Europæiske Union om indvandringsspørgsmål. Denne dialog vil finde sted inden for rammerne af associeringsaftalen med Marokko, hvor man blev enig om at oprette en arbejdsgruppe om sociale spørgsmål og migrationsspørgsmål. Rådets organ behandler for nærværende et forslag fra Kommissionen herom.

Nogueira Román
Hr. formand, jeg vil faktisk gerne omformulere spørgsmålet.
Hr. Danielsson, jeg behandler dette spørgsmål som det politiske spørgsmål, det er, men i særdeleshed som et humanitært spørgsmål. De nævnte tragedien i Dover, som alle europæere beklager, men jeg vil sige til Dem - og jeg er vidne til det, selv om jeg ikke bor i Sydspanien - at vi i Andalusien og også nogle gange på De Kanariske Øer hver eneste uge oplever et Dover. Det, der sker i Sydspanien, er meget værre end det i Dover, hr. Danielsson, og jeg mener, at det kræver indblanding, hvis De tillader mig udtrykket. I Østrig blandede de europæiske stater sig på grund af faren for fremmedhad. Jeg mener, at dette spørgsmål er så alvorligt, at det kræver en særlig aktion.
Jeg takker for Deres i øvrigt udførlige og oplysende svar, men jeg mener, at der kræves en meget alvorligere indgriben. Uge efter uge er der hundreder af anholdelser ved de spanske kyster, og uge efter uge dør der mennesker, som mange gange er gravide kvinder og, som jeg sagde forleden dag, børn. Se de billeder, der er i de spanske medier, hr. Danielsson - jeg slutter nu, hr. formand - og De vil blive rystet.
Derfor beder jeg Dem om, ud over Deres erklæringer, at fortælle mig, hvilke begrundelser De forlanger af de spanske myndigheder, og om De vil forlange, at de iværksætter ikke bare politiske, men også humanitære foranstaltninger.

Danielsson
Jeg vil meget gerne understrege, at jeg ikke på nogen måde, da jeg nævnte den katastrofe, der fandt sted i Dover, havde til hensigt at forklejne de hændelser, der desværre er indtruffet ud for Spaniens kyster i den seneste tid. Dette er et problem, der selvsagt skal løses, hvor som helst i Unionen det opstår.
Løsningen af problemet skal bestå af to ting. Den ene drejer sig om at bekæmpe den kriminalitet, der er forbundet med menneskesmugling og lignende sager. Det er dog måske endnu vigtigere at forebygge, nemlig på den måde, som Rådet har villet gøre i Marokkos tilfælde. Vi er så at sige gået direkte til kilden, til årsagen til disse former for migrationsstrømme, og vi har forsøgt at løse det bagvedliggende problem. Jeg er overbevist om, at vi ved fælles anstrengelser kan nå et skridt videre.
Dette er et vigtigt spørgsmål under det svenske formandskab. Jeg tror samtidig, at det vil blive et endnu vigtigere spørgsmål under det belgiske formandskab, hvor spørgsmål om asyl og migration samt resultaterne fra topmødet i Tampere skal evalueres. Vi arbejder aktivt med spørgsmålet.

Hernández Mollar
Hr. formand, et spørgsmål, der helt alvorligt beskylder den spanske regering for passivitet over for dødsfald blandt immigranter i Gibraltarstrædet, er et udtryk for, at den, der på bekostning af en tragedie forsøger at bringe sin regering i miskredit over for Parlamentet, er urimelig og uansvarlig.
Sagen er, at den spanske regering gennem civilgarden på fem år har stoppet 133 lystyachter og 2.300 pramme med et resultat på 203 døde immigranter, mere end 200 forsvundne og 377 reddede, og jeg vil understrege det med de reddede, som alle sammen var fra Marokko. Den spanske regering har gennem civilgarden iværksat et informationssystem til forebyggelse af forlis i Gibraltarstrædet, som koster 13,6 milliarder pesetas, og som Spanien har anmodet Den Europæiske Union om midler til. Og den spanske regering har tilskyndet til handlingsplanen for Marokko, som Rådets repræsentant nævnte, og som Parlamentet vedtog med en budgetpost på 10 millioner euro. Jeg var netop ordfører for den plan.
Nu kommer spørgsmålet, hr. formand: Hvornår vil Rådet forelægge en opgørelse over gennemførelsen af den handlingsplan for Marokko, som Rådets repræsentant nævnte?

Danielsson
Lad mig sige, at jeg selvfølgelig nærer den største respekt for alle de foranstaltninger, som træffes af den spanske regering for at løse dette store problem. Det er dog ikke rådsformandens opgave at kommentere de enkelte medlemslandes indsats.
Som jeg sagde i mit oprindelige svar, er Rådet i fuld gang med at gennemføre handlingsplanen for Marokko. Den dialog, som jeg refererede til, og som vi har indledt med de marokkanske myndigheder gennem besøg i Marokko, vil forhåbentlig hurtigst muligt give konkrete resultater. Svaret på det ærede parlamentsmedlems spørgsmål er således, at Rådet allerede er begyndt at gennemføre handlingsplanen.

Rübig
Hr. formand, hr. formand for Rådet, dette spørgsmål vedrører ikke kun Spanien. I går ringede f.eks. en transportør til mig, hvis lastbil under en overfart havde fået presenningen skåret op af immigranter, som derved var kommet ind i lastbilen fra oven. Det britiske toldvæsen anholdt herefter immigranterne, og transportøren måtte betale en bøde, selv om han ikke vidste, at der var immigranter om bord. Jeg stiller derfor følgende supplerende spørgsmål: Hvad har formandskabet tænkt sig at gøre for at få styr på en sådan fremgangsmåde?

Danielsson
Som det ærede parlamentsmedlem sikkert forstår, er det ikke muligt for mig at kommentere et enkelt konkret tilfælde. Jeg kan derfor blot erindre om, at der i Schengen-reglerne findes noget, der kaldes transportøransvar. Det betyder, at den, der transporterer og derved smugler personer med eller uden sit vidende, kan stilles til ansvar herfor på den ene eller den anden måde.
Jeg vil derimod sige, at den principielle drøftelse af disse spørgsmål fandt sted så sent som for nogle uger siden i Stockholm, da justits- og indenrigsministrene mødtes til et uformelt møde. Selv om der er lidt forskellige opfattelser i Rådet af, hvilke metoder man skal anvende for at komme dette problem til livs, er der, som jeg sagde tidligere, stor enighed om i den nærmeste fremtid at prioritere asyl- og migrationsspørgsmål inden for rammerne af det samarbejde, der hører under den tredje søjle.
  

Formanden
Hr. Nogueira, jeg vil give Dem ordet, men lyt først til mig i min egenskab af mødeformand. Det drejer sig ikke om, at der skal være parlamentariske diskussioner mellem medlemmerne, som med fuld ret spørger, og som naturligvis argumenterer for deres spørgsmål, hver især i henhold til deres oprigtige viden og opfattelse og endda i henhold til deres holdninger og interesser. Derfor anmoder jeg Dem om at fremkomme med et indlæg til forretningsordenen. Undskyld, at jeg gisner om Deres hensigter, men jeg kan forestille mig, at vi kan få meningsudvekslinger, som ikke er relevante for denne debat.
Jeg giver ordet til hr. Nogueira.

Nogueira Román
Hr. formand, jeg respekterer Deres rolle, og jeg vil derfor sørge for at følge Deres anvisninger.
Jeg vil blot minde om, hr. formand, at formandskabet i øjeblikket ligger hos Sverige og ikke hos repræsentanter for den spanske regering her i salen, som burde begrænse sig til at tale som medlemmer af Europa-Parlamentet og ikke som repræsentanter for den spanske regering.
Men eftersom den spanske regering, så vidt jeg ved, bliver formand for Den Europæiske Union om et år, håber jeg, at den inden da træffer de humanitære foranstaltninger, der er nødvendige i forbindelse med Andalusiens problem og de tusinder af immigranter, der lider under det fremmedhad, som den spanske regering gennem loven om udlændingestatus praktiserer.

Formanden
Kære medlemmer, jeg mener, at der her i salen hverken bør være repræsentanter for den spanske regering eller for diverse oppositionspartier til den spanske regering. Jeg anmoder om, at der ikke fremsættes påstande, da det ikke engang er fastsat, at de kan fremsættes, og de afvises i selve formuleringen af det oprindelige spørgsmål. Vi kan, som det er naturligt, anse dette intermezzo for overstået.
Jeg giver ordet til hr. Hernández Mollar, som har et indlæg til forretningsordenen.

Hernández Mollar
Hr. formand, som et indlæg til forretningsordenen vil jeg blot sige, at jeg ikke repræsenterer et parti, jeg repræsenterer ikke engang en regering, jeg repræsenterer Spanien. Og da der i dette spørgsmål henvises til den spanske stats myndigheder, er jeg som repræsentant for Spanien i min lovlige ret til at forsvare mit land, noget, som visse andre ikke gør.

Formanden
De påberåber Dem alle sammen Deres lovlige ret. Jeg tillader ikke flere indlæg til forretningsordenen. Det kommer der ingen debat ud af. Og jeg ved, at både hr. Nogueira og De i henhold til loven er repræsentanter for den spanske befolkning. Det fremgår af traktaterne, og det ved vi alle sammen. De er hverken repræsentanter for staten eller for regeringen, men for den valgkreds, der har valgt Dem, og som er sammenfaldende med Kongeriget Spanien, som er Spaniens officielle navn.
  

Formanden
Da spørgsmål 8 og 9 vedrører samme emne, vil vi behandle dem under ét.

María Izquierdo Rojo
Spørgsmål nr. 8 af (H-0032/01):
Om: Kvinder og Talibans fundamentalisme Hvilke politiske foranstaltninger vil Den Europæiske Union træffe til fordel for de kvinder, som må udholde talibanernes grusomme regime? Hvor mange kvinder må efter de oplysninger, som Rådet ligger inde med, udholde dette fundamentalistiske regime? Vil Rådet opfordre Afghanistans nabolande til at lade deres grænser stå åbne for kvindelige afghanske flygtninge? Og vil Den Europæiske Union som følge heraf yde økonomisk støtte til de lande, der tager imod kvindelige flygtninge?

Neil MacCormick, overtaget af Ian Stewart Hudgton
Spørgsmål nr. 9 af (H-0052/01):
Om: Menneskerettigheder: undertrykkelse af kvinder i Afghanistan Hvilke skridt vil Rådet tage med henblik på at afhjælpe den frygtelige undertrykkelse af kvinder i Afghanistan under Taliban-regimet, der så hensynsløst nægter dem deres grundlæggende menneskerettigheder?

Danielsson
Rådet deler fuldt ud de ærede parlamentsmedlemmers engagement med hensyn til de afghanske kvinders lidelser under talebanernes styre. Rådet beklager, at den triste virkelighed i Afghanistan viser, at talebanerne hidtil har været uimodtagelige for argumenter og påvirkninger udefra trods Unionens og det internationale samfunds bestræbelser. Begge parter i konflikten fortsætter deres militære operationer, og en politisk løsning på konflikten synes fortsat at ligge langt borte. Der er et tvingende behov for at forbedre den oprørende menneskerettighedssituation, men under de forhold, der hersker i landet, er der desværre ikke specielt lyse udsigter til forbedring.
Talebanerne kontrollerer ca. 90% af Afghanistans territorium. Men på grund af at den militære stilling i landet hele tiden ændres, har Rådet imidlertid ikke nogen præcise oplysninger om, hvor mange kvinder der på et givet tidspunkt lever under Kabul-regimet. Desuden har den katastrofale situation, hvad angår humanitære forhold og menneskerettigheder i landet, ført til en massiv udvandring af flygtninge til nabolandene, særligt Iran og Pakistan, hvilket gør det endnu sværere at foretage en bedømmelse af befolkningssituationen i Afghanistan.
Rådet har ofte taget spørgsmålet om de afghanske flygtninges kritiske situation op med værtslandene i området, og det vil det fortsætte med også for fremtiden. Fællesskabet og flere af medlemsstaterne vil også fortsat yde humanitær bistand til afghanerne, når forholdene tillader det. Den overvejende del af denne bistand gavner kvinderne.
Den nyligt opdaterede fælles holdning af 25. januar 2001 udgør grundlaget for Unionens politik over for Afghanistan. Unionen fortsætter sine bestræbelser for at opnå varig fred, stoppe den udenlandske intervention og fremme den interne dialog i Afghanistan. Unionen understreger særligt betydningen af at øge respekten for internationale humanitære rettigheder og menneskerettighederne, indbefattet kvinders og børns rettigheder. Unionen vil derfor fortsat opfordre alle parter til at erkende, beskytte og fremme alle menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder samt respektere Verdenserklæringen om Menneskerettigheder, som Afghanistan faktisk har underskrevet.
Vi vil fortsat opfordre de afghanske fraktioner til at undgå diskrimination og erkende, beskytte og fremme mænds og kvinders lige rettigheder og værdighed, indbefattet adgang til uddannelse og sundhedssystemet, beskæftigelse, personlig sikkerhed og beskyttelse mod overgreb og chikane, samt understrege de negative konsekvenser af diskrimination for aktiv bistand.
Unionen vil fortsat støtte FN's generalsekretærs forslag om civile menneskerettighedsobservatører og vil også fortsat støtte de bistandsprogrammer i Afghanistan, der indbefatter ligestillingsspørgsmål og aktivt forsøger at fremme mænds og kvinders deltagelse på lige vilkår.
Endelig skal vi også understrege menneskerettighedernes betydning, hvad angår international koordinering af humanitær bistand til Afghanistan. Rådet håber, at de seneste sanktioner på baggrund af FN's Sikkerhedsråds resolution nr. 13033, som Rådet behandler for øjeblikket for snarest muligt at vedtage en tilsvarende fælles holdning og forordning, vil bidrage til at mindske den udenlandske indblanding og fremme en forhandlingsløsning på den afghanske konflikt.

Izquierdo Rojo
Hr. formand for Rådet, jeg værdsætter Deres svar, men det er utilstrækkeligt.
Vil De anbefale, at der træffes effektive nødforanstaltninger, der kan afhjælpe den nuværende situation med sult, kulde og sygdom? Jeg kan sige det til Dem på samme brutale måde, som det fremgår af medierne i dag: 120 barfodede børn dør af kulde i 15 graders frost, mere end 10 millioner, næsten 11 millioner kvinder overlever uden adgang til et sundhedssystem, uden ret til uddannelse, uden ret til arbejde, under umenneskelige forhold.
Vi har brug for mere end forståelse, som De nok kan forstå. Hr. rådsformand, anbefaler De ikke, at der træffes en nødforanstaltning? Hvor mange flere børn skal dø af kulde? Hvor mange millioner kvinder skal fortsat leve uden rettigheder og uden frihedsrettigheder?
(Formanden afbrød taleren)

Danielsson
Som jeg nævnte, havde Rådet lejlighed til at drøfte den fælles holdning om Afghanistan på sit møde i slutningen af januar.
Jeg kan forsikre Dem om, at også Rådet kender til de forfærdelige vidneudsagn, som det ærede parlamentsmedlem redegør for under drøftelserne af situationen i Afghanistan.
Jeg kan se tre veje, som Rådet og Unionen må følge. For det første må vi fortsat yde en storstilet humanitær bistand for at begrænse lidelserne, frem for alt for de afghanske kvinder og børn. For det andet må vi fortsætte med at påvirke Taleban-styret til at stoppe sine systematiske brud på menneskerettighederne. For det tredje må vi give Afghanistans nabolande flere råd og større støtte, således at de midlertidigt kan tage imod alle de flygtninge, først og fremmest kvinder og børn, der tvinges til at forlade Afghanistan.

Hudghton
Hr. formand, tak, fordi De har givet mig lov til at stille et tillægsspørgsmål på vegne af min kollega, hr. MacCormick, der ledsager formanden for den skotske kirkes fællesråd på et officielt besøg i Parlamentet i dag.
Hr. rådsformand, er De enig i, at dette er et nyt og yderst frastødende eksempel på kvinders undertrykkelse og begrænsning til privatlivet? I mange år havde kvinderne i Afghanistan en fuldt offentlig tilværelse og tog del i akademisk og andet arbejde og klædte sig derefter. Undertiden siges det, at påberåbelse af menneskerettighederne betyder, at man påtvinger ikke-vestlige kulturer vestlige værdier. Det er forkert, og dette eksempel fra Afghanistan viser, at det er det. Er Rådet enigt i, at det, der er brug for, er genetablering af kvindernes menneskerettigheder og den fundamentale respekt, man bør vise dem? Der er da helt klart behov for mere, end vi har fået i udtalelsen i dag.

Danielsson
Det ærede parlamentsmedlem har givetvis - desværre - ret i sin beskrivelse af, at situationen i Afghanistan åbenbart er blevet forværret på det seneste. Vi står over for en situation med umenneskelige lidelser for kvinder og børn. Som jeg nævnte, foretog Rådet i slutningen af januar en bedømmelse af situationen i lyset af de informationer, der fandtes på daværende tidspunkt.
Hvis udviklingen fortsætter i den gale retning, må Rådet naturligvis fortsat vurdere, hvad der kan gøres. Det er vores håb, at det tydelige budskab, som bl.a. blev bragt gennem den sidst vedtagne resolution i FN's Sikkerhedsråd og via de internationale bestræbelser - hvilket, som vi ved, ikke bare omfatter Unionen, men også store dele af det internationale samfund - lidt efter lidt vil give resultat.
Jeg kan forsikre det ærede parlamentsmedlem om, at Rådet holder nøje øje med situationen, således at vi kan træffe de nødvendige foranstaltninger.

Formanden
Da spørgsmål 10, 11, 12, 13, 14, 15 og 16 vedrører samme emne, vil vi behandle dem under ét.

Brian Simpson
Spørgsmål nr. 10 af (H-0040/01):
Om: Transport og integrering Hvilke planer har Rådet af transportministre for udviklingen af indikatorer og overvågning samt gennemførelse og fastlæggelse af en tidsplan for yderligere foranstaltninger i forbindelse med strategien for integrering af miljødimensionen i de øvrige politikker som krævet i konklusionerne fra Helsinki?

Mary Honeyball
Spørgsmål nr. 11 af (H-0041/01):
Om: Energi og integrering Hvilke planer har Rådet af energiministre for udviklingen af indikatorer og overvågning samt gennemførelse og fastlæggelse af en tidsplan for yderligere foranstaltninger i forbindelse med integreringen af miljødimensionen i sine politikker som krævet i konklusionerne fra Helsinki?

Caroline Lucas
Spørgsmål nr. 12 af (H-0042/01):
Om: Almindelige anliggender og integrering Hvilke planer har Rådet (almindelige anliggender) for udarbejdelsen af en samlet strategi for integrering af miljødimensionen i sine politikker med et sæt indikatorer, en tidsplan for yderligere foranstaltninger samt opfølgning og overvågning som krævet i konklusionerne fra Helsinki?

Riitta Myller
Spørgsmål nr. 13 af (H-0043/01):
Om: ØKOFIN og integration Hvilke planer har Rådet (økonomi og finans) med henblik på at udvikle en samlet strategi for integrering af miljøhensyn i sine politikker sammen med et sæt indikatorer, en tidsplan for yderligere foranstaltninger samt opfølgning og overvågning heraf i overensstemmelse med Helsinki-konklusionerne?

Peter William Skinner
Spørgsmål nr. 14 af (H-0044/01):
Om: Parlamentet og integreringsprocessen På hvilken måde vil Parlamentet blive hørt om de samlede strategier, som ni forskellige Råd er i færd med at udarbejde med henblik på integrering af miljødimensionen i deres politikker som krævet i konklusionerne fra Helsinki?

Mark Francis Watts
Spørgsmål nr. 15 af (H-0045/01):
Om: Overensstemmelse mellem integreringsplaner Hvordan sikrer Rådet, at der er overensstemmelse mellem de omfattende strategier, som ni forskellige Råd er i færd med at udarbejde med henblik på integrering af miljødimensionen i deres politikker?

Nuala Ahern
Spørgsmål nr. 16 af (H-0046/01):
Om: Rådet af industriministre og integration Hvilke planer har Rådet af industriministre for udarbejdelsen af en samlet strategi for integrering af miljødimensionen i sine politikker med et sæt indikatorer, en tidsplan for yderligere foranstaltninger samt opfølgning og overvågning som krævet i konklusionerne fra Helsinki?

