Olukord Gazas
President
Järgmine punkt käsitleb presidendi avaldust olukorra kohta Gazas. Fraktsioonide esimehed tutvustavad oma seisukohta kõnealuses küsimuses. Nad palusid aga ka minul teema kohta avaldus teha ja ma olen sellega rõõmuga nõus.
Rahutuste ägenemise taustal Lähis-Idas tekkis möödapääsmatu vajadus võtta kõnealune teema veel kord päevakavva. Meie, eurooplased küsime endilt taas, mida saame teha, kuidas peaksime reageerima järjest süvenevale vägivallale, mis põhjustab Lähis-Idas taas kord sündmuste ägenemist.
Asja juurde tulles võib öelda, et ainus vastus on iisraellaste ja palestiinlaste vaheliste rahukõneluste resoluutne taotlemine ja nende järjepidev edendamine. Vägivald ja terrorism ei tohi hävitada Annapolises alanud rahuprotsessi. Euroopa Parlamendi liikmetena peame tegema kõik endast oleneva, et seda vältida.
Ohvreid kujutav telepilt, mis meieni iga päev jõuab, on masendav. Kui nädal tagasi liigutas meid ja tekitas meis nördimust pilt süütutest Palestiina kodanikest, kelle hulgas oli palju lapsi, kes kaotasid elu Gazas ebaproportsionaalse sõjalise jõu kasutamise tagajärjel, siis alates eelmisest neljapäevast jagame me Iisraeli rahva kurbust ja meelepaha ohvriterohke rünnaku tõttu ühele Jeruusalemma koolile.
Sümpaatia on ka poliitikas üllas väärtus, kuid sellest ei piisa. Sümpaatia ei asenda poliitilist tegevust. Teostatavad poliitilised lahendused peavad tuginema ratsionaalsetele, selgetele põhimõtetele. Inimelu kaitse ja rahvusvaheline õigus on selliste põhimõtete kehastus ning need peavad olema ka meie teetähised.
Euroopa Parlamendi nimel mõistan täielikult hukka Hamasi ja teiste Palestiina äärmuslaste poolt korda saadetud vägivallaaktid. Ma palun Iisraeli valitsusel kuulata nii oma riigi inimestelt kui ka väljastpoolt tulevaid seisukohti, mis kutsuvad üles panema sõnad tegudesse, et saavutada rahu.
Gaza sektor on muutunud Lähis-Ida paranematuks haavaks. Mõnedele inimestele on see pinnuks silmas, kuna äärmuslased omavad seal poliitilist võimu. Paljud sooviks neile selja keerata, eraldada Gaza sektor ülejäänud maailmast ning teeselda, et seda ei ole olemas. Müüride taga, mis on juba ehitatud ning mida praegu Egiptuse piirile ehitatakse, elavad inimesed - mehed, naised ja lapsed, kellel on õigus inimväärsetele elutingimustele - ning inimesed ei talu müüre ja eraldatust igavesti.
Inimesed kardavad. Me tunneme kaasa nendele, kes elavad paikades nagu Sderot ja Ashkelon ning kes elavad iga päev uute relvastatud rünnakute hirmus. Me suhtume Iisraeli julgeolekusse väga tõsiselt ning kaitseme seda alati. Euroopa Parlament ja mina ise kordasime seda sõnumit lugematu arv kordi minu visiidi jooksul Iisraeli ja Palestiina aladele 2007. aasta mai lõpus. Relvastatud rünnakud Iisraelile Gaza sektorist peavad lõppema. Selline vastuhakk on terrorism ning meie seisukoht on, et see on täiesti lubamatu.
Sel ajal kui inimeste emotsioone valitseb hirm, on surm aga lõplik ning keegi ei saa tuua tagasi neid sadu inimesi, kelle elud on ohverdatud Iisraeli julgeoleku nimel alates Gaza sektori eraldamisest. Peame kaaluma selle lähenemisviisi proportsionaalsust ja otstarbekust. Peame samuti küsima, kas see on kooskõlas rahvusvahelise õigusega, et mis tahes piirkonna rahvas peaks kannatama oma juhtide äärmuslikkuse all.
