Erklæring af formanden
Formanden.
Kære kolleger, efter en særdeles voldelig sommer, herunder de stadige angreb på det militære personel i Irak, de forfærdelige angreb på uskyldige civile i Mumbay, i Jerusalem og endnu en gang i weekenden i Najaf, er det min sørgelige pligt at mindes især attentatet mod FN's hovedkvarter i Baghdad. Den 19. august 2003 døde FN's repræsentant i Irak, Sergio de Mello, tillige med FN-personale, irakiske civile og ansatte ved andre humanitære hjælpeorganisationer og bilaterale organisationer, der deltog i et koordinerende møde i FN-bygningen på det pågældende tidspunkt den pågældende dag.
Jeg sendte straks på Parlamentets vegne en skrivelse til FN's generalsekretær, hvori jeg gav udtryk for vores sympati og solidaritet med ofrenes familier, venner og kolleger.
Denne gang har FN lidt et frygteligt tab. Vi ved, at FN's generalsekretær, Kofi Annan, med hr. de Mellos tragiske død ikke blot har mistet en enestående kompetent repræsentant og rådgiver, men også en nær og værdsat ven. Hr. Annan ved, at han har Europa-Parlamentets fulde støtte i denne dystre og krævende tid.
De tragiske tab af menneskeliv har også berørt os i Parlamentet personligt og direkte. Blandt ofrene var en tidligere assistent for et parlamentsmedlem og en bror til en kollega.
Den mest passende hyldest til Sergio de Mellos urokkelige mod og de andre, der mistede livet i Baghdad, er, at FN når sine mål om en hurtig genetablering i Irak af overholdelsen af international lov og orden og anstændige leveforhold for den irakiske befolkning.
Jeg beder Dem ære deres minde med et minuts stilhed.
(Parlamentet iagttog stående et minuts stilhed)

Formanden.
Det endelige forslag til dagsorden som opstillet af Formandskonferencen på mødet den 28. august 2003 i overensstemmelse med forretningsordenens artikel 110 og 110a er omdelt. Der er foreslået følgende ændringer:

Barón Crespo (PSE).
Hr. formand, lad mig i forbindelse med dette forslag minde Parlamentet om, at jeg som formand for Europa-Parlamentet i 1991 havde den ære, i fru Aung San Suu Kyis fravær, at overrække Sakharov-prisen til hendes mand, der var britisk statsborger. Hun har kæmpet for den samme sag siden 1991. I stedet for en uopsættelig forhandling synes jeg hellere, at vi skal appellere til og hylde fru Aung San Suu Kyis vedholdenhed og støtte hendes retfærdige sag.
Formanden.
Parlamentet er tydeligvis helt enig i det synspunkt.
(Parlamentet gav sin tilslutning)
Parlamentet fastsatte således dagsordenen.

Banotti (PPE-DE).
Hr. formand, jeg ved, at der er en kedelig tilbøjelighed til at gentage dette, men kunne De fortælle os, nu hvor stakkels gamle Ryanair er blevet forhindret i at flyve til Strasbourg, om Air France - som Parlamentet har meget delte meninger om - er indstillet på at genetablere ruten fra London, som selskabet indstillede ved første tegn på konkurrence på ruten?
Formanden.
Jeg tog sagen op med den franske europaminister i sidste uge. Det er min opfattelse, at hun snarest vil se på sagen. Modtager jeg nye oplysninger om yderligere forbindelser, som jeg agter at foreslå i denne uge, skal jeg med glæde sørge for, at Parlamentet informeres. Jeg formoder, at vi også skal tage ved lære af erfaringerne, hvilket er en anden form for oplysninger i denne henseende.

Ludford (ELDR).
Hr. formand, jeg har en tilføjelse. Talsmanden for Brit Air, Air Frances datterselskab, der drev denne rute, udtalte i The Times i sidste uge, at selv om dommen mod støtten til Ryanair blev stadfæstet, ville de sikkert ikke genoptage flyvningen til Strasbourg, da de muligvis kunne finde mere rentable ruter. Det fik mig til at skrive et brev, som blev bragt i The Times, hvor jeg skrev, at de europæiske skatteydere ville finde det mere rentabelt slet ikke at støtte dette omrejsende cirkus til Strasbourg med 169 millioner euro hvert år.
Tsatsos (PSE).
Hr. formand, jeg må med beklagelse informere om en uacceptabel og skammelig handling fra de tyrkiske styrkers side, som illegalt har besat den nordlige del af Cypern.
Sidste lørdag blev to græsk-cypriotiske lærere fra den græske grundskole i Rizokarpaso, Alexia og Grigoris Koukotsikas, sammen med deres elever bortvist fra Rizokarpaso, hvor de var gået hen for at overdrage skolebygningen og udstyret til deres efterfølgere. Karpasia Coordinating Committee udtrykker frygt for, at de græsk-cyprioter, der stadig bor i Karpasia, vil blive udvist, idet man begynder med familier med børn i den alder, hvor de går i den videregående skole. Komitéen har understreget, at efter at der er stillet forslag om at drive en privat videregående skole i Rizokarpaso, truer den tyrkiske besættelsesmagt også med at lukke grundskolen i landsbyen, som er den eneste åbne græske skole i det besatte område. Jeg tror ikke, jeg behøver at understrege over for Parlamentet, hr. formand, hvor mange og hvilke grundlæggende rettigheder og internationale aftaler der bliver overtrådt.
Jeg opfordrer Dem, hr. formand, til at tage sagen op med de tyrkiske myndigheder i Ankara, hvis medhjælpere igen skamløst bryder loven i den besatte del af Cypern.

Villiers (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil gerne nævne samme punkt. I næsten 30 år er de græsk-cypriotiske enklaver på Nordcypern blevet nægtet undervisning til deres børn fra elleveårsalderen og opefter. Resultatet er, at børnene, når de når skolealderen, skal gå i skole et andet sted på Cypern. Det fører til splittede familier og har alene det formål at fordrive de sidste få græsk-cyprioter fra deres hjem på Nordcypern, der på nuværende tidspunkt kontrolleres af de tyrkiske myndigheder.
Det er en sag, som Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol har nedlagt protest mod og noteret, at det er en overtrædelse af artikel 2. Jeg vil gerne anmode Parlamentet om at bede hr. Denktash om at ændre sin afgørelse om ikke at lade skolerne til børn i elleveårsalderen og opefter genåbne. Familierne i disse samfund er i alt for lang tid blevet berøvet menneskerettigheder og retten til uddannelse. Nu, hvor der er øgede tegn på forsoning mellem de to samfund på Cypern, og umiddelbart før Cyperns medlemskab af EU, er dette en rigtig god lejlighed til at bevise den forsoning ved at lade skolerne genåbne i de græsk-cypriotiske enklaver.

Formanden.
Vi rejser som svar til de to medlemmer sagen over for myndighederne i både Ankara og på Nordcypern.

De Rossa (PSE).
Hr. formand, jeg vil gerne på vegne af Parlamentet bede Dem om at overbringe vores sympati og medfølelse til familien til Jean McConville, hvis jordiske rester ved et tilfælde blev fundet i sidste uge eller deromkring. Hun var en af de ni "forsvundne", som IRA i Irland tager ansvaret for. Denne kvinde - mor til 10 børn, en 37-årig enke - blev bortført, myrdet og begravet et hemmeligt sted for næsten 30 år siden. Der er endnu ikke gjort rede for fem af de ni mennesker, hvis forsvinden IRA tager ansvaret for.
Jeg beder Dem anmode den irske og britiske regering om at bruge eventuelle midler over for IRA for at indhente mere præcise oplysninger om, hvor de fem stakkels ofre for IRA's terror befinder sig. Den sjælefred, som familierne til de "forsvundne" har brug for, er vigtigere end sikkerheden for gerningsmændene til disse mord.
Helmer (PPE-DE).
Hr. formand, jeg besøgte for en uge siden den lille by Jogeva i Estland, hvor jeg var vidne til det omrejsende cirkus i forbindelse med EU-folkeafstemningen. Der var professionelle reklamepiger i uniform, der uddelte masser af tendentiøst propagandamateriale. På en af folderen, med PPE-DE-Gruppens symbol, var der et billede af en mandlig model med den sære overskrift "Stem ja til flere sexede mænd".
(Latter og bifald)
En diplomat fra den tyske ambassade i Estland, Carsten Wilms, holdt en tale til fordel for tiltrædelsen. Det er en klar overtrædelse af artikel 41 i Wienerkonventionen fra 1961, hvorved diplomater forbydes at interferere i værtslandenes interne anliggender.
Hr. formand, kan De tilslutte Dem min fordømmelse af dette brud på Wienerkonventionen, og vil De skrive til udenrigsministrene i medlemsstaterne og minde dem om deres forpligtelser i denne forbindelse?

Formanden.
Hvis jeg forstod Dem korrekt, hr. Helmer, sagde De, at henvisningen til "mere sexede mænd" var angivet på materiale fra PPE-DE-Gruppen. De må have vidst, at De er medlem af den gruppe.
Alyssandrakis (GUE/NGL).
Hr. formand, jeg vil gerne have lov til at konstatere, at de militære styrker i Irak, som De henviste til i starten, faktisk er besættelsesstyrker.
Men nu til sagen. I henhold til vores oplysninger har de rumænske domstole slettet det socialistiske arbejderparti, som har 110.000 medlemmer, og som indtil for nylig var repræsenteret i parlamentet, fra listen over anerkendte politiske partier i landet. Beslutningen om at fjerne partiet fra listen er direkte ulovlig, idet den er i strid med lov 14 fra 2003 om de politiske partiers virksomhed. Den blev taget, efter at den rumænske regering havde lagt voldsomt pres på domstolene, og efter at det regerende socialdemokratiske parti havde grebet ind i det socialistiske partis indre anliggender.
Grækenlands Kommunistiske Parti fordømmer den ulovlige og uacceptable handling fra de rumænske myndigheders side, som tydeligvis har til formål af kvæle enhver opinion, som forsvarer grundlæggende rettigheder og socialistiske idéer. Vi ser en helt klar sammenhæng mellem denne ulovlige handling og etableringen af amerikanske militærbaser i Rumænien og landets forestående optagelse i EU.

MacCormick (Verts/ALE).
Hr. formand, det er med beklagelse, at jeg rejser spørgsmålet om angiveri. Jeg henviser til en af mine vælgere, Robert Dougal Watt, der tidligere arbejdede for Revisionsretten, og som for mere end et år siden gjorde mange parlamentsmedlemmer opmærksomme på stor bekymring over visse aspekter af Revisionsrettens handlemåde. Han gik efterfølgende på sygeorlov og blev derefter underlagt disciplinær forfølgning. I min egenskab af hans repræsentant kontaktede jeg generalsekretæren for Revisionsretten, ikke for at give udtryk for en holdning til det korrekte eller ukorrekte i de punkter, som hr. Watt havde rejst, men blot for at henlede Rettens opmærksomhed på, at hr. Watt, korrekt eller ukorrekt, er en samfundssindet person, der handlede ud fra det, som efter hans mening var i offentlighedens interesse. Han bør behandles med den respekt, der tilkommer dem, der gør det.
Jeg kan forstå, at disciplinærrådet efterfølgende henstillede til, at han blev degraderet, men den 13. juli 2003 erfarede jeg, at han blot var blevet afskediget. Dette er første lejlighed, jeg har til at nævne min store bekymring over sagen for mine kolleger. Jeg mener, at Parlamentet bør se på spørgsmålet om, hvorvidt der er tilstrækkelig beskyttelse af angivere i EU.
Reglerne er blevet ændret og strammet, men jeg føler mig ikke overbevist om, at tingene fungerer tilfredsstillende, og det siger jeg med stor beklagelse. De af os, der virkelig tror på fordelene ved den europæiske integration, har stor interesse i at sikre, at den gennemføres med ubestridt hæderlighed under hensyntagen til beskyttelsen af personer.
Formanden.
Den sag, De henviser til, fortjener bestemt at blive taget op til overvejelse. Budgetkontroludvalget er muligvis den mest hensigtsmæssige instans til at førstebehandle sagen.

Andrews (UEN).
Hr. formand, jeg deltog i slutningen af juli og starten af august i sammenfatningen af retssagen i Bogota mod tre irere, der er anklaget for at træne FARC i Colombia. Efter anklagerens retsbelæring var general Moro, stabschef for den colombianske hær, i fjernsynet for at opfordre til, at mændene blev dømt. Dette skete før forsvarets retsbelæring. Observatørerne fra USA og Australien konkluderede alle, at der ikke var beviser imod mændene. Delegationen omfattede advokater, politikere og fagforeningsfolk.
Denne retssag har fået stor international opmærksomhed, og afsiges der en negativ dom, vil det uden tvivl være justitsmord. Myndighederne i Colombia er kommet med adskillige alvorlige skadelige kommentarer, der sår tvivl om muligheden for en retfærdig retssag.
Hr. formand, jeg vil gerne bede Dem om at besvare den e-mail, som jeg sendte til Dem i slutningen af juli, vedrørende denne sag. Under vores besøg i fængslet sagde fængselsinspektøren i øvrigt, at disse tre mænd ikke ville være sikre i noget fængsel i Colombia. Nu, hvor retssagen har nået sin afslutning, er det derfor meget vigtigt, hr. formand, at De på vegne af parlamentsmedlemmerne griber ind - som den britiske regering gør i mange sager, hvor britiske borgere er i vanskeligheder.

Formanden.
Jeg skal se på sagen.

Korakas (GUE/NGL).
Hr. formand, jeg var i Letland for et par uger siden, inviteret af Letlands Socialistiske Parti. Jeg havde lejlighed til at indsamle informationer om nogle meget alvorlige overtrædelser af grundlæggende menneskerettigheder, på trods af de forskellige fremskridtsberetninger om Letland.
Letlands Kommunistiske Parti er således stadig forbudt. Over 70.000 indbyggere er frataget alle politiske rettigheder og retten til at opnå lettisk statsborgerskab, fordi de ikke havde forladt kommunistpartiet otte måneder før Sovjetunionens sammenbrud. Af samme årsag er der lettiske borgere, som ikke har ret til at stille op til valg. Det er tilfældet for Alfred Rubiks, formanden for det socialistiske parti, som er repræsenteret i parlamentet, og andre vigtige offentlige personer.
Ligeledes er der flere hundredtusinde ud af en samlet befolkning på 2.500.000, som ikke har nogen national identitet, selv om mange af dem har boet i Letland i flere generationer. 30 % af befolkningen har ikke stemmeret og vil derfor ikke deltage i den kommende folkeafstemning om EU, og afstemningen er derfor på forhånd intet værd. Selv om 45 % af indbyggerne i Letland er russisktalende, blev de russisksprogede universiteter lukket i 1998, og selv om det fuldstændige forbud mod russiske skoler blev trukket tilbage efter protester, er det ikke desto mindre begrænset til kun 40 % af lektionerne.
Stillet over for denne situation reagerer EU stadig med stiltiende tolerance, for ikke at sige samtykke. Vi har igen den velkendte politik, hvor der gælder nogle regler for nogle og andre regler for andre. Og denne situation findes ikke kun i Letland. Den findes også i Estland og andre steder.
Hvordan vil De reagere, hr. formand, især eftersom der som sagt er en lignende situation i Estland, hvor man bl.a. er ved at opføre monumenter for SS?

Formanden.
Jeg skal se på de spørgsmål, De rejser.

Tannock (PPE-DE).
Hr. formand, De har allerede nævnt den tragiske, voldsomme række af terrorbombeangreb mod uskyldige civile i Jerusalem og Baghdad den 19. august 2003 og det uhyggelige angreb i Mumbay den 25. august 2003. Nu er der Najaf.
Jeg vil gerne fremhæve det alvorlige i, at angrebet i Jerusalem, der dræbte 20 buspassagerer, inklusive spædbørn, blev udført af den islamiske gruppe Hamas, til trods for at der på det pågældende tidspunkt var våbenhvile med Israel.
Hvordan kan det være, at EU fortsat tillader, at Hamas opererer og indsamler midler til sine aktiviteter og såkaldt velgørenhed i EU? USA har allerede sat organisationen på listen over forbudte terrororganisationer og selv Den Palæstinensiske Myndighed har slået ned på den ved at indefryse dens finansielle aktiver og lukke dens aviser. Det er da på tide, at Kommissionen og ministerrådet gør det samme i vores fælles sag om bekæmpelsen af international terror.

Formanden.
Vi skal drøfte Mellemøsten i den anden mødeperiode i september. Dette er et blandt flere spørgsmål vedrørende Mellemøsten, der på det tidspunkt kan rejses over for de behørige institutioner.

Patakis (GUE/NGL).
Hr. formand, EU forholder sig fortsat tavst til de alvorlige forbrydelser, som Sharons mafiaregime udøver i Palæstina.
Som supplement til den skammens mur, som nu er 150 km lang - og forventes af vokse til 350 km - og 8,5 m høj, er Israels politik stadig koldblodigt at myrde politiske modstandere - Hamas-ledere - og bombe palæstinenserne med døde og sårede til følge.
Mit spørgsmål er, hvorfor EU fortsat giver støtte til Israel, og hvorfor EU's højtstående repræsentant, hr. Solana, som er i Israel, ikke har fordømt disse mord.

André-Léonard (ELDR).
Hr. formand, jeg ville gerne spørge, hvad vi ved om de laoter, der ledsagede Thierry Falise og Vincent Reynaud. Sidstnævnte er lykkeligvis blevet løsladt efter at have været arresteret og dømt til mere end 20 års fængsel. Til gengæld ved vi intet om, hvilken skæbne der har ramt de laoter, der ledsagede dem. Jeg vil gerne vide, om det er muligt at få oplysninger herom. Det ville være logisk, at ledsagerne også blev løsladt. Men de har måske ikke haft det held at nyde gavn af den indsats, der blev ydet fra udenrigsministres og ambassadørers side for at få frigivet journalisterne.

Formanden.
Det er vi nødt til at undersøge, fru André-Léonard, og efterfølgende vende tilbage til Dem og Parlamentet.

Santini (PPE-DE).
Hr. formand, først i august var jeg i Rumænien for bl.a. at løse en opgave, jeg havde fået af Robert Schuman-fonden, som jeg er generalsekretær for. Ved den lejlighed mødtes jeg med forskellige grupper erhvervsdrivende og ikke mindst landmænd. Jeg hørte på deres beklagelser, som jeg vil tillade mig at viderebringe til kommissæren og alle medlemmerne af Delegationen for Forbindelserne med Rumænien. Navnlig landmændene klagede over uacceptable forsinkelser i gennemførelsen af Ispa- og Sapard-programmerne. De sagde udtrykkeligt, at årsagen til disse forsinkelser er, at det statslige agentur, der skal fungere som filter, ikke fungerer ordentligt. Der mangler nemlig grundlæggende information, der er ingen hjælp til udarbejdelsen af projekterne, det er vilkårligt, hvilke projekter der går videre fra Bucarest til Bruxelles, omkostningerne ved den ringe konsulentbistand, der er til rådighed, er urimeligt høje, og administrationsapparatet skaber unødige forsinkelser, hvilket især går ud over Rumæniens randområder, som så afgjort er de fattigste.
Hr. formand, jeg beder Dem om at gøre dem, der er med i Delegationen for Forbindelserne med Rumænien, opmærksomme på dette problem på Formandskonferencen, og jeg beder kommissæren om at gribe ind inden for rammerne af sit kompetenceområde.

Dhaene (Verts/ALE).
Hr. formand, jeg vil blot fortælle, at vi er nået til Strasbourg i god behold. Fem medlemmer af vores gruppe har tilbagelagt hele strækningen, 530 kilometer. Kathalijne Buitenweg, Claude Turmes, Theo Bouwman, Miquel Mayol og jeg takker Dem for Deres støtte. Det var en regulær støtteaktion til fordel for cyklismen i Europa, både på korte og lange strækninger. Det var også en støtteaktion til fordel for den europæiske tanke. Vi passerede fire landegrænser. Vi mødte på denne måde mange mennesker, og de lokale myndigheder tog godt imod os. Vi opfordrer alle til at gentage succesen næste år sammen med os.
Gorostiaga Atxalandabaso (NI).
Hr. formand, jeg vil gerne se bort fra den nye spanske caudillos' valg vedrørende hr. Rajoy - som i øvrigt minder os om general Franco for 34 år siden - og i stedet koncentrere mig om betydningen af den uhyrlige udelukkelse af mit politiske parti for mere end et år siden.
Politisk pluralisme og kulturel mangfoldighed er værdier, der prædikes af alle her i Parlamentet. Forbuddet mod Batasuna er dermed en europæisk og ikke blot en spansk fejl. Det forholder sig således, fordi det for tiltrædelseslandene er afgørende, at der er overordnet enighed om princippet om, at stærk, dogmatisk, fornyet kulturel og politisk mangfoldighed i starten af det nye årtusinde er en universel kendsgerning i den europæiske levevis. Europæisk integration kan aldrig reduceres til fuldstændig assimilation af små nationer. Vores kulturelle mangfoldighed og indre samhørighed kunne ødelægges. Parlamentet kan ikke unddrage sig sit ansvar i forbindelse med dette vigtige spørgsmål.
De, der er blevet erklæret fredløse, vil alligevel holde sig på den politiske vej, skændes om hurtig og effektiv diplomatisk handling, uden forhåndsbetingelser, mod en endelig løsning på den fortsatte konflikt i Baskerlandet. Hr. formand, De kan være sikker på mit personlige engagement.

Korhola (PPE-DE).
Hr. formand, i slutningen af 2002 blev Parlamentets delegation til forligsudvalget enig om det endelige indhold i anden søjle af Århus-konventionen, direktivet om offentlig deltagelse i miljøbeslutninger. Et vigtigt element for at acceptere resultatet af forligsproceduren var Kommissionens løfte om at stille forslag om tredje søjle i Århus-konventionen i første kvartal 2003, altså inden udgangen af marts i år. I overensstemmelse med en beslutning i forligsudvalget tilføjede Kommissionen en deklaration til direktivet, som blev offentliggjort i EF-Tidende, og hvor den bekræfter dette løfte.
Kommissionen har endnu ikke opfyldt dette løfte. Kommissionen har endnu ikke vedtaget forslaget til direktiv om retsadgang i miljøsager, selv om vi nu allerede befinder os i årets tredje kvartal, og forslaget altså er seks måneder forsinket. Kommissionens manglende opfyldelse af det løfte, den gav, undergraver Parlamentets tillid, og det er uforsvarligt og uacceptabelt.
Derfor vil jeg gerne bede Dem, hr. formand, om snarest at skrive et brev til Kommissionens formand, hvori Parlamentet minder om det løfte, der blev givet, og hvor De irettesætter Kommissionen for ikke at have holdt dette løfte eller på nogen måde vist sig indstillet på at forklare forsinkelsen for Parlamentet, og hvori De opfordrer Kommissionen til at vedtage de manglende forslag til Århus-konventionen og forelægge dem for Parlamentet i løbet af september måned.

Formanden.
Send mig et notat eller en e-mail med kendsgerningerne, som jeg derefter kan meddele Kommissionen, som De foreslår.

Martínez Martínez (PSE).
Hr. formand, den 14. august skete der en alvorlig ulykke på det olieraffinaderi, som firmaet Repsol YPF har i Puertollano. Det er et af de største i Spanien og ligger i min region, Castilla-la Mancha.
Den efterfølgende eksplosion og brand kostede syv medarbejdere livet. Der var ulykkeligvis også mange sårede, hvilket berørte byen i min provins, Ciudad Real, og hele Spanien dybt.
Det blev desværre klart, at beskyttelsesforanstaltningerne inden for denne farlige industri er utilstrækkelige, men det er især blevet tydeligt, hvordan ulykkerne og de dødelige konsekvenser heraf vokser på grund af de mange underleverandørkontrakter og den generelt store arbejdsusikkerhed i Spanien, der er tre gange større end gennemsnittet i EU.
Jeg vil gerne anmode formanden om, at han på vegne af Europa-Parlamentet sender et budskab om kondolence og solidaritet til de døde og sårede medarbejderes familier og til de kommunale, provinsielle og regionale myndigheder, som har spillet en vigtig og værdig rolle i håndteringen af ulykken og dens følger.

Formanden.
Det skal jeg med glæde gøre.

