Forberedelse af topmødet mellem euroområdets stats- og regeringschefer den 7. maj 2010 (forhandling) 
Formanden
Det næste punkt er redegørelser fra Rådet og Kommissionen om forberedelse af topmødet mellem euroområdets stats- og regeringschefer den 7. maj 2010.
Diego López Garrido
Hr. formand! Den 7. maj i denne uge vil der blive afholdt et møde mellem euroområdets stats- og regeringschefer, og denne forhandling i Parlamentet omhandler dette vigtige møde. Formålet med dette møde er at formalisere den aftale, der er indgået om lån til Grækenland, den økonomiske støttepakke til Grækenland til håndtering af den alvorlige økonomiske situation i dette euroland, og at reflektere over det, vi kan lære af denne situation og disse aftaler i forbindelse med fremtiden i euroområdet og i hele EU.
Fredag skal stats- og regeringscheferne bekræfte den økonomiske løsning, som EU har tilbudt Grækenland. De skal med andre ord formalisere det løfte, som i nuværende fase er et politisk løfte, der blev afgivet på mødet mellem EU's stats- og regeringschefer den 11. februar, og som består i at støtte Grækenland i dets bestræbelser på at finde en løsning på landets særdeles vanskelige økonomiske situation.
Det, som stats- og regeringscheferne skal gøre fredag, er at fremlægge, fastslå og nå til enighed med de 15 øvrige medlemsstater i euroområdet om at yde Grækenland denne bistand, disse lån, når den græske regering har vedtaget en stram plan for økonomiske og finansielle tilpasninger. Formålet med disse er at sikre Grækenlands finansielle stabilitet og den finansielle stabilitet i euroområdet som helhed, hvilket blev aftalt politisk med hensyn til ikke blot Grækenland, men som blev aftalt politisk den 11. februar i en beslutning truffet af EU's stats- og regeringschefer.
Politisk og historisk set er det en vigtig beslutning, da den er af afgørende betydning for euroområdets troværdighed og for omverdenens tillid til EU som helhed set fra et finansielt synspunkt. Beslutningen er vigtig for den finanspolitiske konsolidering, der er krævet i henhold til EU-traktaterne, for den finanspolitiske konsolidering i euroområdet og i hele EU, og den er meget vigtig for konsolideringen af en effektiv og vedvarende økonomisk genopretning i EU.
I dag har hr. Rehn, der er til stede her i dag, offentliggjort Kommissionens prognoser for 2010-2011 med et budskab om gradvis økonomisk genopretning i EU. I Kommissionens prognoser bekræftes det, at den økonomiske genopretning er undervejs i EU, og der forudsiges en vækst på 1 % i 2010, dvs. i indeværende år, og på 1,75 % i 2011 i EU som helhed, efter at Unionen har oplevet den mest omfattende recession i sin levetid.
Den økonomiske recession sluttede således i EU i tredje kvartal sidste år, og den økonomiske genopretning er indledt. Den økonomiske genopretningsplan for Europa, og medlemsstaternes beslutninger har uden tvivl bidraget hertil, idet der er blevet foretaget en stor kapitalindsprøjtning i de forskellige landes økonomier fra medlemsstaternes budgetter og fra EU's budget via den økonomiske genopretningsplan for Europa. Dette er en af årsagerne til, at vi, og jeg gentager, allerede er vidner til en økonomisk genopretning i EU, efter at vi har været igennem den værste recession i EU's historie.
Sådan lyder Kommissionens prognoser, og der hersker ingen tvivl om, at beslutningen om at yde lån til Grækenland, udgør et afgørende bidrag til at sikre, at den økonomiske genopretning i euroområdet og i hele EU både er effektiv og vedvarende.
Det er vores opfattelse, at EU har reageret korrekt på den aktuelle økonomiske situation og på den økonomiske krise ved at gøre alt i sin magt for at reagere på situationen. Helt konkret mener vi, at EU har reageret korrekt på den yderst alvorlige økonomiske situation i Grækenland, da EU de seneste måneder bestemt har taget tydelige skridt i retning af det, som vi er begyndt at betegne som den økonomiske styring eller økonomiske ledelse af EU. Der er gjort tydelige fremskridt. Det kan til tider have virket som om, at det er gået langsomt, for langsomt, men der er under alle omstændigheder gjort sikre og målrettede fremskridt, der på fredag kulminerer i mødet mellem EU's stats- og regeringschefer.
Vi mener, at den økonomiske styring eller den økonomiske ledelse af EU skal have et solidt fundament. Det første lag i dette fundament består i, at EU skal tage ansvar for de løfter, der er afgivet, som f.eks. når en EU-traktat undertegnes og ratificeres. Det andet lag er solidaritet, som er et kerneprincip i EU og i alle EU's politikker. Det tredje lag er samordningen af den finanspolitiske konsolidering, samordningen af EU's eksterne repræsentation, f.eks. med henblik på G20-møderne, og samordning for at opnå vækst og kæmpe sig ud af krisen. Jeg er overbevist om, at det er det, der vil blive anført i det dokument, som kommissær Rehn er i færd med at udarbejde om emnet, og som han vil forelægge Kommissionen den 12. maj.
Afslutningsvis vil jeg sige, at den økonomiske styring af EU, der er ved at blive fastlagt og udviklet, og hvis fundament er ved at blive lagt i EU, kræver effektive instrumenter og et element af tilsyn. Jeg er sikker på, at dette vil blive omhandlet i det dokument, som Kommissionen er i færd med at udarbejde. Der er behov for kvalitet i de offentlige finanser. Der er behov for føre tilsyn med det finansielle system, et europæisk tilsyn med det finansielle system, og i denne forbindelse anmoder jeg Parlamentet om snarest muligt at vedtage en finanstilsynspakke. Denne pakke bør omfatte de forordninger og direktiver, som netop disse forhandlinger omhandler, og som vil blive taget op i forbindelse med forhandlinger i det relevante udvalg inden for de kommende par dage og derefter på det relevante plenarmøde.
Vi har også brug for mekanismer til forebyggelse af eventuelle kriser, og vi har, som jeg sagde før, kapaciteten til at tale med én stemme i den eksterne repræsentation af EU, og her tænker jeg naturligvis på G20-møderne. Jeg mener, at det er disse skridt, der skal tages i retning af økonomisk styring eller ledelse af EU. Bistanden og lånene til Grækenland er et led heri, og dette er årsagen til, at jeg mener, at EU går i den rigtige retning og har konsolideret den retning.
Jeg er sikker på, at stats- og regeringscheferne vil vedtage denne økonomiske støttepakke til Grækenland, der, som de anførte i deres redegørelse den 11. februar, kort sagt er en forpligtelse til finansiel stabilitet, til den økonomiske stabilitet i euroområdet og i hele EU.
