
Formanden.
   - Jeg erklærer Europa-Parlamentets session, der blev afbrudt den 18. december 2003, for genoptaget. 
Formanden.
   - Kære kolleger, som De ved mistede mindst 30.000 mennesker livet ved et jordskælv i den gamle by Bam i Iran den 26. december 2003. Mange tusind blev såret, og titusinder eller hundredtusinder af mennesker i byen og regionen er blevet hjemløse. Jeg vil gerne give udtryk for Parlamentets medfølelse med alle ofrene for dette jordskælv og for vores faste vilje til at vise praktisk solidaritet med dem og deres samfund i de kommende uger og måneder.
Jeg vil også gerne henlede Parlamentets opmærksomhed på ulykken den 3. januar 2004 med et egyptisk charterfly, som styrtede ned i Det Røde Hav, hvorved 148 mennesker omkom. Jeg har allerede på Parlamentets vegne overbragt vores kondolence til ofrenes familier og til de franske myndigheder.
Jeg vil bede Dem vise vores respekt for ofrene, både for jordskælvet, en forfærdelig naturkatastrofe, og for flyulykken ved at iagttage et minuts stilhed.
- Kære kolleger, jeg vil gerne informere Dem om, at der i aftes her i denne bygning i Strasbourg opstod en læk i en vandvarmer på etagen over vores sal. Vandet løb ned i salens nedsænkede loft, og noget af det faldt ned på medlemmernes sæder og borde. Jeg beklager at måtte fortælle kollegerne i Den Socialdemokratiske Gruppe, at Deres pladser var i skudzonen.
Lækken blev opdaget omkring kl. 4.30 i morges af Parlamentets servicemedarbejdere, som straks sørgede for at sikre salen og lokalisere og standse lækken. De tekniske medarbejdere og håndværkerne har fjernet vandet fra det nedsænkede loft og tørret det, rengjort møblerne og tjekket det tekniske udstyr til tolkning og elektronisk stemmeafgivelse. Vores tekniske afdeling har forsikret mig om, at der er ikke er nogen risiko med hensyn til det nedsænkede loft eller nogen fare for kollaps. Så vidt vi ved, er der ikke sket skade på afstemnings- eller tolkeudstyret bortset fra de 11 systemer og stationer, som er blevet udskiftet i løbet af eftermiddagen. Salen skulle altså være fuldt funktionsdygtig. Hvis der skulle opstå nogen tekniske problemer, bedes De informere teknisk afdeling så hurtigt som muligt, så de kan blive rettet.(1) 

Formanden.
   - Det endelige forslag til dagsorden som opstillet af Formandskonferencen på mødet torsdag den 8. januar 2004 i overensstemmelse med forretningsordenens artikel 110 og 110a er omdelt.
Der foreligger ingen forslag til ændring af dagsordenen for Strasbourg eller Bruxelles. 
Poettering (PPE-DE ).
   - Hr. formand, i eftermiddag står hr. Pex' betænkning om indførelse af sanktioner for ulovlig forurening på dagsordenen. Hr. Pex og hr. Doom og andre har det godt - det siger jeg, for at De ikke skal blive urolige over det, jeg nu fortæller. De har været involveret i en flyulykke. Maskinen kørte vist uden for landingsbanen, som jeg har forstået det, men alle har det godt. Hr. Pex beder om, at hans betænkning bliver behandlet i dag og ikke bliver udsat, og at den bliver præsenteret af hr. Bremmer, som ganske vist ikke er medlem af udvalget, men som er informeret om emnet. Den anmodning vil jeg fremsætte her. 
Formanden.
   - Eftersom Kommissæren er til stede, og Parlamentet ser ud til at være enigt, går vi videre med dagsordenen som planlagt. 
Swoboda (PSE ).
   - Hr. formand, vi har et ønske om ændring af afstemningen på torsdag, som fru Gebhardt gerne vil begrunde, hvis det er muligt. Vi har ganske vist anmeldt det med lidt kort varsel. 
Gebhardt (PSE ).
   - Hr. formand, på torsdag skal vi diskutere og stemme om Zappalà-betænkningen om anerkendelse af diplomer. Diskussionen bør stadig finde sted torsdag formiddag, men jeg vil gerne bede om, at vi udsætter afstemningen om denne betænkning til mødet i Bruxelles i slutningen af måneden. Der er to grunde til, at jeg beder om dette på min gruppes vegne.
Den ene er, at der er et par ændringsforslag, som mangler at blive undersøgt, før de kan gå til oversættelse endnu en gang i dag, og det kommer til at knibe med tiden. Der vil i alt være over 300 ændringsforslag, tror jeg.
Den anden grund er, at en lang række medlemmer af Parlamentet torsdag formiddag flyver til Indien for at deltage i Det Sociale Forum. Anerkendelse af erhvervsuddannelser er et så vigtigt emne, som berører så mange borgere, at det virkelig ville være fornuftigt og rigtigt, at der var et stort antal medlemmer i Parlamentet, som var med til at stemme om det. Derfor bør vi gøre det på et tidspunkt, hvor vi er sikre på, at der er rigtig mange til stede. Derfor foreslår vi, at afstemningen om denne betænkning finder sted i slutning af måneden i Bruxelles. Diskussionen skal imidlertid stadig finde sted på torsdag formiddag.
Lehne (PPE-DE ),
   Hr. formand, jeg vil gerne have lov at repræsentere ordføreren i dette spørgsmål. Jeg har fået meddelt, at ordføreren gerne vil have denne betænkning til afstemning i denne uge, bl.a. fordi der erfaringsmæssigt er større fremmøde i Strasbourg-uger end i Bruxelles-uger. Det er et meget vigtigt emne, som er blevet diskuteret gennem mange, mange måneder, og vi har gang på gang udsat afstemningen i udvalget, bl.a. fordi emnet er så vigtigt og vanskeligt. Denne gang mener vi imidlertid, at sagen er moden til beslutning og kan vedtages i denne uge. 
Formanden.
   - Jeg er i lidt af et dilemma i denne sag, ikke kun fordi der bliver stillet forskellige forslag, men også fordi mit eget kontor har haft kontakt med ordføreren, og jeg forstod, at han støttede en anden fremgangsmåde end den, der nu bliver foreslået. Jeg foreslår, at vi sonderer terrænet i morgen tidlig for at se, om vi kan forene de forskellige holdninger, der er blevet givet udtryk for i eftermiddag. Er Parlamentet enigt? 
Swoboda (PSE ).
   - Hr. formand, kunne det ikke lade sig gøre at gøre det før afstemningen i morgen ved frokosttid? 
Formanden.
   - Jo, det vil være bedst, eftersom der vil være flere til stede ved begyndelsen af afstemningen i morgen. Jeg opfordrer kollegerne til at bruge den mellemliggende periode til at drøfte sagen og forhåbentlig nå til enighed.
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er afstemningen om en anmodning om opsættelig forhandling.
Denne anmodning blev behandlet i slutningen af sidste mødeperiode.
Herzog (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, jeg skal starte med at bede Dem undskylde fru Randzio-Plath, som desværre er forhindret. Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål vil udtale sig om dette forlængelsesproblem i aften ved en forenklet procedure jf. artikel 158, stk. 1. Problemet burde derfor hurtigt blive løst. Jeg tror faktisk, at vi vil nå til enighed, men afstemningen finder jo sted i aften. 
Formanden.
   - Jeg har forstået, at De efter mødet i aften helt sikkert vil kunne komme med en anbefaling. Betyder det, at De ønsker at behandle spørgsmålet om uopsættelighed i morgen tidlig ved mødets åbning? 
Herzog (GUE/NGL ).
   - Vi kan godkende forslaget i dag, nu og her. 

Titley (PSE ).
   - Hr. formand, som De vil vide, modtog mit kontor sidste mandag en brandbombe, som var adresseret til mig, men blev åbnet af mit personale. Jeg vil gerne benytte denne lejlighed til at takke kollegerne for deres solidaritet og støtte. Det var naturligvis chokerende, selv om det naturligvis skal sættes i perspektiv. Der er sket værre ting for andre medlemmer af Parlamentet. Det var naturligvis særligt skræmmende, at det var mit personale, som åbnede denne korrespondance, og det kunne f.eks. også have været studenter i praktik - det var det fejeste ved sagen.
Selv om vi skal tage vores forholdsregler af hensyn til sikkerheden, håber jeg ikke, at vi vil tillade, at der bliver bygget barrierer mellem os og vælgerne, for det er netop, hvad disse gerningsmænd ønsker: at underminere den demokratiske samfundsorden. Det har vi set rigeligt med eksempler på i tidens løb.
Måske var det mest chokerende aspekt, at hr. Farage fra Det Forenede Kongeriges Uafhængighedsparti besluttede at udsende en opportunistisk pressemeddelelse, som i bedste fald var udtryk for særdeles dårlig smag og i værste fald en undskyldning for terrorisme. Siden den pressemeddelelse har mit kontorpersonale fået føjet spot til skade ved at modtage en mængde e-mails fra tilhængere af Det Forenede Kongeriges Uafhængighedsparti eller medlemmer af dette parti, som har været direkte aggressive og ekstremt ophidsende, inklusive en udtalelse om, at det skulle have været en større bombe. Det har bestyrket min opfattelse af Det Forenede Kongeriges Uafhængighedsparti som en gruppe paranoide reaktionære på samfundets rand, som nu tydeligt er parate til at gå sammen med dem, som går ind for at vælte regeringer med vold.
Der har tidligere været forsvarere for terrorisme i Parlamentet, især Herri Batasuna. Jeg er skuffet og skammer mig over, at et britisk politisk parti skulle have taget samme standpunkt, og jeg håber, De vil fordømme det, hr. formand.
Formanden.
   - Hr. Titley, Parlamentet udtrykker sin fulde solidaritet med Dem og Deres personale.
Der er flere andre kolleger, som gerne vil sige noget om dette emne, men bagefter vil jeg gerne komme med en kort kommentar til Parlamentet om nogle af de ting, vi kan lære af sidste uges begivenheder. 
Salafranca Sánchez-Neyra (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil også takke for de utallige tilkendegivelser på venskab og solidaritet, jeg har modtaget fra næsten alle dele af verden, fra alle institutionerne - og jeg bemærker, at næstformanden for Kommissionen, fru de Palacio, er her - fra mange af Europa-Parlamentets medlemmer og fra alle de politiske grupper uden undtagelse efter fremsendelsen af pakken fra Bologna.
Hr. formand, jeg synes ikke, at institutionerne skal lade sig kyse af disse handlinger, og jeg synes, at vi i dag mere end nogensinde før skal arbejde for et forenet Europa - med højde for de prioriteter, som det irske formandskab forelægger for os i overmorgen - for en forfatning for Europa. Europa ønsker og behøver en forfatning, hr. formand, en forfatning, hvor der er plads til os alle.
Hr. formand, jeg synes, at det er vigtigt, at vi holder sammen over for den terrortrussel, der berører os alle på samme måde - og jeg synes, at det er et godt tidspunkt til som spanier at anerkende og udtrykke min taknemmelighed over den konstante opbakning, vi får fra Europa-Parlamentet i kampen mod terrororganisationen. Vi skal også komme med et fælles svar på denne trussel. Som hr. Titley nævnte, skal vores svar være roligt og velovervejet, uden hysteri, og det skal mobilisere alle vores kræfter og forpligtelser over for friheden. Jeg vil gerne understrege, hr. formand, at Parlamentet er et frihedernes hus for de europæiske borgere, så friheden ikke ustraffet bliver trådt under fode af barbari, som er det eneste, terrorbevægelserne repræsenterer.
Poettering (PPE-DE ).
   - Hr. formand, egentlig ville jeg ikke udtale mig, men da der nu har været et par indlæg, vil jeg alligevel gøre det. Det må være helt klart for os i Europa-Parlamentet, at vi ikke tillader, at nogen som helst - terrorister, anarkister, hvem som helst - lægger pres på os. Vores pointe er, at Europas enhed er et fredsprojekt, et forståelses- og forsoningsprojekt. Ingen i Europa og hele verden vil få held til at få os fra dette fredsprojekt. Derfor bør vi overveje, hvordan vi kan øge vores sikkerhed yderligere. Men vi bør helt konsekvent fortsætte med vores fredsprojekt, Europas enhed.
Farage (EDD ).
   - Hr. formand, jeg har lige fra begyndelsen af denne episode sagt, at jeg fordømmer brugen af vold for at opnå politiske mål. Det sagde jeg hele sidste uge, og jeg er skuffet over, at hr. Titley ikke har villet høre det. Hvis han, som han siger, har modtaget direkte trusler fra folk, som hævder at være tilhængere eller medlemmer af Det Forenede Kongeriges Uafhængighedsparti, bør han give mig disse navne øjeblikkeligt, for disse mennesker ville øjeblikkeligt blive mødt med disciplinærsager og ekskluderet af vores parti.
Vi er et ikke-racistisk, ikke-sekterisk, demokratisk politisk parti, men et parti, som tør sige, at det er farligt at fortsætte med den europæiske integration uden at have helhjertet støtte fra befolkningen i Europa. Ville det ikke være bedre at sætte den foreslåede europæiske forfatning til demokratisk afstemning i hvert land i EU og lade folkene, ikke professionelle politikere, afgøre deres skæbne? Ikke at gøre det kunne vise sig at være en fejltagelse med historiske konsekvenser, som kunne føre til meget alvorlig uro i fremtiden. 
Formanden.
   - Jeg giver ordet til Bolognas tidligere borgmester, vores næstformand, hr. Imbeni. 
Imbeni (PSE ).
   - Hr. formand, jeg tager ikke ordet som tidligere borgmester i Bologna og heller ikke som parlamentsmedlem, der er valgt i Bologna. Jeg har naturligvis allerede givet udtryk for min solidaritet med de mennesker, som disse voldshandlinger gik direkte ud over, men jeg er også enig med dem, som siger, at vi ikke må gøre for meget reklame for dem, der ønsker at svække de demokratiske institutioner med volds- og terrorhandlinger.
Når jeg tager ordet, er det for at bede Dem, hr. formand, og alle parlamentsmedlemmerne om at støtte et forslag, som den tidligere norske statsminister stillede for et par dage siden, nemlig at give Nobels fredspris til EU. Sådan som hr. Poettering sagde for lidt siden, er EU den største og mest fantastiske fredskonstruktion, der nogensinde er blevet opbygget. Efter min mening har EU - og hermed mener jeg ikke Europa-Parlamentet, Rådet eller Kommissionen, men EU som sådan - det, der skal til for at anmode om, at Nobels fredspris netop bliver givet til EU som sådan. Jeg håber, at alle parlamentsmedlemmerne og ikke mindst De, hr. formand, vil støtte dette forslag.
Formanden.
   - Med hensyn til sidste ugers begivenheder kan jeg forsikre kollegerne for, at vi har haft meget intensiv kontakt med medlemsstaternes sikkerhedstjenester, især set i lyset af hr. Titleys oplevelser.
Vi har meget omhyggeligt gennemgået sikkerhedsforanstaltningerne i vores bygninger. Der er blevet rejst en række operationelle spørgsmål i forbindelse med denne gennemgang. Dem har vi taget fat på, og vi arbejder fortsat meget seriøst med dem. Emnet blev diskuteret indgående på Formandskonferencen i sidste uge, og det vil også blive behandlet indgående i aften i Præsidiet. Jeg kan forsikre Dem, at dette spørgsmål bliver behandlet, som De ville forvente det. Det er også korrekt, at vi ved, hvad vores svar er og bør være, men det holder vi for os selv.
Hvad angår det egentlige emne, der er blevet berørt i løbet af disse kommentarer til sidste uges begivenheder, bør vi gøre det klart, at der ikke findes nogen retfærdiggørelse for terrorhandlinger mod demokratisk valgte personer - uanset årsagen, uanset stedet - inklusive, set i lyset af sidste uge, medlemmer af Europa-Parlamentet. Intet medlem af Parlamentet bør støtte disse uacceptable handlinger, hverken direkte eller indirekte.
Maaten (ELDR ).
   - Hr. formand, jeg vil gøre Dem opmærksom på en helt anden sag, nemlig den særlige ekspropriationsakt i Valencia, der regulerer aktiviteter til fremme af byudviklingen - LRAU - og som efter min mening er en direkte krænkelse af forskellige internationale traktater inklusive EU's charter om grundlæggende rettigheder. Det kunne se ud til, at de valencianske myndigheder har udtænkt denne stalinistiske lov for billigt at kunne gennemføre deres planer. Ifølge loven kan ekspropriationer finde sted i almenhedens interesse, men i praksis har det den effekt, at projektudviklerne har tilladelse til at gennemføre deres lukrative planer. Kompensationen til de husejere, der sættes på gaden, er latterligt lille. Det er ikke muligt at gå rettens vej for at få afgørelserne omstødt, og man undlader tilmed at informere beboerne, der ofte er pensionerede udlændinge fra hele EU. Det forekommer mig at være en middelalderlig situation. Jeg vil derfor opfordre til, at et af Parlamentets undersøgelsesudvalg undersøger, om denne lov er i strid med internationale traktater, samt til at sætte loven ud af drift, mens undersøgelsen står på.
De Rossa (PSE ).
   - Hr. formand, i denne uge er det to år siden, at ca. 660 mennesker blev tilbageholdt i Guantánamo Bay uden sigtelse eller retssag. Amnesty International har fremført, at nogle af dem er børn.
Parlamentet har for ganske nylig udtrykt sin bekymring over den fortsatte tilbageholdelse af disse mennesker uden anklage eller retssag og har opfordret til, at de får en retfærdig og åben retssag med ret til at vælge deres egen forsvarer.
Jeg beder Dem, hr. formand, om at tage kontakt direkte med USA's kongres for at give udtryk for Europa-Parlamentets bekymring og også om at bede rådsformanden om at kontakte myndighederne i USA for at give udtryk for vores bekymring.
Hvis vi i kampen mod terrorismen fratager folk deres civile og politiske rettigheder, undergraver vi vores demokratier.
Formanden.
   - I mine udtalelser for Parlamentet på topmødet i Bruxelles i december 2003 brugte jeg netop disse udtryk med hensyn til alle institutionernes kontakter med USA, dets regering og kongres. 
Tannock (PPE-DE ).
   - Hr. formand, i sidste uge bekendtgjorde Indien og Pakistan på et møde i Den Sydasiatiske Organisation for Regionalt Samarbejde, at de vil mødes igen om en måneds tid for at styrke den gensidige tillid, herunder samtaler om Kashmir. Parlamentet hilser det velkommen, at spændingerne mindskes i klodens farligste spændingspunkt, som for blot to år siden var på randen af en atomkrig. Begge lande har for nylig annonceret en våbenhvile langs kontrollinjen i Kashmir, genoprettet fly- og busforbindelser og underskrevet en handelsaftale. I marts besøger Indiens crickethold Pakistan for første gang i 10 år. Sport og venskab går hånd i hånd. Jeg opfordrer ikke desto mindre præsident Musharraf til samtidig at sikre, at terroristinfiltration hen over grænsen bringes til ophør, og jeg glæder mig over dagens nyhed om, at de personer, som beskyldes for at ville myrde ham, er blevet anholdt. Jeg er sikker på, at Europa-Parlamentet vil udtrykke sin opmuntring og støtte til fredsprocessen. 
Figueiredo (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne takke de medlemmer, der har underskrevet et dokument, som udtrykker solidaritet med kvinder, der i øjeblikket er for retten i Portugal i en sag om abort. I morgen mødes retten igen i Aveiro. Efter dommen i Maia for ca. to år siden har der konstant været nye sager. På trods af den beslutning, som vi vedtog i Europa-Parlamentet den 3. juli 2002, der henstiller til medlemsstaterne om ikke at retsforfølge kvinder, der får abort, fastholder Portugal en lov, som er ude af trit med den sociale virkelighed, en lov, der er umenneskelig og grusom over kvinderne, som den tvinger til illegal abort, som behandler dem som kriminelle og sætter dem på anklagebænken, hvor de kan risikere at blive idømt op til tre års fængsel.
Jeg beder derfor medlemmerne om at vise solidaritet med disse kvinder, og jeg appellerer til det portugisiske parlament om at løse problemet med de illegale aborter og afskaffe den lovgivning, der fordømmer kvinder, der får abort.
Cappato (NI ).
   - Hr. formand, i starten af december fik vi besked om, at Europa-Kommissionen havde afsluttet forhandlingerne om associeringsaftalerne med Syrien. Siden da har vi ikke hørt noget. Når det gælder bekæmpelsen af terrorisme, tror jeg ikke, at det er nødvendigt at komme nærmere ind på forbindelserne mellem Syrien og organisationer som Hamas, Islamisk Jihad og Hizbollah eller den direkte støtte, som Syrien giver dem. Eftersom det i årenes løb har vist sig, at EU er ude af stand til at sørge for menneskerettighedsklausulens overholdelse i alle associeringsaftalerne, ville det være hensigtsmæssigt, at Parlamentet - før det drøfter dette spørgsmål - fik alle de nødvendige oplysninger af Europa-Kommissionen om, hvordan det er kommet så vidt, at man har indgået en associeringsaftale med et land som Syrien. 
Morgantini (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, i Tel Avivs lufthavn bliver der udleveret et dokument, som forhindrer bevægeligheden inden for de besatte palæstinensiske områder på Vestbredden og i Gaza. De, der ønsker at begive sig ind på Den Palæstinensiske Myndigheds områder, skal have en skriftlig tilladelse, og hvis de ikke har det, kan de israelske myndigheder - jeg citerer - "deportere, arrestere og retsforfølge dem, der begiver sig ind på Den Palæstinensiske Myndigheds område." Det er efter min mening en meget alvorlig handling og en krænkelse af Den Palæstinensiske Myndigheds suverænitet. Muren forhindrer palæstinensernes bevægelsesfrihed. Nu er det de israelske myndigheder, der bestemmer, hvem palæstinenserne må møde. Det er med andre ord fængselsbetjentene, som giver de indsatte denne tilladelse. Det omtalte dokument er blevet udleveret til EU's medarbejdere og tjenestemænd.
Jeg beder derfor formanden, Europa-Kommissionen og rådsformandskabet om at gribe ind og spørge de israelske myndigheder, hvorfor de begrænser folks bevægelsesfrihed på denne måde. Jeg giver Dem det dokument, som forskellige udenlandske borgere har modtaget. 
Nordmann (ELDR ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne komme med en bemærkning om den polemik, der i sidste uge skabte uenighed mellem Den Jødiske Verdenskongres og Europa-Kommissionen. Det er ikke min opgave at forstærke polemikken, men at minde om, at den tog udgangspunkt i en rapport, som åbenbart endnu ikke er blevet udsendt af de europæiske institutioner, om en desværre alt for lyslevende virkelighed. Denne virkelighed er antisemitismens genopblussen i en række lande, herunder Frankrig, hvor jødiske børn dagligt på grund af deres jødiske tilhørsforhold chikaneres og forfølges af arabere, som på skadelig vis overfører kendsgerningerne fra Mellemøsten-konflikten.
Hr. formand, jeg så gerne, at De greb ind, så denne rapport kan blive sendt ud, så de seminarer, der er planlagt om spørgsmålet, kan blive afholdt, og så EU inden for rammerne af dens beføjelser kan opfylde de forpligtelser, den har påtaget sig, navnlig via Parlamentet. 
Formanden.
   - Hr. Nordmann, jeg tror, at Deres interesse for gennemsigtighed gennem offentliggørelse er noget, som vil vinde genklang i Parlamentet. 
Gorostiaga Atxalandabaso (NI ).
   - Hr. formand, jeg vil først gerne reagere på hr. Titleys bemærkninger. Først vil jeg gerne klart sige, at han har min fulde sympati og solidaritet. Vi ved endnu ikke, hvem der er ansvarlig for denne utilladelige opførsel.
Han nævnte, at Parlamentet hører Herri Batasuna rose terrorismen. Jeg vil gerne sige til hr. Titley, at som medlem af Parlamentet har han det irske formandskab netop nu. Han kan tjekke alle Parlamentets optegnelser, og hvis han finder et eneste ord i mine taler, som roser terrorisme, bør han sige det. Jeg tror ikke, han finder noget. Hvis der er bevis for det, bør han indbringe det for det irske formandskab. 
Galeote Quecedo (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. Gorostiaga har aldrig fordømt et ETA-attentat, uanset hvem der har været ofre for det. Han har nogle gange beklaget de døde, og han har altid retfærdiggjort ETA's terrorhandlinger. Det er netop det, der kaldes en undskyldning for terrorismen, og derfor vil jeg gerne udtrykke min solidaritet med hr. Titley på grund af det, der er hændt ham, og på grund af det, han har sagt her i dag.
Patakis (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, i sidste mødeperiode opfordrede jeg Parlamentet til at holde et minuts stilhed for de børn og andre civile, der er blevet meningsløse ofre for besættelsestroppernes bombardementer i Irak og Afghanistan, og jeg bad om, at det skete på mødet i dag. Den pågældende formand svarede mig, at han ville tage spørgsmålet op i Præsidiet. Jeg vil derfor gerne vide, om De har taget spørgsmålet op og drøftet, om der skal holdes et minuts stilhed. 
Hudghton (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, kort før jul havde vi den årlige pantomineforestilling i Bruxelles, også kendt som Rådet (fiskeri), som drøftede fangstkvoterne for 2004 og mere langsigtede genopretningsforanstaltninger for torsk. For andet år i træk var resultatet en katastrofe for de skotske kyst- og øsamfund. Kvoterne for kuller blev forhøjet, hvilket var positivt, men Rådet begrænsede den skotske fiskerflådes havdage til 15, ligesom man lagde restriktioner på visse nøgleområder. Det vil føre mange både til fallit.
Utroligt nok tilbød den engelske regerings forhandlingshold selv Skotland til denne selvmordspakke! Det er ikke så underligt, at mange skotter nu helt har mistet tilliden til den fælles fiskeripolitik.
Jeg opfordrer Kommissionen til at se på denne pakke igen og indse, at denne ubrugelige og diskriminerende ordning må revurderes. 
Vallvé (ELDR ).
   - Hr. formand, jeg har fået at vide, at Casal Jaume I-kulturcentret i Russafa, et distrikt i Valencia, blev angrebet af ukendte personer den 29. dember 2003, omkring kl. 2 om natten. Alle Casal Jaumi I -centre er medlemmer af organisationen Acció Cultural del País Valencià, hvis formål er at studere, støtte og fremme Valencias kulturelle arv.
Acció Cultural har over 9.000 medlemmer. Mange unge mennesker er også medlemmer af Casal Jaume I-centre. Den følgende dag blev der afholdt en pressekonference, hvor journalisterne kunne se skaderne med egne øjne. Acció Culturals generalsekretær henviste til 21 angreb siden juli 2001 på Casal Jaume I-centre i Valencia og de nærliggende byer Llíria, Carlet, Sueca og Vila-Real. Selv hovedkvarteret for partiet Bloc Nacionalista Valencià er blevet angrebet. I Valencia foregår der en vedvarende vold mod partier og organisationer, som fremmer og støtter den kulturelle arv og progressive værdier. Alle disse angreb er blevet meldt til politiet. Volden er nu stigende. Nogle mennesker er blevet truet, andre angrebet. Indtil nu har regeringens respons været utilstrækkelig. 
Evans, Robert J.E. (PSE ).
   - Hr. formand, jeg er sikker på, at De og hele Parlamentet vil være enig med mig i at udtrykke vores sorg og medfølelse med hensyn til de 21 albanere, som mistede livet, da deres båd forulykkede for nylig i nærheden af Vlora ud for den albanske kyst.
Mens vi med rette arbejder på at udvikle fælles europæiske politikker for asyl og parallelt hermed fælles politikker for Europa for lovlig indvandring, har denne tragedie og andre lignende tragedier øget bevidstheden om, at EU konstant må være opmærksom på de mindre velstående stater omkring EU og gøre endnu mere for at støtte disse lande, som Albanien kun er et enkelt eksempel på.
Corrie (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg beklager, at vi endnu en gang må klage over Air France. Denne gang gælder det om bordstigningen. Tidligere rejste vi gennem terminal 2D, hvor der er masser af sikkerhedsmaskiner, og tingene gled fint, men i de sidste to måneder har vi rejst fra terminal 2B, hvor der kun er en enkelt lille sikkerhedsmaskine. I dag tog det gennemsnitligt 40-45 minutter at komme igennem. Jeg taler virkelig på vegne af nogle meget stressede passagerer fra tolketjenesten og for personale, som var på grådens rand ved tanken om, at de muligvis ikke ville nå flyet.
Medlemmer, som var gået ind i loungen og blev kaldt ud til rette tid, opdagede, at de skulle stå i kø i 40 minutter. Flyet afgik derefter meget sent. Kunne De måske bede om, at disse faciliteter bliver forbedret? 
Formanden.
   - Jeg var selv med det fly, hr. Corrie, og jeg vil bestemt sende et brev. 2B eller ikke 2B: Det er spørgsmålet! 
