Voldshandlinger i Den Demokratiske Republik Congo (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er redegørelser fra Rådet og Kommissionen om voldshandlinger i Den Demokratiske Republik Congo.
Cecilia Malmström
Hr. formand! Formandskabet tillægger diskussionerne med Europa-Parlamentet om den yderst problematiske situation i Den Demokratiske Republik Congo stor betydning. Krænkelser af menneskerettighederne og navnlig den stigende seksuelle og kønsrelaterede vold er et kolossalt problem. Det er på høje tid med en drøftelse af situationen i landet, navnlig i lyset af den seneste FN-rapport. I rapporten fra FN's ekspertgruppe understreger man, at en række væbnede grupper er aktive i landet med støtte fra et velorganiseret netværk, der til dels er baseret inden for EU.
Jeg behøver ikke erindre Dem om EU's langsigtede engagement over for Den Demokratiske Republik Congo og hele regionen omkring Afrikas store søer. EU har længe gjort en indsats for at skabe fred og stabilitet i landet. Det er vigtigt, at dette engagement fortsætter, både politisk og udviklingsmæssigt. Jeg er sikker på, at Kommissionen vil komme nærmere ind på dette senere.
Denne støtte manifesterer sig på forskellig vis, herunder udnævnelsen af EU's første særlige repræsentant for regionen helt tilbage i 1994. Både militære og civile ESDP-instrumenter er taget i anvendelse. Vi har haft operation Artemis i Ituri-provinsen, den midlertidige indsættelse af EUFOR i perioden op til valget i 2006 samt EUSEC RD Congo til en reform af de væbnede styrker og EUPOL RD Congo til en reform af politiet. Med alt dette in mente er der sket både positive og negative udviklinger. De diplomatiske forbindelser mellem Den Demokratiske Republik Congo og Rwanda er blevet genoprettet. Det må vi hilse velkommen. Der blev indgået fredsaftaler med de fleste af de væbnede grupper i den østlige del af landet i 2008 og 2009. Disse skal nu gennemføres i praksis.
Situationen er på mange måder ustabil. Mange væbnede grupper i landets østlige del er ved at blive integreret i hæren, og der hersker en vis usikkerhed om denne integrationsproces. De militære operationer rettet mod andre væbnede grupper, herunder FDLR og the Lord's Resistance Army, fortsætter. Disse grupper er direkte ansvarlige for angreb på civile og for menneskelige lidelser i et kolossalt omfang. Samtidig er væbnede grupper ved at dukke op på ny i andre dele af landet. Landets østlige del er fortsat et område, hvor folkeretten og menneskerettighederne krænkes. Der forekommer mange mord, voldshandlinger og seksuelle overgreb. Disse forbrydelser breder sig over hele landet med alarmerende hast på trods af præsident Kabilas annoncering af den såkaldte nultolerancepolitik.
Den illegale udnyttelse af naturressourcerne er ligeledes et stort problem. Det er vigtigt, at landets rige mineralforekomster bringes under legitim national kontrol, både som en kilde til hårdt tiltrængte indtægter for staten og for at bremse den økonomiske støtte til illegale væbnede grupper. Rådet er også bekymret over forberedelserne til og foranstaltningerne vedrørende de planlagte lokalvalg. Administrative problemer, utilstrækkelig gennemsigtighed og krænkelser af borgerrettigheder og politiske rettigheder udgør en alvorlig hindring for demokratiseringsprocessen.
Eftersom der fortsat findes mange store problemer, der stadig giver anledning til dyb bekymring, har Rådet på det kraftigste fordømt de alvorlige krænkelser af folkeretten og menneskerettighederne i det nordlige og sydlige Kivu. Rådet fordømte for nylig disse handlinger i sine konklusioner og understregede, at regeringen i Den Demokratiske Republik Congo skal sikre, at alle de ansvarlige stilles for en domstol.
EU er fast besluttet på at bidrage til at skabe fred, stabilitet og udvikling for landets befolkning. I den henseende er reformen af sikkerhedssektoren af central betydning for stabiliseringen af landet. Alle aktører inden for denne sektor, herunder de congolesiske myndigheder, skal bestræbe sig på at sikre, at den fælles interesse i at reformere sikkerhedssektoren virkelig fastholdes. Vi skal også tilskynde til fortsatte og specifikke forbedringer af de regionale forbindelser gennem stærkere politiske og økonomiske partnerskaber mellem regionens lande.
Jeg kan forsikre Dem for, at Rådet og EU vil opfylde sine løfter til Den Demokratiske Republik Congo og bekymrer sig om landets fremtid. Vi vil fortsætte vores vidtgående engagement i landet og vil fortsat sige tingene ligeud, når folkeretten og menneskerettighederne krænkes. Vi er i den forbindelse meget taknemmelige for den konstruktive og konsekvente rolle, som Europa-Parlamentet spiller, og jeg ser frem til at lytte til Deres synspunkter i denne forhandling.
Karel De Gucht
Hr. formand, mine damer og herrer! For omkring et år siden var situationen i Goma, en by, der var belejret af CNDP-tropper under ledelse af Laurent Nkunda, den største bekymring for de congolesiske myndigheder og det internationale samfund.
Man har gjort alt for at forhindre det værste. Indgåelsen af en politisk aftale, først mellem DRC og Rwanda og senere mellem den congolesiske regering, CNDP og de øvrige væbnede grupper, har gjort det muligt på kort sigt at desarmere voldens tikkende bombe, selv om potentialet for destabilisering fortsat er intakt. Det er intakt, fordi man kun har afhjulpet de underliggende årsager overfladisk og på grundlag af et kortsigtet og rent politisk rationale. Stillet over for udelukkende dårlige løsninger har det internationale samfund valgt den mindst alvorlige. Dette er ikke ment som en kritik, men blot en konstatering af et indlysende faktum.
Det internationale samfund og EU har været ude af stand til at træffe beslutning om at indsætte en beskyttelsesstyrke. De forstærkninger af MONUC, som vi har bedt om i mere end et år nu, er først lige begyndt at ankomme. Den seneste rapport fra FN's gruppe af uafhængige eksperter og den fra organisationen Human Rights Watch leverer fældende beviser for den aktuelle situations alvor, som vi ikke kan se bort fra eller forbigå i tavshed.
