Konklusioner fra Rådet (eksterne forbindelser) vedrørende fredsprocessen i Mellemøsten, særlig situationen i Østjerusalem (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er redegørelser fra Rådet og Kommissionen om konklusioner fra Rådet (eksterne forbindelser) vedrørende fredsprocessen i Mellemøsten inklusive situationen i Østjerusalem.
Cecilia Malmström
Hr. formand! Konflikten i Mellemøsten var et af de spørgsmål, vi diskuterede her i Parlamentet i starten af det svenske formandskab. Det føles godt at vende tilbage og aflægge beretning her i Parlamentet ved afslutningen på vores formandskab.
Sveriges udenrigsminister, Carl Bildt, var også i Udenrigsudvalget i sidste uge, hvor han fremlagde en rapport og havde lange drøftelser, herunder om Mellemøsten. I sidste uge diskuterede Udenrigsudvalget situationen i Mellemøsten og vedtog konklusioner. Vi er glade for, at alle 27 medlemsstater støtter disse konklusioner, der meget tydeligt viser EU's holdninger til fredsprocessen i Mellemøsten.
Med disse konklusioner ønsker Rådet og formandskabet at sende et meget klart og stærkt budskab fra Europa om, at vi håber på en snarlig genoptagelse af forhandlingerne mellem parterne. Vi er bekymrede over det manglende fremskridt i fredsprocessen i Mellemøsten. Vi støtter derfor klart USA's indsats for at skabe fred. EU opfordrer parterne til at påtage sig et ansvar og indlede forhandlinger om alle spørgsmål vedrørende den endelige status inklusive Jerusalem, grænser, flygtninge og sikkerhed. Vores konklusioner afspejler også EU's holdning til Mellemøsten baseret på international lovgivning, hvilket vi har givet udtryk for ved mange lejligheder.
EU's holdning går bl.a. ud på, at en aftalt tostatsløsning skal baseres på grænserne fra 1967, og at bosættelserne er ulovlige. Jerusalem er et spørgsmål vedrørende endelig status, og vi har gjort det klart, at hvis der skal skabes ægte fred, skal Jerusalems status som fremtidig hovedstad for to stater afgøres gennem forhandlinger. En genoptagelse af forhandlingerne mellem Israel og Palæstina blev kædet sammen med bosættelsesspørgsmålet i en stor del af året. For nylig bekendtgjorde den israelske regering et delvist og midlertidigt bosættelsesstop. Rådet for udenrigsspørgsmål glæder sig over denne beslutning, og vi håber, at den vil bidrage til en genoptagelse af betydningsfulde forhandlinger.
Vi noterer imidlertid med bekymring den israelske regerings overraskende beslutning den 13. december om for første gang at gøre bosættelserne til en del af programmet for nationale prioriterede områder. Det strider imod ånden i bosættelsesstoppet og skader indsatsen for at skabe en atmosfære, der kan medvirke til at sikre en langsigtet løsning af konflikten. Min kollega, den svenske minister for udviklingsbistand, Gunilla Carlsson, besøgte Udviklingsudvalget i Europa-Parlamentet i starten af september. Hun lovede at følge udviklingerne lokalt, at yde bistand og at intervenere på de områder, vi alle kender til - situationen i og omkring Østjerusalem, bosættelserne og spørgsmål som f.eks. adgang og bevægelse vedrørende specielt Gaza. Vi har ført dette løfte ud i livet.
I de seneste måneder har EU under formandskabets ledelse vedtaget en klar holdning til bosættelser og den fortsatte lukning af Gaza. Lukningspolitikken er uacceptabel og ufrugtbar. EU kræver fortsat en øjeblikkelig og betingelsesløs åbning af grænseovergangene for strømmen af humanitær bistand, kommercielle varer og personer. Rådet har også bedt om fuld gennemførelse af FN's Sikkerhedsråds resolution 1860 og om overholdelse af den internationale humanitære lov. Vi kræver også en øjeblikkelig frigivelse af den bortførte israelske soldat, Gilad Shalit.
Jeg vil gerne sige endnu et par ord om Gaza. Vi håber selvfølgelig, at mæglingsindsatsen fra Egypten og Den Arabiske Liga kan fortsætte. Det er vigtigt at undgå en permanent deling mellem Vestbredden og Østjerusalem på den ene side og Gaza på den anden. Vi ser frem til frie og retfærdige valg, når forholdene tillader det. Én ting er klar - der kan kun skabes fred mellem Israel og palæstinenserne, hvis palæstinenserne er forenet.
Vores diplomater i regionen har nøje fulgt situationen i Østjerusalem. Efter deres mening svækker Israel det palæstinensiske samfund i byen. Det bekymrer os. EU vil øge bistanden til Østjerusalem for at forbedre palæstinensernes levevilkår. Det stærke budskab vedrørende Østjerusalem i Rådets konklusioner er et klart bevis på vores bekymring over situationen. Det er vigtigt at huske på, at bosættelser mellem Israel og Syrien og mellem Israel og Libanon er forudsætninger for en fred i Mellemøsten. EU glæder sig over de nylige erklæringer fra Israel og Syrien, der bekræfter deres vilje til at fortsætte fredsprocessen. Det siger sig selv, at det vil have ekstremt positive virkninger i hele regionen.
Catherine Ashton
Hr. formand! Rådet vedtog meget omfattende konklusioner om fredsprocessen i Mellemøsten i sidste uge. Disse konklusioner opstillede en principiel holdning i en række afgørende spørgsmål på en klar og bestemt måde. Jeg vil ikke dvæle ved konklusionerne eller gentage, hvad formandskabet har sagt. Det rækker at sige, at vi med en bekræftelse af vores principper måske har medvirket til at skabe ny tillid og vilje hos palæstinenserne til at gå ind i fredsprocessen. Konklusionerne vil naturligvis også være en stor hjælp for mig og afstikke en klar kurs for mig i de kommende måneder.
De har inviteret mig i dag til at tale om vores politiske arbejde, men også om situationen i Østjerusalem. Det er et område, der giver anledning til dyb bekymring. Østjerusalem er et besat område sammen med resten af Vestbredden. EU er modstander af nedrivningen af palæstinensiske hjem, udsættelsen af palæstinensiske familier, opførelsen af israelske bosættelser og opsætningen af en "adskillelsesbarriere". EU behandler disse spørgsmål på politisk plan gennem diplomatiske kanaler og i vores offentlige erklæringer. Vi behandler også situationen gennem praktisk hjælp, der skal støtte den palæstinensiske befolkning i Østjerusalem. Der mangler f.eks. 1 200 klasseværelser til palæstinensiske børn i byen, så vi hjælper med at styrke uddannelsesfaciliteterne. Vi sikrer også levedygtige hospitaler i Østjerusalem, og vi gør en stor indsats for unge palæstinensere i byen, der lider under høje arbejdsløshedstal og psykiske problemer. Til dato gennemfører EU aktiviteter i Østjerusalem til en værdi af 4,6 mio. EUR.
Et andet område, der giver anledning til bekymring, er naturligvis situationen i Gaza. Vi har konsekvent krævet en strøm af bistand, handel og personer. Vi er dybt bekymrede over leveforholdene for befolkningen i Gaza: Siden konflikten i januar har donorer ikke kunnet udføre genopbygningsarbejde, og der er fortsat alvorlige problemer som f.eks. manglende rent drikkevand. Israel bør straks genåbne overgangene, hvilket vil muliggøre en genoplivning af den private sektor og reducere Gazas afhængighed af støtte.
Tiden er nu inde til at skride til handling, og føre Rådets konklusioner ud i livet. Vi er nødt til at tænke på, hvordan vi kan genoptage en politisk proces. De to parter synes at have bevæget sig længere bort fra hinanden og indledningen til et slutspil. Jeg rejser snart til regionen, og mit primære mål bliver at mødes med de primære aktører og få et førstehåndsindtryk af, hvordan EU kan skabe forandring. Vi er sikkert alle enige om, at den overordnede og altoverskyggende prioritet må være en genoptagelse af forhandlingerne mellem Israel og Palæstina - ikke for forhandlingernes skyld, men for at nå frem til en fredsaftale og starte på en frisk. Hverken vi eller regionen kan tåle endnu en runde med resultatløse forhandlinger. Der har været adskillige forhandlinger siden underskrivelsen af Oslo-principerklæringen i september 1993. Det er 16 år siden. Forhandlingerne skal baseres på international lovgivning og respektere tidligere aftaler. Alle spørgsmål skal på bordet inklusive Jerusalems status som en fremtidig fælles hovedstad.