Danielsson
Det rekordstore antal spørgsmål gør, at det bliver et om ikke rekordlangt svar, så i hvert fald et så udførligt svar som muligt.
Rådet har den fornøjelse at oplyse de ærede parlamentsmedlemmer om, at miljøbeskyttelseskravene i henhold til EF-traktatens artikel 6 skal integreres i udformningen og gennemførelsen af Fællesskabets politik og aktiviteter, særligt med henblik på at fremme en bæredygtig udvikling. Strategierne for integrering af miljøaspekterne i Rådets aktiviteter vil blive fastlagt på Det Europæiske Råds møde i Göteborg i juni 2001. Det er derfor i øjeblikket en anelse tidligt at redegøre for detaljerne i alle disse strategier. Formandskabet og Kommissionen arbejder på nuværende tidspunkt intensivt med disse spørgsmål i de forskellige berørte rådskonstellationer.
Rådet fastlagde i december 1999 i Helsinki en tidsplan for Det Europæiske Råd i Göteborg og opfordrede Rådet til at afslutte arbejdet med at integrere miljøaspekterne i samtlige Rådets aktiviteter ved at fremlægge overordnede strategier og om muligt følge op på dem med en tidsplan for de foranstaltninger, som skal vedtages, og et antal indikatorer for de berørte områder. Når disse strategier er blevet konsoliderede, bør de bl.a. bidrage til at opfylde forpligtelserne i henhold til Kyoto-protokollen, supplere foranstaltninger på nationalt og regionalt niveau samt betone behovet for et tættere samarbejde mellem de forskellige områder af sektorpolitikken.
Man indser således forhåbentligt klart, hvilken betydningsfuld rolle disse strategier kommer til at spille for gennemførelsen af en bæredygtig udvikling. Det er blevet pålagt Kommissionen og Rådet at gennemføre og følge op på dette store stykke arbejde. Hvad angår Rådet internt, påhviler det de forskellige organer, der forbereder forhandlingerne, at sikre en ordentlig koordination gennem den almindelige beslutningsprocedures forskellige stadier for bedst muligt at leve op til opfordringen fra Det Europæiske Råd. Parlamentet vil blive sikret deltagelse i overensstemmelse med traktatens bestemmelser.
Det skal understreges, at Rådet deler de ærede parlamentsmedlemmers holdning og er rede til sammen med alle politiske og økonomiske aktører på området at sikre fremgangen med en overordnet handlingsplan for miljøspørgsmål på de forskellige berørte politiske områder.
Angående integrering af miljøaspekter og bæredygtig udvikling i hele sektorpolitikken kan der siges meget om, hvordan og i hvilken udstrækning Rådet anvender bestemmelserne i traktatens artikel 6. Uden at give et udtømmende svar på dette spørgsmål - hvilket ikke er muligt, eftersom det drejer sig om et uhyrligt bredt område - vil jeg gerne understrege nogle af de mest relevante aspekter af spørgsmålet.
Først drejer det sig om energipolitik, som Rådet anser for at være et af sine højst prioriterede områder. Rådet støtter til fulde de tre vigtige målsætninger, der understreges i det svenske formandskabs program for dette halvår. I den henseende gør Rådet de ærede parlamentsmedlemmer opmærksom på Rådets konklusioner fra december 1999, som allerede indeholder en detaljeret foreløbig opstilling af indikatorer, der i stor udstrækning dækker energiområdet, bl.a. de miljømæssige konsekvenser, energimarkederne og energiudnyttelsen.
Anvendelsen af disse konklusioner samt opstillingen af indikatorerne skal evalueres med to års mellemrum. Desuden venter man i løbet af året en endelig beslutning om direktivet om fremme af elektricitet fra vedvarende energikilder.
For at bane vejen for Det Europæiske Råds møde i Göteborg i juni vil Rådet behandle en meddelelse om integrering af miljøaspekter og bæredygtig udvikling inden for energipolitikken samt forslaget om en sjette EF-handlingsplan for en bæredygtig udvikling. Begge vil blive fremlagt af Kommissionen i løbet af de kommende uger. Man vil påbegynde en række foranstaltninger inden for rammerne af handlingsplanen for øget energiudnyttelse på grundlag af de prioriteringer, som Rådet fastlagde på mødet den 5. december 2000.
Hvad angår den industrielle side af denne overordnede strategi, gør Rådet opmærksom på, at det i rapporten til Det Europæiske Råd i Helsinki understreges, at der kræves stor støtte fra industrisektoren for at styrke en bæredygtig udvikling på det økonomiske område. Samtidig blev det endnu en gang fastslået, hvilken hovedrolle denne sektor spiller, når det gælder forbedringen af de europæiske industriers konkurrenceevne og evne til innovation til fremme af beskæftigelsen inden for industrien og de dertil knyttede sektorer. Dette spørgsmåls horisontale karakter fordrer et bedre samarbejde og informationsudveksling mellem alle berørte parter og beslutningstagere.
Og jeg gentager: Forhåbentlig når man frem til nogle yderst interessante konklusioner på Det Europæiske Råds møde i Göteborg. For med en konkret foranstaltning at vise, hvor meget Rådet forsøger at maksimere den integrerede strategi, hvad angår miljøspørgsmål, har Rådet planer om at udarbejde nogle konklusioner på Rådets møde i maj, hvor både energi- og industriministrene vil være samlet for at fortsætte dette arbejde.
Endelig vil Rådet angående økonomiske og finansielle spørgsmål informere de ærede parlamentsmedlemmer om, hvordan miljømæssige hensyn kan integreres i Unionens og dens medlemsstaters økonomiske politik. Her vil topmødet i Göteborg endnu en gang følge op på denne rapport og specielt undersøge, hvordan man skal udarbejde en europæisk strategi for bæredygtig økonomisk udvikling, som tager miljømæssige hensyn. ØKOFIN-Rådet vil uden tvivl blive opfordret til at anvende en sådan strategi inden for sit kompetenceområde, så snart Det Europæiske Råd har godkendt en sådan strategi.

Honeyball
Hr. formand for Rådet, tak for dette grundige svar på syv spørgsmål. Jeg vil bare gerne kort følge op på et aspekt, som jeg ikke tror, De rigtig berørte. Hvilke idéer og forslag har De om at fortsætte integrationsprocessen under kommende EU-formandskaber? I betragtning af det tempo, Cardiff-processen har, og af, at det alt sammen begynder at ske nu, bliver det en ganske langvarig proces, og det vil ikke ske fra den ene dag til den anden. Det vil interessere mig at høre, hvilke planer De har lagt for fremtiden.

Danielsson
Det var et yderst relevant spørgsmål fra det ærede parlamentsmedlem. Som jeg nævnte, er vi i det svenske formandskab i nært samarbejde med Kommissionen lige nu i gang med at forberede konklusionerne til Det Europæiske Råds møde i Göteborg i juni. Ved denne lejlighed kan vi forhåbentlig svare på de spørgsmål, som det ærede parlamentsmedlem stiller. Den såkaldte Cardiff-proces er en ny arbejdsmetode for Unionen.
Vi har nu erfaring fra en del forskellige rådskonstellationer. Nogle har gjort et meget godt stykke arbejde, mens andre måske har været mindre succesrige. Vi forsøger nu at samle alle disse erfaringer og formulere lige præcis den strategi og de idéer og forslag, som det ærede parlamentsmedlem efterlyser. Jeg regner med, at vi i god tid før Det Europæiske Råds møde i juni i år vil kunne komme tilbage til Parlamentet for mere konkret at redegøre for Rådets tanker og for at høre Parlamentets og de ærede parlamentsmedlemmers eventuelle synspunkter.
Jeg beder således om tålmodighed og om at få mulighed for at vende tilbage til denne vigtige debat, som jo berører en af det svenske formandskabs tre prioriteter, nemlig environment.

Lucas
Hr. formand for Rådet, tak for dette meget omfattende svar. Desværre er et af problemerne ved sådanne omfattende svar, når der er kort tid, at man får bredden, men ikke dybden, og jeg vil gerne bede om lidt flere detaljer.
Jeg finder det helt utroligt, at De siger, at det er for tidligt at tale om detaljerne i nogle af disse planer i betragtning af, at topmødet i Göteborg ikke er langt væk. Jeg vil i særdeleshed gerne fokusere på Rådet (almindelige anliggender). De vil vide, at det er det eneste Råd, som ikke har frembragt nogen dokumenter på linje med Rådets anmodninger, så jeg vil gerne vide, hvornår vi kan få nogle detaljer om dette. Får vi et udkast at se før Göteborg? Hvis vi ikke har nogen detaljer om planen for mødet i Rådet (almindelige anliggender), kan De så i det mindste ikke sige, hvilken slags struktur og form det vil få, hvilke indikatorer det vil benytte, og noget om followup og overvågning?

Danielsson
Det ærede parlamentsmedlem nævner den rådskonstellation, hvor det måske er sværest at se konkrete resultater, som arbejdet med bæredygtig udvikling kræver. Jeg tror ikke, at det er en tilfældighed, at det lige præcis er arbejdet i Rådet (almindelige anliggender), der tager længst tid. Det er grunden til, at der desværre endnu ikke er så meget konkret at vise frem.
Det ærede parlamentsmedlem synes, at der er ganske kort tid til mødet i Göteborg. Jeg synes derimod, at det føles, som om der er uendelig lang tid tilbage. Jeg er helt overbevist om, at vi kan vende tilbage og være endnu mere konkrete, hvad angår Rådets (almindelige anliggender) muligheder for at integrere miljøaspekter og principperne for en bæredygtig udvikling i sit arbejde. Jeg håber dog, at vi har en fælles forståelse for, at det måske netop i spørgsmål om Rådets (almindelige anliggender) aktiviteter er allersværest at nå frem til de konkrete resultater, som jeg tror, at vi alle søger.

Myller
Hr. formand, tak for svaret. Jeg vil dog gerne tilslutte mig bekymringen, og jeg mener ikke, at der er lang tid til Det Europæiske Råd i Göteborg med tanke på forberedelserne, som er gjort som følge af Det Europæiske Råds afgørelser i Helsinki om at integrere miljøhensyn i de forskellige politiske delområder. Jeg er egentlig ganske bekymret for, hvordan denne proces skrider frem.
Nogle, som taler om bæredygtig udvikling, mener, at formålet på en måde er at relativisere miljøet således, at økonomien ligesom prioriteres højere end miljøet. Jeg vil gerne have, at Rådets repræsentant fortæller os Deres målsætning i dette spørgsmål. Den sjette handlingsplan for miljø, der skal udgøre den økologiske søjle for programmet for en bæredygtig udvikling, er nu under udarbejdelse i Parlamentet. Vil De kræve, at dette faktisk sker, eller er denne økologiske del kun pæne ord?

Danielsson
Handlingsplanen for en bæredygtig udvikling skal fremlægges af Kommissionen. Spørgsmål bør derfor i første omgang stilles til kommissærerne. Men eftersom spørgsmålet trods alt er en vigtig del af det svenske formandskab, kan jeg ikke afholde mig fra alligevel at fremlægge det svenske formandskabs holdninger til, hvilke komponenter der bør indgå i strategien for en bæredygtig udvikling.
Jeg tror, at det er yderst vigtigt, at vi tydeligt medtager tre elementer, som bør indgå i begrebet bæredygtig udvikling, i den strategi, som forhåbentlig skal vedtages i Göteborg. Det bør være det økologiske, det økonomiske og det sociale element. Så kan man konstatere, at to af disse elementer, nemlig den socialt bæredygtige udvikling og den økonomisk bæredygtige udvikling, vil blive diskuteret allerede på topmødet i Stockholm. Det er vores hensigt så at sige at supplere forhandlingerne i Stockholm om disse to elementer med den økologisk bæredygtige udvikling og siden gøre dette til en fælles strategi, der kan vedtages på topmødet i Göteborg.
Jeg vil dog endnu en gang påpege, at det er Kommissionen, som fører pennen. Vi har fuld tillid til Kommissionens evner til at skabe en strategi for en bæredygtig udvikling, som gør, at Europa bliver endnu grønnere.

Skinner
Som medforslagsstiller sammen med min kollega, hr. Watts, til ændringsforslag, der er stillet inden for de transeuropæiske netværk om en strategisk vurdering af virkningen på miljøet for mindst fire år siden, finder jeg det ganske overraskende, at det siges at være for tidligt at tale om en omfattende strategi i denne retning. Hvis det er for tidligt at gøre det, må Rådet da kunne give os nogle oplysninger om, hvordan det vil koordinere denne omfattende strategi - når den bliver etableret - på tværs af de forskellige Råd.

Danielsson
Jeg mener, at jeg allerede har svaret delvist på disse spørgsmål. Det er klart, at hver rådskonstellation udfører sit arbejde på dette område. I den bestilling, der blev fastlagt i forbindelse med Det Europæiske Råds møde i Cardiff, findes en række faktorer, som hver rådskonstellation skal iagttage i sit arbejde, og som siden skal samles. Som jeg allerede har påpeget, bliver rammen således den strategi, som Kommissionen fremlægger.
Det er altså et spørgsmål om at lægge Rådets forskellige strategier sammen, alt efter hvilken konstellation det drejer sig om. Disse strategier er udarbejdet i overensstemmelse med den model, der blev bestilt i Cardiff, og tilbage står så Kommissionens arbejde. Af naturlige årsager kan jeg ikke komme nærmere ind på, hvordan Kommissionen vil lægge sin strategi, og jeg må derfor bede om, at dette spørgsmål bliver stillet til repræsentanter for Kommissionen.

Watts
Også jeg vil gerne takke rådsformanden for hans svar. Jeg henviser til Rådet (transport) og i særdeleshed til den seneste rapport om den konkrete gennemførelse af denne strategi, som viste tydelig mangel på fremskridt på mange fronter inden for transportområdet. Strategien vækker alvorlig bekymring angående udvidelsens konsekvenser for transporten, men der stod ikke meget i rapporten om konkrete foranstaltninger. Hvilke konkrete foranstaltninger vil formandskabet foreslå? Sådanne foranstaltninger er af afgørende betydning, hvis man fuldt ud skal tage hensyn til transporten under udvidelsesprocessen, hvilket forhåbentlig vil føre til miljømæssigt bæredygtige politikker.

Danielsson
Det er jo ikke bare E som i Environment, som det svenske formandskab prioriterer, det er også, som det ærede parlamentsmedlem sikkert ved, E som i Enlargement. Transportområdet er jo et af de vigtigste områder i forhandlingerne med ansøgerlandene. Disse forhandlinger udspringer i første omgang af EU's eksisterende acquis, men det giver os alligevel lejlighed til at pege på de vigtige spørgsmål for ansøgerlandene vedrørende bæredygtig udvikling, som Rådet har tænkt sig at drøfte, i dette tilfælde på transportområdet. Principperne tages altså op i forbindelse med forhandlingerne på transportområdet med de respektive ansøgerlande.

Ahern
Hr. formand, dette spørgsmål om bæredygtighed er virkelig af stor betydning, og det svenske formandskabs prioritering er velkommen. Men det, vores borgere gerne vil vide, er, hvad Rådet har tænkt sig at gøre for at sikre udbredelse i offentligheden af resultaterne af Cardiff-processen til alle borgere og regeringer i medlemsstaterne og de lande, der skal optages. Jeg tror ikke, at Rådet tidligere har været særlig aktivt. Jeg ved, at det svenske formandskab ønsker at ændre dette og involvere borgerne i større udstrækning samt være mere gennemskueligt. Jeg vil gerne have oplysninger om dette og i særdeleshed om Rådet (industri).
Rådet er forpligtet på en fuld strategi inden udgangen af 2004. Hvilke kortsigtede mål eller initiativer og indikatorer vil der være brug for for at sikre den fulde udvikling? Hvordan skal den ydre virkning af den industrielle strategi evalueres? De har også talt meget om energi. Energieffektivitet er et vigtigt princip. Vi har en rapport, som snart bliver forelagt for Parlamentet i Bruxelles. Vil De træffe nogen foranstaltninger vedrørende handlingsplanen om energieffektivitet?

Danielsson
Det ærede parlamentsmedlem stiller tre meget omfattende spørgsmål. Jeg skal forsøge at besvare dem så kortfattet som muligt. Det er ganske rigtigt sådan, som parlamentsmedlemmet påpeger, at Rådet og Kommissionen skal bruge flere kræfter på at udbrede resultatet af dette arbejde til offentligheden. Vi har inden for rammerne af det svenske formandskabs almindelige bestræbelser på at øge åbenheden planer om at sørge for, at resultatet af Rådets drøftelser efter topmødet i Göteborg bliver udbredt effektivt via Internet, ved at forsøge at sikre, at de trufne beslutninger også udbredes og udformes, så borgerne kan forstå dem. Jeg ved fra den gode kontakt, vi har med Kommissionen, at Kommissionen også planlægger ganske omfattende aktiviteter på dette område.
Hvad angår konkrete indikatorer på transportområdet, vil jeg bede parlamentsmedlemmet om, at vi må vende tilbage, når Rådet i april har vedtaget en beslutning, som netop berører integrering på dette område. Der findes en hel del konkrete planer, men Rådet har endnu ikke haft mulighed for at drøfte dette. Derfor må jeg bede om lov til at vende tilbage med mere konkrete oplysninger. Vi regner med, at Rådet (transport) skal mødes i begyndelsen af april i år. Derefter kan vi få svar på de spørgsmål, som parlamentsmedlemmet stiller.
Hvad angår handlingsplanen for energiudnyttelse, håber formandskabet, at vi kommer til at gennemføre forslaget under det svenske formandskab. Mere præcis end som så tør jeg altså ikke være.

Formanden


Marit Paulsen
Spørgsmål nr. 17 af (H-0050/01):
Om: Mangelfuld kontrol med dyrebeskyttelse i Europa I massemedier skildres igen, hvordan dyrene mishandles i EU's medlemsstater. Borgerne i Europa raser igen over den ufattelige grusomhed, og igen runger landbrugsministrenes svar om, at dette skal stoppes.
Kommissionen har i en beretning fra den 6. december 2000 om forholdene inden for dyrebeskyttelsen (KOM(2000) 0809/endel.) med skræmmende tydelighed vist, hvordan dyrene i de fleste lande udsættes for umenneskelige lidelser, og hvordan de kompetente myndigheders kontrol konstant er mangelfuld.
Hvornår vil formandskabet derfor foreslå reelt øgede midler til kontrol af, om den nuværende lovgivning om dyrebeskyttelse overholdes, samt rimelige, mærkbare sanktioner i tilfælde af overtrædelse af disse regler?

Danielsson
Den beretning fra Kommissionen, som det ærede parlamentsmedlem Paulsen henviser til, handler først og fremmest om transport af dyr. Formandskabet glæder sig over denne beretning, som på fortræffelig vis identificerer et stort antal problemer i medlemslandene, og som også indeholder forslag til foranstaltninger. Beretningen blev fremlagt den 6. december sidste år og er allerede, efter at være blevet behandlet både i arbejdsgruppen og på et møde med veterinærdirektørerne, blevet drøftet af de ansvarlige ministre.
Nu er det op til Kommissionen at stille nogle konkrete forslag til foranstaltninger, hvilket Kommissionen også har lovet i beretningen. Når disse forslag er blevet stillet, vil formandskabet snarest muligt påbegynde arbejdet i Rådets arbejdsgruppe.

Paulsen
Jeg er i høj grad klar over, at formandslandet ikke er ene om at sætte dagsordenen. Derimod kan der tages initiativer med hensyn til igangværende projekter. Man kan også presse Kommissionen, så at sige, til hurtigere og mere effektivt at stille forslag.
Jeg ville gerne have, at vi i denne sammenhæng gennemgik landbrugspolitikken som sådan. Eksportbidraget gør, at selv de værste transporter lønner sig. Der findes en mængde andre støttesystemer, som øger spildet af ressourcer og vanrøgten af dyr. Jeg ved, at vi har en mangelfuld lovgivning, men det er bedre at sørge for, at folk efterlever de love, der allerede findes, end at vente på vedtagelsen af yderligere love.

Danielsson
Jeg kan kun erklære mig enig i det, som det ærede parlamentsmedlem siger. Vi skal ikke, blot fordi vi venter på konkrete forslag fra Kommissionen, lade os lulle ind i den opfattelse, at vi ikke behøver gøre noget, men må vente på Kommissionens forslag. Jeg kan forsikre, at formandskabet giver dette spørgsmål allerhøjeste prioritet.
Uden på nogen måde at forbryde os mod de begrænsninger, der findes i traktaten, presser vi Kommissionen med en vis styrke for at forsøge at opnå nogle bedre mekanismer til overholdelse af de regler, der findes i dag. Frem for alt er der brug for forbedringer. Det tror jeg, at vi er helt enige om. Forholdene på dette område er ofte forfærdelige. Rådet og Parlamentet skal fortsat skubbe på, så vi får nogle forslag fra Kommissionen - forslag, som jeg er overbevist om, at Kommissionen hurtigst muligt vil stille.