Nu er tiden inde til at begynde at finde løsninger på disse underliggende årsager og fremkomme med varige løsninger. Hvis dette skal ske, vil det imidlertid kræve, at alle parter samarbejder - i første omgang Congos og Rwandas regeringer og MONUC, FN, resten af det internationale samfund og EU i anden omgang.
Der kan ikke herske tvivl om, at den politiske og diplomatiske tilnærmelse mellem Rwanda og DRC kan være gavnlig med hensyn til at skabe stabilitet i regionen, og hvis viljen er til stede på begge sider, kan den bidrage til at skabe en situation med fredelig sameksistens og et gavnligt samarbejde mellem de to lande inden for et økonomisk samarbejde for landene omkring de store søer, der har fået ny luft.
Men dette er kun starten på en lang og problematisk rejse. FDLR-spørgsmålet er det centrale problem og det samme gælder alle de tilhørende problemer, som dette medfører, og som vanskeliggør situationen, såsom den illegale udnyttelse af naturressourcer, manglende beskyttelse af mindretal, straffrihed i et kolossalt statsløst område, hvor myndighederne ikke bare er ude af stand til at kontrollere området, men også består af repræsentanter, der ofte er en del af problemet.
Aftalen mellem Rwanda og DRC har betydet, at CNDP og de uacceptable krav fra Laurent Nkunda midlertidigt er kommet under kontrol. Aftalen har ganske enkelt betydet, at Laurent Nkunda er blevet udskiftet med Bosco Ntaganda, som er lettere at påvirke og villig til at indgå et hvilket som helst kompromis til gengæld for immunitet, hvilket er i strid med alle de internationale bestemmelser om forbrydelser mod menneskeheden, og som hverken Rwanda eller DRC har ret til at give ham.
Indtil videre er faktorer som den hastige integration af CNDP i en så ineffektiv og fuldkommen kaotisk hær som FARDC, at Bosco Ntaganda har fået øgede selvstyrebeføjelser som følge af indførelsen af en parallel kommandokæde inden for FARDC, som de uregelmæssige lønudbetalinger til soldaterne og manglen på enhver form for disciplin eller hierarki giver god grobund for, MONUC's utilstrækkeligt kontrollerede og generelt utilstrækkelige støtte til militæroperationerne mod FDLR og det ikkeeksisterende svar på kravene fra det rwandisktalende mindretal med til at skabe endnu alvorligere problemer end dem, vi stod over for for et år siden, problemer, som hverken Rwanda eller DRC længere vil være i stand til at håndtere.
Situationen er ikke blevet bedre på baggrund af den fortsatte humanitære krise uden synlige tegn på bedring, krænkelserne af menneskerettighederne, de sygelige voldstendenser også med skrækkelige seksuelle overgreb, straffrihed for alle typer af forbrydelser samt udplyndring af naturressourcer. Man behøver blot at læse rapporterne fra FN og Human Rights Watch, som jeg nævnte, for at forstå omfanget af denne tragedie uden ende. Det er klart, at foranstaltninger, der skal forhindre FDLR i at gøre skade, skal fortsætte, men ikke for enhver pris, ikke uden, at vi først har gjort alt, hvad der er muligt, for at minimere de risici, som et militært pres udgør for uskyldige civile.
Dette kræver bedre planlægning, en omdefinering af prioriteringer, og at MONUC yder befolkningen bedre beskyttelse, hvilket er dens vigtigste opgave i henhold til mandatet. Betingelserne for MONUC's operationer skal også være klare og utvetydige. Dette er ikke nogen opfordring til, at MONUC skal trække sig ud. Det vil være en katastrofe, hvis MONUC foretager en hurtig tilbagetrækning, eftersom det ville skabe et endnu større tomrum: Det er de seneste begivenheder i regionen omkring ækvator, som i bund og grund er endnu et symptom på den congolesiske sygdom, et bevis på.
Det er helt klart også vigtigt at bremse den politiske og økonomiske støtte, som FDLR fortsat nyder godt af fra regionen og fra andre steder af verden, herunder i vores medlemsstater. FDLR's kampagne er ikke en politisk kampagne, men en kriminel handling, hvor den congolesiske befolkning er det største offer, og sådan skal kampagnen og alle dem, der er knyttet direkte eller indirekte til den, behandles. Derfor er vi nødt til at sige kraftigere fra over for alle former for menneskehandel. Samtidig skal de rwandiske og congolesiske myndigheder være mere opmærksomme over for personer, der ikke nødvendigvis er kriminelle, ud over processen for afvæbning, demobilisering, repatriering, reintegration og tilbagevenden.
Når det er sagt, skal en stor del af løsningen på problemet også findes i DRC. Jeg tænker naturligvis på de lokale årsager til konflikten. I denne henseende skal aftalerne fra den 23. marts anvendes fuldt ud, da lokalbefolkningens frustrationer ellers før eller siden vil få overtaget. Dette er af helt central betydning, hvis stabiliseringsbestræbelserne og viljen til at genoplive økonomiske aktiviteter i Kivu-provinserne skal lykkes. Her har det internationale samfund virkelig en vigtig rolle at spille.
Men bortset fra Kivu-provinserne tænker jeg også på den store rodebutik, som DRC er blevet inden for de seneste omkring 20 år. Det er et land, hvor praktisk taget alt skal genopbygges begyndende med staten, hvis fravær er hovedårsagen til alle problemerne.
For at gennemføre denne opgave er visse elementer helt centrale. For det første skal demokratiet konsolideres. Jeg tænker naturligvis på de planlagte lokal-, parlaments- og præsidentvalg i 2011. Valg er et af aspekterne i et demokrati, men vi må ikke glemme behovet for fortsat støtte til de politiske institutioner og kræfter i et dialektisk forhold med oppositionen. Uden dette ville vi ikke have et i sandhed åbent politisk system.