Lipietz (Verts/ALE).
Hr. formand, kære kolleger, mange af Dem kender Ingrid Bettancourt, som tilhører partiet De Grønne i Colombia, og hvis forældre flere gange har besøgt Europa-Parlamentet. Ingrid Bettancourt blev for nu halvandet år siden bortført af den colombianske revolutionære guerillahær, FARC. Familien og partiet De Grønne i Colombia har som også Gruppen De Grønne i Europa-Parlamentet opfordret til en humanitær udveksling, idet vi har rettet kritik mod FARC og erklæret, at det ikke kan komme på tale at foreslå en politisk udveksling. I går modtog colombiansk presse en kassette, som indeholder et budskab fra Ingrid Bettancourt. Budskabet omfatter tre punkter. For det første anfører Ingrid Bettancourt, at man blot kan gå i gang, hvis man ønsker at gennemføre en militær befrielsesaktion, men der bør udvises forsigtighed. For det andet peger hun på, at der kun kan være tale om humanitær udveksling, hvis det drejer sig om militærpersoner. Og endelig for det tredje, at der, når det gælder bortførte politikere, kun kan være tale om ubetinget frigivelse fra FARC's side.
Budskabet, som er ganske overraskende, er efter min opfattelse for det første udtryk for Ingrid Bettancourts usædvanlige mod. Hun viger ikke tilbage for at tage en risiko, når det tjener de politiske principper, hun tror på. Og for det andet tror jeg, budskabet er udtryk for, at FARC vil vise, at man er parat til at lade fangen henvende sig til offentligheden, selv om der nærmest bliver sagt "angrib os!".
Kære kolleger, hr. formand, jeg anmoder om, at man beslutsomt støtter Ingrid Bettancourts tredje forslag og altså klart kræver, at FARC ensidigt frigiver alle politiske fanger. Det er uacceptabelt, at man tager forhandlere eller befolkningens repræsentanter som gidsler.

Fitzsimons (UEN).
Hr. formand, nyhederne fra England om, at anlægget for genoparbejdning af nukleart brændstof, Thorp, går en dyster fremtid i møde, hilses i høj grad velkommen ud fra et irsk synspunkt. Den irske befolkning har været meget direkte i dens modstand mod forekomsten og udbredelsen af nukleare operationer i Sellafield. Jeg har nævnt dette mange gange her i Parlamentet i de sidste 20 år. Jeg har haft den ære at besøge anlægget på vegne af mit parti i Irland ved to lejligheder, hvor den ene var i forbindelse med NIREX-undersøgelsen.
Vi var imidlertid meget forbitrede over gennemførelsen af anlægget for genoparbejdning af nukleart brændstof, Thorp, i 1993. Thorp-anlægget har længe været et dyrt nukleart, men unyttigt, foretagende for den britiske befolkning, men befolkningen i Irland har været fuldstændig imod det i mange år og vil fortsætte med at være imod det.
Det blev i sidste uge rapporteret, at driften af anlægget for genoparbejdning af nukleart brændstof, Thorp, muligvis snart stopper. Jeg håber, at den britiske regering kommer med den nødvendige afklaring i denne sag. Jeg opfordrer Dem til, hr. formand, at anmode Kommissionen om at holde meget nøje øje med situationen i henhold til dens beføjelser i medfør af Euratom-traktaten.

Isler Béguin (Verts/ALE).
Hr. formand, kære kolleger, mit indlæg omhandler samme emne. Jeg vil gerne her i Europa-Parlamentet tilkendegive, at en bekendtgørelse, som er udstedt af den franske regering, vækker min harme. I henhold til bekendtgørelsen klassificeres transporter af radioaktivt affald som hemmelige af hensyn til landets forsvar, hvilket betyder, at det herefter ikke vil være tilladt i Frankrig at give befolkningen og de folkevalgte oplysninger om transporter af radioaktivt materiale. Alle tilstedeværende ved imidlertid, hvor farligt højradioaktivt affald er, og vi ved også, i hvor høj grad spørgsmål om radioaktivt affald, især affald fra atomkraftværker, bekymrer befolkningen.
Kære kolleger, den franske regerings bekendtgørelse er efter min opfattelse en krænkelse af ytringsfriheden. Den er i modstrid med Europa-Parlamentets beslutning om transport af radioaktivt materiale, som vi vedtog i februar 2001. I henhold til nævnte beslutning stilles krav om, at de folkevalgte og de lokale myndigheder underrettes om togtransporter af radioaktivt affald. Vi lagde i beslutningen ligeledes vægt på ytringsfriheden og retten til at gennemføre fredelige demonstrationer i forbindelse med sådanne transporter.
Hr. formand, jeg anmoder Dem derfor om at rette henvendelse til den franske regering og tilstille den Europa-Parlamentets beslutning med anmodning om, at den ændrer denne helt meningsløse bestemmelse. Jeg vil personligt fortsat give kolleger og borgere, der retter forespørgsel herom, oplysninger om sådanne togtransporter af radioaktivt affald.

Ludford (ELDR).
Hr. formand, jeg vil gerne henlede opmærksomheden på den britiske regerings forbløffende manglende overholdelse af EU's antidiskrimineringslov - en Labour-regering, om end jeg ikke kan beskrive den som socialdemokratisk. Den har i de sidste par måneder givet sig ud for at gennemføre både racedirektivet og rammedirektivet om beskæftigelse, men i begge tilfælde står anvendelsesområdet i de nye britiske forskrifter ikke mål med centrale aspekter vedrørende beskyttelsen i EU-direktiverne. Det Forenede Kongerige overtræder derfor klart EU-lovgivningen.
Hvad angår racedirektivet, har regeringen nægtet at yde beskyttelse mod diskrimination baseret på farve, idet den hævder, at et forbud mod diskrimination baseret på race eller etnisk oprindelse ikke omfatter farve. Det er absurd, snæversynet principrytteri, når det er værst, og gør den føring i Europa, som britisk lovgivning om racerelationer tidligere har skabt, ingen ære.
Hvad angår rammedirektivet, tillader reglerne, der indebærer virkningen af EU-direktivets forbud mod diskrimination på grund af seksuel orientering, faktisk en arbejdsgiver at indføre et krav vedrørende seksuel orientering, hvis læresætningen i religionen eller tilhængernes religiøse overbevisninger kræver dette. Det er et direkte resultat af Church of Englands højrefløj, der er fjendtligt indstillet over for homoseksuelle. Det kunne betyde, at en homoseksuel kunne nægtes et lærerjob i en søndagsskole, uanset hvor gudfrygtig den pågældende måtte være.
Det er skammeligt, at en regering, der for seks år siden blev valgt på en programerklæring, der lovede en afslutning på al uretfærdig diskrimination, er rede til at overtræde EU-lovgivningen for at tilfredsstille reaktionære holdninger.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er Kommissionens redegørelse om konsekvenserne af den ekstremt varme sommer.

Barnier
Hr. formand, mine damer og herrer, sommeren 2003, som endnu ikke er forbi, har i mange henseender været tragisk. De bad os for et øjeblik siden iagttage et minuts stilhed for at mindes det hold FN-udsendinge, som er blevet dræbt i Baghdad, og der er andre vidnesbyrd om, at det har været en vanskelig og undertiden tragisk sommer.
I torsdags besøgte jeg Portugal og fløj i flere timer hen over de områder, der er lagt øde, Santarem, Portalegre, Castelo Branco. Det var et bedrøveligt syn. Mine kolleger, fru Diamantopoulou og hr. Vitorino, havde nogle dage tidligere haft lejlighed til at vurdere omfanget af ødelæggelserne. Det var et bedrøveligt syn, som mindede mig om det ligeledes bedrøvelige syn, der mødte mig for næsten præcis et år siden i Tyskland, om end af andre årsager. Sommeren 2002 var rent faktisk også tragisk for en stor del af det centrale Europa, delstaterne i det østlige Tyskland, Den Tjekkiske Republik, Østrig og Frankrig.
Når vi oplever økologiske katastrofer af denne art, der, som bekendt, ikke alle er naturskabte, når vi ser de menneskelige konsekvenser heraf - i Portugal har 18 mennesker mistet livet under disse brande - når vi ser de økonomiske konsekvenser heraf - hundredtusindvis af hektar er lagt øde, og tusindvis af landmænd står dermed uden arbejde i Portugal, i det centrale Portugal, som er den fattigste region i landet - når vi ser tusindvis af mennesker, som ikke længere har noget at arbejde med, hvis de ikke straks tilbydes anden beskæftigelse, og som vil føle sig fristet til at flytte til byerne eller kystområderne, når vi ser alt dette, må vi sætte ind på alle fronter og alle niveauer. I denne sammenhæng er det niveau, vi repræsenterer, Europa-Parlamentet, Kommissionen og Rådet, selvsagt vigtigt, når der skal handles. Jeg takker Dem derfor endnu en gang, hr. formand, jeg takker Europa-Parlamentet og alle de politiske grupper for, at De giver Kommissionen mulighed for at redegøre for, hvad den gør, hvad den agter at gøre, og hvad den mener bør gøres på europæisk plan.
Det første værktøj, jeg vil nævne, når det gælder denne indsats, er Den Europæiske Unions solidaritetsfond. Jeg husker, mine damer og herrer, et af mine allerførste indlæg her i Europa-Parlamentet. Jeg har, som det vil være mange af medlemmerne bekendt, længe interesseret mig for miljøspørgsmål og økologi, og i oktober 1999, kort tid efter at jeg var blevet udnævnt til kommissær, besøgte jeg Grækenland for at vurdere de skader, der var forvoldt af et jordskælv. Hr. formand, jeg sagde dengang til Europa-Parlamentet, at vi ikke havde noget ekstraordinært instrument, som kunne sættes ind i ekstraordinære situationer, i tilfælde af ekstraordinære tragedier og naturkatastrofer. Vi havde kun banale og traditionelle instrumenter. Det var først i forbindelse med sidste års katastrofe, oversvømmelserne i Centraleuropa, det lykkedes at få etableret solidaritetsfonden. Kommissionen tog initiativ til oprettelse af fonden, og forslaget vandt straks genklang her i Europa-Parlamentet. Jeg glemmer ikke det arbejde, der blev gjort af Deres ordførere, Rolf Berend og Ralf Walter, som effektivt støttede vores initiativ.
Solidaritetsfonden blev etableret på tre måneder. Der stilles årligt 1 milliard euro til rådighed for fonden som bevillingsreserve, og den er i dag vores vigtigste instrument, når det drejer sig om at udbedre de skader, der er forvoldt af brande som dem, man har oplevet i Portugal, eller dem, som man i øjeblikket oplever i Frankrig - jeg skal om et øjeblik sige lidt om forebyggelse. Fonden som sådan blev etableret meget hurtigt, og vi er i stand til at sætte ind meget hurtigt. Kommissionen modtog Portugals ansøgning om støtte den 14. august, og i sidste uge, altså to uger senere, kunne vi tilbyde 31,6 millioner euro i form af katastrofebistand til nødhjælp, midlertidig indkvartering, energiforsyning, udbedring af grundlæggende infrastrukturer og foder til dyrene, for alt er lagt øde.
Solidaritetsfonden har i indeværende år behandlet fem ansøgninger, og mine tjenestegrene har godkendt fire ansøgninger (Etnas udbrud, jordskælv i regionen Molise, Prestiges forlis og, naturligvis, Portugal) til et samlet beløb på 88 millioner euro. I 2002 blev der, kun 3-4 måneder efter solidaritetsfondens oprettelse, bevilget i alt 728 millioner euro fra fonden til Tyskland, Den Tjekkiske Republik og Østrig. Hvad angår Tyskland, kan jeg oplyse, at jeg på torsdag skal besøge Dresden, i delstaten Saxen, som jeg også besøgte for et år siden. Jeg får under besøget mulighed for at kontrollere, konstatere og vurdere, hvorledes EU's midler er blevet anvendt i forbindelse med udbedringen af de skader, oversvømmelserne forvoldte.
Mine damer og herrer, ud over solidaritetsfonden, som tager sigte på nødhjælpsindsats, hvortil der ikke ydes anden EU-støtte, har vi også andre muligheder for at støtte genopbygningen af en ødelagt økonomi. Strukturfondene og Samhørighedsfonden tager sigte herpå, og midlerne herfra kan på begæring af regeringerne overføres og anvendes til andre formål. Portugal har således meddelt, at man agter at søge om tilladelse til at overføre 182 millioner euro fra EU's strukturfonde for at anvende disse midler til genopbygning af skovbrug og landbrug.
Hr. formand, tillad mig at indskyde en bemærkning i tilknytning til strukturfondene. Formanden, hr. Cox, nævnte for et øjeblik siden, at et af Europa-Parlamentets medlemmer var fratrådt, nemlig hr. Luciano Caveri, som har været en meget vigtig person for både Dem og mig, idet han var formand for Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme. Jeg vil gerne benytte lejligheden til at yde ham tak og hyldest for den høje kvalitet og den åbenhed, der har kendetegnet vores forbindelser til dette udvalg i adskillige år.
Mine damer og herrer, jeg vil som næste punkt påpege et forhold, som nogle af Dem måske vil tage op, nemlig det forhold, at de kriterier, der håndteres i forbindelse med solidaritetsfonden, og som vi har vedtaget i fællesskab på forslag af Kommissionen, og som er justeret eller ændret af Rådet, måske burde gøres til genstand for en evaluering. Jeg kan ikke hævde, at de kriterier, vi således i halvandet år har håndteret på konsistent, objektiv og upartisk vis i alle katastrofesituationer, i enhver henseende kan betragtes som fuldendte. Jeg forbeholder mig således ret til at foretage en evaluering af, hvordan solidaritetsfonden fungerer - det skal være gjort inden den 31. december 2006 - og i påkommende tilfælde stille forslag om ændring af kriterierne for anvendelse af fondens midler.
På grund af den ekstreme varme, som medvirker til brandenes opståen eller øger hastigheden, hvormed de udvikler sig, har mange regioner, især i Sydeuropa, oplevet andre former for økonomiske og menneskelige tragedier. Jeg tænker især på tørken, som flere af Dem givetvis vil nævne. Også på det felt er skaderne betydelige. Eksempelvis er der alene i Norditalien anrettet skader, som for mælkeproduktionen anslås til 70 millioner euro og for afgrøder og foder til 380 millioner euro. Når det gælder tørkesituationen, kan EU naturligvis ikke ty til solidaritetsfonden. Den er ikke oprettet med dette sigte. Jeg erindrer om, at solidaritetsfonden tager sigte på katastrofesituationer, hvortil der ikke ydes anden støtte. Hvad angår tørkesituationen, og især i forbindelse med den fælles landbrugspolitik, råder vi nu som før over midler, der kan tages i brug. Jeg erindrer om, at Kommissionen på initiativ af min kollega Franz Fischler i begyndelsen af juli vedtog forskellige foranstaltninger til støtte for producenterne i alle de berørte regioner. Der er tale om foranstaltninger, som især vedrører vegetationsdække af brakliggende arealer og anvendelse af interventionslagre af korn og ris til kvægfoder. Endvidere åbnes der mulighed for at forøge forudbetalingerne op til 80 %, når det gælder kvægsektoren, og fremskynde visse betalinger, når det gælder såvel kvægsektoren som fåreavlen og større agerbrug.
Kommissionen er selvsagt klar til hurtigst muligt at behandle alle ansøgninger, regeringerne i de tørkeramte medlemsstater måtte fremsende vedrørende statsstøtte eller vedrørende ændringer af programmet til udvikling af landdistrikter.
Det tredje punkt, jeg vil fremhæve, er civilbeskyttelsen. Jeg havde forleden lejlighed til i Castelo Branco at hilse på medlemmer af det frivillige brandkorps, som har ydet en formidabel indsats. Overalt hvor der indtræffer sådanne katastrofer, oplever man en vilje til solidaritet, samhørighed og storsind. I mange af de nødsituationer, vi har oplevet og også i øjeblikket oplever, har der imidlertid på europæisk plan været behov for koordinering af midlerne til beskyttelse af civilbefolkningen. Der findes, når det gælder civilbeskyttelse, på fællesskabsplan et center, som er etableret ved en rådsbeslutning i oktober 2001, og som har til opgave at etablere et samarbejde på europæisk plan i nødsituationer. Centret tager sig først og fremmest af koordinering og yder sagkyndig bistand, og det har spillet en aktiv rolle i forbindelse med brandene. Det samme gjorde sig i øvrigt gældende i forbindelse med Erikas og Prestiges forlis. Centret har iværksat alle foranstaltninger, der ligger inden for dets beføjelser. Men erfaringen, og ikke mindst sommerens begivenheder i Portugal, vidner om, at de beføjelser, der i øjeblikket er tillagt centret, beklageligvis ikke giver det mulighed for at yde den fornødne bistand, når det drejer sig om større katastrofer. Kommissionen vil derfor, på initiativ af min kollega Margot Wallström inden udgangen af denne måned fremlægge resultatet af de overvejelser, vi har gjort os om denne situation, og vil stille forslag til ændringer. Det er efter min opfattelse et område, hvor vi bør være mere ambitiøse, når vi overvejer, hvilke finansielle og operationelle midler, der bør tages i brug for at gøre indsatsen mere effektiv, især hvad angår førnævnte center.
Uanset hvilke forslag vi måtte stille, eller hvilke overvejelser vi måtte fremlægge for Dem, vil jeg erindre om, at civilbeskyttelse generelt er et nationalt anliggende, undertiden ligger ansvaret herfor endog hos regionerne, og intet kan derfor gennemføres, medmindre Ministerrådet anmoder Kommissionen om at udarbejde et forslag desangående. Og jeg må tilføje, at det også er nødvendigt, at Europa-Parlamentet, som flere af dets medlemmer allerede har gjort, tilkendegiver over for os, hvad De ønsker, og hvor langt De ønsker at gå på dette felt.
Jeg har nævnt solidaritetsfonden, tørken og de kommende forslag og overvejelser vedrørende civilbeskyttelse. Jeg vil som afslutning på mit indlæg omtale et område, som længe har haft min særlige bevågenhed. Det har altid været min opfattelse, når det gælder naturkatastrofer - vel vidende, som tidligere påpeget, at det ikke altid drejer sig om naturskabte katastrofer, Prestiges og Erikas forlis var således på ingen måde naturskabte - men under alle omstændigheder har det altid været min opfattelse, at forebyggelse er billigere end helbredelse i sådanne tilfælde. Jeg vil derfor gerne understrege, at jeg finder det vigtigt at styrke forebyggelsen på alle niveauer. Det gælder det globale niveau - jeg vil, inden jeg slutter, vende tilbage hertil i forbindelse med Kyoto-protokollen - og det gælder det lokale niveau, på regionalt eller nationalt plan. Når vi om nogle måneder skal foretage en midtvejsevaluering af de regionalpolitiske programmer, vil jeg derfor være særdeles opmærksom på det forebyggende aspekt, når det gælder staters eller regioners ansøgninger om strukturfondsinterventioner i programmeringsperioden 2000-2006. Jeg vil imidlertid gå et skridt videre. Jeg vil gå videre, end vi har gjort hidtil og gør aktuelt, og, når Kommissionen efter moden overvejelse fremlægger sine forslag til den fremtidige regionalpolitik og den fremtidige samhørighedspolitik, i alle regionalpolitiske programmer indføje krav om mere eller mindre obligatoriske foranstaltninger til forebyggelse af katastrofer. Jeg ønsker også, at vi sammen finder midler, hvormed vi i forbindelse med regionale eller nationale programmer kan styrke budgetbevillingerne til vedvarende energi og ikke-forurenende transport.
Hvad angår den forebyggende indsats, er det i øvrigt en kendt sag, at forebyggelse forudsætter forståelse og viden, at man er velinformeret. Geografiske oplysninger spiller i den forbindelse en afgørende rolle, når det gælder forebyggelse og forvaltning af risici. Kommissionen har etableret et europæisk informationssystem vedrørende skovbrande. Takket være dette system er det muligt dagligt at kortlægge brandrisiciene i hele Europa. Systemet er allerede nu en integreret del af fællesskabsordningen til støtte for skovtjenesterne til beskyttelse af civilbefolkningen i medlemsstaterne. Endelig vil jeg understrege, at det pågældende system også gør det muligt hurtigt at etablere et troværdigt skøn over den skade, skovbrandene har forvoldt. Takket være dette system kunne vi således i sidste uge anslå, at brandene i Portugal havde ødelagt et areal på 400.000 ha.
Mine damer og herrer, jeg vil afslutningsvis nævne den vigtigste, den vanskeligste og den mest nødvendige globale forebyggelse, nemlig medlemsstaternes og Unionens indsats til bekæmpelse af klimaændringer. Hvis den aktuelle opvarmning af kloden, som klimatologerne, med stigende sandsynlighed, vurderer, medfører væsentlige ændringer af fordelingen af nedbør og tørke, vil det være afgørende for Fællesskabet og for de enkelte medlemsstater at bevare førerpositionen og opføre sig eksemplarisk, når det gælder bekæmpelsen af klimaændringer. Det er ikke et problem, som kan løses af et land, og heller ikke engang af en gruppe højtudviklede lande, som eksempelvis EU. Det løses ikke hos os selv eller for os selv. Derfor ønsker EU, at Kyoto-protokollen, som allerede er ratificeret af 113 lande, som repræsenterer mere end to tredjedele af verdens befolkning, snarest kan træde i kraft. Unionen har allerede truffet en række foranstaltninger med henblik på at opfylde de målsætninger, der er fastsat i protokollen. Vi har ligeledes integreret miljøprincipperne i Unionens strategi og beslutningsproces.
Når dette er sagt, skal det tilføjes, mine damer og herrer, at medlemsstaternes engagement og interesse, som De ved, varierer meget, samtidig med at der er et påtrængende behov herfor. De seneste emissionsdata viser, at 10 af de 15 nuværende medlemsstater endnu langtfra har opfyldt deres del af målsætningen om nedbringelse af emissionerne af drivhusgasser. Kommissionen tog den 22. juli i år skridt til retsforfølgning for at sikre, at fællesskabsrettens bestemmelser til forbedring af luftkvaliteten i Europa efterleves. Som De ved, har vi endvidere vedtaget et forslag til forordning, som tager sigte på at reducere emissionen af fluorholdige drivhusgasser. Forslaget betegner en ny fase i EU's indsats for at opfylde de krav, der er pålagt os ifølge Kyoto-protokollen. Endelig vil de nye krav med hensyn til miljø og økologi fremover være indarbejdet i retningslinjerne for den fælles landbrugspolitik, hvilket Franz Fischler vil kunne gøre rede for bedre end jeg.
Hr. formand, mine damer og herrer, når vi taler om naturkatastrofer og om alt det, der er sket denne sommer, taler vi naturligvis om økonomi, vi taler om hundredtusindvis af hektar skov, som er lagt øde, om en landbrugssektor, som er stærkt handicappet og vil være det i lang tid fremover, men vi taler også, og måske først og fremmest, om mænd og kvinder, hvis gods og hvis liv er berørt. Jeg kan ikke slutte dette indlæg uden at nævne, at de seneste ugers ekstreme varme har kostet flere tusinde af vores landsmænd livet. Måske bør vi i den forbindelse også søge at forstå situationen i de enkelte medlemsstater og overveje, hvilke midler vi kan anvende for at sikre øget koordinering af vores indsats og vores vurderingsværktøjer og for at sikre, at der gøres mere markante fremskridt, når det gælder folkesundheden i Europa.
Jeg har, som De ved, sammen med Europa-Parlamentets repræsentanter, Klaus Hänsch og Íñigo Méndez de Vigo, gennem længere tid deltaget i konventets arbejde og deltaget i konventets præsidium. Jeg har som mange andre, herunder Europa-Parlamentets repræsentanter, søgt at forbedre teksterne, hvad angår den europæiske indsats for folkesundheden. Teksten til EU's forfatning indeholder afgjort forbedringer, men jeg er ikke sikker på, at den er vidtrækkende nok, når man ser på visse katastrofer, som har en regulær europæisk dimension. Om end emnet kan forekomme at ligge noget fjernt fra spørgsmålet om skovbrande i Portugal, vil jeg gerne påpege, at der, når det gælder den ekstreme varme og andre katastrofer, som påvirker folkesundheden i Europa, er behov for en endnu mere vidtrækkende fælles, ja, fællesskabsretlig indsats for folkesundheden.
Coelho (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, jeg vil gerne takke Dem for Deres tale og for Deres besøg i Portugal, for den solidaritet, De har vist på Kommissionens vegne, efter at to af Deres kolleger havde besøgt mit land, og for Deres udtalelser i Portugal. Jeg ønsker, at De skal vide, at menneskene i Portugal især var berørt af kommissær Barniers udtalelse om, at han aldrig havde set en sådan tragedie i hele sin politiske karriere, og af hans indrømmelse af, at de 31 millioner euro i hjælp fra solidaritetsfonden ikke var nok, eller, for at bruge hans egne ord, at det ikke levede op til forventningerne.
Det var i sandhed en meget stor tragedie, der ramte Portugal, som De sagde. En tragedie, hvor skaderne skønnes at udgøre over 1 milliard euro, og hvor over 400.000 ha er lagt øde ifølge Kommissionens egne tal. Sidstnævnte tal svarer til 5 % af hele Portugals areal og næsten 11 % af landets skovareal. Det var, som De sagde i Deres tale, en tragedie med følger i form af tabte menneskeliv og med enorme langsigtede økonomiske og miljømæssige følger.
Den meget tiltrængte nødhjælp, som er afgørende for de mennesker, som intet har, og som har mistet alt, bliver nu fordelt, takket være beslutsom handling fra den portugisiske regerings side, fra de lokale myndigheder og de ngo'er, som har vist deres solidaritet. Som De ved, hr. kommissær, og som De tidligere har argumenteret for, er der brug for europæisk solidaritet. Den solidaritet skal afspejle sig i hjælpens størrelse og i den hastighed, den ankommer med. Jeg vil gerne understrege disse to elementer. Hjælpen skal ikke kun være passende i økonomisk henseende, den skal også ankomme hurtigt, så Europa kan gøre en indsats med det samme.
For igen at bruge Deres egne ord, hr. kommissær, lever hjælpen ikke op til forventningerne. De 31 millioner euro er naturligvis kun til nødhjælp, men de udgifter, der kan hævdes at være nødhjælp, er allerede steget til 90 millioner euro, tre gange så meget som hjælpepakken fra EU. Som jeg allerede har nævnt, forventes det desuden, at tragediens omkostninger vil nå op over 1 milliard euro. Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater gjorde derfor ret i at understrege behovet for en beslutning i Parlamentet. Efter denne debat må Parlamentet vedtage en beslutning, som viser dets holdning til denne sag. 
De var inde på mange emner, hr. kommissær, især behovet for forebyggelse. Vi støtter Dem på dette punkt. Der er virkelig behov for forebyggelse, for dette er også et område, hvor forebyggelse er bedre end helbredelse. Med det i baghovedet er det måske også værd at revurdere forholdsregler som f.eks. dem, der er fastlagt som en del af Forest Focus, for at sikre, at vi har de nødvendige økonomiske midler til at forebygge skovbrande. Det er absolut nødvendigt, fordi skovområderne i Middelhavsområdet er af stor vigtighed for den regionale og lokale økonomi, for beskæftigelsen, for biodiversiteten og livskvaliteten.
Til slut vil jeg gerne takke alle medlemsstaterne, som har vist så stor solidaritet ved at sørge for omgående hjælp til Portugal. Jeg vil også gerne takke de lande, som ikke er medlem af EU, og som har ydet hjælp. Den schweiziske præsident er i Portugal netop i dag, medbringende næsten 1 million euro i hjælp til en af de værst ramte kommuner, Mação. Jeg vil gerne slutte af med at understrege et punkt, som kommissær Barnier allerede har nævnt, nemlig engagementet hos brandfolkene og civilbefolkningen, hvis modige optræden, gavmildhed og heltemod er stærke beviser på det velkendte faktum, at under tragedier som denne, når de værste sider af menneskeheden træder frem, er der også mange mennesker, som viser os det bedste, menneskeheden kan yde.