Formanden


Rodi Kratsa-Tsagaropoulou
Spørgsmål nr. 18 af (H-0054/01):
Om: Radioaktiv forurening i Det Ægæiske Hav og i Det Ioniske Hav Ifølge beretninger i den græske såvel som den tyrkiske presse, som er offentliggjort i avisen "Le Journal du Dimanche", blev der af den græske og tyrkiske marine i forbindelse med øvelser i Det Ægæiske Hav og i Det Ioniske Hav i løbet af de seneste 10 år anvendt ammunition, som indeholder forarmet uran. Dette har givet anledning til frygt for radioaktiv forurening hos beboerne på øerne i begge have og i de tilgrænsende kystregioner men også hos borgerne i nabolandene, fordi havstrømmene fører radioaktiviteten videre ud over det område, hvor granaterne er blevet affyret.
Agter Rådet at nedsætte et uafhængigt udvalg til undersøgelse af dette spørgsmål og at informere beboerne i regionerne samt alle europæiske borgere om den rent faktiske situation, inden der opstår et "ægæisk syndrom", hvad enten det er begrundet eller ej? Agter det med henblik herpå at samarbejde med de pågældende regeringer? Hvilke forebyggende foranstaltninger agter det at træffe?

Danielsson
Lad mig først påpege, at Rådet ikke tager stilling til dokumenter, inklusive artikler i pressen, som forelægges Rådet uden for de institutionelle rammer.
Rådet gør opmærksom på, at hvad angår strålerelaterede nødsituationer, påligger det i overensstemmelse med gældende fællesskabslovgivning medlemsstaterne at træffe de nødvendige foranstaltninger til samarbejde med enhver anden medlemsstat eller anden stat, der kan blive berørt, samt at give meddelelse til Kommissionen og de medlemsstater, som er eller løber en risiko for at blive ramt.
I denne henseende vil Rådet gøre det ærede parlamentsmedlem opmærksom på, at det ligger inden for Kommissionens kompetenceområde, hvorvidt medlemsstaterne skal anvende fællesskabsretten i dette tilfælde, f.eks. gennem direktiv 89/618/EURATOM om oplysning af befolkningen om, hvorledes den skal forholde sig, samt om sundhedsmæssige foranstaltninger i tilfælde af strålingsfare og direktiv 96/29/EURATOM om fastsættelse af grundlæggende sikkerhedsstandarder.
Rådet har desuden ikke stillet nogen forslag til beslutning om, at forebyggende foranstaltninger skal vedtages efter behov, ud over hvad der allerede er foreskrevet i fællesskabsretten.

Kratsa-Tsagaropoulou
 Hr. formand, jeg vil gerne spørge Dem, hvordan De ser på medlemsstaternes samarbejde med institutionerne om dette emne, og hvad De forestiller Dem, at Europa-Kommissionen kunne gøre. Efter "Balkan-syndromet" er De sikkert også, i lighed med den europæiske offentlighed, bevidst om nødvendigheden af, at vi i god tid undersøger spørgsmålet og forudser eventuelle problemer, så vi ikke ender med flere syndromer. Hvis der ikke er nogen fare, skal offentligheden vide det, for på øerne i Det Ægæiske og i Det Joniske Hav er man bekymret for eventuelle konsekvenser både for beboernes helbred og for turistaktiviteten.

Danielsson
Som jeg nævnte i mit tidligere svar, hører spørgsmålet om medlemsstaternes overholdelse af de regler, der er aktuelle i dette tilfælde, under Kommissionens kompetenceområde. Det er derfor ikke muligt for Rådet at kommentere det spørgsmål, der er blevet stillet.
Lad mig dog helt generelt understrege, at det selvfølgelig er vigtigt, at spørgsmål i forbindelse med forarmet uran får opmærksomhed og behandles med stor omhu og varsomhed i henhold til det forsigtighedsprincip, som parlamentsmedlemmet selv refererede til. Jeg vil henvise til de vigtige forhandlinger, som vi havde om dette emne i Parlamentet for ca. en måned siden. Vi afventer nu resultaterne af de forskellige undersøgelser, som blev drøftet på dette tidspunkt, for at kunne behandle spørgsmålet yderligere.

Formanden
Da den tid, der var afsat til spørgetid til Rådet, er udløbet, besvares spørgsmål, som ikke er blevet besvaret, skriftligt med undtagelse af spørgsmål 28, 30, 40, 42, 43 og 44, der ifølge Rådet er stillet efter fristens udløb, og af spørgsmål 32, der er blevet trukket tilbage af spørgeren.
Hermed er spørgetiden til Rådet afsluttet.
(Mødet udsat kl. 19.00 og genoptaget kl. 21.00)

Likvidation af virksomheder, der driver direkte forsikring
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (A5-0019/2001) fra Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om Rådets fælles holdning (8975/3/2000 - C5-0521/2000 - 1986/0080(COD)) fastlagt med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om koordinering af de ved lov eller administrativt fastsatte bestemmelser om obligatorisk likvidation af virksomheder, der driver direkte forsikring (Ordfører: Peijs).

Peijs
Kommissær Nielson, mange tak, fordi De overtog det fra Deres kollega, hr. Bolkestein. Det er et lidt indviklet forslag. Jeg vil således ikke stille Dem nogen vanskelige spørgsmål i aften. Det er De sikkert glad for.
Den 23. december 1986 blev Kommissionens forslag til direktiv om likvidation og sanering af forsikringsselskaber behandlet i Parlamentet, og det blev vedtaget. Herefter fulgte den 14. marts 1989 Parlamentets vedtagelse under førstebehandlingen. De følgende 11 år tilbragte direktivet på en hylde i Ministerrådet. Det skyldtes hovedsageligt to store hindringer, nemlig for det første Gibraltar-spørgsmålet og de territoriale konsekvenser deraf og for det andet sammenhængen mellem artikel 10 og 11. Sidstnævnte spørgsmål drejede sig hovedsageligt om sammenhængen mellem en garantifond for forsikringstageren og dennes eventuelle fortrinsstilling inden for konkursretten. Sidstnævnte spørgsmål blev ganske kort taget op under den sidste behandling, men heldigvis kunne vi afværge dette under udvalgsbehandlingen i Parlamentet. Og nu behandler vi det således formelt ved andenbehandling i Parlamentet.
Dette direktiv har samme mål som forslaget om likvidation og sanering af kreditinstitutter, nemlig gensidig anerkendelse af lovgivning. Dette direktiv garanterer, at forsikringsselskaber likvideres eller saneres ifølge principperne om enhed og universalitet. Dette betyder, at forsikringsselskabet skal likvideres af den ansvarlige myndighed i henhold til lovgivningen i det land, hvor forsikringsselskabet har sit registrerede hjemsted, det såkaldte enhedsprincip.
Den ansvarlige myndighed skal inddrage alle kontorer og filialer i Den Europæiske Union i afviklingen af likvidationsprocessen, uanset i hvilken medlemsstat disse har hjemsted. Det er princippet om universalitet. Direktivet skal sørge for, at kreditorer får lige behandling. Uanset i hvilket land forsikringskravene opstår, afvikles de altid i det land, hvor forsikringsselskabet har sit registrerede hjemsted. Derved har alle kreditorer samme rettigheder, og de er ikke længere afhængige af, i hvilket land forsikringskravet er opstået.
I modsætning til andenbehandlingen af sanering og likvidation af kreditinstitutter mener jeg, at dette direktiv er betydeligt mere konsistent og godt udformet. Jeg anbefaler derfor mine kolleger at overtage Rådets fælles holdning uden ændringsforslag.
Og på denne Valentinsdag forekommer det mig at være en smuk, enig holdning for Rådet, Kommissionen og Parlamentet.

Karas
Hr. formand, hr. kommissær, fru ordfører, indledningsvis ligger det mig på sinde at rette en stor tak til ordføreren for hendes arbejde og hendes præcise udredninger, som endnu en gang har vist, hvad dette direktiv drejer sig om. Lad mig supplerende holde fast i følgende: Dette direktiv vedrører det samlede aspekt med henblik på at få skabt et fælles indre marked for finansielle tjenesteydelser, og det bør derfor allerede af den grund hilses velkommen, at vi endnu har meget at gøre for at styrke, forbedre og udbygge det indre finansmarked og fjerne bestående barrierer.
Det er lykkedes at forene forsikringsselskabernes rettigheder og kreditorernes legitime interesser i den fælles holdning, som er afbalanceret og desuden resultatet af et kompromis, som man har forhandlet sig frem til over lang tid. 11 år har Rådet ladet gå. I betragtning af at proceduren allerede har været i gang alt for længe, ville en hurtig vedtagelse være et vigtigt skridt i både kreditorernes og forsikringsselskabernes interesse.
Men lad mig til slut lige sige noget, så der ikke opstår misforståelser. I Europa hører det snarere til undtagelsen, at forsikringsselskaber går konkurs, da de er underlagt meget strenge tilsynskrav og har en meget god ledelse og gode relationer mellem kunderne og ledelsen. Den manglende EU-lovgivning udgør dog en potentiel risiko og kan i enkelttilfælde føre til store problemer. Idéen om og nødvendigheden af et direktiv er derfor berettiget, og resultatet bør hilses med tilfredshed.

Nielson
Hr. formand, direktivet om likvidation af virksomheder, der driver direkte forsikring, udfylder et større hul i Den Europæiske Unions lovgivning om finansielle tjenesteydelser. Det har, som påpeget af Det Europæiske Råd i Lissabon, topprioritet, når det gælder at skabe et fuldt integreret marked for finansielle tjenesteydelser.
Det vil sikre gensidig anerkendelse af lovgivning og procedurer såvel som et passende niveau af beskyttelse for forsikringstagerne. Det vil forhindre konflikter med hensyn til jurisdiktion og ulige behandling af forsikringskreditorer. Resultatet bliver hurtigere procedurer og mere beskyttelse for forsikringstagerne. Rådets fælles holdning, som er blevet forelagt Parlamentet til overvejelse, er helt i overensstemmelse med de centrale mål, som forfølges i Kommissionens oprindelige forslag og de dertil knyttede ændringsforslag. Det er også i overensstemmelse med andre juridiske instrumenter om likvidation og insolvens, som der er opnået enighed om inden for det indre marked.
Jeg vil gerne takke Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål og i særdeleshed ordføreren, fru Peijs, for deres skønsomme og effektive håndtering af denne sag. De har ment, at de mål, man forfølger på dette område, er blevet beskyttet på rimelig vis ved den fælles holdning. De har forstået, at den vanskelige balance, der efter så mange års drøftelser er nået om denne teknisk komplicerede tekst, ikke bør bringes i fare. Jeg deler fuldt ud denne holdning.
Kommissionen opfordrer plenarforsamlingen til at følge indstillingen fra Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål og uden ændringer at godkende hele teksten i den fælles holdning. Dette direktiv symboliserer europæisk samarbejde, og den ro, der hersker i dette øjeblik ved plenarmødet, afspejler efter min mening ikke vigtigheden af det, der faktisk sker. Det er helt klart, at det kræver meget tid og nu og da synes meget kompliceret, men i sidste instans frembringer vores samarbejde løsninger på problemer, der kun kan løses ved systematisk samarbejde. Så systemet virker.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Jeg er sikker på, at denne ubekymrede holdning skyldes ordførerens sindsligevægt.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

EU og Macao efter år 2000
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0017/2001) af Soares for Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik om meddelelse fra Kommissionen til Rådet og Europa-Parlamentet: Den Europæiske Union og Macao: Efter år 2000 (KOM(1999) 484 - C5-0169/2000 - 2000/2099(COS)).

Soares
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, den betænkning, som jeg her fremlægger om EU og Macao, er blevet behandlet to gange i Udenrigsudvalget og derefter vedtaget enstemmigt i nævnte udvalg. Der er også blevet indarbejdet nogle konklusioner fra Industriudvalgets udtalelse. Macao holdt i december 1999, altså for lidt over et år siden, op med at være et særligt område administreret af Portugal - i fred og samdrægtighed gennem 450 år - for i dag at være blevet en særlig administrativ region inden for Folkerepublikken Kina efter den kinesiske ordning med "et land, to systemer". Jeg benytter lejligheden til at bemærke, at der forekom en slem fejl i betænkningens begrundelse, hvor det i punkt 9 var blevet til "et system, to lande", hvor kineserne jo ønsker at sige lige det modsatte, nemlig "et land, to systemer". En sådan fejl bør korrigeres.
Som portugiser og som den, der har haft det direkte forfatningsbestemte ansvar for Macao, kan jeg bevidne, at Macaos overgang fra portugisisk til kinesisk administration skete i samdrægtighed og stor venskabelighed og fulgte bestemmelserne i den fælles kinesisk-portugisiske erklæring fra 1987, der stadig gælder, og som vil forblive i kraft i de næste 50 år. Det år, der er gået, har ligeledes været præget af fred og samdrægtighed ifølge udsagn, som jeg har fra forskellige kilder, ikke mindst fra portugisere og macanesere, der lever og arbejder der nu. Det har jeg meddelt Udenrigsudvalget.
Folkerepublikken Kinas politik over for Hongkong og nu også i relation til Macao sigter som bekendt mod en tilnærmelse til og fremtidig integrering af Taiwan i Kina. Selv om der har været små og uundgåelige problemer i forbindelse med at få integreret Hongkong, et meget større område, med en meget større befolkning, og betydelig rigere end Macao, men med en væsentlig kortere historie, er det almindelig kendt, at de to områders overgang til kinesisk styre i alt væsentligt er gået godt. Som jeg fremhævede det med mit ordvalg, har Macao aldrig været en koloni, men derimod et område under portugisisk administration efter overenskomst mellem Portugal og Kina. Efter "nellikerevolutionen", da jeg i 1974 som udenrigsminister for første gang var i FN, sagde den kinesiske udenrigsminister til mig: "Husk at lade være med at afkolonisere Macao, for Macao er ikke nogen koloni og har aldrig været det". Mao Zedong sagde, da han i 1949 tog magten: "Portugal har været 400 år i Macao uden nogensinde at have ført krig mod Kina", og denne kendsgerning har været - og er - af stor betydning for Macao.
Skønt Macao ikke er så velhavende som Hongkong, har det dog i det sidste årti oplevet en helt bemærkelsesværdig udvikling på mange felter. Førhen var det blot et spilleimperium. I dag er det et område med en intens produktion inden for turisme, legetøj og andre varer plus megen anden industri, deriblandt af tekstiler. Forholdet mellem Hongkong og Macao har altid været fremragende, men det er vigtigt at vide - og jeg vil gerne understrege det her - at de to områder har hver deres særegenheder. De er forskellige, og de bør derfor ses af EU som adskilte om end forbundne spørgsmål. De bør ikke behandles under ét, heller ikke med hensyn til EU's repræsentation derude. Portugal opretholder gamle og meget gode forbindelser med Folkerepublikken Kina, som bliver stadig tættere på forskellige niveauer - der har eksempelvis i år været flere kinesiske ministre på besøg i Portugal og portugisiske ministre i Kina - og forbindelserne er også fortsat meget tætte mellem Portugal og Macao. Macaos nuværende guvernør, udnævnt af den kinesiske regering, hr. Edmond Ho, har i år aflagt officielt besøg i Portugal, hvilket var hans første besøg i udlandet.
Ifølge den fælles kinesisk-portugisiske erklæring skal Folkerepublikken Kina i de kommende 50 år respektere det økonomiske system og de juridisk-politiske forhold, som Portugal har indført ved oprettelsen af Den Særlige Administrative Region Macao. Som stiftende medlem af WTO har Macao undertegnet Den Internationale Pagt om De Civile og Politiske Rettigheder og Den Internationale Pagt om De Økonomiske, Sociale og Kulturelle Rettigheder. Macao har en slags delegation ved EU - jeg siger "en slags", fordi noget sådant ikke godtages af EU - med hensyn til økonomi og handel - Macao Economic and Trade Office - eftersom udenrigs- og forsvarspolitik hører under Beijing, og principielt bør EU udnævne en fast repræsentant i Macao. Det er vigtigt, at det sker, og jeg tror faktisk, at det er sket.
Portugal har overdraget Macao en samlet retsorden af demokratisk, vestligt tilsnit, med politiske institutioner, der fungerer godt, med en politisk leder udnævnt af Beijing, som er trådt i stedet for den tidligere portugisiske guvernør, en lovgivende forsamling på 23 medlemmer, uafhængige domstole og en højesteret samt et effektivt politikorps. Den fælles kinesisk-portugisiske erklæring fastlægger de borgerlige, politiske, økonomiske, sociale og kulturelle rettigheder, som er blevet respekteret. Der er ikke dødsstraf i Macao. Portugal opretholder som sagt særdeles gode forbindelser med Folkerepublikken Kina og er fortsat i høj grad til stede i Macao gennem investorer, virksomheder, embedsmænd og liberale erhverv. Der er et portugisisk gymnasium i Macao, som fungerer godt, og hvor der fortsat undervises i portugisisk.
For EU kan og bør Macao få stor betydning som handels- og investeringscentrum, ikke blot for området selv, men også i kraft af det handelssamkvem, der traditionelt har været med Kina og de andre lande i Asien. Da der er tale om en særlig administrativ region, med egen kulturel identitet og en blandet befolkning, dog med stor kinesisk overvægt, kan EU's tilstedeværelse i Macao kun indebære fordele i begge retninger. Jeg understreger derfor det vigtige i, at EU har en fast repræsentant i Macao, og at de økonomiske, politiske og kulturelle forbindelser mellem EU og Macao intensiveres. EU må ikke miste interessen for Macao, for det, der kommer til at ske de næste 50 år i et område med en særlig jurisdiktion, afhænger også af, om EU har sin opmærksomhed vendt mod Macao.

Graça Moura
Hr. formand, med det særlige kendskab, som hr. Mário Soares har til Macao, og den opmærksomhed, hvormed han har fulgt udviklingen i Den Særlige Administrative Region, som er oprettet dér, skænker han Europa-Parlamentet en tekst af stor betydning og relevans. Den behandler de institutionelle og juridiske forhold, som gælder for området, og de muligheder for udvikling af et moderne demokrati, som disse skaber, men den undlader samtidig ikke at inddrage de særlige historiske, sociale og kulturelle bånd, som på den ene side knytter Macao til Portugal og til Europa og på den anden til Folkerepublikken Kina. Der bliver således tegnet en forventningshorisont op for, at Den Særlige Administrative Region vil udvikle sig særdeles positivt, skønt det naturligvis ikke lader sig gøre at tage så mange konkrete forhold i betragtning, som kunne være ønskeligt, hvad angår den måde, som disse første 12 måneder, der jo også er et ganske kort tidsrum, faktisk er gået på.
Hvis disse positive forhold, således som man kan håbe, og som det også antydes i Soares-betænkningen, i vid udstrækning viser sig at holde, må man heri se resultatet ikke blot af den grundige forberedelse af suverænitetsovergivelsen, som Portugal og Kina sørgede for, men også af den indsats, der udfoldes af Macaos nuværende myndigheder, og - det skal ligeledes erindres - af det ekstraordinære engagement, som den sidste portugisiske guvernør i Macao, Vasco Rocha Vieira, lagde for dagen, og hvis fortjenester Parlamentet fik anledning til at høre om, da hr. kommissær Chris Patten med den særlige autoritet, som netop han kunne tale med i denne sag, aflagde beretning for plenarforsamlingen i december 1999. Denne indsats på stedet har bl.a. haft den fortjeneste varigt at sikre respekt for de grundlæggende rettigheder, og den bestod i en afklaret og overbevist kamp til fordel for disse rettigheder, uden den dramatik, som de personer, der er blevet tildelt Sakharovprisen, har været udsat for, men med lignende virkning og gennemslagskraft.
De meget positive aspekter bør imidlertid ikke forlede EU til at følge den senere udvikling med mindre opmærksomhed. Visse enkeltpunkter, der måske lader sig forklare ved mentalitetsforskelle, begrunder dette. Der er som bekendt siden sket en ændring i selskabsloven, der kan medføre konflikt med bestemmelserne om gennemsigtighed ved offentlige udbud, og det er også et faktum, at det portugisiske sprog bruges mindre såvel officielt som i medierne og i undervisningen. Der synes også at være tegn på ændringer i valgloven, i visse forhold i den offentlige forvaltning og i embedsmændenes indplacering, i sundhedssystemet og de højere uddannelser. Man må håbe, at der er tale om detailfænomener, der ikke betyder en fjernelse fra EU og en udhuling af Macaos autonomi i retning af gældende praksis i andre lande i regionen eller en mindre acceptabel drejning i Kina selv.
Soares-betænkningen fremhæver imidlertid, at Macaos status og gældende lovgivning til fulde skal respekteres, hvad angår både de grundlæggende rettigheder og de øvrige rettigheder og demokratiske principper, der er indeholdt i den fælles kinesisk-portugisiske erklæring fra 1987 og "lei básica" fra 1993, og hvis essens meget nyttigt rekapituleres. Betænkningen lægger ligeledes vægt på, at samarbejdet mellem EU og Macao intensiveres på alle planer, hvor det er mere end indlysende, at der hurtigt skal udnævnes en repræsentant for EU i Den Særlige Administrative Region Macao. Af alle disse grunde vil jeg, idet jeg gentager mine lykønskninger til Mário Soares, som konklusion gerne udtrykke min enighed i og tilslutning til den betænkning, som han har udarbejdet.