Gaza inimestele üksnes minimaalse humanitaarabi tagamine ja muul viisil nende ignoreerimine ei saa olla kauakestev ja toimiv lahendus. Euroopa Liit aitab omapoolse humanitaarabiga leevendada kitsikust, kuid tema peaeesmärk peaks nüüd olema pikaajaliste poliitiliste investeeringute tegemine, nii et tema heldekäelist finantstoetust saaks juhtida strateegiliselt kõige soovitavamas suunas.
Eelmise aasta detsembris Pariisis toimunud rahastajate konverentsil, kus ka Euroopa Parlament oli esindatud, lubas Euroopa Liit eraldada 2008. aastaks 540 miljonit eurot, toetamaks Annapolises algatatud rahuprotsessi. Uus rahastamismehhanism Pegase juba toimib.
Euroopa Parlament soovib, et Euroopa Liit toetaks ja aitaks jõuliselt rahuprotsessi edendamist. Eelarveasutusena aga peame tagama, et meie finantskohustus ei kalduks oma otstarbest kõrvale. Kõik erakonnad peavad mõistma, et Euroopa Liit ei saa endale lubada sõjalist tegevust, mis hävitab meie rahalise solidaarsuse viljad.
Euroopa Parlamendi soov on teha tõhusat tööd kui aus vahendaja, leidmaks lahendus Lähis-Ida konfliktile. Meie uus Lähis-Ida töörühm kavatseb aidata kaasa kõnealuse eesmärgi saavutamisele. Kahe nädala pärast arutame koos Pariisi rahastajate konverentsi järelmeetmete töörühmaga, kuhu kuulub Prantsuse välisminister Bernard Kouchner, Norra välisminister Jonas Gahr Støre, volinik Benita Ferrero-Waldner ja Lähis-Ida kvarteti erisaadik Tony Blair, abi osutamise tegelikke tingimusi.
Kui Euroopa Liit tegutseb ausa vahendajana, on erapooletus kohustuslik. Samas, kui me keskendume pidevale diplomaatilisele võitlusele, kirjeldamaks olukorra ägenemist Iisraelis ja Gazas erapooletult, kaldume unustama, et inimesed, mitte sõnad, peaksid olema meie poliitika keskmes. Seda, mida kirjeldatakse Annapolise protsessina, ei tohi kasutada suitsukattena, mille taga jääb püsima asustamise poliitika ning Palestiina alasid eraldavad jätkuvalt arvukad julgeolekutsoonid, mis takistavad inimeste vaba liikumist.
Palestiina rahva olukord ei parane, kui inimesed ei saa vabalt Gaza ja Lääne kalda aladel ringi liikuda. Liikumisvabaduseta on stabiilse Palestiina riigi loomine võimatu. Julgeolekul on rohkem kui vaid sõjaline mõõde. Julgeolekut ei saa saavutada, kui Iisraeli ja Palestiina inimesed ei tunnusta ega austa üksteist. Julgeolek algab leppimisega. On tulnud aeg külvata seemneid kestva lepituse saavutamiseks ka palestiinlaste vahel. Hamas peab muutma oma seisukohta ning tegema koostööd mõõdukate palestiinlastega rahu loomise eesmärgil. Taas kord avaldan ma meie poolt toetust president Mahmud Abbasile ning peaminister Salam Fayyadile.
Üks edu võtmeid on seada sisse reeglid Gaza sektori piiriületuskohtades, pöörates suurt tähelepanu kiire lahenduse leidmisele Karni ja Rafahi piiriületuskohtades. Need on paigad, mille suhtes on ka Euroopa Liidul suur vastutus.
Daamid ja härrad, tehkem kõik meist olenev, et toetada meie finantskohustust järjepideva poliitilise tegevusega, et saaksime kaasa aidata rahu tagamisele Lähis-Idas ning eelkõige toetada Lähis-Ida inimesi.