Roth-Behrendt (PSE).
Hr. formand, hr. kommissær Barnier, De har beskrevet situationen i meget klare vendinger, og det glædede mig, at De som tidligere miljøminister også fremhævede, at katastrofer ikke sker af sig selv. Jeg respekterer, at parlamentsmedlemmer fra de lande, der er særligt hårdt ramt, opfordrer til solidaritet. Det gør de med rette. Parlamentsmedlemmer fra lande som Frankrig, Portugal og andre sydeuropæiske lande opfordrer med rette til solidaritet, men - og lad mig gøre det helt klart - jeg ønsker ikke, at vi begrænser diskussionen til, hvorvidt vi har brug for 31 millioner, 90 millioner eller 120 millioner for at reparere skaden, for det er lige så klart - og De, hr. Barnier, har også understreget - at vi laver lappeløsninger. Hvis vi ikke ønsker at komme med lappeløsninger år efter år, så må vi reflektere over årsagerne. En anden grund til, at vi bliver nødt til at tænke over årsagerne, er, at vi på et eller andet tidspunkt vil have opbrugt vores kapacitet til at råde bod på skaden.
Fra og med næste år vil vi have 25 medlemsstater. Det vil ikke fordoble budgettet, og der vil fortsat ske katastrofer - oversvømmelser, storme, hedebølger og brande, i skiftende rækkefølger, og som De har bemærket, hr. Barnier, så har det noget at gøre med klimaforandringerne. Det er vi vist alle klar over nu. Men er vi også forberedt på at handle i overensstemmelse med vores viden? Lad mig sige rent ud, at det er vi ikke. Ingen af os er forberedt, og vi ønsker faktisk heller ikke at lytte til noget, der er så ubehageligt.
Her i EU er vi langt fra at skabe forudsætningerne for at opfylde Kyoto-kriterierne. For øjeblikket er kun tre medlemsstater - Tyskland, Storbritannien og Sverige - bare nogenlunde i nærheden af det. For øjeblikket opfylder vi højst halvdelen af Kyoto-kriterierne ved at nedbringe de gasser, som har en skadelig virkning på klimaet, der f.eks. forårsager global opvarmning som følge af drivhusgasser, som findes inden for landbrug og affaldshåndtering, men navnlig på energi- og transportområdet. Vi er ikke forberedt på at skride til handling og være konsekvente, når det drejer sig om at ændre de årsager, der ligger til grund herfor. Trafikken tager mere og mere til, og vi ved, at den er en af hovedkilderne til drivhusgasser, og det er den således i stigende grad. For øjeblikket stammer hen ved 20 % af de samlede emissioner fra trafikken, og i 2010, året hvor Kyoto-protokollen skal være opfyldt, vil tallet være 28 %. Som De ser, taler vi ganske vist om katastrofer, men vi er ikke villige til at gøre noget for at forhindre dem.
Det er nøgne kendsgerninger, som jeg kommer med her. Det vil ikke overraske Dem, når jeg siger, at vi naturligvis aldrig stiler ret højt inden for miljøpolitik. Jeg har nu siddet i Europa-Parlamentet i 14 år, hvor jeg har beskæftiget mig med miljøpolitik, men jeg ved også helt sikkert, hvor vi alle står, når det handler om at vedtage rigtig lovgivning. Hvad sker der, hvis vi taler om at beskatte flybrændstof - kerosin? Hvad vil der ske, hvis vi beder hr. Barnier om at begrænse strukturfondene massivt til f.eks. jernbanetransport eller miljøvenlige foranstaltninger? Jeg kunne godt tænke mig at høre, hvad kollegerne fra de berørte lande har at sige til det!
Vi må én gang for alle skabe incitamenter til at omlægge trafikken fra landevejen til jernbanen gennem præferencebehandling, belønninger, men også sanktioner, selv om Parlamentet jo aldrig ønsker sanktioner. Det betyder f.eks. også, at vi nedbringer emissionerne fra industrien, at vi træffer foranstaltninger til at forbedre kontrollerne, at vi beskatter aktiviteter, som er skadelige. Hvad gjorde vi i begyndelsen af året, da det var på tale at beskatte energiproduktion? Vi luskede uden om. Rådet luskede uden om, vi bakkede igen alle ud. Selv om Kommissionen til en vis grad fortsatte, bliver vi alle gang på gang påvirket af de såkaldte nødvendigheder i vores valgkredse, hvor der findes industrier, som ikke vil påvirkes, som fremstiller kemikalier - som jo er vigtige! - som fremstiller pesticider, og dem skal vi benytte. Så er der ingen af os, der virkelig ønsker at gøre noget, men hvert år, når sommeren eller efteråret er forbi, så står vi her i Parlamentet og taler om katastrofer.
Lad mig i den forbindelse nævne en artikel, jeg har læst i medierne, hvor formanden for det franske forbund for plejehjem siger, at der er fire gange så meget personale på tyske plejehjem. Det ryster mig, det er nærmest chokerende, for tilstandene på de tyske plejehjem er generelt katastrofale. Derfor må vi også langt om længe praktisere solidaritet inden for socialvæsenet i EU. Vi må én gang for alle fastlægge, hvilke standarder der skal være gældende for folk, der bor i EU. Hvordan skal de leve i værdighed på plejehjem, og hvad med sygeforsikringen? Som De ved, ville jeg have klare kompetencer for EU inden for sundhedspolitik indføjet i forfatningen. Det formåede vi ikke. Det formåede de ikke. Det ser ud til, at vi ikke ønsker det. Det beklager jeg. Men når vi taler om katastrofer, er det på den ene side ensbetydende med at udføre reparationer og hjælpe kollegerne i de pågældende lande, men det er frem for alt også ensbetydende med at forhindre, at disse ting sker igen, og det beder jeg Dem ligeledes om at gøre i fremtiden.
Ries (ELDR).
Hr. formand, jeg vil også gerne takke hr. Barnier, fordi han så klart og åbent har redegjort for situationen. Sommeren 2003 har været glødende hed med ekstrem varme overalt i Europa, fra Rovaniemi i Finland til Algarve i Portugal. Og konsekvenserne af hedebølgen har antaget et hidtil uset dramatisk omfang. Sommerens hændelser i Europa har ramt på dybt uretfærdig vis. Vi har oplevet, hvorledes de først og fremmest har ramt de svageste iblandt os. Næsten 20.000 ældre og enlige, heriblandt personer med luftvejssygdomme, er bukket under for de ekstreme varmegrader. Jeg vil på vegne af Den Liberale Gruppe først og fremmest give udtryk for min oprigtige medfølelse med ofrenes familier.
Samtidig med dette menneskelige drama og samtidig med at Frankrig fortsat er rystet over de sundhedspolitiske aspekter i denne forbindelse, har næsten uoprettelige skader ramt skovene i Middelhavslandene. Usædvanligt voldsomme brande har denne sommer lagt mere end 400.000 ha skov øde. De menneskelige, økonomiske og økologiske omkostninger ville have været endnu højere, hvis ikke brandkorps, i mange tilfælde frivillige, og Røde Kors med mod og effektivitet havde ydet bistand til den katastroferamte befolkning, hvis ikke de europæiske stater havde optrådt solidarisk, og, ikke at forglemme, hvis tredjelande ikke havde engageret sig i praktisk samarbejde. Europa viste handlekraft. Kommissæren har omtalt de 31 millioner euro, der er ydet i støtte som udtryk for vores solidaritet med Portugal - en solidaritet, som er selve kernen i traktaterne - og med midler fra strukturfondene. Det er ligeledes vigtigt at slå fast, at de godt 23 millioner euro, som til dato er de omkostninger, der har knyttet sig til EF-programmet for forskning og central forvaltning af skovbrande, har været godt givet ud. Pilotprojekter om forebyggelse, identifikation af risikoområder og retablering af katastroferamte områder har vist sig nyttige, ikke mindst i Portugal, men har også vist sig at have begrænsninger. Europa bør således styrke indsatsen yderligere. De omfattende brande i Portugal og i det sydlige Frankrig har tydeligt vist, at luftflåden til brandbekæmpelse er forældet i de fleste medlemsstater. Var nabolandene, som jeg netop omtalte, ikke trådt til, og det gælder ikke mindst de store russiske fly med deres 12 tons-tanke, ville langt mere end 400.000 ha være gået op i røg. De Liberale ser derfor positivt på - og jeg besvarer hermed et af de spørgsmål, der er rejst - at der etableres en europæisk styrke til beskyttelse af civilbefolkningen, hvis kompetenceområde skal omfatte skovbrande og oversvømmelser, men også og ikke mindst risici i forbindelse med industrikatastrofer. En sådan styrkelse af de menneskelige ressourcer bør gå hånd i hånd med en styrkelse af de materielle ressourcer. Europa kan ikke tillade sig at være bagud i forhold til Canada, Australien, USA og Rusland. Vi må især overveje at anskaffe europæiske slukningsfly, som har en betydelig kapacitet, og som bør være tilpasset topografien. Jeg afventer således kommissær Wallströms forslag, som omtalt af hr. Barnier.
Europa kan heller ikke ignorere et forhold, som endnu ikke har været nævnt, nemlig at 95 % af disse brande er menneskeskabte. Det er påtrængende nødvendigt, ja, vitalt, at styrke informationskampagnerne over for borgerne. En enkelt cigaret, der smides ud af en bils vindue, kan betyde, at en hel skov fortæres af flammerne. Når det gælder forebyggelsen, lægger vi således også vægt på at ansvarliggøre de uagtsomme.
Endelig, og jeg kunne også have indledt mit indlæg med dette punkt, kan man ikke negligere sammenhængen mellem de omhandlede naturkatastrofer og klodens opvarmning. Den Liberale Gruppe støtter fuldt ud Kommissionens indsats for at nedbringe udledningen af drivhusgasser. Ozonforureningen af troposfæren har slået alle rekorder denne sommer i alle medlemsstater. Kyoto-protokollen bør, uagtet de anslag, der jævnligt rettes mod den, og uagtet dens begrænsninger, være det redskab, vi anvender, være den målsætning, vi forfølger. Nogle betragter den som minimalistisk, men den er også målrettet. EU bør mere end nogensinde tidligere bruge den som løftestang i de internationale forhandlinger.

Figueiredo (GUE/NGL).
Hr. formand, de alvorlige skovbrande i Portugal i år påvirkede også landområder og byer, idet huse, fabrikker, skoler, elnet, telefonnet og andre installationer blev ødelagt. De medførte 18 menneskers død, fratog familier deres hjem og ejendele, dræbte vildt og husdyr og fratog omkring 45.000 mennesker deres løn og indkomst. Det var en enorm katastrofe, som har forværret Portugals i forvejen vanskelige socioøkonomiske situation. Det er grunden til, at vi fra starten bad EU om hjælp og støtte. Ifølge nye tal blev over 400.000 ha opslugt af flammerne, hvilket svarer til 5 % af vores samlede areal og 11 % af vores skovareal. I nogle kommuner er over 80 % af skovarealet lagt øde, og skaderne skønnes til over 1 milliard euro.
Denne situation kræver specielle hjælpeforanstaltninger, eftersom det beløb, som Kommissionen har foreslået, helt klart er utilstrækkeligt, som kommissær Barnier rigtigt påpegede under sit besøg i Portugal. Ud over at udtrykke medfølelse og solidaritet med ofrenes familier og alle andre, som er berørt af katastrofen, ud over at beundre modet hos brandfolkene og civilbefolkningen for deres beslutsomme indsats for at bekæmpe ilden på trods af de begrænsede ressourcer, de havde til rådighed, er det nødvendigt, at det beløb, som EU's solidaritetsfond stiller til rådighed, i det mindste bør svare til, hvad den portugisiske regering har bedt om, nemlig over 52 millioner euro.
Situationens alvor kræver imidlertid yderligere ekstraordinære foranstaltninger, både gennem omprogrammering af strukturfonde og gennem de forskellige allerede eksisterende fællesskabsprogrammer, som skal gøre de stive tildelingsprocedurer mere fleksible og enkle. Det er nødvendigt, ikke bare for at kompensere for de sociale udgifter, der er opstået, men også for at bidrage til at genetablere produktiviteten i de berørte områder og fremme plantningen af ny skov. Selv om det er rigtigt, at skovbrande hvert år æder tusindvis af hektar i EU, særligt i Sydeuropa, må det erindres, at den atmosfæriske situation i Europa i år bidrog til at forværre situationen, idet den skabte de rette forhold for storbrande, som var vanskelige at bekæmpe. Det betyder også, at man på EU-niveau og på nationalt og lokalt niveau må arbejde for mere effektive forebyggende foranstaltninger, og at folkesundheden i Europa skal have større opmærksomhed. Den fælles landbrugspolitik har i sig selv betydet, at tusinder af gårde og landmænd er forsvundet i de senere år, særligt i Portugal, og den har dermed bidraget til at opløse det traditionelle gensidige forhold mellem skovareal og landbrugsarealer i regioner, hvor smålandbrug er dominerende, hvilket har fremskyndet ørkendannelsen i landbruget. Den fælles landbrugspolitik har dermed været med til at skabe de rette forhold for, at storbrande kan opstå.
Ændringerne i den fælles landbrugspolitik vil medvirke til at forværre denne situation, og det betyder, at vi bliver nødt til at revurdere de tiltænkte foranstaltninger. Vi opfordrer Kommissionen til fortsat at samarbejde med de nationale myndigheder, både for at minimere de miljømæssige konsekvenser og for at støtte de berørte samfund, men også for at hjælpe med at genrejse skoven ved at støtte alle regeringens hjælpeinitiativer og revidere Forest Focus-programmet for at gøre dets sigte bredere. Vi opfordrer også indtrængende Kommissionen til at fremlægge en integreret brandbekæmpelsesstrategi i EU, og vi vil gerne understrege, at denne katastrofe beviser, hvor urimelige kravene i stabilitetspagten er, når man tager Portugals socioøkonomiske forhold i betragtning, for selv om situationen kræver store offentlige investeringer, lægger stabilitetspagten restriktioner på sådanne investeringer. Vi opfordrer derfor Kommissionen og Rådet til at tage stabilitetspagten op til fornyet overvejelse og særligt at undtage alle de offentlige udgifter og investeringer, der hidrører fra denne katastrofe, når budgetunderskuddet skal beregnes.

Turmes (Verts/ALE).
Hr. kommissær, kære kolleger, denne sommer burde for os politikere opleves som en sidste advarsel, og burde få os til omsider at reagere på klimaændringerne. Vi taler meget - og det er godt - om de tusindvis af ofre i Frankrig og Portugal, men vi glemmer, at der er 4 millioner katastroferamte i Kina efter sommerens oversvømmelser. Den tredje verden er langt hårdere ramt, end vi er. Stillet over for denne udfordring bør vi føre en mere beslutsom politik. Vi kan ikke blot fortsætte som hidtil. Derfor har De Grønne taget initiativ til et åbent brev til hr. Prodi. Jeg skal i hovedtræk gøre rede for indholdet af dette brev. Hvad er det, vi beder om?
For det første bør vi etablere en stabilitetspagt, som vedrører klimaændringer. Vi kan ikke acceptere, at regeringer i Spanien, Portugal og Irland lader hånt om klimaændringerne, og at EU latterliggøres på internationalt plan, fordi de pågældende regeringer ikke påtager sig deres del af ansvaret. Det Europæiske Miljøagenturs statistikker viser klart, i hvor høj grad de pågældende regeringer sakker bagud.
For det andet, hvad ser vi, hvis vi analyserer det italienske formandskabs initiativ vedrørende de europæiske infrastrukturer? At det drejer sig om motorveje og atter motorveje! At det drejer sig om regionale lufthavne og atter regionale lufthavne! Det er det rene vanvid! Vi kan ikke bruge flere milliarder af Den Europæiske Investeringsbanks midler eller afsætte milliarder af EU's budgetmidler til at føre en totalt afsporet transportpolitik. De Grønne ser positivt på en ekspansiv økonomisk politik, men investeringerne skal rettes mod transport pr. bane. Vi har ikke i dag de fornødne jernbanekorridorer og kan derfor ikke føre en anderledes politik, hvad angår varetransporten i Europa. Vi bør foretage massive investeringer i disse politikker.
For det tredje har hedebølgen afsløret, at den stærkt centraliserede elproduktion var i fare, hvis floderne ikke længere indeholdt tilstrækkelige mængder vand, eller hvis vandet blev for varmt. Et kulfyret kraftværk og en atomreaktor har en virkningsgrad på mindre end 35 %. Det betyder, at de giver anledning til yderligere opvarmning af atmosfæren med risiko for, at fiskene koges. Det betyder, at der ikke er tale om miljøvenlig elektricitetsproduktion. Vi bør investere langt mere i decentral energiproduktion, og De Grønne glæder sig over, at De, hr. Barnier, erklærer Dem parat til at tage kriterierne i forbindelse med strukturfondene og regionalfondene op til ny vurdering.
Skovbrandene i Middelhavsområdet har berørt mig dybt. Et af problemerne er rydning af maki. I Østrig fører man en politik, som tager sigte på at sikre nyttiggørelse af træ. Vi er førende på verdensplan, når det drejer sig om opvarmning med træ. Man vil nu anvende træ i forbindelse med kombineret kraftvarmeproduktion. EU bør, hvis vi finansierer projekter, sikre, at der er sammenhæng mellem behovet for rydning af krat og nyttiggørelse af træ.
Endelig er Europa sakket langt bagud, når det gælder energistyring. Vi har i et år ventet på to direktiver om energistyring. Fru de Palacio burde i stedet for at spilde sin tid på at forhindre nedgang inden for kernekraftsektoren hellere omsider fremlægge de direktiver, der er påkrævet, for at Europa kan indhente det forsømte på dette område. Vi har skrevet til hr. Prodi for at bede ham sætte farten op og styrke koordineringen i Kommissionen i denne kamp mod uret for at forebygge klimaændringer.

Ribeiro e Castro (UEN).
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, allerførst vil jeg gerne takke formanden, hr. Cox, fordi han reagerede så hurtigt på de breve, som fru Figueiredo og jeg skrev på min gruppes vegne, mens krisen i Portugal stadig stod på, og for så hurtigt at meddele, at denne debat ville finde sted, selv om han holdt sommerferie fra den 11. august. Jeg er også taknemmelig, fordi denne debat i grupperne og i Formandskonferencen er blevet markeret med en udtalelse fra Kommissionen og en afsluttende afstemning om en beslutning, som vi havde bedt om.
Jeg vil også gerne takke kommissær Barnier, fordi han har stillet sig til rådighed for denne debat, for hans udtalelser ved starten af debatten, for hans venlige og betænksomme besøg i Portugal, for hans udtalelser dér og naturligvis også for det engagement, Kommissionen udviste allerede før det, gennem kommissær Diamantopoulou og kommissær Vitorino.
Efter således at have givet udtryk for min taknemmelighed vil jeg nu fortælle Dem om kendsgerningerne og bede om hjælp. Lad mig fortælle Dem lidt om den tragedie, Portugal har været ude for. Tre uger i dyb smerte, den brutale ødelæggelse, som Portugal blev udsat for, og som især skyldtes virkelig forfærdelige vejrforhold, selv om der naturligvis altid er adskillige faktorer involveret i sådanne fænomener. De var ikke kun forfærdelige, fordi de var unormale med hensyn til temperatur, fugtighed og fastlandsvinde, unormale af natur - de var også unormale i deres varighed. Det mest pinefulde var faktisk, og det var en frygtelig tragedie for dem, som var direkte berørt og mest involveret i at bekæmpe brandene, at vi befandt os midt i begivenheden og var helt klar over vores magtesløshed, mens vejret forblev uforandret. Faktisk var det først, da vejret endelig formildedes, den 14. august, ca. tre uger efter at krisen blev sluppet løs med så stor intensitet, at vi kunne se en bedring.
Vi har således at gøre med en naturkatastrofe, hvis ødelæggende menneskelige, sociale og økonomiske konsekvenser allerede er blevet nævnt her. Der er blevet nævnt forskellige tal. 5 % af landets samlede areal, 11 % af skovarealet. Disse statistikker er imidlertid vildledende, for som vi allerede har hørt, er procentdelen i de værst ramte kommuner steget til 80 % af skovarealet og over 50 % af landarealet, 70 % i nogle tilfælde. Desuden er disse tal netop ikke andet end tal. Man skal se det med sine egne øjne, som kommissær Barnier har set det og har berettet om.
I de seneste dage har jeg selv besøgt flere områder, f.eks. Vila do Rei, Mação og Gavião. For at give Dem et indtryk af situationen kan jeg fortælle, at hvis man i Gavião, en by i den nordlige del af Portalegra-distriktet, på en bakke, fra et tårn bag kirken, ser ind i landet ud mod horisonten - vi taler om en strækning på mange kilometer - er alt afsvedet, hen over bjergene, til venstre, til højre, lige frem. Det er den sande udstrækning af det, der har ramt Portugal, og det er grunden til, at Portugal beder om hjælp og støtte fra EU.
Kommissæren nævnte med rette den hurtighed, hvormed regeringen har handlet, især med at sætte hjulene i Fællesskabets maskineri i gang, og også den hurtighed, hvormed Kommissionen har handlet. Jeg tilslutter mig imidlertid de medlemmer, som beder Parlamentet om større midler til at imødekomme den portugisiske regerings anmodning på en mere engageret og gavmild måde. Portugal har bedt om ca. 50 millioner euro fra solidaritetsfonden, og jeg mener, det er rigtigt at bevilge dette beløb. Jeg forstår Kommissionens regler, men jeg synes, den portugisiske ansøgning er rimelig. 50 millioner euro er det beløb, som Ministerrådet gav som forskud, da den portugisiske krise var på sit højeste, og dette beløb svarer til værdien af de nationale bidrag til at restrukturere diverse fællesskabsprogrammer, som allerede nævnt af kommissæren. Jeg tror imidlertid, at den portugisiske regering har udført sine beregninger godt og ansøgt Parlamentet om hjælp på det grundlag.
Desuden er dette, som mine kolleger har sagt, ikke blot et spørgsmål om at spænde solidaritetsfonden for. Der er også andre programmer, som skal omstruktureres, især eftersom den fastsatte dato for andenbehandlingen af Forest Focus for 2003-2008 nærmer sig med hastige skridt.
Jeg tror, at denne krise, som ramte Portugal særligt hårdt, beviser, at Parlamentet gjorde ret i at vedtage de holdninger, vi stemte for her under førstebehandlingen, og at repræsentanterne for den italienske, den spanske og den portugisiske regering gjorde ret i at afholde sig fra at stemme for den fælles holdning, da den blev diskuteret for flere måneder siden, idet de henviste til behovet for at øge midlerne til forebyggelse af skovbrande under dette program. Jeg har derfor tillid til, at vi alle, når forslaget kommer til andenbehandling om få uger, enstemmigt vil bekræfte de holdninger, som Parlamentet vedtog under førstebehandlingen, og at både Rådet og Kommissionen derefter vil ende med at dele Parlamentets holdninger på dette punkt.