José Manuel Barroso
Hr. formand! Jeg er blevet bedt om at komme med en redegørelse til Parlamentet forud for fredagens møde mellem euroområdets stats- og regeringschefer.
Men lad mig først kondolere familierne til ofrene for volden i Athen i dag. At være uenig og protestere er en borgerret i vores demokratiske samfund, men der er intet, som kan retfærdiggøre, at der gribes til vold.
Jeg vil gerne kommentere den økonomiske hjælpepakke til Grækenland, som blev vedtaget sidste søndag. Bagefter fremkommer jeg med nogle af mine holdninger til, hvad der skal gøres for at forhindre en gentagelse af en krise af denne type.
Hvad angår Grækenland, er vi nået til enighed med de græske myndigheder om en skattemæssig konsoliderings- og strukturreform. Denne blev udarbejdet af Kommissionen, Den Europæiske Centralbank og Den Internationale Valutafond.
Den græske regering har præsenteret en solid og troværdig pakke, der vil styre den græske økonomi i en bæredygtig retning og genoprette tilliden. Det er vigtigt, at vi anerkender det mod, som premierminister Papandreou og hans regering har udvist.
Den indsats, Grækenland skal yde, bliver smertefuld, men vi ved alle, at der ikke findes noget alternativ.
Til gengæld er der på anbefaling fra Kommissionen og Den Europæiske Centralbank blevet igangsat en mekanisme til koordinering af hjælp til Grækenland. Dette er et enestående udtryk for solidaritet, som verden ikke tidligere har oplevet.
Denne hjælp er afgørende for, at Grækenland kan få sin økonomi tilbage på ret køl, og den vil opretholde euroens finansielle stabilitet generelt.
Tillad mig at understrege, at Kommissionen har sikret sig, at mekanismen er europæisk, om end den er baseret på bilaterale lån. Kommissionen spillede en væsentlig rolle i udarbejdelsen af mekanismen og kommer til at spille en betydelig rolle i forvaltningen og gennemførelsen heraf.
Kommissionen spiller og vedbliver at spille en central rolle i vurderingen af Grækenlands overholdelse af pakkens betingelser. Kommissionen vil ligeledes håndtere de bilaterale lån fra medlemsstaterne.
Allerede i slutningen af denne uge vil en betydelig del af medlemsstaterne have ydet de bilaterale lån til Grækenland. Det er min faste overbevisning, at den enestående finansielle støtte til Grækenland - 110 mia. EUR - og justeringen af programmet, er en passende reaktion på den græske krise. Vi har ingen grund til at tvivle på, at programmet gennemføres af både Grækenland og af medlemsstaterne i euroområdet.
Denne opfattelse deles af andre med forstand på området. Jeg lagde f.eks. mærke til den støtteerklæring, tidligere, nuværende og fremtidige formænd for G20-finansministrene netop har udsendt. Desværre er det ikke alle markedsaktører, der er lige overbevist. Vi vil gerne gøre det helt klart, at tvivlerne tager fejl. Det vil jeg vende tilbage til om et øjeblik.
På mødet for stats- og regeringscheferne inden for euroområdet på fredag vil vi se ud over aftalen og på, hvad vi skal gøre for at lære af denne situation. Forhandlingen vil selvfølgelig danne udgangspunktet, fordi beslutningen skal drøftes yderligere og i sidste ende træffes af alle 27 medlemsstater - af medlemsstaterne i euroområdet, men også af alle de andre medlemsstater i EU. Lad mig sige det meget tydeligt: At være 27 til at diskutere og træffe beslutninger er en styrke.
Om end vi er nødt til at sætte skub i vores processer, er faktum, at den fælles indsats fra de 27 lande - en konstellation der ikke kendes andre steder i verden - giver det bedste grundlag for vores fælles fremtid i en verden, der bliver mere og mere sammenkædet.
Jeg ser to primære refleksions- og handlingsmuligheder: først og fremmest en revurdering af reglerne for økonomisk styring, herunder stabilitets- og vækstpagten, og dernæst en reform af finansmarkedet.
Kommissionen har arbejdet intensivt på økonomisk styring og er klar til at præsentere sine forbedringsforslag næste onsdag. Der er tre centrale aspekter, der skal overvejes. For det første ansvar: Vi er nødt til at styrke stabilitets- og vækstpagten og, vigtigst af alt, alle medlemsstaternes opfyldelse heraf. Begrundelsen for at styrke både den præventive og forebyggende del af pagten er indlysende. Jeg er glad for, at de fleste af dem, der tidligere har stillet spørgsmålstegn ved pagten - eller endda foreslået at svække den - nu indser behovet for skarpere regler og, endnu vigtigere, konsekvent gennemførelse af reglerne.
For det andet indbyrdes afhængighed: Vi er alle i samme båd. Efter min mening har krisen med al ønskelig tydelighed vist, at vi er nødt til at tage hånd om den ubalance, der er mellem medlemsstaterne, især inden for euroområdet. Dette omfatter forskellig konkurrenceevne, eftersom dette er et af de elementer, der forårsager andre typer af ubalancer.
Dette må selvfølgelig ikke resultere i, at nogens konkurrenceevne bliver dårligere, for at andres kan se bedre ud. Vi konkurrerer alle på verdensmarkedet. Det, der er brug for, er, at vi forbedrer vores konkurrenceevne på en afbalanceret og indbyrdes forstærkende måde. Jeg mener også, at vi er nødt til at kigge på andre årsager til ubalancer. For at gøre fremskridt foreslår vi øget overvågning og større samordning af de økonomiske politikker. Jeg er ligeledes glad for at opleve medlemsstaternes større åbenhed på dette område.
For det tredje sammenhæng: Vi må spørge os selv, om vores system af skattemæssige regler er komplet. Jeg ser en fordel i at skabe en permanent mekanisme til håndtering af forstyrrende situationer. Det er bedre at være på den sikre side.
Jeg håber, vi kan gribe øjeblikket, og at jeg kan regne med Deres hjælp til at gennemføre disse reformer. Set fra et politisk synspunkt mener jeg, at det med hensyn til europæisk integration er et af de øjeblikke, hvor vi risikerer at sakke bagud, hvis vi ikke opbygger Europa. Vi kan ikke lade stå til. Det er en meget speciel tid, vi lever i i Europa i dag, en tid hvor vores solidaritet og ansvar testes hver eneste dag. Jeg håber, at medlemsstaternes ledere vil være deres opgave voksen og ikke blot hjælpe andre, men også udvise ansvarlighed i forhold til vores fælles europæiske projekt.