Forhandlingerne skal også finde sted inden for en aftalt tidsramme og med en effektiv mægling. Der er behov for et seriøst engagement samt en politisk vilje hos både Israel og Palæstina til at indlede seriøse og ægte forhandlinger. EU skal hjælpe begge parter med et sådant engagement og tilbyde dem støtte i den vanskelige forhandlingsproces. Jeg er til stede for at sørge for, at Europa arbejder effektivt og harmonisk.
EU har konsekvent støttet både israelerne og palæstinenserne ved at give dem tid og plads til bilaterale forhandlinger. Vores hjælp har sat Den Palæstinensiske Myndighed i stand til at opbygge institutionerne for den fremtidige palæstinensiske stat, så den kan levere tjenester til befolkningen og blive en pålidelig nabo i regionen. I dag er palæstinenserne imidlertid delt både politisk og fysisk. Troværdige forhandlinger kræver en stærk og forenet palæstinensisk partner. Israel står til at vinde, ikke til at tabe, ved at have en stærk palæstinensisk partner.
Israel har taget det første skridt med sit midlertidige og delvise bosættelsesstop. Vi håber, at det vil bidrage til genoptagelsen af meningsfulde forhandlinger.
USA er fortsat en uundværlig og afgørende aktør i Mellemøsten. Betingelserne for et effektivt partnerskab mellem EU og USA om Mellemøsten har sjældent været så gode som nu. Tiden er inde til at gøre dette til virkelighed gennem en tæt koordinering af vores holdninger og strategi. EU vil fortsat støtte og arbejde tæt sammen med USA via Mellemøstkvartetten. Kvartetten har brug for genoplivning fra den aktuelle hårdknude i fredsprocessen. Kvartetten kan give den forsigtige, men alligevel dynamiske mægling, der er brug for.
Fred i Mellemøsten kræver en omfattende løsning. Både Syrien og Libanon spiller en vigtig rolle. Vi ser frem til gennemførelsen af det arabiske fredsinitiativ. De skal være en del af løsningen. Vores tilgang skal være regional og omfattende. Multilaterale rammer skal supplere de bilaterale rammer mellem Israel og Palæstina.
I de kommende måneder agter jeg at forblive i tæt kontakt med Parlamentet om alle disse spørgsmål. Jeg er klar over den aktive rolle, som Parlamentet spiller - ikke mindst i sin egenskab af budgetmyndighed. På politisk plan arbejder Europa-Parlamentets delegationer direkte sammen med det israelske Knesset og Det Palæstinensiske Lovgivende Råd (PLC). I sidste uge besøgte delegationen til PLC besatte palæstinensiske områder, og bagefter rapporterede den med stor bekymring om situationen i marken.
Endelig glæder jeg mig over fortsættelsen af Parlamentets arbejdsgruppe om fredsprocessen, der mødes igen i denne uge.
Ioannis Kasoulides
Hr. formand! Da en gruppe unge israelske og palæstinensiske ledere besøgte Europa-Parlamentet, blev der gennemført indgående drøftelser, der resulterede i et udkast til en fredsaftale for deres fremtid - en sikker og anerkendt tostatsløsning på basis af grænserne fra 1967 og med Jerusalem som hovedstad for begge stater; en demilitarisering af den palæstinensiske stat; en gentagelse af det arabiske fredsinitiativ fra 2007; NATO-garantier; og en løsning af flygtningespørgsmålet på en måde, der ikke ændrer den hebraiske stats demografiske karakter.
Mens de unge har en vision om en fælles fremtid, diskuterer de ældre fortsat, om de skal indlede forhandlinger. Det egyptiske initiativ for en tværpalæstinensisk forsoning - så der er én samtalepartner - overvejes fortsat, og man venter fortsat på sikkerhedsarrangementet i Gaza med frigivelsen af fanger som f.eks. Gilad Shalit. I mellemtiden gør de fuldbyrdede kendsgerninger i marken ifølge rapporten fra EU's missionschef i Østjerusalem den palæstinensiske stat stadig mindre levedygtig.
Jeg beklager det faktum, at det demokratiske land Israel kun tager lidt notits af de skader, som nogle af dets handlinger forvolder i den internationale offentligheds øjne, og at det blot efterfølgende forsøger at begrænse skaderne.
Hannes Swoboda
Hr. formand, fru Malmström, fru næstformand i Kommissionen samt EU's højtstående repræsentant for den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik! Først vil jeg gerne oprigtigt takke det svenske formandskab for dets initiativ. Det var et godt initiativ, som jeg bifalder. Jeg vil også takke Baroness Ashton for at repræsentere Kommissionen under hendes første besøg i Europa-Parlamentet, skønt hun primært har talt i sin egenskab af EU's højtstående repræsentant for den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. Det handler alt sammen om en fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. På nogle måder er det måske ikke så vigtigt, der hvor De sidder. Det vigtige er imidlertid, at De er her, og at De repræsenterer en fælles udenrigspolitik.
Dernæst vil jeg gerne sige, at Rådet har vedtaget en god erklæring, der på ingen måde er antiisraelsk. Tværtimod er den til gavn for Israels sikkerhed og stabilitet. Det er meget vigtigt at understrege dette. Hvis vi som europæere skal spille en aktiv rolle i denne henseende, er det vigtigt, at vi fortsat gør det. Det vil jeg gerne bede Baroness Ashton om at bemærke.
For nogle få dage siden besøgte vi USA, hvor vi havde drøftelser med vores kolleger fra Kongressen. Præsident Obama har meget få valgmuligheder over for Kongressens ensidige tilgang samt manglende forståelse for palæstinensernes situation. Vi har stor forståelse for situationen i Israel. Vi er også modstandere af enhver form for terrorisme, og vi ønsker, at den tilfangetagne soldat omsider skal vende tilbage til sin familie. Vi har imidlertid også forståelse for palæstinensernes ulykkelige situation med hensyn til alt det, der nævnes i denne erklæring, og specielt med hensyn til grænserne fra 1967, den vanskelige situation i Jerusalem samt bosættelsesaktiviteterne. Det er komplet uforståeligt - skønt det er en fortsættelse af de seneste års politik - at der er en så modstridende holdning til væksten i bosættelserne. Først blev den standset, og dernæst blev den medtaget i det nationale prioritetsprogram. Derefter fortsatte kun den naturlige udvikling, og så blev der bygget veje tværs gennem palæstinensiske bosættelser. Det er helt uacceptabelt, at jorden tages bort fra palæstinenserne fra den ene dag til den anden.
Det, der skete med en delegation fra Europa-Parlamentet, er også helt uacceptabelt. Hr. de Rossa vil også fremsætte sit syn herpå. Medlemmerne af Europa-Parlamentet skal slutte sig sammen med Rådet og Kommissionen for klart at sige, at medlemmerne af Europa-Parlamentet er ret til at rejse i Gaza for selv at danne sig et indtryk af situationen. Hvad har Israel at skjule? Hvorfor forhindres Parlaments medlemmer i at besøge Gaza? Vi må ikke acceptere dette, og forhåbentlig kan vi gøre fælles front mod det. Gennemsigtighed og åbenhed er nogle af forudsætningerne for en fornuftig Mellemøstenpolitik. Det må vi klart støtte.
Annemie Neyts-Uyttebroeck
Hr. formand, fru Ashton, hr. næstformand for Kommissionen, fru formand for Rådet, fru Malmström! Først vil jeg gerne lykønske hele det svenske formandskab med Rådets konklusioner om konflikten i Mellemøsten i almindelighed og Østjerusalem i særdeleshed.