(Aplaus)
Joseph Daul
fraktsiooni PPE-DE nimel. - (FR) Härra president, komisjoni president, daamid ja härrad, paar kuud tagasi oli Annapolises iisraellastel ja palestiinlastel üks unistus - unistus kahest rahvusest, millest kumbki elab turvaliselt oma rahvusvaheliselt tunnustatud piiridega riigis pärast aastakümneid kestnud vägivalda, perekondade leina ja tragöödiat. Paar kuud tagasi Pariisi konverentsil oli rahvusvaheline kogukond nõus seda unistust toetama ning võimaldama sellel tegelikkuseks saada.
Euroopa, mis on peamine rahvusvaheline rahastaja, usub rahumeelsesse ja turvalisse tulevikku ning teeb kvarteti raames kõik endast oleneva, et aidata kahel osapoolel lõhkuda vägivalla ning teineteise mõistmise puudumise nõiaring. Samas aga tapeti Gaza sektoris paar päeva hiljem jõu ebaproportsionaalse kasutamise ja relvastatud provokatsiooni tagajärjel arvukalt palestiinlasi ning vägivaldsetes kokkupõrgetes mitu Iisraeli sõdurit. Alles eelmisel neljapäeval tappis üks palestiinlane kuulsas religioosses koolis kaheksa õpilast ning sai ka ise surma. Usufanaatikute kuulid ja isikud, keda õhutab tegutsema kättemaks, sallimatus ja tunnustamatus teiste poolt, on teinud dialoogi, kompromissi ja rahu taotlemise veelgi keerulisemaks.
Rahvusvaheline kogukond ja meie Euroopas ei saa hakata ega peaks hakkama kummagi poole kohtunikuks. Meie ülesanne on näidata Annapolise rahuleppe osapooltele eesmärki, teisisõnu tuua nad läbirääkimiste laua taha. Paar nädalat tagasi juhatasin fraktsiooni delegatsiooni Jeruusalemma ja Ramallahsse ning selle käigus sain kolm õppetundi.
Esimene neist on Euroopa ootused Lähis-Idas: mitte ainult Euroopa, mis toetab rahuprotsessi rahaliselt, kuigi see on oluline, vaid Euroopa, mis teeb oma kohalolu märksa tuntavamaks ning on poliitiliselt tugevam. Peame rohkem ja tõhusamalt tegutsema.
Teine õppetund: peame Iisraelis ja Palestiinas julgustama mõõdukaid erakondi ning andma neile poliitilist toetust. Riskantne tee, mille need erakonnad on valinud, rahu ja dialoogi tee ning vastutus oma rahva ees, ei tule neile sageli valimistel kasuks. Just nimelt neid erakondi ja tagasihoidlikke näitajaid tuleb edendada nii palju kui võimalik, sest neil ja ainult neil on võti rahumeelse ja jätkusuutliku lahenduse leidmiseks piirkonnas.
Kolmas õppetund on asjaolu, et Euroopa peab tegema nii, et mõlemad pooled mõistaksid, et nad ei saa sellest julgeoleku, kaitse ja vägivalla nõiaringist välja müüre ehitades, rakettidega inimesi tappes ja teist poolt alandades. Ei, nad suudavad seda vaid siis, kui nende naabritel, eelkõige noortel inimestel võimaldatakse tulevikku ehitada, ambitsioone teostada ja oma maad arendada, et saaks rajada stabiilse aluse ning saavutada tõhusaid tulemusi.
Koos meie fraktsiooniga tervitan ma nii Iisraeli kui ka Palestiina liidrite hiljutist üleskutset tulevaste dialoogide pidamiseks pärast Annapolises algatatut. Euroopa peab tõhustama oma poliitilist toetust. Ma rõhutan, oma toetust just nimelt võimul olevatele mõõdukatele erakondadele. See on ainus viis ning eile kuulsime me jumalateenistuse ajal Palestiina ja juudi esindajate samasisulist üleskutset - rahu nende inimestele.
(Aplaus)
Martin Schulz
fraktsiooni PSE nimel. - (DE) Härra president, daamid ja härrad, mis puudutab olukorra analüüsi, siis ei ole mul teie ja Joseph Dauli tähelepanekutele tegelikult midagi lisada.