Ahern, Nuala (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne henlede Parlamentets opmærksomhed på nylige undersøgelser af effekterne af klimaændringerne, som er blevet offentliggjort i det videnskabelige tidsskrift . De dokumenterer, at der sker et massivt tab af arter, både planter og dyr, som følge af klimaændringerne. Den gyldne tudse er den mest mindeværdige af disse arter, selv om den nok ikke er den mest trængende.
Set i lyset af dette vil jeg gerne bede kommissær de Palacio om at trække de bemærkninger tilbage, som hun kom med i december om Kyoto-aftalens død, og bede hende forsøge at genoplive aftalen og forstærke sin indsats for at få Rusland med. 
Formanden.
   - Det kan kommissæren notere sig. Jeg vil gerne bemærke, at jeg mener, at Deres formandskollega allerede har rejst dette spørgsmål i Parlamentet, og at det blev besvaret fyldestgørende - og benægtende - af kommissæren ved den lejlighed. Senere vil hun måske komme med en kort bemærkning om det. Vi vil ikke have en debat om det nu. Kommissæren har hørt Deres bemærkning og kan svare på passende vis. 
Ahern, Nuala (Verts/ALE ).
   - Jeg kan forsikre Dem, at vi kontrollerede den dag, at de kommentarer, vi tillægger kommissæren, var korrekte. Hr. Prodi benægtede ikke disse kommentarer. Han sagde blot, at Kyoto-aftalen var vigtig og ville blive videreført. Jeg vil gerne høre kommissæren selv sige, hvad hun nøjagtigt sagde eller ikke sagde. 
Formanden.
   - Når vi kommer til betænkningen om luftfartssikkerhed, vil kommissæren måske komme med en kort bemærkning om dette spørgsmål. Men jeg vil ikke give kommissæren ordet nu. 
Korakas (GUE/NGL )
   - Hr. formand, for lidt siden rejste hr. Patakis et spørgsmål, som jeg synes er alvorligt. Allerede i sidste mødeperiode opfordrede han Parlamentet til at holde et minuts stilhed til minde om de 16 børn, der i starten af december blev dræbt af de amerikanske invasionsstyrker i Afghanistan, og til minde om de tusinder andre civile ofre for invasionen af Afghanistan og Irak. Formanden lovede ham, at han ville informere Dem.
I dag mindede hr. Patakis om forespørgslen. Parlamentet holder af og til et minuts stilhed for forskellige ofre, selv ofre blandt invasionsstyrkerne. Jeg mener, at en fundamental følsomhed kræver, at min kollegas anmodning imødekommes. 
Formanden.
   - Anmodningen er noteret. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er Kommissionens redegørelse om luftfartssikkerhed og flyselskabernes udlevering af personoplysninger ved flyvninger over Atlanten.
Hr. Gorostiaga, dette er ikke en forhandling. Jeg prøver altid at imødekomme medlemmerne - også Dem. Hvis De ønsker at komme med andre bemærkninger, må De gøre dette bilateralt med Deres kolleger. 
De Palacio,
   Hr. formand, mine damer og herrer, vi har i de seneste dage haft rig lejlighed til at interessere os for problemet med luftfartssikkerheden. Før jeg kommer ind på spørgsmålet om transatlantiske flyvninger, vil jeg gerne udtrykke min sorg over den frygtelige ulykke, som flyet fra selskabet Flash Airlines var involveret i den 3. januar, og som kostede 148 mennesker livet, hovedsageligt europæere. Jeg er sikker på, at vi alle deler de berørte familiers følelser. Men jeg vil først og fremmest minde om, at vi endnu en gang er nødt til at vente på konklusionerne af efterforskningen for at få kendskab til de nærmere omstændigheder omkring ulykken.
I de seneste år har luftfartssikkerheden været genstand for Kommissionens, min egen og hele Generaldirektoratet for Transports allerstørste interesse og bekymring. Vi har gjort klare fremskridt på området. Vi har vedtaget direktivet om indberetning af hændelser inden for civil luftfart. Vi har vedtaget at oprette Det Europæiske Luftfartssikkerhedsagentur, som allerede er i gang. Vi har vedtaget normer om certificering og vedligeholdelse af luftfartøjer, som agenturet skal anvende, og vi har også gjort fremskridt med initiativet om det fælles luftrum, der skal medvirke til at styre sikkerheden inden for den europæiske luftfartssektor.
Desværre er ikke alle disse foranstaltninger relevante i den konkrete sag. Det er måske en skam, men det drejer sig om noget andet. Man var bekendt med, at flyet havde nogle problemer, f.eks. de hændelser, der fandt sted, da det blev omdirigeret til Athen af tekniske årsager - og det var naturligt at formode, at de var blevet registreret i den database, der er forudsat i det direktiv, De vedtog forrige år, men som bekendt træder direktivet først i kraft om et år.
Hvad angår Luftfartssikkerhedsagenturet, som har været i drift siden den 28. september, begrænser dets ansvar med hensyn til nationale certificeringsbeføjelser sig til fly, der er registreret i EU, det vil sige, som har EU-flag, og derfor omfatter det f.eks. ikke fly som dem fra selskabet Flash Airlines. I henhold til Chicago-konventionen er det flagstaten - den, hvor flyene er registreret - der er ansvarlig for, at flyene overholder og opfylder alle de internationale sikkerhedsnormer, som overvåges af ICAO, Den Internationale Luftfartsorganisation.
Medlemsstaterne har dog mulighed for at kontrollere, om fly fra tredjelande, som flyver til deres område, overholder normerne. For at fremme kontrollen etablerede EU's medlemsstater og nogle europæiske tredjelande i 1996 en ordning til kontrol med luftfartøjer og udveksling af relevante oplysninger, benævnt SAFA, inden for rammerne af Den Europæiske Konference for Civil Luftfart (ECAC). Europa-Kommissionen medfinansierer dette program og deltager som observatør.
Programmet har muliggjort udvekslingen af oplysninger om seks inspektioner foretaget af Frankrig, Tyskland og Polen efter det schweiziske forbud mod Flash Airlines' Boeing 737'ere. Men selv om der udføres ca. 3.000 inspektioner hvert år, er der intet, der sikrer, at alle Unionens medlemsstater gennemfører dem, eller hvordan de gennemføres. På den anden side giver dette system ingen garanti for vedtagelse af kollektive foranstaltninger og endnu mindre for gennemsigtighed i inspektionerne og foranstaltninger, og ydermere indeholder det ingen sanktionsmekanismer over for de stater, som ikke opfylder reglerne.
Jeg synes desuden, at den manglende gennemsigtighed er skadelig for de selskaber, der er bedst til at respektere sikkerhedsnormerne, og da det ikke er almindelig kendt, at de seriøse selskaber overholder normerne og har en bedre kvalitet, giver det de mindre seriøse selskaber bedre muligheder. Til gengæld ville en større gennemsigtighed betyde, at alle ved, hvordan tingene forholder sig, og så kunne passagererne, forbrugerne, foretage et valg, og de ville naturligvis vælge den største sikkerhed.
Kommissionen er bekendt med manglerne ved den nuværende organisering af flykontrolordningen. Jeg vil gerne minde om, at Kommissionen i 1997 som følge af en ulykke, der mindede om Flash Airlines', og som fandt sted i Puerto Plata i Den Dominikanske Republik i 1996 med et fly, der blev opereret af et tyrkisk charterselskab på vegne af et tysk rejsebureau, forelagde et forslag til direktiv om kontrol med tredjelandes fly, der lander i Fællesskabets lufthavne.
Jeg vil gerne påpege, at Kommissionen desuden forelagde et ændret forslag til denne tekst i januar 2002, der i det væsentligste gentog teksten fra 1997 med rettelser, der forbedrede selve teksten, og som desuden gjorde det muligt at få den vedtaget hurtigt.
Som bekendt er der en forligsprocedure i gang, som forhåbentligt gør fremskridt i de kommende dage, og Flash Airlines' ulykke viser til fulde, at teksten er helt nødvendig og påkrævet. For det første er det klart, at fristen for gennemførelse af direktivet skal være så kort som mulig - det viser de seneste hændelser - og at vi ikke bør overskride de to år, der plejer at være til gennemførelse af direktiver i national lovgivning. Der er ingen, der ville kunne forstå, hvis medlemsstaterne efter det, der er sket, kan forhale processen på dette område.
Hvad angår den årsberetning, som Kommissionen netop har offentliggjort, synes jeg, at den bør gøres tilgængelig for alle de berørte parter. Den skal stille de nødvendige oplysninger til rådighed, så rejsearrangørerne kan vælge flyselskab på baggrund af flysikkerheden. Oplysningerne i denne beretning kan naturligvis kun genspejle virkeligheden på et givet tidspunkt og gør det ikke altid muligt at drage generelle konklusioner om et flys sikkerhed eller manglende sikkerhed eller om et konkret selskabs fly i almindelighed.
Det britiske initiativ om at offentliggøre en liste over selskaber, som ikke må komme ind i det britiske luftrum, viser under alle omstændigheder, at gennemsigtigheden ikke kun er mulig, men at den vil finde sted. Og Kommissionens beretning bør udarbejdes og udformes i dette lys.
Kommissionen støtter Parlamentets forslag om, at en foranstaltning, der træffes af en medlemsstat - efter en inspektion - skal gælde i hele Fællesskabet. På denne måde bliver den strengeste medlemsstats holdning hele EU's holdning til denne type fly.
Ulykken gør det ikke kun nødvendigt at styrke kontrollen og sikre gennemsigtigheden i forbindelse med kontrollen. Det er også nødvendigt, at vi overvejer behovet for større disciplin blandt rejsearrangørerne med hensyn til information til passagererne om det luftfartsselskab, der skal transportere dem, og om valget af samme.
Det er mærkværdigt, at når man bestiller en charterrejse, får man detaljerede oplysninger om hotellet, forplejningen og endda nogle gange om udflugter, tilbuddet af ekstra aktiviteter etc. Men det plejer ikke at være angivet præcist, hvilket flyselskab der står for flyvningen. Jeg har bedt Kommissionens tjenestegrene om straks at se nærmere på dette vigtige spørgsmål.
Denne alvorlige sag, hr. formand, er dog ikke det eneste element, der har givet anledning til polemik og bekymring i forbindelse med sikkerhedsspørgsmål - i betydningen blandt offentligheden i den civile flysektor, da vi alle i julen hørte om, hvordan der blev aflyst flyvninger fra europæiske lande til USA med de dertilhørende problemer og vanskeligheder for alle de passagerer, der havde planlagt at flyve med nævnte fly.
Der er ingen tvivl om, at det i den nuværende situation på grund af de nye terrorrisici er berettiget at forstærke og intensivere samarbejdet med de amerikanske myndigheder med henblik på at styrke sikkerhedsaspekterne. Men selv om vi er enige i disse mål, bliver vi ofte konfronteret med foranstaltninger, der træffes ensidigt, og i denne forbindelse vil jeg gerne sige, at vi fra Kommissionen gentagne gange har sagt til de amerikanske myndigheder, at der er nødvendigt at tale sammen og nå til enighed, før der træffes beslutninger. Det ville ikke kun gøre iværksættelsen af disse foranstaltninger nemmere, men ville også give bedre resultater på grund af den erfaring, som nogle af EU's medlemsstater heldigvis eller uheldigvis har på området.
Hr. Bolkensteins vanskelige forhandlinger om automatisk udlevering af personoplysninger til de amerikanske myndigheder viser desuden, at det i sidste ende er muligt at finde løsninger, der er acceptable for begge parter, selv om det tager længere tid og skaber flere vanskeligheder. I denne henseende vil jeg gerne med hensyn til udlevering af personoplysninger sige, at jeg i december havde lejlighed til sammen med hr. Vitorino, hr. Patten og hr. Bolkenstein at forelægge resultatet af disse forhandlinger for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender. 
Som vi sagde dengang, mener vi, at de opnåede resultater om udlevering og opbevaring af personoplysninger gør det muligt for Kommissionen at forberede en og tilpasse den til databeskyttelsesdirektivet, som supplerer et initiativ i ICAO, der går ud på at skabe en international ramme og en passende information af passagererne.
Der bør ikke herske tvivl om, at vores nordamerikanske venner og partneres opførsel på det seneste ikke vedrører disse punkter. Vi er nødt til at sige, at de oplysninger, der har givet anledning til visse vanskeligheder, ikke var de oplysninger, der står i den såkaldte (PNR), og at de er tilstrækkelig detaljerede til at forebygge den type fejl, der er sket på området.
Selv om det efterfølgende viste sig, at det ikke var berettiget at aflyse f.eks. Air Frances og British Airways flyafgange, skal vi dog altid være på vagt over for terrortruslerne, og det er bedre at være for forsigtig end at være bagklog, når skaden er sket.
Jeg vil også nævne et andet spørgsmål, der har været oppe i medierne, og som rejser mange problemer. For det første vil jeg gerne understrege, at spørgsmålet henhører under medlemsstaternes kompetence. For det andet vil jeg understrege, at uanset at Kommissionen havde planlagt et møde den 16. januar, det vil sige ved udgangen af denne uge, i luftfartsgruppen, som alle direktørerne for den civile luftfart i EU's medlemsstater deltager i, vil dette spørgsmål blive føjet til den lange række af sager på dagsordenen, og det vil blive diskuteret.
Hr. formand, jeg afslutter med at sige, at den seneste tids hændelser viser, at sikkerheden er et centralt aspekt i forbindelse med lufttransportaktiviteten, og at det er vigtigt at bevare og styrke den. Det er nødvendigt at betragte sikkerheden overordnet, og det er ikke nok at tale om garantier og sikkerhed for luftfartsselskaberne inden for vores område, det vil sige de europæiske luftfartsselskaber og fly, for der ankommer også fly fra tredjelande til vores lufthavne, og vores borgere rejser i stort omfang med disse fly. Sikkerheden omkring disse fly skal derfor styrkes, og der er mulighed for at gøre det. Jeg håber, at vi får en aftale i stand mellem Parlamentet og Rådet om sikkerheden i forbindelse med fly fra tredjelande.
Endelig vil jeg gerne sige, at vi, når det drejer sig om sikkerhedsspørgsmål med henblik på at undgå terrorproblemer inden for den civile luftfartssektor, bør tage udgangspunkt i, hvordan der opnås den bedst mulige garanti og sikkerhed for passagererne og borgerne.
Under alle omstændigheder bør vi ikke glemme, at antallet af flyulykker i de sidste 10 år er faldet med 45 %, samtidig med at flytrafikken er blevet fordoblet. Men eftersom der i 2003 skete 576 dødsfald i forbindelse med kommercielle flyvninger på verdensplan, skal vi fortsat arbejde på at forhindre, at der sker flyulykker, og at reducere antallet af ulykker endnu mere.
Hatzidakis (PPE-DE ).
   - Hr. formand, det var tragisk, hvad der skete med flyet fra Flash Airlines, og jeg oplevede tilfældigvis personligt, hvor tragisk det var, da jeg var i Frankrig og så reaktionerne i det franske samfund.
Jeg vil gerne gøre opmærksom på, at Europa-Parlamentet med god grund kan føle sig tilfreds med, at det længe har været engageret i spørgsmålet om lufttransportsikkerhed. Den holdning, Parlamentet har indtaget i sagen om det europæiske agentur for flysikkerhed, er bevis på vores engagement, idet vi helt fra starten har støttet tiltaget og sidste år stemte for alle de budgetbevillinger, der kræves til en hurtig bemanding af agenturet.
Samtidig har Parlamentet i forbindelse med Maes-betænkningen om fly fra tredjelande, som Kommissionen korrekt tog initiativ til at fremme, indtaget en streng holdning fra starten, og det glæder mig, at fru de Palacio i dag erklærede sig enig med Europa-Parlamentet i forbindelse med de uoverensstemmelser, vi har med Rådet om forligsproceduren. Det er meget vigtigt, og jeg håber, Rådet opfanger budskabet, så vi får de regler, der kræves inden for dette område, og sikrer et højt sikkerhedsniveau ikke kun for vores egne fly, men også tredjelandes fly, der kommer til EU.
Derudover er der som bekendt det sikkerhedsspørgsmål, som opstod efter terrorangrebet den 11. september. Her er der stadig problemer, og på trods af de drøftelser, der har været gennem tiden, har det ikke været muligt at løse problemerne på tilfredsstillende vis. Selv om jeg forstår deres reaktion, tror jeg, at man på den amerikanske side af Atlanten har en arrogant holdning over for Europa; man vil gerne håndtere problemerne på sin egen måde. Jeg tror, vi skal gøre det klart over for den anden side, at vi gerne vil samarbejde, men at vi vil være ligeværdige samarbejdspartnere, og her kan Europa-Kommissionens bidrag være afgørende. 

Schmid, Gerhard (PSE ).
   - Hr. formand, hr. Simpson vil senere tale for gruppen. Vi har bare byttet, fordi jeg skal i Præsidiet.
Siden begyndelsen af 2003 har USA krævet at få udleveret oplysninger om passagerer, før en flyrejse indledes. Der er til dels tale om meget personlige oplysninger. De amerikanske myndigheder havde planlagt at opbevare disse oplysninger i 50 år, og at oplysningerne ikke kun skulle kunne bruges til at bekæmpe terrorisme og eventuelle trusler i denne forbindelse, men at de også skulle være tilgængelige for andre sikkerhedsmyndigheder. Hvis flyselskaberne ikke opfyldte disse krav, truede man med store bøder til flyselskaberne eller risiko for at miste landingstilladelserne. Det fremkaldte kraftig kritik også i Europa-Parlamentet, især af, at der er tale om retsbrud, fordi det er en massiv krænkelse af to europæiske retsakter, nemlig direktivet om databeskyttelse og forordningen om behandling af oplysninger i forbindelse med flybooking. Kommissionen tog derefter affære, som kommissæren fortalte.
Hvor står vi i dag? De 50 års opbevaring er blevet til tre et halvt år. Vi har fået gennemført en begrænsning af anvendelsen. Oplysningerne bliver kun anvendt til bekæmpelse af terrorisme og tilknyttede forbrydelser. Ordningen gælder i første omgang kun i tre et halvt år, derefter skal den forhandles igen. Og det er ikke alle passageroplysninger, der bliver udleveret, især bliver de meget personlige, følsomme oplysninger fra og slettet, det har de amerikanske myndigheder lovet. Hertil kommer, at retsfreden bliver genetableret, fordi passagererne først skal give lov, og Kommissionen vil sørge for, at vi overfører oplysningerne aktivt. Det betyder, at vi også kan filtrere dem. I øjeblikket henter amerikanerne selv oplysningerne. Det er desværre stadig ikke helt i overensstemmelse med den europæiske standard for databeskyttelse, men det ville være uretfærdigt at sige, at der ikke er blevet opnået meget.
Til slut vil jeg sige, fru kommissær, at efter min mening har denne bestemmelse om udløb efter tre et halvt år følgende betydning: Der vil jo altid være et spændingsforhold mellem indgreb i privatsfæren på den ene side og den mulige beskyttelseseffekt for den interne sikkerhed på den anden side. I disse tre et halvt år skal det dokumenteres, om systemet virkelig giver noget, før man overvejer en fortsættelse. 
Boogerd-Quaak (ELDR ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil takke fru de Palacio for hendes redegørelse. Jeg vil nøjes med at tale om flyvedata og forholdet til USA. Jeg vil gerne pointere, at USA i øjeblikket fortsat modtager ikke-filtrerede oplysninger. Man overholder fortsat ikke artikel 6 i forordning (EØF) 2299/89 og artikel 26 i direktiv 95/46/EF. Som kommissæren nævnte, er forskellige flyafgange imidlertid blevet aflyst på basis af ikke-filtrerede oplysninger, og USA har endvidere bedt om at få bevæbnede sikkerhedsagenter om bord. Som kommissæren nævnte, har specielt denne sidste anmodning fået en meget blandet modtagelse i de forskellige lande.
Jeg må sige, fru kommissær, at alt dette under alle omstændigheder ikke har resulteret i en fælles metode, og at det er meget forvirrende for både passagerer og luftfartsselskaber. Jeg mener således, at der fortsat ikke er tilstrækkelig beskyttelse af hverken USA eller af passagerernes og luftfartsselskabernes interesser. Jeg er heller ikke overbevist om, at aftalen vil give tilstrækkelige garantier. Derfor gentager jeg mit ønske om en permanent løsning i form af en international aftale mellem USA og Europa med fuld inddragelse af Europa-Parlamentet og USA's kongres, så det bliver en mere betydningsfuld løsning.
Jeg vil også gentage mit forslag til Kommissionen om på basis af Nice-traktatens artikel 300, stk. 6, at bede Domstolen om at rådgive om denne aftale. Hvis ikke den gør det, mener jeg, at Parlamentet selv bør påtage sig dette ansvar. Det handler trods alt om en international verdensstandard, og vi er nødt til at fastholde meget høje standarder.
Jeg fatter f.eks. fortsat ikke, hvordan disse beslutninger blev truffet på baggrund af elementer fra briefingen - det vil sige bredere forbindelser mellem EU og USA, de flyrejsendes sikkerhed og tillid samt luftfartsselskabernes omkostninger. Selv efter samråd med en eller flere udenrigsministre blev der truffet en ensidig beslutning om at annullere flyafgange. Hvordan harmonerer det f.eks. med internationale handelsaftaler? Inden vi diskuterer den endelige aftale om seks uger, vil jeg gerne vide, hvordan samarbejdet mellem de europæiske og de amerikanske sikkerhedsmyndigheder er foregået. Kort sagt mener jeg, at de seneste måneders signaler er et eksempel på, hvordan tingene ikke skal gøres, og jeg håber derfor på nu at få et klart svar eller i det mindste et svar på mine skriftlige spørgsmål.
Ainardi (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, fru kommissær, de eneste ord, der kan bruges om den forfærdelige ulykke ved Sharm el-Sheikh, er tristhed og medfølelse, og jeg vil endnu en gang gerne give udtryk for min solidaritet med ofrenes familier og sige, at jeg deler deres sorg. Det er fortsat umuligt at fastslå årsagerne til ulykken og at placere ansvaret. Jeg ved også, at flytransport ikke er uden risiko. Ethvert flyselskab kan blive ramt af en ulykke. Når det er sagt, er det en opfordring til os som politisk ansvarlige. Vi har et særligt ansvar, fordi denne ulykke har rejst en række spørgsmål, vi ikke kan komme uden om. Jeg vil i den tid, jeg har fået tildelt, vende tilbage til de spørgsmål, der efter min mening er de væsentligste.
Det første spørgsmål vedrører staterne. Hvorfor har to stater, Frankrig og Schweiz, truffet forskellige beslutninger om den stat, hvor fly, der tilhører et og samme flyselskab, befinder sig? Skyldes det utilstrækkeligt samarbejde eller manglende kontrol? Hvordan anvendes SAFA-programmerne? De er vigtige, men kan ikke træde i stedet for en grundig teknisk kontrol. Informationen bør være gennemskuelig og automatisk, og inspektion bør være obligatorisk ved den mindste mistanke. Som De har sagt, pålægges staterne i dag ingen sanktioner, hvis ikke flyene inspiceres. Jeg er enig med fru de Palacio om, at en medlemsstats særlige eller skærpede beskyttelsesforanstaltninger med henblik på at garantere sikkerheden bør kunne udvides til hele Fællesskabet.
Det andet spørgsmål vedrører de sikkerhedsmæssige følger af flytransportens liberalisering. Fru kommissær, De har sagt, at det er et globalt problem. Selskaberne er i skarp konkurrence med hinanden - flere chartrede fly, flere lavprisselskaber. Sænkningen af omkostningerne har ganske vist høj prioritet, men på hvilke betingelser? Selskaberne fristes let til at skære ned på personalets uddannelse, vedligeholdelse og arbejde, og det er sikkerheden, der betaler prisen. Er EU's besættelse med hensyn til at prioritere lavest mulige omkostninger i forbindelse med flytransport ikke med til at gøre omkostningerne til den eneste reguleringsmekanisme? 
Det tredje spørgsmål vedrører kontrol af de apparater, der udgør en risiko for sikkerheden. Det forslag til direktiv, der blev fremsat igen i januar 2002, er endnu ikke blevet vedtaget. Vi skal kræve klare sikkerhedsgarantier for alle de fly, der flyver til og fra Unionens lufthavne, skærpe kontrollen, i endnu højere grad harmonisere de fælles tekniske bestemmelser, herunder bestemmelserne om flyvetid og hviletid. Rådet bør holde op med at nøle og virkelig tage fat på meget strengere og langt mere gennemskuelige sikkerhedsbestemmelser.
Endelig bør vi, hvis vi vil komme med en effektiv lovgivning, henvende os til sektorens fagmænd. Piloterne, teknikerne og de øvrige fagmænd besidder uundværlige erfaringer på området. Det er yderst relevant at lytte til dem. Det er grunden til min gruppes initiativ til en høring, der afholdes her i salen onsdag eftermiddag.
Jeg vil også gerne sige et par ord om aftalen mellem EU og USA om udlevering af oplysninger ved flyvninger over Atlanten. De oplysninger, der skal udleveres i forbindelse med bekæmpelsen af terrorisme, skulle omfatte 34 punkter, herunder passagerernes raceoprindelse, politiske holdninger, religiøse overbevisning og sundhedstilstand, til trods for at de nationale myndigheder med ansvar for beskyttelse af privatlivets fred havde reduceret listen til 19. Derudover vil de amerikanske myndigheder indføre oplysningerne i deres nationale overvågningsnetværk. Efter min mening isolerer denne aftale det europæiske direktiv om databeskyttelse, og jeg mener ikke, at man efter europæisk lovgivning kan acceptere at udlevere disse oplysninger. 
Maes (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, ulykken med det egyptiske luftfartøj har rystet den europæiske befolkning. Disse turisters - primært franskmænds - tragiske død har vist, at sikkerhedsforanstaltningerne fortsat er utilstrækkelige. Offentligheden vil gerne vide, hvordan det med velkendte og udbredte internationale sikkerhedsbestemmelser kan lade sig gøre, at et luftfartøj, der nægtes adgang til det schweiziske luftrum, får lov til at flyve ind i andre europæiske lande.
Kommissionen tog et initiativ for mere end seks år siden, og jeg er meget glad for, at kommissæren endnu en gang redegjorde for disse begivenheder. Desværre venter vi stadig på et direktiv. En uenighed om Gibraltar mellem Spanien og Det Forenede Kongerige har udskudt direktivet i årevis. Efter den 11. september og i særdeleshed i lyset af den efterfølgende krise i luftfartssektoren er folk atter begyndt at forstå, hvor vigtig sikkerheden er. Som ordfører for sikkerheden for luftfartøjer fra tredjelande glæder jeg mig over den prompte indsats fra Europa-Parlamentet, der har accepteret en række ændringsforslag under første- og andenbehandlingen, som vi fortsat mangler at debattere. Jeg er henrykt over, at kommissæren støtter Parlamentet, og jeg er overbevist om, at trilogen bliver meget vellykket. Jeg håber, at Rådets svar også bliver meget positivt.
Kommissionen og Rådet er primært uenige om oplysning af offentligheden. Vi syntes, at Kommissionen var noget forbeholden i denne henseende. Som ordfører mener jeg, at vi skal sørge for, at enhver EU-borger, der stiger om bord på et luftfartøj i en af vores lufthavne, skal være sikker på, at det pågældende fartøj er blevet inspiceret i henhold til ensartede standarder, og at alle relevante bestemmelser overholdes. Derfor har vi brug for flere europæiske løsninger. Det Europæiske Luftfartssikkerhedsagentur skal også kunne spille en rolle, så borgerne kan informeres. Vi skal spørge os selv, om anonyme data ikke er en kulpøs udeladelse på et bestemt tidspunkt. Jeg finder det uacceptabelt, at offentligheden ikke informeres om, at en virksomhed er stemplet som værende usikker. Jeg er ked af, at jeg havde så kort tid, men jeg vil gerne takke kommissæren og mine kolleger for deres støtte til denne betænkning samt for deres initiativ. Jeg vil glæde mig til at høre mere herom.
Sudre (PPE-DE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, jeg har lyttet meget opmærksomt til Deres indlæg om luftfartssikkerhed i en for Frankrig særdeles vanskelig kontekst efter ulykken ved Sharm el-Sheikh, og jeg har hørt Deres bekymringer. Jeg vil gerne personligt og på vegne af medlemmerne af PPE-DE-Gruppens franske delegation udtrykke vores dybeste medfølelse og solidaritet med ofrenes familier.
Da det endnu ikke har været muligt at analysere flyets sorte bokse, ville det være uansvarligt at drage forhastede konklusioner med hensyn til den tragiske begivenhed. For øjeblikket foreligger der intet konkret, der kan så tvivl om flyets stand, det egyptiske charterselskab Flash Airlines' professionalisme, de egyptiske myndigheder for civil luftfarts troværdighed eller pålideligheden af den tekniske kontrol, der var blevet udført på flyet. Efter hvad vi ved for øjeblikket, kan hypotesen om et attentat heller ikke helt udelukkes, selv om den synes meget lidt sandsynlig. Det er dog efter min mening yderst vigtigt at give de europæiske luftfartspassagerer alle de garantier, der skal til for at berolige dem.