Alle vil sikkert se det som et vigtigt tegn, at en fælles rapport fra EU's delegationsledere om Østjerusalem for første gang er enstemmigt godkendt og vedtaget - specielt denne gang, hvor den følger efter Lissabontraktatens ikrafttræden. Et andet tegn er den enstemmige vedtagelse af de foreslåede konklusioner fra det svenske formandskab - bl.a. også om Østjerusalem. Forhåbentlig indser de israelske myndigheder betydningen af denne udvikling.
Vi drøfter Mellemøsten med nogle få måneders mellemrum, og nogle gange minder det om det dansende optog i Echternach: et lille skridt fremad, derefter tegn på et skridt bagud, og sluttelig større anledning til fornyet håb. Der er desværre også grund til fortvivlelse, men vi håber selvfølgelig fortsat. Det er naturligvis yderst vigtigt - bl.a. også for min gruppe - at israelerne og palæstinenserne er i stand til at leve fredeligt side om side i to separate stater for at nyde godt af alle de tilgængelige udviklingsmuligheder og sikre hinandens sikkerhed. Det er vi sikkert alle enige om. Vi er også enige om, hvilke trin der ideelt set vil føre os derhen, og selvfølgelig er vi villige til at yde vores bidrag.
Jerusalem er en af verdens smukkeste byer - det er virkelig et usædvanligt sted - og derfor er det frygtelig tragisk, at de folk, der bor side om side i byen, ikke formår at gøre det fredeligt. Af hensyn til Jerusalems trivsel og bevarelse håber jeg, at det fortsat er muligt at sikre fred i de få tilbageværende dage inden jul.
Caroline Lucas
Hr. formand! Jeg glæder mig over redegørelserne fra Rådet og Kommissionen, men jeg vil spørge begge institutioner, hvornår vi kommer videre end til de smukke ord - som jeg fuldt ud kan tilslutte mig - og får sat handling bag dem? Om og om igen har vi hørt de samme ord om, at vi skal sikre os, at Israel gør ditten eller datten, men vi mangler den fornødne magt til at trumfe det igennem, da Israel ellers blot vil fortsætte med at ignorere os.
Mit spørgsmål går på, hvad der i praksis kan gøres for at sikre et ægte fremskridt på dette område? Efter min mening er man nødt til at tage fat på spørgsmål som f.eks. en suspendering af associeringsaftalen EU-Israel.
Med fokus på situationen i Østjerusalem glæder jeg mig meget over det svenske formandskabs initiativ og dets klarhed vedrørende Jerusalems rolle som hovedstad for to stater samt over fastheden vedrørende vigtigheden af, at Israel standser bosættelsesaktiviteterne i Østjerusalem.
Jeg ønsker også at takke forfatterne til rapporten fra EU's missionschefer om selve Østjerusalem. Rapporten er klar og visionær, hvilket man alt for ofte savner i disse forhandlinger. Den forklarer, hvordan Israels politik med en ulovlig annektering af Østjerusalem bevidst skal svække det palæstinensiske samfund i byen og forhindre en palæstinensisk udvikling. Men missionscheferne opfordrede Rådet til at vedtage en lang række henstillinger som følge af denne rapport, og efter min mening er der brug for en uopsættelig indsats fra Rådets side for at gøre netop det.
Hvis EU er seriøs med sit engagement i en tostatsløsning, skal det gøre sit yderste for at bevare og styrke den palæstinensiske egenart og identitet i Østjerusalem. Missionschefernes erklæring og rapport viser praktiske metoder hertil.
Peter van Dalen
Hr. formand! Specielt i denne adventstid er der mange, der beder for fred i Mellemøsten, men nogle gange mister man modet og tror, at freden aldrig kommer. Det er ikke desto mindre vigtigt, at alle parter fortsat arbejder for fred, og netop her finder man måske det største problem. Er alle parter i stand og villige til at arbejde for fred? Israel har allerede tidligere taget initiativ til at udveksle jord for fred - jeg tænker på landets tilbagetrækning fra dele af Gazastriben - men det gav desværre ikke fred. I stedet blev raketbeskydningen øget, og i 2009 invaderede Israel Gazastriben. Nu har Israel annonceret et midlertidigt stop for bosættelser på Vestbredden, og en række vejspærringer skal også fjernes. Det var en gestus for at fremme fredsforhandlingerne.
Disse tiltag fra Netanyahu-regeringens side er allerede temmelig vidtgående efter israelsk målestok, men ikke desto mindre er der kun en beskeden bevægelse på palæstinensisk side. Folk bliver ved med at sige, at Israels tiltag er uden betydning, men jeg har endnu ikke set palæstinensiske tilløb til at fremme forhandlingerne. Er den palæstinensiske side villig og i stand til at fremkalde flere forhandlinger? Hamas synes at være låst fast i sin kamp med Fatah og at blive holdt i kort snor af Iran. Mahmoud Abbas synes at være en papirtiger, der ikke længere har den store indflydelse. Efter min mening er det på tide, at den palæstinensiske side også gør det klart, at den ønsker fred.
Kyriacos Triantaphyllides
Hr. formand, Lady Ashton! Vi glæder os over den beslutning, der blev truffet af Rådet for Den Europæiske Union den 8. december. Den bekræfter EU's støtte til oprettelsen af to stater på baggrund af grænserne fra 1967.
Ikke desto mindre vil jeg på basis af vores nylige besøg i området sige, at den fremherskende situation i de pågældende områder gør oprettelsen af en palæstinensisk stat næsten umulig. Jeg tænker specielt på opførelsen af muren, på nedrivningen af palæstinensiske huse og vigtigst af alt på bosættelserne på Vestbredden i almindelighed - specielt omkring Østjerusalem.
I dag bor der omkring 500 000 bosættere i disse bosættelser. Hvad vigtigere er, anstrenger man sig i Østjerusalem på at skabe en palisade ved at opføre bosættelser rundt omkring byen for dermed at tvinge palæstinenserne til at forlade deres hjem. Det er nu indlysende, at den israelske regering bruger forhandlingerne til at vinde tid. Langsomt, men sikkert forsøger den at opnå suverænitet i alle palæstinensiske områder.
Ud over at slå til lyd for tostatsløsningen bør EU træffe særlige foranstaltninger over for Israel. De fortsatte menneskerettighedskrænkelser er tilstrækkelig grund til, at EU bør indføre sanktioner på baggrund af traktatens artikel 2, for hvis det på den ene side vælger at støtte fredsprocessen, mens det på den anden side fortsat optrapper de økonomiske forbindelser med Israel uden begrænsning, vil det kun tjene den israelske politik med at tvinge palæstinenserne til at opgive deres land og udvide den israelske suverænitet til hele Palæstina.
Bastiaan Belder
Hr. formand! Er Europa gået fra forstanden? Dette retoriske spørgsmål blev stillet af USA i starten af december. Grunden til denne barske kritik fra Kongressens side var den ensidige udpegelse af Østjerusalem som hovedstad for den foreslåede palæstinensiske stat i et udkast til Rådets resolution, der er i omløb. Som formand for Europa-Parlamentets Delegation for Forbindelserne med Israel havde jeg håbet og troet på en mere konstruktiv start på vores transatlantiske dialog. Jeg vil også skynde mig at tilføje, at en grundig undersøgelse af både udkastet til en Rådsredegørelse samt den endelige Rådsredegørelse helt tog modet ra både mig og kollegerne i Kongressen. Jeg tager særlig kraftigt afstand fra forslaget om en opdeling af Jerusalem. Efter min mening er Rådets redegørelse om Mellemøsten et alvorligt diplomatisk og politisk tilbageskridt for fredsprocessen, og jeg er derfor meget skuffet over, at udenrigsministrene af alle formandskaber ledes af det svenske formandskab med dets anstrengte forhold til den jødiske stat.
