Den humanitære situation i Gazaområdet
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er redegørelser fra Rådet og Kommissionen om den humanitære situation i Gazaområdet
Manuel Lobo Antunes
Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer! De kortsigtede regionale og internationale perspektiver, vi har foran os, åbner mulighed for en fredelig og dynamisk løsning af den israelsk-palæstinensiske konflikt og for oprettelsen af en palæstinensisk stat, en mulighed, som det internationale samfund ikke må lade gå fra sig.
Det er et afgørende tidspunkt, hvor vi har chance for at gøre betydelige fremskridt i den mellemøstlige fredsproces. Den bilaterale politiske dialog, som i øjeblikket finder sted mellem premierminister Olmert og præsident Abbas, og den nylige oprettelse af forhandlingsgrupper på begge sider er modige og opmuntrende skridt, som vi bifalder og støtter, og som, vi håber, vil kunne skabe håndgribelige resultater på det internationale møde i efteråret, et møde, som finder sted på foranledning af USA.
Vi håber, at den nuværende dynamik, som navnlig også skyldes de arabiske landes deltagelse, vil gøre det muligt at arbejde hen imod oprettelsen af en levedygtig, demokratisk og uafhængig palæstinensisk stat, der kan eksistere side om side med Israel i fred og sikkerhed.
EU har både inden for og uden for kvartetten vist sig som en betroet, upartisk partner, som er opsat på, at dialogen mellem parterne bliver en succes. Vi støtter således fortsat den politiske proces og opgaven med at skabe grundlaget for en palæstinensisk stat og støtte den økonomiske udvikling i de palæstinensiske områder.
Møderne i kvartetten og i ad hoc-forbindelsesudvalget i New York henholdsvis den 23. og 24. september understregede endnu en gang det internationale samfunds opbakning til den igangværende diplomatiske indsats. I den endelige meddelelse fra kvartettens møde gav EU og EU's partnere i kvartetten udtryk for deres bekymring over forholdene i Gaza og understregede vigtigheden af fortsat at yde humanitær bistand og nødhjælp og sikre forsyningen af basale tjenester til det palæstinensiske folk.
Desuden gjorde kvartettens repræsentant, Tony Blair, opmærksom på det presserende behov for at udvikle den palæstinensiske økonomi og de respektive institutioner, hvilket er en forudsætning for en velfungerende fremtidig palæstinensisk stat. Han understregede, at det var vigtigt for ham, at der blev udarbejdet en flerårig dagsorden for økonomisk og institutionel udvikling af de palæstinensiske områder. Denne opgave samt behovet for at mobilisere finansiel og teknisk bistand fra det internationale samfund til projekterne blev også fremhævet af de internationale donorlande på deres møde på ministerniveau i forbindelse med ad hoc-forbindelsesudvalgets møde.
Diverse internationale rapporter beskriver en forværring af de humanitære forhold for befolkningen i disse områder, en situation, som fostrer fattigdom og vold og fremmer radikalisme og ekstremisme - en cirkel, som det er tvingende nødvendigt at få brudt. Den israelske beslutning af 19. september om at erklære Gaza for fjendtligt område og overvejelsen af muligheden for at øge omfanget af sanktioner mod Gaza, ville, såfremt sanktionerne øges, kunne forværre den nuværende situation. Selv om EU anerkender Israels legitime ret til at forsvare sig selv, understreger Unionen samtidig, at de israelske myndigheder er nødt til nøje at overveje betydningen og konsekvenserne af deres beslutninger for befolkningens liv i Gaza.
Unionen har hele tiden bekræftet, at den er fast besluttet på at opretholde den humanitære bistand til Gaza. EU er den største donor. I 2006 udgjorde EU's samlede bistand fra Kommissionen og medlemsstaterne 688 millioner euro. I 2007 bevilgede Kommissionen over 425 millioner euro fordelt på humanitær og social bistand, strategisk støtte til opbygning af staten og rådgivning om økonomiske reformer. Den midlertidige internationale mekanisme, som er blevet forlænget med yderligere tre måneder indtil udgangen af året, var et af de midler, som man foretrak at anvende til kanalisering af donorbistanden i lyset af den komplekse situation i området. Desuden agter Kommissionen at omlægge bistand til Abbas/Fayad-regeringen for at gøre den mere effektiv og produktiv.
Vi mener imidlertid ikke, at EU alene bør bære den økonomiske byrde, og det ville derfor være ønskværdigt, hvis andre partnere, særligt de arabiske lande, bidrog til denne indsats og bar en del af omkostningerne til opbygning af en palæstinensisk stat. EU understregede betydningen af at genåbne grænseovergangene i Gaza for at sikre bevægeligheden for mennesker og varer i overensstemmelse med aftalen om bevægelighed og adgang.
Den europæiske støtte er også rettet mod den private sektor, som på lang sigt er katalysator for økonomisk udvikling, og den ydes primært ved at hjælpe den palæstinensiske regering med at betale sin gæld til den private sektor. Dette er kortsigtede løsninger, som ikke må tabe det langsigtede mål om økonomisk udvikling af den palæstinensiske økonomi og de palæstinensiske finanser af syne. Rent faktisk bør de langsigtede perspektiver evalueres for gradvist at gå fra den nuværende fase med nødhjælp til en fase med økonomisk udviklingsbistand - dvs. en overgang fra had til handel.
Benita Ferrero-Waldner
Hr. formand! For to uger siden var jeg i New York, hvor det internationale samfund afholdt mange møder om det palæstinensiske spørgsmål. Der blev også holdt et vigtigt møde i kvartetten, hvor jeg er fast medlem som en del af EU's delegation, og et møde i ad hoc-forbindelsesudvalget mellem palæstinensernes største donorer som optakt til en donorkonference, der sandsynligvis vil finde sted i slutningen af december efter det internationale møde, som i øjeblikket er under forberedelse.
Vores fælles hovedkonklusion er, som formanden for Rådet allerede har sagt, at de regionale og internationale partnere bestemt har en afgørende mulighed for effektivt at støtte fredsprocessen. Velvidende hvor vanskeligt det er, må jeg dog sige, at jeg er forsigtigt optimistisk med hensyn til udsigterne til et seriøst og afgørende møde, som USA er vært for i november. Jeg vil gerne takke dem, der har nævnt vores bidrag, men lad mig også sige, at jeg har været meget direkte over for vores arabiske partnere, fordi det er de partnere, som endnu ikke har bidraget på samme måde, som vi har. Jeg har eftertrykkeligt opfordret dem til at gøre det samme for deres arabiske venner. Vi er også klar til at gøre vores del i fremtiden, og vi håber bestemt, at dette internationale møde om Mellemøsten vil blive et næste skridt mod flere løbende, positive forhandlinger og forhåbentlig, på dette rette tidspunkt, en palæstinensisk stat, der eksisterer side om side med Israel inden for sikre grænser.
Jeg er naturligvis klar over, at det er blevet langt vanskeligere at få humanitær bistand ind i Gazastriben. Eksempelvis har det været nødvendigt at indstille to projekter inden for vand- og sanitetssektoren, som var finansieret af Kommissionens humanitære kontor. Det lykkedes ikke partnerne med ansvar for gennemførelsen af disse projekter at få indført de nødvendige materialer, fordi indførsel af varer som komponenter til hospitalsudstyr og vandpumper er blevet forbudt.