Me oleme kõik nõus selle suhtes, mida on vaja teha, ning tunneme kõik praegust olukorda. Seega ei ole mul vaja teha kokkuvõtet nõuete kohta Euroopa Liidu seisukohast või korrata midagi ELi enda rolli kohta. Pean aga rõhutama, et me ei saa vaikides pealt vaadata, kui asjad, mida ehitame Euroopa Liidu poolt eraldatud vahendite abil, hävitatakse mõttetult lühikese aja jooksul.
Seda kõike on öeldud. Seetõttu räägin lähemalt sellest, mis meil sotsialistide fraktsioonis selles arutelus praegu öelda on ning esitan meile kõigile järgmise mõtte, mille üle arutleda: kui vägivallast loobumise põhimõtet ei saa seada peaeesmärgiks, ei saavutata lahendust Gaza olukorrale ega vägivalla spiraalile, mis on Lähis-Ida vaevanud aastakümneid.
Seega tuleb öelda üsna kategooriliselt, et vägivallast loobumine - mõlemad pooled peavad teatama oma kavast hoiduda jõu kasutamisest ning koondama kõik oma jõupingutused kokkuleppe saavutamisele - ei ole parlamendi leiutis, vaid on viimaste aastakümnete jooksul tehtud korduvate püüdluste alus (Annapolis ei olnud tõepoolest muud, kui üksnes uus püüdlus) tekitada osapoolte vahel vägivallata dialoog.
Miks need püüdlused ikka ja jälle ebaõnnestuvad? Põhjused on ilmselged ning need tuleb välja öelda. Nad ebaõnnestuvad, sest mõlemal poolel on inimesi, kes on huvitatud võitluse jätkamisest või vägivalla taotlemisest. Ühest küljest, ja seda eelkõige terroristide seas, on inimesed, kes propageerivad Iisraeli eksisteerimise õiguse eitamist ning seetõttu kaitsevad vägivalla kasutamise põhimõtet, ning teisest küljest, eelkõige Iisraeli demokraatlike struktuuride hulgas, millal tahes Iisraeli valitsus on valmis pidama läbirääkimisi rahumeelse lahenduse leidmiseks, takistavad parlamendi taktikud kogu protsessi.
Just nimelt sama olukorda kogeme taas kord. Annapolises ütles peaminister, et soovib pidada läbirääkimisi, kuid Knesseti liikmed ja tema enda valitsuse liikmed seavad piirangud tema läbirääkimiste volitustele parteipoliitilise taktika eesmärgil, mida me kõik tunnustame.
Gaza inimeste usk ja mõttetu blokeerimine, mis põhjustas piirkonnas kaose ja viletsuse, on ebaseaduslikult võimu haaranud Hamasi seisukohtade, mille kohaselt on vägivald ainus viis, omaksvõtmise tagajärg. Seda asjaolu tuleb selgelt esile tuua, nagu ka asjaolu, et võimu, mille nad vägivaldselt omastasid, ei kasutataks selleks, et oma kaaslastest äärmuslasi hoiatada vägivalla kasutamise eest. See on nimelt Gaza sektori inimeste kannatuste põhjus.
Veel üheks põhjuseks on asjaolu, et need, kes pooldavad Iisraeli, takistavad igat väiksematki katset edasi minna, sest nad soovivad kehtestada oma tegevuskava, ning neil õnnestub väikseimagi edusammu olulisuse vähendamine provokatsioonide abil. Teisiti ei oska ma selgitada ilminguid, nagu asulate ehituse jätkamise teade.
Kes aga sellise olukorra tõttu kannatavad? Naised, lapsed, kaitsetud inimesed, eelkõige Gaza sektoris, aga ka mõistagi iisraellased, kes elavad piiriäärsetel aladel. Meie kogemuste kokkuvõtteks lubage öelda, et äärmuslased vajavad seda konflikti, et oma olemust õigustada. See on olnud nii aastakümneid ning selline püsivalt muutumatu olukord valitseb mõlemal pool. Peame ütlema mõlema poole äärmuslastele, et nad ei saavuta oma eesmärki kunagi. Nad võivad muuta vägivalla püsivaks, kuid nad ei saavuta kunagi oma poliitilisi eesmärke, kuna neid ei saavutata kunagi vägivalla abil.