Jeg har adskillige grundlæggende indvendinger mod førnævnte redegørelse fra Rådet. Det er næppe den rette måde at tilskynde Den Palæstinensiske Myndighed til at genoptage forhandlingerne med Israel på. Endvidere strider resolutionen mod Kvartettens princip af 9. november 2008 om, at "tredjemand ikke bør blande sig i bilaterale forhandlinger". USA's officielle reaktion på Rådets redegørelse af 8. december understregede endnu en gang dette princip. Skal vi så blot slå os til tåls med dødvandet i fredsprocessen? Bestemt ikke! Efter nylige delegationsbesøg i Israel er jeg overbevist om, at en gradvis tilnærmelse mellem Staten Israel og Den Palæstinensiske Myndighed er både nødvendig og mulig. En gradvis overførsel af forvaltningen på Vestbredden - f.eks. i område C - samt en styrkelse af det økonomiske samarbejde kombineret med oprettelsen og styrkelsen af pålidelige palæstinensiske institutioner vil virkelig fremme fredsprocessen. Jeg vil derfor opfordre Rådet og Kommissionen til at ophøre med at udarbejde ufrugtbare erklæringer om fredsprocessen og i stedet investere i konkrete projekter, der omfatter et samarbejde mellem israelerne og palæstinenserne. Er det ikke en etableret EU-formel?
Diane Dodds
(EN) Hr. formand! Som medlem af den parlamentariske delegation til Israel lyttede jeg interesseret til kommentarerne fra Rådet for Udenrigsspørgsmål til fredsprocessen i Mellemøsten og til Kommissionens redegørelse. I lighed med min forrige kollega er jeg imidlertid også dybt bekymret over disse. Israel er det eneste fungerende demokrati i regionen. Den foretrukne taktik hos dets modstandere har været terrorangreb mod Israel. Efter min mening lægges der i redegørelserne fra Rådet og Kommissionen ikke nok vægt på Israels sikkerhedsmæssige betænkeligheder. Jeg hørte faktisk ikke den højtstående repræsentant nævne disse betænkeligheder i hendes redegørelse over for Europa-Parlamentet.
Jeg mener også, at redegørelsen lægger for stor en byrde på Israel både med hensyn til manglende fremskridt i processen og med hensyn til en løsning af de udestående spørgsmål - i særdeleshed Jerusalem.
José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra
(ES) Hr. formand! Sandheden er den, at dette er en meget usædvanlig forhandling, fordi fru Malmström sidder på Rådets pladser, og snart håber vi at se hende på Kommissionens pladser. Vi får se, hvor hun sidder!
Under alle omstændigheder tilskynder Rådets konklusioner ikke ligefrem til optimisme. Rådet har udtrykt dyb bekymring over de manglende fremskridt i fredsprocessen i Mellemøsten, og det beder om at få den genoptaget på basis af De Forenede Nationers Sikkerhedsråds resolutioner, konklusionerne af Madrid-konferencen samt køreplanen. Der er intet nyt under solen.
Rådet siger også, at EU er villig til at yde et væsentligt bidrag til at løse de problemer, som de to talere har nævnt: problemet med Østjerusalem, vandproblemet, sikkerhedsproblemet og grænseproblemet.
Der er imidlertid en række nye elementer, som jeg gerne vil have vores gæster til at ytre sig om. Først vil jeg gerne vide, om det ottemåneders moratorium og bosættelserne, som den israelske regering har truffet beslutning om, står i forbindelse med den nye amerikanske regering.
Jeg vil også gerne vide, hvad de synes om gårsdagens udtalelser i Gaza fra repræsentanter for Hamas på 27-årsdagen, om at de ikke agter at give indrømmelser til Israel eller anerkende det. Hvad synes de om den kontinuitetslov, der skal lade det israelske folk komme til orde gennem en folkeafstemning om besættelsen af de besatte områder?
Og hvad synes de om Goldstone-rapporten og FN's Menneskerettighedsråds vedtagelse af denne? Synes de, at det er noget, der vil hjælpe fredsprocessen, eller synes de tværtimod, som israelerne påstår, at det er noget, der vil hindre eller hæmme den?
Proinsias De Rossa
(EN) Hr. formand! Der er to forpligtelser i Rådets redegørelse, som jeg i særlig høj grad glæder mig over, og som har potentialet til at skabe ny dynamik: støtte til Den Palæstinensiske Myndigheds toårsprogram for at afslutte den israelske besættelse og etablere den palæstinensiske stat samt EU's vilje til at anerkende en palæstinensisk stat, når det er hensigtsmæssigt.
I sidste uge stod jeg i spidsen for en officiel delegation fra Europa-Parlamentet til de besatte palæstinensiske områder, hvor jeg endnu en gang med egne øjne så det apartheidsystem, som israelerne gennemfører over for palæstinenserne, samtidig med at de ødelægger og berøver dem deres hjem, land, vand og hellige steder.
Få timer efter offentliggørelsen af Rådets redegørelse blev min delegations tilladelse til at besøge Gaza annulleret. Det er ikke noget, som en venligsindet stat gør. Det er bestemt en indblanding i Parlamentets demokratiske ret til at have anstændige og demokratiske forbindelser med vores kolleger, der er valgt af det palæstinensiske folk.
Vi fandt udbredt fortvivlelse og håbløshed blandt de folk, vi mødte, og i de områder, vi besøgte i Hebron, Østjerusalem og Ramallah. Hvor der er håbløshed, bliver der vold. Vi kan gøre fremskridt nu, eller vi kan lade situationen udvikle sig til en mere bitter vold, der vil drive moderate palæstinensiske politikere ud af deres lederskab. Det er dette valg, vi skal træffe.
Jeg vil opfordre både Rådet og Baroness Ashton, som jeg ønsker alt vel, til at genoplive EU's engagement i denne proces - i stedet for bare at få Kvartetten til at genoplive sit engagement i processen - og indføre en tidsplan, der falder sammen med Den Palæstinensiske Myndigheds toårs tidsplan for gennemførelsen af de principper, vi efter min mening modigt skitserede i sidste uge.
Vi skal på det kraftigste forsvare menneskerettighederne. Vi skal handle. Vi skal bruge adgangen til vores markeder til at anspore Israel. Jeg taler ikke om sanktioner. Jeg taler om at bruge adgangen til vores marked som incitament til at få Israel til at leve op til sit internationale ansvar. Endelig skal vi også overtale USA til hurtigst muligt atter at engagere sig på samme basis som skitseret i sidste uge.
Chris Davies
(EN) Hr. formand! Rapporten fra EU's missionschefer om Østjerusalem er skræmmende læsning. Lad os ikke stikke hovedet i busken. Ifølge rapporten svarer det, der foregår i Østjerusalem, til en slags etnisk udrensning. Palæstinensiske huse stjæles, folk tvinges ud, og håbet om fred ødelægges. Spørgsmålet er nu, hvad vi agter at gøre ved det.
Rådets konklusioner er meget velkomne. Vi ved, at de er stærke, fordi den israelske regering øjeblikkeligt afviste dem. Ifølge dem var der intet nyt. De er vant til at afvise vores ord, fordi vi aldrig følger dem op med handling. De behandler os med foragt. Og hvorfor skulle de ikke gøre det? Vi er så godtroende, at vi faktisk betaler besættelsesmagtens regninger! Vi holder palæstinenserne i gang, hvor Israel burde betale regningen i stedet for vores skatteborgere.
Hvis vores ord skal give mening, bør vi ophæve eller true med at ophæve associeringsaftalen, men vi hører, at ikke én af vores udenrigsministre nogensinde har nævnt denne mulighed. Spørgsmålet er således fortsat: Hvor er politikken? Vi har faktisk politikken. Den findes i konklusionerne? Hvad så med handling? Israelerne flytter sig kun, hvis man skubber til dem.
Franziska Katharina Brantner
(DE) Hr. formand! Jeg vil gerne lykønske Baroness Ashton med hendes nye stilling. Jeg vil også gerne takke det svenske formandskab for beslutningen og for dens erkendelse af, at det ikke på lang sigt vil være muligt at gennemføre tostatsløsningen, hvis ikke vi kan løse bosættelsesproblemet. Missionschefernes rapport er blevet nævnt flere gange, og vi finder den også udmærket. I denne forbindelse har jeg to spørgsmål. Hvad er den aktuelle status for denne rapport, og hvor bliver den offentliggjort? Og for det andet, hvad vil De, Kommissionen og Rådet, gøre for at gennemføre henstillingerne i rapporten? Jeg vil gerne citere tre af henstillingerne fra rapporten. Den første er:
Hr. formand! "forhindre og modvirke finansielle transaktioner fra aktører i EU-medlemsstaterne til støtte for bosættelsesaktiviteter i Østjerusalem gennem vedtagelse af en relevant EU-lovgivning"; den anden er: "sikre, at produkter, der er fremstillet i bosættelser i Østjerusalem, ikke eksporteres til EU under associeringsaftalen EU-Israel"; og den tredje: "give vejledning om oprindelsesmærkning af produkter fra bosættelser til vigtige detailhandlere i EU".