Disse reformer indføres på baggrund af den enestående indsats, der allerede gøres. At der mere beslutsomt og hurtigere end oprindelig tiltænkt skal rettes op på underskud og gældskvoter i visse lande står slet ikke til diskussion.
Men det skal også siges, at vi ikke kan ignorere det faktum, at budgetforværringen i 2009 primært skyldtes de automatiske stabilisatorer over for en hidtil ukendt nedgang i økonomisk aktivitet forårsaget af en finanskrise, som startede uden for Europa. Med andre ord skyldes den generelle situation i euroområdet primært verdensomspændende antirecessionspolitikker.
Der var aldrig nogen tvivl om, at der ville blive rettet op på situationen, og de fleste medlemsstater i euroområdet har allerede igangsat modige reformer af f.eks. deres pensionssystemer. Den ansvarlighed, der udvises af regeringerne, skal modsvares af aktørerne på de finansielle markeder. Derfor er det ikke mindre vigtigt fortsat at sikre en bæredygtig og ansvarlig finansiel sektor til gavn for økonomien og borgerne.
Man skal huske på, at aktørerne på de finansielle markeder er toneangivende for markedsstemningen. Her spiller psykologien også ind. Finanskrisen opstod på grund af kortsigtet planlægning, konjunkturfremmende foranstaltninger og mangel på ansvar. Det er det, vi hurtigst muligt skal rette op på.
Vi har brug for stærke og stabile europæiske finansmarkeder, som kan foretage de investeringer, der er brug for med henblik på fremtidig vækst i overensstemmelse med Europa 2020-visionen. Der er brug for, at alle vores markedsaktører udviser ansvarlighed. Vi har allerede gjort meget med hensyn til reformer af finansmarkederne. Jeg regner med, at Parlamentet gør dette klart for alle.
EU-institutionerne handler, og opfattelsen skal være, at de handler i fællesskab: Parlamentet, Rådet og Kommissionen. Vi har prioriteret arbejdet med ansvarlig risikostyring, mere sikre derivatmarkeder, bedre finansiel overvågning og med at sørge for, at bankerne har nok kapital til at dække deres reelle risici. Dette arbejde skal fremskyndes.
I de kommende uger er vi nødt til at færdiggøre de reformer, der allerede er på vej. Som jeg sagde til Kommissionen for bare to uger siden, så håber jeg på snart at opleve et gennembrud for vores forslag om hedgefonde og private equityfonde.
Jeg så også gerne en hurtig aftale om nye og mere effektive europæiske tilsynsordninger. Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risici og de tre tilsynsmyndigheder bør påbegynde deres arbejde i begyndelsen af 2011.
Men de skal ikke bare være papirnussere. Vi har et fælles ansvar for at sikre, at de har de værktøjer, de har brug for. Dette omfatter bindende beslutningstagningsbeføjelser til at kunne håndtere akutte problemer, håndhæve europæisk lovgivning - og jeg insisterer på europæisk lovgivning, ikke national lovgivning - og afgøre tvister blandt nationale tilsynskollegier. Det er på høje tid at træffe disse beslutninger og sikre, at de er ambitiøse.
Der er flere forslag på vej i år om at forbedre indskyder- og investorbeskyttelsen, styrke foranstaltningerne mod markedsmisbrug, yderligere forbedre både kvalitet og kvantitet af bankkapital og forhindre overdreven gearing.
I løbet af de seneste tre måneder, og paradoksalt nok også i denne uge, har situationen på markederne for statsobligationer bragt nye problemer frem i lyset. Kommissionen arbejder allerede nu på et grundlæggende eftersyn af derivatmarkederne for at øge gennemsigtigheden og sikkerheden på disse markeder. I første fase præsenterer vi lovgivning om standardisering af egnede derivatkontrakter og clearing gennem centrale modpater, der er ordentlig reguleret og overvåget. Vi overvejer også, om yderligere specifikke foranstaltninger er nødvendige på markederne for statsderivater.
Krisen har også endnu en gang bragt kreditvurderingsbureauerne frem i lyset. Disse bureauer spiller en central rolle for finansmarkedernes funktion, men vurderingerne forekommer at være for konjunkturbestemte, for afhængige af den generelle markedsstemning i stedet for af grundlæggende faktorer - uanset om markedsstemningen er for optimistisk eller for pessimistisk. Fordi kreditvurderingsbureauerne spiller en så central rolle og har så stor indflydelse på markederne, har de også et særligt ansvar for at sikre, at deres vurderinger er både fornuftige og omfattende. Derfor fremlagde Kommissionen i 2008 da også hurtigt ny lovgivning for disse bureauer, og denne lovgivning træder i kraft inden for de næste par måneder.
Reglerne sikrer, at kreditvurderingsbureauernes handlinger er mere gennemsigtige, at de offentliggør deres metoder og undgår interessekonflikter, men vi er nødt til at gå et skridt videre. For at styrke tilsynet med disse aktører på europæisk plan er det Kommissionens overbevisning, at de skal være under direkte tilsyn af Den Europæiske Værdipapirtilsynsmyndighed, og det er lige præcis, hvad vi foreslår.
Vi er desuden begyndt at overveje, om yderligere foranstaltninger er nødvendige for at sikre en korrekt vurdering af især statsgæld. Vi må feje for egen dør, inden vi forlanger, at andre gør det samme.
Kommissionen vil gøre alt for at sikre, at finansmarkederne ikke bliver tumleplads for spekulationer. Frie markeder er grundlaget for velfungerende økonomier, men på frie markeder er der behov for regler og overholdelse, og de regler og den overholdelse skal strammes op, hvis uansvarlig adfærd udgør en unødvendig risiko.
Markedsadfærd skal være baseret på fornuftig og objektiv analyse, og sektoren for finansielle tjenesteydelser skal indse, at det er præcis det, den er: en tjenesteydelse og ikke et mål i sig selv. Den skal ikke frigøre sig fra sin økonomiske og samfundsmæssige funktion. Faktisk har aktørerne på det finansielle marked stadig deres forretning, fordi tilsynsmyndigheder og demokratiske institutioner - og i sidste ende skatteyderne - stabiliserede markederne under finanskrisen.
Vi handlede hurtigt dengang, og lige præcis derfor vil vi også handle hurtigt i fremtiden. Så budskabet fra fredagens møde mellem Eurogruppens stats- og regeringschefer bør være klart: Vi gør det nødvendige - på alle områder.
Formanden
Vi vil gerne tilslutte os kommissionsformand Barrosos kondolence. De hændelser, kommissionsformand Barroso talte om, fandt sted i Grækenland i dag. Vi har store forventninger til, at dødvandet i Grækenland vil blive brudt. Alle medlemmerne af Europa-Parlamentet er opmærksom på og bekymret over de nylige problemer i landet.