Fru kommissær, jeg vil gerne benytte lejligheden til at stille Dem et par af de hyppigste spørgsmål, som i særlig grad vedrører charterselskaberne. Ville det ikke være muligt at pålægge de europæiske rejsearrangører en forpligtelse til at oplyse de turister, der rejser med dem, om den nøjagtige identitet af det flyselskab, de skal rejse med? Og ville det ikke være ønskeligt at gå videre end til den vilkårlige kontrol, der udføres for øjeblikket, med henblik på at forsikre de europæiske rejsearrangører om sikkerhedsniveauet i de luftfartsselskaber, de arbejder sammen med? Ville det ikke være passende at slå til lyd for egentlige tilbundsgående tekniske audit i de selskaber, der ikke er europæiske, og som bruges af rejsearrangørerne i EU? 
Simpson (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil koncentrere mig om spørgsmålet om sikkerheden i den civile luftfart. Først vil jeg gerne på min gruppes vegne kondolere slægtninge og venner til alle ofre for flyulykker, ikke kun den seneste i Sharm el-Sheikh. Jeg er imidlertid overbevist om, at luftfartssikkerheden må sættes i perspektiv. Denne industri er den mest regulerede form for offentlig transport og har den bedste sikkerhedsstatistik. Hvis man sammenligner statistikken for luftfarten med det blodbad, der finder sted på vores veje, og hvis man tager i betragtning, at antallet af flyulykker er faldende, mens antallet af bilulykker stiger, må enhver diskussion om luftfartssikkerhed tage højde for disse kendsgerninger.
Den civile luftfart skal imidlertid fortsætte med at forbedre sin sikkerhedsstatistik. Jeg vil gerne fremhæve fire områder, hvor der kunne ske forbedringer. Først er der risikoen for, at et system i stil med søfartens bekvemmelighedsflag kunne snige sig ind i luftfarten. Jeg håber, at EASA, det nye sikkerhedsagentur, straks vil undersøge dette. Medlemsstaterne må intensivere deres inspektioner for at luge de flyselskaber ud, som har deres base i ét land, men er registreret i et andet, og som har lavere standarder, end vi forventer inden for EU.
For det andet er der et akut behov for et harmoniseret system i hele Europa i form af en EU-operation. Netop dette emne er blevet ekstra presserende med den forestående udvidelse af EU, og det skulle omfatte emner som flyve- og tjenestetid for cockpit- og kabinepersonale.
For det tredje må der tages fat på hele spørgsmålet om kabinesikkerhed, særligt antallet af nødudgange og mængden af kabinebagage - prøv f.eks. at stige på Air France-flyet fra Paris i dag! - og brugen af flagmænd.
For det fjerde er der behov for at reformere det eksisterende direktiv om pakkerejser, som ikke kun er forældet, men også er ineffektivt og giver nogle flyselskaber mulighed for at tilbyde pakker uden at være omfattet af direktivet.
Parlamentet har med Kommissionens hjælp arbejdet længe og hårdt for at forbedre flysikkerheden, og vi har haft en vis succes med det. Der er stadig områder, hvor der skal gøres yderligere fremskridt. Jeg vil imidlertid gerne gentage, at flyvning er den sikreste form for offentlig transport, og at ulykker, så tragiske de end er, heldigvis er sjældne. Parlamentet ville gøre klogt i at afvente resultatet af offentlige undersøgelser, før man drager forhastede konklusioner, som ofte kan være misopfattede og forkerte. 
Sterckx (ELDR ).
   - Hr. formand, jeg vil også kondolere over for ofrene for luftfartsulykken i Egypten. Folk bekymrer sig. I min region findes der også en lufthavn, der åbenbart er blevet anvendt, eller som fortsat anvendes af dette luftfartsselskab, så det er indlysende, at vi skal vide, om vurderingen af alle luftfartøjer, der flyver i EU, er positiv eller ej. Vi har fru Maes' betænkning om luftfartøjer fra tredjelande, hvori vi heldigvis beder om f.eks. egne inspektioner, mulighed for at holde luftfartøjer på jorden samt udveksling af informationer mellem medlemsstaterne. Nu er vi nået til forligsstadiet, og jeg håber, at det kan bruges til at gennemføre en vis opstramning.
Et af de spørgsmål, der rejste sig efter ulykken i Egypten, er følgende. Hvad skal vi fortælle offentligheden - hvad er egnet til offentligheden? Det er klart, at Rådet har nedtonet Parlamentets spørgsmål i den forbindelse. I lyset af de seneste begivenheder vil jeg bede Rådet om at tage emnet op på ny. Det er indlysende, at vi ikke blot kaster alle oplysninger ud til offentligheden, for så vil de leve deres eget liv. Hvis imidlertid et luftfartsselskab får forbud mod at operere i et land, bør folk naturligvis have kendskab hertil, så de fremover kan undgå at benytte dette selskab. Jeg mener, at vi skal have klare regler i den henseende.
Jeg har læst, at der skal vedtages en lov i Frankrig, i henhold til hvilken turoperatører skal informere kunderne om, hvilke luftfartsselskaber de anvender til de enkelte ture. Jeg mener, at passagererne har ret til sådanne oplysninger, og hvis et selskab har et plettet omdømme, kan passagererne drage deres egne konklusioner. Hvorfor kan det ikke blive en del af EU-lovgivningen?
Jeg har også læst, at USA's føderale luftfartsmyndigheder undersøger kvaliteten af inspektionerne i tredjelande - eller flagstatens rolle, som hr. Simpson sagde. Det minder mig om sikkerheden inden for skibsfart. Har vi rent faktisk kontrol med kvaliteten af flagstaten? Kunne vi ikke gøre, som amerikanerne gør? Jeg mener, at ICAO tilbyder en fornuftig kvalitet, men vi bør anvende vores egne systemer og gøre som amerikanerne. Efter min mening er det ikke nogen dårlig idé, at vi skeler derover for at se, om kvalitetsnormerne overholdes.
Endelig har jeg læst, at der er en del forskelle på de nationale inspektioner, og at et land er betydeligt strengere end et andet, eller at det i det mindste foretager vurderinger på et andet grundlag. Jeg så gerne flyveforbud indført på samme grundlag overalt. Når alt kommer til alt, kan et flyveforbud være for strengt, mens et andet ikke er strengt nok. Under alle omstændigheder har vi nu et europæisk luftfartssikkerhedsagentur, og det kunne være nyttigt, hvis der blev foretaget en uafhængig vurdering af de forskellige måder, hvorpå medlemsstaterne vurderer luftfartøjernes sikkerhed.
Jeg håber - fru kommissær, hr. formand, fru Maes og andre medlemmer, der var involveret i dette forlig - at vi kan bruge forligsproceduren i forbindelse med Deres betænkning for at sikre os, at der lægges vægt på de punkter, som Parlamentet pressede igennem i lyset af de seneste begivenheder - og desværre er vores beslutningstagning ganske ofte drevet af katastrofer. Fru Maes, jeg håber, at De sammen med medlemmerne af Europa-Parlamentet fortsat kan redde et par ting.
Poignant (PSE ).
   - Fru kommissær, hr. formand, katastrofen ved Sharm el-Sheikh vil tynge flytransporten i lang tid. Vi deler ofrenes smerte, men der er mere i det end det. Jeg tror, at mange franskmænd, europæere, identificerer sig med ofrene, fordi de er udtryk for en del af vores livsstil. Vi vil have et afbræk i hverdagen, og derfor rejser vi langt væk. Vi vil væk fra de vante omgivelser, have sol om vinteren, og derfor bliver vi nødt til at rejse langt væk. Og så vil vi have billige ferier, og også derfor bliver vi nødt til at rejse langt væk. Hvis denne frihed, denne mobilitet skal vare ved, skal vi skærpe luftfartssikkerheden, og vi skal være strengere, ligesom det er tilfældet med sikkerheden inden for andre sektorer.
Pludselig er luftfartssikkerheden igen kommet i første række, for den kan man i det mindste få magt over, den skal man have magt over. Vi skal selvfølgelig først kende årsagen til ulykken. Man taler meget om den for øjeblikket uden egentlig at kende den. Jeg mener, at det er nødvendigt for os alle, selv om det for nogle først og fremmest drejer sig om at finde den skyldige.
For lang tid siden, i 1996, fremsatte Kommissionen et forslag, efter at et fly fra et tyrkisk flyselskab var faldet ned. Det blev ikke vedtaget, da Spanien og England dengang ikke var enige om Gibraltar. Siden hen er Luftfartssikkerhedsagenturet blevet oprettet, men det kan ikke gribe ind i luftfartskontrollen i medlemsstaterne, og disse, herunder Frankrig, bremser ofte dets tiltag med begrundelse i deres suverænitet. 
En anden tekst har været under behandling siden 2002. Jeg håber, at den denne gang hurtigt bliver vedtaget, og at den indtrufne ulykke gør, at der hurtigt findes en løsning. Der er blevet udarbejdet sortlister over skibe. Tiden er nu inde til at tage fat på flyene. Hvis nogle skal udelukkes, så lav en liste over dem, fru kommissær!
Endelig vil jeg gerne som andre før mig understrege, at ja, det er unormalt, at en passager, som køber en charterbillet, ikke ved, hvilket flyselskab han eller hun skal flyve med. Man kan ikke kræve standarder for mærkning og sporbarhed med hensyn til GMO'er og så ikke gøre det samme for fly. Mærkning og sporbarhed er en nødvendighed, også inden for luftfartssektoren. 
Paciotti (PSE ).
   - Hr. formand, på grund af to strenge parlamentsbeslutninger er de europæiske borgeres grundlæggende ret til beskyttelse af personoplysninger i dag i fare. Amerikanske efterretningstjenester kan få direkte adgang til oplysningerne på passagerlisten ved flyvninger, uden at man sikrer de berørte personers samtykke, deres berigtigelsesret og deres mulighed for at indbringe sagen for en domstol eller en uafhængig myndighed. Der er ingen garantier med hensyn til datatilladelsens varighed og formål, og på trods af Kommissionens indsats er fremtidsudsigterne heller ikke betryggende. Millioner af oplysninger om europæiske borgere, der bestiller rejser til USA, bliver under alle omstændigheder opbevaret i de amerikanske databaser i flere år. Men hvad gavner det vores sikkerhed at gemme oplysningerne fra alle deres kreditkort, og hvordan skal vi i fremtiden kunne nægte andre lande det, som vi giver USA lov til i dag? Vi havde anmodet om gensidig respekt for borgernes rettigheder, men Kommissionen foreslår os til gengæld paradoksalt nok en gensidig udveksling af oplysninger mellem efterretningstjenesterne. Vi skal passe på! Fremtiden ser bekymrende ud, hvis vi gør overvågning til reglen i stedet for undtagelsen, hvis vi mistænkeliggør flertallet og ikke den enkelte, og hvis vi gør alle borgere til suspekte personer. 
Cederschiöld (PPE-DE ).
   - Hr. formand, først vil jeg takke fru de Palacio for hendes anstrengelser for at fremme flysikkerhed. Jeg er enig i det, hun har sagt. Jeg vil også udtrykke min sympati for familierne til ofrene fra flyulykken ved Sharm el-Sheikh i Egypten, før jeg koncentrerer mig om de følsomme aspekter af diskussionerne med USA om flysikkerhed.
Kommissionen fortjener al hæder for sin kamp for at forsvare privatlivets fred i forhandlingerne med USA om flypassagerlisterne. Nogle af os fra Delegationen for Forbindelserne med De Forenede Stater var med i USA og diskuterede disse spørgsmål. Vi ved især, hvor uendeligt svært det er at få USA til at foretage en efter vores opfattelse rimelig og afbalanceret afvejning mellem terroristbekæmpelse og forsvar af menneskerettigheder.
Forhandlingsresultatet er i nogle henseender fremgangsrigt, i andre utilfredsstillende. USA har dog gjort store indrømmelser. At information skal kunne lagres i tre og et halvt år, er ud fra et amerikansk perspektiv positivt. Ud fra et europæisk perspektiv er det dog lige akkurat acceptabelt. I dette tilfælde handler det imidlertid også om at skabe velfungerende kontakter mellem EU og USA, således at erhvervsliv, handel og flytrafik kan blomstre og udvikles. I lyset af dette er det meget vigtigt at finde en løsning, som ikke fuldkomment sætter en stopper for disse kontakter netop nu, hvor økonomien begynder at blive bedre.
Jeg vil dog advare mod afsmitning. Tre og et halvt år må ikke udgøre en model for EU, når vi går videre med vores egen lovgivning om databeskyttelse og kriminalitetsbekæmpelse. I Europa har vi en stærkere beskyttelse af menneskerettighederne end i USA, specielt når det gælder beskyttelse af privatlivets fred. Den beskyttelse skal vi være stolte af. Når vi i EU udvikler vores egne foranstaltninger til bekæmpelse af terrorisme - i mange tilfælde magen til, men ikke identiske med USA's foranstaltninger - skal vi forsvare vores beskyttelse af privatlivets fred. Samarbejde og koordinering med USA i disse spørgsmål er ganske vist nødvendig, men vi kan ikke opgive vores egne principper om menneskerettigheder. Hvem ønsker at se bevæbnede vagter og generelle krav om at have fingeraftryk taget i den europæiske flytrafik?
Overenskomsten må falde til jorden, hvis USA ikke imødekommer beskyttelsen af menneskerettighederne. Vi har ikke råd til uldne fortolkninger fra en af de to sider hverken økonomisk eller menneskeligt. Kommissionen skal på hvert punkt have tydelige forsikringer om tolkning og føjelighed. En bredere international overenskomst på flysikkerhedsområdet kan også være et skridt i den retning. 
Foster (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg støtter det britiske initiativ til at fremhæve de flyselskaber, som ikke er tilladt i det britiske luftrum. I øjeblikket kan vi ikke gå ud fra, at den nylige flyulykke i Egypten skyldtes en mekanisk fejl. Vi gør derfor klogt i at afvente undersøgelsesrapporten om ulykken. Jeg er imidlertid enig med Kommissionen i, at rejseagenter og turoperatører bør informere passagererne bedre om de flyselskaber, som er en del af deres feriepakke. Det kan vi måske gøre noget ved. Der skal også ske en langt bedre udveksling af informationer, enten gennem ICAO, EU eller medlemsstaterne. Desuden mener jeg, at Maes-betænkningen om inspektioner, som er ved at være færdig, bør behandle nogle af disse emner.
Med hensyn til udlevering af oplysninger bør vi huske på, at 3.000 mennesker mistede livet under de forfærdelige angreb den 11. september, og mange af dem var fra EU. Det er derfor ikke overraskende, at amerikanerne reagerede, som de gjorde. Når det er sagt, er jeg meget glad for resultatet af kommissær Bolkesteins og kommissær de Palacios forhandlinger. Konklusionerne fra disse forhandlinger er yderst positive, ikke mindst med hensyn til indsamling og opbevaring af oplysningerne. Forhåbentlig vil det stille Parlamentet tilfreds.
Jeg er enig i, at et bedre samarbejde mellem USA og EU nok kunne løse nogle problemer, før de opstår. Jeg opfordrer derfor USA til ikke at handle ensidigt. Jeg tror, vi kan gøre det bedre.
Med hensyn til aflysning og forsinkelse af fly i jule- og nytårsperioden var det helt klart beslutninger, som skulle tages af de nationale regeringer. Efter min mening er det derfor nødvendigt at se på Lisi-betænkningen igen, som netop er gået gennem Parlamentet, med hensyn til den nuværende manglende henvisning til omstændigheder, som kommer ind under force majeure. 
De Palacio,
   Tak, hr. formand. Mine damer og herrer, jeg vil gerne takke for Deres indlæg og i særdeleshed fru Maes for hendes indsats som ordfører for sikkerheden for fly fra tredjelande.
Jeg håber, at vi kan få et hurtigt forlig, og at denne ulykke er med til at sætte farten op og få overvundet Rådets problemer og modvilje mod de punkter, jeg tidligere har omtalt, uanset om de drejer sig om en hurtig gennemførelse i national lovgivning eller om større gennemsigtighed i forbindelse med de forskellige luftfartsselskaber, der opererer i EU, eller om seriøsiteten og kvaliteten af flyenes sikkerhed og vedligeholdelse.
Der er efter min mening en mellemvej mellem det, der var Parlamentets oprindelige forslag - som måske var for omfattende - og det ikke at give nogen oplysninger, og Kommissionen støtter naturligvis, som jeg nævnte i mit første indlæg, at der kommer en større gennemsigtighed med hensyn til luftfartsselskabernes flys reelle tilstand, det vil sige større kontrol med overholdelsen af sikkerhedsnormerne.
Mine damer og herrer, ud over dette spørgsmål vil jeg gerne kort komme ind på nogle udestående spørgsmål, der skal fremmes i de kommende år, men iværksættelsen af Det Europæiske Luftfartssikkerhedsagentur er et meget vigtigt skridt. Når vi vedtager lovgivningen om fly fra tredjelande, tager vi et meget vigtigt skridt. Vi skal styrke kontrollerne inden for rammerne af ICAO, for i princippet er det netop ICAO, der skal til at føre tilsyn med, hvordan flykontrollen gennemføres i de forskellige stater. Det vil sige, at det ikke er meningen, at Det Europæiske Luftfartssikkerhedsagentur skal tage til et tredjeland for at kontrollere, hvordan de udfører deres arbejde og tilsyn. Denne opgave tilkommer ICAO. Noget andet er, at vi i EU har beføjelse til at sikre, at de fly, der lander i Fællesskabet, opfylder alle kravene, og til at kontrollere, at flyene opfylder kravene. Vi skal tage et yderligere skridt og vedtage fælles regler på EU-plan, således at, hvis et land forbyder et fly at overflyve landet eller at lande, skal denne afgørelse omfatte hele EU's luftrum. Og hvis et land opdager bestemte typer problemer med et konkret fly, skal det være forpligtet til at informere og underrette alle EU-landene herom. Der skal også være fælles regler om den måde, tilsynet skal finde sted, om procenterne og om selve ordningen. Vi er nødt til at få nogle aftaler, der sikrer, at der træffes passende foranstaltninger i hele EU, og at de finder anvendelse i hele vores luftrum.
Det andet punkt, der er kommet op i dag, er problemet med udlevering af passageroplysninger til USA. Jeg vil gerne korrigere fru Ainardis udtalelse og sige, at USA ikke anmoder om de følsomme oplysninger, som fru Ainardi omtalte. USA kræver ikke oplysninger, der er klassificeret som følsomme i henhold til direktivet om databeskyttelse i Europa - sundhed, religion etc. Det bør De vide, fru Ainardi. Det er ikke den type oplysninger, der bliver udleveret.
Det næste spørgsmål drejer sig om udlevering af oplysninger. Mine damer og herrer, vi har fået en aftale, som efter Kommissionens mening gør det muligt at beskytte vores borgeres privatliv, for som tidligere nævnt - jeg tror, det var hr. Poignant - er der en konflikt mellem henholdsvis sikkerheden og privatlivet. Det drejer sig om at få løst denne konflikt på en ordentlig og velovervejet måde. Vi har - bl.a. takket være Parlamentet, det skal der ikke herske tvivl om - opnået en aftale, der nu indeholder en række af de garantier, som EU krævede, f.eks. en reduktion af mængden af oplysninger og typen af oplysninger, en begrænsning af formålet med oplysningerne, en begrænsning af den tid, de kan anvendes, kort sagt alle de elementer, som De kender så godt. Vi kan derfor sige, at vi med denne aftale har sikret alle vores borgeres grundlæggende rettigheder, som de har i henhold til vores lovgivning, for så vidt angår USA's brug af oplysningerne. Samtidig bakker vi op om og samarbejder om at forbedre sikkerheden inden for luftfartssektoren og bekæmpelsen af den internationale terrorisme.
Jeg synes, mine damer og herrer, at jeg hermed grundlæggende har besvaret de spørgsmål, der er blevet rejst her. Jeg vil gerne endnu en gang takke Parlamentet for dets samarbejde i forbindelse med de forskellige skridt, vi har taget. De har efter min mening været meget vigtige. Med dette direktiv om sikkerheden for fly fra tredjelande kan vi hurtigt få afsluttet arbejdet. Jeg vil gerne gentage min medfølelse med ofrene og sige, at vi skal fortsætte vores indsats for at forbedre sikkerheden inden for luftfartssektoren, for det første naturligvis inden for det europæiske luftrum i forbindelse med de fly, der forlader Europa mod andre destinationer, men også på verdensplan, for lige meget, hvor meget vi informerer - og det skal vi naturligvis gøre for at øge gennemsigtigheden i forbindelse med den information, charterbranchen tilbyder kunderne med præcise oplysninger om, hvilket selskab der står for transporten, og hvilke selskaber de arbejder sammen med - det er vigtigt og vil forbedre informationen og sikkerheden for vores borgere og passagerer, naturligvis både de europæiske og ikke-europæiske - skal vi kæmpe for at forbedre luftfartssikkerheden og sikkerheden inden for den civile luftfart.
Formanden.
   - Mange tak, fru kommissær.
Forhandlingen er afsluttet. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende betænkninger:
- A5-0388/2003 af Pex for Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om forurening fra skibe og om indførelse af sanktioner, herunder strafferetlige sanktioner, for ulovlig forurening (KOM(2003) 92 - C5-0076/2003 - 2003/0037(COD)),
- A5-0413/2003 af Poignant for Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om overflytning af fragt- og passagerskibe mellem registrene i Fællesskabet (KOM(2003) 478 - C5-0366/2003 - 2003/0180(COD)) og
- A5-0373/2003 af Di Lello Finuoli for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om forslag til Rådets rammeafgørelse om en styrkelse af strafferetlige rammer til bekæmpelse af forurening fra skibe (KOM(2003) 227 - C5-0244/2003 - 2003/0088(CNS)). 
De Palacio,
   Hr. formand, for et øjeblik siden talte vi om luftfartssikkerhed. Nu skal vi tale om sikkerhed til søs.
Mine damer og herrer, den pakke, vi skal drøfte i dag, er den næstsidste etape, og det betyder naturligvis, at vi skal afslutte det arbejde, vi har været i gang med de sidste fire år. Jeg vil gerne minde Dem om, at vi i december 1999 stod over for forlis, den tragedie, De alle kender. Derefter kom forlis. Disse to ulykker betød, at borgerne i de forskellige europæiske lande så mod Europa og krævede svar.
Vi har taget mange særdeles vigtige skridt, og jeg tror, at vi med fuld overbevisning kan sige, at der under denne valgperiode er sket en revolution inden for sikkerheden til søs i EU, og at de garantier, der skal til for at beskytte vores kyster og borgere, er blevet forbedret bemærkelsesværdigt. I dag kan vi i Europa sige, at vi har et system, der mindst er på højde med systemerne i de lande, der beskytter sig bedst, og i dag er der ingen lande i verden, der har strengere foranstaltninger, og det var ikke tilfældet for fire og et halvt år siden. Risiciene og havene er forskellige, men nu har vi endelig et virkelig ambitiøst og velegnet system.
Vi skal tage yderligere skridt, og i dag skal vi drøfte et grundlæggende element i mekanismen til bekæmpelse og forebyggelse af forurening fra skibe, nærmere bestemt ordningen om strafferetlige sanktioner for ulovlig forurening, som en del af et direktiv fastsætter en ramme for, og så er der naturligvis også det strafferetlige instrument.
I marts 2003 forelagde Kommissionen sit forslag til direktiv om forurening fra skibe og indførelse af sanktioner, herunder strafferetlige sanktioner, for ulovlig forurening. Med dette forslag til direktiv søger Kommissionen grundlæggende at opnå tre mål. For det første at få en definition af begrebet ulovlig udtømning af forurenende stoffer i havet i fællesskabslovgivningen. Det foreslås i forslaget at indarbejde bestemmelserne i den internationale konvention til forebyggelse af forurening fra skibe, det vil sige MARPOL-konventionen, i vores retsorden. For det andet at sikre, at de ansvarlige for de ulovlige udtømninger - ikke kun kaptajner og redere, men også befragtere og klassifikationsselskaber, der nogle gange er ansvarlige for disse handlinger - kan stævnes og er underlagt strafferetlige sanktioner i visse situationer. Det tredje formål er præcist at få defineret de omstændigheder, hvor det er muligt at gøre de involverede parter ansvarlige. Efter Kommissionens opfattelse kan de gøres strafferetligt ansvarlige, når udtømningerne sker forsætligt, og også i tilfælde af en ulykke, hvis udtømningen skyldes grov uagtsomhed. Det vil sige, når der er tale om forsæt og grov uagtsomhed.
Som bekendt forelagde Kommissionen i maj sidste år også et forslag til rammeafgørelse om forurening fra skibe. Dette forslag supplerer forslaget til direktiv og regulerer især de strafferetlige aspekter, det vil sige harmonisering af sanktionerne og retligt samarbejde om strafferetlige spørgsmål.
Nuvel, princippet om strafforfølgelse og pålæggelse af relevante sanktioner skal fastsættes juridisk og efter Kommissionens mening ved hjælp af direktivet, der i henhold til traktaternes nuværende ordlyd er det eneste virkelig effektive instrument, der gør det muligt reelt at gennemføre sanktionerne i alle medlemsstaternes nationale lovgivning, og som derfor er tilstrækkeligt afskrækkende.
De tre mål, jeg har nævnt, er klare, mulige, og for os, uomgængelige. Der er dog nogle medlemsstater, der mener, at dette forslag til direktiv går for vidt, og at dets mål er for ambitiøse. Rådet har endnu ikke fastlagt sin holdning til spørgsmålet, men jeg har kunnet konstatere tvivl hos de fleste ministre, der ikke ser ud til at være overbevidst om, at vi skal fortsætte ad denne vej. Nogle har helt klart til hensigt at nedtone ambitionerne i Kommissionens forslag til direktiv betragteligt.
Jeg indrømmer, at resultatet af arbejdet i Rådet har skuffet mig dybt. Arbejdet skrider meget langsomt frem, og forsinkelsen har hindret os i at leve op til vores borgeres forventninger og til stats- og regeringschefernes krav om, at Parlamentet og Rådet skulle vedtage direktivet inden udgangen af 2003. Jeg er overbevidst om, at jeg endnu en gang kan regne med Parlamentets opbakning. Parlamentets holdning vil være afgørende og medvirke til at få arbejdet ud af dødvandet.
Nu går jeg over til det tredje spørgsmål, der drejer sig om overflytning af skibe mellem registrene i EU. Ud over de strafferetlige aspekter - sagsbehandling eller pålæggelse af straf for visse handlinger på området forurening af havene og udtømninger - skal vi drøfte overflytning af fragt- og passagerskibe mellem registrene i Fællesskabet.
Da der er gået 12 år siden vedtagelsen af den nuværende forordning, er det i overensstemmelse med de høstede erfaringer stærkt påkrævet at ajourføre den ældste tekst i EU's om sikkerhed til søs på grund af den umiddelbart forestående udvidelse af fællesskabsflåden.
I henhold til den nuværende forordning er det kun fragtskibe, der under bestemte betingelser er omfattet af anvendelsesområdet. Det vigtigste formål med Kommissionens forslag er, at passagerskibe også kan nyde godt af en hurtig overflytning mellem registrene i Fællesskabets lande, som er mindre omkostningstung for vores aktører, og som dermed fremmer sektorens effektivitet og gør den mere konkurrencedygtig. Dette skal naturligvis ske, samtidig med at vi fastholder det høje niveau for søfartssikkerheden, der er et resultat af de internationale konventioner på området.
Et andet formål med forslaget er at forbedre informationsudvekslingen mellem søfartsmyndighederne i EU's medlemsstater og tilpasse den ordning, der gælder for overflytninger mellem registrene, bedre til EU's , i særdeleshed med direktiverne om havnestatskontrol og klassifikationsselskabernes kontrol, som vi har vedtaget med Erika-pakkerne.
Forhandlingerne i Rådet har vist, at der er enighed om det fornuftige i at styrke den nuværende ordning om overflytning mellem registre. Ændringerne i Rådets tekst om de generelle retningslinjer fra den 5. december 2003 er med til at definere forordningens anvendelsesområde og tilpasse den bedre til procedurerne om tilbageholdelse og nægtelse af adgang i direktivet om havnestatskontrol. Kommissionen tilslutter sig alle disse tiltag.
Hr. formand, med disse to pakker har vi taget et sidste skridt til en forbedring og styrkelse af sikkerheden til søs inden for EU, et område, hvor der efter min mening er sket store fremskridt i løbet af indeværende valgperiode.
Jeg vil endnu en gang takke Parlamentet for dets systematiske støtte og opbakning til de foranstaltninger, vi har foreslået, og for dets samarbejde og bidrag med positive forslag under hele forløbet. 