Kommissionen har været hurtig til at reagere i denne situation. Den humanitære bistand og nødhjælpen til de besatte palæstinensiske områder, herunder Gaza, har nemlig nået et rekordhøjt niveau. Vi støtter også fortsat UNRWA's værdifulde arbejde i Gaza. Kommissær Michel mobiliserede for nylig nye midler gennem Verdensfødevareprogrammet for at opfylde de mest udsatte palæstinenseres basale behov. Vores direkte bistand til lavindkomstgrupper og mennesker i social nød fortsætter gennem betalingen af sociale bidrag. I september udbetalte vi understøttelse til 35.000 fattige familier på Vestbredden og i Gaza. Det er et eksempel på fordelene ved den midlertidige internationale mekanisme, som er i stand til at fungere effektivt i hele det besatte palæstinensiske område. I september nåede vores brændstofforsyning til Gazastriben op over 90 millioner l. Dette brændstof dækker 25 %, eller en fjerdedel, af lokalbefolkningens elektricitetsbehov.
På det seneste møde i New York anmodede jeg derfor kvartetten om at forlænge denne finansielle mekanisme frem til december. Ligeledes i New York, på adskillige møder og med forskellige samarbejdspartnere, talte jeg ved flere lejligheder endnu en gang for, at der skal ske fremskridt med hensyn til dagsordenen for adgang og bevægelighed. Vi glæder os meget over, at Tony Blair lægger stor vægt på dette, eftersom han ønsker at skabe økonomisk mulighed for udvikling. Det er naturligvis ikke muligt uden fri bevægelighed og adgang, uanset den israelske regerings begrundede sikkerhedsbekymringer. Jeg mener, at der kunne gøres langt mere og bør gøres langt mere, men det vil kræve større politisk vilje, end vi hidtil har oplevet.
Jeg er også enig med Parlamentet i, at lukningen af grænserne til Gaza har frygtligelige konsekvenser for en allerede forarmet befolknings levebrød og for leveringen af den nødvendige humanitære bistand. Karnigrænseovergangen har været lukket i næsten fire måneder nu, så vores hjælp skal fragtes via Karem Shalom og Sufa. Vi betragter udelukkende dette som en midlertidig ordning, for det første fordi faciliteterne ved disse grænseovergange er utilstrækkelige og medfører ekstra administrationsomkostninger - op til 40 % af omkostningerne til hjælpeforsyningerne - og for det andet fordi restriktioner for det udstyr, som vi gerne vil have ind i Gaza, skaber problemer for vores projektarbejde.
Når det er sagt, skal vores aktioner desuden tage hensyn til den ulovlige overtagelse af Gazastriben. Vores politik er i tråd med kvartettens linje og holdningen i Den Palæstinensiske Myndigheds legitime regering, og vi støtter naturligvis præsident Abbas. Den 23. september gjorde vi og andre partnere i kvartetten vores holdning ganske klar. Vi udtrykte stor bekymring over den fortsatte lukning af vigtige grænseovergange. Vi var enige om betydningen af fortsat og uhindret levering af nødhjælp og humanitær bistand, og vi opfordrede til, at forsyningen af basale tjenester skulle opretholdes.
Lad mig til sidst også henvise til situationen på Vestbredden, som vi ikke må glemme. Trods de israelske myndigheders seneste udtalelser om at ville reducere antallet af kontrolposter, ser virkeligheden på stedet desværre noget anderledes ud. Situationen forværres nemlig. Der er ikke kun tale om, at bosættelsespolitikken og opførelsen af sikkerhedsmuren fortsætter. Ifølge en nylig rapport fra OTCHA er der oprettet 48 nye kontrolposter.
Det er afgørende, at der sker fremskridt med hensyn til dagsordenen for adgang og bevægelighed. Ellers undergraves chancerne for oprettelse af en fremtidig bæredygtig palæstinensisk stat. Lad mig blot tilføje, at med henblik på det kommende møde i Rådet (eksterne forbindelser) fremhæves den frygtelige situation i Gaza allerede meget klart i det foreløbige udkast til Rådets konklusioner, hvor betydningen af uhindret levering af nødhjælp og humanitær bistand også understreges.
Jana Hybášková
Hr. formand! Endnu engang står vi her og gentager: Situationen i Gaza er forfærdelig. Endnu engang siger vi samstemmende: Der må gøres noget. Det er mig derfor en ære på vegne af PPE-DE-Gruppen at forelægge denne beslutning, og jeg glæder mig over artikel 5, som fuldt ud støtter Marylandkonventionen. Men kan jeg ærligt talt være positiv, når jeg ved, at vi tilskyndede Dem til - og jeg inden sommerferien her i Parlamentet opfordrede Dem til - at være parat til at indlede en humanitær kriseoperation og stå klar med beredskabsplaner?
Mange af Dem troede, at jeg anmodede om en ekstern intervention. Nej! Jeg vidste blot, at hvis vi stod klar til at indlede en humanitær operation, ville vi kunne reagere hurtigere, når den uundgåelige situation opstår. Det er nu oktober, og vi er ikke kommet meget længere.
Befolkningen i Gaza fortjener naturligvis vores hjælp, en omgående og kortsigtet hurtig løsning. Gennem vores mangeårige samarbejde i Mellemøsten ved vi imidlertid alle godt, at hurtige løsninger ikke tæller. Det, vi virkelig har behov for her, er at afhjælpe årsagerne til palæstinensernes lidelser.
Mange her mener - og jeg er stærkt uenig - at Israel alene er årsag til lidelserne. Jeg var første gang i Gaza i 1990. Jeg så også Hodeida, Tanta, Benghazi og Ismailia for blot at nævne nogle få andre steder i Mellemøsten, som ligner hinanden meget: ingen besættelse, ingen militærintervention, men embedsmisbrug, korruption, nepotisme og politistyre - dette er "Pudelskern". Vi er nødt til at give det et navn. Vi er nødt til at fokusere på, hvordan vi kan hjælpe dem, som lider under den ene eller den anden situation.
Vi må være tålmodige, hvis vi vil frem til sandheden. Vi må foretage korrekte og objektive analyser, udvikle hjælpeforanstaltninger, udarbejde skræddersyede projekter, investere penge, lære og føre an. Desuden må vi være nådesløse, skarpe og ansvarlige.
I Gaza er ottomaner, briter, egyptere, israelere, amerikanere og europæere alle en del af problemet, men palæstinenserne selv er den største del af det. Vi kan kun hjælpe dem. De må holde op med at anvende trusler, overgreb, vold, terror og drab. De må standse korruptionen. De må standse nepotismen og pashaerne.
(Formanden afbrød taleren)
Thijs Berman
Hr. formand! Siden midten af juli, hvor Hamas overtog magten i Gaza, er 1,5 millioner mennesker blevet holdt indespærret i, hvad indbyggerne selv kalder en ghetto, en kvægfarm. Selv kræftpatienter får ikke lov til at forlade regionen. Israel mener, at de bor i et fjendtligt område. Det eneste, der kommer ind, er fødevarer, medicin og nogle få humanitære varer - men mennesker kan ikke leve af mel, linser og medicin alene.
Israels definition af humanitære varer er urimeligt restriktiv. Der kan ikke importeres komponenter til medicinsk udstyr, og vandforsyningssystemet kan ikke repareres. Israel truer konstant med at afbryde energiforsyningen. Gazas økonomi er brudt sammen, befolkningen står uden arbejde og er fortvivlede, og der er ingen penge tilbage. Der er begyndende tegn på fejlernæring. Blokaden skaber fortvivlelse, vrede og had, ikke fred. Gaza gennemgår i øjeblikket en uacceptabel humanitær krise.
Opfordringerne om bistand bliver flere og flere, og desuden stiger bistandsomkostningerne som følge af blokaden. Medlemsstaterne må derfor yde større finansiel støtte til UNRRA og de andre organisationer på stedet. Kommissionen har allerede taget det skridt, og det har visse medlemsstater også. Desuden stemte Parlamentet i går for at øge bistanden. Min gruppe opfordrer kraftigt Rådet til at støtte denne beslutning.