Berthu (NI).
Hr. formand, vi har denne sommer oplevet, hvilke katastrofale følger den ekstreme varme har haft - tørke, brande, forurening af vand og luft - men først og fremmest har det vakt opmærksomhed, at varmen har kostet et meget betragteligt antal ældre livet i et land som Frankrig.
Normalt ville vi dog ikke anmode EU om bistand. Vores europæiske naboer er også ramt, og et stort land med en effektiv administration burde selv kunne håndtere en sådan situation. Frankrig befinder sig imidlertid i en yderst sårbar situation i øjeblikket, eftersom statsbudgettet ikke frembyder det råderum, man burde have retableret, da det var muligt, nemlig mens skatteindtægterne var rigelige.
Der er endvidere to særdeles negative træk, der kendetegner Frankrig. Dels er driften af sundhedssystemet vanskeliggjort især i sommerperioden på grund af lægemangel og nedsættelsen af den ugentlige arbejdstid til 35 timer. Dels er familiemønsteret tilsyneladende mere spredt end i vores nabolande, og det har derfor været vanskeligere at drage fordel af den naturlige omsorg. 
Jeg gør i denne forbindelse, en passant, opmærksom på, at kravet om arbejdstagernes geografiske bevægelighed, som ofte forfægtes af EU, bør nuanceres betragteligt for at bevare de familiemæssige og sociale bånd, overalt hvor det er muligt. Ikke mindst påhviler der EU en betydelig opgave, når det drejer sig om fremover både internt og eksternt at styrke indsatsen til bekæmpelse af drivhuseffekten og dermed klodens opvarmning. Opretholdes det nuværende niveau, hvad angår udledning af CO2, vil det bl.a. have uoprettelige konsekvenser for klimaet. Vi anmoder derfor om, at EU med omhu fortsætter arbejdet med at implementere Kyoto-protokollen og sikre bedre integration af energi- og miljøpolitikkerne. Hvad dette aspekt angår, bør man afgjort fremme anvendelsen af vedvarende energikilder og ikke mindst kernekraft, som kun giver anledning til sparsomme udledninger af CO2. Anvendelsen af kernekraft vil dog ikke vinde bredere tilslutning, medmindre man finder en løsning på problemerne med forvaltning og bortskaffelse af radioaktivt affald. Vi ønsker med dette mål for øje, at der iværksættes en storstilet fælles forskningsindsats. Den bør prioriteres særdeles højt, da alt andet afhænger af den.
Endelig et tredje forhold, som bør indgå i overvejelserne, hr. formand. For at nedbringe udledningen af drivhusgasser må styringen af landevejstransporten også styrkes. Vi mener, at forslaget til direktiv om tarifering af landevejsinfrastrukturerne også bør åbne mulighed for, at der i vejafgiften indgår ikke blot udgifter til vedligeholdelse af vejnettet, men også de i dag ikke opgjorte omkostninger, der følger af den skade, transporten tilføjer miljøet og dermed samfundet.

Grossetête (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, beklageligvis er vi, foranlediget af sommerens tragedier, endnu en gang forsamlet for at drøfte emner, som har været genstand for talrige debatter her i Europa-Parlamentet.
Når det gælder skovene og skovbrandene, må vi først og fremmest give udtryk for vores dybe medfølelse med ofrene for disse brande, som har hærget især Portugal, men også andre lande, hvor man har oplevet lignende katastrofer. Det er en regulær økologisk katastrofe, der har ramt Sydeuropa. De nedbrændte skove bør retableres under hensyntagen til de klimatiske og økologiske særpræg. Vi taler her om skove, som er brændt. Men andre vil lide under følgerne af tørken. Vi behøver blot at se på bjergområderne, hvor træerne allerede nu står nøgne, endnu inden efteråret er sat ind. Disse skove må retableres, og vi må spørge os selv, om vi har formået i forbindelse med vores landbrugspolitik at skabe en egentlig politik, når det gælder fysisk planlægning og udvikling af landdistrikterne.
Vi har mistet nogle landmænd som følge af den landbrugspolitik, der er ført. I dag må vi beklageligvis konstatere, at havde vi haft lidt flere landmænd på vores jorder, ville områderne have været bedre vedligeholdt, og skovene ville have været bedre tilplantet, ikke blot som eneste alternativ til ørkendannelse, men som produktionsskov. For et øjeblik siden talte en af kollegerne om træ som energikilde, hvilket jeg afgjort ser positivt på. Jeg vil uddybe emnet i en retning, jeg selv har ansvar for. Vi bør utvivlsomt tage vores landbrugspolitik op til fornyet vurdering og først og fremmest støtte de landmænd, som rammes så hårdt af følgerne af tørken. Alle siger, følgerne af tørken vil koste et års indtægter. Kvægavlerne ved ikke længere, hvordan de skal skaffe foder til dyrene, og de venter hurtig bistand. Den er også stillet dem i udsigt, men som oftest varer det for længe, inden den når ud til de berørte. Vi bør fra europæisk side vise, at vi er i stand til at etablere en nærhedspolitik.
Der er ligeledes behov for at retablere græsjorderne, og i højlandet - som er et område, De kender godt, hr. kommissær, og som står Deres hjerte nær - skal de retableres, skønt der ikke er mulighed for kunstig vanding, og skønt landmændene ikke råder over mekaniske midler til brug ved det særdeles vanskelige arbejde med at dyrke disse jorder.
Endelig vil jeg omtale vandproblemerne, for vi har måske ikke formået at skabe en politik, som gør det muligt at imødegå de vanskeligheder, der opstår.
Vi har også talt om befolkningens aldring. I forbindelse med konventets arbejde med udarbejdelsen af EU's fremtidige forfatning anmodede jeg om, at folkesundheden kom til at indgå som et centralt element i forfatningen. Desværre har man på nuværende tidspunkt ikke taget hensyn hertil, hvilket jeg beklager.
Endelig, hvis det må være mig tilladt at anføre endnu et punkt, så jeg gerne, at vi set i lyset af den sammenhæng, der eksisterer mellem katastroferne og klimaændringerne, omsider respekterer og gennemfører Kyoto-protokollen. Løsningen er efter min opfattelse ikke at pålægge afgifter. Europa bør gå nye veje og overbevise regeringerne og befolkningen om, at det er bedre at støtte en anderledes landbrugspolitik, at der ved retableringen af skovene bør etableres produktionsskove. Der bør føres en decentral politik, en nærhedspolitik, og ikke mindst bør energipolitikken og transportpolitikken omlægges. Der bør kort og godt etableres en regulær europæisk politik til fremme af bæredygtig udvikling.

Lage (PSE).
Hr. formand, mine damer og herrer, også jeg føler mig forpligtet til at indlede med at udtrykke min anerkendelse og taknemmelighed over for kommissær Barnier for hans ageren under de tragiske begivenheder i Portugal. Han var et sindbillede på bekymring og forståelse, han sagde de ord, det portugisiske folk ønskede at høre og satte pris på, og som andre myndighedspersoner ikke altid forstod at udtrykke så godt, som han gjorde det.
Som kommissæren sagde, har afslutningen på vores sommerferie efterladt en bitter smag efter en tragisk sommer med dens tragiske regnskab over døde og ødelæggende skovbrande. Tusindvis af ældre mennesker er døde som følge af heden i forskellige europæiske lande, og høje ozontal kan have krævet mange flere ofre. Var der tale om et uundgåeligt klimatisk fænomen, eller er det muligt, at vi døjer med konsekvenserne af klimaændringer som følge af menneskets adfærd? Var dette resultatet af menneskehedens egen tankeløshed? Svaret må være begge disse faktorer.
Hr. formand, hr. kommissær, det ødelagte skovareal i Portugal udgør, som vi allerede har hørt her i dag, 400.000 ha, hvilket er mere end det samlede skovareal, som brandene har ødelagt i resten af Sydeuropa i alt. Det giver stof til eftertanke. Hvordan kan Portugal, et forholdsvis lille land, have skovbrande i denne størrelsesorden? Tilbeder portugiserne måske ilden? Nogle har skrevet, at vi gør det, på grund af vores forkærlighed for bål på Skt. Hans aften og for bålfester. Jeg tvivler nu. Forklaringen på de utrolige begivenheder, der har udfoldet sig i Portugal i sommer, kan i vidt omfang findes i myndighedernes alvorlige fejltagelser og undladelsessynder.
Brandene afslørede svaghederne i et disorganiseret og irrationelt skovbrugssystem, som vi har det i Portugal. I de seneste årtier har forvaltningen af Portugals skovareal været kaotisk, som kommissæren allerede har sagt. En tredjedel af Portugals areal på 90.000 km2 er skovareal. Størstedelen af det skovareal - to tredjedele - består af fyrretræer, som kun benyttes til byggeriet. Resten er eucalyptus til papirfremstilling, og så det usædvanlige træ korkegen. Hvert træ, hver planteart i Middelhavsområdet har gennem mange årtusinder udviklet strategier til at beskytte sig selv og komme sig efter brand. Problemet er, at skovarealet bliver mere og mere udpint og enten bliver til krat eller bliver domineret af nåletræer, som er mere antændelige end langsomtvoksende løvtræsskove bestående af træer som eg og korkeg. Jorderosion fuldender billedet, og ørkendannelsen fortsætter.
Hr. formand, mine damer og herrer, solidaritetsfonden blev født af vand, men anvendt mod ild. Det minder om de to gamle græske elementer hos Thales og Heraklit. Født af vand, anvendt mod ild, men anvendt sparsomt, som vi har hørt. De midler, vi har til rådighed, er meget sparsomme, hr. kommissær. Jeg føler, at beløbet bør tages op til fornyet overvejelse, for eftersom der er tale om et lindrende middel, må det forhøjes set i lyset af de enorme budgetvanskeligheder, som den portugisiske stat står over for.
Jeg mener, at den reallokering af strukturfondene, som kommissæren har foreslået, er en god løsning på problemet med at finansiere genrejsningen af skovene og reorganiseringen af Portugals vegetationsdække. Vi er derfor enige i, at der bør ske en reallokering af midlerne. Der er behov for hurtig handling i Portugal, før dette chok er glemt, og det gælder også for resten af Europa. Forebyggelse er nøgleordet og den gyldne regel, når det gælder beskyttelse af skovarealer, som flere allerede har sagt her i dag. Det gælder imidlertid også for overvågning og styring af vores skovarealer samt hårde straffe for de kriminelle, som med fuldt overlæg satte ild til dem. Staten må påtage sig en ny rolle i reorganiseringen af Portugals skovarealer og i håndteringen af nutidens klimarelaterede problemer i hele Europa. Klimaforandringer er en meget alvorlig trussel, og der må gøres noget straks.

Vallvé (ELDR).
Hr. formand, jeg vil begynde med at takke for, at der bliver afholdt denne forhandling for at analysere problematikken med den ekstreme varme, vi har haft i sommer. Den ekstremt varme sommer har desuden forårsaget en række katastrofer, hvoraf nogle er tilbagevendende, som f.eks. skovbrandene.
Jeg foreslår, at vi holder tingene adskilt, det vil sige på den ene side virkningerne af den ekstremt varme sommer i år og på den anden side det endemiske problem i Sydeuropa, i Middelhavslandene, nemlig skovbrandene.
Skovbrandene opstår måske oftere som følge af klimaændringen, men også som følge af de ændrede forhold i skovene og på landet. Det er en kendsgerning, at der finder en affolkning af landområderne sted. Det er en kendsgerning, at man ikke anvender det træ, der produceres i skovene i Middelhavsområdet, da det ikke længere er økonomisk rentabelt. Så ophører skoven med at have en økonomisk funktion og får i stedet en miljømæssig funktion, der ligeledes er vigtig.
Men omstændighederne er forskellige. Affolkningen fjerner landmændene, der som bekendt er de vigtigste beskyttere af skoven og naturen. Det er landmændene, der som de første gør front mod skovbrandene.
Da det drejer sig om et endemisk onde, er det vigtigt at vedtage hasteforanstaltninger, der kan tjene som antibiotika. Men det, der virkelig er brug for ved denne slags onder, er "vaccinationer". I dette tilfælde er vaccinationer forebyggende foranstaltninger og enhver foranstaltning, der kan sættes hurtigt ind i tilfælde af skovbrande.
I år har vi, hr. kommissær, registreret skovbrandenes ødelæggende virkninger. De har talt om at tilpasse strukturfondene og til dels samhørighedsfondene for at afbøde disse virkninger. Jeg beder Dem om også at tænke på EF-initiativet Leader, da dette initiativ, der især anvendes i visse regioner, også kunne anvendes i de områder, der er blevet hærget af skovbrande.
Jeg synes også, at de foranstaltninger, der er blevet vedtaget i denne forbindelse inden for rammerne af den fælles landbrugspolitik for de områder, der har lidt mest under tørken, er positive. Jeg vil også gerne udtrykke min anerkendelse af den indsats, som brandmændene, skovløberne og de frivillige har ydet, og som har bidraget til at tackle problemet med skovbrandene.
Ligesom vi i forbindelse med ethvert projekt kræver, at der foretages en miljøbelastningsundersøgelse, bør denne undersøgelse udbredes til at omfatte miljøbelastningen af skovbrandene, der som nævnt er et tilbagevendende endemisk onde i de sydeuropæiske lande, i Middelhavslandene.

Ainardi (GUE/NGL).
Hr. formand, hr. kommissær, adskillige europæiske lande har denne sommer lidt under ekstraordinært høje temperaturer. Det er emnet for aftenens debat, og det er da også tid at gøre status. Den ekstreme varme har haft katastrofale konsekvenser for vores lande og for befolkningen. I Portugal har brandene således, som kolleger har anført, lagt 5 % af landet øde. Det er en national katastrofe.
Hvad angår Frankrig, vil jeg først og fremmest sige, at jeg er dybt berørt af, men også oprørt over omfanget af den menneskelige tragedie, vi har oplevet. Den franske regering meddelte i fredags, at der i perioden fra den 1. til den 15. august var registreret mere end 11.000 ekstra dødsfald i forbindelse med hedebølgen. Det er gruopvækkende tal. De bør afgjort få os til at se nærmere på den enkeltes forpligtelse til solidaritet med de svageste. Men de nationale regeringer, ikke mindst den franske regering, og EU bør også se nærmere på folkesundhedspolitikkerne, kravet om akuttjenester på hospitalerne, som er af høj kvalitet og tilgængelige for alle, og som forefindes i tilstrækkeligt antal, ligesom man bør se nærmere på, om der findes ældrecentre, som har uddannet personale og ressourcer til at levere ydelser på højt niveau. Kort sagt bør man spørge sig selv, om der føres en ambitiøs politik, når det gælder de ældre, og når det gælder de svageste grupper i befolkningen. Alt dette kræver budgetter og kræver altså, at der træffes politiske valg, som sikrer, at de offentlige udgifter rettes mod at opfylde alles behov.
Når det gælder brandene, som har ramt den franske region Var særligt hårdt, og som i endnu højere grad har ramt andre europæiske lande, rejses der en række spørgsmål. Hvilken bistand kan der ydes nu og her til de katastroferamte områder? Hvilken krisestyring bør der etableres for fremover at kunne agere på mere effektiv vis? Og, ikke mindst, kunne kriserne undgås, og hvilken forebyggende politik ville det i givet fald kræve? De samme spørgsmål rejser sig, når det gælder tørken og dens frygtelige konsekvenser for landbruget. Hr. kommissær, De giver nogle svar på disse spørgsmål, og De fremlægger nogle tanker til overvejelse. I begge tilfælde, hvad enten det drejer sig om brandene eller om tørken, er der imidlertid behov for katastrofebistand - bistand af den type, der kan ydes via Den Europæiske Unions solidaritetsfond - ud over den bistand, landene selv yder til de områder, der er hærget af brandene.
Mange landmænd står i en katastrofal situation, og EU bør i den forbindelse som et minimum give de nationale regeringer tilladelse til at yde landmændene ekstraordinær bistand på kort og mellemlang sigt. Opgørelser viser, at situationen i Frankrig er yderst vanskelig i de katastroferamte områder. Således anslås tabet i departementet Lot-et-Garonne at udgøre 50-100 % af produktionen, når det gælder korn, som dyrkes uden brug af kunstvanding. Der mangler foder, hvilket udgør en direkte trussel for kvægbestanden. Overalt må landmændene imødese en ganske betragtelig indtægtsnedgang. Sideløbende med den omtalte bistand bør man overveje, hvilke instrumenter, der bør tages i brug, og hvordan man sikrer en effektiv forvaltning af kriser, som opstår i forbindelse med ekstraordinære naturfænomener. Der er i den forbindelse også behov for offentlige midler, som ikke er underlagt de frie markedskræfter.
Endelig vil jeg omtale forebyggelse og årsagerne. Jeg vil som andre af Europa-Parlamentets medlemmer understrege, at der er behov for nytænkning, når det gælder de aktuelle modeller for fysisk planlægning, for udvikling af landbruget og transporten. Det er skæbnesvangert, når tendensen går i retning af at gøre udnyttelsen af jorden stadig mere rentabel, ikke at investere i brandforebyggelse med henvisning til besparelser, at prioritere store landbrugsbedrifter og hensynet til udbyttet højest, at begunstige landevejstransporten på bekostning af jernbanen - ja, jeg kunne fortsætte. Der er behov for nytænkning og for en model, som beror på reel hensyntagen til miljøet, almenvellets interesser og solidariteten. Vi bør være langt mere beslutsomme, når det gælder gennemførelse af Kyoto-protokollen. Afslutningsvis er det mit håb, at det drama, vores medborgere har oplevet de seneste uger, i det mindste får os til at indse ...
(Formanden afbrød taleren)

Mayol i Raynal (Verts/ALE).
Hr. formand, hr. kommissær, den ene sommer følger på den anden, og den ene katastrofe følger på den anden. Sidste år var det oversvømmelserne, der spredte sorg i Europa. I år er det den ekstremt varme sommer, den sundhedspolitiske katastrofe i Frankrig og den økologiske katastrofe i Portugal og i kystområderne omkring Middelhavet. De alvorlige meteorologiske forstyrrelser skyldes måske klodens opvarmning, og det er velkendt, at sidstnævnte forstærkes af drivhuseffekten, som skyldes udledningen af CO2.
Under alle omstændigheder er alle i dag klar over, at vi bør udvise øget forsigtighed i vores omgang med naturen. Og vi bør udvise øget menneskelighed i vores omgang med hinanden. Det forlyder, at der i Paris er mere end 800 døde - tallet er skræmmende - som ingen har savnet, og hvis afsjælede legeme ingen har gjort krav på.
Det beslutningsforslag, der er stillet af Verts/ALE-Gruppen, indeholder en række positive henstillinger. Jeg vil gerne omtale enkelte af dem her. Først og fremmest bør Kommissionen, når det gælder det sundhedspolitiske aspekt, bistå medlemsstaterne, så alle sikres de rettigheder, der er fastlagt i chartrets artikel 35, nemlig retten til adgang til forebyggende sundhedsydelser, selv under ekstraordinære klimatiske vilkår. Hvad angår Portugal, anmoder vi om, hr. kommissær, at solidaritetsfonden anvendes også ud over den umiddelbare nødhjælp, således at landets mange sår kan læges. Vi opfordrer Kommissionen til at sikre, at Kyoto-forpligtelserne overholdes, således at drivhuseffekten reduceres. Transportpolitikken spiller i den forbindelse en væsentlig rolle. Vi bør i højere grad fremme anvendelsen af mere energiøkonomiske transportmidler.
Som vores kollega, Jan Dhaene, forklarede for et øjeblik siden, har nogle af os taget turen fra Bruxelles til Strasbourg på cykel, og vi ankom i Strasbourg sidst på formiddagen. Det var selvsagt målet at fremme anvendelsen af cyklen som befordringsmiddel. Den bør være omfattet af de transeuropæiske transportnet. Det vil gøre det muligt at bistå de berørte samfund med at anlægge cykelstier eller forbedre de eksisterende, som forbinder medlemsstaterne på kontinentet.
På den sidste del af turen kørte vi langs kanalen Marne au Rhin. Det er en storslået rute, men vi kunne konstatere, at kanalen var underudnyttet med hensyn til varetransport. Vi bør tilskynde til øget anvendelse af sådanne transporttyper, som er mindre forurenende end landevejstransport.
Endelig vil jeg som sidste element fremhæve, at vi i vores beslutningsforslag foreslår, at der etableres et europæisk korps til beskyttelse af civilbefolkningen - et korps af miljøsoldater. De skal sættes ind i tilfælde af økologiske katastrofer, hvilket vil tilskynde medlemsstaterne til at opfylde deres forpligtelser.
Det er kort sagt målet med vores beslutningsforslag at bidrage til, at bæredygtig udvikling bliver andet og mere end et begreb, der findes frem ved højtidelige lejligheder. At det fuldt ud omsættes til handling.

Martinez (NI).
Hr. formand, 12.000 døde på 10 dage - det er tre gange så mange som ofrene for anslaget mod Tvillingetårnene. 1.000 dødsfald om dagen. Personer, som døde ensomme og overladt til sig selv. Ligene blev opbevaret i kølevogne, i hærens ammunitionskasser, i Rungis, det internationale engrosmarked lidt uden for Paris, hvor der normalt handles med bl.a. frugt og grønt. Vi skal tilbage til neandertalerne, længe før Antigone, for at finde en sådan krænkelse af retten til jordfæstelse.
Og hvor finder vi så dette Timisoara? Hos Milosevic? I Saddams Baghdad? I Heiders Østrig? I kz-lejre, som bevogtes af de af hr. Berlusconi omtalte kapoer? I Somalia, eller i Rwanda, de tusind bakkers land? Nej, det foregår i Frankrig! I Frankrig, som man forbinder med verdensmesterskaberne i atletik, med menneskerettighederne, med guldmedaljer, med Valéry Giscard d'Estaing, ophavsmanden til den nye forfatning, som i artikel 1 anerkender retten til menneskelig værdighed, også for de ældre.
Hvor kommer de døde fra? 66 % befandt sig i ældrecentre, på hospitaler eller i specialklinikker. Man gav dem ikke noget at drikke. De døde på grund af dehydrering. Hvorfor? Fordi der manglede sygeplejersker, der manglede personale, der manglede læger. Hvorfor? Fordi stabilitetspagten kræver besparelser på statens budget, fordi der kræves nedskæringer. Man gennemfører derfor nedskæringer, som rammer de svageste, som ikke kan demonstrere, man rammer de ældre.
Flertallet af de døde var kvinder. De døde ikke af vold i hjemmet, som Kvindeudvalget synes at mene. De døde ikke på grund af forskelsbehandling eller manglende ligestilling. De døde på grund af dehydrering. Det bringer os frem til årsagerne, nemlig summen af de fejl, samfundet har begået de seneste 20 år. De fejl, der er begået i et samfund, hvor ultraliberal tankegang og økonomiske hensyn har været i højsædet - i det 19. århundrede fostrede den ultraliberale tankegang Zola, Victor Hugo og proletariatet og kostede millioner af mennesker livet. Nu koster den ultraliberale tankegang igen menneskeliv. De fejl, der er begået i et samfund, som har besunget menneskerettighederne, men glemte Lenin mellem de formelle og de reelle rettigheder. For ikke at tale om den farisæiske holdning, der kommer til udtryk, når proklamering af rettigheder stiger proportionalt med krænkelserne af samme.
Hvad skal vi så gøre? Man kan naturligvis, hr. Barnier, bebude bevillinger, planer, ny økonomi, og et nyt hierarki. Sandheden er, at der blandt de døde ikke findes en eneste repræsentant for den højere middelstand, herom vidner statistikkerne. Det er de små og fattige, der er døde. Vi kan glæde os over, at man har forbudt kød- og benmel, ellers var de vel endt som foderpiller på de store svinefarme. Og dog, svinene er, i modsætning til de ældre franskmænd, ikke overladt til sig selv.