Seguro
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg tager ordet især af to årsager. Den første er for at lykønske ordføreren, vores kollega Mário Soares, med den fremragende betænkning, som han betænker Europa-Parlamentet med, og heri fremhæve tre punkter. For det første at EU holder øje med Den Særlige Administrative Region Macaos autonomi og særlige forhold, for det andet at EU fysisk er til stede med en repræsentant derude, og for det tredje at dialogen med Macao styrkes, som hr. Mário Soares så udmærket har sagt det.
Med hensyn til den anden årsag, hr. formand og kære kolleger, skal mit indlæg tjene til at pege på, hvor betydningsfuld forhandlingen om denne betænkning er, fordi dens ophavsmand, ud over at være en god kollega her i Parlamentet, også er tidligere præsident for en af EU's medlemsstater, med en livsbane, der er os alle til ære, ikke blot hans partikammerater, ikke blot hans portugisiske medborgere, men alle europæere. Denne betænkning, med hans aftryk og navn, bidrager til Europa-Parlamentets troværdighed, og ikke blot skal det bidrag fremhæves, som han giver i form af denne betænkning, men også den aktive og vedholdende måde, hvorpå han altid har kæmpet og fortsat kæmper for de allermest dyrebare værdier i det europæiske projekt.

Ribeiro e Castro
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, Macao er et enestående, kulturelt særegent og bemærkelsesværdigt eksempel på det historiske forhold, som Portugal har formidlet mellem Europa og Kina. At bevare og sikre dette inden for de nye rammer, der blev skabt i december 1999, er for os en meget vigtig målsætning. EU er den næststørste handelspartner og den tredjestørste investor i Macao, og der blev allerede i 1993 indgået en handels- og samarbejdsaftale, ligesom der foreligger punktaftaler mellem EU og Macao på andre områder. Endelig har den portugisiske administration gjort en stor indsats især i de sidste to årtier for at modernisere området og dets infrastruktur, og i forhandlingerne med Kina lykkedes det at give Macao juridisk-institutionelle rammer af største interesse i et europæisk perspektiv, hvad angår vores forhold til Asien og Stillehavsområdet og især til den store kinesiske nation.
Den første fortjeneste ved denne betænkning og det forslag til beslutning, som vi diskuterer, er, at tidsplanen nøje overholdes, og at Macao ikke er gledet over i glemsel. Dermed forklejner jeg ikke betænkningens værdi. Jeg tillægger den tværtom så meget større betydning, netop for at vores tekster om dette spørgsmål ikke blot skal finde plads på en kirkegård for gode hensigter og ende i skuffen eller, værre endnu, i papirkurven.
At dømme efter tilstedeværelsen her i salen synes dette at være en portugisisk debat, men det, som vi ønsker at fremhæve, er, at overgangen i 1999 også er udtryk for, at Macao er blevet et europæisk spørgsmål af første rang. Præcisionen i denne parlamentsbetænkning, som vores kollega Mário Soares har udarbejdet, viser Kommissionens efterladenhed, nemlig at den ikke har sørget for noget tilsvarende, hvilket er klart kritisabelt. For det første er det for ringe, at der skulle gå et år, før Kommissionen fik skrevet den lovede årlige rapport om forholdet mellem EU og Kina, og for det andet er det også for ringe, at den, så vidt vi ved, endnu ikke har udpeget en ansvarlig for det bilaterale samarbejde med Macao, hvilket er i modstrid med, hvad Kommissionen for over end et år siden meddelte Rådet og Europa-Parlamentet, at den agtede at gøre.
Grundene til, at vi bør opretholde og uddybe det bilaterale samarbejde med Den Særlige Administrative Region Macao er mere end velkendte. Dem er der ingen grund til at insistere på her. Vi vil gerne lykønske dr. Mário Soares med hans fremragende arbejde. Vi håber, at Kommissionen kan vinde den tabte tid tilbage, at den intensiverer og organiserer samarbejdet med Macao bedre, at den mere aktivt tager de udfordringer op, som vi står over for, og at den genlæser og punktligt opfylder, hvad den ifølge sin egen meddelelse af 1999 havde sat sig for.

Cushnahan
Hr. formand, jeg vil gerne komplimentere ordføreren for hans udmærkede betænkning. Som Parlamentets ordfører for Hongkong er den nuværende status for den administrative region Macao naturligvis af interesse for mig, og jeg har haft det held at besøge regionen to gange inden for det sidste år.
På den positive side er Macaos økonomi blevet væsentligt forbedret siden overdragelsen, idet man har haft en vækst i bruttonationalproduktet på 4% i år 2000. En anden positiv udvikling er, at Edmond Ho Hau-Wah har udtalt, at han agter at rydde op i kasinomonopolet og skabe en asiatisk ækvivalent til Atlantic City. Jeg glæder mig over, at der også er sket fremskridt med hensyn til antallet af forbrydelser i Macao. Statistikken viser, at det samlede fald i kriminaliteten ligger på omkring 5%, og at politiet i væsentlig grad har reduceret organiserede forbrydelser med forbindelse til spillesektoren.
På den negative side har arbejdsløsheden nået 7%, hvilket har ført til uro blandt arbejdstagerne. Deres frygt og usikkerhed er blevet forøget på grund af deres overbevisning om, at indvandrere vil udgøre en trussel mod den fremtidige beskæftigelse. Macao kan glæde sig over et godt uddannelsessystem, men dets økonomiske afhængighed af spil og tekstiler og det, at det ikke er lykkedes at tiltrække højteknologiske virksomheder, lover ikke godt for den kommende beskæftigelse af de unge.
Andre foruroligende udviklinger er påstandene om politibrutalitet fremsat af tilhængere af Falun Gong, der blev nægtet adgang til Macao under præsident Jiangs besøg, og som også blev nægtet ret til at protestere imod, at regeringen har slået ned på denne gruppe. Desuden rejser præsident Jiangs anmodning til Macaos regering om ikke at tillade kritik af Beijing fundamentale spørgsmål om den kinesiske regerings vilje til at tillade ytringsfrihed, hvilket er af afgørende betydning for, at politikken med "et land, to systemer" kan få succes.
Alt i alt er der sket fremskridt siden overdragelsen, og disse fremskridt kan beskrives som tilfredsstillende. Men fortsat overvågning for at sikre, at der ikke sker nogen udhuling af demokratiet, menneskerettighederne og frihedsrettighederne, er af afgørende betydning, som det også er for Hongkong.
Jeg kan forsikre den sidste taler om, at dette ikke kun er noget, der interesserer portugiserne. Det er et spørgsmål, der interesserer ikke alene Den Europæiske Union, men hele verden og dem, der gerne vil se Macao og Hongkong gøre fremskridt, således at basale frihedsrettigheder bliver garanteret og ikke udhulet af det land, de er blevet givet tilbage til.

Posselt
Hr. formand, jeg troede, hvis jeg skal være helt ærlig, at jeg skulle tale efter kommissæren, og var netop på vej herhen. Jeg ville blot sige, at jeg har læst den foreliggende tekst med stor interesse. Jeg er af den opfattelse, at Den Europæiske Union under ingen omstændigheder bør undervurdere dette spørgsmål. Det drejer sig om, at vi som Den Europæiske Union lever på dette eurasiske kontinent, og at en stor del af menneskeheden koncentrerer sig i Asien. Det er af strategisk betydning for os, hvilken forbindelse dette Europa får til sine asiatiske partnere. Her spiller Macao en overordentlig vigtig rolle, fordi en kulturel europæisk tradition her bliver blandet med asiatisk tradition, og der i denne region har været en lang række tanker om menneskerettigheder og om frihed. Her spiller Macao til trods for sin relativt beskedne størrelse en uhyre vigtig rolle som bro.
Derfor er jeg af den opfattelse, at vi europæere under ingen omstændigheder må forsømme Macao, og at vi også må erkende, at vi ikke er helt uskyldige i den skæbne, som mange af de mennesker, der lever der, har haft i fortiden og muligvis også får i fremtiden. Derfor har vi en forpligtelse, som rækker langt ud over det, som Portugal har påtaget sig, og som vi er meget taknemmelige over. Jeg er glad for, at hr. Cushnahan og jeg taler under denne forhandling, fordi det dermed bliver klart, at dette ikke kun er et efterladenskab fra det tidligere portugisiske kolonirige, men et essentielt europæisk anliggende. Vi som europæere må ganske enkelt klart erkende, at Asien er den vigtigste strategiske partner for os, og alt det, som kan bringe den europæiske og den asiatiske tankeverden nærmere hinanden, som styrker tankerne om demokrati og retsstaten på det asiatiske kontinent, er ikke kun i de menneskers interesse, der bor der, det er af elementær interesse for Den Europæiske Union.

Nielson
Hr. formand, Kommissionen glæder sig over hr. Soares' betænkning om Kommissionens meddelelse om "Den Europæiske Union og Macao efter år 2000", og vi glæder os også over beslutningsforslaget.
Jeg er glad for at kunne konstatere, at Parlamentet og Kommissionen er nået frem til næsten de samme generelle konklusioner om, hvordan man skal forholde sig til Macaos fremtid. Jeg glæder mig over den positive udvikling, der er sket i Den Særlige Administrative Region Macao (SAR) i det sidste år siden overdragelsen. Vi tillægger det stor betydning, at Macaos befolkning fortsat kan leve deres liv med de rettigheder og friheder, den har nydt så længe. Vi deler Parlamentets opfattelse med hensyn til vigtigheden af den fælles erklæring fra 1987 og basisloven fra 1993 som de vigtigste instrumenter til definition af den status, Den Særlige Administrative Region Macao skal have. Det er grunden til, at Kommissionen har forpligtet sig til meget nøje at overvåge overgangsprocessen og at hjælpe med en problemfri gennemførelse og fastholdelse af princippet om "et land, to systemer".
I det første år siden overdragelsen har Macao etableret de krævede administrative institutioner og tilpasset sig til denne nye situation. Regeringen, den lovgivende forsamling og retsvæsenet har alle gjort imponerende fremskridt i retning af at tilpasse sig til den nye situation. Macao har også være aktiv internationalt på egen hånd på områder såsom telekommunikation, civil luftfart og beskyttelse af investeringer og derved bekræftet sin individualitet og autonomi på områder, der dækkes af basisloven.
Ligesom Parlamentet glæder vi os også over, at Macao har fået et moderne retssystem, herunder et udtrykkeligt forbud i straffeloven mod dødsstraf. Et moderniseret juridisk system vil være til stor gavn, når man anvender basisloven under princippet om "et land, to systemer".
Fra vores side vil vi støtte en korrekt gennemførelse overalt, hvor det er muligt, herunder gennem vores samarbejdsprogram og i særdeleshed vores juridiske samarbejdsprojekt. Vi deler den opfattelse, at det er vigtigt, at EU-Macao-handels- og samarbejdsaftalen af 1993 skal forblive i kraft for at styrke forbindelserne. Vi anser denne aftale for at være fundamental for forholdet mellem EU og Macao og for at være en grundlæggende forudsætning for udviklingen af øget samarbejde på det erhvervsmæssige område, i særdeleshed forbindelser fra den ene virksomhed til den anden. Det er også grundlaget for et forbedret samarbejde på de områder, hvor Macao har bevaret sin selvstændighed.
Vi agter at udvikle vores handel så meget, vi kan, og situationen er ved at bedre sig. Vi vil støtte bestræbelser på at få EU bedre placeret i Macao ved at opmuntre til flere investeringer fra europæiske selskaber og ved at hjælpe Macao med at diversificere sin økonomiske basis, når tiden er inde. Det glæder os, at sidste år var et godt år for Macaos økonomi. Den økonomiske vækst var positiv og nåede for første gang siden 1996 4%.
Parlamentets betænkning og beslutningsforslag lægger op til en dynamisk tilgang til aktiviteterne i det blandede udvalg EU-Macao. Jeg kan berette, at forholdet mellem EU og Macao fortsat er særdeles godt. Det blandede udvalg holdt sit årlige møde i Bruxelles den 30. juni 2000. Vi stillede et udmærket forum til rådighed, hvor begge parter kunne udveksle deres oprigtige synspunkter og detaljerede oplysninger om det igangværende arbejde med at omforme Macao til et særligt administrativt område. De drøftede også, hvordan man kunne forbedre og styrke de bilaterale forbindelser, herunder gennem samarbejde og handel og økonomiske forbindelser baseret på anbefalinger i meddelelsen fra Kommissionen.
Med hensyn til samarbejde opfordres Kommissionen i beslutningsforslaget til hurtigt at løse spørgsmålet med at udpege en samarbejdsrepræsentant for Macao. Her ville jeg gerne have kunnet fortælle, at den nominerede samarbejdsrepræsentant var blevet udnævnt i november som planlagt. Desværre trak den kandidat, der var blevet valgt, sig tilbage i sidste øjeblik efter en udvælgelsesprocedure, der varede i flere måneder. Vi anser fortsat udnævnelsen af en samarbejdsrepræsentant for at være meget vigtig.
Alt i alt har situationen i Macao været positiv. Kommissionen er ved at lægge sidste hånd på sin første årsrapport om Macao og håber snart at sende den til Rådet og Parlamentet. Parlamentets betænkning selv kommer i rette tid, da iagttagelserne og henstillingerne i den vil udgøre nogle yderligere råd, som vi kan trække på, når vi skal færdiggøre Kommissionens første årsrapport.
Som jeg allerede har meddelt, tillægger vi Macao og dens befolknings rettigheder, friheder og demokratiske principper stor betydning. Kommissionen vil i sin rapport se nøje på alle de spørgsmål, der har karakteriseret dagliglivet i Macao i det første år, SAR har eksisteret.
Endelig glæder det mig at kunne meddele, at eksekutivlederen i Macao, hr. Edmond Ho, vil besøge Bruxelles den 7. maj 2001. Jeg ved, at Kommissionen vil være ivrig efter at drøfte den seneste udvikling i Macao med ham. Jeg håber, at nogle af Dem også vil få mulighed for at møde ham.
Jeg kan forsikre Parlamentet om, at Kommissionen fortsat vil opretholde en aktiv overvågning af begivenhederne i Macao, særlig hvad angår demokratiske principper og menneskerettigheder. Kommissionen er fortsat besluttet på at hjælpe Macao overalt, hvor det er muligt, og at hjælpe det med at udvikle sit fulde potentiale. Vi er også fortsat fuldt ud indstillet på at holde Parlamentet informeret om de fremskridt, der sker under overgangsprocessen i Macao.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Aftale EF/Mexico (økonomisk partnerskab og politisk samordning og samarbejde)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0036/2001) af Lucas for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om forslag til Rådets afgørelse om fastlæggelse af Fællesskabets holdning i Det Fælles Råd EF-Mexico med henblik på vedtagelse af en afgørelse om gennemførelse af artikel 6, artikel 9, artikel 12, stk. 2, litra b), og artikel 50 i aftalen om økonomisk partnerskab og politisk samordning og samarbejde (KOM(2000) 739 - C5-0698/2000 - 2000/0296(CNS)).

Lucas
Hr. formand, min betænkning drejer sig om den fjerde høring af Parlamentet om aftalen mellem EU og Mexico. Eftersom det sandsynligvis også er den sidste høring i en overskuelig fremtid, er den særlig vigtig. Betænkningen drejer sig om aspekter af aftalen, der ikke er dækket af den såkaldte interimsaftale, det vil sige tjenesteydelser, investeringer og aspekter af ophavsret.
Set i et europæisk perspektiv er aftalen mellem EU og Mexico generelt en milepæl i det kommende forhold til landene i Latinamerika. Den dækker et større område end nogen anden aftale, som EU nogensinde har indgået med et tredjeland, og giver aktører fra EU hurtigere præferencebehandling, end Mexico nogensinde før har givet nogen af sine præferencepartnere.
Faktisk har EU med denne aftale ikke bare haft held til at nå lighed med NAFTA, men et resultat, der på en række områder går ud over NAFTA-privilegierne. Blandt disse er dem, som jeg fokuserer på i denne betænkning.
Men jeg mener, at nogle af disse gevinster for EU er nået på bekostning af Mexicos befolkning. Selv om min betænkning godkender forslagene til afgørelse i Rådet, gør den det med nogen tøven og med en række alvorlige forbehold og anbefalinger om reformer, som jeg gerne vil formulere nu.
Det første og vigtigste er spørgsmålet om fattigdom i Mexico. Det er af afgørende betydning, at aftalen mere udførligt afspejler den kendsgerning, at Mexico har en tvetydig position med hensyn til sin udviklingsstatus. På den ene side er det medlem af OECD og anses således for at være et af de industrialiserede lande. Men på den anden side er det et land med 95 millioner indbyggere, hvoraf en hel del over halvdelen af befolkningen - 65% - lever i fattigdom. Det betyder, at det er helt afgørende at tage Den Europæiske Unions kohærensprincip alvorligt. For mig må konklusionen være, at et styrket økonomisk partnerskab med Mexico og bedre adgang til de mexicanske markeder ikke må stride mod målene om udvikling eller forværre den eksisterende mangel på symmetri mellem de to parter.
Det er derfor afgørende, at aftalen på et væsentligt antal punkter sandsynligvis vil hindre, snarere end støtte, menneskerettighederne, en bæredygtig udvikling og udryddelsen af fattigdom.
Jeg vil skitsere nogle af disse punkter om et øjeblik. Et godt eksempel er, at aftalen ser hen til et næsten totalt forbud mod at stille krav om resultater, hvilket vil forhindre mexicanerne i at specificere de betingelser, hvorunder de gerne vil have handel og udenlandske investeringer til at foregå. Det betyder, at Mexico ikke vil kunne sikre, at handel og udenlandske investeringer støtter de markeder, der er ved at opstå der, eller dets egne udviklingsmål.
Lad os se mere detaljeret på aftalen og begynde med tjenesteydelserne. For Kommissionen er den pakke, man har forhandlet sig til enighed om på serviceområdet, af "central offensiv interesse". Faktisk dækker liberaliseringen næsten alle sektorer. Så betingelserne i den og dens omfang er meget vidtrækkende. Men hvad der er mere foruroligende, den indeholder en stand-still-bestemmelse, som ved at forbyde Mexico at indføre yderligere standarder og betingelser i fremtiden alvorligt kunne skade dette lands sociale og økonomiske udvikling og frihed til selv at udforme sin politik.
Desuden står der i aftalen, at "der er ingen leveringsmåde, der a priori er udelukket fra dækning". Hvis det indebærer, at uddannelse og sundhed kan dækkes uden nogen sikkerhedsforanstaltninger, så er det endnu et område, der vækker bekymring. Jeg er sikker på, at medlemmerne vil erindre, at vi i Parlamentet i 1999 i vores reaktion på holdningen ved millenniumrunden fremsatte et særligt krav om, at sundhed og uddannelse skulle udelukkes fra en revision af GATS. Det ville derfor være inkonsekvent at medtage uddannelse og sundhed i aftalen mellem EU og Mexico som sektorer, der kan liberaliseres.
Endelig mener borgerrettighedsgrupper i Mexico, at de mexicanske forhandlere overskred deres beføjelser, da de indgik denne aftale, eftersom aftalen giver Det Fælles Råd beføjelser til at afskaffe mexicansk lovgivning om handel og tjenesteydelser, hvilket klart bør ligge inden for rammerne af dette lands lovgivende magt. Parlamentet bør støtte det civile samfund i Mexico, der anmoder om, at denne forfatningsstridige bestemmelse bliver ændret.
Hvad angår investeringer, gør de forskellige økonomiske krak, vi har set i Mexico, dette område særlig følsomt. Men definitionen af investeringer i aftalen indbefatter direkte investeringer, fast ejendom og opkøb af værdipapirer og forekommer derfor at åbne døren for spekulative bevægelser og således for yderligere finansiel ustabilitet.
Jeg kunne blive ved med at nævne flere problemer, som vi kan se med hensyn til ophavsret, løsning af konflikter og endog menneskerettigheder. Men for at slutte med henblik på, hvor vi må hen nu, er det nødvendigt, at vi får en klar udtalelse fra kommissæren om dagsordenen for mødet i Det Fælles Råd den 27. februar. Der er en række centrale spørgsmål, som jeg har rejst, og som må på den dagsorden. Jeg vil gerne have at vide af den tilstedeværende kommissær, om og hvornår vi kan få dagsordenen fra dette møde, om han vil medtage alle slags spørgsmål, som jeg har nævnt i mit indlæg - og også i selve betænkningen - og hvornår vi får resultaterne af dette møde den 27. februar.
Mødet i Det Fælles Råd må indbefatte Det Fælles Råds beføjelser i forhold til den mexicanske forfatning og sikre, at de er forenelige. Det må vedtage en effektiv overvågning af menneskerettighederne. Det må medtage en forpligtelse til kohærens og forenelighed af handelsforanstaltninger, og det må sikre, at Parlamentet får tæt forbindelse med denne aftale og kommende ændringer i den.