Bistand alene er imidlertid ikke tilstrækkeligt. Formandskabet står stadig usikker og tilbageholdende over for aftenens emne - men EU kan ikke længere tage det moralske ansvar for at yde bistand og samtidig afstå fra at tage politiske initiativer mod blokaden. På vegne af min gruppe vil jeg derfor gerne anmode om, at formandskabet, Rådet og Kommissionen opfordrer Israel til straks at ophæve blokaden. I Gaza straffes en hel befolkning - hvilket er ulovligt i henhold til artikel 33 i den fjerde Genèvekonvention. Desuden er denne metode ikke til gavn for Israel, og EU bør fortælle Israel dette i stedet for at forblive passiv - netop fordi der er tale om en allieret. Det ville få associeringsaftalen med Israel til at give mening, for kun ved at imødegå blokaden vil EU yde menneskerettighederne retfærdighed.
Chris Davies
Hr. formand! Jeg taler ikke på vegne af min gruppe, men som et medlem, der har set ting, han ikke ønskede at se.
Jeg håber ikke, at ministeren selv tror på de skinhellige, tomme ord, han læste op for Parlamentet. Blot et øjeblik at antyde, at EU's politikker er upartiske, er fuldstændig latterligt. Enhver ved, at vores politik opererer med dobbelte standarder. Vi forventer og kræver, at palæstinenserne adlyder hvert et krav, mens vi blot anmoder israelerne om at imødekomme vores ønsker.
Disse dobbelte standarder stinker. Hr. kommissær! Husker De, da De stod her for blot nogle få måneder siden, efter den palæstinensiske delegation var vendt tilbage fra mødet med hr. Haniyeh i Gaza og inden den palæstinensiske enhedsregerings sammenbrud, og sagde til Parlamentet, at De ønskede at gøre alt, hvad der stod i Deres magt, for at støtte denne regering? To uger senere var regeringen selvfølgelig faldet. Den faldt delvist, fordi vi havde afvist at tale med de valgte repræsentanter. Vi havde afvist at tale med hr. Haniyeh, og ikke overraskende tog de voldelige kræfter over efter at have undergravet de demokratiske kræfter.
Vi synes aldrig at tage ved lære af historien. Vi er nødt til at holde op med at ignorere det palæstinensiske folks ønsker. Vi er nødt til at begynde at respektere de demokratiske kræfter, og vi er nødt til at erkende, at man ikke kan skabe fred uden at tale med fjenden.
(Bifald).
Den fortsatte afvisning af at forhandle med de dele af Hamas, som ønsker at nærme sig os, gør det helt umuligt at fremme fred i Mellemøsten.
Jeg har et enkelt spørgsmål til det forslag til beslutning, som vi har foran os: Hvorfor overvejer vi overhovedet at give penge til Gaza? Hvad har Gaza med EU at gøre? Gaza er en israelsk fangelejr! Det har intet med os at gøre. Det er israelerne, der burde være ansvarlige for at holde de 1,5 millioner mennesker i live. Det er dem, som er ansvarlige for deres elendighed. Det er ikke vores ansvar at bruge skatteydernes penge på at opfylde israelernes ansvar.
Endelig, og tilbage til spørgsmålet om upartiskhed, har vi i de seneste par uger hørt, at den israelske forsvarsstyrke har beordret beslaglæggelsen af mere palæstinensisk jord for at bygge veje med henblik på opførelsen af bosættelsen kaldet E1 - den videre udvidelse af de jødiske bosættelser i Østjerusalem - hvilket er i strid med ethvert løfte, som vi har afkrævet israelerne, og i strid med ethvert tænkeligt håb om et konkret resultat af de kommende fredsforhandlinger.
Mens palæstinenserne ser alt håb om en levedygtig, uafhængig palæstinensisk stat forsvinde for øjnene af dem, hvad agter EU da at gøre ved situationen? De ved meget vel, at EU ikke vil gøre andet end at sige nogle få ord og undlade at tage konkrete skridt.
Ryszard Czarnecki
Hr. formand! Jeg var medlem af Parlamentets femmandsdelegation, som opholdt sig et par vigtige dage i det palæstinensiske selvstyreområde. Jeg kan entydigt sige, at vores mission var af humanitær karakter, ikke politisk. Det siger jeg, fordi jeg ikke ønsker at gøre vores forhandling til en meget politisk forhandling, hvor Parlamentet påtager sig rollen som anklager mod nogen. Jeg ønsker, at vi sætter os ud over de politiske skel og overvejer, hvordan vi kan hjælpe de civile palæstinensere.
Lad os imidlertid gøre det klart, at det lader til, at en bedre levestandard i Gazastriben, normal drift af hospitaler og skoler, fuld adgang til drikkevand, fødevarer og elektricitet og mulighed for at arbejde i landbruget på normal vis med stor sandsynlighed vil kunne opbløde det spændte forhold mellem Palæstina og Israel og dæmpe den potentielle fjendtlighed over for jødiske bosættere, israelske bosættere og Staten Israel som sådan.
For nogle få måneder siden talte jeg i Parlamentet om de kontroversielle tekster, der anvendes i visse palæstinensiske skoler, i palæstinensiske lærebøger, men vi er nu gået fra en ekstrem til en anden. Vi kan ikke længere kritisere visse aspekter af det palæstinensiske skolesystem, for det findes strengt taget ikke mere.
Der er imidlertid en anden side af sagen, et internt palæstinensisk aspekt. Den politiske hårdknude mellem Hamas og Fatah og præsident Abu Mazens lejr fortsætter. Dette dødvande gør det vanskeligt for de palæstinensiske institutioner at fungere og skader dermed de palæstinensere, som bor der, og dette er bestemt ikke Israels skyld. Vi taler meget om varig fred mellem Staten Israel og palæstinenserne, men det er lidt som at ville bygge et hus og starte med taget. Vi bør altid starte med fundamentet og bygge oven på, og fundamentet er i dette tilfælde mere velfungerende palæstinensiske magtstrukturer, offentlige institutioner og humanitær bistand til det palæstinensiske folk.
Margrete Auken
for Verts/ALE-Gruppen. - Hr. formand! Det omtalte besøg på Vestbredden og Gaza for et par uger siden var et chok - også for os, der har været der ofte. Israels lukning af grænserne og de utallige afspærringer gør det umuligt at opbygge en sund økonomi, og på denne måde kan EU's regler for humanitær hjælp ikke følges. Rådet og Kommissionen bør straks gribe ind, så Palæstinas økonomi kan komme på fode. Lad mig sige det klart: Uden et sådant indgreb kan en fredskonference ikke blive en succes. Det blev gentagne gange sagt, at økonomien ikke kan skilles fra det politiske. Med andre ord: Israels besættelse skal bringes til ophør, ellers får vi aldrig fred. Foruden den økonomiske udmattelse sker der lige nu en radikalisering af palæstinenserne. Den gror blandt de fattige, som der med Israels blokade kommer stadig flere af. Den gror også blandt de unge. Flere gange advarede de voksne og gamle palæstinensere om, at de unge, der vokser op nu, aldrig har levet sammen med israelerne, og at de kun kender dem fra hæslige mure, militære invasioner og teenagesoldater, der ydmyger deres fædre. Sådan skaber man ikke fred, kun hadske fjender.
Heller ikke EU nyder nogen tillid. Man tilsidesatte palæstinensernes demokratiske valg, og med isoleringen af Hamas demonstrerede EU både diplomatisk inkompetence og atter engang dobbeltmoral. Hvis ikke alle palæstinenserne inddrages i de løbende forhandlinger, får vi ingen fred. Det ved enhver, der har med sagen at gøre, udmærket godt. Fredshåbet brister helt, hvis Israels regering, som det forlyder nu, vil ekspropriere E1, som bl.a. Chris Davies omtalte. Både USA og EU har umisforståeligt sagt, at dette ikke må ske. Spørgsmålet som Rådet og Kommissionen bør besvare nu er, hvad man vil gøre for at forhindre denne ekspropriering af palæstinensernes Østjerusalem.