Det andet aspekt er uden tvivl behovet for at styrke en forsvarlig forvaltning. Selv om DRC i lyset af omfanget af landets problemer ikke kan gøre alting på en gang, skal det klart demonstrere en fast politisk vilje, hvis dets bestræbelser skal krones med held. Parlamentet var inde på spørgsmålet om straffrihed. Det er et godt eksempel, fordi det er et spørgsmål om politisk vilje, og det underbygger også hele spørgsmålet om at bekræfte retsstatsprincippet. Problemet er, at tingene ikke kan gøres hver for sig. Retsstatsprincippet kræver ligeledes en reform af sikkerhedssektoren og reelle fremskridt med hensyn til økonomisk forvaltning.
Udfordringernes omfang betyder, at der er behov for langsigtede politikker. Men det må ikke blive en undskyldning for ikke at handle øjeblikkelig. Jeg tænker især på problemerne med seksuel vold og menneskerettighederne, som Parlamentet fremhævede. Politisk vilje kan spille en vigtig rolle her, og i denne henseende skal vi glæde os over præsident Kabilas løfte om nultolerancepolitik. Denne politik skal nu anvendes i praksis.
Kommissionen, som i øvrigt allerede yder en stor indsats inden for dette område (støtte til retsvæsenet, hjælp til ofrene), er parat til at fortsætte sin støtte til DRC. I denne forbindelse har jeg også udtrykt mit ønske om, at Den Internationale Straffedomstol og Kommissionen skal samarbejde meget tæt sammen i praksis for at bekæmpe seksuel vold.
Et konsolideret demokratisk system, god regeringsførelse og politisk vilje, det er de centrale elementer, som vi skal bruge til at opbygge vores ligeværdige partnerskab med DRC.
Filip Kaczmarek
Hr. formand! Praktisk taget alle journalister, der skriver om Afrika, ønsker at blive den nye Joseph Conrad. Derfor skriver journalisterne oftest om de negative aspekter, fordi de leder efter mørkets hjerte.
Men Congo behøver ikke være mørkets hjerte. Det kan være et normalt land. Der findes normale lande i Afrika, hvor de rige naturressourcer udnyttes til gavn for befolkningen, hvor myndighederne arbejder for det fælles bedste, børnene går i skole, og sex forbindes med kærlighed og ikke voldtægt og vold. Jeg er sikker på, at nøglen til succes i Kivu og i hele Congo ligger i regeringens kvalitet. Uden en demokratisk, retfærdig, ærlig og effektiv regering kan man ikke opnå fred og retfærdighed. Uden en ansvarlig regering vil landets rigdomme kun komme de få til gode, lederne sørger for sig selv, skolerne står tomme, og volden bliver en del af hverdagen.
Jeg kan huske optimismen i 2006. Jeg var selv observatør ved valget, og vi var alle tilfredse, for efter en pause på 40 år blev der afholdt demokratiske valg i dette store og vigtige land. Men vi var for tidligt ude med vores optimisme. Det er svært ikke at spørge, hvorfor det gik sådan, og hvorfor valget ikke førte til et bedre liv for Congo. Efter min mening er det et spørgsmål om penge, som fru Malmström og hr. De Gucht har sagt. De talte om ulovlig brug af ressourcer, og hvordan pengene bruges til at finansiere våben, som bruges til at fortsætte og optrappe konflikten. Hvis vi kan sætte en stopper for dette, vil vi være tættere på vores mål.
Michael Cashman
Hr. formand! Jeg takker kommissæren for hans redegørelse, som bestemt beroliger mig.
Jeg er fuldstændig enig med Dem, hr. kommissær, i, at vi ikke kan trække os ud, vi må ikke skabe et tomrum, for der findes allerede et tomrum der, og det er et tomrum af manglende politisk vilje, og vi har brug for politisk ledelse til at løse dette i overensstemmelse med vores internationale forpligtelser og i henhold til retsstatsprincippet.
Jeg vil gerne give Dem nogle tal. I konflikten har mere end 5 000 400 mennesker mistet livet siden 1998, og indirekte eller direkte dør helt op til 45 000 hver eneste måned.
Der meldes om 1 460 000 internt fordrevne, de fleste af dem er udsat for vold, og jeg vil gerne være talerør for dem, der ikke har nogen stemme, dem, der er udsat for denne vold. De væbnede aktører i Den Demokratiske Republik Congo (DRC) har udøvet kønsbaseret vold under forskellige former, herunder seksuelt slaveri, kidnapning, tvangsudskrivelse, tvunget prostitution og voldtægt. De congolesiske ofre for seksuel vold er kvinder, mænd og drenge, der også er blevet udsat for voldtægt, seksuelle ydmygelser og omskæring.
Resolution efter resolution er vedtaget. Tiden er inde til, at vi på internationalt plan kræver, at disse grusomheder ophører.
Louis Michel
Hr. formand, fru Malmström, hr. kommissær, mine damer og herrer! Som De ved, har jeg altid været meget opmærksom på begivenhederne i den østlige del af Den Demokratiske Republik Congo. På trods af de lovende fremskridt takket være tilnærmelsen for nylig mellem Rwanda og DRC - en tilnærmelse, der er en forudsætning for en løsning i den østlige del af landet, og som derfor skal konsolideres - på trods af aftalerne af den 23. marts mellem Kinshasa og de congolesiske oprørsgrupper, som kommissæren var inde på, er situationen i landets østlige del fortsat dybt bekymrende.
Jeg har syv bemærkninger. For det første kan der ikke skabes fred i det østlige Congo, før FDLR forhindres i at gøre skade. Desværre er de første ofre for det militære pres, som DRC i øjeblikket udøver, og som har til formål at afskære disse ekstremister fra deres baser og indtægtskilder, civilbefolkningerne, der bliver ofre for følgeskader, men ligeledes for fordømmelse fra nogen og voldshandlinger fra andre.
Denne risiko var til at forudse, og, som kommissæren sagde, skulle MONUC's kapacitet styrkes allerede fra begyndelsen, fordi man i dag i høj grad mangler egnede ressourcer til at klare alle anmodningerne, og den praktiske organisation er heller ikke altid ideel.
Selv om vi skal kræve en større grad af koordinering og en øget og mere aktiv tilstedeværelse på stedet, vil det være farligt at fremsætte vurderinger af eller bemærkninger om MONUC, som visse negative kræfter kan bruge som undskyldning for at dæmonisere den. Det ville helt klart være endnu mere alvorligt.