Joseph Daul
Hr. formand, mine damer og herrer! I Europa gennemgår vi for øjeblikket en særdeles vanskelig periode med den alvorlige krise i Grækenland, konsekvenserne for de græske borgere og, som De nævnte, de tragiske og dramatiske konsekvenser, med den stigende gæld i de fleste af vores medlemsstater og med en europæisk respons, der ikke altid lever op til vores forventninger, men som i det mindste er der.
Det er nu blevet europæernes tur til at lære af disse begivenheder og kræve radikale reformer af den økonomiske styring i Europa, reformer, som sikrer, at vores medlemsstater ophører med selvstændigt at træffe beslutninger om budgetprioriteringer, skattemæssige prioriteringer og samfundsmæssige prioriteringer uden at rådføre sig med deres partnere, med hvem de trods alt deler valuta, værdier og derfor fælles skæbne, og en ændring af folks mentalitet, så vores partier, vores ministre, vores nationale kolleger ophører med systematisk at rakke ned på de beslutninger, der træffes i Europa, når de nu selv har været med at træffe dem.
Kan vi rent faktisk tillade os at bede vores partnere om at være solidariske, når vi er i vanskeligheder, og så totalt ignorere dem, når tingene bliver normale igen? Kan vi overhovedet tillade os at bede om omfattende hjælp fra vores partnere uden at kunne garantere fuldstændig gennemsigtighed i de offentlige finanser? Og endelig, kan vi stadig tillade os at blive overraskede over, at der bliver stillet spørgsmål, når vi beder om solidaritet blandt folk, hvor nogle arbejder 35 timer og går på pension, inden de bliver 60, og hvor andre arbejder 48 timer og går på pension, når de bliver 67? Det mener jeg ikke, vi kan. Tværtimod mener jeg, at tiden er kommet til at stille reelle spørgsmål og give reelle svar.
Disse svar skal for størstedelens vedkommende ikke findes nationalt, men i den europæiske verden vi lever i. Svarene handler ikke om at tækkes den offentlige mening, men om at være ansvarlig og fornuftig. De svar er vores ansvar, og vi skal give dem uden at tøve, for ellers rammer de os som en boomerang, hurtigere end vi tror. Ikke alene vil vores befolkninger med rette kunne beskylde os for pligtforsømmelse, for ikke at have fortalt dem sandheden, men de vil også skulle leve med beslutninger, der er endnu værre end dem, vi er nødt til at træffe i dag. Vi må meget klart opfordre til et skattemæssigt Europa, et socialt Europa og et finansielt Europa, noget der kræver meget praktiske foranstaltninger fra vores regeringers side, både til højre og venstre.
Vil Rådet være lydhør over for dette argument? Vil vi kunne sikre, at argumentet høres højt og tydeligt? Det spørgsmål stiler jeg til hr. Verhofstadt, der har en vis erfaring med Rådet. Tror han, det er muligt at indlede drøftelser i Rådet? Vil Kommissionen tage dette argument op? Det håber jeg, og det opfordrer jeg Dem på det kraftigste til, kommissionsformand Barroso! Jeg beder Dem, som traktatens vogter, sikre, at de beslutninger, vi tager, er gode og overholdes korrekt af medlemsstaterne. Jeg bemærker, at det f.eks. i forbindelse med servicedirektivet langt fra er tilfældet. Med hensyn til vækst er det en forspildt chance, som vi ikke længere vil kunne tillade.
Jeg er ikke idealist. Jeg opfatter ikke mig selv som naiv, men jeg tror, at sandhedens øjeblik lige er kommet til Europa, og jeg foreslår, at vi imødegår disse udfordringer med ansvarlighed, ligesom Europas grundlæggere, de grundlæggere, der ikke tøvede med at træffe modige og visionære beslutninger - Schuman, De Gasperi, Adenauer og andre - gjorde det for 60 år siden. Vi må følge deres eksempel. De forholdt sig ikke afventende, de afholdt ingen folkeafstemninger. De udviste politisk mod og håndterede de centrale problemer, der opstod, med åben pande.
Den krise, vi for øjeblikket står i, kan være en positiv ting, hvis vi har modet til at træffe de rigtige foranstaltninger, men den kan også være alvorlig, hvis vi ikke gennemfører de nødvendige reformer. Vi har akut behov for økonomisk og social styring, og vi har akut behov for en tilpasning af skattereglerne. Sluttelig er vi nødt til at sikre os imod en kunstig kløft mellem EU's medlemsstater og de andre. Europæisk solidaritet gælder alle 27 lande. Jeg opfordrer medlemmerne af Rådet til at se Europa, som det virkelig er. Jeg opfordrer Dem til at gennemføre undersøgelser af, hvad der vil ske for os, hvis f.eks. Frankrig og andre i morgen støder ind i samme problemer som Grækenland. Hvad vil der ske med vores euro? Hvad vil vi kunne gøre for vores europæiske borgere?
Tak for Deres opmærksomhed. Vi har alle et fælles ansvar, og tiden står ikke stille.
Formanden
Jeg kan forstå, at et af vores medlemmer, hr. Madlener, har bedt om ordet under proceduren med det blå kort. Jeg har Dem imidlertid allerede på listen over talere. Jeg har her Barry Madlener som taler. Jeg giver Dem ordet om få minutter. Jeg lover Dem, at de får mulighed for at få ordet.
Maria Badia i Cutchet
Hr. formand! Lad mig først og fremmest på vegne af Gruppen for Det Progressive Forbund af Socialdemokrater i Europa-Parlamentet udtrykke min uforbeholdne solidaritet med det græske folk efter dagens dødsfald. Jeg opfordrer til en tilbagevenden til rolige forhold og ønsker at sige til den græske befolkning, at vi er på deres side, og at vi støtter deres indsats i forbindelse med den lange og vanskelige proces, de står over for.
Jeg vil specielt gerne henvende mig til premierminister Georgios Papandreou og bakke ham op i den fasthed og det politiske mod, han udviser, og i alt det hårde arbejde han gør for at redde sit lands fremtid.
Vi håber, at EU i de kommende måneder og år vil gøre alt for at støtte de nødvendige reformprocesser. Vi kan ikke fortsat blot have en kontrolfunktion. EU skal deltage i reformen og støtte den. Omstillingsprocessens succes skal være en succes for alle i et forenet Europa med en fælles skæbne. For at opnå dette skal vi sikre, at de europæiske og skattemæssige foranstaltninger anvendes i tilstrækkelig grad, og at vi yder al den hjælp og assistance, vi kan, i denne vanskelige periode.