Ferrer
Hr. formand, før jeg indleder mit indlæg om denne betænkning, vil jeg bede Dem om at lade det fremgå af protokollen, at begrundelsen i den betænkning, vi behandler, i henhold til forretningsordenens artikel 161 ene og alene er ordførerens ansvar og kun afspejler ordførerens personlige holdning, ikke holdningen i Udvalget om Industripolitik.
Tak, hr. formand, jeg indleder nu mit indlæg.
Forslaget til afgørelse i Kommissionens forslag, som er genstand for den betænkning, vi nu indleder forhandlingen om, er kulminationen på en lang proces, der blev indledt i 1995 med undertegnelsen af en fælles erklæring mellem Det Europæiske Fællesskab og Mexico, som indeholdt nogle mål, der skulle afspejles i en aftale, som skulle erstatte den samarbejdsaftale, der var blevet undertegnet i 1991, for på den måde at styrke og forstærke de politiske, økonomiske og handelsmæssige relationer mellem Den Europæiske Union og Mexico. Aftalen om økonomisk partnerskab og politisk samordning og samarbejde, også kaldet den samlede aftale, blev undertegnet i december 1997. Derfor skal Kommissionens forslag, som Parlamentet er blevet anmodet om at udtale sig om, ses i sammenhæng med den samlede aftale undertegnet af Den Europæiske Union og Mexico, den vigtigste aftale, som Den Europæiske Union nogensinde har undertegnet - det mener jeg er værd at huske på. Det er den samme sammenhæng, der gælder for interimsaftalen, der omfatter de økonomiske og handelsmæssige aspekter af den samlede aftale, som havde til formål at sikre, at forhandlingerne om liberalisering af de handelsmæssige aspekter, der henhører under Fællesskabet, og som optræder i den samlede aftale, kunne iværksættes hurtigst muligt.
Min gruppe ser meget positivt på det forslag til afgørelse, som vi behandler, og de aftaler, som det omfatter, fordi de styrker handlemulighederne på områder, der er af særlig interesse for Fællesskabets operatører, idet de sikres adgang til det mexicanske marked på de samme eller endda bedre vilkår end NAFTA-landene, hvad angår tjenesteydelser, investeringer, betalinger og intellektuel ejendomsret med de deraf følgende fordele og den juridiske garanti, som det kan medføre for Den Europæiske Union. Disse betragtninger retfærdiggør i sig selv og uden nogen forbehold min gruppes og forhåbentlig også Parlamentets vedtagelse af forslaget til afgørelse.
Ud over de økonomiske fordele er min gruppe desuden også meget bevidst om de politiske fordele, som vedtagelsen af dette forslag til afgørelse medfører, og dermed behovet for, at Det Fælles Råd EF-Mexico, som holder møde i slutningen af denne måned, kan vedtage det, for først når det er vedtaget, kan bestemmelserne om politisk dialog og samarbejde inden for uddannelse, fattigdomsbekæmpelse, sociale spørgsmål og miljø træde i kraft. Det er alle sammen spørgsmål, som min gruppe i særdeleshed og Parlamentet generelt altid har været meget optaget af, for de er en garanti for, at de økonomiske fordele, der uden tvivl vil være resultatet af aftalen som helhed, vil bidrage til at fremme et politisk system, der er mere demokratisk, respekterer menneskerettighederne bedre og harmonerer bedre med social retfærdighed.

Seguro
Hr. formand, som formand for Delegationen for Forbindelserne med Landene i Mellemamerika og Mexico vil jeg gerne lykønske alle dem, der har medvirket til afslutningen af den sidste etape i forhandlingerne om en af de mest ambitiøse aftaler, som EU nogensinde har undertegnet. Tillad mig også, hr. formand, at benytte mig af, at Mexicos ambassadør ved EU, hr. Jaime Zabludovsky, er til stede her i dag, til også at takke ham for hans aktive medvirken til, at denne aftale er kommet i hus.
Denne aftale fastlægger grundlaget for tættere forbindelser mellem EU og Mexico. I denne sammenhæng vil jeg gerne fremhæve, at vi denne gang ikke blot har fået institutionelle erklæringer, men en række retsbestemmelser, der muliggør tilnærmelsen mellem to folk, der deler mange fælles værdier, fordi begge parter kan udvikle alle denne aftales muligheder. Her vil jeg især gerne fremhæve, at der ved siden af de mekanismer, der er oprettet for politisk samordning og handel, også er skabt et instrument, der skal igangsætte og udvikle samarbejdet på mere end 30 forskellige områder. Der er gået næsten tre år, siden Parlamentet udtalte sig for den midlertidige aftale mellem EU og Mexico. Et år senere udtalte det sig ligeledes for en samlet aftale, som senere er blevet ratificeret af Unionens 15 medlemsstater. I løbet af hele denne periode har vi været vidner til de betydningsfulde forandringer, der har fundet sted i det mexicanske samfund, og som kulminerede i det, som man kan betegne som en sand fejring af demokratiet: valget sidste år i juli. Jeg vil i den anledning gerne benytte lejligheden til offentligt at hylde præsident Ernesto Zedillo for den forpligtelse, som han påtog sig over for de demokratiske reformer. Jeg vil også gerne overbringe Mexicos nye ledere mit allermest oprigtige ønske om, at de fortsætter ad den vej, som de er slået ind på, og at de indfrier de håb, som det mexicanske folk har knyttet til dem.
Afslutningsvist mener jeg, hr. formand og kære kolleger, at der bør formuleres to appeller, den første til Kommissionen, personificeret i hr. kommissær Poul Nielson, om, at den via EU's delegation i Mexico foretager en vurdering på stedet af, hvilke muligheder der ligger i aftalen med hensyn til handel og samarbejde, og at resultaterne heraf senere videregives til alle interesserede. Den anden for endnu en gang at appellere til parterne i konflikten i Chiapas om at fordoble deres bestræbelser på at nå frem til en dialog baseret på respekt for de demokratiske principper, så der kan gøres en ende på en for vores civilisation ganske utidssvarende situation.
Hr. formand, tillad mig også at give udtryk for vores solidaritet med befolkningen i El Salvador, der endnu en gang er blevet ramt af en naturkatastrofe.

Sánchez García
Hr. formand, mine damer og herrer, hr. kommissær, som den nicaraguanske forfatter Sergio Ramírez så rigtigt påpeger, kan det politiske kort over Latinamerika i dag fortolkes gennem forskellige og meget modsætningsfyldte relieffer.
Et af dem kunne være "tequila-effekten", som stråler ud fra Mexico efter det seneste præsidentvalg, der er et ægte eksempel på samfundssind, og som - håber vi - vil bidrage positivt til udformningen af det nye politiske kort over De Forenede Mexicanske Stater, hvor vi håber at se en magtadskillelse og garanti for politisk magtskifte, og hvor vi er sikre på, at den nødvendige indbyrdes forbindelse mellem økonomisk og politisk modernisering trives bedre og bedre.
Det er klart, at Mexico er et land fyldt med lyse og mørke sider, som et hvilket som helst land i Den Europæiske Union. Derfor bider jeg mærke i det alt for kritiske tonefald, som ordføreren anvender i denne betænknings begrundelse under beskrivelsen af den samfundsøkonomiske situation i denne latinamerikanske republik.
Jeg mener, at vi skal være forsigtige med vores udtalelser, og jeg er overrasket over ordførerens tvivl med hensyn til de mexicanske forfatningsmæssige beføjelser, når hun behandler handel med tjenesteydelser.
De vurderinger, der fremsættes i forbindelse med investeringer, er efter min mening ikke passende, eftersom den mexicanske økonomis internationaliseringsgrad er steget betydeligt i de senere år og i en sådan grad, at Mexico er det land, der har udnyttet det af Fællesskabets finansielle instrumenter, der hedder ECIP, mest, hvilket tydeligt afspejles i væksten i udenlandske virksomheders investeringer og i frihandelsaftalerne, både den, der er indgået med USA og Canada, og den, der for nylig er indgået med Den Europæiske Union.
I sidstnævnte tilfælde har Mexico gennemført en strategisk indsats for at variere sine forbindelser, der var koncentreret om USA, og det vil desuden muliggøre en toldbehandling af europæiske varer, der svarer til den, der gælder for USA, særligt hvad angår industriprodukter. Vi vil naturligvis stemme for.

Knörr Borràs
Hr. formand, på den korte tid, jeg har til rådighed, skal jeg sige, at vi samlet ser positivt på det forslag til Rådets afgørelse, som vi forhandler om i dag, fordi vi allerede i sin tid glædede os over undertegnelsen og den senere ratificering af aftalen med Mexico, for vi mener, at den er et vigtigt - og jeg vil endda sige sjældent - skridt i forholdet mellem Den Europæiske Union og et latinamerikansk land.
Men denne aftale kan, som alt her i livet, forbedres. Vi mener naturligvis, at aftalen skal dreje sig om handel, men vi savner konkrete foranstaltninger om udviklingen af Mexico, vores broderland.
Ligeledes finder vi ingen steder blandt Det Fælles Råds funktioner (artikel 44) planer om en undersøgelse af følgerne af iværksættelsen af associeringsaftalen, hvilket vi rent ud sagt finder påkrævet.
Vi beklager også, at miljøet ikke engang nævnes i denne aftale. Ikke engang, som min kollega Caroline Lucas påpeger, under henvisning til protokollen om biosikkerhed i afsnittene om intellektuel ejendomsret.
Til sidst skal jeg gøre opmærksom på den store modsigelse, det er, at mens aftalen i Mexico er blevet ratificeret af de folkevalgte institutioner, bliver den i Den Europæiske Union, der foregiver at være et eksempel på demokrati, ikke vedtaget direkte af Parlamentet, som er direkte valgt af den europæiske befolkning. Parlamentet høres blot.

Marset Campos
Hr. formand, vores gruppe støtter og værdsætter betænkningen af fru Lucas som et positivt bidrag til Rådets forslag i forbindelse med Det Fælles Råds møde og dets udvikling. Netop bemærkningerne og henstillingerne vedrørende demokratisk gennemsigtighed på områder så følsomme som tjenesteydelser, investeringer, intellektuel ejendomsret og tvistbilæggelse tager hensyn til Parlamentet, den mexicanske befolkning og den mexicanske forfatning og også til, at der ikke opstår negative følger for det mexicanske samfund.
Den Europæiske Union er forpligtet til at sikre, at vores forbindelse og aftale med Mexico ikke medfører flere problemer, som det er sket med den sædvanlige amerikanske indblanding, nærmere betegnet med forværringen af situationen i Chiapas, fordi det område er genstand for multinationale interesser. Derfor er denne aftales succes vigtig, for det ville være en anden form for forbindelse mellem Den Europæiske Union og Latinamerika, f.eks. med henblik på de kommende aftaler med Mercosur og Chile, og det ville være et vigtigt håb for kontinentet.

Farage
Hr. formand, denne aftale mellem EU og Mexico giver mig mulighed for at sige, at det er rart, at Europa-Parlamentet til en afveksling diskuterer frihandel. Det er nemlig et punkt, hvor vi normalt kun er øjentjenere.
Da denne aftale var færdiggjort, var min første tanke imidlertid "heldige Mexico". Her er et land, der kan indgå en handelsaftale med EU uden at skulle melde sig ind i klubben, uden at skulle betale kontingent eller indrette sig efter tusinder af direktiver og forordninger hvert år. Hvorfor kan Det Forenede Kongerige ikke gøre det samme, tænkte jeg.
På et andet plan må jeg fremhæve de iagttagelser, ordføreren har gjort om, at der hersker en øget følsomhed blandt Parlamentets medlemmer med hensyn til, hvem der træffer beslutninger i handelsanliggender, om det er Rådet eller Kommissionen. Faktisk er denne følsomhed ikke begrænset til Parlamentet. Mange medlemmer af mit parti og mange vælgere deler denne følsomhed og er foruroliget over udviklingen i Nice, der synes at lægge alt for meget magt i hænderne på ikke-folkevalgte embedsmænd fra Kommissionen. Det vil sige, jeg ville ikke være tilfreds, hvis magten lå andre steder i EU, og det, vi er mest sensible over for, er, at vores land får handelsaftaler, der påvirker Det Forenede Kongerige, forhandlet og afsluttet af tredjepart, hvilket måske og måske ikke er i vores nationale interesse. Endvidere har vi med hensyn til løsning af konflikter, baseret som de er på en WTO-model, allerede haft banankrigen, hvor uskyldige britiske selskaber er blevet straffet for noget, der ikke har noget at gøre med dem, og som de ikke har nogen som helst kontrol med.
Alt i alt er vi glade for, at EU og Mexico er nået frem til en aftale, men vi mener ikke, at Det Forenede Kongerige bør være bundet af den. Vi vil langt hellere træffe vores egne aftaler på vores egne betingelser.

Valdivielso de Cué
Hr. formand, jeg vil indlede med at give udtryk for min tilfredshed med indgåelsen af associeringsaftalen mellem Mexico og Den Europæiske Union, en aftale, som mange af os, der er til stede, har været med til at udarbejde igennem flere år.
Hvad angår den betænkning, vi beskæftiger os med, vil jeg gerne gøre opmærksom på to aspekter, som jeg finder vigtige, og som behandles overraskende.
På den ene side påberåbes den mexicanske forfatning mindst otte gange i teksten, idet det hævdes, at undertegnelsen af aftalen med Den Europæiske Union muligvis er en overtrædelse af dette lands grundlov. Til det vil jeg blot sige, at det mexicanske parlament den 20. maj 2000 vedtog dette samarbejde med 89 stemmer for, 11 imod og to stemmeundladelser.
De samme tal gælder for vedtagelsen af beslutningerne vedrørende handel fra Det Fælles Råd for interimsaftalen og dem fra Det Fælles Råd for den samlede aftale. Der var ingen parlamentariske grupper, der rettede rekurs om forfatningsstridighed til landets højesteret, det organ, der er kompetent til at afgøre disse spørgsmål.
Hvad angår menneskerettigheder, må vi på den anden side set huske på, at Mexico har undertegnet mere end 50 internationale aftaler om menneskerettigheder og arbejdsrettigheder, herunder mange af dem, der er nævnt i den betænkning, vi behandler. Landet anerkender ligeledes Den Interamerikanske Menneskerettighedsdomstols bindende kompetence på dette område. Det lader altså til, at Mexico er en rigtig retsstat.
Samtidig har den nuværende regering underskrevet en aftale med FN, og den har oprettet en særlig legation ved nævnte internationale organisation for menneskerettigheder og demokrati. Jeg vil også minde om, at demokratiklausulen blev indføjet i denne aftale i 1999.
Og endelig mener jeg, at den bedste garanti for at kunne udøve de individuelle rettigheder og frihedsrettigheder er økonomisk velstand, og som alle ved, og som det er blevet bevist ved talrige lejligheder, er frihandelsaftalerne på mellemlangt sigt et solidt grundlag for at opnå den velstand.

Linkohr
Hr. formand, det er allerede blevet sagt, at vores gruppe godkender Rådets forslag. Mexico er et vigtigt land. Det er det største spansksprogede land. For så vidt er denne aftale af stor politisk betydning. Men jeg vil også gerne understrege, at det også er af stor betydning for os at godkende denne aftale, fordi den - og her henvender jeg mig særligt til den kommissær, som er ansvarlig for udenrigspolitikken - er et bevis på Den Europæiske Unions fælles udenrigspolitik.
Her adskiller jeg mig fra min britiske kollega, som hellere havde set, at medlemsstaterne indgår sådanne aftaler separat. Det er efter min mening et stort fremskridt, at Den Europæiske Union tager dette emne op i fællesskab.
Vi prioriterer aftalen med Mexico højt. Det er for øvrigt den første i en lang række af aftaler, som vi for øjeblikket også forhandler om med Mercosur og Chile. Gennemførelsen af Mexico-aftalen har derfor en pilotfunktion. Hvad handelspolitikken angår, skal den forbedre vores handelspolitiske situation i Mexico. Europas handelspolitiske andel i Mexico er faldet til et nærmest latterligt niveau. Det skal forbedres, og jeg tror, at det også er i Mexicos interesse, at landet ikke alene er afhængigt af handlen med USA, men har en afbalanceret udenrigshandel, hvor også Europa spiller en rolle. Det er, tror jeg, en selvfølgelighed. For så vidt er aftalen både i vores og i mexicansk interesse.
Men med vores godkendelse bør vi også honorere, at Mexico forandrer sig. Med valget af præsident Fox er der for første gang siden den mexicanske revolution sket et magtskifte. Mexico træder dermed ind i rækken af stater, hvor et demokratisk magtskifte bliver normalt. Der er også håb om, at konflikten i den sydlige del af landet, i Chiapas, får en fredelig løsning.
Mexico har åbnet sig, ikke kun over for USA, men er også parat til at åbne sig over for Europa. Det ville derfor glæde mig meget, hvis f.eks. den nyvalgte mexicanske præsident også snart aflagde Europa et besøg - og måske også ville tale her i Parlamentet - og hvis også europæiske statschefer ville besøge Mexico.
Jeg vil gerne afslutningsvis sige vedrørende Lucas' betænkning, at det er klart, at vi ikke stemmer om betænkningens begrundelse, sådan er det altid. En ordfører kan frit give udtryk for sin mening, men jeg vil i den forbindelse også sige, at samarbejdet med Mexico, med ethvert land, som vi har venskabelige forbindelser til, også er kritisk. Det gælder for øvrigt begge veje. Vi vil have friheden til at sige, hvis der er noget, som vi ikke synes om andetsteds, og vi opfordrer også vores venner til at sige, hvad de ikke synes om. Det kan man bedst vise med USA som eksempel. Vi har en til dels meget kritisk dialog med USA - for øvrigt også omvendt - uden at det har ændret noget på vores samarbejde og vores gensidige tillid.

Sanders-ten Holte
Hr. formand, min gruppe er meget opmærksom på vigtigheden af frihandelsaftalen mellem EU og Mexico for begge parter og støtter ordførerens initiativ på de fleste områder. Mexico er Den Europæiske Unions vigtigste handelspartner i Latinamerika efter Brasilien, og jeg er særlig stolt af, at Europa er nået frem til et resultat, der på en række områder går ud over NAFTA-privilegierne, og som er godt for Europa, men også for Mexico.
Vi betragter denne aftale som en milepæl i vores kommende forbindelse med latinamerikanske lande. Inden for rammerne af dagens forhandling ville Den Liberale Gruppe i særdeleshed gerne understrege vigtigheden af standardbestemmelsen om menneskerettigheder i denne aftale, særlig respekt for demokratiske principper og fundamentale menneskerettigheder. Vi vil gerne understrege, hvor afgørende det er at overvåge menneskerettighedssituationen i Mexico, hvilket jeg har set med mine egne øjne. I denne forbindelse finder jeg ordførerens forslag om at gå i gang med en reform af artikel 39 og 59 i den samlede aftale fornuftigt. Man kan forvente en sideaftale om samarbejde om menneskerettigheder. Det, vi især håber, er, at åbningen af den mexicanske økonomi vil bidrage til økonomisk og social udvikling i Chiapas. Vi erklærer os parate til at indlede denne proces, og jeg håber, at Marcos' march til Mexico City vil indebære et gennembrud for freden. Det er nu op til præsident Fox at opfylde det, han lovede delegationen fra Parlamentet under sin valgkamp. Jeg vil følge det meget nøje.