Et andet aspekt drejer sig om voldshandlinger begået af FARDC. En situation med krig kan naturligvis på ingen måde retfærdiggøre en sådan adfærd, og derfor hilser jeg FN's beslutning om at indstille den logistiske støtte til de congolesiske enheder, der ikke respekterer menneskerettighederne, velkommen. Nultolerancepolitikken, som præsident Kabila indførte for nylig, skal også hilses velkommen, men hvorvidt den overholdes og gennemføres er en anden sag.
Manglerne ved det congolesiske retssystem skaber en udbredt følelse af straffrihed. Derfor bifalder jeg Kommissionens indsats for i tæt samarbejde med visse EU-medlemsstater at genindføre et retsvæsen i den østlige del af landet.
Endelig vil jeg sige, at det, der især skal genopbygges i Congo, er en retsstat med konkrete regeringsbeføjelser. I dag er disse beføjelser fuldkommen ikkeeksisterende, hvilket skaber et meget alvorligt tomrum.
Isabelle Durant
Hr. formand, fru Malmström, hr. kommissær! Som De begge var inde på, er situationen i Kivu-regionen utroligt bekymrende, selv om næsten 20 000 MONUC-tropper befinder sig i området.
Civilbefolkningerne og især kvinderne er ofre for de konfliktstrategier, som de væbnede grupper og endda visse enheder af den congolesiske hær benytter sig af, hvor man har gjort systematiske voldtægter til et krigsvåben. Desuden kom en gruppe congolesiske kvinder hertil i sidste måned for at minde os om dette og for at få vores støtte imod denne skandaløse strategi.
Plyndringen af ressourcer er, som kommissæren sagde, endnu en faktor, der forværrer denne konflikt. Jeg er enig i det, der netop blev sagt, nemlig at det er særdeles farligt at bringe MONUC i unødig miskredit, at gøre dem til eneansvarlige for situationen i befolkningens øjne, den befolkning, der allerede er slidt af så mange års krig og massakrer.
Jeg er helt enig i, at det ikke er MONUC's mandat, der skal revideres, og at styrken naturligvis ikke skal bedes om at trække sig ud. Det, der skal revideres, er styrkens regler for militær magtanvendelse, så den på ingen mulig måde kan forbindes med eller støtte en congolesisk enhed, der har mænd i sine rækker, der krænker menneskerettighederne eller begår voldshandlinger.
De congolesiske myndigheder bærer også et stort ansvar i denne kamp mod straffrihed i forbindelse med seksuel vold, som for øvrigt er forbrydelser, der bør indbringes for Den Internationale Straffedomstol. Disse samme myndigheder skal også sikre, at soldaterne øjeblikkelig vender tilbage til kasernerne. Hvis de befandt sig på kasernerne, ville tingene uden tvivl se anderledes ud.
Endelig mener jeg, at vi skal revidere Amani-programmet. Dette program giver os mulighed for at skabe dialog og fred overalt, idet disse alene er garanti for en varig genopbygning. Under alle omstændigheder glæder jeg mig over Deres engagement, som jeg kan give min brede opbakning, og jeg håber, at EU fortsat vil være aktiv. Dette er vigtigt, selv om vi desværre ikke har ønsket at oprette en styrke. Dette ville have været muligt for lidt under et år siden. Jeg mener ikke desto mindre, at det er helt centralt med handling fra EU's side.
Sabine Lösing
Hr. formand! Ingen andre lande i verden har været genstand for flere operationer inden for Den Europæiske Sikkerheds- og Forsvarspolitik end Den Demokratiske Republik Congo. Som altid opstår spørgsmålet om, hvis sikkerhed man forsvarer. Er det sikkerheden for den congolesiske civilbefolkning, kvinderne og børnene? FN-missionen MONUC forhindrede ikke, at tusindvis af mennesker blev dræbt, torteret og voldtaget, og at hundredtusinder af mennesker blev udvist - grusomheder, som de regeringsstyrker, EU støtter, var involveret i.
Så hvad er det, man forsvarer i Congo? Menneskeheden? Eller er vi er sikre på, at et styre, der mellem 2003 og 2006 f.eks. indgik 61 kontrakter med internationale mineselskaber, hvoraf internationale ngo'er ikke anså et eneste for at være acceptable set fra den congolesiske befolknings side? Præsident Kabila skiftede kurs i en periode og indgik færre kontrakter med vestlige virksomheder. Denne ændring blev suspenderet, da krigen eskalerede endnu en gang. Mit spørgsmål er, hvorfor de mennesker, der trækker i trådene bag mordene i det østlige Congo - FDLR - rapporteres at opholde sig i Tyskland? Her henviser jeg til det beslutningsforslag, som jeg har fremsat på vegne af Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe/Nordisk Grønne Venstre.
Andreas Mölzer
(DE) Hr. formand! Udvisningen af millioner af mennesker, tusindvis af voldtægter og hundredvis af mord må ikke blive den triste arv efter verdens største FN-operation. Congooperationen blev besluttet for 10 år siden, men man har ikke opnået meget. Militserne fortsætter med at plyndre de rige forekomster af naturressourcer i regionen, terrorisere indbyggerne og begå forbrydelser mod menneskeheden.
Embargoerne har hidtil været ineffektive. Oprørerne skifter simpelthen side, og de udfører deres forbrydelser i sikkerhed i congolesiske militæruniformer. To krigsforbrydere blev for nylig stillet for krigsforbryderdomstolen i Den Haag, og udviklingsprojekter og valg kunne gennemføres - i det mindste en delvis succes.
Det er også lykkedes os at rette et lille slag mod De Demokratiske Befrielsesstyrker i Rwanda (FDLR). Men det er ikke lykkedes os at standse den grusomme borgerkrig. Fronterne ændrer sig konstant.
Det er særligt bekymrende, når anklagerne mod FN-missionen viser sig at være sande. FN-soldaterne skal ikke stå og se passivt til, mens der bliver begået grusomheder, og endnu vigtigere skal hærens logistiske støtte ikke forbindes med støtte til krænkelser af menneskerettighederne. Congomissionen må ganske enkelt ikke blive til en slags Europas Vietnam.