Luisa Morgantini
Hr. formand, mine damer og herrer! Et minut er ingenting. Hr. Lobo Antunes talte om modige gestusser og skridt: det modige skridt, som hr. Olmert bør tage, er at lukke alle nye bosættelser, løslade tusindvis af palæstinensere, standse den militære indtrængen på Vestbredden, fjerne kontrolposter og ophæve blokaden af Gaza. Han burde komme til forhandlingsbordet med konkrete tiltag. I stedet blev vi i går vidne til nye beslaglæggelser af jord i Jerusalem.
Vores modige skridt her i EU bør være at afvise enhver form for kollektiv straf, som den israelske regering indfører over for civilbefolkningen. Vores planer i Gaza blokeres, fordi der ikke er noget cement, der er ingen rør, omkostningerne er firdoblet, og UNRWA opfordrer fortsat til at yde nødhjælp.
I den beslutning, som vi vil vedtage i morgen, opfordrer vi til ophævelsen af blokaden af Gaza og til fri bevægelighed for personer og varer alle steder, men vi er klar over, at det palæstinensiske spørgsmål ikke er et humanitært spørgsmål. Vores ansvar er politisk: Der er tale om ansvaret for at bringe den militære besættelse til ophør og kræve, at to befolkninger og to stater kan eksistere side om side i gensidig sikkerhed.
Bastiaan Belder
Hr. formand! I slutningen af sidste uge drøftede en delegation fra Parlamentet den alvorlige situation i Mellemøsten med vores amerikanske kolleger som led i den transatlantiske dialog mellem de lovgivende organer. Under denne dialog gav den amerikanske fredsforhandler Dennis Ross os det yderst praktiske råd at tilbyde den palæstinensiske befolkning hjælp til at rette op på den uholdbare situation. Der er behov for et netværk af pålidelige og politisk uafhængige ngo'er.
Jeg vil gerne spørge Rådet og Kommissionen: I hvilken udstrækning agter De at se på reelle muligheder for både Vestbredden og Gaza? Jeg mener, at Hamas' fremfærd er årsag til den nuværende interne og eksterne krisesituation i Gaza. Hamas delegitimerer på det kraftigste Staten Israel og legitimerer vold mod israelere og palæstinensiske dissidenter.
Det nylige brutale mord på den kristne palæstinenser Rami Ayyad, som kun var 30 år gammel, understreger den farlige situation for denne minoritet i Gaza. Jeg forventer, at Rådet og Kommissionen retter opmærksomhed mod og yder støtte til de kristne minoriteter i alle de palæstinensiske områder.
Edward McMillan-Scott
(EN) Hr. formand! Hr. Davies spurgte tidligere, hvilken rolle EU havde i Mellemøsten. Jeg ved selvfølgelig godt, at det var et retorisk spørgsmål, for han er meget opsat på, at der findes en løsning. Det forholder sig imidlertid således, at EU har en direkte interesse i resultatet af den mellemøstlige fredsproces.
Jeg taler fra en valgkreds i Yorkshire, hvor de fire bombemænd, som angreb London for adskillige måneder siden, kom fra. De var motiveret af det, der skete i Mellemøsten. Det samme gjaldt bombemændene i Madrid. Europas sikkerhed er altså direkte forbundet med Mellemøsten.
Jeg mener desuden, at vi har en historisk og humanitær forpligtelse til at sikre en fredelig løsning. Fredsprocessen har trods alt været langsommelig og fragmentarisk og har resulteret i talrige initiativer, talrige regeringskonferencer - Madrid, Oslo osv. Vi er nu nået til det punkt, i oktober 2007, hvor vi nærmest er desperate for at forsøge at finde en form for løsning.
Jeg mener således, at tiden nu er inde til forholdsvis radikal nytænkning. Det, jeg bl.a. foreslår, er, at de nuværende forhandlinger mellem hr. Olmert og hr. Abbas om - praktisk talt - en endelig statusløsning, bør afspejle de forhandlinger, som hr. Olmert som ungt parlamentsmedlem selv førte i 1987, hvor han og PLO faktisk under fire øjne forhandlede om den palæstinensiske stats hovedstad i Østjerusalem, om grænserne fra 1967 og om, at nogle bosættere skulle vende tilbage. Med andre ord lykkedes det ham i 1987, og måske er tiden dette efterår kommet til, at disse to ledere, tilskyndet af det internationale samfund, vil mødes og på markant vis forme fremtiden for en fredelig tostatsløsning i den mellemøstlige fredsproces.
Hr. Triantaphyllides og hans delegation, som for nylig rejste til Palæstina, kom tilbage med to grundlæggende konklusioner. Lad os fokusere på den humanitære situation i Palæstina, men lad os også overveje den rolle, som folkevalgte parlamentsmedlemmer dér og andre steder kan spille i denne proces. Vi må ikke blive glemt.
Véronique De Keyser
(FR) Hr. formand! Under udarbejdelsen af denne beslutning sagde vi til os selv: ingen politik, kun humanitære hensyn. Det er utilstedeligt, at en befolkning i dag, i en ghetto i det fri, langsomt er ved at dø, en befolkning, som jages af kameraer fra hele verden, som er kraftesløs, frataget retten til udvikling, til at bevæge sig frit, til at uddanne sine børn, en befolkning, for hvis overlevelse vi betaler en høj pris, og som frem for alt ikke må dø for øjnene af os, for det ville belaste os, og vores demokratier ville ikke kunne klare det.
EU vil i år have betalt over 300 millioner euro for at forhindre denne krise. Det er for lidt til, at palæstinenserne kan leve af det, men det er 10 gange, hundrede gange for meget, for hvis alle internationale forpligtelser, den fjerde Genèvekonvention og menneskerettighederne blev overholdt, ville det slet ikke være nødvendigt.
Denne ghetto er en skamplet. Vi europæere burde skamme os. Vi var i stand til at skaffe forsyninger til indbyggerne i Berlin, da byen var under belejring. Vi burde skamme os, os, som med glædestårer så Berlinmuren falde, men som nu holdes som fanger og er medskyldige i opførelsen af andre mure og ghettoer. Ophæv blokaden!
I dag kan vi i de humanitære hensyn imidlertid ikke glemme alt om politik. Den 24. september beordrede den israelske regering beslaglæggelsen af 1.100 dunum land i fire arabiske landsbyer mellem Jerusalem og Jeriko for at bygge en vej, som definitivt vil dele Vestbredden i to. Det er en gammel israelsk plan fra 2004, som Europa og selv USA aldrig har villet anerkende. I dag, forud for det internationale møde i Washington, er det en sand bombe. Med Gaza indespærret og Vestbredden delt i to, hvordan kan vi så stadig drømme om to stater, der eksisterer fredeligt side om side?
Den 8. februar 2005 erklærede hr. Sharon følgende i Sharm al-'Shaykh: "Vi har en mulighed for at starte på en frisk. For første gang i lang tid næres der i vores region håb om en bedre fremtid for vores børn og børnebørn". Det er en yderst spinkel mulighed, som ekstremisterne ønsker at ødelægge. Hvis denne vej, og mange andre, bliver en realitet, vil ekstremisterne have vundet. Arkitekter og geografer anvender nu mere perverse våben end bomber. De omringer palæstinenserne med mure og veje, som knuser enhver drøm om en levedygtig stat.