Ehk on meie, eurooplaste jaoks oluline ülesanne pidada meeles ühe iisraellase, nimelt Yitzhak Rabini sõnu. Aastal 1995 tegi ta ühe kõige mõistlikuma avalduse, mida ma olen kuulnud: "Võitleme terrorismi vastu nii nagu ei oleks mingisugust rahuprotsessi ning taotleme rahuprotsessi nii nagu ei oleks mingisugust terrorismi". See on sõnum mõlemale poolele. Ilma sellise sõnumita ei ole ka rahu.
(Aplaus)
Graham Watson
fraktsiooni ALDE nimel. - Härra president, olukord Gazas on eelkõige humanitaarkatastroof. Mitte ükski hukkamõist, ükskõik kumma konflikti osapoole hukkamõist, ei lahenda seda.
Gaza on olnud suletud alates eelmise aasta juunist. Poolteist miljonit inimest on lõksus lootusetult puudulikes tingimustes piisava vee, elektri, kütuse ning reoveepuhastusseadmeteta. Kaks aastat tagasi sõltusid viiest Gaza elanikust kolm ÜRO abist, nüüd sõltub viiest neli. Ettevõtted on pankrotis, tööd on peaaegu võimatu leida ning olukord on hullem kui mis tahes ajal alates sellest, kui Iisrael territooriumi 1967. aastal okupeeris. Iisraeli sõdurit Gilad Shaliti on hoitud alates 2006. aasta juunist vangis ning ma usun, et Iisraeli vanglates peetakse kinni ligi 11 000 palestiinlast.
Euroopa Liitu võib kogu olukorras mõista hukka selle eest, et oleme pimesilmi järginud ameeriklaste strateegiat. Euroopa Liidu eriesindaja Marc Otte ütles, rääkides hiljuti meie delegatsiooniga suheteks Palestiina Seadusandliku Nõukoguga, et Euroopa Liit järgneb USAle. Selle ilmselge tulemus on, et Iisraeli sõjavägi hävitab järjepidevalt Ameerika relvi kasutades Palestiina infrastruktuuri, mida rahastab Euroopa maksumaksja. Kas peaksime Euroopa raha sellisel viisil ja oludes kasutama? Kui kunagi on olnud vajadust Euroopa Liidu ühise välis- ja julgeolekupoliitika järele, siis kindlasti nimelt selles küsimuses.
Meie fraktsioon tervitab täna keskpäeval saavutatud mitteametlikku vaherahu. Soovime Egiptusele edu vahendusläbirääkimistes, kuid oleme veendunud, et vägivalla tsüklit, mis tõi hiljuti kaasa 56 inimese surma Gazas 1. märtsil ning kaheksa inimese surma laupäeval Jeruusalemmas, ei saa peatada vägivalla abil.
Püsiva rahu saavutamiseks vajame dialoogi. Annapolises lubati rahu saavutada 10 kuuga, kuid paljud meist usuvad, et Iisrael üritab taas nurjata mis tahes vahenduskõnelused. Hamas on jätkuvalt küüniline oma raketirünnakute poliitikaga, teades, et vastumeetmed on ebaproportsionaalsed.
Me mõistame mõlema poole vägivalla hukka. Jah, Iisraelil on õigus kaitsta ennast tsiviilelanike vastu suunatud hävituslike rünnakute eest, kuid tal on kohustus demokraatiana teha rohkem, kui ta oma valitsemisega hetkel teeb. Me tundume kaugenevat kahe riigi olemasolul põhinevast lahendusest - kas on see siis raketirünnak Ashkelonile või 530 uut elamispinda, mille ehitamisest teatati Givat Ze'evis Ramallahi lähedal.
Lääne poliitika on seni tuginenud kolmele eeldusele: esiteks, Hamasiga ei ole võimalik rääkida, teiseks, Iisrael on ainus demokraatlik riik piirkonnas ning teda tuleb kohelda tavapärase demokraatiana ning kolmandaks, härra Abbas on mõistlike palestiinlaste esindaja. Paljud meie fraktsioonist seavad need eeldused kahtluse alla ning arvavad, et peame oma poliitika viivitamatult üle vaatama, leidmaks lahendus, kuidas need kogukonnad koos saaksid elada.