Vi har i bund og grund brug for en koordineret europæisk sikkerhedspolitik og fredsbevarende operationer, men frem for alt i det område, der omgiver Europa og ikke i det fjerne Afrika, hvor de etniske fronter er uklare. Efter min mening skal EU koncentrere sine fredsbevarende operationer om kriseregionerne i sin egen baghave som f.eks. Balkan eller Kaukasus. Derfor bør vi måske afslutte EU's engagement i FN-missionen i Afrika.
Gay Mitchell
(EN) Hr. formand! Det siger sig selv, at situationen i Den Demokratiske Republik Congo (DRC) er beklagelig, og at konfliktens indvirkning på befolkningen der er tragisk.
Men en række vigtige punkter skal gentages her og i vores beslutningsforslag. Vi skal huske, at volden i DRC som så mange konflikter af denne type ofte er drevet af grådighed, men også udspringer af og får næring af fattigdom. Kampe om territorier, etnisk tilhørsforhold, ressourcer eller politik er blot grene på grådighedens samme rådne træ.
Ved at give mennesker fremtidsudsigter og give dem et formål i livet vil man reducere deres ønske om at dræbe eller blive dræbt. Det er vores udviklingsudfordring som Parlament.
For det andet skal vi sikre os, at enhver militær tilstedeværelse i et fremmed land udformes og gennemføres med henblik på at mindske lidelserne og volden, ikke forværre dem. Vi skal stå fast imod straffrihed og ikke befordre den.
Hvis der er beviser på, at vestlige missioner ikke lever op til denne standard, skal deres tilstedeværelse og praksis hurtigst muligt tages op til fornyet overvejelse.
Endelig har historien vist os, at i interne konflikter som i DRC er en politisk løsning det eneste håb om fred. Dialog og engagement er de eneste veje til en sådan løsning.
Med oprettelsen af vores Tjeneste for EU's Optræden Udadtil skal EU indtage sin plads på den internationale scene og arbejde mere proaktivt for at fremme dialog og fred.
Corina Creţu
(RO) Hr. formand! Som mange har fremhævet, er millioner af civile blevet dræbt med fuldt overlæg ved militæroperationer i den østlige del af Republikken Congo. Der er risiko for, at denne form for nyheder bliver helt rutinemæssige på grund af den hidtil usete hyppighed, hvormed sådanne voldshandlinger begås i dette land. Ofrene for disse handlinger er børn, unge piger og kvinder for ikke at nævne civile, der arbejder for at beskytte menneskerettighederne, og journalister.
Den humanitære krise bliver værre for hver dag, der går. Den manglende sikkerhed i området betyder, at de humanitære organisationer ikke længere kan operere. Mere end 7 500 tilfælde af voldtægt og seksuel vold er blevet registreret alene i årets første ni måneder, hvilket er højere end tallet for hele sidste år. Alle disse begivenheder finder sted på en baggrund af sult og ekstrem fattigdom, der påvirker millioner af mennesker. Skylden for hele denne tragedie ligger både hos den congolesiske hær og de rwandiske oprørere. Desværre er der imidlertid tegn på, at FN-tropperne i Congo bærer en stor del af ansvaret, fordi de tillader alvorlige krænkelser af menneskerettighederne. Derfor mener jeg, at EU hurtigst muligt skal drøfte, hvordan FN-styrkerne i Congo skal nå de mål for missionen, der er blevet udstukket, på korrekt vis.
Der er også behov for foranstaltninger for at bringe hvidvaskning og guldsmugling til ophør, som betyder, at mere end 37 t guld ulovligt fjernes fra Congo hvert eneste år til en værdi på over 1 mia. EUR. Pengene fra guldet bruges til at skaffe våben og tilskynde til kriminalitet i landet.
Sophia in 't Veld
(NL) Hr. formand! Jeg har netop lyttet til hr. Mölzer, som nu er gået, men som grundlæggende sagde, at det er så håbløst, at vi bare bør give op og koncentrere os om vores egne naboer. Jeg må sige, at hvis man kigger nøje på situationen, er man næsten fristet til at sige stop. På den anden side tænker jeg så på den gruppe kvinder, der besøgte os her i sidste måned, som fru Durant også henviste til, og mon vi kan se dem i øjnene og fortælle dem, at vi ganske enkelt giver op, eller at det ikke er en af vores prioriteringer, eller at vi bare vedtager endnu et beslutningsforslag og så anser vores arbejde for udført. Når jeg tænker på disse kvinder, på deres desperation og bitterhed og følelsen af at være blevet ladt i stikken, anser jeg det på alle måder for muligt at afholde en sådan forhandling.
Beslutningsforslaget indeholder en lang række positive elementer, og jeg håber, at vi også vil lade dem følge af handling. Her vil jeg blot fremhæve et enkelt aspekt. Vi taler ofte om voldtægt eller seksuel vold, men disse udtryk dækker rent faktisk knap nok over virkeligheden. De kvinder, som vi talte med, sagde, at det er langt mere vidtgående end angreb på enkeltpersoner. Det er ikke individuel vold, men snarere et angreb på samfundet beregnet på at ødelægge dets struktur. Derfor er der nu et tvingende behov for, at vi ikke bare skrider til handling, bringer straffriheden til ophør, reagerer prompte og stiller ressourcer til rådighed for de foranstaltninger, vi har annonceret, men også viser, at vi rækker hånden ud til menneskene der, at vi er solidariske med dem og ikke lader dem i stikken, med andre ord at vi påtager os vores moralske ansvar.
Cristian Dan Preda
(RO) Hr. formand! Ved denne skillevej, som også falder sammen med, at FN gør klar til at annoncere forlængelsen af MONUC's mandat, mener jeg, at vi er nødt til at overveje det internationale samfunds handlinger i lyset af situationen i DRC, som desværre fortsat forværres. Som erfaringerne med operation Kimia II, der blev gennemført af den congolesiske hær med støtte fra MONUC, viser, er militær succes ikke nok, når den humanitære pris er høj, og hvis den skal betales med den congolesiske civilbefolknings lidelser.