(Bifald)
Elizabeth Lynne
(EN) Hr. formand! Der er intet mere demoraliserende end et liv i fattigdom, et liv uden fremtidsudsigter, et liv ødelagt af en konflikt. Alt imens en humanitær katastrofe plager befolkningen i Gaza, står det klart, at det eneste, som de israelske og palæstinensiske ledere sørger for, er at overføre smerte, fattigdom, elendighed og had til en ny generation af unge palæstinensere.
Som et direkte resultat af den israelske blokade af bevægeligheden for personer og varer har børn ikke engang adgang til helt almindelige undervisningsfaciliteter. Alle nægtes adgang til basale forsyningstjenester, som vi her i Parlamentet alle tager for givet. Levebrød ødelægges, eftersom fiskere, landmænd og andre ikke kan handle med deres varer. Personer lider unødig smerte og død på grund af begrænset lægehjælp og behandling. Alt dette har baggrund i vold og undertrykkelse.
Ngo'er anslår, at antallet af personer med svære handicap i Gaza er steget med knap 2.000. Det er hovedsageligt unge, som er blevet beskudt af kampvogne eller snigskytter og ofte har mistet lemmer, fået hjerneskade eller rygmarvsskader - de organisationer, der arbejder for at hjælpe handicappede, hæmmes imidlertid af den israelske blokade og er ikke i stand til at få leveret det specialudstyr, som de har behov for. Israel skal overholde sine internationale forpligtelser, såsom Genèvekonventionen, garantere forsyningen af humanitær bistand, humanitær hjælp og basale tjenester og åbne grænserne.
Rådet og Kommissionen skal fastholde presset, men de skal tale med alle parter. Det er den eneste måde, hvorpå vi kan finde en løsning. Det er meningsløst at sige, at vi ikke vil tale med den ene part. Vi er nødt til at finde en løsning ved at tale med alle. Hvis der ikke gøres noget, vil folk fortsat dø unødigt. 1,3 millioner mennesker i Gaza vil fortsat være frataget deres værdighed, og overførelsen af smerte, fattigdom, elendighed og had til en ny generation af palæstinensere vil blot fortsætte.
Hélène Flautre
(FR) Hr. formand! På et tidspunkt, hvor grænseovergangene til Gazastriben er lukket og kontrolleret af den israelske hær, på et tidspunkt, hvor dødelige militære indfald finder sted dagligt, på et tidspunkt, hvor antallet af bosættere i de besatte områder fortsat stiger, på et tidspunkt, hvor der under overtrædelse af folkeretten opføres en mur, og hvor sikkerhedskontrollen fortsætter, sidder der inden for disse mure, i Parlamentet, stadig folk, som vil nægte at kalde Israel en besættelsesmagt. Det er chokerende!
Israel er en besættelsesmagt og har som sådan forpligtelser i henhold til Genèvekonventionerne og må navnlig under ingen omstændigheder anvende kollektiv afstraffelse. Vi ville gøre klogt i at sikre, at Israel opfylder sine forpligtelser, i stedet for at sende katastrofale signaler, hvilket vi eksempelvis gjorde, da vi indstillede finansieringen af brændstofforsyningen til kraftværket i Gaza. De krokodilletårer, som vi har grædt over splittelsen mellem palæstinenserne, er meget upassende, eftersom EU ikke var i stand til at støtte hr. Abbas' indsats for at få indvalgt den pragmatiske gren af Hamas.
Kan De forestille Dem noget værre? At spille Ramallah ud mod Gaza? At afgøre, hvem der er de gode palæstinensere, og hjælpe dem med at blive af med de onde palæstinensere? Hvem kan tro på en varig løsning, hvis Palæstinas politiske og territoriale enhed ikke er garanteret? Hvem kan tro på, at freden mellem israelere og palæstinensere kan bygges på en politik, der rent faktisk fører til en radikalisering af den israelske og palæstinensiske befolkning?
Den humanitære situation i Gaza bryder alle standarder for menneskelig værdighed. Det er nødvendigt at sikre, at blokaden af Gazastriben ophæves hurtigst muligt. Der skal lægges behørigt pres på Israel. Det spørgsmål kan ikke længere forblive et tabu, og jeg spørger Dem, Rådet og Kommissionen, hvilke foranstaltninger De agter at træffe for at tilskynde ophævelsen af blokaden og tvinge Israel til at opfylde sine forpligtelser og løfter. Jeg spørger Dem, hvad De agter at gøre for at få Israel til at opgive sine planer om at dele Vestbredden i to ved at forbinde Jeriko med Østjerusalem, her en måned inden den internationale konference.
(Bifald)
Kyriacos Triantaphyllides
(EL) Hr. formand! Situationen i Palæstina udvikler sig utrolig hurtigt og giver os næsten ingen tid til at reagere. Således drøfter vi nu den humanitære situation i Gaza, mens de israelske myndigheder ensidigt har besluttet at ekspropriere flere tusinde ha arabisk jord for at gå videre med E1-planen, bygningen af en vej, som praktisk talt vil dele Vestbredden i to.
De ved, at det internationale samfund har gjort indsigelser mod denne plan. Jeg mener, at det ville være fornuftigt af Parlamentet at tage et standpunkt i denne sag. Den politiske udvikling bag kulisserne har imidlertid ikke tilladt dette. Resultatet er klart: Endnu engang forbliver vi observatører, mens situationen i Palæstina forværres yderligere. Hver dag svækkes palæstinensernes forhandlingsposition, og der sås tvivl om udsigterne til succes på den forestående internationale konference om Palæstina i november.
Charles Tannock
(EN) Hr. formand! I går aftes havde jeg det privilegium at deltage i indvielsen af Europas israelske venners kontorer i Bruxelles. Udgangspunktet er, at vi bør bakke op om den demokratiske stat Israels ret til at eksistere og have fremgang. Hamas, der i henhold til sin pagt fra 1988 derimod ønsker Israels tilintetgørelse, er og bliver en terrororganisation, som EU har udstedt forbud mod.
Det overrasker mig ikke, at denne beslutning forsøger at lægge størstedelen af skylden for den nuværende situation i Gaza over på Israel. Israels ensidige tilbagetrækning fra Gaza som en velmenende gestus i henhold til princippet om jord for fred er tydeligvis af meget lille betydning for Israels kritikere.
Beslutningen henviser til en humanitær krise i Gaza, men årsagerne bag undersøges ikke. Budskabet fra Hamas til de palæstinensiske vælgere var, at organisationen stod for mange af de sociale ydelser, som den korrupte Fatahregering forsømte. Dog står de samme skoler nu tomme, uden skyggen af børn, som ikke tør forlade deres hjem. Hospitalerne behandler dem, som såres i de daglige uroligheder, der har kendetegnet Hamas' voldelige overtagelse af Gaza og verdslige Fatahs nederlag.
En prominent kristen fra Gaza, Rami Ayyad, blev myrdet sidste lørdag, og om søndagen affyrede Hamas otte mortergranater og en Katyusharaket mod tilfældige mål i Israel. Bizart nok har Hamas endda beskudt grænseovergangen ved Khani.
I beslutningen opfordres Israel også til at tage skridt til at sikre den frie passage af humanitær bistand og basale forsyningstjenester. Israel har rent faktisk ikke standset forsyningen af fødevarer, elektricitet og vand til Gaza og udviser i øjeblikket tilbageholdenhed og besindighed, selv om Hamas har rettet angreb mod israelsk militær.
Det glæder mig, at Israel har vænnet sig til den linde strøm af ukvemsord fra Parlamentet, men Israel skal vide, at landet også har venner her og i hele Europa, som ønsker fred og sikkerhed i regionen. Det vil aldrig ske, så længe så mange her i Parlamentet ufortrødent ser igennem fingre med Hamas' dagsorden.