(DE) Hr. formand! Forslagene i denne rapport er meget specifikke og præcise. Hvilke foranstaltninger planlægger De at træffe for at gennemføre dem?
Patrick Le Hyaric
(FR) Hr. formand, fru kommissær, minister! Jeg takker for Deres kommentarer.
Europa har nu to vigtige dokumenter, der kan fremme nye fredsinitiativer. For det første er der den modige rapport fra det svenske formandskab, som fru Malmström netop har nævnt. I denne rapport opfordres der til fremskridt i form af to stater, hvor den ene bliver Palæstina inden for grænserne fra 1967 og med Østjerusalem som hovedstad.
For det andet er der teksten fra ambassadørerne, missionscheferne, der viser, at de israelske myndigheder følger en strategi, hvor de nedriver huse og kolonialiserer land i strid med menneskerettighederne. Denne strategi er beregnet på at afskære Jerusalem fra Vestbredden, så hele tanken om oprettelsen af en palæstinensisk stat skrinlægges.
Vores ord her i mødesalen vil imidlertid helt klart ikke have nogen effekt, hvis ikke de følges op af konkrete handlinger. Vi skal handle - f.eks. ved at ophæve associeringsaftalen EU-Israel, indtil den israelske regering overholder den internationale ret. Vi er derfor nødt til at handle for at få afsluttet kolonialiseringen, ophævet blokaden af Gaza, ødelagt skammens mur, løsladt alle politiske fanger og sikret flygtningenes tilbagevenden.
Jeg vil gerne sige én ting mere. Her i Europa-Parlamentet har vi diskuteret løsladelsen af soldaten Gilad Shalit. Jeg er enig i det, der er blevet sagt. Samtidig skal Parlamentet imidlertid støtte løsladelsen af en anden europæisk borger, nemlig den unge fransk-palæstinenser Salah Hamouri. Ja, frihed til Gilad Shalit, men også til Salah Hamouri!
Simon Busuttil
(MT) Hr. formand! Først vil jeg gerne lykønske Rådet med dets modige konklusioner i sidste uge. Efter min mening har der aldrig tidligere været så tydelige, konkrete og modige konklusioner om så følsomt et emne fra Rådet som dem i sidste uge. Derfor vil jeg gerne lykønske Rådet.
Jeg vil imidlertid gerne tilføje, at vi nu skal skride til handling, da situationen i Jerusalem dagligt forværres, hvilket ikke længere kan tolereres. Der er problemer med grove krænkelser af den internationale ret, der er problemer, der giver lidelser for mange mennesker inklusive fordrivelse fra deres hjem, ødelæggelse af deres boliger og opførelse af illegale boliger. Vi kan ikke forblive tavse over for sådanne uretfærdigheder, for dermed giver vi udtryk for, at loven, diplomatiet og det højt skattede princip om fredelig konfliktløsning er værdiløse. Jeg tror ikke, at vi ville have ladet det ske i vores hjemland. Vi skal derfor handle ved at skabe det rette gunstige miljø for at skabe tillid mellem de to parter og få to adskilte og levedygtige stater, der kan leve fredeligt side om side. Jeg vil gerne rose Jordan for dets rolle som mægler i denne henseende. Afslutningsvis vil jeg sige til Baroness Ashton, at hun har fået tildelt en ny rolle af Lissabontraktaten - en vigtig rolle, der giver os en mulighed. Lad os ikke tabe den på jorden.
Rosario Crocetta
(IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Vi var i Ramallah, da vi hørte nyheden om, at Europa havde vedtaget en ny beslutning om fredsprocessen i Mellemøsten. Vi så håbefulde smil på de palæstinensiske repræsentanters ansigter.
Det var dage fyldt med følelser og lidelser, der stod præget i ansigterne på de børn, der holdt fat i vinduessprosserne i deres hjem på Hebron-vejen, den mennesketomme vej, som ingen palæstinenser må krydse. Vi så lidelserne hos en 85 år gammel kvinde, som var fordrevet fra sit besatte hjem, og som nu boede ude i kulden i et telt i haven til det, der tidligere var hendes eget hus, samt lidelserne i ansigterne på de palæstinensere, der med europæiske midler havde opbygget en gård, der efterfølgende blev ødelagt af israelske soldater.
Israel har ret til at være en uafhængig stat, men palæstinenserne har også ret til et hjemland, en stat og et pas. Europarådets beslutning er et vigtigt skridt fremad, men vi skal handle øjeblikkeligt. Konflikten mellem Israel og Palæstina repræsenterer blot toppen af isbjerget af en større konflikt. På den sidste dag af vores besøg forhindrede de israelske myndigheder os - Europa-Parlamentets delegation - i at besøge Gazastriben. På dette punkt synes jeg, at den højtstående repræsentant, Baroness Ashton, bør tage affære og protestere på vegne af det demokratiske Europa.
Jeg vil gerne takke delegationslederen, hr. De Rossa, og alle de øvrige medlemmer af delegationen, fordi de sårbare under vores ophold i Palæstina kunne se ansigtet på og høre ordene fra et Europa, der støtter rettigheder, og som ønsker at gøre og skal gøre mere.
Hannu Takkula
(FI) Hr. formand, fru kommissær, fru Ashton! Den nye højtstående repræsentant må være overrasket over, hvordan Europa-Parlamentet har gjort sit hjemmearbejde. Hvilke historiebøger har det læst, hvis det ikke ved, at staten Israel blev dannet i 1947? Den fortolkning, som Rådet vedtog under det svenske formandskab, er derfor noget besynderlig.
Vi skal huske, at EU skal stå ved sine værdier. Vi har demokrati, menneskerettigheder og meningsfrihed, hvilket er vigtigt. Endvidere er Israel det eneste demokratiske land i Mellemøsten. Vi bør ikke skabe antidemokratier der, ikkedemokratier, for de repræsenterer ikke vores værdier.
Det er også meget vigtigt at huske, at tanken om at opdele Jerusalem og gøre det til en by i to lande, er ganske utænkelig. EU ville ikke foreslå noget sådant for noget andet demokratisk land. Selvfølgelig skal vi sikre os, at Israel kan bevare sit demokratiske system og sine rettigheder i sin egen hovedstad, og EU kan og bør blive involveret i fredsprocessen, men i en diplomatisk rolle og ikke som læge eller dommer.
Det er beklageligt, at Gilad Shalit, der er fransk statsborger - og EU-borger - og israelsk soldat, ikke er blevet løsladt. Det viser, hvad den palæstinensiske regering og Hamas tænker om EU. De har overhovedet ingen respekt for vores principper eller værdier. Vi skal bevæge os fremad, og vi bør afskaffe sådanne drømmerier, som Rådets resolution i høj grad består af.
Israel er et demokrati med de samme værdier som vores. Vi skal forsvare demokratiet og befolkningens ret til en komplet og sikker tilværelse og til fred, og en sådan fred kan skabes, når terrororganisationen Hamas og dens følgesvende standser angrebene på Israel og de israelske borgere. Her har vi mulighed for at bekæmpe terrorisme sammen og gøre det muligt for Israel at eksistere som nation.
Frieda Brepoels
(NL) Hr. formand! I deres rapport af 23. november gjorde EU's delegationschefer i Jerusalem og Ramallah det meget klart, at Israel aktivt medvirker til ulovligt at annektere Østjerusalem og fuldstændigt isolere det fra resten af Vestbredden. Jeg spørger derfor mig selv, hvorfor Udenrigsrådet ikke drager de rigtige konklusioner heraf. Hvorfor ser det bort fra de særlige henstillinger i så vigtig en faktuel rapport - tilmed dets egen rapport - når det ved, at de aktuelle udviklinger er uigenkaldelige, og når det dermed sår alvorlig tvivl om chancerne for at skabe en uafhængig palæstinensisk stat ved siden af Staten Israel? Fredsprocessen i Mellemøsten har ikke brug for uldne erklæringer. Det er på høje tid og i rette øjeblik, at EU påtager sig en aktiv og synlig rolle i regionen, og det er naturligvis kun muligt, hvis vi også viser det fornødne mod til at indtage en klar og utvetydig holdning til specielt Østjerusalem.
