
Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana keskustelu neuvoston ja komission julkilausumista, jotka koskevat Beslanin panttivankikaappausta ja verilöylyä sekä terrorismin vastaista taistelua. 
Bot,
   . Arvoisa puhemies, muistimme viime lauantaina kolmen vuoden takaisia tapahtumia, jotka äkkiarvaamatta muuttivat maailmaa. Haluan johdantopuheenvuorossani katsoa ensiksi taaksepäin ja selvittää politiikkamme perustan ja käsitellä sen jälkeen terrorismin torjunnan nykytilannetta, ennen kuin tarkastelen puheenjohtajavaltio Alankomaiden työohjelmaa. Lopuksi sanon muutaman sanan Venäjän kanssa tehtävästä yhteistyöstä.
Syyskuun 11. päivän 2001 jälkeen on käynyt selväksi, että terrori-iskujen todennäköisyys on suurempi kuin haluaisimme uskoa. Emme voi aliarvioida niiden uhkaa. Olemme kaikki nähneet televisiosta kauheita terrori-iskuja. Olemme olleet näiden iskujen silminnäkijöinä, ja meidän on myös yhdessä varmistettava, ettei niitä enää tehdä. Se, mitä olemme nähneet sekä Euroopan unionin ulkopuolella – Jakartassa, Beslanissa, Irakissa, Afganistanissa ja Lähi-idässä – että Euroopan unionissa – kuusi kuukautta sitten Madridissa – edellyttää toimia nyt ja tulevaisuudessa. Jokainen terrori-isku herättää uusia kysymyksiä, jotka edellyttävät uusia vastauksia, ja luo uusia haasteita, joihin meidän on vastattava yhdessä käytännön toimien avulla. Meidän on suojeltava kansalaisiamme aiempaa paremmin. Meidän on tutkittava edelleen politiikan välineitämme tiiviissä yhteistyössä muiden kanssa. Terrorismiin ei ole mitään pikaratkaisua. Pitkästä terrorismin vastaisesta taistelusta mieleeni tulee kaksi tärkeää asiaa: suojelu ja yhteistyö. Tähän sisältyy myös ajatus suojelusta yhteistyön avulla.
Euroopan unioni on tehnyt paljon työtä suojelun alalla viimeisten kolmen vuoden aikana. Olemme parantaneet lainsäädäntöämme ja lisänneet politiikan välineittemme kattavuutta. Olemme kehittäneet ja toteuttaneet uusia toimia muun muassa rajojen ja lentoliikenteen suojelemiseksi. Yhä useammin olemme asettaneet turvallisuuden etusijalle myös kansainvälisellä tasolla.
Terrori-iskut ovat opettaneet meille yhteistyöstä, ettei sisäistä ja ulkoista turvallisuutta voida erottaa toisistaan; ne ovat saman kolikon kaksi puolta. Tähän on kaksi perussyytä: ensinnäkään terrorismi ei pääty valtion rajalle, ja toiseksi terrorismi on maailmanlaajuinen uhka; terrorismia voi esiintyä – ja on esiintynytkin – missä tahansa maailmassa. Suojelu voi olla aitoa näin ollen ainoastaan kansainvälisen yhteistyön avulla. Meidän on myös tutkittava tarkoin, onko lähestymistapamme sopusoinnussa kumppanimaittemme lähestymistavan kanssa, jotta voimme luoda riittävästi mahdollisuuksia tiiviiseen yhteistyöhön. Kansalliset ja kansainväliset toimet olisi sovitettava yhteen, jotta ne tukisivat toisiaan.
Terrorismi on hyökkäys paitsi poliittista ja taloudellista vapauttamme myös normejamme ja arvojamme vastaan. Näitä arvoja, joita meidän on puolustettava, ovat vapaus, demokratia, suvaitsevaisuus ja oikeusvaltio. Terrorismi on hyökkäys paitsi länsimaisia arvoja myös niitä maailmanlaajuisia arvoja vastaan, joihin Yhdistyneet Kansakunnat perustuu. Terrorismi voidaan lyödä ainoastaan uhmaamalla sitä. Meidän on näin ollen taisteltava vahvasti ja aktiivisesti terrorismin monipäistä hirviötä vastaan. Tässä saattaa tulla kiusaus ajatella, että terrorismia voitaisiin torjua keinolla millä hyvänsä, mutta meidän on kuitenkin oltava varovaisia. Meidän on puolustettava yhteisessä taistelussamme niitä normeja ja arvoja, jotka terrorismi pyrkii romuttamaan.