Belder
Hr. formand, vi lader gerne tvivlen komme aftalen mellem Den Europæiske Union og Mexico til gode. Samtidig anmoder vi Rådet og Kommissionen om løbende at informere Europa-Parlamentet så fuldstændigt som muligt om de gensidige virkninger af denne aftale. Denne udtrykkelige anmodning hænger tæt sammen med de lovende initiativer, som den nye mexicanske præsident, Vincente Fox, i øjeblikket udvikler. Bestræbelser, som klart er rettet mod at hjælpe tilbagestående befolkningsgrupper, først og fremmest landets meget omfangsrige indianske samfund, fremad gennem investeringer og betydelig regional autonomi. Modige bestræbelser i betragtning af den store politiske og samfundsmæssige modstand.
For Den Europæiske Union og USA ligger der her en flot, fælles udviklingsopgave. Når alt kommer til alt, ønsker vi i Strasbourg og Bruxelles ikke at være kendt på verdensplan som kølige, beregnende handelsfolk. Kort sagt, en bedre adgang til markedet og forbedring af den mexicanske stilling i verdensøkonomien kræver en mere humanitær løsning end endimensional liberalisering.
Vi tilslutter os absolut, at ordføreren, fru Lucas, lægger vægt på den mexicanske befolknings behov. Forskellige gange henviser hun i sin begrundelse for aftalen til krænkelser af den mexicanske forfatning. Det er imidlertid efter vores opfattelse primært et nationalt anliggende. Det betyder ikke, at vi ikke ønsker, at Rådet og Kommissionen vil være lige så engagerede som vores ordfører i kontakterne med de mexicanske partnere.

Martin, Hans-Peter
Hr. formand, kære kolleger, som endnu er til stede, det er en ganske interessant sag, vi har med at gøre. Her har der efter min mening - jeg kan ikke komme på noget tysk ord - været en sharp mind på arbejde. Det er, tror jeg, på eksemplarisk vis lykkedes at påpege svagheder i en aftale, og når man læser begrundelserne, fru Lucas, kan man ikke undgå at få det indtryk, at der her muligvis er en euroimperialisme under udvikling. Konkret vil jeg gerne kommentere to punkter. For det første de demokratipolitiske svagheder, som gang på gang påvises i begrundelserne - vi formulerer her alligevel målsætninger over for Mexico, hvilket egentlig kun den stærke kan tillade sig at gøre over for den svage. Jeg er betænkelig ved nødvendigheden af at tilpasse Mexicos forfatning, så den i det hele taget er konform med denne aftale. Den minder mig om de underskud, som denne Europæiske Union selv har over for sine borgere på grund af den manglende demokratiske legitimation.
Det andet punkt, som man efter min mening ikke bør glemme, er, at Mexico ikke kun er en vigtig handelspartner for Den Europæiske Union, men i midten af 1990'erne gennemgik det, som den daværende formand for Den Internationale Valutafond, Michel Camdessus, kaldte den første finanskrise i det 21. århundrede. Derfor er det efter min opfattelse særlig prisværdigt, at der specielt bliver henvist til de problematikker, som lande som Mexico, og for tiden især også Argentina, har på grund af den tætte tilknytning til den amerikanske dollar, og det er meget beklageligt, at Kommissionen ikke følger mainstream på det punkt, som allerede nu siger: Vi skal passe på! Personligt ville jeg sågar snarere gå i retning af et Bretton Woods-system. Der mangler her de tilsvarende foranstaltninger, og der mangler også den positive hjælp til Mexico. At vi i henstillingerne ikke også henviser til, at vi netop i forbindelse med finanskriser bør være hjælpsomme, er måske det eneste kritikpunkt, som jeg har at udsætte på betænkningen.

Kreissl-Dörfler
Hr. formand, aftalen med Mexico er virkelig en milepæl i forbindelserne til de latinamerikanske lande. Den har større rækkevidde end nogen anden aftale, som Den Europæiske Union har indgået med et tredjeland. Jeg har selv altid fulgt denne aftale med Mexico kritisk, men også solidarisk, da det for os altid drejede sig om ikke kun at have Den Europæiske Unions interesser for øje, således som det vel er tilfældet hos en og anden her i Parlamentet, men også Mexicos og den befolknings interesser, som overvejende lever i fattigdom. Aftalen vil altså kun være en milepæl, hvis levevilkårene for det overvejende flertal af mexicanerne bliver forbedret med aftalen. Det vil i den forbindelse også være afgørende, hvordan demokrati- og menneskerettighedsklausulen bliver gennemført i praksis. Det vil Fox-regeringen også skulle lade sig vurdere på, ikke kun på økonomisk succes.
I fremtiden skal man særligt holde øje med netop servicesektoren og de direkte investeringer, da det ikke kan være rigtigt, at Mexico betragtes som en forlænget arbejdsbænk. Investeringerne skal i langt højere grad også bidrage til at forbedre den regionale udvikling og orientere sig efter klare sociale og økologiske standarder, som så ikke blot skal kontrolleres, men også overholdes. Men det er nu også op til os i Europa-Parlamentet og den mexicanske regering sammen med den mexicanske befolkning at sørge for, at den får størst mulig gavn heraf. Men det er også vigtigt for os, hvordan Det Fælles Råd i fremtiden vil varetage sine opgaver som led i videreudviklingen af aftalen, og hvordan Mexicos parlament og Europa-Parlamentet bliver integreret heri. Og da der ikke er noget, som ikke kan forbedres yderligere, håber jeg, at Mexico og Den Europæiske Union som ligeværdige partnere i samme øjenhøjde vil rydde de uoverensstemmelser og fejl af vejen, som aftalen uden tvivl stadig indeholder. Det siger jeg som næstformand for Delegationen for Forbindelserne med Landene i Mellemamerika og Mexico. Jeg bekender mig også til denne aftale, og hvis disse punkter, hvoraf fru Lucas har berørt mange, bliver opfyldt, synes der ikke længere at være noget til hinder for, at denne aftale bliver en succes, og i så fald ville det virkelig være en historisk milepæl for traktater mellem Den Europæiske Union og et latinamerikansk land.

Nielson
Hr. formand, hr. Seguro nævnte ved slutningen af sit indlæg den skrækkelige situation i El Salvador. Jeg vil gerne benytte denne lejlighed til at underrette Parlamentet om, at jeg i dag har besluttet at frigive yderligere 5-8 millioner euro til støtte for befolkningen i El Salvador. Det er ganske betydningsfuldt.
For nu at gå over til den sag, vi drøfter, så er Mexico undergået en radikal moderniseringsproces i de sidste 10 år. NAFTA-aftalen har spillet en vigtig rolle i denne forbindelse. Den har ført til en væsentlig forøgelse af samhandel og udveksling af investeringer mellem USA og Mexico og ligeledes Canada. Hverken EU eller Mexico har ønsket, at NAFTA-aftalen skulle føre til mindre tætte forbindelser mellem EU og Mexico. Vi accepterer begge udfordringen og har besluttet at tilpasse vores forbindelser. Dette kulminerede med ikrafttrædelsen i oktober sidste år af vores aftale om økonomisk partnerskab, politisk koordinering og samarbejde, som ofte kaldes den samlede aftale. Denne aftale, der består i et frihandelsområde, en politisk dialog og bestemmelser om samarbejde, styrker Mexicos eksisterende forbindelser med Europa.
På grund af en meget kompliceret fordeling af kompetence mellem EU og dens medlemsstater består frihandelsaftalen af to separate juridiske tekster. Den første, Afgørelse 2/2000, dækker områderne under fællesskabskompetence og blev vedtaget af Det Fælles Råd i Lissabon den 23. marts 2000, efter at Parlamentet havde fremsat sin udtalelse den 16. marts 2000. Den trådte i kraft den 1. juli 2000. Den anden tekst dækker det resterende område - tjenesteydelser, investeringer og ophavsret - og forventes vedtaget af Det Fælles Råd den 27. februar 2001.
Den anden tekst, som vi drøfter i dag, vil liberalisere tjenesteydelser i to faser. For det første ved at medtage en stand-still-bestemmelse, der forhindrer begge parter i at indføre nye diskriminerende foranstaltninger eller styrke de eksisterende. Denne bestemmelse drejer sig kun om diskriminerende foranstaltninger og udelukker derfor ikke muligheden af at vedtage nye restriktive, ikke-diskriminerende bestemmelser for f.eks. yderligere at beskytte miljøet. For det andet lægger denne afgørelse op til en eliminering af næsten al tilbageværende forskelsbehandling mellem de to parter i løbet af en periode på maksimalt 10 år.
Afgørelsen vil være i overensstemmelse med GATS-reglerne - særlig forpligtelsen til ikke at udelukke nogen sektor fra liberaliseringsprocessen. Desuden indeholder teksten foranstaltninger angående investeringer og dermed forbundne betalinger, som indfrier de løfter, som begge parter allerede har fremsat i OECD og via bilaterale aftaler, som Mexico og de fleste medlemsstater har undertegnet. Parlamentet er blevet indbudt til at fremsætte en udtalelse om denne anden afgørelse. Når den først er vedtaget af Det Fælles Råd den 27. februar 2001, vil en frihandelsaftale være helt på plads.
Men denne afgørelse har også større virkninger. Den samlede aftale vil blive fuldt ud gennemført, og således vil den politiske dialog og samarbejdssøjlerne effektivt træde i kraft. Mexico er traditionelt en af EU's vigtigste handelspartnere i Latinamerika med et betydeligt vækstpotentiale, og EU er Mexicos næststørste handelspartner efter USA. Indgåelsen af frihandelsaftalen vil give virksomheder i EU adgang til det mexicanske marked på betingelser, der minder om NAFTA's.
Vores handelsforbindelser, som er gået tilbage i de foregående år, bør blive markant forbedret, nu hvor vi kan konkurrere på lige vilkår med produkter og tjenesteydelser fra USA og Canada. Vi bør være tilfredse med, hvad vi har nået på dette område. Handelsaftalen mellem EU og Mexico er den første aftale af denne type, som EU har indgået med noget latinamerikansk land.
Bortset fra handlen bør vi fuldt ud udnytte denne aftale til yderligere at uddybe vores allerede fortræffelige bilaterale forbindelser til Mexico. Den institutionaliserede politiske dialog på højt plan vil være et godt redskab, når der skal opnås enighed om fælles holdninger til spørgsmål af fælles interesse, f.eks. reformer af FN, bestræbelser på at få en ny WTO-runde i gang og menneskerettighedssituationen hos begge parter. Aftalen vil give os nye muligheder for samarbejde på basis af de retningslinjer, der er fastlagt for perioden 2000-2006, hvad enten det drejer sig om styrkelsen af lov og orden, reformer af retsvæsenet, bekæmpelse af fattigdom eller investering i menneskelige ressourcer. Det er en ny og meget ambitiøs begyndelse. Jeg deler den opfattelse, der er kommet til udtryk hos de fleste medlemmer under denne forhandling, og vi ser med stor glæde hen til, at dette skal blomstre i de kommende år.

Lucas
Hr. formand, jeg har en bemærkning til forretningsordenen. Der var en særlig oplysning, som jeg bad kommissæren om. Det drejede sig om dagsordenen for Det Fælles Råds møde den 27. februar. Kan han fortælle os, om og hvornår vi kan få fat på den dagsorden, hvad der vil stå på den, og hvilken slags afrapportering vi kan vente fra dette møde?

Nielson
Den måde, arbejdsfordelingen er organiseret på, indebærer, at vi naturligvis vil informere Parlamentet om resultatet af dette møde.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Ulovlig indrejse og ulovligt ophold
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0315/2000) af Ceyhun for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om
I. initiativ fra Den Franske Republik med henblik på vedtagelse af Rådets rammeafgørelse om styrkelse af de strafferetlige rammer med henblik på bekæmpelse af hjælp til ulovlig indrejse og ulovligt ophold (10675/2000 - C5-0427/2000 - 2000/0821(CNS));
II. initiativ fra Den Franske Republik med henblik på vedtagelse af Rådets direktiv om definition af hjælp til ulovlig indrejse og rejse samt ulovligt ophold (10676/2000 - C5-0426/2000 - 2000/0820(CNS)).

Ceyhun
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, det daværende franske formandskab foreslog i august 2000 to initiativer til bekæmpelse af kriminelle menneskesmuglerbander og gennemførelse af præventive foranstaltninger. Men forud herfor døde mange flygtninge som ofre for de kriminelle menneskesmuglerbander. Desværre dør de stadigvæk. Hver uge læser vi mindst to beretninger om denne sørgelige sag.
Derfor er Den Europæiske Union nødt til at handle nu. Direktivet til definition af hjælp til ulovlig indrejse og ulovligt ophold definerer en lovgivningsramme, så ulovlig indrejse ved hjælp af kriminelle menneskesmuglerbander forhindres.
Det andet initiativ er en rammeafgørelse fra Rådet om styrkelse af de strafferetlige rammer med henblik på bekæmpelse af hjælp til ulovlig indrejse og ulovligt ophold, så udnyttelsen af flygtninge forhindres. Jeg må indrømme, at begge initiativer egentlig kunne fremlægges som et enkelt initiativ. De kunne kombineres i et enkelt forslag på samme retsgrundlag i den første pille. Jeg var desværre ikke i stand til at overbevise det franske indenrigsministerium. Jeg er glad for, at mine ændringsforslag fandt støtte i Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender.
Nu har vi ikke længere to restriktive forslag, men to forslag, som kan anvendes differentieret på de forskellige målgrupper. Mens de kriminelle menneskesmuglerbander skal bekæmpes, bliver ngo'erne eller kirkerne og lignende organisationer, som tilbyder de forfulgte mennesker human hjælp, ikke ligestillet med de kriminelle.
Vi må ikke ignorere, at mennesker i titusindvis også i dag må flygte fra diverse former for forfølgelse og krig. Er det en kriminel handling at hjælpe en forfulgt i denne situation, kære kolleger? Jeg er ærlig talt glad for, at der findes modige mennesker, som hjælper forfulgte. Det var derfor meget vigtigt at definere hjælp og de ærlige hjælpere præcist. Teksten i det franske initiativ foretog ingen differentiering mellem den individuelle og den organiserede hjælp, og heller ikke mellem den kommercielle og den moralske. Derfor var en korrektur bydende nødvendig.
Jeg vil ikke ignorere, at menneskehandel i dag er en lukrativ forretning for kriminelle. Men det ville være en fatal fejl at tro, at man kun kan løse dette problem med restriktive foranstaltninger. De politimæssige og juridiske tiltag skal ledsages af en fælles europæisk asyl- og indvandringspolitik. Kun på den måde kan det lykkes os at undgå de sørgelige begivenheder som i Dover i fremtiden.
Det ville være en let sag også at afvise de forslag fra den franske regering, som jeg har kritiseret, så længe der ikke findes en af os krævet fælles asyl- og indvandringspolitik. Det ville virkelig være den letteste sag i verden for os ganske enkelt at erklære dette emne for afsluttet i løbet af fem minutter. Men i betragtning af ofrenes skæbner ville det være ansvarsløst. Jeg er derfor glad for, at Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender og jeg har formået at videreudvikle initiativerne med min betænkning på en sådan måde, at både de humanitære og de strafferetlige krav bliver tilgodeset.
Jeg beklager meget, at PPE-Gruppen ikke kan støtte netop denne betænkning. Til gengæld glæder jeg mig meget over de fornuftige supplerende forslag fra Det Europæiske Liberale og Demokratiske Partis Gruppe, som der skal lyde en tak til. Jeg håber, at vi med min betænkning kan vise De Europæiske Socialdemokraters Gruppe, Det Europæiske Liberale og Demokratiske Partis Gruppe, Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance og Den Europæiske Fællesfløjs Fællesgruppe/Nordiske Grønne Venstre, at Europa-Parlamentet i en så svær sag vil fremkomme med retningsvisende forslag til Rådet til samfundsbevarende, men også human handling.

Kirkhope
Hr. formand, da jeg forlod Underhuset i Det Forenede Kongerige i 1997, troede jeg, at jeg var sluppet væk fra debatter, der fandt sted efter kl. 22 om aftenen. Men det er meget trøsterigt at se, at vi kan debattere meget vigtige spørgsmål endnu senere om aftenen. Jeg noterer også med interesse, at debatterne i Det Forenede Kongerige nu synes at være blevet forkortet, så de slutter på tidspunkter, der ligger et godt stykke før kl. 22. Magtbalancen i denne forbindelse har sandelig ændret sig.
Jeg havde det privilegium at være indvandringsminister i den forrige regering. Det er vigtigt for mig straks at understrege, at PPE ligger på linje med hensigten med det franske initiativ. Det er af vital betydning at begrænse den illegale indvandring og at tage sig af de kriminelle, der udnytter fattige mennesker til egen fordel, både finansielt og på andre måder. Men som skyggeordfører er jeg desværre ikke i stand til at støtte hr. Ceyhuns ændringsforslag, da jeg mener, at de slet ikke tager fat på spørgsmålet, men tværtimod vil forværre det.
I særdeleshed forekommer det mig vanskeligt at forsøge at afkriminalisere det at lette illegal indvandring for nogle grupper snarere end for andre. Den idé, at de, der handler ud fra humanitære hensyn, skal være immune over for retsforfølgelse, er yderst problematisk og i hvert fald subjektiv. Jeg må også som advokat sætte spørgsmålstegn ved, hvorfor loven skal gælde for nogle og ikke for andre. De humanitære motiver, der nævnes i mange af hr. Ceyhuns ændringsforslag, er også meget vanskelige at definere eller fortolke på en fair og ordentlig måde ved en domstol. Det betyder ikke, at menneskerettighedsorganisationer skal undlade at hjælpe sådanne mennesker, efter at de er kommet ind i en medlemsstat på lovlig vis - jeg vil meget støtte, at dette fortsætter, og at det spiller en rolle i fremtiden - men at de efter vores opfattelse ikke har mere ret til at deltage i ulovlige handlinger end nogen andre.
I denne forbindelse må man også understrege, at illegale indvandrere, som bliver hjulpet ind af menneskesmuglere, bestemt ikke bør være mere immune over for retsforfølgelse end andre illegale indvandrere.
Naturligvis er der en vanskelighed ved gennemførelsen af en fælles indvandrings- og asylpolitik. Jeg nærer som britisk konservativ tvivl om dette. Men i aften er jeg helt tilfreds med, at vi ser på det inden for rammerne af, hvordan det kan udvikle sig. Vi er ikke parate endnu. Vi har ikke denne politik på plads. Hvis man går ud fra, at en sådan politik kan gennemføres, forekommer denne politik mig at være en dårlig lejlighed. Det er af afgørende betydning, at man fastlægger parametrene for en fælles indvandrings- og asylpolitik, før nogen indre standarder - såsom dem, man tager fat på i betænkningen - bliver fastsat. At forbedre flygtninges juridiske stilling, som det siges i ændringsforslag 2, er efter det, jeg ved, ikke en del af nogen fælles indvandrings- og asylpolitik.
Med hensyn til betaling af kompensation specificerer ordføreren ikke, hvordan disse penge skal bruges. En forhøjelse af EU's budget kræver da mere retfærdiggørelse end her. Det er altid vigtigt at skelne mellem asyl og indvandring. Det er to separate spørgsmål, hvoraf det sidste dækkes af Genève-konventionen af 1951. Både jeg og PPE glæder os bestemt over ændringsforslag, der understreger betydningen af denne konvention.
Vi støtter det franske initiativ. Vi beklager bare, at denne betænkning er kommet for tidligt, og at den er uacceptabel.