Derudover mener jeg, at vi kan konkludere, at de seneste uger, i tillæg til den græske krise, har været meget oplysende. Vi skal bruge alt, hvad vi lært, til at styrke den økonomiske styring og opbygge et EU, som ikke alene er monetært, men også i sandhed økonomisk. Det, der var helt utænkeligt i Jacques Delors' tid, er nu blevet uundgåeligt, og vi er nødt til at leve op til vor tids krav.
For at kunne opnå alle disse ambitiøse mål må vi for det første lære at samarbejde. Stabilitets- og vækstpakken er et af de elementer, der i videste udstrækning har vist behovet for at koordinere vores økonomiske politikker. Koordineringen af vores økonomiske politikker skal være aktiv og effektiv samt fokuseret på bæredygtige og stærke vækstprocesser i alle medlemsstaterne, som vil skabe arbejdspladser. Vi håber, at Kommissionen i den forbindelse snart fremlægger kortfattede forslag, der ikke hæmmer udviklingen. Vi må lære at udvikle og vokse os stærke sammen.
Jeg håber, at De forstår det akutte behov for at udnytte den rolle, Kommissionen kan spille på dette område, maksimalt, kommissionsformand Barroso!
For det andet må vi udstyre os selv med de mekanismer, der er nødvendige for at håndtere en krise. Det er på høje tid, at Rådet godkender oprettelsen af en europæisk finansiel stabilitetsmekanisme, et forslag, som blev vedtaget i marts af stats- og regeringschefer i De Europæiske Socialdemokraters Gruppe. Vi er nødt til at fordømme visse finansielle aktørers aggressive og spekulative adfærd, men vi er også nødt til at forstå, at vi har udformet et valutasystem, der er utilstrækkeligt i krisetider.
For det tredje skal vi udvikle et nyt europæisk solidaritetskoncept. Enten bevæger vi os i retning af en fælles skæbne, eller også må vi give efter for national egoisme og ødelæggende intern konkurrence. Vi kan ikke på den ene side sige, at vi ønsker at leve sammen, mens vi i praksis ønsker at handle selvstændigt. Den nuværende krise er en lakmusprøve, og vi er nødt til at forstå hele dens omfang.
For det fjerde er vi nødt til at prioritere det finansielle område. De kommende uger og måneder giver Parlamentet mulighed for at tage stilling til en række vigtige lovforslag om f.eks. hedgefonde og finansiel overvågning.
Jeg opfordrer alle institutioner til at støtte os i vores ansvarsfulde tilgang for at sikre, at Europa hurtigt får etableret et solidt regulerings- og overvågningssystem. Vi håber, at vi gennem samarbejde også kan få indført en afgift på finansielle transaktioner, således at finansielle enheder yder et fair bidrag til den økonomiske indsats, som vi alle har været nødt til at gøre.
Grækenlands fremtid afhænger i høj grad af dets nabolandes vækst - vores - eftersom vi er dets primære økonomiske partnere. Hvis vi ikke kan håndtere de udfordringer, der allerede er blevet fremlagt i 2020-strategien, hvis vi ikke er i stand til at konkretisere en fælles politisk dagsorden, og hvis vores økonomier er dømt til langsom vækst med få beskæftigelsesmuligheder, vil vi ikke kunne forhindre fremtidige angreb, der kan være endnu mere alvorlige og vanskeligere at håndtere.
Det er kontinentets fremtid, der står på spil. Europas fremtid afhænger af vores intelligens, vores solidaritet og vores fasthed.
Guy Verhofstadt
Hr. formand! Tillad mig at starte med at fortælle Dem, at jeg, ligesom mine kolleger og formanden for Kommissionen, håber, at det system, vi har indført, virker. Jeg har fra starten haft mine tvivl og har kritiseret det bilaterale lånesystem, men det betyder ikke, at jeg ikke håber, at det virker, og at spekulationerne mod euroen ophører.
For der er med tiden blevet spekuleret mod euroen, og der har været angreb på euroen og ikke kun angreb på Grækenland eller angreb på Grækenlands offentlige finanser. Derfor er det langt mere alvorligt og langt mere udbredt. Jeg håber, at man med dette system, når det formaliseres den 7. maj, kan opfylde alle målene, af den simple årsag at vi ikke har andre instrumenter. Vi har ingen andre instrumenter. Derfor skal systemet virke, og det skal støttes.
Det er dog også vigtigt, og dette er min anden pointe, helt klart at forstå, at det i den nærmeste fremtid ikke vil være muligt at bruge det ved enhver lejlighed. Der skal indføres en strukturmekanisme så hurtigt som muligt. Måske ikke inden for de næste par måneder, men under alle omstændigheder inden for de næste par år, for vi kommer til at havne i en lignende situation igen. Desuden er vi nødt til at huske på én ting, hvis vi skal have adgang til strukturmekanismer i fremtiden, nemlig at vi skal lære af de ting, der er sket inden for de seneste måneder. Det tog os fem måneder at få en mekanisme på plads: tre måneder at beslutte os for principperne og derefter to måneder at beslutte os for betingelserne. Hvorfor? Fordi det her er et mellemstatsligt system.
Igen mener jeg, at det første vi skal lære er, at vi er nødt til i fremtiden at følge Kommissionen i dens fællesskabsstrategi. Kommissionen foreslog et europæisk lån. Det kunne have været godkendt allerede i december eller januar og kunne også allerede have virket i dag og stoppet spekulationerne mod euroen.
Derfor håber jeg, at vi den 7. maj, på baggrund af hvad vi har lært, og af det, der er sket inden for de seneste måneder, beder Kommissionen om at foreslå et europæisk lån, som med det samme kan stoppe spekulationerne mod euroen i håbet om, at det virker. For hele EU's troværdighed og likviditet afhænger af et sådant forslag, hvilket ikke er tilfældet i et mellemstatsligt system, hvor 16 lande skal stemme for, og hvor 16 parlamenter muligvis også skal stemme for osv.
Selv om kommissær Rehn allerede er begyndt at stille forslag, håber jeg også, at vi har lært, at vi er nødt til at indføre en række strukturreformer, nemlig et præventivt kapitel i stabilitets- og vækstpagten, som kommissær Rehn har foreslået, en europæisk valutafond, en strukturmekanisme, som kan anvendes med det samme, og en 2020-strategi, der er langt stærkere end den strategi, der i dag er nedfældet på papir.
Vi har også brug for reformer, hvad angår vurderingsbureauerne, om end sidstnævnte fungerer ligesom vejrudsigten: Enten er de for fleksible, og vi ville ønske, at de var lidt mere ufleksible, eller også er de for ufleksible, og vi ville ønske, at de var lidt mere fleksible. Et initiativ på europæisk plan er imidlertid helt afgjort en god idé, der skal kigges nærmere på.