Terrorismissa on viime kädessä kyse pääasiassa turvallisuudesta, joka on olemassaolomme ydin. Turvallisuuteen on kehitetty useiden menettelyjen avulla uusi lähestymistapa, jonka tarkoituksena on toteuttaa aiempaa tehokkaampia toimia terroristeja vastaan ja ehkäistä uusia iskuja. YK on toiminnan ytimessä. YK:n turvallisuusneuvoston päätöslauselma 1373 on pakottanut valtiot parantamaan terrorismia koskevia toimintatapojaan, ei ainoastaan sanoin vaan myös teoin, eikä ainoastaan parantamalla vanhaa lainsäädäntöä tai laatimalla uutta lainsäädäntöä vaan myös panemalla tätä lainsäädäntöä täytäntöön. Päätöslauselmaan sisältyy muun muassa toimia, joilla torjutaan terrorismin rahoittamista, ja sillä edistetään toimia, joiden tavoitteena on terrorismin ehkäisy ja terroristien rankaiseminen. Terrorismin vastaista ohjelmaa, joka sisältyy YK:n turvallisuusneuvoston päätöslauselmaan 1373, olisi siten pidettävä toimien tärkeimpänä maailmanlaajuisena lähtökohtana. Kaikkien Yhdistyneiden Kansakuntien jäsenvaltioiden on toimittava.
Eurooppa-neuvosto ja yleisten asioiden neuvosto sekä muut neuvoston kokoonpanot, kuten oikeus- ja sisäasiain neuvosto, liikenneneuvosto ja Ecofin-neuvosto, ovat työskennelleet Euroopan unionissa syyskuun 11. päivän tapahtumien jälkeen aktiivisesti laatiakseen ja pannakseen täytäntöön EU:n toimintasuunnitelman sekä parantaakseen sitä. Toimet ovat kattaneet muun muassa eurooppalaisen pidätysmääräyksen, yhteiset tutkintaryhmät, Eurojustin ja terrorismin rahoituksen torjuntaa koskevan lainsäädännön.
Olemme toimineet aktiivisesti myös ulkopolitiikassa. Euroopan turvallisuusstrategian ytimenä on turvallisuuden avainkysymys. Strategialla on tarkoitus muodostaa aiempaa vahvempi monenvälinen järjestelmä ja puuttua useisiin uhkiin – myös terrorismiin – aktiivisten ja entistä johdonmukaisempien sisäisten ja ulkoisten toimien sekä aiempaa parempien valmiuksien avulla ja tiiviissä yhteistyössä kumppaneidemme kanssa.
Olemme myös päättäneet sisällyttää ihmisoikeuslausekkeen kaltaisen terrorismilausekkeen yhteisön ulkopuolisten maiden kanssa solmimiimme uusiin sopimussuhteisiin. Tällä tavoin voimme käydä tärkeitä neuvotteluja niiden yhteisön ulkopuolisten maiden kanssa, jotka eivät noudata täysimääräisesti terrorismin torjuntaa koskevia kansainvälisiä velvoitteitaan, ja varmistaa tässä yhteydessä myös päätöslauselman 1373 täytäntöönpanon. Omaksumalla keppiä ja porkkanaa tarjoavan lähestymistavan – jossa porkkanat ovat tukien muodossa – käytämme Euroopan unionin poliittista ja taloudellista valtaa terrorismin torjumiseksi.