Cerdeira Morterero
Hr. formand, undskyld, men jeg havde taget fejl af klokken. For det første vil jeg lykønske min kollega Ceyhun med det arbejde, han har udført, og med hans indsats for at inddrage alle de holdninger, der var omkring disse to initiativer. For det andet må jeg her i Parlamentet påpege noget, der er helt afgørende for den fremtid, som Den Europæiske Union, vores samfund og det politiske projekt, som vi her skaber, går i møde. Det drejer sig om behovet for en fælles politik for indvandring og asyl, noget, som vi ikke kan opnå uden Den Europæiske Unions politiske institutioners engagement, bestræbelser og arbejde.
Jeg vil gerne gentage en række forhold, som Parlamentet og Rådet bør være meget opmærksom på, når de træffer beslutninger i fremtiden. Det er helt nødvendigt at skelne mellem uegennyttig og humanitær hjælp til ulovlig indvandring og forbrydernettenes aktiviteter, som det fremgår af artikel 27 i Schengen-konventionen. Det er også vigtigt at skelne klart mellem dem, der drager direkte og aktiv fordel af ulovlig indvandring, det vil sige dem, der organiserer og deltager i transporten af ulovlige indvandrere, og de passive og indirekte begunstigede, som er dem, der lukrerer på de andres arbejde.
Det skal også understreges, at den økonomiske fordel også kan være en direkte eller indirekte fordel afhængigt af den aktivitet, der foregår. På den anden side mener jeg ikke, at transportvirksomheder kan have ansvar for forflyttelse af mennesker, der umiddelbart efter at være kommet ind i en medlemsstats område søger politisk asyl. Transportvirksomheder har hverken evne eller kompetence til at vurdere rimeligheden i en asylansøgning, og derfor mener jeg, at man under ingen omstændigheder hverken direkte eller indirekte kan overtale dem til gennem disse instrumenter at vurdere en sådan rimelighed. Sanktionerne bør være afpassede og afbalancerede, sanktion og overtrædelse bør stå i et rimeligt forhold til hinanden.
Foranstaltningerne og målene med dem skal nøje overholde forpligtelserne for de stater, der har undertegnet Genève-konventionen fra 1951, med hensyn til asylansøgere, der rejser ind i en stat i Den Europæiske Union. Disse foranstaltninger kan aldrig have til formål at overtale asylansøgere til ikke at udøve deres lovlige ret til at søge en signatarstats beskyttelse, for det ville være en overtrædelse af Genève-konventionen.
Til sidst vil jeg henlede opmærksomheden på behovet for, at medlemsstaterne er bevidste om, at nogle områder i Den Europæiske Union er særlig ramt af ulovlig indvandring, og at de på grund af deres geografiske beliggenhed påtager sig en stor del af indvandringspolitikkernes byrde, hvorfor der bør oprettes budgetposter, som muliggør udbetaling af udligningsudbeløb, hvilket vil skabe en større solidaritet inden for Den Europæiske Union på dette område.

Malmström
Hr. formand, vi mindes alle med forfærdelse containeren med de 58 døde kinesere, der blev fundet i Dover sidste sommer. For nylig så vi druknede mennesker flyde i land ved den spanske kyst. Sådanne tragedier indtræffer hver dag rundt omkring i Europa, selv om det dog ikke altid er under så spektakulære former.
De forbryderbander, der tjener penge på at udnytte menneskers fortvivlede situation og smugler dem over grænser under skrækkelige sikkerhedsvilkår, skal selvfølgelig straffes. Dette er en umenneskelig virksomhed. Her kræves en fælles indsats på EU-niveau.
Men, hr. formand, det forslag, som Frankrig har stillet, handler kun om en lille del af disse uhyrligt komplekse spørgsmål omkring migration og flygtninge. Trods fine erklæringer om globalt ansvar har EU's medlemslande ikke kunnet blive enige om en fælles asyl- og indvandringspolitik. Det eneste, man synes at kunne blive enige om, ser ud til at være repressive foranstaltninger. Smuglerne skal selvfølgelig straffes, og flyselskaber, der medtager passagerer uden gyldige papirer, må bøde. Det er urimeligt at overlade bedømmelsen af menneskers beskyttelsesbehov til flystewardesser. Man må også spørge sig selv, hvorfor mennesker satser alt, hvad de ejer, for under usikre vilkår at lade sig smugle ind i et ukendt land. Er det virkelig muligt at skaffe sig adgang til EU på lovlig vis, når vi kræver visum fra 130 lande? Jeg tror det ikke. EU er i færd med at opbygge et "Fort Europa".
Den Liberale Gruppe havde gerne set et mere dækkende program for migrationsspørgsmålene. Her er der brug for en fælles politik. Den betænkning, som ordføreren har skrevet, er en vigtig modificering af det franske forslag, eftersom han forsøger at gå i dybden. Selvfølgelig skal forbryderbanderne straffes, men der er mennesker, der gemmer flygtninge uden tanke på personlig profit, eftersom de er overbeviste om, at flygtningene risikerer liv og lemmer, hvis de bliver sendt tilbage til deres hjemland. Slægtninge, venner eller private organisationer skal ikke straffes for dette. Man må skelne.
Det er også vigtigt at understrege, at målet med dette direktivforslag ikke er at lægge yderligere hindringer i vejen for mennesker, der søger asyl eller indvandrer til Den Europæiske Union. Med de ændringsforslag, som Den Liberale Gruppe har stillet, vil vi støtte Ceyhuns forslag i håb om, at Rådet tager sig sammen og bliver enig om en fælles europæisk asyl- og indvandringsstrategi.

Boumediene-Thiery
Hr. formand, kære kolleger, indvandring er i dag et spørgsmål, som i Europa på alle områder præger vores samfund. Det drejer sig om legale og illegale indvandreres situation, om retten til asyl og retten til fri bevægelighed, om sociale, økonomiske og kulturelle rettigheder og politiske rettigheder.
I de fleste medlemsstater kan man konstatere, at et faldende antal personer opnår status som flygtninge, og antallet af indvandrere, som når Europa ad de traditionelle kanaler, er ligeledes faldende. Til gengæld har det samlede antal indvandrere ikke ændret sig de seneste år. Tallene vidner således om, at den stramme indvandrings- og visumpolitik blot har medført et stigende antal illegale indvandrere. Der er dagligt mænd, kvinder og børn, som omkommer i forsøget på illegalt at skaffe sig adgang til det, der er blevet et regulært Fort Europa. De er som oftest ofre for menneskesmugling og -handel. Og lidelseshistorien fortsætter beklageligvis i medlemsstaterne, hvor de som illegale indvandrere er forsvarsløse over for den udnyttelse, de udsættes for, og hvor de lever under uacceptable vilkår. Der er grund til at erindre om, at der er indvandrere, hvis ophold har ændret status og nu betragtes som ulovligt som følge af de strengere regler på området. Nogle af dem har opholdt sig her i mere end 20 år. De kan ikke udvises, men de kan heller ikke opnå statsborgerskab. Hvordan skal de kunne forsørge sig selv og deres familie?
De foreslåede initiativer peger på løsninger, som blot er en gentagelse af førnævnte regler. Strenge foranstaltninger, som resulterer i udstødelse og skaber tragedier som dem, vi har set i Dover og Gibraltar. Eller vi kan nævne de illegale indvandrere, som sultestrejker i Spanien, Belgien og Frankrig for at opnå anerkendelse. Hvem bærer det reelle ansvar herfor?
Forslagene opfylder ingen af de krav, der stilles, ja, de sætter endog spørgsmålstegn ved retten til asyl og til at leve sammen som familie. Der bør afgjort sættes aktivt ind over for organiseret menneskehandel. Men det er urimeligt at sætte de fysiske og juridiske personer under tiltale, som i god tro hjælper dem, der kommer hertil for at søge asyl på flugt fra konflikter, sult og rædsler, der følger af en situation, som er kendetegnet ved økonomisk og demokratisk underskud. De omhandlede initiativer fastholder imidlertid denne uantagelige og farlige sammenblanding.
Ændringsforslagene begrænser ganske vist de negative virkninger, men vi må afvise disse initiativer og må indtrængende anmode ophavsmændene hertil om at starte forfra. Bekæmpelsen af den illegale indvandring forudsætter en samlet og klar fælles politik, som beror på respekten for grundlæggende rettigheder og ændrede nord-syd-relationer. Vi må ikke glemme, at det bedste middel til bekæmpelse af forskelsbehandling og udnyttelse af mennesker er anerkendelse af disses rettigheder og dermed opnåelse af statsborgerskab.

Frahm
Hr. formand, den politik, som mange medlemsstater og i stadig større grad også EU fører på dette område, gør os alle sammen direkte medansvarlige for ligene i Dover og for de lig, der er skyllet op på den spanske kyst. Det, vi gør, er symptombehandling. Vi gør ikke noget ved den egentlige sygdom. Sygdommen er jo, at der er 20 millioner mennesker på flugt i verden. Det foreliggende projekt vil føre til, at vi vil få færre humanister og flere mafiosoer involveret i menneskesmugling og i hjælpen med transport af mennesker på flugt. Man siger, at menneskesmugling er lukrativt, men min påstand er, at med projekter som dette vil det blive endnu mere lukrativt. Prisen vil stige, mafiaen vil jo lægge bøderne oven i prisen. Det betyder flere penge fra fortvivlede mennesker ned i lommen på mafiaen. Der vil være færre om udbuddet, og der vil være stadig flere om efterspørgslen. Det betyder højere priser. Det kender vi jo fra markedsøkonomien i øvrigt. Det vil betyde flere skrupelløse aktører og dermed flere ulykker a la Dover. Ordføreren har gjort sit bedste for at mildne forslaget. Det må jeg sige. Han har virkelig gjort en indsats, men ikke desto mindre er der stadigvæk tale om symptombehandling. Vi behandler ikke sygdommen. Vi vil naturligvis i min gruppe støtte de ændringsforslag, der er kommet fra ordføreren og fra Den Liberale Gruppe. Først og fremmest vil vi støtte forslagene om helt at afvise dette udspil, og min gruppe vil stemme meget forskelligt til den endelige afstemning om betænkningen.

Cappato
Hr. formand, de radikale parlamentsmedlemmer fra Emma Bonino-Listen stemmer imod Rådets forslag til initiativ, og selv om vi stemmer for nogle af de forbedrende ændringsforslag, som ordføreren har stillet, stemmer vi imod betænkningen i sin helhed.
Hvad er årsagen til, at vi stemmer imod? Den første årsag er en grundlæggende årsag, der har at gøre med dette initiativ og alle de andre initiativer, som vedrører EU's strafferetlige rammer. Som europæisk føderalist - og således ikke som EU-skeptiker - er det efter min mening forfærdeligt, at man vedtager og indfører nogle bestemmelser på det strafferetlige område uden nogen som helst godkendelse fra et Parlament, som er legitimt og demokratisk valgt, og som derfor har en legitim ret til at godkende disse bestemmelser. I den forbindelse - og i andre forbindelser - er det efter min mening en forfærdelig vej, EU er slået ind på.
Strafferetten må og skal være genstand for parlamentsforhandlinger. Netop fordi dette emne er så vanskeligt, skal det høre med til de mere generelle betragtninger om samfundet, risiciene, de ting, der taler for og imod, de grundlæggende årsager samt de økonomiske og sociale årsager. Det eneste område, hvor den europæiske integrationspolitik gør store fremskridt, er straffeområdet, for det er nemt nok. Beslutningerne bliver forberedt af grupper af embedsmænd fra indenrigsministerierne og justitsministerierne, som ikke bekymrer sig om andet end straffesystemernes effektivitet, og de tænker slet ikke på - hvilket ikke er deres skyld, for det er deres arbejde og deres fag - de samfundsmæssige, økonomiske og beskæftigelsesmæssige spørgsmål samt spørgsmålene om udvikling og international politik. Vi går meget hurtigt fremad på straffeområdet, men på andre områder, nemlig sikkerheden for asylret og for retten til et forsvar, kommer Europa-Parlamentet, Den Europæiske Union, Europa-Kommissionen og Rådet ikke nogen vegne. Dette er således den første årsag til, at vi ikke kan godkende Rådets forslag, ligesom vi heller ikke kan godkende en betænkning, der ikke klart og fuldstændigt forkaster disse forslag. Også på dette punkt hører man som sædvanlig Europa-Parlamentet, uden at det har nogen egentlige beføjelser.
Hvad selve emnet angår, er det - sådan som vores kolleger Boumediene-Thiery og Frahm sagde - en illusion at tro, at man med nogle strengere regler for at bremse indvandringen vil opnå andet end en stigning i den illegale indvandring og styrke de illegale kræfter, vi oversvømmes af. Det er en kendsgerning, at vores grænser oversvømmes af illegale indvandrere på grund af vores forbudsbestemmelser. Vi må ikke tro, at vi kan løse problemet ved, at vi hist og her - og uden en demokratisk høring - indfører nogle strengere straffe for dem, der hjælper illegale indvandrere ind i landet. Det kan medføre - men det gør det forhåbentlig ikke - at vi kun gør problemet værre.
Samtidig gør man ikke noget ved de egentlige økonomiske årsager. I Kommissionen havde kommissær Lamy stillet et dristigt forslag om en unilateral handelsliberalisering for de fattigste landes vedkommende. Det er på denne måde, at vi kan gøre noget ved de egentlige årsager, for vi skal ikke give almisser og hjælp, men derimod åbne vores markeder for basale landbrugs- og industriprodukter. Forslaget hed "Everything But Arms", og det blev skudt i sænk af EU's lobbyer. Derfor bliver indvandringspresset hele tiden stærkere. Man forkaster således Lamys forslag, og samtidig tror man, at man kan løse problemet ved at sætte strafferammen op med et par måneder for dem, der har et job, som vi har foræret dem, og får en fortjeneste, som vi giver mulighed for med vores love.
Vi går ind for nogle af ændringsforslagene, men jeg vil gerne sige til hr. Ceyhun og til kollegerne fra venstrefløjen, at man ikke må tro, at en delvis forbedring af disse strafferetlige rammer kan ændre situationen fuldstændigt. Vi er ikke af den opfattelse, at en skelnen mellem indvandring med det formål at opnå et økonomisk udbytte og indvandring med humanitære formål - som vi dog vil støtte, da det er den mindst dårlige løsning - vil løse problemet, for det fortæller I os jo netop på venstrefløjen, når I siger, at det er økonomiske årsager, der ligger til grund for indvandringen. Så hvordan kan I hævde, at indvandringen sker af økonomiske årsager, når I samtidig er meget strenge i jeres holdning til arbejdsgiverne og til dem, der udnytter den illegale indvandring?
Forbudspolitikken gælder ikke kun indvandringen, men også arbejdsmarkedet, de nye former for beskæftigelse, deltidsarbejdet, de tidsbegrænsede kontrakter og sæsonkontrakterne, og det er en forbudspolitik, som venstrefløjen og fagforeningerne har en stor del af skylden for i Europa. Så vi skal ikke tro, at vi får samvittigheden i orden ved at angribe arbejdsgiverne og dem, der udnytter arbejdskraften, for den, der bliver udnyttet, og som ville være dødsdømt i sit eget land på grund af sult og den totale mangel på midler at leve for, betragter sandsynligvis den europæiske arbejdsgiver, der udnytter ham, som den eneste redning for sig selv og sin familie.
Derfor vil jeg gerne slutte af med at gentage, hr. formand, at de radikale parlamentsmedlemmer fra Emma Bonino-Listen stemmer imod betænkningen.

Berthu
Hr. formand, Den Franske Republik har forelagt to initiativer, som tager sigte på at definere og styrke de strafferetlige rammer med henblik på bekæmpelse af hjælp til ulovlig indrejse i Den Europæiske Unions medlemsstater. Jeg hilser de to initiativer velkommen.
Den illegale indvandring er i hastig vækst og udgør et betydeligt problem for medlemslandene. Herom vidner det stigende antal asylansøgninger. Disses antal er næsten fordoblet inden for en treårsperiode, når man ser på de største medlemslande. Hen ved tre fjerdedele af disse ansøgninger afvises som ubegrundede, hvilket bidrager til den betydelige stigning i antallet af ulovlige ophold.
Europol anslår, at 500.000 personer hvert år illegalt rejser ind i Den Europæiske Union. Denne tilstrømning af personer, som lever på kant med samfundet, giver grobund for alle former for forbrydelser og udnyttelse. FN skønner, at der alene i Europa er tale om en halv million mennesker, som tilhører disse illegale miljøer og er henvist til en slavetilværelse. Ofte drejer det sig om kvinder og børn, som er ofre for seksuel eller økonomisk udnyttelse.
Denne situation er en skamplet på Den Europæiske Union, og jeg finder det beskæmmende, at Kommissionens meddelelse af 22. november 2000 om den fælles indvandringspolitik kun i et enkelt og særdeles upræcist formuleret afsnit omtaler den illegale indvandring. Jeg finder det ligeledes beskæmmende, at Kommissionens første konkrete forslag til gennemførelse af denne politik var et særdeles forsonligt forslag til direktiv om familiesammenføring.
Man får endnu en gang indtryk af, at der er en markant forskel mellem Kommissionens og medlemsstaternes interesser, idet sidstnævnte rejser de reelle og konkrete problemer. Under det franske formandskab var bekæmpelsen af illegal indvandring netop et af de prioriterede områder. Nu er det den britiske premierminister, Tony Blair, og dennes italienske kollega, Giuliano Amato, som råber vagt i gevær og kræver en handlingsplan for bekæmpelsen af denne trafik.
Jeg er derfor enig med hr. Kirkhope i, at de ændringsforslag, der er stillet af Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder, er ganske urimelige, eftersom de svækker den franske tekst. Jeg er enig i, at teksten kommer i rette øjeblik. Vi bør ikke, som anført i flere af udvalgets ændringsforslag, afvente, at der fastlægges en overordnet indvandringspolitik, men omgående træffe foranstaltninger, som specifikt vedrører den illegale indvandring.
Det er påtrængende nødvendigt at træffe sådanne foranstaltninger. Omstændighederne kræver det. Og i øvrigt kræver Amsterdam-traktaten, jf. artikel 63, stk. 3, at der inden fem år efter traktatens ikrafttræden træffes foranstaltninger mod "ulovlig indvandring og ulovligt ophold, herunder repatriering af ulovlige indvandrere".
Initiativerne fra Den Franske Republik om illegal indvandring bør godkendes, følges op og styrkes. Der er i øvrigt grund til at glæde sig over Amsterdam-traktatens artikel 67, stk. 1, som adskiller sig fra andre mindre heldige bestemmelser ved på forstandig vis at fastholde medlemsstaternes initiativret parallelt med Kommissionens, også når det gælder de aspekter af indvandringspolitikken, der blev gjort til et fællesskabsanliggende. Denne sidestilling udgør en undtagelsesbestemmelse, som imidlertid i dette tilfælde har vist sig særdeles nyttig. Bestemmelsen er midlertidig, idet den er gældende i en overgangsperiode på fem år efter traktatens ikrafttræden. Den udløber således den 30. april 2004. Imidlertid skal der netop i foråret 2004 afholdes en regeringskonference, som bl.a. skal drøfte kompetencefordelingen mellem Den Europæiske Union og medlemsstaterne.
En forlængelse og udvidelse af medlemsstaternes initiativret ville efter min opfattelse være et godt forslag, som burde sættes på dagsordenen for omtalte konference.

Coelho
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, vores holdning har som udgangspunkt, at vi mener, at ulovlig indvandring skal bekæmpes, herunder særlig de former for udnyttelse, som er en følge af den. Det er et fænomen, der er blevet stadig værre, ikke blot fordi det har vist sig overordentlig lukrativt og mindre risikobetonet end andre former for smugling, f.eks. narkotikasmugling, men også fordi denne aktivitet befordres af utilstrækkelig lovgivning og indsatsberedskab i medlemsstaterne og alle de andre forhold, som gør det muligt for ulovlige indvandrere at komme ind og slå sig ned her.
Det foreliggende forslag, som sigter på at styrke indsatsen mod ulovlig indrejse og ulovligt ophold, bør fokusere på to ting: arbejdsgivernes ansvar og de følger, som det må have at benytte ulovlig arbejdskraft - hvor vi må se på markedet for ulovlig arbejdskraft i medlemsstaterne - og menneskesmuglingen, der skal bekæmpes skånselsløst, hvor der særlig bør sættes ind over for smugling af kvinder og børn med henblik på seksuel udnyttelse, som er en af de mest frastødende sider af denne slags handel med mennesker.
Dramatiske situationer som den i Dover i juni sidste år eller som de, der kom til offentlighedens kundskab efter den vellykkede politioperation Cathedral, er forhold, som intet demokratisk samfund bør tolerere. Hjælp til ulovlig indvandring skal bekæmpes. Det er afgørende, at alle medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger til at sikre, at forsætlig hjælp til ulovlig indrejse, rejse og ophold betragtes som en lovovertrædelse, der straffes med sanktioner, som er effektive, står i et rimeligt forhold til lovovertrædelsen og har afskrækkende virkning. EU står over for nye udfordringer på grund af de migrationer, der nu forekommer verden over, udfordringer, som der må gribes ind over for på en sammenhængende og omfattende måde. Medlemsstaterne må iværksætte en fælles indvandrings- og asylpolitik, som modsvarer deres demografiske, økonomiske og humanitære betingelser.