Bremmer (PPE-DE ),
   Hr. formand, det er et slående sammentræf, at vi diskuterer sikkerheden til søs og i luften. Så sent som i eftermiddags steg hr. Pex, hr. Doorn og fru Plooij-van Gorsel - tre medlemmer af den hollandske delegation - om bord på et lille fly, hvis bremsere svigtede, så flyet kolliderede med en hangar, hvorfor hr. Pex ikke kunne nå frem i tide. Af denne grund er jeg blevet bedt om at præsentere hans bidrag for Parlamentet. Når jeg derfor taler om "mig", taler jeg på vegne af hr. Pex, der i øvrigt har det fint.
Det er yderst vigtigt at undgå udtømninger af olie i havet. Katastrofer er årsag til betydelige udtømninger, der af gode grunde er genstand for stor opmærksomhed. Ulovlige udtømninger fra andre fartøjer end tankskibe udgør imidlertid også et stort problem - specielt fordi de forekommer hyppigt, og fordi de sjældent bliver sporet. I de få tilfælde, hvor udtømninger spores, er der meget få retsforfølgninger og stort set aldrig straffe. Det er en fortvivlende situation.
Det direktivforslag, der i øjeblikket er til forhandling, skulle straks kunne afhjælpe denne situation. Der er tilstrækkeligt mange regler internationalt til at løse denne situation. Problemet er imidlertid, at medlemsstaterne lader hånt om de regler, som de har forpligtet sig til at overholde i henhold til traktaterne. 
Løsningen er at medtage internationalt gyldige udtømningsbestemmelser i fællesskabsretten og sørge for passende håndhævelsesregler. Krænkelser skal karakteriseres som lovovertrædelser, der skal kunne retsforfølges i henhold til straffeloven.
Efter katastrofen med har regeringscheferne ved to lejligheder - den 21. marts og den 13. december 2002 - bedt om at få indført strenge foranstaltninger inden udgangen af 2003.
Kommission stillede et fornuftigt forslag om tid, som jeg - hr. Pex - har kunnet korrigere med hjælp af kolleger fra Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme sammen med de medrådgivende udvalg gennem en række ændringsforslag. Jeg takker Kommissionen og kollegerne for det behagelige samarbejde.
Jeg vil gerne fremsætte nogle få betragtninger vedrørende forslaget. EU-reglerne skal gælde for alle ulovlige udtømninger på indre vandveje og til søs både i og uden for territorialfarvandene. Det er vigtigt, at man ikke kun er kritisk over for skibsbesætningerne, men også over for skibenes ejere og myndighederne på land. En fælleseuropæisk kystvagt er ønskelig, så udtømninger kan spores mere effektivt, og så myndighederne kan handle hurtigere og mere hensigtsmæssigt. For både en sådan kystvagt og det allerede etablerede europæiske agentur for søfartssikkerhed er det vigtigt at have tilstrækkelige beføjelser til at håndhæve sikkerheden til søs.
Der er stillet 10 ændringsforslag til teksten i min betænkning, der er godkendt af Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme. Af disse 10 ændringsforslag er jeg glad for at kunne vedtage to tekniske ændringsforslag fra hr. Sterckx, der gør teksten mere tydelig. Som jeg tidligere har sagt, er indførelsen af strafferetlige sanktioner et godt instrument. Desværre er det selvsamme Råd, der anmodede om dem, nu ikke villigt til at vedtage dette forslag, fordi man mener, at straffeloven falder ind under ansvarsområdet for tredje søjle.
Skønt jeg som ordfører har forsøgt at samarbejde med Rådet, fordi en hurtig indførelse af disse foranstaltninger vil bidrage til sikkerheden til søs, meldte Rådet fra. Åbenbart har principielle diskussioner i disse kredse forrang for sikkerheden til søs. Med andre ord lader Rådets handlemåde noget tilbage at ønske. De regeringschefer, der ved to lejligheder har bedt om foranstaltninger, bør tage affære for at muliggøre en hurtig indførelse. Det må foretrækkes, at det sker nu og ikke i forbindelse med en ny katastrofe - Gud forbyde det.
På vegne af hr. Pex kan jeg nu sige: "Jeg har talt". 

Poignant (PSE ),
    Hr. formand, fru kommissær, det er rigtigt, at vores valgperiode vil være mærket af store fremskridt inden for området sikkerhed til søs, og jeg vil gerne takke Kommissionen for dens arbejde. For mig går pligten - eller nærmere retten - til at kritisere Dem, når det er nødvendigt, hånd i hånd med pligten til at takke Dem, når det er på sin plads. Og for så vidt angår sikkerhed til søs mener jeg, at Kommissionen har fuldført sin opgave til gavn for de europæiske interesser. Selv om denne betænkning måske ikke er den vigtigste af alle, skal den alligevel ses som en del af alle de tiltag, der er blevet gennemført i de seneste fire år. Men det skal også siges, at opgaven ikke er fuldført, og det er nok at læse Sterckx-betænkningen for at forstå, i hvor høj grad det kræver en ny valgperiode at fuldende mekanismen.
Udgangspunktet er under alle omstændigheder enkelt. Alle skibe fører et medlemsstatsflag, da der ikke findes et europæisk flag. Der blev gjort et forsøg på dette for 15 år siden, men det lykkedes ikke. Den første tekst om registerskifte er mere end 10 år gammel. Kommissionens forslag og Parlamentets tilhørende betænkning har til formål at tilpasse bestemmelserne til den nye situation, for der er løbet meget vand i åen siden da. Denne betænkning er som Kommissionens tekst opdelt i tre punkter. For det første omfatter den passagerskibe. Disse var ikke omfattet af det første direktiv af den dengang fremførte grund, at bestemmelserne var meget forskellige fra den ene medlemsstat til den anden. Derfor indlemmede udvalget og Parlamentet ikke passagerskibe i teksten. Men siden da er der blevet truffet mange vigtige beslutninger - og her tænker jeg især på SOLAS-konventionen - der er sket mange forbedringer, og bestemmelserne er blevet harmoniseret på mange punkter, så i dag virker det helt naturligt at indlemme passagerskibe i forordningen. 
Betænkningens andet punkt indeholder en ret nærliggende argumentation, da det drejer sig om at koordinere fællesskabslovgivningen for søfartssikkerhed, altså at integrere hele den lovgivning, der løbende er blevet vedtaget, og især de pakker, der er blevet døbt Erika I og Erika II. Endelig har det tredje punkt til formål at styrke samarbejdet mellem de nationale søfartsmyndigheder. Dette er de tre punkter i min betænkning, som naturligvis stemmer overens med punkterne i Kommissionens forslag.
Det er vigtigt at gennemføre disse reformer, ikke mindst fordi Europa bliver større og udvides med 10 nye stater. Jeg skal minde mine kolleger om, at vi skal modtage 10 medlemsstater, og især to østater, som har en meget omfattende flåde, nemlig Malta og Cypern, og det vil derfor være på sin plads at få disse bestemmelser vedtaget før den 1. maj 2004. Derfor bør teksten vedtages allerede efter Parlamentets førstebehandling, sådan som vi i sin tid gjorde med hensyn til de enkeltskrogede skibe, for ikke at spilde tiden og for at sætte søfartssikkerheden i højsædet i stedet for at slås om rent proceduremæssige spørgsmål. Idéen er jo at finde det mest intelligente, eller i hvert fald det mindst stupide kompromis.
Rådet har indgivet flere ændringsforslag, som jeg foreslår Dem at støtte, da de ikke ændrer på tekstens indhold. Nogle vedrører tekniske ændringer og præciserer f.eks. de skibe, forordningen ikke gælder for, herunder krigsskibe. Nogle ændringsforslag understreger endvidere, at medlemsstaterne kan anvende regler, der er forskellige fra SOLAS-konventionens bestemmelser, for så vidt de ikke er mindre strenge, ligesom andre ændringsforslag pålægger samtlige medlemsstater en forpligtelse til at forelægge en årsrapport og presser på med den første af disse for at lette forordningens gennemførelse. Det vigtigste krav kommer fra Kommissionen, som indskærper, at et skib, der er blevet tilbageholdt mere end en gang efter inspektion i en havn i de tre år, der ligger forud for anmodningen om registerskifte, ikke vil kunne nyde godt af en forenklet ordning i modsætning til andre skibe. Det er kort sagt en forebyggende foranstaltning for de skibe, der et vist antal gange har udvist svagheder i forbindelse med kontrol.
En af vores kolleger har indgivet et ændringsforslag med henblik på at sætte det stjernede flag på de skibe, der skifter register. Jeg finder denne ændring tiltalende og symbolsk, og udvalget har stemt for ændringsforslaget, men Rådet ønsker ikke at tage det til følge, da det kun ville vedrøre de skibe, der skifter register, og ikke samtlige skibe. Jeg kan godt acceptere, at ændringsforslaget forkastes, men jeg håber, at vi en dag kan sætte det stjernede flag på vores skibe, som selvfølgelig fortsat fører det nationale flag, så det lille hjørne af Europa kan få lov til at gennempløje verdenshavene. 
Det var, mine kære kolleger, essensen af denne betænkning, som jeg håber, De vil støtte. 
Di Lello Finuoli (GUE/NGL ),
    Hr. formand, fru kommissær - De er heldigvis begge spaniere - om dette meget vigtige emne har man allerede sagt, at i december 1999 og i november 2002 var to katastrofer, som blev fulgt op af mange ord og meget lidt handling, hvilket dog ikke gælder for Kommissionen - og det er allerede blevet nævnt - eftersom den har gjort en meget stor indsats. Det, som vi beklager, er til gengæld, at der endnu ikke eksisterer en samlet lovgivning for strafferetlig beskyttelse af miljøet. Uenigheden mellem Rådet og Kommissionen har tværtimod knust vores håb - i det mindste vi miljøforkæmperes håb - med den velkendte sag, der efterfølgende blev indbragt for Domstolen.
Hvad det specifikke spørgsmål om havforurening angår - det er allerede blevet sagt, og det er ikke nødvendigt at gentage - er forslaget til direktiv til gengæld glimrende, og det samme gælder for hr. Pex' arbejde, som har forbedret forslaget betydeligt. Jeg tror dog kun, at dette direktiv får en effekt, hvis der er politisk vilje til at gennemføre det, og det siger jeg også, fordi de seneste erfaringer viser os, at medlemsstaterne næsten aldrig overholder EU-direktiverne.
Det egentlig problem er medlemsstaternes manglende vilje til at overholde disse bestemmelser og den kendsgerning, at man i dag først gør noget ved sagen, når der har været nogle forfærdelige katastrofer. Den foreslåede rammeafgørelse er ikke andet end en afgørelse, som i høj grad supplerer direktivet. Der foreligger en glimrende aftale, og derfor er det nødvendigt, at Parlamentet vedtager begge dele med alle de ændringsforslag, der er blevet stillet, og som efter min mening er glimrende, hvis man ser bort fra mit lille personlige forbehold over for den europæiske kystvagt. Det løse udkast til dette organ bekymrer os nemlig en smule. Alt i alt går dette direktiv dog i den rigtige retning, selv om det skal understreges, at det ikke er tilstrækkeligt, hvis der ikke er en samlet ramme for miljøbeskyttelse generelt. Hvis der ikke er en sådan ramme, vil også havmiljøet fortsat have et ringere beskyttelsesniveau.
Det er nødvendigt at gå tilbage til en samlet fællesskabslovgivning for hele miljøet, og jeg tror, at Rådet er nødt til at være fornuftigt og vedtage forslaget til direktiv om strafferetlig beskyttelse af miljøet generelt, som - og det vil jeg gerne gentage - blev standset via sagens indbringelse for Domstolen. Det ville være et glimrende skridt at tage, for så ville vi få en passende beskyttelse af havmiljøet, men inden for rammerne af en miljøbeskyttelse, der kunne give samme strafferetlige beskyttelse, eftersom der ikke er nogen tvivl om, at det er de strafferetlige sanktioner, som først og fremmest tvinger denne sektors aktører til at tilpasse sig bestemmelserne. Efter min mening går dette direktiv i den rigtige retning, og det er retfærdigt over for alle aktørerne, da det lader den fuldstændige kontrol omfatte mange af de aktører, som ikke var medtaget hidtil. Vi er udmærket klar over, at skibsrederne og en lang række personer, som i virkeligheden var direkte og indirekte ansvarlige, ikke blev stillet til ansvar i de internationale konventioner, og det fik vi et bevis for med skibsbrud, hvor den eneste, der kom til at betale, var den stakkels kaptajn for et græsk skib, som i øvrigt havde gjort alt, hvad han kunne for at undgå ulykken, mens der er andre, som burde stilles til ansvar for -katastrofen og dens konsekvenser
Jeg er således enig i både betænkningen om forslaget til direktiv og betænkningen om forslaget til rammeafgørelse, og jeg håber, at Parlamentet vedtager dem begge. 
Grossetête (PPE-DE ),
   Hr. formand, fru kommissær, omstændighederne gør, at vi i aften taler om sikkerhed, vores medborgeres sikkerhed. Først talte vi om luftfartssikkerhed, hvilket vi nu følger op med søfartssikkerhed. Vi har nu drøftet disse problemer og forurening fra skibe i fire år, og jeg håber, at vi om nogle år ikke længere behøver at tale så meget om det.
Det kan vi her i salen kun ønske, men da jeg i sidste weekend på fransk fjernsyn så billeder af de olietilsølede strande på atlanterhavskysten, hvor man ikke ved, om forureningen skyldes eller udledninger på åbent hav, blev jeg klar over, at der skal sættes spørgsmålstegn ved effektiviteten af den lovgivning, vi har gennemført gennem de seneste fire år. 
Jeg vil dog gerne tilslutte mig komplimenterne til kommissæren for den energi, hun har lagt for dagen for at overvinde regeringernes og ministrenes passivitet på dette område. Hvis der var blevet lyttet til hende, tror jeg ikke, det ville være gået så galt. Vi er her for at støtte hende og for endnu en gang at vise vores medborgere, at vi virkelig ønsker at gennemføre hele denne lovgivning og sørge for, at den bliver overholdt. Vi ved dog udmærket godt, at det kræver sanktioner at få en lovgivning overholdt. Så længe der ingen sanktioner er, og de ikke bliver anvendt, kommer vi ikke videre.
Det er derfor, vi er samlet i aften, og jeg vil gerne takke de forskellige ophavsmænd til de tekster, der behandles, idet jeg vil minde om, at det er særdeles vigtigt, at vi definerer lovovertrædelsen "ulovlig udtømning", og at vi insisterer på den nødvendige koordination, så medlemsstaterne endelig arbejder efter fælles retningslinjer. Jeg vil slutte af med at sige, at udarbejdelsen af et klart ledsagedokument på baggrund af arbejdet i Europa-Parlamentets midlertidige udvalg om søfartssikkerhed burde give os mulighed for at støtte kommissæren med hensyn til disse problemer om havforurening og ansvar. 
Cocilovo (PPE-DE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, jeg tror ikke, at jeg behøver at sige så mange ord for at understrege betydningen af de spørgsmål, vi behandler - hvilket de forskellige ordførere og også talerne før mig allerede har gjort - og navnlig af sikkerheden til søs, der er genstand for de forskellige forslag, som vi drøfter i denne forhandling under ét. Jeg vil blot sige - og her tilføjer jeg ikke noget til det, der allerede er blevet sagt - at jeg ligeledes bifalder Kommissionens meget stærke og effektive initiativ i denne retning, og forhåbentlig når også Rådet til enighed og til en fælles linje, så vi kan nå til vejs ende med en lovgivning, som vi har brug for, og som også vedtagelsen af de forslag, vi drøfter i dag, giver et lille, men konkret og væsentligt bidrag til.
Selv har jeg været skyggeordfører for en af de betænkninger, som denne pakke består af - nemlig hr. Poignants betænkning om overflytning af fragt- og passagerskibe mellem de forskellige nationale skibsregistre - og jeg kan kun understrege det positive og hensigtsmæssige i både Kommissionens forslag og Parlamentets holdning, sådan som den kommer til udtryk i hr. Poignants betænkning, som vi er helt enige i. Vi er ligeledes enige i forslagene og retningslinjerne, der i øvrigt er blevet bekræftet her i aften, om en mulig godkendelse af forslagene fra både Rådet og - ikke mindst når det gælder et efter min mening meget vigtigt aspekt - Kommissionen.
Endelig gør teksten det muligt at bringe de afvigende fortolkninger af de forskellige konventioner til ophør, og på sin vis bidrager den således først og fremmest til retssikkerheden ved også at forenkle proceduren for passagerskibes ændring af flag i registrene. Herved bliver EU-lovgivningen enklere og mindre bureaukratisk. Det, som efter min opfattelse er endnu vigtigere, er, at den sikrer en kontrol af de efter vores mening absolut nødvendige sikkerhedsaspekter, eftersom den foreslåede procedure ikke blot tager højde for et bedre samarbejde og informationsudveksling mellem de nationale søfartsmyndigheder, men eventuelt også for yderligere inspektioner af skibene. Det blev understreget, hvor vigtigt dette er i forbindelse med en samlet udvidelse, der også omfatter lande som Malta og Cypern, som på grund af deres traditioner, produktionsindsats og forbindelserne mellem fartøjerne og flåden er et vigtigt referencepunkt i den henseende.
Jeg vil endnu en gang rose ordføreren og Kommissionens forslag, og på min gruppes vegne giver jeg udtryk for vores fulde støtte til de holdninger, der er blevet fastlagt. 
Piecyk (PSE ).
   - Hr. formand, efter min mening bør vi ikke altid kun fokusere på skibskatastroferne og deres konsekvenser, vi skulle hellere gøre noget ved - undskyld udtrykket - det daglige svineri på vores have. Derfor hjerteligt tillykke til Dem, fru kommissær, med dette forslag.
Jeg synes, det er et godt forslag, og jeg vil også gerne lykønske hr. Pex, som desværre ikke er her, med hans gode betænkning. Det er helt nødvendigt, at vi gør noget på dette felt. Alene i 2001 fandt der omkring 1.000 ulovlige udledninger sted i Nordsøen og Østersøen, og det må ikke længere betragtes som en småforseelse og behandles som en sådan. Det er ikke som ulovlig parkering eller en fartbøde, og det skal slutteligt forfølges og straffes som en kriminel handling. Strafferetlig forfølgelse betyder hårde straffe, som kan mærkes, bøder, fængsel, men også, som udvalget har foreslået, beslaglæggelse af skibe.
Ordføreren pegede med rette på, at en række love, som Parlamentet og Rådet har vedtaget, endnu ikke er blevet gennemført. Lad mig blot nævne modtagefaciliteter i havnene og statslig kontrol med havnene.
Fru kommissær, De har Parlamentets fulde støtte til at indbringe de stater, som ikke har gennemført direktivet ordentligt, for EF-Domstolen, offentliggøre det og dermed lægge pres på for langt om længe at få gennemført dette direktiv. Selv de bedste love er nyttesløse, hvis de ikke bliver gennemført og kontrolleret. Til det formål har vi brug for en europæisk kystvagt, også det er der enighed om i Parlamentet, for kontrollen i havnene er én ting, men der skal også være kontrol på åbent hav. Vi har vænnet os til, at det er fuldkommen normalt, at lastvogne ikke kun bliver kontrolleret på fragtcentralerne, men også på landevejen. Det skal fremover også være muligt på havet.
Fru kommissær, De sagde, at det bliver opfattet som for ambitiøst i Rådet. Disse argumenter må man ikke acceptere. Jeg synes ikke, man skal bestyrke Rådet i at gemme sig bag formalia. Man skal tværtimod tvinge det til at handle. Hvis Europa går sammen og handler i fællesskab, kan vi også komme et skridt længere internationalt inden for søfarten og sikkerheden til søs.
Der må altså sættes alt ind på ikke bare at undgå katastroferne, men også på ikke længere at tillade bevidste kriminelle lovovertrædelser på vores have. Det kan vi bidrage til. Vi støtter Dem i denne sag, og De har også fuld støtte til offentligt at brændemærke de regeringer, som ikke samarbejder. 
Sterckx (ELDR ).
   - Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, jeg vil ønske hr. Pex og de øvrige ordførere held og lykke med deres arbejde. På hollandsk har vi et ordsprog om, at mange bække små gør en stor å, og af samme grund bliver mange små forureningshændelser med tiden til en større katastrofe. Jeg vil tilføje, at vi for længe siden indførte "forureneren betaler-princippet", og nu finder jeg det på tide også at sige, at "forureneren straffes", hvilket jeg finder rimeligt.
Jeg er enig i den formulering, der er vedtaget af Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme, om, at det klart skal fremgå, at det er de ulovlige, forsætlige udtømninger, man vil til livs, og ikke så meget udtømninger som følge af skader, for en ulykke er trods alt forskellig fra en forsætlig udtømning. Jeg mener, at vi bør foretage denne sondring.
For et øjeblik siden påpegede hr. Piecyk, at der allerede findes en del direktiver - f.eks. direktivet om modtagefaciliteter i havne - som mit land endnu ikke har gennemført i den nationale lovgivning. Det er en skandale, som vi straks skal rette op på. Der er nu gået et år. Vi skal også se at komme i gang med at vurdere brugen heraf - undersøge, hvordan skibene reagerer, samt om der skal indføres ændringer for at se, om og i givet fald hvordan direktivet fungerer.
Jeg vil også nævne overvågningsdirektivet og brugen af den sorte boks. Vi skal se, hvordan vi kan bruge den sorte boks til at finde frem til forureneren, forureningsstedet og om nødvendigt forureningens omfang. Jeg mener, at det skal tages med i overvejelserne, fordi det er et direktiv, der også kan have betydning i denne forbindelse. Det glæder mig, at udtømninger på åbent hav er medtaget i teksten, og at der ikke er geografiske restriktioner, men at havet også opfattes som en fælles arv, der tilhører alle, og på hvilket der finder forurening sted.
Alt afhænger naturligvis af inspektioner og af den måde, hvorpå vi tager forurenerne på fersk gerning. Her mener jeg, at en europæisk kystvagt kan være nyttig, og inden vi når så vidt, vil det være godt med et forbedret gensidigt samarbejde mellem de nationale kystvagter, med inspektioner af skibsregnskaber og lignende tiltag. Hvis vi kan bruge en satellit til at læse nummerpladen på en mistænkt persons bil i et givet land, hvorfor skulle vi så ikke kunne bruge denne teknologi til at spore udtømningsforseelser? I forbindelse med bjærgningen af udnyttede andre skibe f.eks. denne ulykke til at udtømme deres olie, for det blev påvist, at den olie, der skyllede op på kysterne, ikke stammede fra , men fra andre skibe. Vi skal under alle omstændigheder sørge for at skelne mellem en ulykke og en forsætlig forurening.
I skibsfartskredse er man bekymret over behandlingen af besætningerne i nogle tilfælde. Efter min mening er behandlingen af kaptajn temmelig ubehagelig, og jeg håber, at vi snart får mulighed for at tale med ham igen. Jeg har læst, at en skibskatastrofe nu har ramt Karaj, og at besætningen holdes strafferetligt ansvarlig. Det skal vi være forsigtige med.
Man kan med rette sige, at vi arbejdede hårdt og udrettede en del under den foregående mødeperiode. Det var ind imellem frustrerende. Inden -pakken var færdig, blev vi ramt af -katastrofen, og det er meget frustrerende. Jeg mener imidlertid, fru kommissær, at Parlamentet og Kommissionen trods modstand fra Rådet har formået at skabe nogle positive resultater, og jeg håber, at vi kan gøre det samme under den kommende mødeperiode.
Figueiredo (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, katastrofen med olietankskibet i november 2002 og de alvorlige følger, som den har fået, mærkes stadig meget tydeligt i det nordlige Portugal. Som bekendt forurenes havene fortsat på grund af udslip af olie og andre skadelige stoffer, også uden at der er tale om forlis. Ulovlig udtømning og rengøring både på åbent hav og nær kysterne skal straffes. Som bekendt er det imidlertid også sådan, at bekæmpelsen af ulovlig udtømninger ikke kun forudsætter mere lovgivning, men især en mere effektiv overvågning, hvor medlemsstaterne må have de nødvendige faciliteter og udstyr. Det må kræves, at de gældende bestemmelser overholdes, at bekvemmelighedsflag afskaffes, at der sker en seriøs og velordnet registrering af skibenes historie, deres bevægelser og laster, at der oprettes sejlrender for søtransport længere fra kysterne, at skibene inspiceres ordentligt, når de er i havn, og at der indføres bedre arbejds- og sikkerhedsforhold om bord.
Som bekendt tilsidesættes MARPOL-konventionen dagligt af et meget stort antal skibe, der sejler i Fællesskabets farvande, fordi visse redere og olieselskaber som deres centrale formål har at opnå mest mulig profit med færrest mulige omkostninger. Derudover fordrer bekæmpelsen af forurenende udtømninger ikke blot effektive foranstaltninger fra medlemsstaternes side og bedre samarbejde mellem dem, men også en mere effektiv gennemførelse af reglerne på internationalt plan.
Oprettelse af en fælles europæisk kystvagt vil imidlertid ikke løse dette problem. Lige så lidt, som det løser problemet med, at havnene ikke råder over de nødvendige faciliteter til at modtage skibenes affald, og at skibene ikke er forpligtede til at benytte disse faciliteter. Det gælder derimod om, at gældende direktiver og andre bestemmelser overholdes, herunder overvågnings- og informationssystemet - som et andet direktiv har indført - ikke mindst, hvad angår installering af systemer til registrering af rejsedata i visse skibe, uden hvilke det vil blive vanskeligt at bevise skyld eller uskyld for besætningerne, der ikke bør behandles som kriminelle, før deres skyld er bevist. Der må ligeledes sikres besætningerne hensigtsmæssig uddannelse og bedre arbejds- og ansættelsesforhold. Medlemsstaterne og deres regeringer må derfor påtage sig det fulde ansvar for, at de forskellige gældende konventioner og direktiver overholdes. 
Dhaene (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, jeg vil gerne lykønske de tre ordførere med deres betænkninger.
I den netop overståede juleferie blev der atter fundet et påfaldende stort antal døde havfugle på Nordsøens strande. Det er ikke noget tilfælde. Hver vinter på denne tid er der en stigning i antallet af ulovlige udtømninger til havs. De foretages af kaptajner, der ser stort på forordningerne, og som ved, at der er mindre overvågning i denne periode, og at vinterstormene gør det vanskeligt at spore udtømningerne.
Derfor er denne betænkning så vigtig. Europa skal handle. Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance støtter Pex-betænkningen, som vi diskuterer i øjeblikket, fordi den repræsenterer en væsentlig forbedring af direktivforslaget, der indikerer, at Europa nu endelig vil indføre sanktioner over for maritime miljøforbrydelser inklusive dem, der finder sted uden for dets territorialfarvande. Vi afviser derfor Rådets argumenter om, at dette emne falder ind under tredje søjle. Hvordan vil Kommissionen reagere herpå? Hvordan vil Kommissionen reagere, hvis Rådet formelt nægter at acceptere direktivets indførelse af strafferetlige sanktioner? Ulykken med bragte sådanne følelser frem, fordi vi også ønsker at beskæftige os med havnemyndighederne i forbindelse med miljøskader, der opstår, efter at et nødstedt skib nægtes adgang til en havn eller et sikkert område. En europæisk kystvagt er nødvendig for at muliggøre en retsforfølgning. Har man sagt A, må man også sige B.
I morgen skal vi stemme om et forslag fra min gruppe om at kæde Pex-direktivet sammen med Bouwman-direktivet om havnefaciliteter. På denne måde forbedrer vi mulighederne for at spore forurenerne. Vi vil også bede om Deres støtte til at andre ændringsforslag såsom inddragelsen af det europæiske søfartssikkerhedsagentur under gennemførelsen af dette direktiv.
Andrews (UEN ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne understrege, at dette ikke skal være en debat om -katastrofen ud for den spansk-franske kyst - det handler om sikkerheden for hele den europæiske kystlinje. Meget ofte sejler nogle rustne spande af enkeltskrogede, forfaldne tankskibe rundt med enorme mængder olie, som faktisk er miljømæssige masseødelæggelsesvåben.
Jeg kan ikke forestille mig, hvad der ville være sket, hvis en sådan katastrofe var sket ud for Irlands kyst. Jeg ved ikke, hvordan vi ville have klaret det. Der findes en hel del foranstaltninger, som det er blevet sagt her i dag. En af dem, vi bør insistere på, er, at der kun må være dobbeltskrogede skibe i og omkring europæiske farvande. Vi har brug for en politisk vilje i EU, som ikke findes og sandsynligvis ikke vil komme, for at undgå en gentagelse af -katastrofen.
Det er velkendt, at alle de maritime sikkerhedsorganisationer er underbemandede og mangler midler. Det vil de blive ved med, og det vil betyde, at vores farvandes sikkerhed fortsat vil være i fare.
Meget af den forurening, som forekommer i EU-farvande, er enten bevidst eller undgåelig, som det allerede er blevet sagt. Denne handlemåde er intet mindre end kriminel og skal derfor underkastes strafferetlige sanktioner. Jeg er klar over, at straffeloven hører under medlemsstaternes kompetence, og vi må finde en holdning, som ikke krænker medlemsstaternes rettigheder på dette område. Ikke desto mindre er der mange gode ting i Kommissionens forslag, og der er god mulighed for at harmonisere strafferetlige sanktioner ved hjælp af et instrument under tredje søjle.