Jeg mener, at militæroperationerne rettet mod FDLR for nylig har haft katastrofale konsekvenser og har medført omfattende krænkelser af menneskerettighederne og en forværring af den humanitære krise, hvilket vi skal være klar over. På den anden side er straffriheden en opfordring til at begå disse forbrydelser igen og igen. Jeg mener, at beskyttelsen af civilbefolkningen skal være vores førsteprioritering. Europa-Parlamentet skal slå det fuldstændig fast, at voldshandlingerne, navnlig seksuel vold og menneskerettighedskrænkelser i almindelighed samt overgrebene i Kivu skal standses øjeblikkelig, og det samme gælder situationen med straffrihed.
Luis Yáñez-Barnuevo García
(ES) Hr. formand! Andre medlemmer har allerede talt om den tragiske situation i Den Demokratiske Republik Congo. De har talt om de millioner af drab og tilfælde af voldtægt og overgreb på civilbefolkningen. De har talt om FN-missionen i Den Demokratiske Republik Congo (MONUC) og om Kommissionens samarbejde på stedet. Man har imidlertid ikke talt meget om behovet for at begrænse den ulovlige strøm af råmaterialer som diamanter, guld og andre produkter til resten af verden. Disse produkter "hvidvaskes" via lovlige konti og virksomheder i vores egne lande eller i USA.
Dette er en vigtig opgave for fru Ashton. Med de beføjelser, som hun har fået tildelt gennem Lissabontraktaten, og med opbakning fra de 27 medlemsstater og fra Parlamentet kan hun koordinere hele handlingsprogrammet for at forhindre, at velstanden havner i hænderne på krigsherrerne, som er ansvarlige for drabene og voldtægterne.
Anne Delvaux
(FR) Hr. formand! I lyset af de seneste alarmerende rapporter fra det nordlige og sydlige Kivu og i lyset af de ekstremt voldelige angreb på civile og nærmere bestemt på kvinder, børn og ældre haster det efter min mening med at gribe ind, og EU og hele det internationale samfund taler jo ofte om, at det haster med at gribe ind i Congo. Man skal gøre alt for at beskytte civilbefolkningerne. Mandatet til MONUC's personel på stedet vil uden tvivl blive forlænget, men det må og skal også revurderes og styrkes, så der kan dæmmes op for denne stigende voldsbølge.
I mange år har det internationale samfund, ngo'er og de congolesiske kvinder konstant kæmpet imod brugen af seksuelle overfald som krigsvåben. I dag bruges dette våben systematisk og i vid ustrækning i fredelige områder og altid med fuldstændig straffrihed. Jeg glæder mig over, at de congolesiske myndigheder for nylig har udvist stor beslutsomhed for at bringe denne straffrihed til ophør, men denne nultolerancepolitik skal være ambitiøs - alle gerningsmænd bag volden skal uden undtagelse stilles til regnskab for deres handlinger - og virkelig effektiv.
Den Internationale Straffedomstol har indledt de første sager mod de påståede gerningsmænd bag seksuelle forbrydelser under en væbnet konflikt, og vi håber, at domstolen vil kunne identificere alle de skyldige, så de kan blive dømt med det samme.
Endelig går alt dette naturligvis hånd i hånd med styrkelsen af de statslige strukturer, opretholdelse af lov og orden, fremme af ligestilling mellem kønnene og beskyttelse af menneskerettigheder og dermed rettighederne for kvinder og børn, hvis værdighed, barndom og uskyld ofte ofres på en anden form for ydmygelses alter, nemlig ligegyldighedens.
Michèle Striffler
(FR) Hr. formand! Den humanitære situation i den østlige del af Republikken Congo - og navnlig i den østlige provins og i Kivu-regionen - er skrækkelig, som vi nu ved. Sikkerhedssituationen for civilbefolkningerne forværredes bl.a. som følge af de fælles militæroperationer, der blev gennemført af den congolesiske hær samt af ugandiske og rwandiske tropper imod de væbnede oprørsgrupper, operationer, der efterlod talløse massakrer og menneskerettighedskrænkelser i deres kølvand.
Seksuel vold er en yderst foruroligende og meget udbredt tendens og er nu en del af hverdagen for Congos befolkning. Hvad mere er, begås der utallige voldshandlinger over for humanitære hjælpere.
Ifølge de officielle tal findes der 2 113 000 fordrevne i den østlige del af Republikken Congo. Siden den 1. januar 2009 har man registreret mere end 775 000 nye fordrevne i Kivu og 165 000 i distrikterne i den østlige del af den østlige provins.
I øjeblikket skønner man, at der er behov for humanitær bistand til næsten 350 000 sårbare mennesker, som børn, enker og ofre for seksuel vold. Derfor haster det virkelig med et svar fra EU.
Marc Tarabella
(FR) Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Alle talerne har med rette understreget den forfærdelige situation, som den congolesiske befolkning og navnlig de congolesiske kvinder befinder sig i i landets østlige del. De har talt om voldtægterne og de barbariske handlinger, som disse mennesker er udsat for, og om de mord, der begås. I stedet for at tale om dem vil jeg opfordre Dem til at besøge UNICEF's og V-Days websteder, hvor man helt klart siger alt, hvad der skal siges om dette emne.
I dag vil jeg fortælle om de virkelige konsekvenser, som disse barbariske handlinger har for Congo. Jeg vil fortælle om fysisk og psykisk skadede kvinder, der skal plejes, og jeg vil fortælle om myrdede kvinder, som ikke længere kan bidrage til Congos økonomiske udvikling, og hvis ufødte børn heller aldrig vil kunne bidrage. Jeg vil også gerne tale om spredningen af aids, et traume, som hele den congolesiske befolkning lider under, og som tegner et negativt billede af Congo over for det internationale samfund - kort sagt et land, der kommer i større og større problemer.
Man kan kun tilskynde til varig fred og fremme den økonomiske udvikling i Congo, hvis den congolesiske regering og FN får held med deres bestræbelser på at bekæmpe seksuel vold imod congolesiske kvinder og mere generelt, hvis de skal sikre, at der virkelig etableres en retsstat i landet.