Käsittelen seuraavaksi puheenjohtajakauden ohjelmaa. Puheenjohtajavaltio Alankomaiden työohjelma on terrorismin torjunnan alalla laaja ja monipuolinen. Sen lisäksi, että ohjelmassa keskitytään vahvasti EU:n toimenpiteiden ja lainsäädännön täytäntöönpanoon, se sisältää useita aloja koskevia uusia aloitteita. Tärkeä terrorismin torjunnan väline on terrorismin vastainen EU:n toimintasuunnitelma, jonka Eurooppa-neuvosto hyväksyi Madridiin viime maaliskuussa tehtyjen kauheiden terrori-iskujen jälkeen. Puheenjohtajavaltio tekee tiivistä yhteistyötä EU:n terrorismin vastaisten toimien koordinaattorin Gijs de Vriesin kanssa toimintasuunnitelman täytäntöön panemiseksi ja täydentämiseksi.
Keskeiset alat, joita puheenjohtajavaltio haluaa edistää merkittävästi, ovat yhteistyö oikeus- ja sisäasiasioissa, tiedustelupalvelujen välisen yhteistyön parantaminen, terrorismin rahoittamisen torjunta sekä EU:n ulkopolitiikan ja terrorismin vastaisten toimien vahvistaminen.
Oikeus- ja sisäasioissa keskitymme panemaan täytäntöön eurooppalaisen pidätysmääräyksen kaltaisia toimia. Meidän on lisäksi parannettava tiedusteluvirastojemme välistä yhteistyötä. Paras puolustautumiskeinomme on hankkia kattavasti tietoa terroristien suunnitelmista ja toimien valmisteluista. EU:n toimintasuunnitelmassa esitetään jo joitakin toimia, joita aiomme toteuttaa, ja de Vries on sitoutunut tähän prosessiin täysipainoisesti. Olemme vahvistamassa EU:n tilannekeskusta, jota hyödynnetään koottaessa yhteen Euroopan terrorismia koskevia arviointeja. Meidän on myös vahvistettava Europolin asemaa ja varmistettava, että se suoriutuu tehtävästään. Euroopan oikeus- ja sisäasioiden ministerit kokoontuvat lähiaikoina yhteen yhdysvaltalaisten kollegojensa kanssa pohtimaan, miten voimme vahvistaa terrorismin torjunnan alalla tehtävää transatlanttista yhteistyötä.
Terrorismin rahoituksen torjunta on keskeisellä sijalla ohjelmassamme. Vaikka EU on terrorismin torjunnassa eturintamassa, emme voi istua kädet ristissä ja levätä. Raha on terrorismin elinehto, ja meidän on vahvistettava rahoitusjärjestelmiämme varmistaaksemme, etteivät terroristit pysty väärinkäyttämään varojamme. Kolmas rahanpesudirektiivi on uusi askel eteenpäin tässä asiassa. Meidän on myös vahvistettava politiikkaamme, jotta terroristien varat voidaan jäädyttää. Pyrimme näin ollen tehostamaan EU:n selvityskeskuksen toimintaa ja varmistamaan toimien aiempaa paremman täytäntöönpanon. Lisäksi pohdimme tapoja ehkäistä sitä, että rahankuljettajat kiertävät pankkialan säännöksiä viemällä rahat käteisenä rajojen yli.
Ulkopolitiikassa haluamme varmistaa, että unionin voimavaroja käytetään täysimääräisesti muiden maiden kanssa tehtävään terrorismin torjuntatyöhön. Kuten jo totesin, terrorismi ei kunnioita ilmiönä kansainvälisiä rajoja. Uskomme vakaasti, että meidän on työskenneltävä yhdessä yhteisön ulkopuolisten maiden kanssa edistääksemme terrorismin vastaisten YK:n yleissopimusten ratifiointia ja täytäntöönpanoa sekä tukeaksemme yhteistyöhalukkaita maita poliittisen vuoropuhelun ja teknisen avun turvin. EU toimii jo aktiivisesti Indonesiassa, Filippiineillä ja Pakistanissa, joissa se toteuttaa erityisohjelmia. EU:lla on monissa maissa käynnissä myös muita ohjelmia, joilla on yleisemmin tarkoitus vahvistaa näiden maiden oikeuslaitoksia. EU:n olisi mielestämme tehtävä enemmän, minkä vuoksi keskustelemme useiden keskeisten maiden kanssa selvittääksemme, miten voisimme lisätä yhteistyötä.