Fiori (PPE-DE).
Hr. formand, kære kolleger, jeg vil gerne takke kommissær Barnier, der tog det dramatiske spørgsmål om denne sommers konsekvenser op, og som altid gjorde klart og dygtigt rede for Kommissionens aktiviteter.
Der er kun et enkelt punkt, som jeg stiller mig lidt uforstående over for. Jeg har svært ved at se, hvordan man kan skelne mellem tørke og brand, navnlig når det gælder de miljømæssige og økonomiske konsekvenser. Hvis der er en forskel, er det oprindelsen, for ofte er det menneskelig galskab - pyromaners galskab - der er årsag til brand, hvorimod tørke næppe kan være påsat.
Hr. kommissær, tillad mig at gøre status over den forfærdelige sommer for Europa ud fra et landbrugsmæssigt synspunkt, for efter min opfattelse er der virkelig tale om et meget omfattende problem. De seneste måneders tørke er endnu et bevis på, at klodens ubestridelige klimaændringer har unægtelige konsekvenser for miljøet og navnlig for europæisk landbrug. Ekstreme vejrforhold er desværre blevet en normalitet. Tørke, regn, cykloner og oversvømmelser er nemlig konsekvenserne af en ørkendannelsesproces, som uheldigvis rammer Europa og navnlig Syd- og Østeuropa, og som i den sidste ende går hårdt ud over landbruget, eftersom den medfører en økonomisk krise, får produktionsomkostningerne til at stige og reducerer landbrugsprodukternes fortjenstmargen så kraftigt, at det efter en sommer som denne sågar risikerer at skabe tvivl om landbrugsaktiviteternes fortsættelse i store dele af Europa.
Jeg ønsker ikke at tegne et dystert billede af situationen, men at gøre rede for den, som den er, og at finde nogle instrumenter, hvormed vi kan støtte og hjælpe landbruget. I dette tilfælde er det vigtigt, at Kommissionen generelt foretager en omhyggelig vurdering og indfører konkrete instrumenter, der gør det muligt at analysere og arbejde med de europæiske vandressourcers kvantitet og kvalitet i de kommende årtier og ikke mindst at finde ud af, hvordan vi kan spare på dem.
Desuden er der de umiddelbare behov. Selv om tørkeskadernes omfang, som vil vise sig efter afgrødernes dyrkning og høst, kunne medføre - eller helt sikkert vil medføre - at man gør brug af Den Europæiske Solidaritetsfond, er det samtidig nødvendigt, at man ligesom i andre tydelige nødsituationer har mulighed for at forudbetale EF-præmierne til landmændene. I den henseende kunne indførelsen af et europæisk topmøde, hvor man koordinerer alle de katastroferamte områder, være et nyttigt instrument, som er med til at afhjælpe situationen, navnlig når det gælder landbrugets økonomi.
En vurdering af skaderne skal ikke foretages med det samme, men om kort tid. Den er ganske vist vanskelig, men utvivlsomt tæt på grænsen for, hvornår de solidaritetsinstrumenter, som jeg nævnte lige før, kan benyttes, og den kræver muligvis nogle nøje overvejelser og et forslag fra Kommissionens side, så man når frem til en allrisk-beskyttelse, der er tilpasset til de nye klimaforhold på vores kontinent. Der er ingen tvivl om, at det ville være et meget nyttigt instrument, som ville være en fuldstændig nyskabelse og støtte europæisk landbrug.

Colom i Naval (PSE).
Hr. formand, lad mig indlede med at udtrykke min kondolence og sorg over de døde og omkomne. Jeg synes, at vi skylder familierne det. Men selv om det er berettiget og nødvendigt, kan vi ikke nøjes med at give udtryk for vores umiddelbare menneskelige solidaritet.
Der er mennesker, der er døde - for øjeblikket ved vi ikke, hvor mange det drejer sig om i Spanien - og det er utvivlsomt det vigtigste. Men vi har også mistet huse, landskaber, dyr og planter. Ilden gør jordbunden skrøbelig, og før vi ved af det, får vi disse traditionelle kraftige regnskyl, som vi altid har haft i september og oktober langs Middelhavskysten, som vil benytte sig af den skrøbelige jordbund og erodere disse områder endnu mere. Lad os have dette for øje.
Den ekstreme varme og tørken har uden tvivl bidraget til katastrofen, men varmen er ikke noget nyt fænomen i Middelhavsområdet. Som allerede nævnt har det været varmt i flere århundreder. Det usædvanlige er, at temperaturerne er meget højere, end vi er vant til, og det bør de, der forholder sig skeptisk til klimaændringerne, måske tænke over, ligesom regeringerne, virksomhederne og privatpersoner burde træffe de nødvendige foranstaltninger.
Folk spørger sig selv, hvad EU gør i denne forbindelse. Kommissæren foreslår, at vi udnytter solidaritetsfonden, og jeg er enig - jeg er ordfører for Budgetudvalget, og der er derfor ingen tvivl om, at jeg vil være sympatisk indstillet over for forslaget - men solidaritetsfonden er, hr. kommissær, beregnet til naturkatastrofer, og i dette tilfælde drejer det sig ikke kun om naturkatastrofer. Der er tale om pyromaner og utallige kriminelle handlinger, og vi skal også spørge os selv, hvad vi gør med direktivet og den øvrige lovgivning om miljøansvar, hvordan vi anvender disse, hvordan de bliver gennemført, hvordan de udmøntes, og hvordan vi håndhæver dette ansvar.
Jeg begyndte i Parlamentet i 1986. Jeg tror, at min første handling var et beslutningsforslag om programmer til forebyggelse af skovbrande i Middelhavsområdet. Vi fik fremmet det fem år senere, i 1992, og vi har haft et tiårsprogram fra 1992 til 2002. Hvorfor er der altid uudnyttede bevillinger, hr. kommissær? De har givet os nogle positive eksempler, men jeg kan som budgetordfører fortælle Dem, at der hvert år på opsamlingsoverførslen er bevillinger, der stammer fra denne fond. Hvorfor? Fordi regeringerne ikke har udnyttet dem? Jeg synes, at det er meget alvorligt, for hvis de ikke bliver brugt, står vi til næste år i samme situation.
Vi skal iværksætte en fællesskabsaktion. Medlemsstaterne har et ansvar, men jeg synes, at EU har en pligt til at gå forrest og pålægge foranstaltninger. I modsat fald er vi nødt til at stole på, at sommerens brande, som det sker hvert år, bliver slukket, når det bliver vinter.
Lipietz (Verts/ALE).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, som hr. Barnier påpegede, er det vigtigt, at EU viser solidaritet med de lande, hvis ressourcer i form af skove og landbrugsproduktion er ramt. Når dette er sagt, skal det tilføjes, at det ville være en meget alvorlig fejl at begrænse sommerens økologiske katastrofe til de økonomiske tab, den har medført. Det er først og fremmest en omfattende humanitær katastrofe, som, når vi ser på hele Europa, er 10 gange så omfattende som terroranslagene den 11. september. Det er den første omfattende katastrofe af både økonomisk og humanitær art, som er forårsaget af klimaændringerne i den tempererede zone. Klimaændringerne falder sammen med en anden ligeledes katastrofal udvikling, nemlig at borgerne lever stadig mere isoleret, om end de, da de er ældre, er stadig mere afhængige af andre.
Jeg overlader det til mine kolleger i Gruppen De Grønne at gøre rede for, set i lyset af de gruopvækkende erfaringer, vi har gjort, og som i høj grad sætter spørgsmålstegn ved vores udviklingsmodel, hvor påtrængende nødvendigt det er at sætte mere fart på gennemførelsen af Kyoto-protokollen, at afvise økonomisk vækst, som beror på et program baseret på landevejstransport, at afvise kernekraft som alternativ til fossile brændstoffer, at tilpasse flora og habitater til de ændringer, der allerede er sket. Lige så vigtigt er det imidlertid, at der sker en tilpasning af vores sundhedssystem og vores sociale omsorgsnetværk, så de ældre beskyttes mod klimatiske ekstremer. De familiemæssige bånd svækkes, herunder den geografiske nærhed, som følge af den individualisering og den stigende mobilitet, der kendetegner vores samfund. Det er fænomener, som betegner en uafvendelig, og ikke nødvendigvis altid negativ, udvikling. De ældre, og på et tidspunkt vi selv, kan klare denne udvikling, under forudsætning af at der kompenseres ved udvikling af forsyningspligtydelser, både inden for den offentlige sektor og inden for den del af den tertiære sektor, som beror på foreninger og kooperativer. Når Frankrig blev ramt særligt hårdt, skyldes det så ikke først og fremmest, at man de seneste to år har halveret tilskuddene til foreninger, som driver ældrecentre, ligesom man har reduceret de ydelser, der udbetales til personer, som ikke kan klare sig selv?
Det er begrundelsen for, at vi anmoder Kommissionen om at udarbejde en grønbog om beskyttelse af ældre mod risici i forbindelse med klimatiske ekstremer og mod sundhedsrisici generelt, idet der tages udgangspunkt i bedste praksis i Europa.

Ferrer (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, skovbrandene har desværre endnu en gang hærget skovene i Middelhavsområdet, og i denne sommer med en særlig voldsomhed på grund af de klimatiske betingelser, vi har haft.
Ud over tabet af menneskeliv, som vi beklager, ud over de gruopvækkende billeder, som brandene har efterladt, og de økonomiske tab, de har forvoldt, understreger omfanget af den katastrofe, der år efter år rammer skovene i Sydeuropa, og de følger, som det medfører for EU som helhed, behovet for en fællesskabspolitik til beskyttelse af skovene mod skovbrande. Denne fællesskabspolitik bør bevilges sine egne finansielle ressourcer, og den skal tage særlig hensyn til Middelhavsskovenes særlige karakter og overveje forebyggende foranstaltninger som en integreret del af forvaltningen af skovene, som Europa-Parlamentet i sin tid bad om.
Vi må ikke glemme, at skovene i Middelhavsområdet og skovene i Nordeuropa har en vidt forskellig udvikling og derfor styres af vidt forskellige love. Som det er tilfældet med jorden, er de vækstbegrænsende faktorer vandet i skovene i Middelhavsområdet og lyset i skovene i Nordeuropa. I Middelhavsskovene, hvor der ikke mangler lys, kæmper de høje træer, buskene og planterne i skovbunden om vandet, og da det er en begrænsende faktor, kommer der et tidspunkt, hvor hver en dråbe vand, der falder, skal fordeles i jordhøjde. Så falder vandniveauet, rødderne når ikke frem til dette niveau og dør, og efterfølgende sker der en fortætning af de plantedele, der er over jorden, og til sidst vender skovbrandene så desværre tilbage og tvinger os til at begynde forfra.
Denne forskellige udvikling nødvendiggør også forskellige skovforvaltninger, og i Middelhavsskovene er forvaltning og forebyggelse en uadskillelig helhed, der er den eneste måde at undgå sommerens bølger af skovbrande, der udvikler sig mere eller mindre alvorligt afhængigt af vejrforholdene.
Skovene i Middelhavsområdet er en del af europæernes fællesarv, og derfor er kampen mod skovbrandene ikke kun medlemsstaternes eller de regionale, kompetente regeringers ansvar, selv om der ikke er nogen tvivl om, at en korrekt anvendelse af subsidiaritetsprincippet er afgørende for at forbedre virkningen af de foranstaltninger, der skal iværksættes. Fællesskabskompetencerne på miljøområdet og EU's forpligtelse fra Kyoto gør det påkrævet med større budgetbevillinger og en større involvering fra EU's side i kampen mod skovbrandene.
(Formanden fratog taleren ordet)

Savary (PSE).
Hr. formand, hr. kommissær, det er bevægende og ganske skræmmende for os alle at opleve de mange dødsfald i forbindelse med den sundhedspolitiske katastrofe, der har ramt de ældre så hårdt, ikke mindst i Frankrig, men også i andre lande. Vores tanker må først og fremmest gå til dem.
Jeg vil imidlertid i mit indlæg primært beskæftige mig med skovbrandene. Det er beklageligvis blevet sædvane, at vi hvert år giver udtryk for vores medfølelse. Sidste år var anledningen oversvømmelserne i Centraleuropa, i år er det brandene. Vi finder normalt passende udtryk, og der er ingen tvivl om, at de er oprigtigt ment, men vi føler os også ofte ude af stand til at reagere effektivt på europæisk plan.
Længe havde vi kun ord til rådighed, indtil vi efter bred debat i alle politiske grupper og på Deres initiativ, hr. kommissær, oprettede solidaritetsfonden. Der er grund til at takke Dem for initiativet. Solidaritetsfonden gør det muligt for os at leve op til en forpligtelse, som vinder bred tilslutning, nemlig Unionens forpligtelse til at være så nær borgerne som muligt, især når de er i stor nød. De har redegjort for de forpligtelser, der opfyldes med dette nye instrument. Det er efter min opfattelse et særdeles godt instrument. Det tjener til at lindre alvorlige krisesituationer, men historien synes på besynderlig vis at gentage sig, og vi oplever en ny krisesituation i forbindelse med skovbrandene.
Tidligere havde vi en politik, et instrument og et særskilt budget. Fru Ferrer påpegede dette. Det ligger ikke langt tilbage. Det går tilbage til 1992. Der var tale om en forordning, som direkte åbnede mulighed for, at alle skovbrugere eller offentlige myndigheder, hvor disse var ejere af skovene, kunne investere præventivt i konkret udstyr til bekæmpelse af brand, anlæggelse af brandbælter, vandforsyningssteder og serviceveje. De påpegede selv, hr. kommissær, at det er bedre at forebygge end at helbrede. Imidlertid valgte vi at ophæve forordningen i begyndelsen af året. Der knyttede sig til forordningen et budget på 52 millioner euro i perioden 1992-1997 og 77 millioner euro i perioden 1997-2002. Der er nu stillet forslag om en anden forordning, som har et andet formål, og som ikke omhandler eller omfatter budgetter til beskyttelse mod skovbrande. Det drejer sig om Forest Focus med et budget på 41 millioner euro. Fortsætter vi ad den vej, vil 2003 blive husket som et år med katastrofale skovbrande og som året, hvor EU besluttede at frigøre sig for sin politik til bekæmpelse af skovbrande.
Spar os for benægtelser, som kun vil virke latterlige i borgernes øjne. Hr. kommissær, vi er en del her i Europa-Parlamentet, som mener, at 60 millioner euro er en høj pris at betale, og det skader Europas omdømme, når vi, netop som en katastrofe af dette omfang rammer os, frigør os for vores forpligtelser i form af et forebyggende instrument, som fungerer, som fungerer tilfredsstillende, og som alle skovbrugere i Europa ønsker.
Jeg anmoder derfor om, at man gentager den utraditionelle øvelse, vi, trods kraftig modstand, havde succes med i forbindelse med solidaritetsfonden. Oversvømmelserne i Tyskland skabte forståelse for, at der var behov for en solidaritetsfond. Måske kan de dramatiske skovbrande i Portugal skabe forståelse for, at vi vender tilbage til forordningen om beskyttelse mod skovbrande. Det er mit håb. Forordningen gjorde os ære, og det er efter min opfattelse et særdeles dårligt signal, vi sender, når vi ophæver den.

Isler Béguin (Verts/ALE).
Hr. formand, hr. kommissær, i dette øjeblik hærger brande stadig en del af bjergmassivet Massif des Maures i Frankrig. Når man besøger de brandhærgede områder, møder man overalt fortvivlelse og kaos. Kommissionen har ganske vist foreslået, at solidaritetsfonden anvendes, men hvad nytter denne fond, når man ser skadernes omfang og de heraf affødte omkostninger? Det er væsentlige dele af samfundet, der hermed er tilintetgjort.
Naturen, som allerede er svækket, betaler fortsat prisen for den manglende sammenhæng i vores politikker. Hvem skal betale for at retablere naturen, for at rehabilitere de Natura 2000-områder, vi med så stort besvær har fået udpeget, da de er meget eftertragtede i forbindelse med den voldsomme udvikling af turistsektoren? Og er vi ikke også veget uden om andre katastrofer, når det gælder vandet i vores floder, som ikke længere kunne afkøle kernekraftværkerne? Den franske regering har eksempelvis givet tilladelse til, at der må udledes endnu varmere vand i disse floder.
Det er afgjort på tide at få sat en stopper for denne udvikling, hr. formand, hr. kommissær. De påpegede selv vores forpligtelser i henhold til Kyoto-aftalerne, når det gælder klodens opvarmning. Men hvad gør EU for at få gennemført en anden transportpolitik og en anden energipolitik? Den ekstremt varme sommer er kun en forsmag på de problemer, vi kommer til at stå over for, det ved vi alle, og det har vi gentagne gange påpeget. Meteorologerne siger enstemmigt, at vi må regne med at komme til at opleve lignende ekstremer.
Vi bør set i lyset af disse katastrofer straks skride til handling, hr. kommissær. Og det er der, skoen trykker, det er vi udmærket klar over. Selv her i Europa-Parlamentet definerer vi ikke de anvendte termer på samme vis. Bæredygtig udvikling, bæredygtig transport, bæredygtig økonomi, alle europæiske politikker er i dag bæredygtige. Der er imidlertid behov for at ændre politik for at imødegå den økologiske krise. Vores politikker skal være økologisk bæredygtige. Vi bør indføre en miljøpolitik, som ikke altid er femte hjul til vognen, sådan som det er tilfældet i dag.
Miljøet bør være højt prioriteret, når vi træffer vores politiske valg. Vi ved imidlertid, at det fortsat ikke er tilfældet. Vi ved i øvrigt også, at man i Kommissionen råder over de tekniske midler - der er ingen grund til at gå i detaljer, De kender dem udmærket - til at imødegå udfordringerne. Det er så afgjort de politiske valg, der savnes, uanset hvad regeringerne måtte sige. Hr. kommissær, vi sætter vores lid til, at De kan overbevise politikerne om, at der må træffes andre valg.

Cunha (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil gerne indlede med at takke Kommissionen for dens hurtige og gavmilde svar på den portugisiske regerings appel om hjælp til at minimere udgifterne til de skader, som brandene har forårsaget. Selv om formanden, hr. Cox, ikke er til stede, håber jeg, at formanden vil viderebringe min tak til ham for hans hurtige svar på de breve, som mine portugisiske kolleger fra alle partier, inklusive mit eget, har skrevet til ham. Vores brev var forfattet af min kollega, hr. Coelho, og underskrevet af adskillige af os. Jeg takker hr. Cox for hans hurtige svar på vores appeller og også gruppeformændene for deres hurtige beslutning om at afholde denne uopsættelige forhandling om hedebølgen, især om dens mest synlige virkning, men også om dens andre skadelige følger.
Jeg vil gerne komme med en kort opfordring til kommissæren og også til Parlamentets velvilje med hensyn til, hvad der er på spil i Portugal. Alle ved, at der er skader på kort sigt her - synlige, umiddelbare skader - og også skader på lang sigt, som ikke desto mindre er lige så vigtige. Vi har et objektivt skøn over skaderne på kort sigt, som løber op i ca. 1 milliard euro. På basis af det skøn, som er blevet udarbejdet og forelagt for Kommissionen, er Portugal berettiget til at bede om næsten 100 millioner euro (ca. 95 millioner euro) fra EU's solidaritetsfond.
Den portugisiske regering har indsendt en ansøgning om ca. halvdelen af det beløb, den var berettiget til, og Kommissionen har foreslået en hjælpepakke på 32 millioner euro. Vi benægter ikke, at denne hjælp er nyttig og meget vigtig, men det er meget mindre, end der er behov for. Den første og vigtigste grund til det er katastrofens omfang. Næsten 1 % af vores bruttonationalprodukt er på spil, og brandene i år var lige så alvorlige som de sidste 10 års brande tilsammen. Det overstiger vores kapacitet at håndtere denne situation, især når man husker på, at vi oven i alt det andet også skal leve op til en streng økonomisk mekanisme, nemlig stabilitetspagten.
Det andet aspekt, der skal tages med i betragtning, er de langsigtede følger, som vil være centrale fremover, eftersom de ramte områder er fattige regioner i landets indre, hvor skovbrug var den vigtigste beskæftigelsesgren. Vi må nu overveje at sætte økonomiske støttemekanismer i gang, både som en del af den indeværende EF-støtteramme om omstrukturering og revidering af rammen, og i fremtiden inden for den kommende EF-støtteramme, den fælles landbrugspolitik, politikken for regional udvikling og politikken for udvikling af landdistrikter.
Et centralt punkt, som jeg vil afslutte med, hr. formand, er, at det er klart her, at der er behov for noget mere end en skovbrugspolitik for EU. Det er også klart, at Middelhavsområdets skovarealer er udsat for langt større risiko end nordeuropæiske skovarealer. Vi må gå meget længere, og Kommissionen bliver nødt til at genoverveje sit forslag om Forest Focus, som er helt utilstrækkeligt til at forebygge skader på skovarealerne.

Keppelhoff-Wiechert (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, jeg vil naturligvis også gerne give udtryk for min solidaritet med de sydeuropæiske lande, men jeg håber ikke, at De har noget imod, at jeg koncentrerer mig om tørken i Tyskland frem for at gentage alt det, som mine kolleger allerede har sagt. De af os, som tænker lidt længere tilbage, hr. kommissær, ved, at vi ofte har haft meget tørre somre, hvorfor jeg ikke hører til dem, som anser denne århundredsommer for at være et helt enestående fænomen, men med landbrugsbedrifter, der er så hårdt trængt økonomisk, som de er, kan vi dog vanskeligt affærdige denne sommer som en erhvervsrisiko.
Ligesom den høstrapport, der er blevet præsenteret, bekræfter også ministeriets officielle tal, at tørken har medført ekstreme høsttab i Tyskland, men også i de europæiske nabolande, og De har jo allerede gjort opmærksom på, at Europa-Kommissionen har taget de første skridt til at udbetale den direkte støtte, som landbrugerne under alle omstændigheder har krav på, hurtigere og på et tidligere tidspunkt. Selv om jeg ser det som en opmuntring, så er der ikke tale om ekstra penge. Det styrker bedrifternes likviditet til indkøb af foder og til at så nye afgrøder. Men lad mig spørge Dem om noget, som blev diskuteret kort i Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter, nemlig, om der virkelig ikke er midler til rådighed på EU's landbrugsbudget. Jeg havde troet, at der var midler til rådighed. Kan man ikke forestille sig, at det kunne være et område, hvor hjælpen kunne ydes hurtigere - med medfinansiering på nationalt plan, som det overvejes i nogle tyske delstater?
Lad mig afslutningsvis sige noget, som har været nævnt ofte allerede, nemlig at konsekvensen for skovbrug, også i Tyskland, vil være, at mange landbrugere ikke vil kunne genplante skoven med egne økonomiske midler. Og med hensyn til udviklingen af landdistrikterne, er det her, at vi virkelig bør gøre os alvorlige tanker om, hvordan vi griber dette problem an.

Moreira da Silva (PPE-DE).
Hr. formand, efter min mening er det en skam, at vi ikke lovgiver om klimaforandringer i dag, for med den bemærkelsesværdige trosbekendelse, jeg har været vidne til her, tror jeg ikke, vi ville have så svært ved at få en lovgivning igennem, som vi har haft i de seneste måneder. Det siger jeg på baggrund af min erfaring som ordfører på dette område, hvor jeg ofte oplevede en vis skepsis over for klimaforandringerne.
Så lad os da tage ved lære af det. For det første ved at arbejde for et bæredygtigt skovbrug, hvor der lægges større vægt på hjemmehørende arter og mindre på fremmede, og ved at lægge vægt på varieret brug af skovarealerne, for tilstedeværelsen af mennesker gennem aktiviteter som jagt, turisme, biavl, skovbrug, græsning og landbrug er det bedste middel til afskrækkelse og overvågning. Men lad os også tage ved lære, når det gælder klimaforandringer, for brande, som udgør et mærkbart bidrag til klimaforandringen ved at producere store mængder kuldioxid og reducere kapaciteten til at optage kulstof, er i stadigt stigende omfang en konsekvens af klimaforandringen. Vi er låst fast på en kollisionskurs med klimaforandringen. 1990'erne var det varmeste tiår i 200 år. Sidste sommer nåede man rekordhøje temperaturer flere steder i Sydeuropa. Videnskabsmænd forudser, at temperaturerne vil stige med 5,8 grader i løbet af de næste 100 år. På vores hjemlige dagsorden må vi derfor først og fremmest følge op på de positive bestræbelser, vi allerede har indledt på transportområdet, med handelen med emissioner og med initiativer til at nedbringe udslippet inden for industri- og energisektoren. Men på verdensscenen må vi også lægge pres på USA for at underskrive Kyoto-aftalen. Kyoto er nok ikke noget kæmpe skridt fremad. En reduktion på blot 5 %, når videnskabsmændene fortæller os, at vi skal reducere udledningerne med 70 % på verdensplan.