Slutteligt, og dette er mit sidste punkt, opfordrer jeg det spanske formandskab til at erklære sig enig i finansiel overvågning hurtigst muligt. Jeg beklager, men det er ikke vores skyld, det er Rådets skyld, hr. López Garrido! Har jeg ikke ret i, at det var Rådet, der ændrede i Kommissionens forslag? Jeg kritiserede selv nogle af Kommissionens forslag, med de gik skridtet videre end Rådets forslag. Det er os, der for øjeblikket laver om på Kommissionens arbejde, og jeg har et forslag til Dem.
Hvis De ønsker finansiel overvågning, og at forslagene træder i kraft inden for en måned, så godkend med det samme sammen med Rådet og Økofin de ændringer, som Parlamentet vil præsentere Dem for inden for de nærmeste dage. Det tager ingen tid at godkende dem, og så træder finansiel overvågning i kraft. Jeg håber, De vil videregive disse oplysninger til deres kolleger i Økofin, som i deres forslag udelukkende har skitseret et system til at undgå den finansielle overvågning, som Kommissionen foreslog.
Daniel Cohn-Bendit
Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg vil gerne fortsætte ud ad hr. Verhofstadts spor. Det står helt klart, at vi har trådt vande i fire måneder. Det står helt klart, at vi har begået fejl. Det står helt klart, at vi ved at træde vande har sat fart i markederne og i spekulationerne. De ansvarlige medlemmer af Rådet kunne i det mindste indrømme det. De burde sige: "Det er vores skyld. Det er os. Det er vores fejl." Fru Merkel, hr. Sarkozy, jeg ved ikke, hvad de hedder, eller hvad de laver, men alle kunne læse det i aviserne: Der er brug for øjeblikkelig handling. Det var mit første punkt.
For det andet vil jeg gerne have, at man i det mindste forstår én ting, og det er, at den opgave, som hr. Papandreous regering står over for, er nærmest umulig. Jeg opfordrer Økofin og stats- og regeringscheferne til at indse, at deres lande er ude af stand til at gennemføre reformer. Hvor lang tid skal Frankrig ikke bruge på pensionsreformer? Hvor lang tid skal Tyskland ikke bruge på at opbygge pensioner? Nu beder man hr. Papandreou om at ændre alting på tre måneder. Det er fuldstændig skørt.
De ting, der for øjeblikket foregår i Grækenland, beviser det. Grækenland - eller rettere sagt hr. Papandreou - får ikke tid nok til at skabe enighed i Grækenland. Ingen i Grækenland identificerer sig med staten. Politikken er hver mand for sig selv, og det er beklageligt, og årtiers politisk korruption i Grækenland har også en del af skylden for den aktuelle situation. Det, der skal skabes, er imidlertid samhørighed. Det skal skabes, det kan ikke beordres.
I Spanien vil de opleve, hvad der sker, hvis de får problemer, og i Portugal vil de opleve, hvad der sker, hvis de får problemer. Kommissionsformand Barroso ved noget om dette, for det er den måde, han har tabt valg på. Derfor - og nej, han har aldrig tabt et valg - er det, jeg mener, at vi er nødt til at føle ansvar, og at vi ikke må bede om det umulige. Jeg havde indtryk af, at folk på et tidspunkt ville sige: "Jeg vil have mine penge tilbage". Nu har jeg indtryk af, at man på regeringsniveau siger: "Jeg vil tjene penge på Grækenland". For det er også en del af problemet: Ved selv at låne til en rente på 1,5 % eller 3 % og derefter udlåne til Grækenland til en rente på 3 %, 5 % eller 6 %, så tjener man penge på Grækenland. Det er uacceptabelt.
Desuden kan Europa tage initiativer. Hr. Verhofstadt har ret, når han taler om en europæisk valutafond, om en investerings- og solidaritetsfond med henblik på at rejse et europæisk lån. Traktaterne skal ændres. Vi har her i Kommissionen mulighed for at tage initiativ til at ændre traktaterne. Lad os ikke vente på Rådet, der er ude af stand til at træffe en beslutning. Lad os i stedet tage initiativet, et fælles initiativ fra Kommissionen til at ændre traktaterne, sådan at der i det mindste oprettes en europæisk valutafond, som rent faktisk kan bekæmpe spekulation. Vi kan gøre det, ja vi kan. Lad os gøre det.
Nu vil jeg gerne tale om, hvordan begivenhederne i Grækenland håndteres. Jeg opfordrer Kommissionen til at involvere Generaldirektoratet for Beskæftigelse i håndteringen, så vi også kan bedømme det, der sker i Grækenland. Jeg opfordrer Rådet til at bede IMF om at involvere Den Internationale Arbejdsorganisation i håndteringen af begivenhederne i Grækenland, for det er mennesker, vi taler om. Der er beskæftigelsesproblemer, og der er arbejdstagere. Jeg mener, at det ikke kun skal være penge, men også sikkerhed og ILO eller Generaldirektoratet for Beskæftigelse, der dikterer. Sidstnævnte vil kunne modarbejde den galskab, der nogle gange karakteriserer dem, der træffer beslutninger udelukkende baseret på finansielle overvejelser.
Jeg har et sidste punkt. Der findes en måde at understøtte Grækenlands budget på, og den er helt enkel. EU bør tage initiativ til nedrustning i regionen. Med andre ord et politisk initiativ mellem Grækenland og Tyrkiet med henblik på nedrustning. Med andre ord et politisk initiativ til at de russiske tropper ... de græske tropper ... de tyrkiske tropper, undskyld, trækker sig ud af det nordlige Cypern. Lad dem nedruste. Jeg vil bare sige en ting: Mennesker er, når alt kommer til alt, hykleriske. Inden for de seneste måneder har Frankrig solgt seks fregatter til Grækenland for 2,5 mia. EUR, helikoptere for mere end 200 mio. EUR og nogle Rafale-kampfly (et Rafale-kampfly koster 100 mio. EUR). Desværre tillader min spiongerning mig ikke at afsløre, om det var 10, 20 eller 30 Rafale-kampfly. Det beløber sig til næsten 3 mia. EUR. Og så er der Tyskland, som har solgt seks undervandsfartøjer til Grækenland inden for de seneste måneder til levering over de næste par år. De beløber sig til 1 mia. EUR.