Charalampos Angourakis
(EL) Hr. formand! EU's politik går ud på sammen med USA og NATO at støtte den israelske regering i den kriminelle folkedrabspolitik mod det palæstinensiske folk. Det er konklusionen fra medlemmerne af Europa-Parlamentets delegation, som de israelske myndigheder nægtede adgang til Gazastriben.
EU's politik og den nylige beslutning giver i alt væsentligt ekstra tid til israelske regeringer, der begår krigsforbrydelser - hvilket vi kender fra FN-rapporten om krigen i Gaza - så de kan fortsætte deres besættelsesplaner.
EU's uldne tale stemmer ikke overens med det retfærdige globale krav om en levedygtig og uafhængig palæstinensisk stat på basis af 1967-områderne og med Østjerusalem som hovedstad. EU træffer ikke praktiske foranstaltninger i denne retning. Tværtimod forbedrer det forbindelserne med Israel, der fortsætter bosættelserne i specielt Østjerusalem med opførelsen af muren og den skammelige og kriminelle isolering af Gazastriben.
Vi forkaster de imperialistiske planer for Mellemøsten og står side om side med det palæstinensiske folk og alle folkene i deres kamp.
Monika Flašíková Beňová
(SK) Hr. formand! Jeg må sige, at resultaterne af sidste uges møde i Ministerrådet ikke var helt afbalanceret, og efter at have arbejdet med dette emne i lang tid fornemmer jeg også, at Ministerrådet ikke har gjort væsentlige fremskridt med hensyn til vores indsats for at sikre en fredelig sameksistens mellem disse to nationer.
Jeg vil derfor gerne sige, at vi skal gøre mere. Vi skal ikke kun være mæglere, men også aktive mæglere i denne fredsproces, og vi skal insistere på, at løsningen på denne katastrofale situation skal være ligeværdig for begge stater, så Palæstina og Israel har lige stor interesse i den.
Rådet har forsøgt at få palæstinenserne tilbage til forhandlingsbordet trods deres modstand mod nogle israelske foranstaltninger, og vi insisterer også på hurtigst muligt at få fjernet unødvendige hindringer for fredsprocessen. Nedrivningen af palæstinensernes hjem i Østjerusalem og opbygningen af bosættelser og adskillelsesbarrierer på besat område er uacceptable handlinger. Det er imidlertid også uacceptabelt at vi eksponerer Israel og ikke formår aktivt at forsvare det mod alle angreb og terroraktiviteter rettet mod borgerne i Staten Israel.
Jeg vil selvfølgelig gerne understrege, at det også er nødvendigt at respektere de internationale retlige rammer, uden hvilke vi ikke kan gøre os forhåbninger om en stabil udvikling i regionen. Efter min mening er vi europæere - EU og indbyggerne i vores stater - villige til at række en hjælpende hånd ud, og forhåbentlig får Baroness Ashton held med sin mission i regionen, så hun kan vende tilbage derfra med gode rapporter.
Alexandra Thein
(DE) Hr. formand, fru Malmström, Baroness Ashton, mine damer og herrer! Jeg er medlem af Delegationen for Forbindelserne med Det Palæstinensiske Lovgivende Råd eller med andre ord det palæstinensiske parlament. I sidste uge blev vores delegation nægtet adgang til Gaza af Israel. Situationen i Gaza er meget foruroligende - specielt nu, hvor vinteren er kommet. Kun 10 % af befolkningen kan få de forsyninger, de har brug for, ved at smugle varer gennem tunnellerne, og det er netop grunden til, at tunnellerne accepteres af alle.
Inden operation "Cast Lead" var situationen helt modsat, og 90 % af Gazas befolkning kunne klare sig selv. Som besættelsesmagt bør Israel drage omsorg for befolkningen i alle besatte områder. Israel unddrager sig sit ansvar i henhold til folkeretten, hvilket betyder, at det internationale samfund og først og fremmest EU skal tage affære.
Hvis vi leverer fødevarer til 90 % af Gazas befolkning, har vi ret til at se, hvordan de europæiske skatteborgeres penge bruges, om de bruges hensigtsmæssigt, og om de når ud til de folk, der har brug for dem.
Hélène Flautre
(FR) Hr. formand! Jeg vil også gerne lykønske fru Malmström og det svenske formandskab med de glimrende konklusioner. De genopliver vores forventninger til en bekræftelse af EU's ansvarlighed for fred i regionen i henhold til international ret, hvilket jeg finder afgørende.
Ikke desto mindre overrasker det mig, at disse konklusioner et år efter den militæreinvasion af Gaza ikke henviser til den opfølgning på Goldstone-rapporten, som Rådet ønskede. Hvilket trin befinder vi os på i opfølgningen på denne Goldstone-rapport, som Rådet har forpligtet sig til - specielt med hensyn til de interne undersøgelser af de forskellige berørte parter?
Dernæst glæder det mig, at Østjerusalem betragtes som hovedstaden for den fremtidige palæstinensiske stat eller de to staters Jerusalem. Disse konklusioner mangler ikke desto mindre operationelle valgmuligheder. På den anden side er der mange sådanne valgmuligheder i missionsrapporten fra de stats- og regeringschefer, der besøgte Østjerusalem.
Jeg vil derfor opfordre Kommissionen og Rådet til at præcisere, med hvilke særlige metoder EU hverken vil anerkende eller legitimere den anneksion af Østjerusalem, som Israel i øjeblikket forsøger at opnå ved bl.a. at indføre økonomiske foranstaltninger, men også ved at arrangere en massefordrivelse af palæstinensiske samfund.
Richard Howitt
(EN) Hr. formand! Jeg vil gerne byde den nye højtstående repræsentant velkommen her i mødesalen, og så glæder jeg mig over Rådets stærke konklusioner om Mellemøsten under ledelse af det svenske formandskab.
Med hensyn til Goldstone-rapporten vil jeg gerne lykønske hr. Bildt, der på vegne af formandskabet roste Goldstone-rapportens - og jeg citerer - "troværdighed og høje integritet". Efter min mening ville det være godt, hvis fru Malmström i dag kunne gentage her i Europa-Parlamentet, hvad hendes ambassadør sagde i FN om, at EU opfordrer Israel og palæstinenserne til at iværksætte hensigtsmæssige, troværdige og uafhængige nationale undersøgelser af menneskerettighedskrænkelser i forbindelse med konflikten i Gaza.
Endelig vil jeg spørge formandskabet og den højtstående repræsentant, om de er opmærksomme på den vejledning om fødevaremærkning, som den britiske regering vedtog i sidste uge for at skelne mellem import fra de palæstinensiske områder og fra ulovlige israelske bosættelser, ligesom jeg vil bede dem fortælle om deres planer for at overføre denne henstilling til fællesskabsniveau. Som vælgere kan vi vælge at betale fredens omkostninger. Som forbrugere ønsker vi ikke at subsidiere prisen for konflikt.
Ramon Tremosa i Balcells
(EN) Hr. formand! Efter min mening kan den nylige redegørelse fra EU under ledelse af det svenske formandskab om Mellemøsten, hvori Østjerusalem anerkendes som hovedstad i en kommende uafhængig palæstinensisk stat, skade den europæiske indsats for at spille en vigtig rolle som mægler mellem Israel og palæstinenserne. Den risikerer at stride mod vores fælles mål om at bringe fred til denne allerede urolige region.
Efter min mening ville det være bedre, hvis EU i stedet for at udsende en uventet bekendtgørelse om en uafhængig hovedstad for de palæstinensiske områder koncentrerede hele sin indsats om at fremme og tilskynde til oprettelsen af et ægte demokrati i de palæstinensiske områder - eksempelvis gennem støtte til en ikkevoldelig opposition. Det ville hjælpe den israelske stat og demokratiet samt det internationale samfund med at finde en troværdig og legitim samtalepartner.