Martin, Hugues (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, indledningsvis vil jeg give udtryk for min medfølelse med de regioner i Sydeuropa, som hærges af voldsomme brande. Der er tale om en menneskelig, miljømæssig og økonomisk katastrofe. Som De anførte, hr. kommissær, er det dyrere at helbrede end at forebygge. Vi bør derfor sikre, at forebyggelsen får den opmærksomhed og de bevillinger, der er påkrævet.
Jeg kan i denne forbindelse fortælle, at det netværk, der eksisterer omkring skovene i Aquitaine-området, hvor der er anlagt serviceveje, etableret brandbælter og grøfter, hvor antallet af vandforsyningssteder er mangedoblet, og hvor overvågningsmandskabet er forøget, har begrænset spredningen af begyndende brande ganske markant. De forebyggende foranstaltninger blev bl.a. finansieret via en europæisk forordning til beskyttelse mod skovbrand, den omtalte forordning 2158/92/EØF. Den udløb desværre med udgangen af 2002. Trods forordningens uomtvisteligt positive effekt har Kommissionen imidlertid - som mange af os har påpeget - i sit forslag til Forest Focus-forordningen kun indføjet brandovervågning. Det forebyggende aspekt er integreret i bestemmelserne om udvikling af landdistrikterne, hvor finansieringen er langt mere usikker.
Dette vidner om, at Kommissionen agter helt at opgive at føre en europæisk politik til beskyttelse mod skovbrand og vil renationalisere denne politik. Det er efter min opfattelse et politisk, økonomisk og miljømæssigt fejltrin. Længe før sommerens gruopvækkende brande, nærmere betegnet den 29. april i år, skrev jeg til Europa-Kommissionens formand, Romano Prodi, og gav udtryk for min forundring over Kommissionens forslag. Kommissionen gav under førstebehandlingen udtryk for, at den afviste Europa-Parlamentets ændringsforslag, som tog sigte på at få indføjet forebyggelse af skovbrand i Forest Focus-forordningen.
Det svar, jeg har modtaget, bekræfter blot denne mildt sagt overraskende linje. Europa-Parlamentet skal snart andenbehandle Forest Focus-forslaget, og vi bør gøre en aktiv indsats for at få bestemmelser om forebyggelse af skovbrand indføjet i Forest-Focus-forordningen. Set i lyset af EU's samlede budget er finansieringen heraf en dråbe i havet, men, hr. kommissær, en dråbe, som kan slukke mangen en brand.

Redondo Jiménez (PPE-DE).
Hr. kommissær, De har sagt til os, at det koster mere at helbrede end at forebygge, og det er det samme som at sige til dem, der allerede er i kirken, at de skal gå i kirke. Her taler vi netop om at forebygge.
Kommissionen har ved forelæggelsen af Forest Focus formindsket sin økonomiske bevilling fra 18 til 13 millioner euro, og den har sagt, at de 5 millioner, der mangler, er overført til forordningen om udvikling af landdistrikterne. Men til sidst har den måttet indrømme, at denne overførsel ikke har fundet sted, hvilket får en til at tænke, at de er blevet væk undervejs.
Som nævnt af hr. Martin og flere af mine kolleger, og det vil jeg ikke gentage, er det fra et politisk synspunkt ikke acceptabelt, at det aftalte budget for den eneste forordning, der udelukkende drejer sig om beskyttelse af skovene, forurening og brande, bliver reduceret med 5 millioner euro, samtidig med at vi siger, at vi vil bekæmpe skovbrandene, og udelader forebyggelsen, samt at vi vil undersøge forureningen, øge biodiversiteten og undersøge kulstoffet. Vi kan ikke gøre mange flere ting med færre penge, for 5 millioner euro ud af 18 millioner er en meget stor procentdel.
Jeg ville ønske, at jeg ikke var nødt til at tale om eller beklage eller vise min solidaritet med familierne til dem, der er omkommet i disse brande, for ikke at nævne landskabet, husene og alt det, der er forsvundet, men jeg synes, at miljøkommissæren er nærig, når han forsøger at reducere de eneste midler, vi har, og siger, at de er overført til udviklingen af landdistrikterne, når landene for det første ikke har haft mulighed for at medtage dem i deres programmer, og at de for det andet heller ikke er at finde blandt midlerne til udvikling af landdistrikterne. 
Tak, hr. kommissær, jeg beder Dem om at viderebringe dette til kommissær Wallström, så vi ved andenbehandlingen kan vedtage de ændringsforslag, Parlamentet allerede har vedtaget.

Bastos (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, efter alt det, der allerede er blevet sagt, er det umuligt for mig at komme med noget originalt. Sydeuropa - Frankrig, Spanien og Italien - blev desværre hjemsøgt af brande denne sommer, men mit land, Portugal, blev særligt hårdt ramt. Brandene, som ramte 15 af vores 18 distrikter, udslettede 5 % af landets skovarealer. Følgerne af denne tragedie er økonomiske og miljømæssige, men de er også menneskelige. Jeg kan derfor kun udtrykke min respekt for de 18 mennesker, som mistede livet, og udtrykke min medfølelse med deres familier. Jeg vil imidlertid også gerne udtrykke min sympati for alle dem af mine landsmænd, hvis liv er blevet påvirket af brandene, og som nu oplever ængstelse for fremtiden. Jeg tænker især på de familier, for hvem skovbruget udgør hovedindtægtskilden eller i nogle tilfælde den eneste indtægtskilde.
Omfanget af denne tragedie kræver EU-støtte, som bør være omgående og tilstrækkelig. Derfor vil jeg gerne understrege, hvad mine kolleger allerede har sagt om den portugisiske regerings effektive og omgående initiativ, som traf foranstaltninger til at minimere de sociale og menneskelige følger. Jeg vil også gerne fremhæve kommissær Barniers støttende ord og hans løfte om en økonomisk pakke fra EU's socialfond, som han afgav under sit besøg i Portugal i sidste uge.
De fandt de rette ord til lejligheden, hr. kommissær, og det takker jeg Dem for. Desuden var de ord med til at lette vores byrde. Men som kommissæren sagde, føler vi ikke, at den tilbudte hjælp lever op til vores forventninger. Dette er en tragisk situation, især tragisk i sit omfang. Jeg vil gerne holde fast i, at dette er en katastrofe, som aldrig er set før, og i sådanne tilfælde må hjælpen ligge på et tilsvarende niveau. Vi håber, hr. kommissær, at de meget overbevisende indtryk af det afsvedne landskab, som De så med Deres egne øjne i Portugal efter brandene, vil give den motivation, der mangler for at give et positivt svar på de portugisiske myndigheders rimelige og passende anmodning.

Maat (PPE-DE).
Hr. formand, indledningsvis vil jeg give udtryk for solidaritet med mine sydeuropæiske kolleger. Jeg glæder mig over, at Kommissionen har gjort det samme. Det står imidlertid klart, at den katastrofe, der har ramt dem, kræver solidaritet på europæisk plan. Europa må vise, hvad det formår på det sociale område.
Hr. formand, jeg vil også gerne pege på et andet forhold i denne debat. Det kan ikke være rigtigt, at den tørke, der rammer europæisk landbrug så hårdt, skal indebære en finansiel fordel for Europa-Kommissionen. Det kan blive tilfældet, ikke mindst når det gælder dyrkning af kartofler til industrien for blot at nævne et enkelt eksempel. I Nederlandene, Tyskland, Danmark og Østrig ventes udbyttet at ligge mere end en snes procent lavere end gennemsnittet på årsbasis. I modsætning til andre produkter, eksempelvis kartofler til konsum, vil det begrænsede udbud ikke give sig udslag i højere priser. CDA's medlemmer i Europa-Parlamentet ønsker på kort sigt, at Kommissionen registrerer, hvor meget produktionen ligger lavere end den fastsatte kvote, og hvilken finansiel fordel det medfører. Eksempelvis indebærer et produktionstab på 25 % en besparelse på 30 millioner euro for Europa-Kommissionen, fordi præmien, når det gælder denne og en række andre afgrøder, er direkte koblet til udbyttet. Alene af disse årsager er der grund til at pege på dette forhold. Ydermere vil der i 2004 ske en afkobling af støtten, for 40 %'s vedkommende, hvilket indebærer, at præmierne ikke længere vil være afhængige af udbyttet. Det system kunne måske delvis bringes i anvendelse i 2003.
CDA-delegationen mener endvidere, at Europa-Parlamentet og Kommissionen bør indlede en strategidebat om kvantitativ forvaltning af vandressourcerne. Kvalitativt har den europæiske politik til beskyttelse af vandmiljøet været en succes, men nu hvor vi i flere år har oplevet skiftevis oversvømmelser og vandmangel, er der behov for, at vi gør det fornødne, også når det gælder effektiv forvaltning af vandressourcerne, og får fastlagt en fremtidig strategi på området.

Rovsing (PPE-DE).
Hr. formand, jeg synes, det har været en spændende debat, og jeg vil kommentere nogle ganske få af punkterne. Vi har diskuteret klimaets afhængighed af energisituationen, udledningen af CO2 og har talt om, at vi skal have noget mere vedvarende energi.
I de varme dage i Danmark, hvor jeg bor, kiggede jeg på vores mange vindmøller og så, at de stod stille. Der var ikke vind, og derfor må vi konkludere, at vind alene ikke løser problemet. Hvad der derimod var nok af, det var sol, og vi må derfor få udviklet nogle solceller, noget fotovoltage, således at vi virkelig kan udnytte den sol, som sender så megen energi ned til jorden. At vi så oplevede, at der var problemer med nogle kraftværker, der ikke kunne fungere, når det blev meget varmt, må vi kompensere for ved at få skabt et ordentligt, stærkt højspændingsnet, således at vi reelt kan udveksle energi mellem de forskellige regioner i Europa.
De skovbrande, vi har haft, får ikke nogen langsigtet miljøpåvirkning, for træerne ville vel ende med til sidst også at danne CO2 på samme måde, som de gjorde her, men ulykkens omfang er ganske enorm, som vi allesammen har hørt og er enige om. Jeg synes, at det er utroligt, at så store områder kan gå i brand, uden at man kan stoppe det. Det leder mig til, som hr. Martin også sagde, at vi må få udvirket, at der laves nogle meget store brandbælter, brede veje, eller langt mere end det, meget brede bælter ned gennem arealerne, således at de ikke kan brede sig i det omfang, vi har set, og således at vi på denne måde kan beskytte vores land og vores områder.

Barnier
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil gerne rette en tak til Dem alle for Deres opmærksomhed og tilstedeværelse, og jeg vil takke alle, som har udtalt sig, for de spørgsmål og bemærkninger, De har bragt frem. Henvendt til hr. Lage og hans portugisiske kolleger, vil jeg gerne sige, at jeg i høj grad påskønner deres tak. Jeg føler dog blot, jeg har gjort mit arbejde, ganske som fru Diamantopoulou og hr. Vitorino, som ligeledes har besøgt Portugal for at udtrykke medfølelse, for i ord, men også, og ikke mindst, i konkret handling at give udtryk for EU's solidaritet, om end jeg har forståelse for, at både ord og handlinger undertiden kan forekomme utilstrækkelige. Under alle omstændigheder vil jeg takke Dem for de anerkendende ord.
Hr. Coelho talte om hurtig udbetaling. I onsdags, samtidig med at jeg stillede forslag om de førnævnte bevillinger på 31,6 millioner, stillede fru Schreyer forslag om anvendelse af den procedure, der er påkrævet, for at budgetmyndighedens to grene, Europa-Parlamentet og Rådet, hurtigt kan træffe en afgørelse. En sådan skulle foreligge inden udgangen af denne måned, således at midlerne alle kommer til udbetaling til Portugal i oktober. Midlerne vil således være tilgængelige allerede i oktober måned.
Jeg talte i torsdags med den portugisiske finansminister, som forbereder fordelingen af disse beløb, således at udgifter til nødhjælpsindsatsen enten støttes eller godtgøres. Lad mig understrege igen, at det har gjort stort indtryk på mig at se den solidaritet, den generøsitet, den brede mobilisering, der har kendetegnet både den portugisiske befolkning og dem, som bor i andre regioner, i andre lande, herunder, som påpeget af hr. Coelho, også lande uden for EU. Schweiz har været nævnt. Marokko har ligeledes bidraget til nødhjælpsindsatsen. Det er enestående og fortjener at blive nævnt.
Hr. Figueiredo og fru Ferrer nævnte som adskillige andre retableringen af skovene, som vil tage tid. Det vil tage længere tid, når det drejer sig om korkeg - 40 år - end når det drejer sig om gran og fyr. Flyver man hen over de afbrændte områder, kan man ikke undgå at bemærke de mange skovveje. Det er tydeligt, at der var tale om erhvervsmæssig udnyttelse af skovene. Folk levede af skovbrug. Det må sikres, at folk har noget at leve af, mens retableringen af skovene pågår, så de ikke tvinges til at forlade områderne. Der må således skabes beskæftigelsesmuligheder, utvivlsomt inden for andre sektorer, således at indbyggerne ikke fristes til at forlade områderne. Jeg kan under alle omstændigheder bekræfte, at strukturfondsmidler vil kunne anvendes og omplaceres med dette sigte.
Flere af Dem, fru Redondo Jiménez, hr. Martin, fru Ferrer, hr. Savary, hr. Vallvé, har med engagement talt om forebyggende og beskyttende foranstaltninger og har beklaget de ændringer, Kommissionen har foreslået i forbindelse med Forest Focus-forordningen. Jeg vil gerne undgå enhver form for polemik og ikke mindst enhver form for misforståelse og erindre om, eller rettere kraftigt understrege, at de omhandlede, helt nødvendige beskyttende og forebyggende foranstaltninger fortsat kan og også fremover vil kunne gennemføres under programmerne til udvikling af landdistrikterne. Den nye Forest Focus-forordning skal således ses som et supplement og et tillæg hertil. Det har været Kommissionens hensigt, selv om der tydeligvis har været misforståelser, at undgå sammenfald eller redundans de to forordninger imellem. Fru Wallström mødes i øvrigt inden for den nærmeste fremtid med Miljøudvalget og vil da redegøre for dette forhold.
Jeg vil også gerne sige - hr. Rovsing og Hugues Martin rejste dette spørgsmål - at der, når man taler om genplantning af skov, kan være tale om områder, der har været hærget enten af brande eller af storme. Jeg erindrer, hvorledes vi i dele af vores region, Aquitaine, oplevede, at tusindvis af hektar skov blev fældet af uvejret. Genplantningen bør iværksættes under anvendelse af forskellige metoder og under hensyntagen til de begivenheder, der har foranlediget denne. Jeg tænker ikke mindst på anlæggelse af brandbælter, som De omtalte, hr. Rovsing. Jeg kan oplyse følgende: 10 % af udbetalingerne under programmerne til udvikling af landdistrikterne i perioden 2000-2006 vil gå til foranstaltninger, som vedrører skovene, og en stor del af disse midler vil blive anvendt til genplantning af skov. Der er således midler til rådighed. Der mangler ikke penge. Der er kapacitet til at indarbejde disse mange initiativer. Og jeg gentager, at vi, når det gælder strukturfondene, som jeg har det direkte ansvar for, eller når det gælder uddannelse, som er fru Diamantopoulous område, eller udvikling af landdistrikterne, som henhører under hr. Fischlers ansvarsområde, med stor smidighed kan godkende forslag om omplacering af midler eller ændring af programmeringen, sådan som Portugal i øvrigt allerede har anmodet om for et beløb på 182 millioner euro.
Hr. Ribeiro e Castro, fru Bastos, for et øjeblik siden, og hr. Cunha beklagede, at vi ikke er gået længere end de 31,6 millioner. Jeg udtalte selv forleden, at beløbet givetvis ikke stod mål med behovet. Jeg gentager, at beløbet udelukkende er bevilget til nødhjælpsforanstaltninger, hvortil der slet ikke var ydet bistand, hvis ikke vi havde haft solidaritetsfonden. Var katastrofen i Portugal indtruffet for to år siden, ville rammebevillingen ikke have lydt på 31,6 millioner, men nul. Som hr. Savary påpegede for et øjeblik siden, genetablerede vi som følge af de voldsomme oversvømmelser solidaritetsfonden, som ellers var nedlagt, og som kun havde rådet over få millioner euro. Vi genetablerede fonden, og bevillingsrammen lyder nu på 1 milliard euro, hvilket trods alt betegner et reelt fremskridt. Når dette er sagt, skal det tilføjes, at jeg kun kan anvende de kriterier, der er godkendt af Europa-Parlamentet og Rådet, og jeg bemærker, at de kriterier, jeg oprindeligt havde foreslået, var væsentligt anderledes. Vi anvender de gældende kriterier så upartisk og objektivt som muligt, og det er de samme kriterier, der har været anvendt i forbindelse med oversvømmelserne i Tyskland, Østrig og Den Tjekkiske Republik og nu i Portugal. Fru Bastos, jeg betragter ikke disse kriterier som definitivt gode eller ideelle. Til gengæld ser jeg det som Kommissionens rolle, når solidaritetsfonden har fungeret i to år, at foretage en evaluering og sandsynligvis foreslå justeringer eller ændringer.
Tak til fru Ries for bemærkningerne om civilbeskyttelse. Jeg vil lade fru Wallström vide, at Deres gruppe støtter tanken om en europæisk styrke til beskyttelse af civilbefolkningen.
Til hr. Mayol i Raynal, som ikke længere er til stede, vil jeg sige, at jeg fandt hans tanker om, hvis jeg forstod ham ret, etablering af en europæisk hovedfærdselsåre for cyklister interessante. Jeg er selv meget engageret i spørgsmålet om cykelstier, og har været det længe, og jeg skal orientere fru de Palacio om Europa-Parlamentets holdning til dette spørgsmål.
Hvad angår forebyggelse, har mange af Dem været inde på, at den bedste forebyggelse består i at sikre, at de pågældende områder fortsat er beboet, at mennesker arbejder der og lever der. Fru Grossetête talte om affolkning. Det samme gjorde hr.Vallvé, hr. Fiori, hr. Maat og hr. Figueiredo. Det er ikke det rette tidspunkt at komme ind på de forskellige aspekter af den fælles landbrugspolitik. Men uanset dens mangler og utilstrækkelighed og uden at komme nærmere ind på de nye retningslinjer for den fælles landbrugspolitik, som - det er i alt fald, hvad hr. Fischler foreslår - i højere grad vil tage hensyn til miljøaspektet, hvilket jeg selv har påpeget, så må vi ærligt sige, at uden den fælles landbrugspolitik ville mange regioner, hvor der stadig findes landmænd, ikke have overlevet. Jeg vil tilføje, at der, hvis man vil bevare erhvervsaktiviteten, ikke kun landbrug og skovbrug, men erhvervsaktivitet i landbrugsområder, som er truet af affolkning, er behov for en regional bistandspolitik. Det taler for en ny regionalpolitik, om end den bør udvikles, som omfatter alle dele af Europa.
Fru Roth-Behrendt og hr. Moreira Da Silva nævnte, som mange andre, det store, overordnede spørgsmål, som er genstand for Kyoto-protokollen, nemlig drivhuseffekten og klodens opvarmning. Jeg gav også selv udtryk for min holdning hertil i mit indledende indlæg. Det er ikke et spørgsmål om tilfældigheder. Når vi oplever stadig voldsommere storme, når varmegraderne når nye ekstremer, når opvarmningen af kloden forårsager disse ekstremer, og når der pludselig opstår brande, oversvømmelser og - hvilket vi sandsynligvis vil opleve i den nærmeste fremtid - nye katastrofer på grund af regn, uvejr og erosion, ja, så skyldes det ikke tilfældigheder. Jeg mener derfor, at vi i EU, i Fællesskabet, har et fælles ansvar for, som jeg sagde tidligere, at gennemføre Kyoto-protokollen til punkt og prikke og bevæge så mange lande som muligt, herunder Rusland, til at tilslutte sig protokollen, som netop tager sigte på at tilrettelægge forebyggelsen på det globale plan. Ud over den indsats, vi bør gøre for at reducere udledningen af drivhusgasser, er der naturligvis alle de øvrige politikker, og de bør efter min opfattelse - og det siger jeg henvendt til hr. Turmes, da jeg tilslutter mig, hvad han sagde - føres under hensyntagen til dette tværgående perspektiv. Det gælder således de politikker, vi støtter via strukturfondene eller transportfondene. Personligt er jeg meget opmærksom på, at der sker en yderligere afbalancering af den europæiske transportpolitik til fordel for jernbanerne. Jeg erindrer i øvrigt om, at halvdelen af bevillingerne under Samhørighedsfonden, som jeg har ansvaret for, går til miljøet, den anden halvdel til transportområdet.
Jeg vil i denne forbindelse være opmærksom på de nye lande, der tiltræder Unionen, hr. Turmes. Disse lande, som befinder sig midt i en omstruktureringsproces, må ikke begå de fejl, vi begik på transportområdet efter krigen, såsom at tillade højspændingslinjer hvor som helst, at anlægge veje midt i byerne, at prioritere anlæggelse af veje, og ikke mindst motorveje, at prioritere beton i stedet for videre udvikling af jernbanetransporten. Jeg kan love, at vi i forbindelse med den fremtidige Samhørighedsfond vil sikre en bedre balance på dette felt. De glemte et enkelt emne, hr. Turmes, som jeg også er meget opmærksom på, nemlig den kollektive transport i byerne. Vi vil via Samhørighedsfonden bistå byerne, eksempelvis Warszava, med at etablere kollektiv transport. Jeg så gerne, man i byerne gav mere og bedre plads til den kollektive transport. Jeg gentager, at jeg i forbindelse med den fremtidige regionalpolitik, som jeg arbejder med, agter at gøre denne form for forebyggelse af risici obligatorisk i alle europæiske regioner, som modtager støtte.
Fru Ainardi og fru Keppelhoff-Wiechert nævnte den fælles landbrugspolitik i forbindelse med tørken, og jeg gentager, at vi vil udvise betydelig smidighed og fleksibilitet, hr. Fischler har allerede demonstreret dette, når det drejer sig om under den fælles landbrugspolitik, som supplement til og i samarbejde med de nationale regeringer, at støtte de landmænd, som i øjeblikket er særdeles hårdt ramt af tørken.
Fru Ries nævnte uddannelsesområdet. Det er et emne, vi heller ikke kan komme nærmere ind på i denne debat, men det er min opfattelse, at en del af den forebyggende indsats, når det gælder miljøet, netop består i at skabe forståelse for de udfordringer, vi står over for, og uddanne, så vi i videst mulige omfang begrænser ikke blot forsætlige eller kriminelle handlinger, men også uagtsomme handlinger.
Jeg vil gerne støtte hr. Berthu, som omtalte behovet for udvikling af forskningsprogrammet. Min kollega, hr. Busquin, har også til hensigt at styrke forskningsindsatsen på dette felt, da den europæiske forskningsindsats her er utilstrækkelig. Som påpeget af hr. Colom i Naval er det ikke mindst nødvendigt at styrke forskningsindsatsen, når det gælder de ekstreme varmegrader og klodens opvarmning, i betragtning af at vi det seneste tiår, årene 1990-2000, har oplevet de varmeste år i 1000 år. Der er behov for at skabe øget forståelse for disse fænomener for at kunne bekæmpe dem så effektivt som muligt.
Jeg har besvaret hr. Fioris spørgsmål om tørken. Hr. Fiori opfordrede Kommissionen til at tage spørgsmålet om koordinering af vandressourcerne op. Jeg er parat til at gå så langt, man er indstillet på. Problemet er, at der, når det gælder fysisk planlægning og vandressourcer, er mange spørgsmål, som ikke henhører under Fællesskabets kompetence, men er spørgsmål, som hører hjemme på nationalt eller regionalt plan.
Endelig foreslog hr. Lipietz, at der blev udarbejdet en grønbog om beskyttelse af ældre mod klimarelaterede risici. Forslaget er interessant. Det ville efter min opfattelse være interessant at se, hvad der er sket i de forskellige lande, og måske få en slags billede af krisen og af, hvordan man har reageret herpå i de enkelte lande, således at der kan ske en udveksling af bedste praksis. Jeg vil lade forslaget gå videre til min kollega David Byrne. Jeg vil sige til hr. Turmes, at det brev, han omtalte, som er sendt til hr. Prodi, vil blive læst grundigt, ikke blot af kommissionsformanden, men af alle kommissærer, som beskæftiger sig med dette emne, ikke mindst taleren, som hermed slutter sit indlæg.
Formanden.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted på torsdag.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0258/2003) af Radwan for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om bankers egenkapital (Basel II) (2001/2257(INI)).
Radwan (PPE-DE)
Hr. formand, hr. kommissær, det forventes, at Basel-komitéen til efteråret vil træffe afgørelse om bankers egenkapital i fremtiden. Vi vil helt sikkert følge med kritiske øjne, hvordan USA har tænkt sig at omsætte den til lovgivning i fremtiden, og vi vil naturligvis drage vores egne konklusioner på europæisk plan. Men hvis afgørelsen bliver truffet til efteråret, er det planen, at vi vil indlede lovgivningsprocessen næste år. Denne betænkning koncentrerer sig om små og mellemstore virksomheder, da Basel II har som mål at gøre de internationale finansmarkeder mere stabile, et mål, som vi alle er enige om.
Men efterfølgende må Basel II ikke ramme dem, som ikke har haft nogen andel i at gøre finansmarkederne ustabile - navnlig små og mellemstore virksomheder i EU, der, som det understreges gang på gang, udgør fundamentet i vores økonomi og er den eneste faktor, som kan bringe os ud af den økonomiske krise.
Desto vigtigere er det, at den undersøgelse, som er blevet krævet gennem længere tid, foreligger før forslaget til direktiv, så der kan drages de relevante konklusioner med henblik på lovgivningen. Jeg vil nu gerne forklare nogle af hovedpunkterne i min betænkning, som efter min mening er meget vigtige.
Det første punkt vedrører lovgivningen. Jeg finder det meget kritisk, at vi får stadig mere soft law, hvormed jeg mener lovgivning i internationale organer, som ikke er demokratisk legitimeret. Det er ikke en kritik af det arbejde, de udfører, men af måden, de gør det på. Hvis Basel II var det eneste, kunne man muligvis se bort fra det, men vi får flere og flere organer som Basel II, f.eks. International Accounting Standards, hvor eksperter mødes og formulerer standarder, som så bliver præsenteret for Parlamentet og Kommissionen i forventning om, at vi omdanner dem til lovgivning uden at foretage de store ændringer. Som ansvarlige politikere kan vi kun sige fra over for denne proces. Vi må overveje en mere gennemskuelig proces, som øver indflydelse på måden, hvorpå disse organer sammensættes. Selv om jeg dog ikke mener, at det er nødvendigt, at vi diskuterer alle detaljer i plenarforsamlingen eller i udvalget, så må vi dog som ansvarlige politikere have større indflydelse. Immervæk er der valg til Europa-Parlamentet næste år, og da vil vi alle blive spurgt derhjemme, hvorfor vi traf den beslutning.
Det bringer mig videre til mit andet punkt om komitologiproceduren. Det er for mig også helt klart, at Basel II ikke er en typisk Lamfalussy-proces, fordi vi er med til at træffe afgørelse om bilagene i lovgivningsprocessen. Men Lamfalussy-processen kommer altså alligevel til anvendelse, da vi på det stadium vil fastlægge, hvilke bilag der bliver ændret efter hvilken procedure. Det samme gør sig gældende her. Det er ingen generel kritik af Lamfalussy-processen, men der er to punkter, der først skal afklares. Det ene - stramningen af lovgivningen, tilbagekaldelsesretten - er en sag for Forfatningskonventet - og det andet er naturligvis en kritisk bedømmelse. Fungerer Lamfalussy-processen sådan, som de, der skabte den, havde tænkt sig, eller er der plads til forbedringer? Det var, til at starte med, alt, hvad jeg havde at sige omkring de grundlæggende principper!
Indtil nu er der opnået meget. Vi har loftet på 1 million euro, som vi kræver skal justeres i forhold til inflationen. Vi har fået intern og ekstern rating - hvor vi bestemt må sørge for, at de mindre banker ikke bliver stillet over for overdrevne bureaukratiske hindringer. Granularitetskriteriet på 0,2 % skal fjernes, og vi må tage hensyn til de procykliske effekter. Vi kræver en undersøgelse, som behandler dette punkt igen og mere indgående, før lovgivningen træder i kraft. Hvordan vil nyetablerede virksomheder blive behandlet på dette område i fremtiden? På europæisk plan vil der bestemt være behov for den delvise anvendelse, som Basel II hidtil har afvist. Det er disse ting, som vi kræver af Basel, og hvis Basel-komitéen gør, som vi ønsker, vil vi kunne vedtage reglerne uden at foretage de store ændringer. Men hvis den ikke gør det, vil vi indføre den nødvendige fleksibilitet på europæisk plan.
Men Basel indebærer også muligheder, som f.eks. rating for små og mellemstore virksomheder, som kan give dem en klar indikator på status af driften, selv om det vil være nødvendigt for bankerne at tage sig tid til at forklare ratingmetoden, at arbejde med de små og mellemstore virksomheder og støtte deres videre udvikling. Vi må naturligvis også gøre vores hjemmearbejde på nationalt plan. I Tyskland hører man gang på gang, at små og mellemstore virksomheder traditionelt har en svag egenkapital. Husk på, at små og mellemstore virksomheders svage egenkapital ikke hører til de traditioner, som jeg som bayrer betragter som noget positivt. Det er tværtimod resultatet af en forfejlet skattepolitik i de seneste årtier. Tiden er nu inde til at foretage de nødvendige ændringer derhjemme.
Basel II skal gennemføres i 2006 eller 2007. Det er et realistisk mål, hvis vi arbejder på det, men vi holder ikke dogmatisk fast på det. Vi forbeholder os med andre ord ret til at foretage den vurdering, som en afgørelse vil afhænge af.
(Spredt bifald)