Brian Crowley
fraktsiooni UEN nimel. - Härra president, olen nõus enamikuga, mida ütlesid härra Daul, Schulz ja Watson enne mind. Tegelikkus, millega me silmitsi seisame - hoolimata konflikti geopoliitilisest loomust või isegi selle ajaloolisest loomust -, on see, et iga päev hukkuvad süütud inimesed. Iga päev kaotavad perekonnad oma liikmeid. Iga päev sureb mõni inimene või saab haavata. Protsesside süvenedes eemalduvad mõõdukad jõud üha enam.
Me ei peaks tegelema süüdistamisega. Me võime kõik rääkida sündmustest, mis leidsid aset Gazas viimaste kuude jooksul, kuidas Iisraeli ametivõimude küünilisel kaasamisel lõigati ära veega, elektriga ja toiduga varustamine, üritades inimesi sõna tõsises mõttes alistuma näljutada. Kuid see ei ole toimunud üksnes hiljuti, see olukord on kestnud juba mitukümmend aastat. Samamoodi küüniline oli Hamasi reaktsioon, korraldades raketirünnaku piirkonnale ja tappes jõhkralt kaheksa inimest ühes koolis.
Kuigi me võime jätkata ja mõista lõputult hukka mõlema poole äärmuslaste tegevuse, hoolimata sellest, kas nad on ametlikud terroristid, riigi terroristid või riigi poolt rahastatud terroristid, ei muuda see tõsiasja, et see, mida on vaja, on dialoog, mõistmine ja eelkõige kõigi inimeste elude austamine, iga inimese elu väärtuslikkuse austamine. Üksnes nii leiame tee, et tuua inimesi üksteisele lähemale. Me kõik räägime lahendusest, mis põhineks kahe riigi olemasolul, kuid lahendusest, mis tugineb kahe elujõulise riigi olemasolul, mitte väikestest tükkidest kokkupandud kogukonnal, vaid kahe elujõulise riigi olemasolul. Samamoodi, kui neid kahte riiki tunnustatakse, kui nende liidreid tunnustatakse, toimuvad läbirääkimised ja arutelud. Selle dialoogi kaudu astutakse loodetavasti järgmine samm rahu saavutamise suunas piirkonnas äsja välja kuulutatud relvarahuga, president Abbasi ja peaminister Olmerti vahel toimuvate läbirääkimistega ning meie sooviga anda mis tahes abi me saame.
Ma ei süüdista Euroopat, et ta toetab teede, vee- ja elektrijaamade ehitamist ning koolide ja tervishoiukeskuste ehitamist palestiinlastele, kes jäeti saatuse hooleks, kui nad oma kodudest välja aeti.
Me kõik peame tagama, et kõigi inimeste eest hoolitsetakse.
Daniel Cohn-Bendit
fraktsiooni Verts/ALE nimel. - (DE) Härra president, daamid ja härrad, kahe minutiga ei suuda ma koostada rahuplaani, kuid võin käsitleda ühte või kahte punkti. On aeg, et me uuendaks oma sõnavara, sest me ei vaja mitte dialoogi, vaid läbirääkimisi. Termin dialoog ei ütle meile midagi. Antud olukorras peetakse sõda ning sõja lõpetamiseks on vaja läbirääkimisi. See on küsimuse mõte.
Kuidas aga läbirääkimisi peetakse? Graham Watsonil on õigus: kui Euroopa Liit taotleb oma strateegiat, mitte USA strateegiat, peab ta tegema järgmist: esiteks peab ta pidama läbirääkimisi nendega, kes Gazas võimul on ehk Hamasiga, et nad teeksid, mida nad alati on lubanud teha, nimelt seada sisse relvarahu. Teine pool korraldab seejärel humanitaarabi viimise Gazasse. Seda nimetatakse läbirääkimisteks - teie annate midagi ning meie anname midagi.