Richard Howitt
(EN) Hr. formand! En humanitær krise kræver en humanitær løsning, og vores første prioritet i aften bør være at forsøge at løse den problematik, at medicin og lærebøger holdes tilbage på den ene side af grænsen, mens studerende og syge venter på den anden. Den humanitære folkeret forpligter direkte EU til at handle, og fire måneder efter forbindelserne til Gaza blev lukket, er vores direkte forpligtelse i forhold til grænsebistandsmissionen en forpligtelse, som vi ikke opfylder.
Jeg takker kommissæren for den forsigtige optimisme, som hun gav udtryk for her til aften med hensyn til genoptagelsen af fredsprocessen og driften af den midlertidige internationale mekanisme. Vi tilskynder hende naturligvis til at gøre alt, hvad hun derudover kan gøre. Jeg er enig med hr. Tannock i, at vi bør fordømme militante palæstinenseres raket- og morterangreb, men hans beklagelser ville være langt mere troværdige, hvis han også fordømte den israelske forsvarsstyrkes drab på civile under luftangreb. Jeg anmoder Dem, fru kommissær, og også formanden for Rådet, om straks at fremsætte erklæringer, der fordømmer den beslaglæggelse, der blev rapporteret om i morges, af yderligere 3 % af Vestbredden på strækningen mellem Jerusalem og Jeriko som led i annekteringsplanen E1.
(Formanden afbrød taleren)
Miroslav Mikolášik
(SK) Hr. formand! I lyset af Parlamentets beslutning af 21. juni 2007 om Medaprogrammet og økonomisk støtte til Palæstina, af 12. juli 2007 om situationen i Mellemøsten samt kvartettens erklæring af 23. september 2007 er det afgørende, at Parlamentet tager et klart standpunkt i forhold til situationen i Palæstina. Vi skal imidlertid anskue situationen ud fra minimum to perspektiver - et humanitært og økonomisk perspektiv samt et politisk og sikkerhedsmæssigt perspektiv.
Ud fra et humanitært og økonomisk synspunkt er det op til Europa - efter at have bevilget enorme finansielle bistandsressourcer til Palæstina - at sikre, at det er teknisk muligt at få denne bistand og humanitære hjælp frem. Det er uacceptabelt, at civile palæstinensere nægtes adgang til medicin og lægebehandling, og at skoler og private hjem ødelægges. Som situationen er nu, er der ofte ikke adgang til rent drikkevand og fødevarer på grund af blokeringen af bevægeligheden for personer og varer.
Ud fra et politisk og sikkerhedsmæssigt perspektiv er det nødvendigt at give klart udtryk for, at ligesom det internationale samfund anerkender palæstinensernes ret til selvstændighed, skal Palæstina, herunder den regerende Hamasbevægelse, også anerkende Staten Israel. Indtil videre har Hamas ikke taget skridt til at lægge afstand til sit eget stiftelsesdokument, der bl.a. indeholder et mål om at tilintetgøre Staten Israel. Heri ligger det politiske problem, som har udviklet sig til en væbnet konflikt: terrorisme på den ene side og hårde forsvarsaktioner på den anden.
Proinsias De Rossa
(EN) Hr. formand! Først og fremmest vil jeg sige, at hr. Tannock med sin uforbeholdne støtte til Israels ulovlige aktioner mod palæstinenserne, særligt med hensyn til Gaza, gør Israel en bjørnetjeneste. Jeg støtter denne beslutning, inklusive pkt. 5. Den humanitære krise i Gaza er ikke ny, og den kom heller ikke uventet. De af os, som gennem årene jævnligt har besøgt området, har hele tiden advaret mod de israelske aktioner, som gjorde befolkningen fortvivlede. Økonomien er nu i frit fald. Det sociale system er i bogstaveligste forstand brudt sammen. Fejlernæring og kroniske sygdomme er udbredt, og der er ikke tilgængelig medicin. Gaza er nu fuldstændig afhængig af udefrakommende hjælp, som blokeres af de israelske embargoer. Det er et fængsel under skarp israelsk kontrol, og vi må ikke tillade, at Gazas indbyggeres velbefindende holdes som gidsel under de igangværende politiske manøvrer, som forhåbentlig vil føre til fredsforhandlinger.
Jeg fordømmer Israels ensidige beslutning om at ekspropriere jord fra fire arabiske landsbyer, hvilket vil afskære Østjerusalem fra Vestbredden. Jeg finder det beklageligt, at hverken Rådet eller Kommissionen har henvist hertil, og det ville overraske mig, hvis de ikke kendte til det. Vi ved det i Parlamentet, og det er almindeligt kendt. Denne handling fra Israels side er et klokkeklart brud på køreplanen, og det er et brud på aftalen om, at grænserne fra 1967 ikke flyttes uden en gensidig aftale mellem israelere og palæstinensere.
Zbigniew Zaleski
(PL) Hr. formand! Forhåbentlig kan vi forvente, at konflikten med tiden løser sig af sig selv. Det er det falskeste håb. Nye generationer vokser op, og konflikten fortsætter og forværres endda. Man skulle tro, at to nationer, som er helt tæt på hinanden, hebræerne og araberne, kunne leve sammen side om side - men ikke under vilkårene i et hierarkisk system. Den enes afhængighed af den anden, ulighed og frem for alt arabernes mangel på den suveræne stats struktur vil være en konstant kilde til negative følelser og overbevisninger samt gengældelse.
Hvis Staten Israel ikke kan klare en territorial opdeling, er jeg bange for, at jeg har vanskeligt ved at forestille mig fred i regionen. Ligesom jøderne har ret til deres land, deres stat, har araberne, palæstinenserne, på samme måde også denne ret. Palæstina eksisterede historisk set inden Anden Verdenskrig, og som vi kan se nu, er det ikke let at slette Palæstina fra den arabiske hukommelse.
Hver dag forværres situationen for befolkningen i Gaza i en sådan grad, at udbrud af ophobede aggressioner er uundgåelige, og alt, vi kan gøre, er at se på med forlegenhed og bedrøvelse. Ud over at forsøge at dæmpe gemytterne, der styrer mod gensidig tilintetgørelse, og ud over mæglingsforsøgene kan vi for vores vedkommende højst øge den humanitære bistand til befolkningen og sikre dem hygiejniske forhold, der er så anstændige som muligt, og sørge for, at de har noget at spise og et sted at gå i skole. Men jeg understreger, at dette kun er en midlertidig erstatning for en løsning, en løsning, som vi er flove over at indrømme, at vi ikke kan stå i spidsen for.
Erfaringen fra Central- og Østeuropa i det 19. århundrede og fra det 20. århundredes rædsler i Europa og Afrika viser klart styrken hos et folk, som kæmper for uafhængighed. Det er en sådan kamp, vi også har at gøre med her.
Béatrice Patrie
(FR) Hr. formand, mine damer og herrer! Unionen skal naturligvis gøre alt, hvad den kan for at sikre, at jerngrebet om befolkningen i Gaza, som befinder sig i en af de hidtil værste humanitære kriser, løsnes.
Personligt vil jeg gerne påpege, at den israelske regerings udpegning af Gaza som et fjendtligt område har en række dramatiske konsekvenser. Israel kan gennemføre langt større operationer i dette område end tidligere. Det israelske elselskab kan reducere elforsyningen til Gazas 1,5 millioner palæstinensere til et minimum, og selskabet Mekorot vil rationere vandforsyningen og overlade det til Hamas at forestå distributionen til de forskellige områder.