Et andet centralt element for at sikre et sikrere og renere maritimt miljø er Det Europæiske Agentur for Søfartssikkerhed, som blev oprettet for nylig. Dette agentur skal spille en central rolle i initiativer til at undgå forurening og fremme skibssikkerheden. Agenturet bør have tilstrækkeligt personale og midler. Det har det bestemt ikke i øjeblikket.
Endelig vil jeg gerne henlede kollegernes opmærksomhed på et initiativ fra en række medlemsstater langs det nordvestlige Atlanterhav, som går ud på at udpege særligt følsomme havområder. Jeg håber, at dette initiativ, som er blevet taget af Irland, Frankrig, Portugal, Spanien, Det Forenede Kongerige og Belgien inden for FN's Internationale Søfartsorganisation, vil få fuld støtte fra alle nuværende og kommende medlemsstater. Det vil betyde, at der kan ske fremskridt i sagen i 2004.
Men det skal siges, at der er ingen som helst tvivl om, at hvis der ikke er politisk vilje til det, vil intet ændre sig. 
Van Dam (EDD ).
   - Hr. formand, fru kommissær, sikkerhed er fortsat et vigtigt emne på både det marine og det maritime område. Til dato har -katastrofen fortsat vist dette. For nylig nåede man til enighed med IMO om omfanget af en ekstra fond til skader forårsaget af olieforurening. I den forbindelse er der fremsat kommentarer om mulige bidragydere til en sådan fond. Jeg mener, at forslagene i Pex- og Di Lello Finuoli-betænkningerne, er et vigtigt supplement til denne lovgivning. Der er en klar indikation af ansvarsområder, og der indføres utvetydige sanktioner i tilfælde af manglende overholdelse. Det glæder mig, at strafferetlige sanktioner er en del af disse.
Jeg er knap så begejstret for anmodningen om at indføre en europæisk kystvagt, fordi det efter min mening repræsenterer et ekstra lag på de eksisterende aktiviteter snarere end et nyttigt supplement til de opgaver, som de enkelte kystvagter allerede udfører. Det samme gør sig gældende for anmodningen i Poignant-betænkningen om, at skibe, der sejler under europæisk flag, skal have klare fysiske EU-oprindelsesbetegnelser. Så længe vi ikke har et fælles europæisk skibsregister, finder jeg det ikke særligt nyttigt. Det vil også forsinke diskussionen af dette forslag med Rådet.
Med nogle få forbehold er jeg således generelt meget positiv over for disse forslag.
Souchet (NI ).
   - Hr. formand, vi er naturligvis enige i målsætningen for det nye sæt bestemmelser, vi har fået forelagt i dag, og den konstatering, de er baseret på. Truslen om strenge økonomiske og strafferetlige sanktioner mod samtlige aktører i søtransportkæden udgør uden tvivl den mest effektive form for forebyggelse med henblik på at afholde de involverede parter fra at anvende farlige skibe. Den tilgrundliggende konstatering er en vis forsømmelighed med hensyn til overholdelse af reglerne om udtømning i både en del af den maritime sektor, i visse havnestater og især i visse flagstater.
Til gengæld har vi mange forbehold med hensyn til den valgte mekanisme. For det første er det altid farligt at opstille standarder, hvoraf nogle ikke er i overensstemmelse med MARPOL-konventionen og har omfattende økonomiske konsekvenser, for de skibe, der fører unionsmedlemsstaternes flag, for det er dem, der udgør den mindste forureningsrisiko. At foreslå konfiskering af skibe, som fører et europæisk flag, uden at kunne konfiskere skibe fra tredjelande er at skyde sig selv i foden.
På den måde ville vi forskelsbehandle vores egne flåder, som i meget høj grad opfylder standarderne. Det har de bestemt ikke behov for, det kan jeg forsikre Dem for. Derfor bør vi altid prioritere det internationale niveau i forhold til det europæiske niveau inden for sikkerhed til søs. Blandt de 15 medlemsstater bør de, der ønsker det, være ivrige og utrættelige fortalere for et højt sikkerhedsniveau, som skal gælde for alle inden for rammerne af IMO
Min anden bemærkning er, at der underligt nok tales meget lidt om flagstatens ansvar i de foreslåede tekster, til trods for at vi ved, at så længe bekvemmelighedsflagene trives og kan dække over ukontrollerede skibe eller skibe, som kontrolleres af selskaber, der selv kan klassificeres som bekvemmelighedsselskaber, består den primære trussel for sikkerheden til søs.
Dette spørgsmål er imidlertid højaktuelt nu, hvor direktøren for søfartsmyndigheden på Malta, der havde ansvaret for indregistreringen af , efter ordre fra regeringen afviser indkaldelsen fra sagens undersøgelsesdommer, og hvor myndighederne på Bahamas udviser den mest iøjnefaldende vrangvillighed ved ustandseligt at udsætte offentliggørelsen af deres rapport om ulykken med , som førte deres flag. Parlamentets midlertidige udvalg bør absolut tage fat på dette afgørende spørgsmål.
Endelig vil jeg gerne afvise idéen om europæiske kystvagter, som for mig nærmere er en ideologisk fremstilling end en relevant og realistisk løsning på problemerne. Ingen kan sige, hvem der skulle bemyndiges til at mobilisere og gennemføre et sådant instrument, som meget direkte berører medlemsstaternes sikkerhed, hvis der engang skulle blive fundet midler til det. 
Derimod bør vi styrke den operationelle kommando og koordinering af de interventionsmidler, der findes i lande som Frankrig og Storbritannien, og eventuelt udvide dem og dele omkostningerne til det tunge udstyr, som de medlemsstater, der - til gavn for alle - bidrager mere end andre til forvaltningen af de søveje, der forbinder verden med Europa. Det ville, hr. formand, være et smukt bevis på konkret europæisk solidaritet. 
Roure (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne starte mit indlæg med at beklage, at profit, konkurrenceevne og ressourcehamstring alt for ofte gør døv og blind. Den økonomiske krig, alle nationer lider under, er ødelæggende i lyset af de menneskelige og miljømæssige omkostninger.
Havet er ganske vist et område uden grænser, der reguleres af princippet om fri sejlads, men det er vores rolle at gøre transportørerne opmærksomme på deres ansvar og dermed forpligte dem til at tage ansvaret for deres handlinger. Derfor er det vigtigt med denne rammeafgørelse at sikre, at de personer, der er ansvarlige for ulovlig udtømning af olie og skadelige flydende stoffer, pålægges sanktioner, herunder strafferetlige sanktioner. Medlemsstaterne skal absolut vedtage strenge fælles bestemmelser og en klar strafferetlig sanktionsordning.
Lad os sige det rent ud. På dette område lever medlemsstaterne i dag ofte ikke op til deres forpligtelser og ansvar. EU har ganske vist allerede skærpet lovgivningen om sikkerhed til søs mærkbart, men det første direktiv fra 1995 om kontrol i havnene af gennemsejlende skibe er blevet anvendt helt forkert af de fleste medlemsstater. Derefter vedtog EU efter -ulykken i december 1999 fem væsentlige tekster om sikkerhed til søs. De to lovgivningspakker blev vedtaget på exceptionel kort tid, men den 19. november 2002, den dag, hvor sank, havde kun én eneste medlemsstat, nemlig Danmark, omdannet en af disse fem tekster til national ret.
På Det Europæiske Råds møde i København i december 2002 erklærede EU, at den var fast besluttet på at gennemføre alle de nødvendige foranstaltninger for at undgå sådanne ulykker i fremtiden. Den rammeafgørelse, vi vedtager i morgen, supplerer direktivet fra 2003 om forurening fra skibe, som var en vigtig første etape. Europa-Parlamentets midlertidige udvalg om forlis blev endelig nedsat i december sidste år efter 10 måneders obstruktion. Dette udvalg skal evaluere det ansvar, der påhviler medlemsstaternes søfartsmyndigheder og regeringer med hensyn til håndtering af ulykker til søs.
Vi skal finde en løsning for at sikre, at medlemsstaterne overholder de foranstaltninger, EU vedtager inden for området sikkerhed til søs, og accepterer at modtage skibe i havsnød i nødhavne. Lad os sige det igen: Vi skal retsforfølge alle de ansvarlige for disse miljøforbrydelser, uanset om de er private eller offentlige. 
Pohjamo (ELDR ).
   - Hr. formand, fru kommissær, hr. Sterckx' betænkning er en vigtig stillingtagen til beskyttelsen af havmiljøet. Ved en effektiv indsats vil vi beskytte badevand, sikre forsyningen af rene spisefisk og forbedre havøkologien, specielt i de lukkede havområder. Olieudledninger fra skibe er på mange måder meget farlige, og derfor må man gribe ind over for ulovlige udledninger med hård hånd og ved at gøre de skyldige ansvarlige.
Udvalget er nået frem til en god konklusion, som hr. Sterckx' ændringsforslag yderligere præciserer. Der er dog et punkt, jeg ikke kan støtte i sin nuværende form. Forslaget om en fælles kystvagt går lidt for langt. Da kystvagten også har mange andre opgaver, bør sagen ses i en større sammenhæng.
Hr. Poignant har udført et godt stykke arbejde i forbindelse med sin egen betænkning. Der er dog en lille detalje i den, som kræver opmærksomhed. Jeg går også ind for, at skibe skal udstyres med EU-symbolet. Forslaget om at placere EU-symbolet på de nationale flag er imidlertid problematisk, som ordføreren også selv gør opmærksom på. Det ville kræve en debat om flagloven i medlemslandene. Hvis ændringsforslaget frafaldes, vil det være muligt at bringe hele sagen til en hurtig afgørelse. 
Korakas (GUE/NGL )
   - Hr. formand, forslaget til forordning om overflytning af fragt- og passagerskibe mellem registrene er et led i EU's generelle arbejderfjendske politik. Under påskud af at styrke konkurrenceevnen har det til formål at øge de store rederiers profit ved at indskrænke søfolkenes lønninger og sociale rettigheder og gennemføre skandaløse skattelettelser for rederierne i EU's medlemsstater.
Henstillingen i betragtningerne til forordningen om, at medlemsstaterne endnu en gang undersøger mulighederne for at oprette et europæisk skibsregister, er en strategisk vigtig beslutning fra kapitalens side, så den kan øge sin fortjeneste. Dette forslag blev stillet af Kommissionen helt tilbage i 1989. Hvis det gennemføres i dag, vil det ud over at give rederne ny indtægter betyde en forringelse af sikkerhedsreglerne for søtransport med nye risici for mennesker og miljø til følge. På denne måde banes vejen for flere forbrydelser til søs i lighed med m.fl.
Forslaget om at styrke strafferammen for at bekæmpe forurening fra skibe vil ikke begrænse forbrydelserne til søs, eftersom alt vil tjene skibsredernes mål om at sikre og øge deres profit og tjene storkapitalen i det hele taget, som kontrollerer energikilderne og transport- og produktionsmidlerne.
Vi vil benytte lejligheden til at opfordre Europa-Parlamentet til at gribe ind og tvinge P[amp]I Club og de rederier, der ejer og , til at betale bøderne i forbindelse med de to skibes forlis, så besætningerne, der nu tilbageholdes som syndebukke og gidsler i henholdsvis Spanien og Pakistan, kan løslades.
Hr. formand, KKE tager afstand fra alle tre forslag til forordning …
Ortuondo Larrea (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, som hr. Poignant så udmærket påpeger i sin betænkning, forelagde Kommissionen allerede i 1989 sit forslag til et europæisk skibsregister benævnt "Euros", og for kort tid siden vedtog Europa-Parlamentet Sterckx-betænkningen i anledning af forlis, hvori der anmodes om, at denne mulighed bliver undersøgt igen.
Da jeg er klar over, at medlemsstaterne ikke for øjeblikket ønsker at give afkald på deres identitet på havet, men da jeg også samtidig er klar over fordelene ved, at alle vores skibe har et europæisk identifikationsmærke, foreslog jeg, at EU-symbolet, cirklen af stjerner på blå baggrund, blev anbragt i et af flagets hjørner. Jeg tror, at mine britiske kolleger i Transportudvalget blev fornærmet over det. Jeg vil gerne forklare dem, at mit forslag ikke er et anslag mod deres . Et flag har fire sider, og deres flag har tre sider, der kan bruges. Jeg synes, at det er meget positivt, og at det har en stor synergieffekt for os alle, at man kan kende skibe fra EU på alle verdens have.
Andersen (EDD ).
    Hr. formand, ulovlig udledning af olie fra skibe er et stort problem i danske farvande. Der er ikke alene tale om forurening af havet til skade for fiskeriet, ofte driver olien i land og forurener vores strande. Der skal etableres anlæg på havnene, så spildolie nemt kan afleveres. Dette bør finansieres ved en generel havneafgift, så der ingen fortjeneste er ved at udlede olien i havet i stedet for.
Kommissionen foreslår nu, at straf for ulovlig udledning skal overføres til EU-ret. Ulovlig udledning skal straffes. Ulovlig udledning i dansk farvand skal straffes efter dansk ret. Ulovlig udledning i internationalt farvand skal straffes ved en international miljødomstol.
Kommissionen foreslår, at der oprettes en EU-kystvagt til at jagte lovbryderne. I Danmark varetages overvågning og sporing af forurenere af fly, stillet til rådighed af militæret. Vi har altså hverken brug for EU-ret eller EU-kystvagt med tilhørende bureaukrati. Vi ser derimod gerne, at EU tager initiativ til en international miljødomstol i FN regi.
Kommissionen foreslår samtidig, at man fremmer udflagning af skibe ved at inddrage passagerskibe under eksisterende lempelige regler samt ved at indskrænke den såkaldte karantæneperiode. Udflagning undergraver foregangslandenes aftaler om løn, arbejdsforhold og sikkerhed. Rederne unddrager sig også moms og skatteregler, der finansierer velfærdssamfundet. Det er uacceptabelt.
Til sidst er der et grinagtigt forslag om, at skibenes flag skal have EU-symbolet med de 12 gule stjerner på blå baggrund i øverste hjørne af de nationale flag. Vi kan desværre ikke støtte nogen af forslagene. Om igen. 
Hatzidakis (PPE-DE ).
   - Hr. formand, det er faktisk imponerende, hvad man nu endnu en gang konstaterer, nemlig at størstedelen af problemet med forurening af havene ikke stammer fra selve skibsforlisene, men fra ulovlig dumpning af affald fra skibe, hvad enten det drejer sig om olieaffald eller affald i det hele taget, og dette problem er indtil nu ikke blevet grebet an på den rigtige måde.
Der er MARPOL-konventionen, som anvendes forskelligt i medlemsstaterne med hensyn til de sanktioner, der pålægges, og derfor er det et nyttigt initiativ, der kommer fra Europa-Kommissionen, da det kan føre til ensartet behandling af problemet, hvad angår sanktioner. Der findes også allerede et direktiv om spørgsmålet, direktiv 2000/59 om modtagefaciliteter til affald fra skibe, som imidlertid ikke er fuldt gennemført af medlemsstaterne. Dette direktiv må gennemføres. Det er selvfølgelig ingen undskyldning for de skibe, som dumper olie i havet, men på den anden side må medlemsstaterne ikke kun arbejde for miljøbeskyttelse med ord, de skal også gennemføre de bestemmelser i praksis, som de selv har stemt for i forbindelse med det konkrete spørgsmål.
Derfor er det et positivt skridt, vi tager, og det, jeg gerne vil fremhæve og beklage, er, at selv om Rådet anmodede Europa-Kommissionen om at forelægge denne forordning om sanktioner i tilfælde af ulovlig dumpning af affald fra skibe, er det nu tilsyneladende ikke indstillet på at gå hurtigt frem, det er ikke indstillet på at acceptere Kommissionens og Parlamentets forslag og ser ud til at forsinke hele proceduren. På vegne af Gruppen for Det Europæiske Folkeparti vil jeg gerne understrege dette og fremhæve Rådets negative holdning og sige, at vi vil kæmpe til det sidste for, at Pex-betænkningen føres ud i livet. 
Miguélez Ramos (PSE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, jeg kunne også godt tænke mig i dag at føle mig optimistisk og tilfreds med de lovgivningsmæssige fremskridt og lykønske Kommissionen og mine kolleger, og endda mig selv, men som galicisk borger, og fordi disse lovgivningsforslag, som vi har hørt om til bevidstløshed, er en følge af -katastrofen, må De tillade mig, at jeg fremkommer med et anderledes synspunkt, der forhåbentligt supplerer det andet.
Jeg synes, at det er positivt, at denne tragedie, som Kommissionen eufemistisk kalder en ulykke med stor mediebevågenhed, giver anledning til så betydelige lovgivningsændringer, der gør det muligt at strafforfølge kriminel adfærd. Men det bekymrer mig, at man kan få den tanke, at vi ved at løse spørgsmålet om ulovlige udledninger får løst mere end halvdelen af problemet med olieforurening af havet, eftersom Kommissionen hævder, at størstedelen af olieforureningen ikke skyldes ulykker, men forsætlige udledninger.
Jeg frygter også, at fremtiden kan få os til at glemme nutiden, for dette er en endnu ikke afsluttet katastrofe, som den nye bølge af olie, der i disse dage når de franske kyster, eller de 14.000 t fuel, der stadig er i vraget og venter på en løsning, viser. Det er derfor, at jeg siger, at bekymringen for fremtiden ikke må få lovgiverne til at glemme nutiden.
Mine damer og herrer, i dag stiller borgerne fra min region med rette stadig tre store spørgsmål, som de ikke har fået svar på fra EU. Det er spørgsmålet om erstatning til de berørte parter, miljøproblemerne og en løsning på problemet med vraget.
Mine damer og herrer , jeg er glad for, at vores katastrofe betyder fremskridt for fællesskabslovgivningen, men jeg er også helt overbevist om - og jeg håber, at jeg kan overbevise Dem - at Europa skal udstyres med mekanismer, så det kan reagere på disse katastrofer, der vil blive ved med at finde sted. Det kan EU ikke i dag.
Laguiller (GUE/NGL ).
   - Det er chokerende, at skulle forlise, før der blev indført en smule tvingende direktiver med henblik på endelig at kræve de 30 år gamle regler overholdt. Og det er chokerende, at ofrene fra tidligere ulykker, f.eks. , fortsat ikke har modtaget nogen ordentlig erstatning, og at oliekoncernen Total, som bærer ansvaret for ulykken, er kynisk nok til at kræve udgifterne til pumpning refunderet. 
Nogle ændringsforslag har til formål at svække Kommissionens formuleringer under påskud af, at der ikke er tale om heksejagt på kaptajner og besætninger. Det er fint. Men hvorfor vedrører direktiverne kun dem? Hvorfor ikke så tvivl om de egentlig ansvarlige, ordregiverne? Hvorfor ikke forhindre dem i deres skadevoldende adfærd ved at anvende reelt afskrækkende sanktioner? For selv om skibene kan sejle under bekvemmelighedsflag, og det af og til er det rene hovedbrud at identificere deres ejere, kan de store virksomheder, der tjener på denne transport, især oliekoncernerne, identificeres uden problemer. Det er disse koncerner, der bør være genstand for drastiske foranstaltninger for at forhindre, at kampen om profit udmønter sig i kollektive tragedier. 
Bernié (EDD ).
   - Hr. formand, når man ved, hvor alvorligt overtrædelser af færdselsloven sanktioneres, forstår man dårligt den passivitet, de, der forurener vores havmiljø og opfatter havet som en losseplads, nyder godt af for øjeblikket. Især da størstedelen af olieforureningen skyldes bevidste udtømninger og ikke uheld. Alle de berørte parter i søtransportkæden skal ansvarliggøres.
For os gælder det om at indføre et system med strafferetlige sanktioner med høje bøder, sikkerhedsstillelse og immobilisering af skibe. I Frankrig har marinepræfekten i Brest netop vist vejen frem ved for nylig at udstede bøder på 250.000 euro. Det handler også om definitivt at forvise de skibe, der ikke overholder lovgivningen, fra Unionens havne, hvis den manglende overholdelse gentages, at styrke medlemsstaternes fælles undersøgelseshold - det giver rammebeslutningen af 13. juni 2002 mulighed for - at gøre fuld brug af straffeundersøgelser i havnestaten med hensyn til inspektioner om bord, at afhøre vidner og udtage stikprøver, at styrke søpolitiets samarbejde med hensyn til lokalisering af forurening og identificering af ophavsmændene, på sigt at oprette et europæisk kystvagtkorps, at opfordre medlemsstaterne til at omdanne de europæiske direktiver om sikkerhed til søs til national ret og at sanktionere eventuelle forsinkelser. 
For øjeblikket er otte medlemsstater, herunder nogle, som gerne prædiker om økologi, i strid med fællesskabslovgivningen om klassificeringsselskaber og havnestatens kontrol. Vi må ikke glemme, at hvis Erika I-pakken var blevet overholdt, kunne -ulykken have været undgået. Havet ser mere end nogensinde ud til at være et alternativ til vejtransport med projektet om en sømotorvej. F.eks. skulle 350.000 lastvogne hvert år gå om bord i Montoire for at komme til Spanien. Der er behov for strenge regler om sikkerhed til søs, som anvendes minutiøst, men de skal gælde for alle og ikke kun de europæiske skibe. 
Lisi (PPE-DE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, efter min mening er det rigtigt af kommissæren og af os som Parlament, at vi i denne valgperiode kræver en indsats, der langt om længe er effektiv, når det gælder sikkerhed til søs.
Der er tale om en række foranstaltninger, som lader de sidste brikker falde på plads i et nyttigt stykke arbejde, og som omfatter forslaget om dobbeltskrogede olietankskibe, den sorte liste over skibe, der ikke længere er sødygtige, og anmodningen til medlemsstaterne om at give os en liste over nødhavne. Det er alle foranstaltninger, som er blevet truffet i denne valgperiode, og som er Kommissionens fortjeneste, men som vi også har del i.
Derfor støtter min gruppe og jeg navnlig hr. Pex' betænkning til fulde, og jeg vil gerne fremhæve et af dens ændringsforslag - som jeg hørte, at man til dels var uenig i, men som man efter min mening bør bifalde, eftersom det er et hensigtsmæssigt forslag - nemlig anmodningen om, at der hurtigst muligt indføres en europæisk kystvagt. Vi kan ikke bede om større kontrol, og vi kan ikke forlange, at der pålægges sanktioner, hvis ikke vi har instrumenterne til at gøre dette på en effektiv måde. Vi ville også nå et stort skridt videre med en masse andre problemer, som vi har i EU, ikke mindst den illegale indvandring.
Kære kolleger, jeg tror, at vi er nødt til at gøre os nogle generelle overvejelser. Når det gælder sikkerhedsspørgsmålene - luftfartssikkerhed, som vi talte om for lidt siden, sikkerhed til søs og noget, som jeg gerne vil tilføje, nemlig fødevaresikkerhed - er den europæiske befolkning tit længere fremme end regeringerne og beder om mere Europa og om EU-bestemmelser. Denne holdning hos den europæiske befolkning bør være opmuntrende for os, og vi bør også bede Rådet, der hidtil har været lidt tilbageholdende på disse områder, om ikke at skuffe nogle så vigtige forventninger som dem, vores medborgere i stadig større grad har fået i de senere år, og som virkelig kan give os nogle væsentlige resultater i fremtiden. 

Evans, Robert J.E. (PSE ).
   - Hr. formand, jeg hilser ligesom andre disse betænkninger om bekæmpelse af forurening fra skibe velkommen. Det Forenede Kongerige er, fordi det er en ø, særligt sårbart, og vores kysters historie er fyldt med skrækkelige ulykker og katastrofer, som minder om . Jeg er sikker på, at idéen om at harmonisere sanktionerne er god, men sanktionerne skal være meget magtfulde, og de må ikke svække medlemsstaternes eksisterende lovgivning. Vi kan harmonisere opad, men ikke nedad.
Så skal vi spørge os selv, hvem det egentlig er, vi vil holde ansvarlige. Hr. Andrews talte tidligere om "rustne spande" - de ældre skibe på vores have, som er en trussel for kysterne, for sikkerheden til søs og for livet i havene. Hvis der sker en ulykke, er det ikke kaptajnerne på disse skibe, som skal have en frihedsstraf. Det er ejerne, der er de virkelige ansvarlige. Alt for ofte ser det ud til, at det er dem på toppen, dem med det endelige ansvar, som går fri.
Hr. Ortuondo Larrea og andre har talt om flag. Det er noget af en afledning. Det egentlige spørgsmål her er den farce, hvor skibe får lov til at sejle under et lands flag, som de ikke har nogen forbindelse til overhovedet.
Endelig skal vi også sikre, at vi beskytter rettighederne for de mennesker, som bor nær områder, der er sårbare over for katastrofer. Vi skal overveje konsekvenserne for borgere, som lever tæt på områder, hvor der er sket forureningskatastrofer.
Alle disse aspekter varierer fra det ene land til det andet, og når jeg lytter til denne debat, mangler jeg stadig at blive overbevist om, hvordan disse harmoniseringsinstrumenter skal kunne slå ned på de virkelige ansvarlige og stille dem for retten. 
Varela Suanzes-Carpegna (PPE-DE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, dagens forhandling er særdeles vigtig og er med til at opfylde borgernes forventninger om bedre sikkerhed til søs.
Som galicere er vi desværre særdeles bekendt med problemet, men jeg tror oprigtigt, at det går den rigtige vej. Kommissionen har reageret hurtigt og rigtigt, og vi bør endnu en gang lykønske kommissæren, fru de Palacio, med hendes forslag.
Nu er det vores og ikke mindst Rådets tur. Jeg vil gerne understrege det vigtige skridt, vi også tager inden for medbestemmelsesområdet, da vi fra starten af har ønsket at opnå fælles holdninger med Rådet, der gør det muligt at fremme den meget nødvendige ikrafttræden af lovgivningen.
Jeg håber derfor, at Rådet accepterer vores forslag, og jeg synes, at Parlamentet som påpeget af vores kolleger, især hr. Piecyk, skal stå fast.
Mine lykønskninger går derfor til vores ordførere, hr. Pex, hr. Poignant og hr. Di Lello, for deres indsats og bidrag, som har suppleret og forbedret Kommissionens forslag i forbindelse med disse absolut nødvendige afskrækkende foranstaltninger. Havet tilhører os alle, og den, der forurener det, skal betale for det, uanset om han gør det forsætligt eller uagtsomt, herunder i form af strafferetlige sanktioner, der endda kan omfatte fængselsstraf. EU bør udvise et godt eksempel og påtage sig en ledende rolle i verden, når det drejer sig om effektivt at retsforfølge kriminelle handlinger mod vandmiljøet. Derfor støtter vi også de foranstaltninger, der sikrer, at de pålagte sanktioner bliver opfyldt, f.eks. arrest af skibet.
Vi er også enige i forslaget i hr. Pex' betænkning om, at der bør være en fælles europæisk kystvagtservice, der skal overvåge, at den internationale og europæiske lovgivning bliver opfyldt til punkt og prikke. Vi taler om en supplerende overvågnings- og koordineringsforanstaltning og om et reelt europæisk system til overvågning af søtransport af farligt gods ved hjælp af satellit, sorte bokse etc.
Et andet centralt spørgsmål for sikkerheden til søs er, som det er blevet påvist, kontrollen med bekvemmelighedsflag. Vi skal støtte og opfordre til europæiske flag, og derfor er jeg enig i forslaget i min kollega, hr. Poignants, betænkning om allerede nu at begynde at medtage det europæiske symbol på flagene, som det i dag er tilfældet med nummerpladerne i EU.
Med disse betænkninger allierer Europa-Parlamentet sig med Kommissionen og medvirker til at give EU bedre sikkerhed til søs og bedre miljøbeskyttelse. Nu er det eneste, der mangler, hr. formand, mine damer og herrer, at Rådet vedtager dem, og at de hurtigt træder i kraft. 
Foster (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil indlede med en tak til vores ordfører, hr. Pex, selv om han ikke er her i aften, for hans arbejde med denne meget vigtige betænkning, som vi støtter bredt. Det er yderst vigtigt, at der findes en lovgivning, som gør, at de mennesker, som har ansvaret for ulovlige udledninger af olie eller kemikalier fra skibe, kan retsforfølges. Vi vil ikke længere finde os i hensynsløs adfærd, som alt for ofte har resulteret i uoprettelige skader på miljøet. Ikke desto mindre er det nødvendigt at skelne mellem bevidst forurening og forurening, som sker ved et uheld.
Det Forenede Kongerige har allerede strafferetlige sanktioner for ulovlige udledninger fra skibe i henhold til MARPOL-konventionen, og sager, som har at gøre med strafferetten, bør høre under medlemsstaternes kompetence og ikke Fællesskabets. Eftersom der desuden ikke har været praktiske vanskeligheder mellem medlemsstaterne med at afgøre, hvor en retsforfølgelse skulle finde sted, bør dette forslag fjernes fra rammebeslutningen. Endelig vil det ikke være hverken praktisk eller nødvendigt at indføre en europæisk kystvagt, og det er heller ikke i overensstemmelse med FN's Havretskonvention. De britiske konservative medlemmer vil stemme imod disse ændringer.