Ja, det er fuldstændig hyklerisk. Vi giver dem penge, så de kan købe vores våben. Jeg opfordrer Kommissionen til her i Parlamentet og Rådet at redegøre for, hvor mange våben europæerne har solgt til Grækenland og Tyrkiet inden for de seneste år. Lad der i det mindste være noget gennemsigtighed. Fortæl os det. Jeg vil under alle omstændigheder gerne understrege, at hvis vi skal handle ansvarligt, er vi nødt til at garantere Grækenland dets territoriale integritet: Grækenland har 100 000 soldater, mere end 100 000! Tyskland har 200 000. Det er fuldstændig absurd: Et land med 11 millioner indbyggere, der har 100 000 soldater. Lad os fremlægge det for Grækenland. Det kan meget vel være langt mere effektivt end at skære i lønnen hos en, der tjener 1 000 EUR. Det er min anmodning til Kommissionen: Vær lidt mere fair.
(Bifald)
Derk Jan Eppink
Hr. formand! Som antireaktionær er min entusiasme ikke så stor som hr. Cohn-Bendits, men nu forstår jeg, hvorfor 1968 var så stor en succes for ham. Jeg kunne som barn kun følge begivenhederne på tv-skærmen.
Jeg er lige så bekymret som det europæiske folk over den aktuelle udvikling. Sparere og pensionister spørger f.eks. sig selv, hvor det hele ender. Spørgsmålet og bekymringen er helt reel. En pakke til 110 mia. EUR er en helt enorm mængde penge.
Først snakkede vi om 35 mia. EUR, så om 60 mia. EUR og nu om 110 mia. EUR. Det er en kæmpe sum, og stramningspakken i Grækenland er også enorm. Alligevel må vi ikke glemme, at Grækenland har levet på kredit alt for længe med en pensionsalder på 53 år. Hvem ville ikke gerne have det? Spørgsmålet er, om Grækenland kommer ud i den anden ende. Vi oplever lige nu strejker, oprør, uroligheder osv. Det gør Grækenlands problem til et europæisk problem, vores problem.
Problemet i Athen påvirker det nederlandske folk, flamlænderne, tyskerne - os alle - og der er risiko for, at det smitter. Jeg har det synspunkt, at Grækenland skulle have været smidt ud af euroområdet, da landets dårlige forvaltning af budgetmidler blev opdaget. Vi skulle have fastsat et skæringspunkt, men det gjorde vi ikke, og nu er vi nødt til at fortsætte og håbe, at det lykkes.
Vi er også nødt til at omskrive reglerne i stabilitets- og vækstpagten. Den giver hverken stabilitet eller, i den aktuelle situation, økonomisk vækst. Efter min mening skal tilsynet styrkes. Kommissionen skal udvise mere mod, og der skal være bedre overvågning af, om reglerne overholdes. Alt dette har manglet i de senere år.
Som jeg ser det, har vi imidlertid også brug for en exitprocedure for lande, der ikke længere kan klare sig på euroområdet. Vi har en exitprocedure for EU, men ikke for euroområdet, og jeg mener, vi har brug for den mulighed, så lande kan introducere og devaluere deres egen valuta, så de kan komme sikkert i land igen. Hvorfor findes der en exitprocedure for EU i Lissabontraktaten, men ikke for euroområdet?
Kommissær Rehn fortalte mig sidste gang, at et lands udtræden af euroområdet vil være i strid med den stadig snævrere sammenslutning, men Grækenland demonstrerer for øjeblikket, hvor grænsen for denne stadig snævrere sammenslutning går. Pludselig har vi en svag euro og en lav vækstrate. Vi er fanget af teorien om den stadig snævrere sammenslutning. Vi holder de europæiske skatteydere fangen, og disse skatteydere bliver mere og mere urolige for hver dag, der går. Det skal vi ikke glemme.
Lothar Bisky
Hr. formand, mine damer og herrer! Selvfølgelig skal vi hjælpe Grækenland. Dog indeholder den såkaldte redningsoperation visse absurde elementer. Processen med at nå frem til en beslutning vedrørende hjælpepakken var meget dyr og langtrukken, fordi Frankrig og Tyskland opførte sig som supermagter.
I mange år er de finansielle markeder blevet mere og mere deregulerede, og nu er alle overraskede over, at det er dyrt. Hvem skal nu betale prisen for de politiske fejl? Arbejderne, almindelige borgere? Banker bliver ikke pålagt forpligtelser. Nej, endnu en gang er det skatteyderne, der skal betale regningen og grave dybt i lommerne for at betale for bankernes profitmageri. Igen er arbejderne nødt til at acceptere lønnedskæringer. Diktaterne fra Den Internationale Valutafond fjerner enhver lighed med en demokratisk beslutningstagningsproces.
I forbindelse med olieudslippet i Den Mexicanske Golf er der blevet stillet krav om anvendelse af "forureneren betaler"princippet. Det mener jeg, er det rigtige at gøre. Enhver, der graver efter penge eller guld, må også være ansvarlig for skaderne i tvivlstilfælde. For øjeblikket skal bankerne ikke en gang, i hvert fald ikke i Tyskland, tilbagebetale den gæld, de har optaget, og som de gladelig bruger til at spekulere imod euroen. Desuden spekulerer de stadig, om end vi længe har sagt, at der skal gøres noget ved det.
Der er kommet forslag til tiltag på bordet. Forbud mod at handle med kreditderivater og short selling, indførelse af skat på finansielle markedstransaktioner, særlige afgifter i forbindelse med udbetaling af bonusser i den finansielle sektor, en juridisk bindende bank- og forsikringsafgift - alle disse forslag er kommet på bordet. Grækenland skal selvfølgelig gøre deres hjemmearbejde. Ligesom andre lande i EU skal Grækenland også beskatte velstand, bekæmpe korruption og skære i udgifterne til våben. Hr. Cohn-Bendit har allerede talt meget overbevisende om dette emne. Derfor vil jeg undlade at nævne fakta i denne forbindelse og blot tilslutte mig de ting, han sagde i sit indlæg.
Jeg kan godt forstå, at folk i Athen går på gaderne for at protestere. Det, jeg ikke kan forstå, er volden. Jeg er enig med alle, der har udtrykt sympati for ofrene, hvis lidelser er meget beklagelige. Med vold opnår man det modsatte af det, de protesterende og ærligt demonstrerende ønsker. Volden er nødt til at stoppe.
Nikolaos Salavrakos
for EFD-Gruppen. - (EL) Hr. formand! Mange tak. Vi forsøger at få tallene til at se godt ud, og det er et velkendt faktum, at når tallene ser godt ud, så er folk utilfredse. Vi er nødt til at finde balancen - vi er nødt til at få tallene til at balancere, og vi er nødt til at gøre folk tilfredse.
Som et resultat af denne uortodokse adfærd sørger Grækenland i dag over tre ofre, tre arbejdere, der døde på grund af andre arbejderes aggressive protester. Over hele Europa er den krise, der kom fra den anden side af Atlanten, og som ser ud til at være værre her, årsag til en negativ holdning til politik og politikere.