Denne israelske strategi, som tydeligvis tager sigte på at skabe en folkeopstandelse rettet mod lederne af Hamas, er uacceptabel og kan kun føre til en ny optrapning af volden. For ikke at nævne de nye bosættelser, som vil forvandle Palæstina til et andet Bantustan.
Personligt og som medlem af kvartetten så jeg gerne, at EU fik lovning på, at det eneste mål for den fredskonference, som er planlagt i november, ikke er at hjælpe USA ud af den hårdknude, som landet befinder sig i i Irak og Afghanistan, men at der er tale om et egentligt fredstopmøde, der bringer alle de arabiske aktører sammen.
Nickolay Mladenov
(EN) Hr. formand! De civile er de tavse ofre i enhver konflikt, og vi har en forpligtelse - vitterlig en pligt - til at forsvare og beskytte dem og til at leve op til nobelprismodtager Elie Wiesels ord om aldrig at forholde sig tavs, uanset hvor og hvornår mennesker lider og ydmyges.
Jeg glæder mig derfor over Parlamentets initiativ til at drøfte situationen i Gaza og glæder mig også over beslutningens opfordring til at tilskynde Israel til at opfylde sine forpligtelser og garantere leveringen af humanitær bistand til Gaza.
I dag er vi imidlertid også nødt til at stille nogle andre spørgsmål. Vi skal starte med at spørge os selv, hvorfor det er, at volden optrappes, hver gang vi bevæger os i retning af fred. Hvorfor er det, at hver gang fornuftens stemmer i Israel og de palæstinensiske områder søger en løsning, er der terrorgrupper, som griber til våben mod freden? Hvorfor er frygten for en tostatsløsning - for at Israel og Palæstina eksisterer fredelige side om side - så stor hos nogle, at de foretrækker at påføre deres eget folk smerte og lidelse?
Lad os ikke afstå fra at indrømme, at ansvaret for den frygtelige situation, som befolkningen i Gaza lever i, bestemt også ligger hos Hamas, som modsætter sig et forlig, opfordrer til tilintetgørelsen af et gyldigt FN-medlem og frygter fred og fremmer vold.
I 2005 blev der affyret 400 raketter ind i Israel fra Gaza. I 2006 blev der affyret 1.726 raketter. I 2007 var det tæt på 1.000 raketter. Mange er blevet dræbt, hundreder såret og tusinder evakueret. Ofrene er også civile - mænd, kvinder og børn.
Den 26. september blev der affyret 54 mortergranater fra Gaza mod grænseovergangen Sufa. Næste dag var målene de grænseovergange, som kommissæren henviste til - Erez og Karem Shalom. De var målet, fordi Hamas mener, at lukningen af disse grænser vil opfylde deres mål om at øge lidelserne og antallet af tilhængere. Det er den forkerte strategi.
Lad os erkende, at der er kræfter i Gaza, som gennem terror og frygt forsøger at drage fordel af deres eget folks lidelser.
Jamila Madeira
(PT) Hr. formand! Jimmy Carter sagde i et interview denne uge, at der ikke siden præsident Clinton har været afholdt troværdige, amerikansk ledede forhandlinger om Mellemøsten. Forventningerne til den internationale konference i november er derfor høje. Der forventes håndgribelige resultater, så vi reelt kan fastsætte en tidsplan for løsningen af dette humanitære drama, denne humanitære krise.
Den humanitære situation i Gaza forværres i øjeblikket. Selv om vi for nogle få måneder siden havde et egentligt åbent fængsel, bliver dette stadig mere tydeligt, når vi hver dag tæller døde og oplever hungersnød, frygt og den magt og indflydelse, som våbnene har på civilbefolkningens liv på begge sider af murene. I lyset af Genèvekonventionerne er der et presserende behov for humanitær bistand, og det er bydende nødvendigt, at Israel giver tilladelse til, at bistanden kan forvaltes. Det er nødvendigt at sikre personers og varers bevægelighed, medmindre der skal ske en sand menneskelig tragedie i Gazastriben.
De vigtigste mål, som vi bør forelægge på den kommende internationale konference, er at få standset volden og forsøge at finde en løsning, der bygger på de eksisterende resolutioner, hvilket vil give palæstinenserne og israelerne mulighed for at leve sammen i fred og fordragelighed, inden det er for sent.
Christopher Beazley
(EN) Hr. formand! For 20 år siden var der tre skuepladser for voldelige konflikter, som gav anledning til bestyrtelse over hele verden: Sydafrika, Irland og Mellemøsten. De to førstnævnte steder er der sket en forsoning og politisk forandring. I Mellemøsten er der ikke sket fremskridt. Man kan snarere sige, at situationen er blevet forværret.
Den humanitære katastrofe i Gaza forpligter os til at handle, når vi meget vel ved, at forsoning og politisk forandring er muligt, er nødvendigt og er hensigtsmæssigt. Det står imidlertid også klart, at palæstinenserne og israelerne ikke selv kan løse deres uoverensstemmelser. De tyer begge til vold, hvilket fastholder håndknuden.
Den humanitære katastrofe i Gaza er på sit værste i den 60 år lange uafbrudte konflikt i Mellemøsten. Vi kræver sikkerhed i Staten Israel, og vi kræver sikkerhed i staten Palæstina. I dag har vi ingen af delene. Der er brug for en ny strategi, en ny metode.
Det står klart, at den amerikanske regering har et ansvar og en mulighed for at øve afgørende indflydelse på Israel, f.eks. ved at opfordre landet til at ophæve blokaden af Gaza.
På samme måde skal EU forsøge at få palæstinenserne til at afstå fra at anvende vold, så begge parter kan nå deres mål om at få status som stat ved hjælp af de eneste effektive tilgængelige midler, nemlig fredelige midler.
Eftersom denne beslutning vil blive fremsendt til parlamentet i Palæstina, Israel og Egypten og til Den Parlamentariske Forsamling for Euro-Middelhavs-samarbejdet, kunne et konstruktivt bidrag fra vores side være at støtte og fremme en parlamentarisk dialog, der kan erstatte denne udmattelseskrig, som må bringes til ophør, så den ikke længere skæmmer det hellige land.
Eija-Riitta Korhola
(FI) Hr. formand, fru kommissær! Der er menneskelig lidelse i Gaza. Den humanitære krise i området har i løbet af de seneste få måneder unægteligt forvandlet sig til en katastrofe.
Det er ikke længere blot et spørgsmål om knaphed på basale fødevarer. Den palæstinensiske økonomi er brudt sammen, og det er blevet vanskeligere at drive forretning. Folks dagligdag er blevet ødelagt, og hjælpeorganisationerne kan ikke arbejde i regionen. De mennesker, som bor der, er fanget i en blokade, og som kommissæren sagde, ulmer de samme problemer på Vestbredden.
Indbyggerne i Gaza er ofre for en fejlslagen politik fra begge parters side i krisen. Ét er at omtale Hamas som fjenden og en terrororganisation. Noget helt andet er at erklære hele Gaza for fjendtligt område. Ét er at omtale Israel som fjenden. Noget helt andet er at afvise at samarbejde med leverandørerne af basale tjenesteydelser og de internationale organisationer. Selv om parterne i krisen er kørt fast, har de begge et ansvar for at overholde de grundlæggende menneskerettigheder.
Beslutningen fra Parlamentets grupper er en usædvanlig direkte meningsytring om krisen i Mellemøsten. Den har intet skjult politisk motiv. Den er alene udtryk for Europas dybe bekymring for befolkningens liv i Gaza.
Jeg vil gerne minde alle om, at dette er den selvsamme bekymring, som vi gav udtryk for tidligere på året. Vi kan ikke vælge side, og vi kan ikke pege fingre. Uskyldige menneskers lidelser gør ønsket om at undskylde og begrunde situationen i Gaza irrelevant. Vi kræver kun én ting, nemlig at parterne i krisen giver os lov til at hjælpe, og at de navnlig bør hjælpe sig selv, fordi dette er en humanitær krise af enorme dimensioner.