Tästä siirryn käsittelemään terrorismia Venäjällä. Venäjä on hyvin huolissaan terrorismin uhasta ja aivan perustellusti. Pelkän huolen sijasta terrorismi on kuitenkin Venäjällä todellinen ongelma, sillä siellä on tehty kolme huomattavaa terrori-iskua vähän yli viikon aikana. Meidän on osoitettava sille myötätuntoamme, ja niin olemmekin tehneet. Euroopan unioni on aina tuominnut kaikki terroriteot selvästi. Venäläiset ansaitsevat kaiken tukemme. Pysymme siksi Venäjän rinnalla ja tuemme sitä kaikissa sen terrorismin vastaisissa toimissa. Suhteissamme Venäjään keskustelemme jo nyt säännöllisesti terrorismin torjunnasta. Olemme valmiit lisäämään teknistä yhteistyötä ja jakamaan kokemuksiamme, joita olemme hankkineet terrorismin torjunnasta EU:ssa. Keskustelemme Venäjän kanssa säännöllisesti käytävässä vuoropuhelussa siitä, miten asiassa voidaan edetä. Olemme valmiit keskustelemaan terrorismin vastaisista strategioista ja menetelmistä Venäjän kanssa, jotta voimme oppia toisiltamme.
Yhteistyö on osa kokonaisstrategiaamme, jonka tavoitteena on tiivistää Euroopan unionin ja Venäjän välisiä suhteita. Tavoitteenamme on edistyä huomattavasti kaikilla neljällä yhteisellä alallamme seuraavassa 11. marraskuuta pidettävässä huippukokouksessa. Olemme edistyneet ulkoisen turvallisuuden alalla. Vuorovaikutuksen ohella olisi kuitenkin vahvistettava yhteistyötä myös yhteisellä sisäisen turvallisuuden alueella.
Terrori-iskut ovat saaneet aikaan sen, että Moskova käsittelee Tšetšeniaa edelleenkin ensi sijassa terrorismin vastaisena kysymyksenä. Tämä antaa aihetta huoleen. Olemme ilmaisseet johdonmukaisesti kantamme, jonka mukaan terrorismin torjunnassa on noudatettava ihmisoikeuksia. Euroopan unionilla on todellakin selkeä kanta Tšetšenian tilanteeseen. Tämän kannan esitämme Venäjälle tulevaisuudessakin.
Puhun lyhyesti Beslanin terrori-iskusta. Olemme tuominneet iskun täysin ja ehdottomasti ja olemme esittäneet surunvalittelumme uhrien sukulaisille, Venäjän hallitukselle ja Venäjän kansalle. Arvoisa puhemies, tuimme näin ollen täysin aloitettanne pitää eilen keskipäivällä kaikissa Euroopan kouluissa minuutin hiljaisuus terrori-iskun uhrien muistoksi. Tällä tavoin lapsemme pystyivät osoittamaan maailmalle surunsa terrori-iskun uhreista ja huolensa terrorismista. Meidän poliitikkojen tehtävänä on nyt muuntaa nämä huolet käytännön toimiksi ja tehostaa terrorismin torjuntaa perusarvojamme kunnioittaen.
Patten,
   . Arvoisa puhemies, haluan jatkaa siitä, mihin Alankomaiden ulkoministeri jäi, ja tehdä selväksi, ettei kukaan vähänkään inhimillisyyttä tunteva voisi olla muuta kuin kauhistunut ja syvästi pahoillaan Pohjois-Ossetiassa Beslanissa kaksi viikkoa sitten sattuneista kauheista tapahtumista. Toistan komission surunvalittelut Beslanin väestölle. Tuomitsen lisäksi epäröimättä ja varauksetta kaikkialla tehtävät terrori-iskut. Siviileihin kohdistuvat iskut ovat aina tuomittavia. Kun iskut kohdistetaan tarkoituksella lapsiin, on kyseessä uusi ja julma pohjanoteeraus.