Med hensyn til Poignant-betænkningen støtter vi principielt dette forslag og accepterer, at den nye ordning vil forbedre samarbejdet mellem søfartsregistrene i medlemsstaterne. Som jeg præciserede forud for afstemningen under debatten i Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme, vil de britiske konservative medlemmer kraftigt modsætte sig, at EU's symbol bliver indsat på det engelske handelsflag. Det vil ikke bidrage til at øge sikkerheden, og det kunne sågar gøre EU-indregistrerede skibe til potentielle mål. Desuden er identifikation ikke noget problem, eftersom alle fartøjer fører deres individuelle IMO-numre og deres hjemhavns navn.
Registreringsprincipper bestemmes altså internationalt i FN- og IMO-systemerne, som er globale frem for europæiske. EU er ikke en nationalstat - heldigvis - og det er tvivlsomt, om andre ville anerkende et EU-flag inden for de internationale konventioner. 
Marinho (PSE ).
   - Hr. formand, bedre sent end aldrig, som folkets visdom siger. Dette forslag til Rådets rammeafgørelse hviler på ønsket om at skærpe det civil- og strafferetlige ansvar i forbindelse med forurenende søtransport. Det har i overensstemmelse med de holdninger, der kommer til udtryk i Kommissionens direktiv, og Europa-Parlamentets traditionelle holdninger på dette område gjort det muligt for sidstnævnte at forbedre den oprindelige tekst med to ændringer, som jeg finder ganske relevante, og som da også er blevet enstemmigt vedtaget. Den første ændring udvider det strafferetlige ansvar til også at omfatte handlinger, der medfører betydelige personskader, og forlader dermed det snævre kriterium om dødsfald eller alvorlige personskader. Den anden ændring udvider lovovertræderens ansvar til ikke blot at omfatte skader på dyre- eller plantearter, men også skader på det beskyttede naturmiljø i både havet og på kysterne, som kan risikere at blive udsat for forurening.
Jeg takker derfor ordføreren, Giuseppe Di Lello Finuoli, som har fået disse ændringer vedtaget. Den nye lovgivning omkring havforurening og det kommende europæiske agentur for søfartssikkerhed i Lissabon, som Rådet i Bruxelles oprettede i sidste måned, får os til at tro, at Europa endelig påtager sig sit ansvar. Det giver ikke mening, at Europa skal regulere havets ressourcer uden først at have de nødvendige midler til at beskytte dem. 
Matikainen-Kallström (PPE-DE ).
   - Hr. formand, når der sker en ulykke til søs, har det vidtrækkende og næsten uoprettelige konsekvenser for hele det omgivende miljø. Havmiljøet forurenes også gennem sædvaner, der ikke tager hensyn til lovgivning eller miljøvelfærd, så som at tømme ballastvand ud på åbent hav.
Miljøforurenere må stilles til ansvar for deres handlinger. En styrkelse af det strafferetlige samarbejde vil forhåbentlig virke tilstrækkelig afskrækkende for dem, som transporterer miljøfarlig last i fartøjer, der er i dårlig stand eller uegnede til formålet, eller som på anden måde forurener miljøet gennem uagtsomhed eller ligegyldighed. F.eks. i Østersøen, som er et meget følsomt og lavvandet indre farvand, omkranset af et stort antal lande, tager man store chancer, som kan vise sig at være fatale for miljøet. Olie transporteres i enkeltskrogede fartøjer under vanskelige forhold om vinteren, udsat for pres fra ismasserne.
Der må også indføres flere kontroller og mere overvågning for at bringe den ulovlige forurening under kontrol. Jeg håber, at når direktiverne til forbedring af sikkerheden til søs træder i kraft på EU-niveau, vil alle de ansvarlige for transporter til søs nøje overveje, hvordan transporterne kan foregå ved brug af passende materiel og på en måde, der er så miljømæssigt sikker som muligt. Ligegyldighed og unødige risici må minimeres.
Jeg er glad for, at EU-lovgivningen er ved at blive styrket og harmoniseret inden for området. Jeg takker Kommissionen og ordførerne for det arbejde, de har udført, og jeg håber, at den nye, strammere lovgivning snart vil blive sat i kraft. 
Cushnahan (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne rose ordførerne for deres betænkninger. Strafferetlige sanktioner bør bruges mod de personer, som er ansvarlige for den forurening, der skyldes bevidst dumping og katastrofer til søs. Følgerne af -katastrofen mærkes stadig i Spanien, Portugal og Frankrig. Det er på høje tid, at de internationale regler for udledninger til søs bliver indarbejdet i EU-lovgivningen, og - hvilket er lige så vigtigt - at disse regler skærpes.
Jeg er grundlæggende uenig med fru Fosters og hendes kollegers modstand mod idéen om en europæisk kystvagt. Jeg har talt for at oprette en EU-kystvagt gennem nogen tid, og jeg er glad for, at hr. Pex anerkender, at et sådant organ kan spille en vigtig rolle i gennemførelsen af disse regler ved at gennemføre stikprøver. Den kunne også udføre en række andre opgaver i EU's farvande, f.eks. sørge for et passende beredskab, hvis en miljøkatastrofe som skulle ske igen.
Ser man på problemerne i EU's farvande, kan man også se potentialet i en EU-kystvagt. F.eks. udnyttes vores farvande af organiserede kriminelle til at smugle våben, narkotika og mennesker. Den illegale menneskehandel i EU har nu nået et omfang på over 4 milliarder euro om året. Narkotikasmugling er fortsat et kæmpeproblem, og den illegale handel med mindre våben, hvis hovedmodtagere er terrorister og kriminelle, menes at udgøre 10 % af den samlede verdenshandel med våben. Cigaretsmugling har næsten afløst narkotikasmugling som følge af de enorme profitmarginer, der kan opnås uden samme grad af risiko for sanktioner.
I modsætning til fru Fosters argumenter vil jeg argumentere for, at en EU-kystvagt effektivt ville kunne patruljere EU's farvande. Den ville kunne slå ned på illegal dumping, styrke den fælles fiskeripolitik, assistere med redningsaktioner og begrænse det ulovlige smugleri. Jeg håber, at Kommissionen vil svare positivt på hr. Pex' opfordring til at oprette en EU-kystvagt, og at det irske formandskab også vil efterkomme denne opfordring, især da det selv kommer fra en ø og dermed vil kunne se værdien af et sådant organ til at patruljere vores have. 
De Palacio,
    Hr. formand, jeg vil skynde mig at sige til Dem, mine damer og herrer, at det, at jeg har et tørklæde om hovedet lige nu, på ingen måde betyder, at jeg med min tilstedeværelse her i Strasbourg tager parti i tørklædediskussionen. Jeg forsøger blot at passe på mig selv, for de nogle og fyrre gange jeg har besøgt denne bygning i løbet af de sidste fire år, har jeg mere end 20 gange været forkølet og halvsløj, når jeg tog af sted, og nogle gange har jeg endda haft feber. Jeg benytter, hr. formand, lejligheden til at opfordre de folk, der er ansvarlige for bygningen, til at gøre noget, for jeg tror, at bygningen er lidt syg. I hvert tilfælde gør den nogle af os, der besøger den, syge. Jeg forsikrer Dem om, at det kun er her, jeg bliver syg. Det er ikke rimeligt, at man skal udsættes for disse store temperatursvingninger, for ikke at nævne den træk, der er visse steder her i bygningen.
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil gerne takke hr. Pex for hans indsats, som grundlæggende bakker Kommissionens holdning op. I denne forbindelse vil jeg gerne sige, at de fleste af ændringsforslagene har til formål at tydeliggøre direktivforslagets tekst, og de forbedrer direktivets tekst. Vi kan derfor acceptere dem alle, i særdeleshed ændringsforslag 1, 2, 4, 5, 8, 9, 12, 15, 18, 20 og 23.
Der er andre ændringsforslag, som vi principielt godt kan acceptere, men som skal omformuleres lidt. Det gælder f.eks. ændringsforslag 6 og 22 om oprettelsen af en fælles europæisk kystvagt. I sine svar på parlamentsmedlemmernes spørgsmål har Kommissionen haft lejlighed til at udtale sig om dette punkt, og vi støtter forslaget, men det er nødvendigt først at se nærmere på forslagets budget- og driftsmæssige aspekter. Det er især nødvendigt at overveje, hvilke forbindelser der skal være mellem denne mulige kystvagt, Søfartssikkerhedsagenturet, det fremtidige agentur til forvaltning af de ydre grænser og de nuværende nationale kompetente organer. Sidstnævnte kan blive ændret i fremtiden. Kommissionen vil arbejde beslutsomt på at løse disse komplekse spørgsmål, men vi er nødt til at sige, at det er en kompliceret sag, der vil tage et stykke tid.
Der er dog enkelte ændringsforslag, vi ikke kan acceptere, og som vi derfor forkaster, da de enten er overflødige eller ikke lever op til målsætningerne i vores oprindelige forslag.
Som afslutning på min gennemgang af hr. Pex' betænkning vil jeg gentage, at jeg er sikker på, at vi er lige ved at opnå, at Parlamentet endnu en gang giver os sin opbakning til at styrke sikkerheden til søs. Jeg afventer afstemningen i morgen med spænding, og jeg håber, at Parlamentet snarest muligt vedtager betænkningen og holdningen ved førstebehandlingen. Det vil fremme forhandlingen med Rådet, hvor tingene er endnu vanskeligere.
Jeg takker Parlamentet for, at betænkningen forhandles sammen med hr. Di Lellos betænkning og rammeafgørelsen. Jeg vil også gerne takke hr. Di Lello for hans indsats og opbakning til Kommissionens forslag og hans aktive indsats for sammen med alle os andre - Parlamentet og Kommissionen - at forsætte kampen mod den svøbe, som forureningen fra skibene er, i særdeleshed de forsætlige udtømninger. Som jeg nævnte i vores tekst, udgør de mere end 50 % af forureningen af EU's have. Det er derfor et centralt spørgsmål.
Jeg vil gerne sige, hr. formand, at vi ikke uden videre kan acceptere det første ændringsforslag på grund af dets ikke-juridiske karakter. Vi vil dog gerne understrege, at vi i høj grad påskønner den støtte, som vores holdning til Fællesskabets beføjelse til at medtage princippet om strafferetlige sanktioner inden for rammerne af fællesskabspolitikken, har fået. Vi føler, at vi har Parlamentets opbakning til den appel, som Kommissionen har indgivet mod rammeafgørelsen om miljøbeskyttelse inden for rammerne af strafferetten.
Hr. formand, jeg håber, at de to tekster bliver vedtaget, og at Rådet vil indtage en mere smidig holdning, eller at der i det mindste er nogle medlemsstater, der modererer deres holdninger. Der er trods alt andre medlemmer af EU, som giver Parlamentets og Kommissionens holdning deres fulde opbakning. Alle disse spørgsmål vil fuldstændiggøre den overordnede ramme om styrkelse af sikkerheden til søs og bekæmpelse af forurening fra udtømninger. Jeg tænker her på havene, de europæiske kyster og de særlige økonomiske områder. Disse spørgsmål er helt centrale i den politik, vi har ført i de seneste år, og de bør være genstand for særlig opmærksomhed.
Med hensyn til de tanker, som nogle af Dem har givet udtryk for, vil jeg gerne understrege, at Kommissionen vil fortsætte sit arbejde for at føre disse lovgivningsforslag ud i livet. Hvis landene ikke gennemfører dem eller ikke gennemfører de direktiver, vi har vedtaget her, om bekæmpelse af forurening fra skibe og om fremme af sikkerheden til søs i deres nationale lovgivning, vil vi ikke tøve med at gå til domstolene for at kræve, at EU's medlemsstater gennemfører disse lovgivningstekster. Det omfatter også havneanlæg til opsamling af udtømninger, da sådanne anlæg er helt centrale for gennemførelsen af disse tekster, som Parlamentet forhåbentligt giver sin støtte i morgen.
Hvad angår det andet spørgsmål, vi drøfter i dag, det vil sige overflytningen af fragt- og passagerskibe mellem Fællesskabets registre, vil jeg gerne takke hr. Poignant for hans indsats. Jeg vil også takke ham for drøftelserne og kontakterne med Rådet, som forhåbentligt betyder, at denne forordning, hvis Parlamentet bakker op om ordførerens betænkning og de ændringsforslag, han støtter, kan vedtages ved førstebehandlingen. Det er meget vigtigt, at den bliver vedtaget hurtigt i betragtning af den forestående udvidelse, der vil få en særlig indvirkning på søfartssektoren. Hr. formand, det er vigtigt at udvikle, supplere og ajourføre den bestående lovgivning.
Kommissionen har accepteret de fleste af ændringsforslagene, og jeg gentager min tak til hr. Poignant. Kommissionen kan acceptere ændringsforslag 3, men vi er nødt til at forkaste ændringsforslag 1 og 2 om at medtage EU-symbolet på det flag, som ethvert skib, der er registreret i en EU-medlemsstat, fører, fordi det kunne spænde ben for vedtagelsen af en aftale med Rådet ved førstebehandlingen, og fordi det ikke er et passende juridisk instrument til at træffe en sådan foranstaltning. 
Formanden.
   - Mange tak, fru kommissær Loyola de Palacio.
Præsidiet bemærker, at der faktisk er betydelige temperatursvingninger inde i bygningen, og håber, at De denne gang takket være Deres forsigtighed ikke bliver syg. Vi vil forsøge at forbedre forholdene i hele bygningen.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.30. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende betænkninger:
- A5-0442/2003 af Vidal-Quadras Roca for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om forslag til Rådets direktiv (Euratom) om forvaltning af brugt nukleart brændsel og radioaktivt affald (KOM(2003) 32 - C5-0229/2003 - 2003/0022(CNS)) og
- A5-0441/2003 af Seppänen for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om forslag til Rådets direktiv (Euratom) om fastsættelse af de grundlæggende forpligtelser og generelle principper vedrørende sikkerheden i nukleare anlæg (KOM(2003) 32 - C5-0228/2003 - 2003/0021(CNS)). 
De Palacio,
   Hr. formand, for det første vil jeg gerne takke for Deres ord. Jeg håber, at jeg overlever denne gang og slipper for en ny forkølelse.
Nu vil jeg vende mig mod de vigtige spørgsmål, hr. formand, og takke Europa-Parlamentet, i særdeleshed Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi og de to ordførere, hr. Seppänen og hr. Vidal-Quadras. Jeg påskønner vores samarbejde og de efter min mening meget fornuftige resultater, vi har opnået i forbindelse med Kommissionens forslag til direktiv om sikkerheden i nukleare anlæg og om forvaltning af brugt nukleart brændsel og radioaktivt affald.
Såvel diskussionerne i Kommissionen som i Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik har vist, at der er en klar vilje til at bidrage til, at vi får en fælles tilgang til nuklear sikkerhed i bred forstand, der omfatter såvel anlæggenes sikkerhed som forvaltningen af affald.
Europa-Parlamentets udtalelse vil naturligvis supplere Kommissionens forslag og give anledning til fornyet overvejelse, men den betyder også en vigtig politisk støtte, idet nogle af EU's medlemsstater volder en del problemer i Rådet.
Det er særlig vigtigt, at Parlamentet støtter Kommissionens initiativ om anvendelse af juridisk bindende instrumenter til at skabe en ramme for nuklear sikkerhed og forvaltning af radioaktivt affald i det udvidede EU's 25 medlemsstater. Det er den eneste måde, vi kan få klare og stabile generelle juridiske regler, der kan sikre elektricitetsselskabernes investeringer i fremtiden, og som samtidig beroliger og informerer offentligheden om betingelserne for anvendelse af atomenergi i EU.
Hvad angår forslaget til direktiv, der definerer de grundlæggende forpligtelser og generelle principper i forbindelse med sikkerheden i de nukleare anlæg, har Kommissionen efterlevet Europa-Parlamentets anmodning om, at den nukleare sikkerhed også sikres under nedlukningsfasen. Det er et følsomt emne, der drejer sig om såvel bekymringen for den nukleare sikkerhed som ønsket om fair konkurrence på elektricitetsmarkedet.
Med Kommissionens forslag, der juridisk bygger på Euratom-traktaten, er det muligt at opfylde Parlamentets forventninger på afbalanceret vis. Analysen af Parlamentets ændringsforslag viser klart, at den udtalelse, der bliver sendt til Rådet, især gør det muligt at undgå ethvert forsøg fra nogle staters side på at ændre Kommissionens indledende forslag. Kommissionen kan være fleksibel til et vist punkt, men den vil ikke opgive de politiske mål, den fastsatte, da den udarbejdede forslagene. Vi synes altså, at det er meget vigtigt at sikre, at der er tilstrækkelige finansielle ressourcer til rådighed, så nedlukningerne kan finde sted under passende sikkerhedsmæssige omstændigheder.
Hvad angår forslaget til direktiv om forvaltning af brugt nukleart brændsel og radioaktivt affald, noterer jeg mig forslagene om ændring af tidsplanen for tilladelse til at anlægge og iværksætte systemer til endelig deponering. De indledende diskussioner i Rådet har givet anledning til at tro, at Rådet støtter denne tanke. Det er tydeligt, at begge institutioner synes, at den tidsplan, som Kommissionen foreslår, er for ambitiøs. Jeg synes stadig ikke, at problemet ligger i de foreslåede datoer, men i at størstedelen af medlemsstaterne ikke er kommet tilstrækkeligt langt med deres beslutninger og forberedelser. Jeg vil ikke sige, at det er tilfældet med f.eks. Finland, for Finland er kommet meget langt og har truffet konkrete beslutninger, eller med Sverige, som også har taget nogle meget vigtige skridt. Hvad angår tidsplanen, kan Kommissionen også være fleksibel, såfremt vi taler om konkrete og fornuftige frister. Det er desuden det, Parlamentet foreslår, nemlig at give mere tid, men fastsætte konkrete datoer. Under disse omstændigheder kan vi godt acceptere denne grad af fleksibilitet.
Med hensyn til det tekniske er der international enighed om, at endelig deponering af højaktivt og langvarigt radioaktivt affald i undergrunden i dag er den bedste løsning til at isolere radioaktivt affald fra mennesker og miljø i de lange perioder, der er nødvendige. Det betyder dog ikke, at vi ikke ser på andre løsninger. Kommissionen ønsker ikke at lukke nogen døre, og den kendsgerning, at det i dag er den bedste løsning, betyder ikke, at det også er det om 10 år. Vores eneste ledetråd er derfor ønsket om at sikre en sikker og langsigtet forvaltning af radioaktivt affald med det formål at sikre borgerne en effektiv beskyttelse.
Det kunne f.eks. være forslag om eventuelt at øge forskningen og udviklingen på området, og vi afviser heller ikke andre løsninger, men støtter derimod en fortsat forskning på området.
Jeg vil gerne opsummere og bekræfte, at hovedformålet med Kommissionens lovgivningsforslag simpelthen er at sikre det højest mulige sikkerhedsniveau i det udvidede EU. Ud over at sikre et højt sikkerhedsniveau ønsker vi også at skabe større åbenhed om dette spørgsmål for borgerne og i særdeleshed for Parlamentet. Vi ønsker også, at atomkraftsektoren tager fat på problemet med forvaltning af radioaktivt affald, således at de enkelte medlemsstater tager aktivt fat på spørgsmålet.
Jeg vil gerne understrege, at gennemførelsen af denne fællesskabslovgivning betyder stabile og afbalancerede regler for EU-sektoren, som gør det muligt at udvikle sektoren uden at forskelsbehandle eller forfordele nogen. Jeg glæder mig derfor over at konstatere, at Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen arbejder sammen for at sikre det udvidede EU en egentlig fællesskabspolitik om nuklear sikkerhed. Der findes allerede en sådan politik på andre områder. Som jeg mindede om, da jeg forelagde disse initiativer, har Kommissionen tidligere stillet forslag om f.eks. acceptable niveauer for badevandet i EU. Parlamentet og Rådet vedtog forslagene, men ikke desto mindre findes der ikke regler herom på europæisk niveau.
Hr. formand, lad mig nu svare fru McNally vedrørende en sag, hun rejste ved starten af mødet. Jeg vil gerne gentage over for fru McNally, at det var en af hendes kolleger her i salen, der sagde, at Kyoto-protokollen var død. Jeg har ikke brugt disse ord. Hvad jeg har sagt, og hvad jeg gentager nu, er, at der desværre er stor risiko for, at den ikke bliver ratificeret af tilstrækkelig mange lande til, at den kan træde i kraft, og det er en anden sag. Andre har draget andre konklusioner, ikke jeg. Jeg har sagt, og det vil jeg gerne gentage her, hr. formand, at Kyoto-protokollens mål - en nedsættelse af drivhusgasemissionerne - er noget, vi alle fortsat skal arbejde for, og vi skal fastholde vores forpligtelser, hvilket er en anden sag. Det er målet for vores indsats.
Jeg vil også gentage meget klart, at hvis vi skulle være så uheldige ikke at få de nødvendige og passende undertegnelser og ratificeringer, og Kyoto-protokollen ikke træder i kraft, ville EU være nødt til at genoverveje spørgsmålet. Det er desværre en mulighed, da det ser ud til, at USA, Australien og muligvis også andre lande ikke vil give deres støtte, måske på grund af de erklæringer, der er fremkommet i Rusland. EU ville derfor være nødt til at overveje, om de hidtil vedtagne foranstaltninger er de bedst egnede til at nå det ønskede mål om en reduktion af drivhusgasemissionerne. Det kan blive nødvendigt at overveje andre muligheder. Desværre er det også helt rimeligt at tro, at de hurtige klimaændringer hænger sammen med drivhusgassernes meget skadelige virkninger. Det er videnskabeligt bevist.
Fra europæisk side bør vi derfor blive ved med at gå forrest, bekæmpe og arbejde på at opnå en effektiv, reel og tilstrækkelig reduktion af disse emissioner. Men vi er ikke alene i verden. På Jorden er der en række lande, som vi kun udgør en procentdel af. Det kan desværre forudses, at de kommende store forøgelser af drivhusgasemissionerne på verdensplan ikke vil komme fra Europa, men andre lande, som vil nå op på nogle højere udviklingsniveauer, end de har i dag, og som derfor ikke længere vil være udviklingslande, men fuldt udviklede lande. Det er positivt, og det bør vi alle ønske og støtte. 
Vidal-Quadras Roca (PPE-DE ),
   Hr. formand, den såkaldte nukleare pakke, vi forhandler her til aften, udspringer af to forhold - det første er EU's udvidelse, og det andet er utvivlsomt grønbogen om energiforsyningssikkerhed.
Udvidelsen betyder, at der træder en række lande ind i EU, der producerer elektrisk energi ved hjælp af atomkraft, og som har en anden sikkerhedskultur end i Vesteuropa og anvender nogle andre teknologiske kriterier end dem, vi kender i dag i de 15 EU-lande.
I kraft af tiltrædelsesprocessen har vi opnået, at alle de krav til sikkerheden, vi stillede til udvidelseslandene, er blevet opfyldt, og vi kan derfor i dag være helt rolige. Men da atomenergi måske desværre ikke kun vurderes ud fra rent tekniske, videnskabelige eller praktiske kriterier, men ofte også ud fra ideologiske eller emotionelle faktorer, var det absolut nødvendigt, at EU gav borgerne en europæisk lovgivningsramme med henblik på at tage brodden af visse berettigede bekymringer. Denne nukleare pakke lever efter vores overbevisning godt op til dette behov.
I en af grønbogens grundlæggende konklusioner står der, at vi, hvad angår den fremtidige energiforsyning i Europa, skal holde alle døre åbne, og jeg understreger "alle". Det omfatter naturligvis også elektricitetsproduktion ved hjælp af atomenergi.
Netop på grund af de tidligere nævnte emotionelle faktorer er det meget vigtigt at sørge for, at der kommer en europæisk juridisk bindende lovgivningsramme, der sikrer, at nuklear sikkerhed er et fælles mål for EU. Det indebærer fælles metoder og de nødvendige garantier for, at enhver afvigelse eller hændelse bliver behandlet i henhold til den nyeste teknologiske udvikling. Det er den ekstra merværdi, den nukleare pakke giver EU.
Det er blevet drøftet, hr. formand, om der var behov for direktiver i forbindelse med den nukleare pakke, eller om det ikke var nok med henstillinger, retningslinjer eller andre juridisk svagere instrumenter. Jeg er nødt til at sige, at hvis man havde valgt et svagere lovgivningsinstrument, ville hele arbejdet have været værdiløst, for det, de europæiske borgere reelt behøver, er vished for, at anlæggene opfylder det højeste sikkerhedsniveau, og det kan kun sikres ved hjælp af juridisk bindende lovgivning, f.eks. et direktiv.
Hvad angår de to konkrete lovgivningsinitiativer, vi har behandlet, er der taget hensyn til alle Parlamentets bekymringer i vores respektive betænkninger.
Jeg kunne også nævne en mere fleksibel tidsplan for opførelse af anlæg til endelig deponering af højaktivt radioaktivt affald. Det skal desuden undgås, at der findes to overlappende lovgivningsniveauer, et europæisk og et nationalt, som betyder mindre effektivitet. Det er ligeledes blevet sikret, at den offentlige mening kan deltage i hele processen, og at borgerne bliver ordentligt informeret. Jeg vil heller ikke undlade at nævne, at det i direktivet om affald efter vores mening var vigtigt, at der af hensyn til fremtiden holdes en dør åben for forskning i andre løsninger, selv om deponering dybt nede i en geologisk stabil undergrund i dag forekommer at være den mest udbredte metode.
Fru kommissær, den nukleare pakke er utvivlsomt et skridt fremad, og selv om De fryser i dag, viser den måde, De har behandlet denne problematik på, at der brænder en beslutsom ild i Deres indre. Denne nukleare pakke viser også noget andet, og det er, at når der er et problem, det er vanskeligt at løse nationalt, som en af det 20. århundredes store spanske tænkere sagde, så "findes løsningen i Europa".
Seppänen (GUE/NGL ),
   Hr. formand, fru kommissær, Kommissionen har haft gode intentioner, da den foreslog direktivet om forbedring af sikkerheden på atomkraftanlæg. Gode intentioner er imidlertid ikke nok. Kommissionens direktivforslag duer ikke og bør ikke vedtages i den nuværende form.
Faktum er, at der produceres elektricitet ved atomkraft. Når der anvendes atomkraft, bør sikkerheden af materiellet være på et så højt teknisk niveau som muligt. Forbedringen af sikkerheden på atomkraftanlæg i dag bør være et projekt, som både tilhængere og modstandere af atomkraft er involverede i.
I direktivet foreslår Kommissionen en overførsel af kompetence fra medlemslandene til Kommissionen selv. Den præciserer imidlertid ikke nærmere i direktivet, efter hvilke principper den ville håndtere denne ekstra kompetence. Hvis direktivet blev vedtaget, ville Kommissionen praktisk talt have carte blanche til at vælge standpunkt vedrørende sikkerhedskriterier for atomkraftanlæg. Repræsentanterne for mange af medlemslandene er forståeligt nok imod direktivet, fordi de er bange for vilkårlig kontrol udefra. Hvis sikkerheden på atomkraftværker skal reguleres ved et direktiv, skal det præcist definere, hvilken kompetence Kommissionen skal have, og principperne for udøvelse af denne kompetence. Det er ikke tilfældet med Kommissionens forslag. Ansvaret for sikkerheden af et atomkraftanlæg skal altid ligge hos anlægget selv, hvormed jeg mener, at forureneren betaler.Anlæg skal overholde nationale love og forskrifter, udformet af nationale myndigheder. Man må ikke forsøge at overføre ansvar fra anlæggene til Kommissionen.
Myndighederne må medvirke til at forbedre sikkerheden på atomkraftanlæg i samarbejde med Den Internationale Atomenergiorganisation. Sidstnævnte har opstillet principper, som repræsenterer verdens bedste fælles erfaringer inden for sikkerhed på atomkraftanlæg og kontrol med sikkerheden. Vi må bevæge os fremad på det grundlag. Kommissionen har ingen tilsvarende ressourcer. Faktisk har den ikke været i stand til at vise Parlamentet, at den har de personaleressourcer, den skulle råde over, hvis den fik yderligere ansvar for overvågningen af atomkraftsikkerheden. I den forstand ville direktivet svække sikkerheden, ikke forbedre den. Repræsentanterne fra et stort antal medlemslande har også draget samme konklusion. På nogle møder under det italienske formandskabs ledelse nåede de til sidst frem til at foreslå nogle grundlæggende tilføjelser til Kommissionens forslag, og udvalget har i vores betænkning indtaget en positiv indstilling til Rådets holdninger.