Teiseks peame ütlema iisraellastele, et kui nad tahavad palestiinlastega läbirääkimisi, tuleb neil teha vaid üht, nimelt lõpetada viivitamatult mis tahes eluasemete ehitamine ja teha seda nähtavalt, vastasel korral ei saa nad enam Euroopa Liidult abi. Seda nimetan ma läbirääkimisteks. Ma olen võimupositsioonil ning püüan seda kasutada. Muidu on kogu tegevus mõttetu.
Ma usun sellesse dialoogi ning me taotleme seda. Ma usun poliitilisse mängu, öeldes lihtsalt oma vestluspartnerile, et niimoodi edasi minna ei saa. Iisraeli koloniaalpoliitika ohustab Iisraeli riiki. Peame seda iisraellastele ütlema. Samuti peame ütlema palestiinlastele, et viimane rünnak ohustas palestiinlasi ning rünnakud peavad lõppema.
Kui Euroopa Liit läheb lõpuks üle dialoogilt poliitilistele läbirääkimistele, mis hõlmavad endas ka jõupositsiooni kasutamist, on piirkonnas võimalik edusamme teha. Lühidalt öeldes, dialoog võib oodata, kõigepealt tuleb välja käia poliitilised kaardid.
(Aplaus)
Francis Wurtz
fraktsiooni GUE/NGL nimel. - (FR) Härra president, tänan teid avalduse eest. Me olime just langetanud otsuse selle formaalse algatuse suhtes pärast 110 palestiinlase hukkumist pommirünnaku tagajärjel Gazale, kui veel kaheksa ohvrit, seekord iisraellased, Jeruusalemmas tapeti. Iga kord mõistame me need kuriteod hukka, kuid ma nõustun eelkõnelejaga, et igaüks näeb, et teha on vaja tunduvalt rohkem, kui me loodame kunagi seda nõiaringi lõplikult lõhkuda.
Euroopa Liit ei pea olema mitte ainult piisavalt julge, mõistmaks kõik need mõlema poole kuriteod hukka, vaid ka osutama kõikide probleemide peamisele põhjusele, okupeerimisele, millele järgnesid julmus ja alandused, mis on lõppematu vihkamise, meeleheite ja kättemaksu allikad.
Seega ei ole õigustust okupeerimise jätkamisele. See tuleb selgelt välja öelda ning teha piisavad järeldused. Iisraeli tuntud rahu eest võitleja ja Sahharovi auhinna laureaat, meie sõber Nurit Peled tegi selle selgeks, kui ta ühe palestiinlase korraldatud rünnakus kaotas oma lapse. Rääkides tollase peaministri härra Netanyahuga, ütles ta: "Sa tapsid mu tütre". Sõna "sa" ei viidanud mitte ainult üksikisikule, vaid ka poliitikale, mida tema järeltulijad on järginud ja edendanud. Nüüd kutsutakse seda Gaza blokaadiks ning olukord on läinud isegi nii kaugele, et tsiviilelanikkond on ilma jäetud toidust ja tervishoiuteenustest. Olukorrale on ka viidatud üldisemalt kui "külade ja linnade sulgemine Läänekaldal", "rünnakud ja pommitamised", "teatud isikutele suunatud atentaadid ja massilised vahistamised", sealhulgas laste vahistamine, "edasine kolonialiseerimine ja müüri ehitamine", "annekteerimine ja fait accompli poliitika Jeruusalemmas" jne. Nende kuritegude käsitlemine suhtelistena ja kurjategijate karistuseta pääsemine vaid pikendavad sõda. Kui soovime jõuda kummagi poole rahu taotlejateni, peame julgema öelda välja tõde. Peame kutsuma liitu üles astuma viimaks otsustav samm.
Bastiaan Belder
fraktsiooni IND/DEM nimel. - (NL) Mis tahes riigi olulisim ülesanne on tagada oma rahva julgeolek ning see on ka kooskõlas rahvusvahelise õigusega. See selgitab Iisraeli reaktsiooni ohtratele rakettidele Gaza sektorist ning annab Iisraeli meetmetele õiguspärasuse. Palestiinlaste raketirahe on leidnud aset alates 2001. aastast. See sagenes märkimisväärselt pärast Iisraeli tagasitõmbumist Gazast 2005. aastal. Alates sellest ajast on Palestiina raketirünnakud juudi riigile kasvanud koguni 500% võrra.