Evans, Robert J
Hr. formand, jeg vil gerne komplimentere min kollega, hr. Ceyhun, for at have taget fat på et meget vanskeligt og følsomt spørgsmål. Idet jeg refererer til det, hr. Kirkhope sagde, er det et spørgsmål af stor betydning, og det kunne jeg ikke være mere enig med ham i. Jeg er sikker på, at han også er enig med mig i, at det er meget trist, at der ved et spørgsmål som dette, der fylder siderne i mange af vores aviser, ikke så vidt jeg ved er nogen presse til stede til at dække det.
Vi må også erkende, at denne betænkning kun er en brik i et puslespil. Det er et meget vanskeligt puslespil, vi forsøger at samle. Vi har brug for et ordentligt system for indvandring og asyl, der vil tilgodese Europas behov i den moderne verden. Jeg vil sige til fru Frahm og hr. Cappato, at det er det, vi sigter imod, og jeg tror ikke, at den retorik, De brugte lige nu, er gavnlig i denne meget vanskelige situation.
Vedrørende enkelte punkter nævnte hr. Kirkhope sin bekymring for punkt 11 og 12, og jeg forstår, hvad han vil sige her. Men henvisningen går på juridisk anerkendte organisationer, ngo'er, som vi alle er fortrolige med. Vi må spørge os selv, om nogen enkeltpersoner eller organisationer, der hjælper folk i desperate omstændigheder med at undslippe fra forfølgelse, er kriminelle. Er det de organisationer, vi skal lovgive mod? Det mener jeg ikke. Vi ved, og andre har sagt, at mennesker, der undslipper fra disse situationer, er desperate mennesker på flugt fra konflikt, krig og lignende omstændigheder. Det er derfor, vi har brug for disse foranstaltninger.
Vi må gøre mere. Vi må gøre mere for at hjælpe disse udviklingslande og de lande, der er sønderrevne af krig og har regeringer, vi ikke bryder os om. Men det kan vi ikke gøre fra den ene dag til den anden. Jeg tror ikke, vi hjælper disse mennesker, som forsøger at slippe ud, ved ikke at gøre noget og bare lade situationen forblive uændret, så de må kravle ind bag i lastbiler og blive kvalt og udsat for tortur og elendighed. Vi må sikre os, at vi har et ordentlig asylsystem, der ikke bliver skævvredet ved at betone illegal indvandring alt for meget. Vores opgave i de nærmeste måneder her i Parlamentet vil være at skrive en betænkning om Kommissionens udtalelser på en måde, der minder alle medlemsstaterne om, at deres nationale interesser ikke må tilsidesætte vores globale og humanitære forpligtelser.

Schröder, Ilka
Hr. formand, i dag bliver en mand i Forbundsrepublikken Tyskland stillet for retten, som tidligere har smuglet østtyskere til Vesttyskland. Og det er med rette, at han bliver stillet for retten. Ikke fordi han har stået bag menneskesmugling, men fordi han stak de smuglede østtyskere til den østtyske efterretningstjeneste. Det bør efter min mening i dag også være muligt at forfølge personer, som angiver flygtninge eller menneskesmuglere til politiet, strafferetligt. Hvorfor? Både Kommissionens forslag og betænkningen vedgår, at ulovlig indrejse kan føre til, at en asylansøgning bliver bevilget. Dermed vedgår man jo - selv om det sandsynligvis er meget ufrivilligt - at det for de fleste menneskers vedkommende ikke længere er muligt at rejse ind i EU på lovlig vis, og man bekræfter dermed også ufrivilligt kritikken fra UNHCR af EU og dens isolationspolitik over for flygtninge. Derfor hjælper den lovede straffrihed for flygtninge, som godkendes som asylansøgere, heller ikke, da de jo så bliver nødt til at angive de mennesker, som i første omgang hjalp dem til en asylansøgning. Derfor nytter det intet at adskille kommerciel og humanitær flugthjælp, da blokeringen bliver fremskyndet mere og mere, fordi flugthjælpen bliver dyrere og dyrere. Hvis man ikke engang kan bestemme sig til at nedrive fæstningen EU, så må man i det mindste forkaste denne betænkning og fremme flugthjælp både fra humanitær og kommerciel side yderligere.

Pirker
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, det drejer sig her om en meget smal sektor, vi diskuterer nemlig bekæmpelse af menneskesmugling, det vil sige hjælp til ulovlig passage af grænsen. Det er et meget positivt anliggende at ville gøre noget på dette område, når man husker på, at der årligt kommer en halv million mennesker ind i Unionen på ulovlig vis, hvoraf halvdelen bliver smuglet ind. Det vil sige, at den organiserede kriminalitet her gør store og relativt risikofrie forretninger med disse mennesker. Derfor skal initiativet i og for sig hilses velkomment, men desværre står det ikke i en helhedskontekst.
Når jeg ser på hr. Ceyhuns betænkning, så må jeg også sige, at man her ganske vist har villet noget positivt - det går jeg ud fra hos hr. Ceyhun - nemlig rent faktisk at hjælpe flygtningene, men at det, der bliver foreslået af foranstaltninger i betænkningen, er alt andet end egnet til at bekæmpe menneskesmugling. Det, der her bliver foreslået, vil efter min og vores opfattelse snarere medføre, at menneskesmuglingen breder sig og fortsat er en risikofri forretning for forbryderne.
Ifølge disse forslag stilles personer eller grupper a priori straffrit, hvis de af humanitære grunde og uden at tage penge for det skaffer illegale over grænserne. Men hvad bliver konsekvensen af det, hvor hurtigt tror De ikke, at forbryderorganisationerne ville benytte sig af en sådan retskonstruktion? Så ville det hele ikke blot være til ingen nytte, men sågar kontraproduktivt. Desuden peger Deres forslag i en retning, hvor der bliver vendt op og ned på vores retsforståelse og vores retssystem. De indfører nemlig subjektivitet i strafferetten, for ifølge disse forestillinger er det nu ikke længere domstolene, men juridiske personer eller grupper, der træffer afgørelse om, hvorvidt en kriminel handling, nemlig menneskesmugling, er en kriminel handling eller ej. Dermed vendes der op og ned på vores retssystem, og det kan som sådan bestemt ikke føre til det ønskede mål.
Hr. Ceyhun, afslutningsvis tillægger jeg Dem som ordfører, at De uden tvivl - hvilket jeg er overbevist om - har handlet i den bedste hensigt, men det instrument, De her foreslår, er hverken juridisk eller reelt egnet til at realisere det positive anliggende. Vi har brug for et omfattende system, og det arbejder vi på, mener jeg, i fællesskab, og jeg er også overbevist om, at vi i løbet af året vil nå frem til et positivt resultat sammen med Kommissionen.

Karamanou
 - (EL) Hr. formand, hr. kommissær, det er rigtigt, at nul-immigrationspolitikkerne nok har stoppet den legale indvandring i Europa, men samtidig har de øget antallet af asylansøgere og illegale indvandrere voldsomt, ligesom lønnen til alle dem, der forestår transporten, er steget voldsomt. Der er en voksende forståelse for, at Europas forvandling til et fort via styrkelsen af dets grænser og den stigende anvendelse af repressive midler ikke vil mindske immigrationspresset, så længe velstandsgabet mellem landene i Den Europæiske Union og vores naboer består og bliver større.
Med hensyn til dem, der får indvandrerne over grænserne, vil det ikke fremme forståelsen og den rette håndtering af problemet, hvis hele opmærksomheden koncentreres om dem, som om de var selve årsagen til immigrationen. Den kendsgerning, som flere medlemmer også har nævnt, nemlig at de folk, som transporterer indvandrerne, ofte redder mennesker fra totalitære styrers forfølgelse, at de gør flygtninge, som er under Genève-konventionens beskyttelse, og fortvivlede mennesker, som ingen andre udveje har, en tjeneste, taler man sjældent om. Derfor finder jeg det også nødvendigt at skelne mellem uselvisk humanitær hjælp til illegale indvandrere og hjælp, som gives af medlemmer af kriminelle kredse og med henblik på en fortjeneste, sådan som ordføreren, hr. Ozan Ceyhun, også gør opmærksom på, og jeg vil gerne komplimentere ham for de mange forbedringer, han har tilført det franske initiativ.
Endelig vil jeg gerne sige, at initiativer som Den Franske Republiks hurtigst muligt bør indgå i en integreret europæisk immigrationspolitik, som skal råde over lovlige kanaler og først og fremmest sikre en legalisering og integration i samfundet af alle, der allerede befinder sig i Den Europæiske Union. Men vi ikke er vant til, at sådan noget går hurtigt. Tværtimod kan vi konstatere, at man fra Rådets side har meget travlt med at træffe hovedsagelig repressive og løsrevne foranstaltninger, og det sker ikke for at bringe os i retning af en integreret immigrationspolitik som den, Europa-Parlamentet kræver.

Hernández Mollar
Hr. formand, et af de mål, der er blevet fastlagt på de seneste topmøder i Tampere, Feira og Nice, i Parlamentets beslutninger og af det Euro-Middelhavsforum, som vi holdt i Bruxelles i sidste uge, er bekæmpelse af de mafiabevægelser, der handler med indvandrere. En foragtelig handel, der skaber meget fortræd og tillige tragedier blandt indvandrerne selv og enorm bekymring i Den Europæiske Union, en bekymring, som nogle gange er større end den, der er i nogle af disse indvandreres oprindelseslande, selv om det er hårdt at sige det. Derfor skal vi bifalde de to franske initiativer. Men hr. Ceyhuns betænkning lider under mangel på juridisk stringens, der, hvis der ikke bliver rettet op på det, gør det umuligt at stemme for - og tro mig, det er jeg ked af - specielt på et punkt, som jeg vil tale om nu.
Jeg har et personligt kendskab til det fremragende arbejde, som nogle ngo'er udfører på dette område. Den humanitære indsats, som mange af dem gør, overstiger deres egne ressourcer, men derfra og til at betegne det, at enhver sammenslutning kunne ifalde straf ved at yde organiseret bistand til ulovlige indvandreres indrejse eller ophold, som ansvarsfritagelse, er overdrevet, for økonomisk vinding eller fortjeneste er, f.eks. i henhold til den spanske straffelovgivning, en skærpende omstændighed, men det er ikke det væsentlige aspekt i kriminaliteten ved ulovlig menneskehandel. Det betyder ikke, at der ikke er dele af betænkningen, der kan antages, og som jeg bifalder, bl.a. udligningsbeløb til områder, som er særlig ramt af indvandringsstrømme eller retsforfølgelse af arbejdsgivere, der ulovligt bruger og misbruger den form for arbejdskraft.
Endelig mener jeg under alle omstændigheder, at det i denne bekæmpelse af ulovlig indvandring er helt nødvendigt med oprindelseslandenes samarbejde, for uden det ville ethvert forsøg på at bekæmpe disse mafiabevægelser være en fiasko. Den Europæiske Union alene kan ikke rydde op i indvandringsproblemet, hvis den ikke har det nødvendige samarbejde med de lande, som forårsager indvandringen.

Terrón i Cusí
Hr. formand, Rådet anmodede i sidste uge i Stockholm om, at dagsordenen fra Tampere bliver genoplivet. Jeg forstår virkelig ingenting. Jeg forstår ikke, hvorfor de ikke har kunnet genoplive og gennemføre den i alle disse måneder. Jeg mener, at de med initiativer som dette ikke blot vil genoplive den, men bombardere den.
På denne tid af aftenen, og da jeg kommer fra en spansk-portugisisk sammenkomst, som fru Cerdeira og jeg har deltaget i, føler jeg mig fristet til at give efter for hr. Cappatos talegaver og give ham helt ret, for det eneste, jeg kan forstå, er faktisk, at ministrene på den ene side mødes, og at der på den anden side er nogle instrumenter, der peger på andre mål.
Jeg forstår ikke, hvorfor Rådet ikke følger nogle sammenhængende politiske forslag, der er en følge af hinanden og forfølger nogle klare mål om at skabe en fælles indvandrings- og asylpolitik, som er sammenhængende og gælder for hele Den Europæiske Union, men insisterer på at gøre bittesmå fremskridt på helt konkrete delområder, der bringer denne politik ud af ligevægt og gør det sværere og sværere at gennemføre dagsordenen fra Tampere.
Da ministrene i Rådet paradoksalt nok har besluttet også at støtte dette franske forslag, og at det skal diskuteres med det samme, eller at der skal gøre fremskridt med det, vil min gruppe i hvert fald forsøge at sende dem det klare budskab, at vi ikke i Den Europæiske Union må forveksle medfølelse, arbejde udført af nogle mennesker, der står i forreste række med hjælp til indvandrerne, med menneskehandel. Det vil vi forsøge at gøre ved at støtte de gennemarbejdede ændringsforslag af hr. Ceyhun og også de ændringsforslag, som fru Cerdeira har bidraget med. Hvis vi opnår det, vil vi stemme for betænkningen i morgen, og vi vil forsøge at sende dette budskab til Rådet. Hvis ikke, må vi vente og se, hvad vi gør med betænkningen i morgen. Vi vil nok løbe ind i nogle vanskeligheder.

Vitorino
Hr. formand, medlemmer af Europa-Parlamentet, først vil jeg gerne takke hr. Ozan Ceyhun for hans betænkning og ligesom han understrege, at handel med mennesker, især handel med kvinder og børn, i sig selv er et afskyvækkende fænomen og endnu mere afskyvækkende, fordi det ikke kun er et indvandringspolitisk spørgsmål, ikke kun et sikkerhedspolitisk spørgsmål, men først og fremmest handler om krænkelse af menneskerettighederne og den menneskelige værdighed. Globalt handles der årligt med tusinder af mennesker med henblik på udnyttelse.
Spørgsmålets væsentlighed betyder imidlertid ikke - og jeg mener, at det er en urimelig kritik - at vi, når vi tager det op, er besatte af idéen om at bygge et Fort Europa. Dette spørgsmål, der er særdeles sammensat, og som fordrer nøje afvejning af de termer, der benyttes, står i dag øverst på den internationale dagsorden. Jeg er her af den opfattelse, at der var bred enighed om behandlingen af det blandt verdens lande, da FN i december vedtog en konvention mod grænseoverskridende organiseret kriminalitet, som omfatter to tillægsprotokoller, en om ulovlig indførsel af indvandrere - smuggling, med det engelske udtryk - og den anden om menneskehandel (trafficking). De to protokoller blev undertegnet af 81 stater på konferencen på højt niveau i Palermo i december sidste år.
Blandt FN-konventionens underskriverne er alle EU's medlemsstater og EU-Kommissionen. Jeg har selv haft anledning til at rette henvendelse såvel til Unionens medlemsstater som til ansøgerlandene om så hurtigt som muligt at ratificere denne FN-konvention, som først træder i kraft, når 40 lande har afsluttet ratifikationsproceduren. EU kan således give et signal om dets bidrag til en global bekæmpelse af menneskehandel.
Medlemmer af Europa-Parlamentet bemærkede for lidt siden, at Det Europæiske Råd i Feira efter tragedien i Dover i juni sidste år appellerede til, at der blev truffet foranstaltninger imod den ulovlige indvandring og handlen med mennesker. Dette initiativ fra Den Franske Republik føjer sig således ind i disse bestræbelser, og Kommissionen har ingen problemer med at anerkende, at det i princippet bør støttes. Men lad os gøre debattens elementer tydeligere. I dag er jeg blevet anklaget, i dag er Kommissionen blevet anklaget for ikke at bekymre sig tilstrækkeligt om ulovlig indvandring og er også blevet anklaget for ikke at bekymre sig tilstrækkeligt om at formulere en forståelig indvandringspolitik. De tager mig det nok ikke ilde op, at jeg - kl. 23.15 - ikke detaljeret tilbageviser alle anklagerne, og at jeg blot helt oprigtigt siger, at jeg ikke mener, at kritikken er berettiget, hvad Kommissionen angår. Der er eksempelvis en sikkerhedspolitisk komponent i indvandringspolitikken. Den bør ikke komme til at dominere eller blive eneherskende, men vi må ikke overse, at der er en alvorlig side af menneskehandelsproblematikken, som også kræver sikkerhedsorienterede foranstaltninger. Det overrasker mig derfor - jeg siger ikke, at det chokerer mig, for chokere er et stærkt ord - men det overrasker mig, at hr. Georges Berthu kun har opdaget ét afsnit om ulovlig indvandring i en meddelelse fra Kommissionen, der omhandler lovlig indvandring, men ikke f.eks. har opdaget, at Kommissionen har fremlagt to forslag til rammebeslutning, et til bekæmpelse af menneskehandel med henblik på seksuel udnyttelse for netop at få forbudt børnepornografi på Internettet, og ikke har bemærket, at Kommissionen har fremlagt et forslag til rammebeslutning til bekæmpelse af menneskehandel med henblik på økonomisk udnyttelse, altså ulovligt arbejde.
Ligesom vi vil diskutere det franske initiativ, som er et klart sikkerhedsorienteret initiativ, har Kommissionen lagt et forslag til meddelelse frem i Rådet om en europæisk asylordning ligesom en meddelelse om lovlig indvandring, altså om rettigheder og pligter for tredjelandsstatsborgere, der har fået lovligt ophold i Unionen. Vi forsøger at formulere en afbalanceret politik. Den modstridende kritik fra salen viser, at vi nok endnu ikke har fundet frem til en sådan, men den har ikke overbevist mig om, at Kommissionen ikke er på rette vej.
Hvad angår det franske forslag, har vi to afgørende indvendinger, der får os til at lægge afstand til forslagets ordlyd. Den første drejer sig om retsgrundlaget, og dét er ikke et underordnet spørgsmål. Vi mener, at det franske initiativ, ud over henvisningen til de skærpende omstændigheder, i sin helhed bør hvile på den første søjle: traktaten om oprettelse af De Europæiske Fællesskaber, artikel 63, stk. 3, litra b). Det fremgår klart af denne artikel i traktaten, at Fællesskabet har fået beføjelser, hvad angår ulovlig indvandring. Det er indlysende, at Fællesskabet ikke per se har nogen fællesskabsbeføjelse, hvad angår strafferetlige spørgsmål. Jeg vil dog gerne i Parlamentet bemærke, at der er retspraksis fra EF-Domstolen, der siger, at i de tilfælde, hvor Fællesskabet i kraft af traktaterne har fået en nærmere angivet beføjelse til at fastsætte bestemmelser, der skal sikre, at Fællesskabet kan løse de opgaver, som det har sat sig, har det også beføjelse til at beslutte, at en manglende efterlevelse af disse bestemmelser skal følges af strafferetlig sanktion i en given medlemsstat. Det gælder efter min opfattelse ikke mindst i det foreliggende tilfælde.
Vores anden indvendig har at gøre med anvendelsesområdet for direktivudkastets artikel 1, litra a). Sådan som teksten tager sig ud lige nu, hvor jeg står her og taler, nævner denne bestemmelse i det franske forslag intet om økonomisk gevinst. Kommissionen er parat til at se på denne tilgang, altså, at der ikke skal være krav om økonomisk gevinst, men det vil til gengæld fordre en undtagelsesbestemmelse, der skal udfærdiges ganske nøje, når der ydes hjælp til ulovlig indrejse, rejse og ophold af humanitære grunde. Kun på den måde kan der sondres klart mellem humanitær bistand ifølge internationale forpligtelser, navnlig Genève-konventionen, og strafbar ulovlig menneskehandel.
Jeg vil gerne sammenfatte, hr. formand, med at sige, at Kommissionen mener, at der bør tilføjes andre elementer til det franske forslag, eksempelvis, at der bør stilles krav om administrativ samordning og samarbejde mellem de nationale myndigheder, oprettes et system for udveksling af oplysninger mellem medlemsstaterne og stilles krav om, at medlemsstaterne skal træffe passende foranstaltninger til at yde humanitær bistand til de ulovlige indvandrere. Tillad mig en sidste kommentar. Således som det blev besluttet i Tampere og også fremgår af Kommissionens resultattavle, har vi fremlagt et forslag til rammebeslutning om bekæmpelse af menneskehandel, og vi ser derfor gerne, at det klart følger af Rådets, Parlamentets og Kommissionens fælles indsats, at der ikke er overlapning, men derimod komplementaritet mellem det franske initiativ og de to rammebeslutninger, som Kommissionen har fremlagt. Disse rammebeslutninger indgår i det større sagskompleks, som udgøres af bekæmpelsen af ulovlig indvandring, der indeholder en forebyggende indvandringspolitik, således som denne blev foreslået af Kommissionen i dens meddelelse fra november sidste år, samt naturligvis også andre komplementære politikker, som Kommissionen agter at forelægge for Rådet i maj, nærmere betegnet vedrørende spørgsmålet om tilbagesendelsespolitikken og betingelserne for at udsende borgere fra tredjelande til deres oprindelseslande. Jeg håber, at konklusionerne fra det uformelle rådsmøde i Stockholm sidste uge fører til, at vi på Det Europæiske Råd i Laeken kan sammenfatte denne debat om en fælles indvandringspolitik og om en europæisk asylordning, der respekterer vores internationale forpligtelser og befordrer stabilitet og sikkerhed i Unionens medlemsstater.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00. (Mødet hævet kl. 23.20)