Kommissionen foreslog i sit direktiv, at administrationen af midlerne til nedlukning af nukleare anlæg skulle reformeres på en sådan måde, at de bliver finansielt uafhængige af andre midler, der tilhører atomkraftvirksomhederne. Det var fornuftigt at kræve dette. Det er afgørende for sikkerheden af atomkraftanlæg, at der afsættes tilstrækkeligt med midler til nedlukning af atomkraftværkerne, mens de endnu er i funktion. De skal administreres på en sådan måde, at de ikke medfører konkurrenceforvridning af prisen på elektricitet på markedet. I den forstand er Kommissionens forslag på sin plads. På grund af modstand fra medlemslandene har Kommissionen imidlertid ikke været i stand til at udforme et afbalanceret forslag, og derfor er det eneste rigtige at holde dette uden for direktivet og kræve et nyt direktiv specifikt om dette aspekt.
Kommissionen har begrundet nødvendigheden af direktivet med indirekte hentydninger til de nye medlemslandes EU. Ifølge rapporter modtaget af Kommissionen er sikkerhedsstandarderne for atomkraftanlæg i de medlemslande, der indtræder i EU i maj, ikke værre end dem i de nuværende medlemslande, især når man tager med i betragtning, at Ignalina-anlægget i Litauen er under afvikling. I udvalget har vi arbejdet ud fra denne baggrund. Hvis nogen kan dokumentere, at sikkerhedsstandarderne for atomkraftanlæg i de nye medlemslande er væsentlig dårligere end i de nuværende medlemslande, ville det være en betydningsfuld ny information.
Jeg mener, at udvalgets kompromisforslag kan godkendes, som det er. Til sidst vil jeg gerne henlede Kommissærens opmærksomhed på, at hun åbenbart har misfortolket udvalgets mening om sagen. Parlamentet er i sin betænkning mere positivt indstillet over for den mening, der tilkendegives af visse medlemslande i Rådet, end over for Kommissionens mening og har ikke planer om at vedtage Kommissionens forslag i den form, det foreligger. 
De Roo (Verts/ALE ),
   Hr. formand, på vegne af Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik vil jeg komme med nogle få bemærkninger vedrørende forvaltningen af brugt nukleart brændsel og radioaktivt affald.
Jeg vil starte med retsgrundlaget. Det er forkert af Kommissionen at henvise til artikel 30, 31 og 32 i Euratom-traktaten, da de kun vedrører arbejdstagernes sundhed og sikkerhed. De vedrører ikke sikkerhedsstandarder for nukleare anlæg. Kommissionen skulle have vedtaget det korrekte retsgrundlag, nemlig Euratom-traktatens artikel 203. Ifølge Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik fastlægges der primært fælles tidsplaner i dette affaldsdirektiv. Denne fremgangsmåde vil hverken gavne energisektoren, miljøet eller offentligheden.
Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik mener ikke, at der er bred international enighed om deponerings- eller oplagringsmuligheder. Selv i Frankrig - kerneenergilandet par excellence - skal en række forskellige muligheder overvejes ifølge den nationale lovgivning. Hvad angår tidsfrister, vil ikke en eneste ny medlemsstat kunne overholde tidsfristen under de nuværende omstændigheder - ikke engang Finland, der har brug for endnu to år.
Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik mener også, at overførsel af affald til lande uden for Europa skal forbydes, og at det foreslåede direktiv skal ændres i overensstemmelse hermed. Kommissionen skal offentliggøre sine aktuelle planer for forvaltning af brugt nukleart brændsel og radioaktivt affald for alle medlemsstater og være åben for kommentarer. Den skal udarbejde en liste over affald, der ikke må overføres - hverken til atmosfæren eller havet - og som ikke er egnet til deponering eller oplagring. Der skal endvidere udarbejdes et forslag i lighed med Århus-konventionen efter en obligatorisk høring af offentligheden.
Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik mener, at den aktuelle ændring af direktivet ikke betyder en forbedring, fordi der i større eller mindre omfang tages udgangspunkt i eksisterende internationale og globale direktiver. Vi skal også tilkendegive, at demonteringsfondene skal betales af kerneenergisektoren og ikke af skatteyderne. Vi mener derfor, at direktivet skal strammes gevaldigt op, så man får indført de seneste sikkerhedsstandarder, som kan håndhæves effektivt. Dette element er heller ikke med i de nuværende forslag.
Endelig vil jeg kommentere kommissær de Palacios bemærkninger vedrørende Kyoto. Jeg antager, at hun udtrykte sit personlige synspunkt og ikke hele Kommissionens synspunkt, for hun er ikke ansvarlig for dette dokument. Jeg vil derfor se bort fra hendes bemærkninger vedrørende Kyoto. 
Matikainen-Kallström (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne takke mine kolleger for deres fortrinlige arbejde med udarbejdelsen af disse betænkninger. Det har været en lang og krævende øvelse, hvor tålmodigheden i sandhed er blevet sat på prøve. Specielt udarbejdelsen af en betænkning om sikkerhedsstandarder har fra tid til anden været en veritabel legen katten efter musen med Kommissionen og Rådet. Heldigvis begyndte institutionerne at tale samme sprog sidste efterår, og Parlamentet har været i stand til at diskutere den aktuelle version.
I sit forslag fremkom Kommissionen med nogle lidt besynderlige formodninger. Tidsskemaet for spørgsmålet om affald er grebet ud af luften og er totalt urealistisk. Hvad angår midler, bør medlemslandene have mulighed for at bestemme, hvilken form fonde og reserver skal have, når bare de garanterer, at der er en vis portion midler til rådighed, hvis det bliver nødvendigt. Direktivet om sikkerhedsstandarder var morsomt i sin oprindelige form, i den forstand, at det ikke talte mere om sikkerhed end om standarder. Videre, hvad angår definitioner, stod - og til dels står - mange begreber hen i det uvisse. I lang tid var det usikkert, om der blev opstillet nogen standarder, hvornår de eventuelt ville blive indført, hvilken form de ville have, hvem der skulle formulere dem, hvor de ville gælde osv., osv.
Som sagt har begge ordførere gjort et fint stykke arbejde med at trimme betænkningerne for at gøre dem mere realistiske og praktiske. Under sit formandskab indtog Italien en vigtig og synlig rolle i Rådet og hjalp med at få pakken ekspederet fremad. Jeg tror og håber på, at Irland vil fortsætte den samme konstruktive og samarbejdsvillige linje som dets forgænger, Italien.
Det er stadig uklart, hvad merværdien af forslaget om sikkerhedsstandarder vil blive. Det siger sig selv, at der ikke må drages tvivl om de nationale kontrolmyndigheders rolle. Samarbejdet mellem EU, Den Internationale Atomenergiorganisation og WENRA skal intensiveres. På grund af sin åbenlyse mangel på ressourcer og knowhow, kan Kommissionen hverken nu eller i fremtiden have andet end en koordinerende rolle i samarbejdet om atomsikkerhed.
I den foreliggende form er der således ikke tale om en komplet direktivpakke, men som jeg ser det, har tilhængerne af sikker og miljøvenlig atomkraft intet andet valg end at give deres støtte til begge betænkninger i den foreliggende form. Jeg går ind for høje sikkerhedsstandarder og frivilligt samarbejde mellem medlemslandene og myndighederne. 
Linkohr (PSE ).
   - Hr. formand, først vil jeg gerne takke ordførerne varmt for disse betænkninger samt alle dem, som har deltaget i de forudgående diskussioner. Men jeg vil også gerne takke Kommissionen, for i min lange tid i Parlamentet - det er snart 25 år - er der endnu ingen Kommission, som har vovet at læne sig så langt ud ad vinduet i spørgsmålet om sikkerheden i atomkraftværker og endelig deponering af radioaktivt affald, og det har Kommissionen gjort. Det vil jeg virkelig takke Dem for.
Det mener jeg er et fremskridt. Det er et fremskridt i forhold til det, vi har haft hidtil. Der er jo det mærkelige selvmodsigende forhold, at på den ene side kan man ikke bestride, at radioaktive risici - og risici er der naturligvis - har grænseoverskridende karakter. På den anden side vægrer vi os alle ved at anerkende, at disse grænseoverskridende risici fortjener en europæisk regulering. Og det er en selvmodsigelse, som heller ikke er blevet løst med disse direktiver. Men vi er trods alt kommet et stykke videre. Derfor går jeg ind for et direktiv og ikke en henstilling, som nogle medlemsstater kræver, til dels ud fra meget forskellige overvejelser. Men jeg går ind for et direktiv, ikke mindst fordi et direktiv vil kunne udvides i fremtiden. Disse direktiver lader, som det allerede er blevet sagt flere gange, ansvaret forblive hos medlemsstaterne. Det er imidlertid fornuftigt set ud fra det aktuelle synspunkt, og sådan bør det vedtages. Fordelen ved direktiverne er imidlertid, at dette ansvar hos de nationale regeringer bliver gjort mere gennemsigtigt i fremtiden. Det betyder, at vi også får en debat om inspektionsrapporter her i Parlamentet - de kolleger, som bliver genvalgt, vil få lejlighed til det.
Det næste punkt er en kort bemærkning til Vidal-Quadras-betænkningen. Hvad er affald? Det er jo blevet diskuteret flere gange, at affald faktisk defineres politisk, til dels også i Kommissionens tekst. Det betyder, at affald er affald, hvis det ikke bliver genanvendt. Fysisk set ville det imidlertid sagtens kunne genanvendes. Derfor er også meget vigtigt, at det kan hentes igen. Om 100 eller 200 år kan det sagtens være, at det, der er affald i dag, måske atter bliver et brændstof. Fysisk er det i hvert fald muligt, og denne mulighed bør vi lade stå åben for de kommende generationer. Det vil altså sige, at der skal være mulighed for at hente det op igen. I øvrigt burde dette måske virkelig ske også af økologiske grunde, hvad vi ganske vist ikke tror, men det ville eventuelt være en mulighed.
Det næste punkt er reduktion af affaldet, reduktion af volumen, formindskelse af toksiciteten. Her vil jeg gerne nævne et punkt, som vi ikke har diskuteret her, men som vi nok kommer til at diskutere i fremtiden, nemlig spørgsmålet om langlivede isotopers transmutation. Det er i princippet muligt, at langlivede isotoper, især de laverestående aktinider, får reduceret deres halveringstid gennem transmutation, at også volumen for disse skadelige stoffer og affald bliver reduceret, og der dermed også bliver mindre mængder toksiske stoffer, som skal deponeres. Interessant nok kræver det imidlertid forskning, en ny teknologisk generation, og det er ikke udelukket, at det med den fjerde generation af atomkraftværker sågar bliver en del af de intrinsiske teknikker, altså den filosofi, der er indbygget i reaktoren. Det nævner jeg blot i forbifarten, at det bør man heller ikke udelukke. I hvert fald arbejdes der på det, og Kommissionen er også involveret i denne fjerde generation.
Det næste punkt, som har optaget os meget, er spørgsmålet om fondene, altså finansiering af nedlæggelse af et kraftværk eller anlæg. Det er bare en noget afpillet form, vi har fået forelagt af Ministerrådet. Der vil formentlig være flertal for det i Parlamentet. Det tror jeg er fornuftigt. Men der er et spørgsmål, vi ikke har løst. Hvad med konkurrencen? Vi har jo ikke kun Euratom-traktaten, vi har også konkurrenceartiklen. Det kunne godt ske, at nogen fik den idé at komme og sige, at der er nogle virksomheder, som skal sætte store midler til side til disse fonde, og andre, som får det finansieret af deres regering. Er det ikke en ulempe i konkurrencen for dem, som opretter disse fonde? Den slags bliver slet ikke omtalt i direktivet og er vel heller ikke noget, Ministerrådet ønsker. Men jeg er sikker på, at det spørgsmål vil komme op igen i de kommende år. Alt i alt mener jeg, at debatten og direktivet er et fremskridt, og jeg håber, at vi i morgen vil vedtage betænkningerne med stort flertal. 
Caudron (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, i de vigtige drøftelser om atompakken er min egen og GUE/NGL-Gruppens holdning klar. 
Vi skal ikke ved denne lejlighed gå ind i kampen om for eller imod atomenergi. Vi skal gå ud fra den aktuelle situation med hensyn til energibehovet på jorden og opfyldelsen af dette behov. Lad mig komme med et par tal. For øjeblikket bruger vi det, der svarer til 10 milliarder t olie, hvoraf 90 % stammer fra fossil energi. Når vi ser længere frem i det 21. århundrede, må vi konstatere, at vores behov vil være fordoblet i 2050 eller 2060, selv om vi opretholder vores mobilisering med hensyn til energibesparelser. 
Vi kan derfor ikke tillade os at sige nej til atomenergi. Hvis vi gør det, risikerer vi energimangel og tiltagende forurening. Vi skal derfor gøre alt for at forvalte atomenergien bedre. 
Derfor takker jeg hr. Vidal-Quadras for kvaliteten af hans arbejde med hensyn til forvaltning af brugt nukleart brændsel og radioaktivt affald. Han foreslår især en væsentlig ændring. Hver enkelt medlemsstat fastsætter sine egne frister med hensyn til forvaltningen og udarbejder og forelægger et program for forvaltningen senest den 31. december 2006. Dette virker mere realistisk end Kommissionens forslag.
Betænkningen rejser også spørgsmålet om arten af det berørte affald. Er det varer efter princippet om fri bevægelighed? For os er det ikke almindelige varer, og vi er enige i, at det skal understreges, at selv om en medlemsstats program indeholder bestemmelser, som muliggør overførsel af nukleart affald til en anden medlemsstat, er ingen medlemsstat forpligtet til at acceptere en sådan indførsel.
Endelig vil jeg med hensyn til sikkerheden i nukleare anlæg under drift og nedlukning takke min kollega, Esko Seppänen, der har udført sit arbejde som ordfører mesterligt. Kommissionens forslag var ikke rigtig tilfredsstillende, og hr. Seppänen har ikke nøjedes med at anmode den om at revidere forslaget. Han har oplistet manglerne og er kommet med konstruktiv kritik, som jeg og min gruppe støtter.
Ja, hr. formand, fru kommissær, globalt set kan man virkelig sige, at Europa-Parlamentet og udvalget har udført et godt stykke arbejde om atompakken. 

Ahern, Nuala (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, jeg er ked af at høre, at kommissæren er syg i aften. Jeg tror, at hendes bemærkninger til fru McNally tidligere egentlig var rettet til mig, men jeg er meget glad for at se, at hun ikke symbolsk frembærer et hovedtørklæde i solidaritet med islamiske fundamentalister. Det ville forfærde mig, men det er jeg sikker på, at hun aldrig ville gøre.
Deres forslag, fru kommissær, er helt misvisende. Overfladisk set foreslår de en forbedring af den nukleare sikkerhed, men de skjuler deres sande formål, som er at genoplive en totalt død atomindustri. Atompakken repræsenterer en koordineret indsats for at forberede yderligere udvikling af atomkraft i et udvidet EU, og det er blevet renset for alle fornuftige sikkerhedskrav. Det får ingen støtte fra min gruppe. Fru kommissær, måske har De taget munden for fuld, men det må De selv afgøre.
Som irsk medlem af Parlamentet opfordrer jeg indtrængende ikke-atomlande som Irland til at protestere mod denne atompakke, og jeg er ked af, at Irland endnu ikke har gjort det. Jeg vil opfordre det til at indtage en sådan holdning, eftersom dette direktiv ikke er første skridt i den rigtige retning, men faktisk et stort hop baglæns. Det er en opskrift på et bureaukratisk mareridt, som vil stille de sikkerhedsfremskridt, der er opnået, tilbage på nul.
Med hensyn til sikkerheden påstod direktivforslaget, at det ville indføre fælles sikkerhedsstandarder, men det foreliggende direktiv fastsætter ingen sikkerhedsstandarder. Det fastsætter kun nogle grundlæggende forpligtelser og generelle principper. Det kræver faktisk forud arrangerede vurderinger af atomsikkerhedsmyndighederne i stedet for en ordentlig inspektion af atomanlæggene, og det er naturligvis noget vrøvl.
Det nuværende forslag vil ikke føre til større atomsikkerhed i EU eller i tiltrædelseslandene, for alle atomstater i EU og i tiltrædelseslandene er allerede med i Det Internationale Atomenergiagenturs sikkerhedskonvention og skal allerede i dag rapportere om sikkerheden på deres atomkraftanlæg. Nogle inspektører mener, at det faktisk vil have en negativ effekt.
Hvad angår det særligt vanskelige spørgsmål om oparbejdning, har vi højt klassificeret affald, som skal gøres sikkert meget hurtigere, end det er tilfældet i dag, og denne oparbejdning bør fortsættes.
Hvor er berettigelsen for dette direktiv? Det er ulogisk i betragtning af den enorme variation i atomprogrammernes størrelse. Vi bliver nødt til at stoppe for eksporten af affald, og som det allerede er blevet sagt, er tidsplanen helt ude af trit med, hvad medlemsstaterne kan gennemføre. Tænk om igen, fru kommissær. Dette er et bureaukratisk mareridt og noget nonsens. 
Kronberger (NI ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne sige, at jeg principielt ikke mener, det er holdbart, at Parlamentet ikke har medindflydelse i nukleare spørgsmål. Det er i strid med samtlige demokratiske principper, at der træffes afgørelser om støtteforanstaltninger til en energiform, som i forvejen har særstilling, uden at det skal godkendes af de europæiske borgeres repræsentation. Her drejer det sig, når alt kommer til alt, om europæiske skattemidler, hverken mere eller mindre! Der må tages skarpt afstand fra at forhøje lånerammen for Euratom. Transaktionsvolumen er endnu ikke fuldt udnyttet, og der er derfor heller ikke behov for forhøjelsen. Forbedring af sikkerheden og nedlæggelser kan og skal finansieres med de eksisterende midler. Euratom-lån er principielt i strid med direktivet om det indre marked for elektricitet, og de stiller andre energiformer dårligere.
Indholdet i direktivet om de nukleare anlæg er efter min mening ikke andet end en kontrol af kontrollørerne. Det indeholder ikke fælles strenge, gennemsigtige og retligt bindende normer for atomsikkerheden, som Europa-Parlamentet har krævet det i årevis. For at undgå yderligere forhindringer for den frie konkurrence på energimarkedet skal de økonomiske midler til nedlæggelse og til bortskaffelse af affaldet adskilles skarpt og forvaltes gennemsigtigt og være underlagt kontrol fra en uafhængig myndighed. Ordninger som dem, der bliver praktiseret i Frankrig og Tyskland, hvor hensættelserne kan anvendes til andre formål, truer den frie konkurrence i energisektoren.
Om deponering af radioaktivt affald må det generelt siges, at alene den kendsgerning, at der ikke findes nogen sikker løsning til endelig deponering af atomaffald, viser, hvor uansvarligt det er at opføre nye atomkraftværker. Det er også ufatteligt, at nogle lande kan skaffe sig af med det strålende affald ved at eksportere det til tredjelande. Det bliver netop eksporteret til lande, som ikke tager så nøje på det med den nukleare sikkerhed. 
Chichester (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg sympatiserer med kommissæren med hensyn til temperaturgrillerne i denne bygning.
For at parafrasere William Shakespeare kommer jeg ikke for at begrave radioaktivt affald, men for at prise atomkraften, det vil sige for at minde om, at atomenergi er en helt nødvendig del af den europæiske elektricitet, og vores befolkninger skal derfor kunne have stor tillid til de anvendte sikkerhedsstandarder.
Der har været en interessant debat om, hvorvidt dette skulle være et direktiv, som er bindende, eller et ikke-bindende instrument. Jeg vil gerne minde kollegerne om, at de eksisterende instrumenter omkring den nukleare sikkerhed - nationale bestemmelser og konventionen om atomsikkerhed - er aldeles og fuldt ud passende. Lad os huske på, at ansvaret ligger hos medlemsstaterne. Men et direktiv kan ændre den opfattelse, som folk har af atomenergi, og deres vurdering af, om den er sikker eller ej. Det er meget vigtigt.
Jeg er glad for ændringerne af behandlingen af midlerne til nedlukning i hovedteksten, som var et meget vigtigt emne. Jeg synes også godt om princippet i forslaget om affaldet fra endelig nedlukning - princippet om at sætte frister for at vedtage et program og vælge et deponeringssted. Det siger jeg, fordi medlemsstaterne er nødt til at tage nogle beslutninger, og de skal - herunder Storbritannien - presses til at tage disse beslutninger. Det er dette forslags vigtigste rolle. Lad os være fleksible, men lad os sætte nogle frister. Det vil også øge offentlighedens tillid. 
McNally (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne takke ordførerne og kommissæren og udtrykke min medfølelse med hende for hendes sygdom. Selv om hun faktisk talte til fru Ahern, håber jeg, at hvad der end sker med Kyoto, vil vi fortsætte vores politik uden fortrydelse, hvilket giver mening rent forretningsmæssigt, ud over at det hjælper klimaet.
Pakken er, som kommissæren sagde, et svar til Europa-Parlamentet, som til gengæld reagerer på den meget reelle frygt og bekymring hos Europas borgere, som det er vores pligt - min stemme lyder næsten som Deres, fru kommissær, jeg beklager. Jeg er også forkølet.
Hvad man end måtte mene om fremtiden for atomkraft, er min mening markant mindre optimistisk end hos andre af dagens talere. Jeg tror, at liberalisering af markedet betyder, at der praktisk talt ikke er nogen fremtid for atomkraft, hvis ikke der sker en enorm ændring i staternes evne til at fremme den. Jeg tror, at de tekniske fremskridt inden for andre energiformer, måske også inden for kernefusion, gør fremtiden meget usikker. Vi taler om nutiden, nemlig de nuværende risici for atomuheld og den nuværende usikkerhed omkring deponeringen af eksisterende radioaktivt affald. Jeg beklager dybt, at medlemsstaterne og konventet var feje og ikke greb de ændringer, som konventionen kunne have gjort ved Euratom-traktaten.
Hvad radioaktivt affald angår, er der ikke enighed om en løsning. The Royal Society i Det Forenede Kongerige har påpeget, at den såkaldte løsning med dyb geologisk nedgravning indebærer mange uløste spørgsmål, som må løses teknisk. Nedgravning i store dybder er heller ikke accepteret i offentligheden i Storbritannien eller mange andre lande. Vi må se på andre muligheder, inklusive deling og transmutation. Spørgsmålet om midler til nedlukning er et spørgsmål, som er blevet rejst med rette, og det er meget vigtigt. Jeg er glad for, at det er blevet klaret.
Risikoen for ulykker, som hr. Seppänens betænkning og Deres direktivforslag er bekymret for, er også blevet skærpet på grund af den 11. september, ligesom det er tilfældet for det endnu mere alvorlige sikkerhedsproblem, vi står over for. Jeg læste i dag, at Tyskland er nået frem til en noget bizar løsning, som åbenbart er at dække atomkraftanlæg med kunstig tåge! Helt ærligt, vi bliver nødt til at være lidt mere konstruktive end som så.
Jeg er noget i tvivl om, om Kommissionen har de ressourcer og den skarphed, som vores borgere kræver. Min gruppe ønsker derfor, selv om den støtter de to betænkninger, meget mere fra Deres side, fru kommissær, og fra vores medlemsstater. Jeg håber, det kommer. Det er virkelig et emne, som bekymrer borgerne. 
Breyer (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, fru kommissær, selv om der i hele Europa er en tendens til at forlade atomenergien, optræder Kommissionen som håndlanger for den skrantende atomindustri. I stedet for at satse på fremtidens energiformer, det vil sige vedvarende energiformer, forsøger De at genoplive atomindustrien. Man vil kunstigt puste nyt liv i en industrigren, som allerede er død. Her viser det sig, hvor stærke forbindelserne til atomlobbyen er. Under påskud af at ville harmonisere sikkerhedsstandarderne i det udvidede EU har De, fru kommissær, faktisk fremlagt et massivt støtteprogram til den urentable europæiske atomindustri. I stedet for at skabe virkelige sikkerhedsstandarder forsøger De med de voksbløde, udefinerede basisstandarder mere eller mindre at give offentligheden en beroligende pille, tror jeg. I Deres atompakke mangler der nemlig totalt nogle drastiske stramninger af sikkerhedsbestemmelserne. Desuden forsøger De at pålægge medlemsstaterne kontrollen med atomanlæggene. Vi ved, at De ikke har nogen løsning på problemerne med den endelige deponering, og så hjælper det ikke, at De forsøger at sætte virkelig helt urealistiske frister for placeringen. Og endnu mere skandaløst er det efter min mening, at De indirekte sågar opfordrer medlemsstaterne til at flytte deres uløste deponeringsproblemer til Østeuropa. Det betragter jeg som en enorm risiko, særlig for den ulovlige udbredelse og udslip af radioaktivitet til miljøet. 
Rovsing (PPE-DE ).
    Hr. formand, jeg vil også sige tak til fru kommissær for det glimrende arbejde, der er lavet her. Jeg vil kommentere to ting. Den ene angår affaldet. Når man ser, hvordan Sverige ved demonstrationsprojektet i Oskarhamn har vist, at man kan komme af med det højradioaktive nukleare affald, vil jeg anbefale, at dem, der er i tvivl, tager over og ser, hvordan det sker. Man tager en bus, kører fem kilometer ind i bjerget - og så kan man se, hvad man gør! Det er offentligt, det er vel tilgængeligt, og metoden synes velbeskrevet, den er velaccepteret, og de "sites", der er udpeget for en mulig endelig deponering, er velaccepterede i de kommuner, hvor mere end 70 % af kommuneborgerne siger ja tak til at have dem.
Jeg anser affaldsproblemet for at være teknisk løst. At nogen vil hetze mod nukleart affald, det er de velkomne til, vi har jo alle lov til at have en mening. Jeg glæder mig over muligheden for at få lov til at eksportere atomaffald. Vi har i Danmark 230 kilo fra vores forsøgsreaktor og andet, som vi - under de nuværende regler - tilsyneladende selv skulle deponere med en merudgift på omkring eller over 100 millioner euro. Hvis vi ikke får lov til at placere det sammen med de mange, mange tons, der findes i andre lande, så får vi altså en merudgift til ingen nytte. Derfor er vi tilfredse med, at man kan eksportere affaldet til lande, der vil modtage det, som opfylder EU's sikkerhedskrav, og hvor vi er trygge ved, at inspektion o.lign. garanterer, at affaldet er under konstant kontrol. 
Isler Béguin (Verts/ALE ).
   - Jeg er imod atomenergi og imod atompakken. Ikke desto mindre ønsker jeg fru de Palacio et rigtig godt nytår med et godt helbred. Når det er sagt, skal Parlamentet ikke efterkomme Kommissionens provokationer inden for det nukleare område. Jeg understreger, at der dér er tale om en omfattende fejlinformationskampagne rettet mod befolkningerne, der bliver mere og mere skeptiske over for det nukleare spørgsmål.
Kommissionen foregiver som med et trylleslag at kunne løse spørgsmålet om nukleart affald, til trods for at 30 års forskning er løbet ud i sandet. Den nukleare sikkerhed skulle være bedre garanteret i anlæggene i de tiltrædende lande uden at indføre nye standarder ved at foreslå ydelse af lån til den nukleare industri, der således prioriteres i forhold til de rene og vedvarende energikilder, som har svært ved at få fodfæste. Til trods for at alle opinionsundersøgelser påviser, at problemet med nukleart affald, som for en dels vedkommende har en levetid på flere millioner år - det skal vi huske - er den største miljømæssige bekymring blandt vores medborgere, vurderer Kommissionen med dens forslag, at nedgravning af nukleart affald er den bedste løsning - uden videnskabelige beviser. Hvis Europa-Parlamentet støttede nedgravning af radioaktivt affald, ville det være et katastrofalt politisk signal til indbyggerne i Bure i Lorraine, som er det første område, hvor et laboratorium foretager udgravninger med henblik på at teste højradioaktivt nukleart affalds reaktion i de dybe lerlag. Uden sammenlignende undersøgelser, uden demokratisk debat i Europa om det nukleare affalds fremtid ville en sådan beslutning være ensbetydende med, at Bure-området ville blive et område til nedgravning af europæisk nukleart affald og blive Europas nukleare losseplads.
Der er stadig tid til at gøre noget og anmode Kommissionen om at revidere dens forslag med hensyn til affaldsforvaltning ved at foreslå, at affaldet opbevares under jorden inde i selve anlæggene, og især ved at indføre nye strenge standarder for nuklear sikkerhed. Endelig et sidste spørgsmål, hvis De tillader: Hvordan har Kommissionen tænkt sig at anmode Frankrig om at sikre offentligheden omfattende information om transport af nukleart materiale, når disse oplysninger har været klassificeret siden august? 
Turmes (Verts/ALE ).
   - Fru kommissær, jeg vil begynde med lidt humor. Jeg synes, Deres look passer Dem særdeles godt. Jeg har nemlig altid set Dem som en ayatollah for den nukleare energi, og jeg synes, at et billede i aften ville være næsten perfekt. 

 Jeg vil begrænse mig til separate nedlukningsfonde. Disse fonde er den største enkelte forvridende faktor i det liberaliserede elektricitetsmarked i EU. EDF, EON og RWE opkøber andre selskaber med milliarder fra disse fonde.