Som Cecilia Malmström sagde tidligere i dag, bør israelerne og palæstinenserne gennemføre bilaterale forhandlinger om Jerusalems status. Jeg vil derfor hellere have en vision om "to demokratier for to folk" end en løsning med "to stater for to folk".
Demokrati er en forudsætning for fred.
Michael Gahler
(DE) Hr. formand! Først vil jeg gerne udtrykke min tilfredshed med, at Baroness Ashton sidder på Kommissionens side. Det håber jeg, at hun fortsat vil gøre.
Jeg har to spørgsmål til formandskabet. I konklusionerne fra Rådet (eksterne forbindelser) er der ingen henvisning til Mellemøstkvartetten. Er der ikke enighed i Rådet om Mellemøstkvartettens rolle i fredsprocessen, eller hvad er grunden hertil?
For det andet gør det samme sig gældende for Hamas. Konklusionerne indeholder ingen henvisning til denne gruppe, der desværre har stor politisk betydning. Hvad ligger der bag dette?
Frédérique Ries
(FR) Hr. formand! Da hr. Le Hyaric næsten fordoblede sin taletid, føler jeg mig berettiget til at følge mit eget tempo, men jeg vil ikke desto mindre gå lige til sagens kerne.
Under det svenske formandskab var vi blevet bedre vant - meget bedre. Jeg vil bede fru Malmström om at tilgive mig min oprigtighed. Ved at udpege Østjerusalem som hovedstad for en kommende palæstinensisk stat - blot til at begynde med - begår hun efter min mening en usædvanlig diplomatisk fejl, og her taler jeg eufemistisk. Fejlen drejer sig ikke om indholdet - lad ingen tage fejl af det, jeg her siger - men om den patroniserende holdning i denne erklæring, der på forhånd dømmer det endelige resultat af forhandlingerne og spotter de berørte parter. Der er også mange medlemsstater, der har taget afstand fra dette første udkast til teksten.
Jeg kan naturligvis fuldt ud tilslutte mig tanken om en åben og fælles hovedstad, hvilket siden 2000 har været en del af Clinton-parametrene for en forhandlet fred, og et princip, der er accepteret af Ehud Barak i Taba og flere andre. Vi vil også huske, at Avraham Burg og Ahmed Qurei har været stærke fortalere for denne tanke her i mødesalen. Jerusalem: en hellig by for tre religioner, bøgernes hovedstad, en åben hovedstad. Det er blot ikke vores opgave at påtvinge en opdeling, en tidsfrist eller metoder. Som tidligere nævnt skal vi derimod tilskynde til en dialog, så de berørte parter - palæstinenserne og israelerne - kan nå frem til en aftale.
Sarah Ludford
(EN) Hr. formand! Rådets konklusioner er bestemt en kærkommen stærk markering af EU's holdning og dets ønske om at spille en langt stærkere rolle i et styrket engagement fra Kvartettens side. Er Rådet og Kommissionen således enige i, at den fremgangsmåde med at boykotte Israel, som nogle slår til lyd for, er en helt forkert tilgang til dette engagement? Man kan ikke både boykotte og engagere sig.
Den rette tilgang er den, der også fremhæves i Rådets konklusioner, og som handler om at genbekræfte videreudviklingen af de bilaterale forbindelser med Israel. Uanset hvor fristende det måtte være, kan Rådet kun være en indflydelsesrig politisk og økonomisk aktør, hvis det modstår fristelsen - der undertiden er motiveret af frustration hos den ene eller den anden part - til at indføre sanktioner eller straffe den ene eller den anden. Det er for kompleks en situation, der ganske enkelt underminerer et sammenhængende og vedvarende pres fra EU på begge parter for at vende tilbage til forhandlingsbordet og finde en fredsaftale.
Ivo Vajgl
(SL) Hr. formand! Jeg er også modstander af talen om sanktioner og trusler og fortaler for en konstruktiv politik og dialog. Jeg beklager imidlertid, at vi i dag alt for ofte har hørt budskabet om, at Israel er en demokratisk stat. Israel er en stat, der ikke opfører sig demokratisk i forhold til palæstinenserne og vores fælles mål, der er oprettelsen af to uafhængige, selvsikre og sikre stater, der kan eksistere sammen side om side. Derfor mener jeg, at Baroness Ashton i dag har fået mange incitamenter til at udvikle en mere konstruktiv og effektiv EU-politik. Jeg må beklageligvis sige, at Israel fortsat opfatter os som en papirtiger og ikke som en ægte helhed, som den bør gå i dialog med, og som kan være nyttig for en løsning af problemet.
Robert Atkins
(EN) Hr. formand! Som medlem af den delegation, der besøgte Palæstina i sidste uge, blev det klart for mig, at en række fornuftige mennesker betragter tostatsløsningen som en død sild primært på grund af Israels handlinger - ikke mindst forslagene om at bygge muren endnu længere ind i og ud på den anden side af Østjerusalem, hvorved Vestbredden vil blive opdelt i nord og syd.
Hvilke interesser vil vi have, og hvilke foranstaltninger vil vi træffe, hvis enstatsløsningen bliver en realitet?
Og er formandskabet og Lady Ashton opmærksomme på fornuftige menneskers opfattelse af den cirkusforestilling, der foregår i forbindelse med Kvartetten? Hvilke foranstaltninger agter vi at træffe for at sikre, at omkostningerne ved denne operation modsvares af dens effektivitet, der i øjeblikket er lig nul?
Charles Tannock
Hr. formand! Jeg giver den israelske udenrigsminister, hr. Lieberman, ret i, at den endelige Rådsredegørelse er langt bedre end det tidligere svenske udkast, som jeg så for et par uger siden, men den nævner ikke de accepterede Kvartet-principper, som Hamas afviser med sin fortsatte terrorisering af Den Palæstinensiske Myndigheds tjenestemænd såvel som civile i Gaza.
Og hvorfor besøgte udenrigsminister Bildt ikke regionen for at vise sin solidaritet med den demokratiske stat Israel og de moderate palæstinensere?
Og hvorfor blev indlemmelsen af Østjerusalem fremhævet i dette kritiske øjeblik?
EU skal være mere afbalanceret og formelt anerkende vores fælles demokratiske værdier med Staten Israel og faktisk forbedre Israels deltagelse i EU's programmer - helt usædvanligt er jeg enig med Baroness Ludford på dette punkt - under associeringsaftalen for at opbygge Israels tillid til EU's goodwill over for den jødiske stat.
Cecilia Malmström
Hr. formand! Mange tak for en meget konstruktiv forhandling. Først vil jeg gerne besvare nogle konkrete spørgsmål, og derefter har jeg nogle få afsluttende bemærkninger.
Goldstone-rapporten er meget vigtig. Det er en seriøs rapport. Det er vigtigt nøje at undersøge konklusionerne, og EU har opfordret både Israel og palæstinenserne til at iværksætte hensigtsmæssige undersøgelser i den ånd, der er anbefalet i rapporten.
Med hensyn til Kvartetten henvises der også til selve Kvartetten og til behovet for, at den øger sin indsats, i de konklusioner, der er vedtaget af Rådet. Hvad angår samtalerne med Hamas, bevarer Rådet kontakten med det palæstinensiske lederskab under præsident Abbas og premierminister Fayyad. Betingelserne for forhandlinger med Hamas er velkendte, og de er ikke blevet opfyldt.
Endelig vil jeg gerne sige, at det er meget opmuntrende at opleve Europa-Parlamentets store støtte til konklusionerne. Bortset fra nogle nuanceforskelle påskønner alle vigtigheden af at støtte fredsprocessen i Mellemøsten på enhver tænkelig måde, og vi er alle meget frustrerede over de meget langsomme fremskridt. Den julefred, som atter snart vil sænke sig over mødesalen og mange andre steder i verden, vil ikke kunne opleves på den måde, vi ønsker os, i denne region i år.