Bolkestein
Hr. formand, dette er et vigtigt emne. Jeg vil gerne starte med at sige, at Kommissionen bifalder denne initiativbetænkning, der er udarbejdet af hr. Radwan og Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål. Parlamentets interesse i dette spørgsmål hilses i høj grad velkommen. Sammen med den intensive høringsproces i forbindelse med Kommissionens forslag vil denne drøftelse i høj grad bidrage til overholdelsen af den udfordrende tidsplan for vedtagelsen af nye bestemmelser i EU samtidig med en global gennemførelse af den nye Basel-aftale.
Jeg deler fuldt ud synspunkterne i betænkningen om, at de nuværende regler om egenkapital skal revideres. De er umoderne og afspejler ikke længere virkeligheden i sektoren for finansielle tjenesteydelser.
Det glæder mig også, at betænkningen støtter synspunktet om, at de nye bestemmelser skal omfatte et bredt spektrum af banker og investeringsselskaber. Det sikrer en fælles tilsynsstandard og fair konkurrence. Det er et vigtigt mål i Kommissionen at sikre, at de nye bestemmelser ikke kun passer til store banker, men også mindre komplekse banker og investeringsselskaber. Vi er nu meget tæt på at få opfyldt det mål.
Hvad angår bankers lån til SMV'er - der har vakt en del bekymring i ordførerens hjemland - angives det korrekt i betænkningen, at der er opnået adskillige forbedringer. Resultaterne af den nylige konsekvensvurdering angiver, at kapitalkravene i forbindelse med lån til SMV'er er meget rimelige, og at de sandsynligvis reduceres i forhold til de nuværende regler. Det er en anden vigtig årsag til ikke at fortsætte med de nuværende regler. Der opfordres i betænkningen til yderligere reduktioner for SMV'erne og til en reduktion i bankernes kapitalkrav i forbindelse med risikovillig kapital og egenkapitalinvesteringer i nystartede virksomheder.
Jeg er forpligtet til at fortælle Parlamentet, at Kommissionen er stærkt bekymret over dette. Risikovillig kapital er risikokapital. Hvis vi bruger forsigtighedsreglerne til kunstigt at reducere kapitalkravene til risikoinvesteringer, bringer vi netop de interesser i fare, som vi forsøger at værne om - det vil sige sikkerheden for forbrugernes opsparinger og det finansielle systems stabilitet.
Betænkningen peger også på det meget vigtige spørgsmål om de nye reglers potentielle procykliske virkninger. Hvad nu, hvis de nye reglers risikofølsomhed ved en konjunkturnedgang resulterer i færre lånemuligheder? Nøglen er at ramme den rigtige balance mellem risikofølsomhed - og fordelene ved dette - og potentielle negative cykliske virkninger. Kommissionen mener, at de foreslåede nye regler rammer en god balance. Dette er imidlertid et aspekt, der fortsat kræver nøje overvågning. Vi skal være indstillet på at handle hurtigt og ændre reglerne, hvis udviklingen tyder på, at der ikke findes en god balance.
Jeg vil gerne slutte med at gentage det, jeg sagde, da Kommissionen offenliggjorde det tredje høringsoplæg i juli. Jeg mener, at de nye kapitalkravsbestemmelser vil gavne den finansielle stabilitet, de finansielle institutioner og forbrugerne. Jeg bifalder derfor betænkningen - som jeg endnu en gang takker hr. Radwan for - som et yderligere skridt i den retning, der skal sikre, at de nye europæiske bestemmelser bliver så gode som muligt, og at de indføres til tiden for ikke at stille de europæiske institutioner ringere.

Karas (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, ud over at takke ordføreren, hr. Radwan, vil jeg gerne tage fem aspekter op.
For det første diskuterer vi en initiativbetænkning, som Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål har vedtaget enstemmigt - hr. Rübig har lidt at sige om, hvad der foregik i Budgetudvalget. Vi viser dermed klart, at vi er på linje med befolkningen, og at vi handler, når det er nødvendigt, det vil sige, når tiden er inde til at hæve stemmen og tage politiske initiativer frem for at vente, til direktivforslag foreligger.
For det andet kommer dette parlamentariske initiativ, før Basel-komitéen træffer nogen form for afgørelse og før fremlæggelsen af forslaget til et egenkapitaldirektiv til stabilisering af finansmarkederne, og det bør påvirke begge disse forhold lige så vedvarende som det, vi har gjort hidtil efter fru Villiers betænkning.
For det tredje har vi da bestemt allerede opnået meget for små og mellemstore virksomheder som banker, og meget med henblik på større gennemskuelighed i den politiske debat om dette emne og meget for at styrke den europæiske selvtillid i Basel-komitéen.
Men da vi for det fjerde ikke har opnået hovedmålene endnu, har vi en række krav at stille. For det første skal der foretages en årlig justering af retailloftet på 1 million i forhold til inflationsraten. For det andet skal granularitetskriteriet på 0,2 % fjernes. For det tredje skal der tages hensyn til tingslig sikkerhed. For det fjerde skal der tages hensyn til den specifikke finansielle situation i forbindelse med etablering af nye virksomheder og virksomhedsovertagelser. For det femte skal man undgå en uberettiget administrativ byrde forbundet med yderligere udgifter for bankerne. Vores sjette krav er, at der skal sikres gennemskuelige ratingkriterier. Vores syvende krav er, at forskningsaktiviteter og investeringsudgifter skal vurderes positivt i forbindelse med ratingen, og endelig kræver vi, at SMV-konsekvensundersøgelsen skal udarbejdes og indarbejdes i Kommissionens forslag.
Det femte aspekt stiller krav til os. For politikerne, bankerne og virksomhederne er der stadigvæk meget, der skal gøres, nu hvor vi forbereder os på Basel II og direktivet. Der skal op- eller udbygges et gennemskueligt partnerskab. Alle tre har brug for bedre rammebetingelser, og jeg er derfor glad for, at den østrigske skattereform reducerer beskatningen, når overskud ikke bliver trukket ud af virksomhederne, da det styrker egenkapitalen.

Ettl (PSE).
Hr. formand, jeg lykønsker hr. Radwan med hans betænkning, som virkelig tager fat omkring alle de spørgsmål, der er blevet rejst siden de første udkast fra Basel, der kræver, at der bliver taget hensyn til de særlige økonomiske og samfundsmæssige omstændigheder i EU. De internationale banktilsynsmyndigheder og centralbanker i Basel og Kommissionen i Bruxelles har allerede opfyldt mange af Parlamentets krav, men der er dog stadigvæk et par hårde nødder, der skal knækkes. Kommissionen skal i særdeleshed tage hensyn til vores anliggender under sine drøftelser, selv om vi formelt set ikke deltager i processen, men først har med direktivet at gøre næste år, når denne aftale skal gøres til en del af acquis communautaire.
Som følge heraf er hele behandlingsprocessen derfor ret kompliceret for medlemmerne af Europa-Parlamentet. Det forudsætter samarbejdsvilje, maksimal samarbejdsvilje fra Kommissionens side. Som Parlament mener vi, at der er to principper, der skal overholdes. For det første skal enhver form for lov om banktilsyn efter vores mening i sidste ende beskytte kreditorerne, det vil sige sparerne, og sikre, at finansmarkedet fungerer, og for det andet skal gennemførelsen ske gennem et direktiv, som kun giver mulighed for særordninger på nationalt plan, hvis der objektivt set virkelig foreligger særlige omstændigheder, da vi i EU tilstræber at skabe et indre marked for finansielle tjenesteydelser.
Det første princip kræver en objektiv definition og vurdering af de risici, som bankerne påtager sig. Bankerne kalkulerer egenkapitalen på grundlag af risikoen for, at lånet misligholdes, hvilket så igen naturligvis påvirker den rente, som låntageren skal betale. Basel II-systemet - for det er det, jeg taler om - skal være et afbalanceret system. Det må ikke medføre merbelastninger, som banker og låntagere opfatter som urimelige og uforholdsmæssige, eller være en hæmsko for beskæftigelse og innovation. Jeg ved, at det er meget forlangt, men det er basisforudsætningen for, at det hele er acceptabelt.
Ved forberedelsen af direktivet for et stort, likvidt indre marked skal der tages højde for, at behovet for særordninger på nationalt plan ikke må tage overhånd. Også forbrugerbeskyttelsen trænger til en grænseoverskridende harmonisering, så konkurrencen ikke stopper ved de nationale grænser. Et kendetegn ved vores samfundsstruktur er, at virksomheder, der føres som private virksomheder, og virksomheder, der leverer tjenesteydelser af almen interesse, drives side om side. Private/public-partnerskaber er et eksempel herpå, og det er kun i sådanne tilfælde, at det er på sin plads at tillade ordninger på nationalt plan vedrørende lovgivning om banktilsyn.
Skærer man alle disse låntagere over én kam, vil vurderingssystemet blive dyrere, eller bankerne vil blive hindret i at yde lån. Afslutningsvis vil jeg gerne endnu en gang gøre opmærksom på, at den kommende udlånspolitik ikke må indskrænke arbejdsmarkedet, og Basel II må heller ikke tjene som påskud for opsigelser eller begrænsninger af lån. Vi har allerede en usikker vækst, og tingene må ikke gøres værre af, at bankerne skyder skylden på Basel II. Det, der kræves rent virksomhedsøkonomisk, og som er ønskeligt rent samfundsøkonomisk, er ganske enkelt en objektiv tilgang, når risikoen forbundet med den enkelte låntager skal vurderes, når rentesatsen for lånet skal kalkuleres, og når man indvilger i lånet. Dette princip styrker min positive indstilling til Basel II.

Markov (GUE/NGL).
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, det er indlysende, at en eksakt risikovurdering ved tildeling af lån er af afgørende betydning for banksystemets stabilitet, og selv om vi støtter målsætningerne i Basel II-aftalen med at styrke bankernes risikovurdering, har vi dog ikke desto mindre en række kritiske bemærkninger.
For det første bør Basel-aftalen først og fremmest være rettet mod internationalt agerende banker, som kunne udgøre en risiko for finanssystemets globale stabilitet. I mange medlemsstater spiller små lokale banker en vigtig rolle. Det skal sikres, at de omkostninger, som påføres disse pengeinstitutter som følge af nye tilsynsregler, fortsat vil være overkommelige og ikke fører til dyrere lån. Her har Kommissionen valgt et mere fleksibelt grundlag end Basel-komitéen, men det er fortsat utilfredsstillende.
For det andet er der ikke blevet gjort noget for at bringe frygten for, at dette kompromis vil forværre situationen med hensyn til små og mellemstore virksomheders finansiering, ud af verden. Loftet på 1 million euro skal hæves for at forhindre, at udgifterne til lån, som ydes af mindre banker, bliver for dyre for SMV'er. Det er helt uforståeligt, at der på europæisk plan ikke er blevet fremlagt en detaljeret analyse af, hvordan de nye egenkapitalregler vil påvirke de finansieringsvilkår, på hvilke SMV'er rejser kapital. Derfor skal vi støtte ordførerens krav om, at en sådan SMV-undersøgelse fremlægges, før det foreslåede nye direktiv træder i kraft, og at der tages højde for dens resultater, da den udviklingsmotor, som SMV'er udgør i deres regioner, ellers kan blive kvalt.
For det tredje forekommer den nye egenkapitalordnings effekt på den makroøkonomiske stabilitet at være yderst problematisk, da den højst sandsynligt vil resultere i procykliske effekter. Når økonomien er inde i en nedgangsperiode, stiger kreditrisikoen normalt, hvorved bankerne kan begrænse deres udlån, hindre investeringsaktiviteten og således forstærke nedgangsperioden. Her skal reglerne efter min mening ændres, eller det skal undersøges nærmere.
Det fjerde punkt har ordføreren allerede været inde på. Den valgte komitologiprocedure afspejler kun på utilstrækkelig vis Parlamentets interesser, da det ikke er klart, hvad der er principielle spørgsmål af politisk karakter, og hvad der er tekniske spørgsmål, hvorfor Parlamentet i givet fald kunne blive hindret i at foretage ændringer på et senere stadium. Vi bør derfor understrege og støtte kravet om en formel tilbagekaldelsesret.

Ilgenfritz (NI).
Hr. formand, hvis Basel II skal gennemføres, således som Basel-komitéen foreslår, så ville det være lettere for virksomheder, som ikke har behov for penge - det vil sige lån - at få adgang til lån. Omvendt ville det være væsentligt vanskeligere for virksomheder, som har behov for lån - det vil sige penge - at få adgang til dem. I Østrig finansieres f.eks. hen ved 65 % af virksomhederne ved hjælp af banklån. Gennemsnittet i EU ligger på kun 46 %.
Disse virksomheder har for det meste en lille egenkapital. Særlig berørt er bygge-, turist- og hotel- og restaurationsbranchen. Egenkapitalen i f.eks. hotel- og restaurationsbranchen i Østrig ligger på kun 1,75 %. Men da egenkapitalen i fremtiden vil være afgørende for bevilling af lån, ville disse virksomheder og industrier ifølge Basel II ikke modtage lån eller kun meget få. Følgerne ville være katastrofale. Virksomhederne ville ikke længere være i stand til at investere og modernisere og måtte lukke. Vi ville miste i tusindvis af virksomheder og arbejdspladser. Jeg kan kun give ordføreren ret, når han kræver en analyse af disse efterdønninger, så de negative følger af Basel II kommer frem, og der samtidig kan indledes modforanstaltninger for at forhindre dem.

Villiers (PPE-DE).
Hr. formand, jeg ønsker også at lykønske ordføreren, der har arbejdet meget hårdt og udarbejdet en fremragende betænkning, der har min fulde støtte.
Jeg er enig i behovet for at gå over til mere risikofølsomme bestemmelser, der belønner forsigtige lån og straffer uforsigtige lån. Jeg er også enig i håbet om at gennemføre aftalen i størst mulig overensstemmelse med USA for at undgå, at banksektoren i EU konkurrencemæssigt stilles ugunstigt.
Det glæder mig, at hr. Radwans betænkning anerkender betydningen af en ordentlig cost-benefit-analyse og af at skræddersy bestemmelserne til behovene i de forskellige sektorer, der er berørt af direktivet om egenkapital. Det omfatter både små og store banker, investeringsvirksomheder og virksomheder med en blanding af investeringer og udlån. Vi er muligvis nødt til senere at ændre direktivet for at tage hensyn til behovene i handelsvirksomheder, hvis de bliver omfattet af bestemmelserne.
Jeg lykønsker Kommissionen med udviklingen i behandlingen af spørgsmålet om lån til små virksomheder. Det er fuldstændig korrekt, at bestemmelserne ikke må straffe lån til små virksomheder unødigt. Mange små virksomheder har intet at frygte fra risikofølsomme bestemmelser, da mange små virksomheder udgør en sund risiko og derfor kan forvente billigere finansiering som følge af Basel II-aftalen. Der er imidlertid en række små nystartede virksomheder, der udgør en stor risiko, og jeg er enig med kommissæren om, at det fortsat skal være dyrt for dem at optage lån. Overordnet set arbejder vi med hensyn til SMV'er - især i lyset af reformer af definitionen på retail, der omfatter en stor del af lånene til SMV'er - mod bestemmelser, der udgør en fair og afbalanceret løsning vedrørende spørgsmålet om lån til SMV'er.
Jeg så gerne, at bestemmelserne går let henover operationelle risici. Det er endnu ikke nemt at justere den operationelle risiko, og vi skal være meget forsigtige, før vi pålægger stor omkostninger. Vi skal være fleksible, når vi afspejler udviklingen inden for målingen af de omkostninger. Det er også vigtigt, at bestemmelserne erkender den vigtige risikoreducerende rolle, som sikkerhed spiller, det være sig økonomisk som fysisk. Det er endnu en meget vigtig del i Radwan-betænkningen, vi som parlamentsmedlemmer bør anerkende. Vi bør også anerkende betydningen af forsikring og ansvarsforsikring som en måde af mindske risikoen på. Det er især vigtigt i forbindelse med investeringsvirksomheder.
Endelig bør bestemmelserne omfatte professionel praksis. De skal tilskynde til god praksis og arbejde med bedste praksis i sektoren snarere end indføre helt nye bestemmelser på sektorens gode praksis.

Randzio-Plath (PSE).
Hr. formand, ordføreren har i sin betænkning med rette sagt, at ændringerne i de forgangne år alle er gået i den rigtige retning. Vores udvalg har klart sagt, hvilket jeg også gerne vil, at Basel II med rette tilstræber at gøre bankerne mere stabile, og det mål for Basel II er et meget prisværdigt mål i betragtning af de omkostninger, vi ved er forbundet med bankkriser. Det er en kendsgerning, at den centrale forudsætning for et stabilt finanssystem er, at prisen på et lån fastsættes under hensyntagen til risikoen.
Der er stadigvæk behov for at diskutere Basel II. Debatten har allerede varet i mere end fire år, og jeg må sige, at det er positivt, at særligt risikovægtningsfunktionen i søjle 1 er blevet svækket og gjort væsentligt fladere. Derved undgås mulige problemer med at få adgang til lån, navnlig for SMV'er. Derudover er det også positivt, at kortere løbetider på lånene er blevet mindre tiltrækkende. Ud fra et europæisk perspektiv er det bestemt også vigtigt, at der ikke må være forskelsbehandling af tingslig sikkerhed, som skal behandles på lige fod med finansielle sikkerheder.
Men vi bør endelig indse, at Basel II ikke kun vil have en indvirkning på små og mellemstore banker, men også på små og mellemstore virksomheder. Den ekstremt differentierede støttestruktur i EU, som ikke desto mindre er uundværlig for virksomhederne, skal bevares. Vi må udelukke en stigning i kapitalbehovet for lån sikret af støtteinstitutter og selvhjælpsorganer i erhvervslivet, som ikke er dækket af risikovurderinger.
Jeg har endnu et par punkter. Det bør efter min mening begrundes, hvorfor kun 10 banker i USA skal anvende Basel II, og yderligere 10 institutter anvender Basel II på frivillig basis, mens alle pengeinstitutter i Europa skal benytte modellerne. Det er ganske vist rigtigt, at små europæiske banker ikke konkurrerer umiddelbart med de amerikanske pengeinstitutter, som er undtaget fra forpligtelserne i medfør af Basel II, men i stedet for med disse pengeinstitutters erhvervskunder. Det kunne medføre, at europæiske virksomheder stilles dårligere i konkurrencen på verdensmarkedet. Det kræver efter min mening en afklaring, og jeg regner også med, at den udtalelse, som Kommissionen har sat i værk, behandler dette punkt, og det tidsnok til, at den kan afstedkomme nogle ændringer.
Jeg vil også gerne understrege, at det er meget vigtigt, at de kritiske punkter, som Charles Goodharts forskergruppe fra London School of Economics har taget op, også bliver afklaret, navnlig dem med relation til de procykliske effekter af Basel II, som allerede er blevet nævnt. Jeg støtter formelt hr. Radwan i hans ræsonnement om, at Parlamentet bør tage fat i de små og mellemstore virksomheders og deres ansattes problemer i tide, at vi bør holde fast ved det, og at vi frem for alt også sikrer, at Parlamentets stemme fortsat har vægt og også bliver hørt i sidste ende.

Kauppi (PPE-DE).
Hr. formand, det glæder mig at kunne udtrykke tilfredshed med hr. Radwans betænkning om den kommende Basel II-aftale. Udarbejdelsen af nye kapitalkravsbestemmelser maksimerer kapitalreglernes effektivitet ved at sikre generel økonomisk stabilitet, fastholde tilliden til de finansielle institutioner og beskytte forbrugernes og indskydernes interesser. Det gavner ikke blot banksektoren, men økonomien i hele EU.
En struktureret dialog mellem tilsynsmyndigheder, myndigheder og repræsentanter for banker og investeringsvirksomheder er imidlertid afgørende for udarbejdelsen af bæredygtige kapitalbestemmelser. Et centralt element - demokratisk kontrol - har manglet. Derfor hilses hr. Radwans målsætning om at inddrage Europa-Parlamentet i drøftelserne om egenkapital og tilføje demokratiserende elementer i beslutningsprocessen særdeles velkommen.
Princippet om at tage virksomhedernes risici i betragtning i forbindelse med prisfastsættelsen på udlån er godt. Risici bør behandles ens uanset den pågældende institutions juridiske struktur og medvirken. Ikke desto mindre er bekymringer vedrørende lån til SMV'er, der er fremhævet i betænkningen og af mange kolleger, velbegrundede. I Finland er det f.eks. kun de større banker og en halv snes virksomheder, der har eksterne vurderinger. Derfor er den særlige genbrug af eksterne vurderinger ikke en bæredygtig løsning for os på kort sigt. Der bør i stedet udarbejdes interne vurderinger baseret på aftalte nøgletalskriterier for at undgå urimelige udgifter for SMV'erne.
Jeg er bekymret over et stort antal nationale muligheder. Jeg frygter, at de nationale tilsynsmyndigheder kan fortolke og anvende bestemmelserne forskelligt. Sådanne nationale uoverensstemmelser kunne give anledning til konkurrencemæssige uligheder i det indre marked.
Jeg vil også gerne nævne gensidig anerkendelse med USA. EU-banker og -investeringsvirksomheder, der opererer i lande uden for EU, bør ikke straffes af den potentielle byrde fra divergerende krav hos tilsynsmyndighederne i hjemlandet og værtslandet. Det er et spørgsmål, der er meget vigtigt for os, især i Delegationen for Forbindelserne med De Forenede Stater, hvor vi har drøftet reglerne om økonomisk sikkerhed.