Frédérique Ries
(FR) Hr. formand, fru minister, hr. kommissær! Jeg vil gerne komme ind på tragedien med den seksuelle vold over for kvinderne i DRC og mere specifikt i den østlige del af landet. Fænomenet er ikke nyt. Det er fantastisk kompliceret. Det er multidimensionalt. Ofrenes fysiske og psykiske lidelser gøres endnu værre på grund af den sociale udstødelse, der er så tragisk for dem. Præsident Kabilas nultolerancepolitik er i dag så småt ved at begynde at bære frugt, men alle er klar over, at kun en global strategi kan bekæmpe denne svøbe på lang sigt.
Jeg ved godt, hr. kommissær, at Kommissionen allerede er aktiv gennem en række forskellige projekter og budgetter. Men stillet over for disse tal og de skrækkelige og forfærdelige beretninger, vi hører, mener De da ikke, at vi her i Parlamentet er berettiget til at have vores tvivl om resultaterne af denne strategi? Kvinder, hr. kommissær, er det vigtigste redskab for fred og genopbygning i et land. De er Congos fremtid. Hvordan har De til hensigt at handle mere effektivt og hurtigere?
Raül Romeva i Rueda
(FR) Hr. formand! Jeg vil også gerne tage ordet i denne forhandling, eftersom den drejer sig om et emne, som jeg har fulgt gennem længere tid. Desværre må vi i lyset af de konstante voldshandlinger og menneskerettighedskrænkelser i den østlige del af DRC endnu en gang på det kraftigste fordømme massakrerne, forbrydelserne imod menneskeheden og den seksuelle vold imod kvinder og piger, der stadig finder sted i den østlige provins.
Derfor tilslutter jeg mig mine kolleger og opfordrer til, at alle de kompetente myndigheder skal gribe ind øjeblikkelig for at træffe foranstaltninger, der giver mulighed for rent faktisk at forhindre nogen i at begå yderligere angreb på civilbefolkningerne i den østlige provins i DRC.
Tilsvarende opfordrer jeg alle de involverede parter til at intensivere kampen mod straffrihed og håndhæve retsstatsprincippet ved bl.a. at bekæmpe voldtægter af kvinder og piger og udskrivning af børnesoldater.
Franz Obermayr
(DE) Hr. formand! I november 2009 udvekslede Rwanda og Den Demokratiske Republik Congo ambassadører - et lille glimt af håb for dette ødelagte land og dets ødelagte mennesker. Desuden blev lederen af De Demokratiske Befrielsesstyrker i Rwanda anholdt. Begge disse begivenheder er tegn på forbedringen af situationen i det østlige Congo. Jeg vil gerne spørge Kommissionen, hvilke foranstaltninger De regner med at træffe for at fremme tilnærmelsen mellem Congo og Rwanda?
Med hensyn til FN-mandatet er der allerede blevet sagt meget her i dag om at skride til handling. Lad os sige det lige ud, at hvis der findes et FN-mandat, skal det helt klart bruges til at beskytte dem, der undertrykkes, torteres, voldtages og misbruges, navnlig kvinderne og børnene i dette land. I denne henseende skal en ting ligge helt fast: Hvis der udstedes et FN-mandat - og vi østrigere er lidt restriktive på dette område - skal det være konsekvent og om nødvendigt skal det personel, der sættes ind - herunder til beskyttelse af de undertrykte - være bevæbnede.
Seán Kelly
(EN) Hr. formand! Jeg finder det uheldigt, at vi her i denne juletid har brugt de to seneste dage på at diskutere vold rundt om i verden, enten i Tjetjenien eller i Afghanistan og nu i Congo. Men det er ikke desto mindre realiteterne.
Samtidig skal vi lade os inspirere af budskabet om fred og barmhjertighed og, som min kollega, hr. Mitchell, udtrykte det så fint, blive sponsorer af fred. Og dette er en fin mulighed for, at den højtstående repræsentant, fru Ashton, kan udnytte EU's beføjelser og støtte på en måde, vi ikke har set før, til at kalde disse lande til orden og standse de forfærdelige lidelser i disse lande.
Den langsigtede løsning kommer imidlertid ikke fra økonomiske forbedringer, men gennem uddannelse, og vi skal forsøge at sikre gratis adgang til ordentlig uddannelse i disse lande, fordi det rent faktisk er den eneste mulighed for at skabe fred på lang sigt.
Jim Higgins
(EN) Hr. formand! I 1960 bad den svenske generalsekretær for FN, Dag Hammarskjöld, de irske tropper gå ind i det, der dengang var Belgisk Congo, og som senere blev til Congo, som fredsbevarende styrke. De gjorde et fantastisk stykke arbejde.
Jeg er særdeles bekymret over FN-troppernes rolle i Congo i dag, marokkanerne, pakistanerne og inderne. Vi taler om voldtægt, vold, menneskehandel osv., men FN-tropperne der optjener ikke hæder, men gør rent faktisk større skade end gavn.
Jeg er helt enig med hr. Mitchell i, at EU skal optræde mere bestemt. Vi er en Europæisk Union, helt forenede. Vi gjorde et fremragende arbejde i Tchad. Vi har brug for vores egne fredsbevarende tropper der, og vi kan ikke forlade os på FN. Situationen er, at vi har et smukt folk, ofrene for europæisk kolonisering, ofre for stammekonflikter, ofre for det internationale samfunds blindhed, og vi må ikke være blinde længere. Vi er simpelthen nødt til at gå ind og redde disse mennesker.
Alf Svensson
(SV) Hr. formand! Det er nærmest umuligt at fatte de forfærdelige statistikker, der nævnes, og alligevel ved vi, at de er korrekte. Men der findes en følelse - måske hos mange - af, at når vi taler om de fattigste lande i Afrika syd for Sahara, er vores engagement ikke så stærkt eller så specifikt, som det burde være. Man har nævnt militærmagt. Jeg tror, at vi alle er klar over, at vi skal bekæmpe fattigdom og korruption, hvis vi skal gøre fremskridt med hensyn til at lette og forbedre situationen for dette lands befolkning, som har lidt så forfærdeligt.