Fru de Palacio, da vi diskuterede liberaliseringsdirektivet, sagde Parlamentet, at vi skulle klare dette problem i forbindelse med EU-traktaten. De sagde, at vi ikke skulle være bekymrede, vi ville klare det under atompakken under Euratom-traktaten, for det var en god måde at gøre det på. Jeg troede ikke på Dem dengang. I dag ved vi, at De narrede os. De vidste allerede for halvandet år siden gennem Deres juridiske tjenester, at det ikke er muligt at have separate nedlukningsfonde i henhold til artikel 31 og 32. De ventede på, at Parlamentets og Rådets juridiske tjenester skulle komme frem med det, men De vidste det! Jeg udfordrer Dem til at offentliggøre udtalelsen fra den juridiske tjeneste om atompakken, så hele verden kan se, at De narrede os i dette spørgsmål.
Hr. Chichester, som et retfærdigt og ligefremt medlem af Europa-Parlamentet gik De lige til sagens kerne, da De spurgte, hvad merværdien i direktivet var. Det er en pr-øvelse for den europæiske offentlighed. De forstod helt præcist, hvad det handler om. 
De Palacio,
    Hr. formand, vi har tydeligt set, hvor ayatollaherne er. Det kan vi ikke gøre noget ved. Sådan er livet.
Hr. formand, jeg synes, at de ting, vi behandler, er for alvorlige til at drage religiøse forhold ind i diskussionen om atomenergi. Jeg synes, at vi har haft en rationel tilgang, der tager højde for den nuværende teknologiske udvikling, EU's aktuelle situation, de internationale og europæiske institutioners aktuelle situation, den aktuelle energiforsyningssituation og problemerne med at opfylde Kyoto-målsætningerne. De ting, vi taler om, er for alvorlige til at gøre brug af demagogi. Jeg kan godt forstå bekymringer og holdninger, der adskiller sig fra mine. Jeg kan endda godt forstå, at man kan være imod Kommissionens forslag til en løsning af problemerne, for det er de problemer, vi behandler.
Hr. formand, det, jeg ikke forstår, er de helt irrationelle holdninger i forbindelse med dette spørgsmål, som beklageligvis har meget stor betydning for EU's fremtid, for sikkerheden og for borgernes velfærd.
Hr. formand, vi taler om nogle initiativer, der drejer sig om sikkerheden i atomkraftværkerne, men også om behandling af radioaktivt affald. Radioaktivt affald stammer ikke kun fra atomkraftværker, men som bekendt også fra en række andre industrielle anvendelser end produktion af el, f.eks. medicinske anvendelser. Afviser De måske medicinske anvendelser? Ønsker De måske at stoppe den videnskabelige udvikling i forbindelse med alle disse fremskridt, f.eks. til kræftbehandling, hvor man anvender disse teknologier? Jeg foreslår, at vi drøfter alle disse aspekter. Vi skal være på vagt over for dem, der helt unuanceret fremstiller tingene sort eller hvidt.
Mine damer og herrer, jeg forstår alle de holdninger, der er til spørgsmålet. Men jeg forstå ikke, at man, når vi taler om så alvorlige ting, ikke forsøger at være seriøse.
For det andet hævdes det, at det , der blevet fremlagt, ikke bidrager med noget som helst. Hvad er det så, vi har gjort med kandidatlandene i de forløbne år? Det hedder sig, at det er tilstrækkeligt med Det Internationale Atomenergiagentur. Hvad er det så, vi f.eks. forsøger at forhandle med russerne med henblik på at styrke sikkerheden i deres nukleare anlæg? For alle kandidatlandene er medlemmer af Det Internationale Atomenergiagentur, og det har de været fra starten af. Hvis det ikke var fordi, at alle de foranstaltninger, vi forhandler og fremlægger i dag, indebar en merværdi, ville alt dette have været unødvendigt. Vi kunne blot overlade det til kandidatlandene selv at fortolke og overholde Det Internationale Atomenergiagenturs regler.
Jeg synes ikke, at det argument, der fremføres af dem, der mener, at det ikke betyder noget, holder vand. Selvfølgelig betyder det noget! Det betyder rigtig meget! Det betyder, at vi i hele EU får de samme sikkerhedsniveauer i alle anlæggene. Det betyder, at det, vi har krævet af kandidatlandene med hensyn til en styrket sikkerhed og forbedringer og i nogle tilfælde nedlukning af deres reaktorer, kan håndhæves over for alle og finde anvendelse på alle i fremtiden. Det betyder derfor garantier, mine damer og herrer. Der er nogle af medlemmernes holdning, jeg ikke kan forstå. Det virker, som om de er imod forslagene og godt kunne tænke sig, at der skete en ulykke. Det går over min forstand. 
Mine damer og herrer, jeg forstår ikke, at der er nogen, der siger, at vi ved at styrke sikkerhedsforanstaltningerne skulle være et redskab for atomindustrien. Det er det samme som at sige, at det var bedre at lade tingene ligge og løbe større risici.
Det betyder noget, og det betyder noget for sikkerheden for atomkraftværkerne, og det betyder noget for forvaltningen af affaldet. Med hensyn til forvaltningen af affaldet indrømmer jeg, at de datoer, vi foreslog i vores oprindelige tekst, var for ambitiøse. Vi får imidlertid nogle bindende datoer, der tvinger landene til at træffe beslutninger. Vi tager udgangspunkt i, at man ikke siger, at deponering i undergrunden er den eneste løsning, vi skal satse på. Tværtimod, vi finansierer forskning i affaldsbehandling. Vi finansierer al forskningen i transmutation, som er en af de mest lovende muligheder i fremtiden. Men det betyder ikke, at vi ikke skal vedtage foranstaltninger her og nu, og i denne forbindelse er jeg enig med det, fru Isler Béguin sagde om midlertidig, geologisk deponering, hvilket faktisk er det, der er besluttet i Finland. Der blev truffet beslutning om at tillade midlertidig, geologisk deponering i 50 år, og det giver mulighed for eventuelle andre løsninger. Alle EU-landene kunne lære af det, der sker i Finland. Beslutningerne og ansvaret for at komme videre med disse spørgsmål bør ikke bare overlades til den næste regering.
Det er ikke et spørgsmål, som selskaberne kan løse. Det kræver, at regeringerne og de kompetente myndigheder i de enkelte medlemsstater i EU træffer beslutninger.
Det betyder også meget for fondene. Det er det forslag, Kommissionen har stillet og støtter.
Noget andet er, at vi måske bliver nødt til at acceptere mindre radikale tiltag end de her foreslåede, men jeg er nødt til at sige, at det skulle ske inden for rammerne af en overordnet aftale med Rådet, og at det under alle omstændigheder vil betyde meget mere åbenhed omkring fondenes eksistens og forvaltning. For vi har konstateret, at der har været en konkurs, og når det så gjaldt, var der ingen midler til rådighed, fordi midlerne til nedlukning var overgået til konkursfonden.
Jeg er derfor nødt til at sige, hr. formand, at der bliver arbejdet i Rådet, og at der ligger forslag fra det tidligere italienske formandskab, som det kommende irlandske formandskab forhåbentlig vil tage op, og som ville være befordrende for dette centrale spørgsmål. Det vil også betyde, at arbejdet kan gå videre inden for denne sektor, som det har gjort inden for andre sektorer.
Det eneste, jeg beder nogle af Dem om, er, at De viser mig de direktiver, der var, før den nuværende Kommission kom til, for den støtter virkelig de vedvarende energikilder i Europa. Vis mig dem. Jeg tænker ikke på erklæringer, men på konkrete foranstaltninger. For jeg kan vise nogle af dem, der er blevet forelagt og vedtaget under denne valgperiode. Vis mig, hvad der forelå på energieffektivitetsområdet, før den nuværende Kommission trådte til. Der var næsten ikke andet end erklæringer. Men jeg kan vise Dem, hvad vi har gjort i løbet af de sidste fire år.
Jeg vil gerne sige, hr. formand, at Kommissionen ikke har vedtaget nogle ideologiske energitiltag. Kommissionen arbejder på grundlag af mål og kriterier. Målene går ud på at sikre befolkningernes sikkerhed, at give borgerne størst mulig gennemsigtighed og at sikre EU en sikker og troværdig energiforsyning. Vores arbejde skal altid været rettet mod borgerne, uanset de anvendte instrumenter, og vi skal tilskynde til energieffektivitet ved at fremme vedvarende energikilder og sikkerheden på atomkraftområdet og i forbindelse med det radioaktive affald, der som tidligere nævnt drejer sig om meget andet end affald fra atomkraftværker.
Formanden.
   - Tak, fru kommissær.
Jeg kan se, at ordføreren gerne vil have ordet, så lad os høre, hvad han har at sige. 
Vidal-Quadras Roca (PPE-DE ),
   Hr. formand, ved afslutningen af sit indlæg har min afholdte og respekterede kollega, fru Ahern, brugt det engelske ord "nonsense". Hun har betegnet den nukleare pakke, Kommissionens arbejde, og som om det ikke var nok, ordførernes indsats som noget pjat, selv om de med den bedste vilje har forsøgt at perfektionere Kommissionens arbejde. Jeg gentager det på engelsk "nonsense".
Jeg synes, hr. formand, at dette udtryk er meget nedsættende. Jeg ville aldrig kalde fru Aherns forslag og tanker for noget pjat, tværtimod. Jeg ville sige, at de var fejlagtige, at de ikke var stringente nok, at de var urealistiske, men jeg ville aldrig betegne dem som "nonsense".
På grund af min personlige respekt for fru Ahern beder jeg om, at hun af hensyn til Parlamentets omgangstone trækker udtrykket "nonsense" tilbage, da jeg som sagt synes, at det er meget nedsættende. 
Formanden.
   - Kære kolleger, klokken er blevet mange, debatten er fremskreden, og der er mange, der gerne vil have ordet. Hvis jeg skal efterkomme alles ønsker, tror jeg, vi kommer til at sidde her hele natten, uden at det lykkes at overbevise nogen som helst.
Jeg vil derfor give ordet til hr. Turmes i 30 sekunder, for jeg har indtryk af, at han har et vigtigt spørgsmål til kommissæren. Derefter afslutter vi behandlingen. 
Turmes (Verts/ALE ).
   - Jeg stillede et spørgsmål om lovgrundlaget, artikel 31 og 32, og nedlukningsfondene. Jeg har ikke tillid til kommissæren. Jeg vil kun kunne stole på kommissæren, hvis Kommissionen vil offentliggøre sin juridiske udtalelse om atompakken. Vil kommissæren gøre det? 
De Palacio, Loyola,
    Jeg kan kun sige, at Rådets og Kommissionens tjenestegrene har accepteret retsgrundlaget, som er artikel 30 og 31 i Euratom-traktaten. 
Formanden.
   - Hvis jeg har forstået Dem ret, fru Ahern, vil De gerne have ordet til en personlig bemærkning i medfør af forretningsordenen. Jeg giver Dem kun ordet på dette grundlag og højst i et minut. 
Ahern, Nuala (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, jeg har en personlig bemærkning om et dagsordenspunkt, fordi jeg er blevet bagtalt her i aften af ordføreren, hr. Vidal-Quadras Roca. Jeg har ret til at have min mening, og jeg vil derfor gerne gentage, at dette direktiv er blevet renset for alle fornuftige sikkerhedskrav. Det har absolut intet at tilføje til IEA's eksisterende sikkerhedskrav, og det er derfor nonsens. Det er ikke bare nonsens, det er skandaløst nonsens. Det egentlige arbejde, der er blevet gjort, er - som det er blevet sagt - en pr-øvelse, en hvidvaskningsøvelse. Det fremgår helt klart af Rådets svar. Rådet har - og vil vedblive at have - det endelige ansvar for vores borgeres nukleare sikkerhed. ... 
Formanden.
   - Deres minut er udløbet, fru Ahern. Jeg tror, at alle er blevet helt klar over, hvordan holdningerne var fordelt over salen.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.30. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0443/2003) af Breyer for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om forslag til Rådets afgørelse om ændring af afgørelse 77/270/Euratom om bemyndigelse for Kommissionen til at optage Euratom-lån med henblik på et bidrag til finansieringen af atomkraftværker (KOM(2002) 456 - C5-0570/2002 - 2002/0246(CNS)). 
De Palacio,
    Hr. formand, jeg taler på vegne af min kollega, hr. Solbes, som har bedt mig overbringe hans undskyldning.
Euratom-låneinstrumentet blev oprettet af Rådet i 1977. Det er en mekanisme, der gør det muligt for Kommissionen at yde lån til medfinansiering af atomkraftværker i medlemsstaterne.
Som følge af Tjernobyl-ulykken i 1986 ændrede Kommissionen låneinstrumentets anvendelsesområde til også at omfatte finansiering af projekter, der forbedrer atomkraftværkernes sikkerhed og effektivitet i nævnte lande.
Der blev udtrykkeligt givet mulighed for at anvende instrumentet til endelig nedlukning af atomkraftværker, og det vurderedes, at det ville tilskynde landene til at gennemføre de nødvendige forbedringer af deres nukleare sikkerhed. Euratoms maksimale andel i projektomkostningerne blev fastsat til 50 %.
I slutningen af 90'erne blev der indgået en aftale om lån til Bulgarien og Ukraine. Da beløbet lå tæt på det maksimale loft for Euratom-lån, var Kommissionen nødsaget til at informere Rådet om behovet for at stille forslag om en forhøjelse af beløbsgrænsen.
På nuværende tidspunkt foreligger der en låneansøgning fra Rumænien, som Kommissionen skal behandle i denne måned. Hvis den bliver vedtaget, når lånet op på den nuværende grænse. Der ville ikke være flere finansieringsmuligheder, og Eurotom-instrumentet ville ikke længere være operativt. Det er derfor for øjeblikket ikke muligt at acceptere låneansøgninger på det foreliggende grundlag. Men der er vigtige sektorer, hvor instrumentet ville kunne bakke op om Kommissionens atomsikkerhedspolitik.
For det første findes der otte atomkraftværker i tre kandidatlande, hvis sikkerhed giver anledning til bekymring, og som EU har anmodet om at få lukket så hurtigt som muligt i forbindelse med udvidelsen.
En anden mulig vigtig foranstaltning vedrører førstegenerationsreaktorerne i Rusland. Kommissionen kunne spille en rolle i forbindelse med nedlukningen af disse værker og hjælpe med at forbedre sikkerheden i flere russiske atomkraftværker, hvor arbejdet ligger stille på grund af pengemangel.
Endelig er der et andet projekt, der eventuelt kan opnå Euratom-finansiering, og det er en forbedring af sikkerheden og effektiviteten af 14 værker, der i dag er i drift i Ukraine.
På grund af alle disse mulige projekter, der alle går ud på at styrke sikkerheden og fremme lukningen af atomkraftværker med for dårlig sikkerhed, forstår De nok, mine damer og herrer, hvorfor Kommissionen ønsker at forøge Euratom-mekanismen med 2 milliarder euro. Forslagene sikrer, at de lande, der træder ind i EU i år, samt de øvrige kandidatlande, fortsat kan ansøge om lån til sikkerhed, effektivitet og endelig lukning efter tiltrædelsen. Vores forslag sikrer, at disse sikkerhedsprojekter fortsat kan finansieres af Euratom inden for det udvidede EU.
Vi foreslår at hæve den maksimale beløbsgrænse og at ændre instrumentet og dets anvendelsesområde. Derudover er der ikke tale om at ændre anvendelsesområdet for lån til medlemsstaterne, da det ville kræve en ændring af Euratom-traktaten.
Forslagene udelukker ikke formelt nye investeringer i medlemsstaterne, selv om Kommissionen mener, at nuklear sikkerhed og nedlukning skal prioriteres. Ved behandlingen af de enkelte ansøgninger har Kommissionen mulighed for at konstatere de enkelte ansøgningers fortjenester. Hvis Rådet billiger det, er Kommissionen parat til at kombinere de to forslag. Inden vi forelægger dem for Rådet, vil jeg dog gerne bede Dem om at give Deres opbakning til Kommissionens generelle retningslinjer, som vil medvirke til at få Rådet til at vedtage forslagene. 
Breyer (Verts/ALE ),
    Hr. formand, kære kolleger, fru kommissær, i november 2002 foreslog Kommissionen at forhøje Euratom-lånene med 2 milliarder, nemlig fra 4 milliarder til 6 milliarder euro. Samtidig ændrede Kommissionen anvendelsesområdet og betingelserne for lånene på grund af udvidelsen af EU.
Euratom-lånene blev oprettet i 1977 og er siden da blevet forhøjet fem gange. Ved den sidste forhøjelse i 1990 til 4 milliarder blev det besluttet, at lånerammen på 3,8 milliarder euro skulle være udtømt, før man kunne overveje en eventuel forhøjelse. Desværre har udvalget endnu ikke fået noget klart svar på, hvor mange penge der faktisk er blevet brugt. Kommissionen har i sin beregning medtaget 688 millioner euro til færdiggørelse af K2R4 i Ukraine. Kommissionen måtte dog i oktober indrømme, at udgifterne til færdiggørelse af disse reaktorer ikke svarer til dette beløb, og at Ukraine kun vil bede om mellem 175 millioner og højst 500 millioner euro.
Med denne ændrede situation for K2R4-reaktorerne er beslutningen fra 1990 ikke opfyldt, og jeg synes, det er meget vigtigt at tage det med i betragtning her, især også af hensyn til eventuelle juridiske problemer. Selv om Rådet diskuterer størrelsen af Euratom-lånene og anvendelsen under ét, så er Europa-Parlamentet ikke blevet officielt og formelt konsulteret om forhøjelsen på 2 milliarder euro.
I min betænkning beklages det, at Europa-Parlamentet ikke bliver konsulteret om denne kritisk omdiskuterede enorme forhøjelse af lånene og de eventuelle negative konsekvenser for det indre marked i Europa.
Desuden opfordres Rådet i min betænkning til at konsultere Europa-Parlamentet, hvis det foretager væsentlige ændringer af Kommissionens forslag, især fordi Kommissionens forslag er samlet i et enkelt dokument. Netop fordi Rådet arbejder med et enkelt dokument, altså diskuterer lånenes størrelse og betingelserne for lånene under ét, ville det være meget beklageligt, hvis Europa-Parlamentet i dag og i morgen siger sin mening om et helt forældet dokument, men det vil desværre nok være tilfældet.
Jeg vil gerne bede Dem om at kommentere det igen, for det ville være spild af tid for vores institution og ikke være i overensstemmelse med Parlamentets værdighed, hvis vi står her og holder debat og afstemning om et helt forældet dokument, som bliver diskuteret i Rådet i en helt anden form. Parlamentet forventer ærlighed fra Kommissionen i dette spørgsmål.
Kommissionens forslag indeholder altså, som nævnt flere gange, to beslutninger. Det betyder, at Kommissionen skiller forslagene ad, og at Parlamentet ikke bliver konsulteret om forhøjelsen. Men det betyder også, at Kommissionen ikke har taget de beslutninger med i sine forslag, som Parlamentet diskuterede under debatten om forfatningen i konventet. I denne debat krævede Europa-Parlamentet, at Euratom-traktaten skulle ophøre i 2004, ligesom det er sket for kul og stål. Også det synes jeg, De bør tage med i betragtning, fru kommissær. Det har Parlamentet krævet flere gange. Tidligere i debatten sagde De selv om atompakken, at de vedvarende energiformer stort set ingen ting får. Der er altså kun afsat sådanne lån til en enkelt energiform.
Til slut vil jeg gerne kort nævne, at jeg er klar over, at jeg som ordfører skal gengive udvalgets holdning. I udvalget var der en meget tæt afstemning om ændringsforslaget fra Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik, som siger, at lånene kun skal gives til anlæg, som allerede er i drift, og kun uden for EU, så der ikke opstår konkurrenceforvridninger. Men selv om udvalget forkastede det med et meget lille flertal, bliver vi nødt til at inddrage dette spørgsmål meget nøje i afstemningen i morgen, for vi bør ikke tolerere nogen form for konkurrenceforvridning, netop fordi vi jo for kort tid siden diskuterede og vedtog direktivet om et indre marked i Europa for elektricitet og også for gas. 
Flemming (PPE-DE ),
   Hr. formand, tillader De, at jeg uden for min taletid iler den meget udskældte kommissær til undsætning og takker hende for, at hun har fremlagt to direktiver, og at vi, kære kolleger, for første gang kan tale om atomsikkerhed her i Parlamentet. Det er da noget meget stort og nyt. Hjertelig tak, fru kommissær. Og hr. Linkohr ved godt, hvad han taler om, når han siger, at kommissæren har lænet sig meget langt ud ad vinduet.
Om Breyer-betænkningen vil jeg som ordfører for Miljøudvalget og også af virkelig overbevisning sige, at vi ikke kan forestille os, at Europa-Parlamentet kan tilslutte sig disse forslag i den nuværende form. Det kan under ingen omstændigheder accepteres at give Euratom-lån til nye atomkraftværker. Euratom-lån er, som vi alle ved, en konkurrenceforvridende støtte til atomindustrien: lavere rentesatser, dækning af store politiske risici - der findes ingen anden form for investeringer i hele energisektoren. som kan sammenlignes med dette. Miljøudvalget har klart sagt, at inden for EU er seks ud af 15 medlemsstater aldrig begyndt at producere atomenergi, seks har besluttet at holde op med det, og så er der kun tre medlemsstater tilbage. Det skal man tage med i betragtning. Vi har helt klart sagt, at eftersom spørgsmålet om endelig deponering af atomaffald ikke er løst i hele verden - det er ikke løst! - man ved ganske vist, hvor man gerne ville have depoter, men man har dem først om 20 år - kan det ganske enkelt ikke accepteres, at der opføres nye atomkraftværker. Det, der skal finansieres, er udelukkende projekter til forbedring af atomsikkerheden samt til afmontering og ikke, som der står i Kommissionens tekst, anlæg, som er i drift. Det kan ikke accepteres!
Men vi vil gerne have forskningsprojekter, pilotanlæg til sikker endelig deponering og til atomanlæg, det vil vi gerne støtte. Indførelsen af fælles bindende sikkerhedsstandarder i hele EU er en yderst positiv ting, tak, fru kommissær. Denne standard skal følge det højeste tekniske niveau. Mine damer og herrer, jeg tror, vi opfører os lidt som i middelalderen. Den gang smed man sine fækalier ud på gaden og undrede sig over, at man blev syg. Vi befinder os stadig i middelalderen. Vi har ikke nogen endelige depoter, men vi producerer glad videre. Jeg tror på den menneskelige intelligens, vi bør forske, søge løsninger, og først når vi har dem, bør vi producere. 
Matikainen-Kallström (PPE-DE ).
   - Hr. formand, min kollega, fru Breyer, kan godt lide at sammenligne det lånesystem, vi taler om, med statsstøtte til en form for energiproduktion, som skaber markedsforvridning. Sommetider virker det, som om meningen med ordet "lån" blev glemt under udarbejdelse af analysen Det andet tema har været de markedsforvridninger, som følger med finansielle støttesystemer. Hvor meget støtte får de vedvarende energikilder? Taler vi egentlig om lån, hvor hver eneste øre skal betales tilbage med renter? Der har været tale om, at der eksisterer andre systemer.
Euratom-lånesystemet har tjent os vesteuropæere i rigtig mange år. I de senere år er fordelene hovedsageligt blevet kanaliseret i retning af kandidatlandene. Det er sandt, at der i 1970'erne og 1980'erne blev bygget atomkraftanlæg i Vesteuropa med hjælp fra disse lån. Lån til opførelse af nye kapaciteter er der imidlertid ikke anvendt i lang tid. Det bedste eksempel på dette er finansieringen af opførelsen af en ny enhed i et vist land i Nordeuropa. Private investorer var så interesserede i at opføre nye atomkraftfaciliteter, at en 1.600 megawatt-enhed kunne have fået finansiering til opførelse af en facilitet med en kapacitet på 2.500 megawatt. Dette er et indiskutabelt bevis, om et sådant findes, på, at Euratom-lånene ikke er nødvendige for at finansiere ny kapacitet.
Der er ikke noget galt i, at atomkraftværker i kandidatlandene og andre østeuropæiske lande modtager finansiering på denne måde til at forbedre sikkerheden af anlæggene. Det er interessant at høre fru Breyer opfordre Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance til at støtte en kampagne mod atomsikkerhed.
Jeg går ind for, at Euratom-lånesystemet fortsætter. Det er vigtigt for at forbedre sikkerhedsstandarderne for atomkraftanlæg i tredjelande. 
Linkohr (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil kun sige et par ord om støtteforanstaltningerne. Det er rigtigt, at der i de seneste årtier er blevet brugt mange penge på at støtte atomenergien, ligesom der i dag bliver brugt mange penge på at støtte de vedvarende energiformer. Det mener jeg er rigtigt. Hvis man omregner det pr. kilowatt-time, giver dette beløb sig for atomenergiens vedkommende udslag på tredje plads efter kommaet, mens der for de vedvarende energiformers vedkommende er tale om tocifrede beløb i eurocent. Jeg siger ikke, at jeg er imod det, men jeg vil gerne præcisere proportionerne.
Hvad angår Euratom-lånene, vil spørgsmålet formentlig i morgen koncentrere sig om, hvorvidt vi skal støtte atomkraftværker, som er under opførelse eller i drift. Hertil vil jeg kun sige, at vi indirekte støtter atomenergien i Rusland ved at købe mere og mere gas fra Rusland. Rusland vil fremover slet ikke kunne levere en stor del af denne gas, fordi det ikke selv sparer gas i sit eget land, og denne gas vil i Rusland blive erstattet af strøm fra kulkraftværker og atomkraftværker, som er under opførelse. Det bør vi måske tænke lidt over, når vi taler om en energistrategi i Europa. Vi forbedrer vores statistik for CO2-emissionerne, det er sandt, fordi vi bruger mere gas, men andre steder bliver der produceret mere CO2 fra kulkraftværker, eller atomkraftværker bliver støttet. Det bør man også tage med i betragtning, og det viser, at vores egen energistrategi ikke altid hænger sammen.
Jeg går ind for, at vi stemmer for disse Euratom-lån, simpelthen for at øge sikkerheden. Det var årsagen til, at Ministerrådet forhøjede midlerne til Euratom-lån efter Tjernobyl. Jeg mener, at dette argument også gælder i dag. 
Ahern, Nuala (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, der er ikke grundlag under Euratom for at give Kommissionen lov til at forhøje Euratom-lånene med 2 milliarder euro som foreslået i november 2002, hvilket bringer lånet op på 6 milliarder euro i alt. Dette lån er blevet forhøjet omkring fem gange, siden det blev etableret i 1977, og det er et slet skjult forsøg på at støtte atomindustrien. Man beder om forhøjelse af lånet, og samtidig ændrer man betingelserne og den type projekter, der kan finansieres i lyset af EU's udvidelse.
Det svarer til Enrons kreative bogføring. Vi kunne faktisk kalde det svigagtig bogføringspraksis. Der vil komme en tilsvarende, Enron-lignende skandale ud af alt dette. Det er sammenblandet med spørgsmål om gennemsigtighed og om, hvorvidt forslagene ikke allerede er forældede. Ydermere er der blevet rejst spørgsmål om forvridning af markedet, især med hensyn til opførelse af værker. Jeg er ikke tilfreds med, at disse lån er til sikkerhed i modsætning til opførelsesformål. Jeg har faktisk beviser for, at der foregår opførelsesaktiviteter. 
De Palacio, Loyola,
    Hr. formand, som svar til fru Breyer kan jeg sige, at, hvis Rådet billiger det, er Kommissionen parat til at kombinere de to forslag, det vil sige at kombinere lånelofterne og betingelserne. Hvis Parlamentet vedtager det, er det i princippet ikke noget problem. Vi mener naturligvis, at vi kunne opnå enighed med Rådet.
Det drejer sig om at fremme nedlukningen af flere atomkraftværker, om at forbedre sikkerheden i de eksisterende, især med hensyn til de lande, der træder ind i EU om fire måneder, den 1. maj, kandidatlandene og eventuelt i nogle tilfælde Rusland.
Jeg vil gerne sige til fru Maitikainen-Kallsstron, at EU faktisk gør en stor indsats i dag til fordel for vedvarende energikilder. Jeg er nødt til at sige, at indsatsen bestemt er blevet intensiveret i de sidste fire år, og det er jeg stolt af, for jeg synes, at EU skal fremme vedvarende energikilder så meget som muligt. Det betyder dog ikke, at vi ikke skal styrke den nukleare sikkerhed inden for EU så meget som muligt, som jeg sagde for et øjeblik siden.
Jeg ved godt, hr. formand, at jeg kan tage lige så meget fejl som de tilstedeværende eller fraværende, men jeg vil naturligvis ikke lyve eller negligere det ansvar, vi hver især har. Dette ansvar indebærer bl.a., at vi ikke kun skal sikre forsyningssikkerheden, men også sørge for den bedst mulige sikkerhed for borgerne samt overholde de forpligtelser, der udspringer af internationale aftaler, f.eks. Kyoto-aftalen. 
Formanden.
   - Mange tak, fru kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.30.
(1) 