Ved begyndelsen af det svenske formandskab håbede vi på, at indsatsen fra den amerikanske præsident Obama ville bære frugt i forhandlingerne mellem Israel og Palæstina. Det er vigtigt, at EU og USA arbejder tæt sammen. Det er endnu ikke sket, men som altid i dette spørgsmål skal vi være tålmodige og vedholdende. EU skal være konsekvent og stå fast i sine budskaber med hensyn til Østjerusalem, grænser, bosættelser og sikkerhed. Jeg er meget glad for den store enighed her i Parlamentet - bl.a. om vores konklusioner, der er tydelige og konsekvente. De vil danne grundlaget for EU's arbejde lang tid fremover. I denne henseende bliver det vigtigt, at alle institutioner arbejder tæt sammen.
EU fortsætter sin europæiske sikkerheds- og forsvarspolitiske mission i regionen, og i særdeleshed Den Europæiske Unions politimission i de palæstinensiske områder (EUPOL COPPS) har i det seneste år ydet et væsentligt bidrag til at forbedre de sociale og økonomiske forhold for palæstinensere på Vestbredden. EU støtter også forberedelserne for dannelsen af en uafhængig palæstinensisk stat. Der er brug for en stor indsats, og vi støtter selvfølgelig det program, der er udarbejdet af de palæstinensiske myndigheder, om at afslutte besættelsen og etablere en palæstinensisk stat.
Der skal en forhandlingsløsning til mellem parterne for at få afsluttet denne konflikt. Denne løsning skal omfatte alle spørgsmålene. Vi kan ikke acceptere en løsning, der vedtages gennem ensidige beslutninger, og som derefter bliver et fait accompli. Løsningen skal være omfattende. Den skal omfatte det libanesiske og det syriske spor og være en del af en regional strategi, der løser konflikten mellem Arabien og Israel. Så vidt er vi ikke nået endnu, men EU har ikke desto mindre taget et enormt skridt fremad. Alle institutionerne er helt enige om behovet herfor, og jeg ser frem til et fortsat samarbejde i denne sag.
Catherine Ashton
Hr. formand! Jeg vil bare sige, at spørgsmålet om min placering formentlig vil være tilbagevendende. Jeg sidder her, fordi Rådet er derovre. Jeg bliver måske nødt til at sætte mig derover, eller De bliver nødt til at give mig en plads lige i midten, for jeg kan forsikre Dem om, at jeg får problemer, uanset hvor jeg sidder. Det er mig imidlertid en stor glæde at være her sammen med Cecilia, og jeg ser meget frem til et samarbejde med hende.
Som jeg hørte den netop overståede forhandling, synes der at være enighed om, at vi stræber efter en tostatsløsning - og hr. Atkins er måske undtagelsen, skønt jeg lyttede opmærksomt til hans indlæg. Alle parlamentsmedlemmerne er meget engagerede - måske specielt hr. De Rossa og de medlemmer, der for nylig er kommet tilbage, og som med egne øjne har set den frygtelige situation på stedet.
Det bemærkelsesværdige ved Rådets konklusioner er det faktum, at de er meget tydelige. De giver mig en klar fornemmelse af den retning, vi skal bevæge os i. Det er også meget tydeligt for mig - og jeg takker formandskabet for dets arbejde hermed - at Parlamentet er frustreret over, at tingene ikke flytter sig; en frustration der bæres af synspunkter, der nogle gange er helt forskellige, men som ikke desto mindre konvergerer i ønsket om at finde en løsning. Nuancerne er vigtige. Deres synspunkter vedrørende forskelle såvel som ligheder har betydning for mig, når jeg forsøger at afstikke vores fremtidige kurs i disse drøftelser og forhandlinger.
Det står klart for mig, at vi er nødt til at gøre to ting. Den ene ting handler om de temmelig politiske spørgsmål, som De med rette stiller. Hvordan skal vores forhold være? Jeg befinder mig i starten af denne rejse, og denne forhandling er meget vigtig for mig, idet jeg har lyttet til de forskellige synspunkter. Det, som jeg kan tage med mig herfra, er først og fremmest, at Kvartetten skal vise, at den er pengene værd, og at den faktisk kan styrkes. Jeg har allerede talt med personalet gennem en videoforbindelse til Jerusalem. Jeg har allerede talt med hr. Blair om hans arbejde, og jeg har også talt med USA's udenrigsminister Clinton om de samme ting. Hvis det skal fungere, er det meget vigtigt, at ordet "styrke" er helt rigtigt.
For det andet er der de sager i regionen, som formandskabet har taget op om de mere vidtrækkende spørgsmål vedrørende de andre lande, vi skal samarbejde med. Efter min mening er det mest betydningsfulde fra i dag: Hvad kan EU selv gøre?
Det fører mig i en vis forstand frem til det, jeg kalder det praktiske. En række af kollegerne har taget konkrete spørgsmål op - f.eks. om Storbritanniens indsats mht. mærkning, om associeringsaftalen, om denne rapport - missionschefernes rapport - og henstillingerne, som jeg endnu ikke har overvejet. Vi skal nøje overveje alle disse spørgsmål, men vi skal vise den praktiske støtte, vi leverer i marken.
Jeg beskrev, de 1 200 klasseværelser, som der er brug for, og jeg beskrev vores arbejde med sundhed. Vi støtter fuldt ud premierminister Fayyads plan om at opbygge en stat samt tankerne om at forbedre institutionerne - specielt med hensyn til retsstatsprincipperne. Vi skal være praktisk engageret i marken og arbejde praktisk med at finde metoder til at forbedre situationen for de folk, der skal bo i området hver dag, og som beder os om den hjælp, de har brug for.
Det er den mest betydningsfulde og praktiske ting, som jeg først og fremmest skal gøre. Jeg vil beskrive det arbejde, jeg vil gøre, på denne måde: Vi har potentialet til at gøre det politiske og det økonomiske. Jeg vil gerne rykke disse to ting tættere sammen og finde en måde, hvorpå vi kan yde en forbedret indsats, støtte det igangværende arbejde, gøre Kvartetten mere effektiv, og samle det arbejde, som Rådet og Kommissionen på en måde har udført side om side, og smelte det sammen, så vores indsats i marken virkelig gør en forskel.
I sidste ende er det de to parter, der mødes for at træffe afgørelsen og skabe fred. Men på vejen derhen har vi en vigtig rolle at spille, og jeg er overbevist om - både på Parlamentets, Kommissionens og Rådets vegne - at vi spiller vores rolle fuldt ud.
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Skriftlige erklæringer (forretningsordenens artikel 149)
Dominique Baudis  
Under det seneste møde i Rådet (eksterne forbindelser) bekendtgjorde Rådet for Den Europæiske Union, at det ønskede at få oprettet en palæstinensisk stat i den nærmeste fremtid inden for 1967-grænserne og med Østjerusalem som hovedstad. EU skitserer således betingelserne for en bæredygtig løsning på konflikten i Mellemøsten, som er acceptabel for begge parter. Rådets løsningsforslag er fair. Israel og Palæstina kan bruge det som et grundlag for at udveksle land for fred. EU spiller en vigtig rolle. Det kan støtte en indbyrdes forsoning blandt palæstinenserne, uden hvilken der ikke findes nogen palæstinensisk samtalepartner i forhandlingerne med Israel. Det kan fremme genoptagelsen af dialogen mellem Israel og Palæstina inden for rammerne af Middelhavsunionen.
Daciana Octavia Sârbu  
Jeg glæder mig over de nylige konklusioner fra Rådet om denne sag, specielt vedrørende spørgsmålet om Østjerusalem. Rådet har fremført en klar holdning til adskillige nøglespørgsmål inklusive 1967-grænserne, israelske bosættelser, adgang til Gaza samt støtte til en tostatsløsning med Jerusalem som fælles hovedstad. Det er fortsat nogle af de kritiske punkter, hvor man ikke kan blive enige, og Rådet har fået dem med i sine konklusioner. Rådet har givet EU's højtstående repræsentant en liste over konkrete mål samt en klar kurs, som EU gerne ser fulgt i forhandlingerne. Jeg håber, at denne klarhed og enighed hos medlemsstaterne vil føre til et mere effektivt EU-engagement i forhandlingerne samt en øget evne til at kommunikere med andre centrale aktører i fredsprocessen.