Enne 2006. aastat oli Iisraeli territooriumile harva rohkem kui 50 raketirünnakut kuus. 2008. aasta alguses oli neid 50 päevas! See tähendab, et rohkem kui 250 000 Iisraeli kodanikku võib iga päev langeda Gaza sektorist tuleneva raketirünnaku ohvriks. Süüdistus, et Iisrael kasutab ebaproportsionaalset jõudu vastuseks sellele surmavale ohule, jätab tähelepanuta Hamasi ja teiste Palestiina terroriorganisatsioonide jõhkra taktika tulistada rakette baasidest, mis asuvad inimeste eluasemete piirkondades.
Veebruari lõpus rääkis sellest lõpuks Hollandi meedia kõneka pealkirja all "Palun, ärge tulistage siit enam rakette Iisraelile", mis on ühe Gaza sektorist pärit palestiinlase sõnad. Samuti tuleb öelda, et Iisrael järgib oma sõjalises tegevuses korrektselt õigusstandardeid. See on eeskuju, härra president, daamid ja härrad, mida Araabia maailm võiks järgida. Vahepael saab Gazas võimul olev Hamas kui piirkonna destabiliseerimistelje liige, loota olulisele toetusele Iraanilt, Süürialt ja Hezbollah'lt. Üks anonüümne Hamasi komandör tegi selle alles eile Sunday Times'is täiesti selgeks.
Kui Iraan saab sahkerdada oma Fajri raketid Gazasse, võib Hamas ähvardada isegi Tel Avivi. Kas Euroopa institutsioonid jagavad seda iisraellaste muret ja kui jah, siis mis on Euroopa strateegia vastukaaluks sellele destabiliseerimisteljele? See on küsimus, kui soovitakse saavutada stabiilsus ja rahu Lähis-Idas.
Jim Allister
Härra president, ma võiksin ühineda teistega ja mõista hukka Gazas ja Lähis-Idas hiljuti toimunud sündmused ning rõhutada, kui kohutav humanitaarkatastroof kõnealune olukord on ja rääkida mõlema poole suurtest kannatustest. Kuid ma pean tooma selgelt esile vahe organiseeritud, korduvate, Iisraeli riigi vastu suunatud rünnakute ja selle riigi õiguse vahel ennast kaitsta. See on rahvusvaheliselt tunnustatud riik. Ta tunnustab ning aktsepteerib kahe riigi olemasolul põhinevat lahendust, kuid siiski on ta pidevalt ja jätkuvalt teiselt poolt oma riigipiiri, peamiselt Hamasi kontrolli all olevalt territooriumilt pärinevate kohutavate vägivallategude ohvriks.
Seega ei püüa ma otsida enda seisukohast ettekäänet, ütlemaks, et Iisraelil on õigus, isegi vajadus ennast kaitsta ning toimida nende vastu, kes põhjendamatult ei ole nõus tegema mitte mingisuguseid mööndusi, et aktsepteerida Iisraeli õigust eksisteerida.
Me kuuleme sageli kõnealuses arutelus ja ka mujal inimesi rääkimas tasakaalustatud ja võrdse kohtlemise lähenemisviisist. Selles pole midagi võrdset, kui Gaza esitab oma poliitilised nõudmised, hoolimata nende õigustatusest, õelate ja korduvate terrorirünnakutega Iisraeli vastu, nagu seda demonstreeriti rünnakuga koolile. Selles pole midagi võrdset, kui Hamas keeldub Iisraeli tunnustamast ning nõuab seejärel, et riik, mida nad isegi ei tunnusta, ei rajaks mingisuguseid müüre ega võtaks kaitsemeetmeid. Kõnealune Iisraeli riigi eksisteerimisõiguse mittetunnustamine on toonud kaasa nii palju segadust ja rahutusi Lähis-Idas.
Juhataja
Päevakorrapunkt on lõpetatud.