Vi taler gerne om Afghanistan og bruger en masse tid på at diskutere terror der, og hvad Taliban foretager sig, og det med god grund. Her har vi imidlertid en anden befolkning, der har lidt og stadig lider under de mest forfærdelige forhold. Jeg vil gerne understrege, at der findes ikkestatslige organisationer, der kan udføre arbejdet, hvis de får statsstøtte og EU-støtte, men det synes ofte meget vanskeligt at opnå.
Cecilia Malmström
Hr. formand! Denne forhandling har vist, at der er fantastisk gode grunde til at fortsætte vores engagement i Den Demokratiske Republik Congo. EU lægger allerede stor vægt på at sikre langsigtet stabilitet, sikkerhed og udvikling i landet. Kommissær De Gucht gav en længere gennemgang af EU's operationer.
Samlet set gør medlemsstaternes og Kommissionens bidrag EU til en af de største bistandsdonorer i regionen, og derfor kan vi få indflydelse. Hvis stabiliteten skal opretholdes i Den Demokratiske Republik Congo og i regionen er det imidlertid vigtigt, at den congolesiske befolknings levestandard forbedres, at menneskerettighederne sikres, og at der gribes konsekvent ind over for korruption for at etablere et samfund baseret på retsstatsprincippet.
Den forfærdelige seksuelle vold, som mange medlemmer har berettet om her, og som vi desværre hører om i alt for mange beretninger, er naturligvis fuldstændig uacceptabel. Gerningsmændene må ikke få lov at gå fri. De skal stilles for retten. Den congolesiske regering har et stort ansvar for at sikre, at dette sker, og at præsident Kabilas nultolerancepolitik ikke bare består af smukke ord, men rent faktisk fører til handling.
Hvad Rådet angår, blev mandatet for de to ESDP-missioner revideret efter undersøgelsesmissionen til Den Demokratiske Republik Congo i begyndelsen af 2009 med henblik på at bidrage til at bekæmpe netop denne form for seksuel vold. Derfor vil EUPOL DR Congo sende to tværfaglige hold til provinserne i det nordlige og sydlige Kivu med mandat til at dække hele landet. Disse hold vil yde forskellige slags ekspertbistand på områder som efterforskning af forbrydelser og bekæmpelse af seksuel vold. Rekrutteringen til disse missioner er i gang i øjeblikket.
Det er naturligvis kun et lille bidrag. I et så stort land er det beskedent. Det er ikke desto mindre vigtigt, og denne nye specialstyrke vil kunne støtte indførelsen af korrekte efterforskningsprocedurer vedrørende seksuel vold, navnlig når disse handlinger udføres af folk i uniform.
Vi skal til at i gang med spørgetiden, men dette er min sidste forhandling her i Parlamentet som repræsentant for det svenske formandskab. Jeg vil gerne takke Dem for de mange gode forhandlinger, de fornøjelige stunder og det virkelig gode samarbejde, som jeg har haft med medlemmer af Europa-Parlamentet og med Dem, hr. formand.
Formanden
Jeg vil også gerne på alle mine kollegers vegne takke Dem for Deres effektivitet og Deres indsats, der har givet os alle så stor fornøjelse.
Karel De Gucht
Hr. formand! Først og fremmest vil jeg gerne takke alle de medlemmer, der har bidraget til denne forhandling. Jeg vil ikke gentage, hvad jeg sagde i mit første indlæg. Jeg vil gerne fokusere på tre ting.
For det første gør Kommissionen meget med hensyn til humanitær bistand og programmer for genindførelse af retsstatsprincippet. Vi taler om mere end 100 mio. EUR som udgangspunkt. Men problemet er naturligvis, hvor effektivt alt dette er i sidste ende, hvis man ikke har en ordentlig modpart rent politisk.
For det andet vil jeg gerne kommentere MONUC's mandat, for selv om man kan kritisere MONUC, og der skal rejses kritik af det, der skete for nylig, mener jeg, at det ville være en stor fejltagelse at bede dem forlade DRC. Det ville være det værste, man kunne forestille sig.
Jeg vil gerne læse nogle afsnit op i det mandat, som FN's Sikkerhedsråd vedtog i begyndelsen af sidste år. Der står, at Rådet også besluttede, at MONUC fra vedtagelsen af denne resolution har mandat til i prioriteret rækkefølge at arbejde tæt sammen med regeringen i DRC for at sikre for det første beskyttelse af civile, humanitært personel og FN's personel og faciliteter, at sikre beskyttelsen af civile, herunder humanitært personel, der er udsat for umiddelbare trusler om fysisk vold, navnlig vold fra en af konfliktens parter.
Et andet meget relevant afsnit er punkt G vedrørende de koordinerede operationer. Her står der koordinere operationer med FARDC- - hæren - integrerede brigader, der er indsat i den østlige del af Den Demokratiske Republik Congo og støtte operationer anført af og planlagt i samarbejde med disse brigader i overensstemmelse med international ret vedrørende humanitær bistand, menneskerettigheder og flygtninge med henblik på osv.
Så mandatet er rent faktisk meget klart, og det, vi bør diskutere, er reglerne for den militære magtanvendelse. MONUC bør rent faktisk kigge på reglerne for sin militære magtanvendelse, for det er op til dem at beslutte, hvordan de vil gå videre.
Endelig er der rejst omfattende kritik af den internationale strafferet. Folk sætter spørgsmålstegn ved, hvorvidt denne er forenelig med politikken. Kan man have international strafferet på den ene side og en korrekt politisk krisestyring på den anden? Det er et meget interessant spørgsmål.
I Congo kan De se et af svarene. Vi har ladet Bosco Ntaganda overtage ledelsen af CNDP efter Laurent Nkunda, selv om der foreligger en arrestordre på Bosco Ntaganda, og De kan se resultatet. Alt har sin pris. Man kan ikke vælge mellem forvaltning af en politisk krise på den ene side og den praktiske anvendelse af den internationale strafferet på den anden. Jeg mener, at Europa-Parlamentet og Kommissionen bør prioritere den korrekte anvendelse af den internationale strafferet.
Formanden
Jeg har modtaget seks beslutningsforslag, jf. forretningsordenens artikel 103, stk. 2.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted torsdag den 17. december 2009.