Fru kommissær! Jeg håber, at De vil overbringe dette ene krav fra Parlamentet vedrørende situationen i Gaza til parterne i krisen, Den Arabiske Liga og kvartetten.
Manuel Lobo Antunes
Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer! Jeg vil gerne takke Dem for alle Deres bemærkninger og taler, som jeg lyttede opmærksomt til. Vi er klar over, at løbende og vedvarende støtte til økonomisk udvikling i de palæstinensiske områder er et af grundlagene for fred. Der er en tæt forbindelse mellem sikkerhed, politisk stabilitet og økonomien. Der kan således ikke opnås fred og sikkerhed, medmindre der skabes et solidt og varigt økonomisk grundlag i forbindelse med en fredsproces, som skal være en troværdig fredsproces.
Alle disse initiativer afspejler vores tilsagn om at ville bidrage og hjælpe med at forbedre levevilkårene for den palæstinensiske befolkning i Jordan og også i Gaza. Det er opgaver, som vi ønsker at løse, og vi har tillid til, at donorlandenes konference, som finder sted i december i Paris, vil give det internationale samfund en mulighed for at give udtryk for sin støtte - på en konkret måde, håber vi - til Den Palæstinensiske Myndighed og det palæstinensiske folk i almindelighed. Det er afgørende, at det internationale samfund ikke svigter befolkningen i Gaza, og deres yderst usikre humanitære situation ikke bliver ved med at være en politisk faktor for ustabilitet, spændinger og splid.
Jeg vil gerne sige, at EU har en politisk strategi for fredsprocessen i Mellemøsten, der bygger på fornuftige grundlag og principper, og derfor er EU en velset partner i den politiske proces. Vi har desuden en konsekvent bistandspolitik rettet mod dem, som har størst behov for hjælp i de palæstinensiske områder. De tal, som jeg selv forelagde, og som kommissæren henviste til, mener jeg, uden tvivl er bevis herpå. Jeg håber, at alle i den forbindelse vil følge EU's eksempel.
Benita Ferrero-Waldner
Hr. formand! Vi ved alle, at situationen i Gaza er dramatisk. Vi ved imidlertid også, at selv om vi donerer omfattende humanitær bistand, er vi i sidste ende også nødt til at finde en politisk løsning. Jeg sagde det før, og formanden for Rådet nævnte det netop nu, at dette internationale møde er en meget vigtig begivenhed. Vi har alle klart givet udtryk for, at det ikke blot må blive en lejlighed til at tage et gruppefoto. Det skal være et indholdsrigt møde, hvor vi håber, at forhandlingerne og personlige samtaler mellem premierminister Olmert og præsident Abbas vil munde ud i et vigtigt indledende dokument, ikke mindst om de meget vanskelige emner, vel vidende at arbejdsgrupper efterfølgende vil skulle videreføre idéerne.
Vi ved alle, at der er mange forskellige alternative løsninger på bordet. Samtidig har det indtil nu i meget lang tid været umuligt at få de to parter til at mødes ved en sådan international konference, og det er først lykkedes nu med støtte fra EU, USA, Rusland og FN samt med opbakning fra Den Arabiske Liga.
Det er meget vigtigt, at også amerikanerne denne gang har givet udtryk for, at de er parate til at invitere den såkaldte opfølgningsgruppe til Den Arabiske Liga, herunder Syrien og Saudi-Arabien. Det viser, at der sker en vis åbning.
Når det er sagt, ved vi bestemt også alle sammen - og dette var tydeligt under vores andet møde i ad hoc-forbindelsesudvalget - at vi ikke kun kan føre politiske forhandlinger. Vi er også nødt til at skabe ændringer på stedet. Det er helt afgørende. Det er et spørgsmål om at fremme økonomisk udvikling, hvilket indgår i Tony Blairs mandat, og vi ønsker at støtte ham så meget, vi kan, fordi dette er en mulighed og en chance, som vi er nødt til at gribe.
Vi ved naturligvis, ligesom ham - jeg har haft lange drøftelser med ham - at forudsætningerne for økonomisk fremgang er, som Verdensbanken også klart har givet udtryk for, en forbedring af bevægeligheden og adgangen, en styrkelse af den private sektor i Gaza, som skal forblive en del af økonomien på stedet, og naturligvis også fremme af bl.a. god regeringsførelse. Det, vi ønsker at gøre, er at skabe en levedygtig palæstinensisk stat, når den politiske situation så at sige er moden til det.
Jeg er enig i, at der ikke findes nogen "hurtig løsning", men samtidig har vi behov for en forhandlingsproces, som nu omsider begynder, og for hurtigt at få opstartet nogle projekter. Det er et område, hvor vi allerede er i gang med forberedelserne, så tingene står klar efter det internationale møde og muligvis efter eller i forbindelse med donorkonferencen. Vi overvejer projekter - som i øvrigt er blevet udvalgt og støttes af os og også af Tony Blair - såsom skolerenoveringsprojekter, hvor folk kan se, at der gøres noget på stedet.
Vi undersøger også mange andre projekter i øjeblikket og forsøger at finde de rette løsninger, som vi naturligvis også har behov for Israels støtte til.
Det er også klart, at der skal tages højde for Israels sikkerhedshensyn. I sidste ende skal vi imidlertid finde en politisk løsning, og det er præsident Abbas, der er den folkevalgte præsident for alle palæstinensere. Vi skal derfor sætte vores lid til ham, samarbejde med ham og støtte ham.
Jeg vil gerne takke Dem for Deres store generøsitet ved at give Kommissionen mulighed for i 2008 straks at øge budgettet for palæstinenserne med 10.000 euro. Vi får uden tvivl behov for pengene, og det er et særligt vigtigt signal i forhold til vores donorkonference.
Lad mig også sige, at vi ikke kun støtter kristne - dette blev anført af hr. Belder - men støtter de mest udsatte dele af den palæstinensiske befolkning, hvoraf nogle, men ikke alle, er kristne. Vores kriterium er nød, ikke religion, som jeg nævnte før.
Lad mig afslutningsvis sige, at vi er fuldt opmærksomme på de ting, som mange af Dem har nævnt. Vi har analyseret situationen. Den eneste vej frem er at forsøge at finde politiske løsninger, samtidig med at vi forsøger at mindske lidelserne, så meget vi kan.
Formanden
Jeg har modtaget et beslutningsforslag, jf. forretningsordenens artikel 103, stk. 2.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen den 11. oktober 2007.
Skriftlige erklæringer (artikel 142)
David Martin  
Jeg tilslutter mig andre medlemmer og opfordrer Israel til at opfylde sine forpligtelser i henhold til Genèvekonventionerne med hensyn til at garantere strømmen af humanitær hjælp, humanitær bistand og basale tjenesteydelser, såsom el og brændstof, til Gazastriben. Israel er nødt til at ophæve blokaden af Gazastriben og sikre bevægeligheden for personer og varer ved Rafah i overensstemmelse med aftalen om bevægelighed og adgang og EU's grænsebistandsmission samt varernes bevægelighed ved Karni. Alle EU's institutioner, herunder Rådet, den højtstående repræsentant for den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik og Kommissionen skal påtage sig deres fulde ansvar for gennemførelsen af denne aftale.
Til sidst vil jeg gentage opfordringen til Israel om at garantere strømmen af finansielle ressourcer til Gazastriben, som har været indstillet siden den 25. september 2007, eftersom den manglende adgang til finansielle ressourcer har en alvorlig negativ indvirkning på palæstinensernes økonomiske, sociale og daglige liv.