I Grækenland har samfundets græsrodsbevægelser en meget negativ indstilling til politikere. Der er 300 medlemmer af det græske parlament, og jeg kan høre det græske samfund sige "ud med alle 300". Det er farlige tider. Jeg læser om de samme ting og om den samme foragt for politik i andre af EU's medlemsstater. Vi kender det alle, og vi ved også godt, at vi er nødt til at bevare demokratiet.
Når det nu er sådan og med dette i baghovedet, og fordi jeg ikke har tid til at gå i yderligere detaljer, vil jeg gerne understrege, at morgendagens ledere er nødt til at arbejde hurtigere og i retning af en mere permanent løsning for flere stater. Grækenland er en af dem, men det er kun toppen af isbjerget. Der er flere medlemsstater, både i og uden for euroområdet, som står over for økonomiske problemer, der kun bliver værre i de kommende måneder.
Formanden
Jeg afbrød Dem ikke, fordi De er græker, for Deres mening er meget vigtig for os alle, hr. Salavrakos!
Barry Madlener
(NL) Hr. formand! Jeg vil især gerne tale til hr. Verhofstadt, hr. Daul og hr. Schulz - nå, han er her ikke for øjeblikket, men så taler jeg til hans gruppe, Gruppen for Det Progressive Forbund af Socialdemokrater i Europa-Parlament, eftersom de er delvis ansvarlige for problemet. De siger, der er behov for solidaritet. Lad mig minde Dem om, at Grækenland har været den største støttemodtager af europæiske midler i mange år. Derfor har landet spændt buen i mange år, og De har været mere end villige til at skyde pilen af, for De er alle så eurofile og ønsker så brændende en europæisk udvidelse, at De er holdt op med at være kritiske, og nu står vi så tilbage med aben.
Jeg ved ikke, om De husker, at Spanien - det land, der står for skud næste gang - har legaliseret 2 mio. illegale immigranter inden for de sidste 15 år. Det syntes De alle sammen var fantastisk, men nu har Spanien en arbejdsløshed på 20 % og er i store vanskeligheder, hvilket også er tilfældet for Portugal. Alle disse lande har socialistiske regeringer, som De har støttet med europæiske midler i flere år, og som har klaret det utrolig dårligt i og med, at de har levet over evne. År efter år har De set til, år efter år har De godkendt det, og nu skal vi, borgerne, betale prisen. De skulle skamme Dem.
Den eneste løsning, som jeg ikke har hørt nogen nævne, er, at vi er hårde mod Grækenland. Landet skal genindføre drakmen, fordi landets medlemskab af euroområdet er uholdbar. Hvis Spanien er det næste land, genindfører det bare pesetaen og Portugal på samme måde escudoen, så de bliver i stand til at konkurrere. Europa er mangelfuldt, og de nordeuropæiske borgere kommer snart til at nægte at betale for Deres fejltagelser og for de slappe socialistiske regeringer i disse lande. For at gentage mig selv så har Grækenland, Spanien og Portugal, der alle er socialistiske lande, modtaget EU-midler. Immigrationen er gået amok, mens De har lænet Dem tilbage og gjort ingenting.
Stavros Lambrinidis
(EL) Hr. formand! Mange tak. Jeg vil gerne kommentere noget, hr. Salavrakos sagde tidligere om de tre mennesker, de tre arbejdere, der blev dræbt i Athen i dag af tre andre arbejdere. Der er absolut ingen undskyldning for dette. De mennesker blev dræbt af mordere, af kriminelle. Arbejdere afholdt en stor fredssamling i Athen i dag. De dræbte ikke nogen. De rigtige kriminelle blev fordømt af premierminister Georgios Papandreou og alle de politiske partier i parlamentet for ikke ret lang tid siden. Det er en stor fejltagelse, og det er farligt at forveksle fredelige protester med kriminelle handlinger, som dem, der blev begået i Athen. De fordømmes af alle, de taler ikke på vegne af græske arbejdere, og de giver ikke udtryk for den almindelige overbevisning om, at hvis vi står sammen som nation, skal vi nok bringe landet ud af krisen.
Formanden
Jeg vil helst ikke indblandes i en diskussion om dette emne. Men lad mig alligevel sige, at vi alle her i Parlamentet - alle medlemmer af Europa-Parlamentet, og jeg er sikker på, at jeg også taler for formanden for Kommissionen og hr. López Garrido på vegne af Rådet - igen gerne vil udtrykke vores store solidaritet med den græske nation. De er vores venner, og vi ved, hvilket stort ansvar begge sider af konflikten har for det, der foregår i Grækenland. Det er et kæmpe ansvar.
Jeg vil gerne fortælle Dem, at jeg også har oplevet det ansvar, og at jeg har oplevet det fra begge sider. Jeg var medlem af en fagforening og aktivist, og jeg var meget aktiv i mange år. Jeg har også været regeringsleder, og jeg forstår den vanskelige situation, der er i dag i Grækenland. Vi ønsker alle at vise vores solidaritet og udtrykke vores dybeste sympati med først og fremmest familie og venner til ofrene. Det er helt naturligt, at vi gerne vil det, og at vi betragter det som vores pligt i Europa-Parlamentet. Tak for den ansvarlige forhandling, vi har haft her i Parlamentet i dag.
Skriftlige erklæringer (artikel 149)
Ilda Figueiredo  
Vi står i en meget alvor situation. Der er en åbenlys mangel på solidaritet blandt EU's ledere - især Tysklands - vedrørende aftalen om Grækenlands situation. Først og fremmest tager de den politiske kontrol over landet, mens de tvinger grækerne årtier tilbage rent socialt. Dette sætter spørgsmålstegn ved principperne om social og økonomisk samhørighed, konvergens, solidaritet og den såkaldte europæiske sociale model, de altid har slået til lyd for.
Som det fremgår klart af de græske arbejderes og den græske arbejderklasses kamp, er det uacceptabelt at kræve, at den græske regering skal bringe deres grundlæggende rettigheder i fare. Dette pålægges regeringen til gengæld for et lån til en rente, der er højere end Den Internationale Valutafonds egen rente. Det lader til, at der ikke er nogen grænser for lederne af euroområdet. De har udnyttet den græske sårbarhed, og nu bruger de deres imperialistiske position til at udøve fuldstændig dominans over Grækenlands interne politikker til gengæld for et lån, som de også får renter af.
Denne beslutning skal ændres på næste topmøde. Lederne skal vælge et tilskud, der ikke skal tilbagebetales, fra EU's budget, enten som et ekstraordinært tilskud eller finansieret af fremtidige EU-budgetter. De rigere lande inden for euroområdet skal vedtage princippet om økonomisk og social samhørighed en gang for alle.