Rübig (PPE-DE).
Hr. formand, hr. Radwan, mine damer og herrer, hvad handler Basel II om? Den handler om kreditværdighed og de sikkerheder, der kræves hertil. Derfor interesserer det os særligt, hvordan det påvirker SMV'er. De beskæftiger immervæk to tredjedele af de ansatte i Europa og betaler 80 % af skatterne. Derfor kræver vi også en stabilitetspagt for SMV'er i forbindelse med forberedelsen af indførelsen af Basel II. Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi anmodede STOA om at foretage en undersøgelse. Et af de vigtigste resultater var, at bankerne alt efter ratingmetode forlangte op til 400 % mere i depositum til venturefinansiering og nyetablering af virksomheder.
Jeg tror, at det skal vise os, at vi i Budgetudvalget også bør gribe til handling. Som medlem af Budgetudvalget har jeg sammen med ordføreren, hr. Mulder, stillet forslag om at starte et pilotprojekt på dette område, som via de europæiske institutioner og de europæiske banker skal støtte garantier til SMV'er. Navnlig bør der bevilges garantier på op til 25.000 euro til SMV'er. Vi ønsker en pakke i størrelsesordenen 10 eller flere hundrede millioner, så vi kan hjælpe de små virksomheder. Vi ønsker også en uddannelsespakke, navnlig til finansministerierne. Her som ved Lissabon-processen er vi nødt til at se på, hvilke indvirkninger skattelovgivningen vil have på forskellige egenkapitalstrukturer, f.eks. hensættelser, reserver, afskrivninger, selskabsskat, forskrifter for almennyttige aktiviteter. Der er meget, der skal kontrolleres, og jeg opfordrer Kommissionen til at undersøge disse ting i sin redegørelse, som burde have været her for længst, så medlemsstaterne og deres ministre kan tiltræde Basel II og forberede sig så godt som muligt.

Bolkestein
Hr. formand, hr. Radwan henviste til komitologi. Jeg vil gerne understrege, at en af de hovedkommentarer, som Kommissionen har modtaget, er, at de nye bestemmelser hurtigt skal kunne ajourføres. Kommissionen er enig i, at det er meget vigtigt, og det anerkendes også i den betænkning, som vi drøfter her i dag. Kommissionen anerkender Parlamentets bekymringer omkring brugen af komitologi. Det er et gammelt emne, der ofte er blevet drøftet her i Parlamentet. Denne bekymring afspejles også i hr. Radwans initiativbetænkning.
Alle de foreslåede bestemmelser, både artikler og bilag, medtages i Kommissionens forslag og skal alle vedtages i overensstemmelse med proceduren med fælles beslutningstagning. Parlamentet vil derfor være i sin fulde ret til at fremsætte alle de kommentarer, som det ønsker. Som jeg har sagt flere gange i Parlamentet, støtter Kommissionen Parlamentets ønske om at ændre traktatens artikel 202, som fru Randzio-Plath meget vel ved.
Mit andet punkt vedrører SMV'er. Det blev nævnt af flere medlemmer - hr. Karas, hr. Markov, fru Villiers, hr. Ilgenfritz m.fl. Jeg vil gerne påpege, at der er foretaget flere forbedringer for at sikre fair og afpassede kapitalkrav til bankernes lån til SMV'er. Eksempler på dette er de mindskede krav til mere risikobetonede låntagere, en rabat på gennemsnitlig 10 % til mindre låntagere og mulighed for at medtage SMV'er i retailporteføljen ved lån på under 1 million euro. Hr. Karas spurgte, om det kunne pristalsreguleres i henhold til inflationen. Det har jeg bestemt ingen indvendinger imod, men det er et af de spørgsmål, der skal udformes i overensstemmelse med komitologiproceduren.
Der er udarbejdet konsekvensanalyser, og resultaterne angiver, at de nye regler medfører fair og afpassede kapitalkrav til SMV'ernes eksponering, hvorfor SMV'erne står til at få gavn af dem. Jeg er derfor ikke enig med hr. Ilgenfritz. Jeg henviser ham til fru Villiers' meget rammende kommentarer, der står i direkte modsætning til hans synspunkter. Jeg foreslår, at de to parlamentsmedlemmer kort drøfter sagen, men Kommissionen er bestemt enig med fru Villiers.
Dernæst er der spørgsmålet om risikokapital, som især hr. Ettl henviste til. Kommissionen deler synspunktet om, at risikokapital og egenkapitalinvesteringer i nystartede virksomheder er vigtige.
Formålet med forsigtig lovgivning, der er det, vi drøfter, er imidlertid at beskytte finanssystemet og indskydernes og opsparernes interesser. Faktisk henledte hr. Ettl selv opmærksomheden på behovet for forbrugerbeskyttelse. Vi skal derfor være sikre på, at vi ikke behandler mere risikobetonede investeringer, f.eks. i risikokapitalvirksomheder, på et for slapt grundlag og derved risikerer at skade forbrugerbeskyttelsen. Som jeg nævnte tidligere, glæder det mig imidlertid at præcisere, at rabatten til små virksomheder - det vil sige reduktionen på op til 20 % ved lån til mindre virksomheder - også finder anvendelse på risikokapitalvirksomheders egenkapitaleksponering.
En række medlemmer har anmodet om yderligere undersøgelser. Der blev på Det Europæiske Råds møde i Barcelona anmodet om yderligere undersøgelser af Basel II-aftalens indvirkning på den europæiske økonomi. PricewaterhouseCoopers er i lyset af denne anmodning ved at foretage en undersøgelse. Der ventes et udkast til rapporten sidst på året, og den endelige rapport skal foreligge i slutningen af marts næste år. Resultaterne af undersøgelsen skal forelægges Kommissionen i starten af 2004. Som jeg sagde tidligere, har vi nu udarbejdet konsekvensanalyser, og PricewaterhouseCoopers foretager næste år yderligere undersøgelser som følge af kravene til Kommissionen fra Det Europæiske Råd i Barcelona.
Fru Randzio-Plath henledte opmærksomheden på den kendsgerning, at kun et begrænset antal banker skal overholde Basel II-bestemmelserne i USA. Ifølge Roger Ferguson, "næstkommanderende" i den amerikanske centralbank, betyder den kendsgerning, at Basel II-bestemmelserne finder anvendelse på "10 + 10" amerikanske banker - de 10 største og de 10 næststørste - at over 99 % af USA's udenlandske bankaktiver er omfattet. Vi kan derfor acceptere, at der vil være fair konkurrence mellem de europæiske og amerikanske banker på den internationale scene.
Fru Randzio-Plath m.fl. nævnte spørgsmålet om procykliske effekter. Som jeg nævnte i min indledning er øget risikofølsomhed vigtig. Jeg mener - og jeg håber, det samme gælder Parlamentet - at betænkningen rammer en fin balance i denne henseende. Der er indført ændringer for at mindske de procykliske effekter af de foreslåede regler, hvilket er godt. Vi håber også, at bedre risikostyring som følge af hele Basel II-proceduren sætter bankerne i stand til at være bedre forberedt på håndteringen af virkningerne af konjunkturnedgange.
I sin indledning nævnte hr. Radwan et vigtigt punkt om "blød" lovgivning. Jeg forstår meget vel Parlamentets bekymringer i denne henseende. "Blød" lovgivning betyder, at Parlamentet kan omgås. Jeg accepterer synspunktet hos dem, der siger, at "blød" lovgivning skal holdes inden for et tilladt område, så det demokratiske indhold i loven ikke kan forfalskes. Jeg accepterer det synspunkt, men finder det vanskeligt at acceptere, at begrebet "blød" lovgivning skulle finde anvendelse på regnskabsstandarderne eller Basel II-aftalen.
Hr. Radwan henledte også opmærksomheden på regnskabsstandarder. Begge områder - regnskabsstandarderne og Basel II-aftalen - er frygtelig komplicerede. Det tror jeg, at hr. Radwan er enig i. Det er derfor rimeligt, at eksperter på begge områder opfordres til at udarbejde regler, som det er tilfældet med IASB (International Accounting Standards Board) og Baselkomitéen, hvor Kommissionen er med som observatør.
Når alt det er gjort, opstilles resultaterne i form af direktiver. Der bliver et direktiv om Basel II og om internationale regnskabsstandarder. Parlamentet vil derfor være i sin gode ret til at klage og rejse spørgsmål. Endnu en gang, selv om jeg accepterer hr. Radwans synspunkt om "blød" lovgivning generelt, er det ikke det rette at lade det finde anvendelse på Basel II eller regnskabsstandarderne.

Formanden.
Mange tak, kommissær Bolkestein.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0180/2003) af Koukiadis for Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked om retsgrundlag og overholdelse af fællesskabsretten (2001/2151(INI)).

Koukiadis (PSE)
- (EL) Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked har bedt mig om at udarbejde en initiativbetænkning om retsgrundlag og overholdelse af fællesskabsretten.
Betænkningens titel er ikke præcis. Jeg vil sige, at den er lettere vildledende. Den handler faktisk om det enorme emne, som bebyrder Rådet, Kommissionen og Europa-Parlamentet med modsatrettede holdninger, og som handler om at undersøge potentielle retsgrundlag for EU's kompetence til at vedtage bestemmelser om strafferetlige sanktioner for visse alvorlige overtrædelser af fællesskabsretten.
Der er meget delte meninger om, hvorvidt og i hvilket omfang der kan lovgives om denne type aktiviteter. For at vi kunne få en velunderbygget betænkning, foreslog jeg derfor - Kommissionen indvilgede i det - at afholde en offentlig høring, hvor talsmænd beskrev de forskellige tendenser. Jeg vil gerne takke for deres bidrag og informere Parlamentet om, at betænkningen er baseret på de punkter, hvor vi er nogenlunde enige. Det fælles mål for os alle må være, at fællesskabsbestemmelser anvendes effektivt, men med løsninger, som vil være pålidelige, for vores vigtigste mål er at skabe retssikkerhed.
Jeg vil også gerne minde Dem om, at spørgsmålet om strafferetlige sanktioner for alvorlige overtrædelser af fællesskabsretten også tidligere er blevet rejst i forbindelse med lovforslag om miljøbeskyttelse, beskyttelse af Fællesskabets økonomiske interesser, beskyttelse af intellektuelle ejendomsrettigheder, forurening på havet og miljøovertrædelser generelt.
Det er et ganske kompliceret emne set fra et juridisk synspunkt. Opdelingen i de tre søjler gør det endnu mere kompliceret. Betænkningen koncentrerer sig om lovgivning om strafferetlige sanktioner under den første søjle. For at gøre problemet forståeligt har jeg begrænset mig til at rejse det grundlæggende spørgsmål, som betænkningen giver et positivt svar på, med andre ord i hvilket omfang Fællesskabet kan pålægge medlemsstaterne at skabe bestemmelser om strafferetlige sanktioner for alvorlige overtrædelser af fællesskabsretten. Det er den såkaldte blandede metode, hvor Fællesskabet pålægger medlemsstaterne at indføre bestemmelser om strafferetlige sanktioner for dette specifikke emne.
Vi har begrænset os til denne metode, fordi der ser ud til at kunne opnås ganske stor enighed om den. I modsætning hertil møder den rene fællesskabsmetode, hvor der skabes direkte bestemmelser om strafferetlige sanktioner under fællesskabslovgivningen, hvorved strafferetten på en måde lægges ind under EU-retten, alvorlige retlige indvendinger baseret på den kendsgerning, at der ikke findes noget klart retsgrundlag for dette emne i traktaten, at strafferetlige sanktioner er en del af medlemsstaternes nationale suverænitet, og at strafferetten er en uløselig del af den nationale kultur. Der fremføres også den indvending, at strafferetlige sanktioner er knyttet til begrænsninger af individuelle rettigheder, som forudsætter en fuldt koordineret konstitutionsmæssig situation, ikke en ufuldstændig retstilstand med de klare økonomiske elementer og det demokratiske underskud, som kendetegner EU.
Men selv om man accepterede den rene fællesskabsmetode, ville den være begrænset til at skabe bestemmelser om en strafferetlig sanktion. Den ser ikke ud til at have kompetence til at idømme sanktioneringen i dette særlige tilfælde. Hvad angår den såkaldte nationale metode, det vil sige staternes ret til at skabe bestemmelser om strafferetlige sanktioner for tilfælde af overtrædelse af fællesskabsretten, skaber dette ikke problemer. Staterne har frihed til at følge denne metode. Sanktionen skal imidlertid være effektiv, rimelig og afskrækkende. Det ville også blive klart, at det således ikke drejede sig om harmonisering af strafferetten og sanktionerne, hvilket kun den tredje søjle kan bruges til og kun i særlige tilfælde. Med udarbejdelsen af forfatningen vil disse emner få et nyt grundlag. Betænkningens holdning til det grundlæggende spørgsmål, jeg henviste til ovenfor, altså om Fællesskabet kan pålægge medlemsstaterne af skabe bestemmelser om strafferetlige sanktioner, er, at fællesskabslovgiveren har det juridiske grundlag til at kræve dette af medlemsstaterne. Mere specifikt accepterer den princippet om sikring af loven, som er formuleret i EF-traktatens artikel 10, altså medlemsstaternes pligt til at sikre, at overtrædelser af fællesskabslovgivningen medfører effektive strafferetlige sanktioner. Derfor bør vi, når vi anerkender en sådan forpligtelse for staterne, også anerkende fællesskabslovgiverens evne til at lave bestemmelser om lignende forpligtelser, i det mindste for alvorlige overtrædelser af fællesskabsretten.
Betænkningen præciserer således, at for at et sådant EU-initiativ skal være i overensstemmelse med den nuværende lovgivning, må det kun bruges i de tilfælde, hvor det er den eneste måde til at sikre effektiv overholdelse af fællesskabsbestemmelser.
Endelig foreslår betænkningen, at Kommissionen i sin egenskab af vogter af Fællesskabets interesser bør kunne indgive klager eller anlægge sager, i det mindste i sager, hvor medlemsstaterne har en lignende rettighed. Det er opmuntrende, at Det Europæiske Konvent er på samme bølgelængde med endelige forslag fra beslutningsforslaget, som det ses af artikel I-13, III-65 og III-172. Når den nye traktat er indført, bliver vi nødt til at tage dette emne op til fornyet overvejelse.

Bolkestein
Hr. formand, Kommissionen vil indledningsvis takke hr. Koukiadis for den foreliggende betænkning, som er af høj kvalitet og et værdifuldt arbejdsdokument, når det gælder de ømtålelige relationer mellem strafferetlige sanktioner og fællesskabsret. Betænkningen udmærker sig endvidere ved at være det første dokument fra en EU-institution, som tegner et fuldstændigt billede af denne problemstilling, som afgjort ikke er ny. Kommissionens tjenestegrene har i øvrigt søgt at indkredse problemstillingen ved forskellige arbejdsdokumenter i forbindelse med stort set alle de forslag, der er omtalt i hr. Koukiadis' betænkning, især når det gælder beskyttelse af finansielle interesser, strafferetlige bestemmelser til beskyttelse af miljøet, racisme og fremmedhad. Det er emner, som hidtil aldrig har været behandlet så systematisk uden for akademiske kredse.
Jeg finder endvidere grund til på Kommissionens vegne at glæde mig over betænkningen, fordi jeg konstaterer, at de heri anførte synspunkter i vid udstrækning er sammenfaldende med Kommissionens holdning. Kommissionen mener, i lighed med hr. Koukiadis, ikke, at Fællesskabet i henhold til de gældende traktater har nogen generel kompetence i strafferetlig henseende.
Kommissionen mener til gengæld, at Fællesskabet i forbindelse med de mål, der anføres i artikel 2 i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, tillægges saglig kompetence til at pålægge medlemsstaterne at fastsætte sanktioner, i påkommende tilfælde strafferetlige sanktioner, hvor det findes nødvendigt for at opfylde et af Fællesskabets mål. Denne opfattelse beror, som påpeget af hr. Koukiadis, på EF-Domstolens retspraksis, som understreger, at traktatens artikel 10 pålægger medlemsstaterne at træffe alle foranstaltninger, der er nødvendige for at sikre fællesskabsrettens anvendelse og effektivitet.
I henhold til de gældende traktater kan harmonisering af medlemsstaternes strafferetlige bestemmelser til gengæld kun ske med hjemmel i bestemmelserne i afsnit 6 i traktaten om Den Europæiske Union. Kommissionen forsvarer i øvrigt denne holdning over for EF-Domstolen, med Europa-Parlamentets støtte, i forbindelse med sagen om anfægtelse af lovligheden af rammeafgørelsen om strafferetlig beskyttelse af miljøet.
Endelig udmærker hr. Koukiadis' betænkning, og i særdeleshed den afsluttende bemærkning, sig ved klart at påvise, i hvor høj grad emnerne under fællesskabssøjlen og de foranstaltninger, der findes at henhøre under tredje søjle, griber ind i hinanden og til stadighed volder problemer. Endvidere indebærer situationen en risiko for blokering af beslutningsprocessen. For at løse disse problemer skabes der en kunstig opdeling mellem forskellige retsakter, som har samme sigte, hvilket ofte gør det endnu vanskeligere for borgerne at forstå EU's dispositioner.
Det er endvidere vigtigt, at Europa-Parlamentet og EF-Domstolen tillægges samme rolle, som de to institutioner er tillagt under første søjle, og at ønsket om effektivitet således går hånd i hånd med forbedring af den demokratiske og retslige kontrol. Kommissionen glæder sig derfor over konventets forslag om at gøre afsnit 6 i traktaten om Den Europæiske Union til et fællesskabsanliggende. Kommissionen vil gøre sit yderste for at sikre, at dette væsentlige fremskridt overlever regeringskonferencen, som indledes i oktober. Jeg ved, Europa-Parlamentet fuldt ud tilslutter sig Kommissionens holdning i så henseende.

Gil-Robles Gil-Delgado (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil begynde med at lykønske hr. Koukiadis for hans fremragende betænkning. Den kommer med en nøje specificering af nuancerne i dette følsomme spørgsmål.
Betænkningen adskiller helt korrekt de specifikke grundlag fra det, der er det essentielle grundlag for Fællesskabets aktion, når den beder medlemsstaterne om om nødvendigt at fastsætte strafferetlige sanktioner. Dette retsgrundlag er den loyalitetsforpligtelser, der er fastsat i EF-traktatens artikel 10.
Som kommissæren netop sagde, understreges det omhyggeligt i betænkningen, at det er en besynderlig situation (jeg anvender dette adjektiv for ikke at være for hård), at der er to anvendelsesmuligheder, nemlig afsnit VI på den ene side og den første søjle på den anden side. Det understreges desuden - sådan som Parlamentet altid har gjort og som det sig hør og bør - at man altid skal anvende den første søjle, såfremt det er muligt. Det skal, som kommissæren også netop har påpeget, ske med respekt af det store fremskridt, det vil være, at der i den europæiske forfatning fastsættes en i det mindste formel afskaffelse af søjlerne og en tilnærmelse af den tredje søjle til den første søjles karakteristika. Det er et spørgsmål - og her er jeg helt enig med kommissær Bolkestein - vi skal forsøge at fastholde under regeringskonferencen.
Min gruppe støtter hr. Koukiadis' tekst. Han har ydermere været meget fleksibel ved præciseringen af to af de punkter, hvor vi kort sagt anmodede om, at proportionalitetsprincippet bliver anvendt, det vil sige, at det ikke er påkrævet at anvende strafferetlige sanktioner, hvis man kan opnå samme mål ved hjælp af andre juridiske instrumenter. I visse tilfælde kan det være nødvendigt at anvende strafferetlige sanktioner, men det skal altid tilstræbes, at fællesskabsretten ikke anvender den strengeste sanktion, hvis målet kan nås med en mildere sanktion. Det har hr. Koukiadis behandlet udmærket i sin betænkning, og det vil jeg gerne takke ham for.
Jeg mener derfor, at det er en afbalanceret betænkning, som afspejler Kommissionen og Europa-Parlamentets stadige bevågenhed for, at fællesskabsretten ikke bliver en flatus vocis, men en effektiv ret, og der findes ingen effektiv ret uden sanktioner, uden mulighed for at kræve, at den overholdes ved hjælp af relevante aktioner, såfremt den bliver overtrådt.
Jeg lykønsker endnu en gang ordføreren og sætter min lid til, at et meget stort flertal af Parlamentet vil stemme for hans betænkning.

Wallis (ELDR).
Hr. formand, jeg vil også gerne takke og lykønske ordføreren. Det er en god betænkning, der kommer i rette tid, om et, som det allerede er sagt, meget komplekst og følsomt emne.
Selv om det er et komplekst emne, skal vi gribe det praktisk an. Der har været tidspunkter i udvalget, hvor vi er blevet forelagt initiativer fra medlemsstaterne, hvor de ønsker, at vi fastsætter strafferetlige sanktioner, men hvor vi befinder os i en situation, hvor vi ikke kan reagere, som de ønsker. I betragtning heraf, når det drejer sig om regeringskonferencen, anerkender Rådet og medlemsstaterne det fornuftige i det, der foreslås her.
Det faldt mig også ind - ved den oplysende høring med eksperter, da hr. Koukiadis var ved at udarbejde denne betænkning - at Fællesskabet bør og skal have de nødvendige midler til at beskytte sin ejendom i videste forstand. Det er det, vi taler om: ejendom i videste forstand.
Men der er et punkt, som jeg gerne vil påpege og understrege. Hvis vi skal give Fællesskabet beføjelser på dette kompetenceområde - og det bør vi - skal beføjelserne underbygges af den balance, som Fællesskabet har opnået ved at underskrive den europæiske menneskerettighedskonvention. Hvis vi skal have beføjelser, om end begrænsede, på det strafferetlige område, skal de afbalanceres ved at måle den lovgivning over for noget fundamentalt og grundlæggende, der garanterer borgernes menneskerettigheder.

MacCormick (Verts/ALE).
Hr. formand, der er ikke meget at sige på dette sene tidspunkt af aftenen, især da vi alle er enige om indholdet i betænkningen og den pointe, der ligger bag. Jeg vil blot kort nævne tre principper.
For det første er det tydeligt, at strafferetten og strafferetlige sanktioner berører borgernes frihed mere end andre grene af lovgivningen. Den er derfor, i fuldstændig forvisning om at der er gyldigt forfatningsmæssigt grundlag for at bruge strafferetten, afgørende for friheden som fundamentalt spørgsmål for retsstaten. En af de ting, som betænkningen og begrundelsen i denne gør, er at vise nøjagtigt, i hvilket omfang der er et grundlag.
I et demokratisk samfund er det for det andet vigtigt, at repræsentanterne for borgerne stemmer om, hvorvidt strafferetten bør udvides. Alene det ville få os til at betragte den tredje søjle som et meget mistænkeligt grundlag for enhver indgriben i strafferetten. Det udelukker effektivt borgernes demokratisk valgte repræsentanter her i Parlamentet på forhånd og i de nationale parlamenter efterfølgende. Det er derfor udmærket at opdage, som hr. Koukaidis viser, at det er et spørgsmål for fællesskabssøjlen.
Jeg vil gerne understrege pointen i punkt 7 om nærhedsprincippet og proportionalitetsprincippet. Igen sender det en besked til medlemsstaterne om at forbedre strafferetten hensigtsmæssigt for at give plads til sensitivitet i de lokale retlige traditioner. Det er meget vigtigt. Det var tre principper i en fremragende betænkning.
Jeg vil gerne byde hr. Bolkestein velkommen tilbage fra hans korte ophold i Skotland, hvor han var meget velkommen.

Bolkestein
Jeg skal gøre det kort. Som hr. MacCormick sagde - og jeg byder ham velkommen tilbage til Strasbourg efter vores to møder i Edinburgh - er vi alle enige.
Fru Wallis rejste spørgsmålet om underskrivelse af den europæiske menneskerettighedskonvention. Det er et rigtigt godt punkt. Nogle har foreslået, at vi i stedet for det nuværende charter om grundlæggende rettigheder, som sandsynligvis bliver en del af den nye forfatning - selv om visse ikke er enige i det - blot skulle have underskrevet den europæiske menneskerettighedskonvention. Der er, som situationen ser ud nu, risiko for en form for konkurrence mellem de to instrumenter. Den drøftelse har fundet sted, men der blev i sidste ende truffet afgørelse - som fru Wallis ved - om et charter om grundlæggende rettigheder. Spørgsmålet er nu, om det ville være nyttigt at underskrive den europæiske menneskerettighedskonvention foruden det charter. Jeg er forsigtig med dobbeltinstrumenter, så jeg spekulerer på, om fru Wallis' forslag er godt. Det er dog bestemt værd at overveje.

Formanden.
Mange tak, kommissær Bolkestein.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.
(Mødet hævet kl. 21.10)