Kuten puheenjohtajavaltion edustaja huomautti, kyseessä ei valitettavasti ollut yksittäistapaus. Venäjällä on viime kuukausina tehty useita terrori-iskuja, joiden kohteena ovat olleet muun muassa Moskovan metro ja kotimaan matkustajalennot. Iskujen säännönmukaisuus on syvästi huolestuttavaa, ja komissio on tietenkin ilmaissut valmiutensa tiivistää Venäjän kanssa tehtävää yhteistyötä niiden hyvin todellisten terroriuhkien torjumiseksi, joita Venäjään kohdistuu. Teemme jo Venäjän kanssa yhteistyötä esimerkiksi terrorismin rahoittamisen torjumiseksi auttamalla Venäjää tehostamaan rahanpesun ehkäisemistä.
Ihannetapauksessa haluamme jatkaa näitä toimia osana paljon puhuttua Venäjän ja EU:n välistä strategista kumppanuutta ja vuoropuheluprosessia. Vuoropuheluun sisältyy tietenkin myös kysymyksiä. Todellista apua voidaan tarjota vain ymmärryksen kautta, ja ymmärrys saavutetaan ainoastaan selkeyden kautta. Se, mitä Beslanissa tapahtui, ei ole täysin selvää ainakaan ulkopuoliselle tarkkailijalle. Ketkä olivat siellä mukana? Miten panttivankien ottajat suunnittelivat ja tekivät hirmutekonsa? Mikä oli kouluun tehdyn rynnäkön syynä? Miksi kuolonuhreja oli niin paljon?
Yhteys Tšetšeniaan on kuitenkin selvä. Beslanin tapahtumat seurasivat viime keväästä tapahtunutta kapinallisten iskujen voimistumista sekä Tšetšeniassa että Ingušiassa. Nykyinen konflikti kestää jo viidettä vuotta, ja se on ollut häpeällinen asia, jonka yhteydessä ihmisoikeuksia on loukattu laajasti ja sekä Venäjän asejoukot että kapinalliset ovat kohdistaneet iskujaan siviileihin. Monet siviilit ovat yksinkertaisesti kadonneet. Konflikti on synnyttänyt valtavan humanitaarisen kriisin ja näivettänyt taloutta.
Meidän on kuitenkin myönnettävä, ettei nyt ole oikea aika nuhdella Venäjää Tšetšeniasta. Nyt on surun ja järkytyksen aika. Meillä on ollut ja on erimielisyyksiä Venäjän kanssa Tšetšeniasta. Olemme tehneet ja teemme jatkossakin kantamme erot selviksi tapaamisissamme Venäjän kanssa ja keskustelemme kannoistamme. Niin kumppanit toimivat.
Kaksi periaatetta ohjaa yhteistyötä, jota komissio tekee Venäjän kanssa terrorismin alalla. Ensinnäkin terrorismin alalla on yhtä lailla tärkeää – ellei tärkeintä – tehdä yhteistyötä terrorismin ehkäisemiseksi. Tarkoitan tällä terrorismin syihin puuttumista. Toiseksi – kannatan voimakkaasti sitä, mitä ulkoministeri juuri sanoi – ihmisoikeudet ovat ensiarvoisen tärkeitä ja niitä on kunnioitettava. Terrorismin torjunta ei oikeuta eikä sen perusteella voida puolustella ihmisoikeusloukkauksia. Terrorismin torjuntaa voidaan pikemminkin vahvistaa noudattamalla näkyvästi kaikkien kansalaisten ihmisoikeuksia.
Kuulin Israelin korkeimman oikeuden presidentin antavan merkittävän lausunnon vähän aikaa sitten. Hän oli antamassa tuomiota turva-aidasta. Se, mitä hän sanoi, muistutti minua siitä, mitä meillä on pohjimmiltaan Israelin kanssa yhteistä nykyhallituksen politiikkaan kohdistamastamme arvostelusta huolimatta. Korkeimman oikeuden presidentti totesi, että demokratioiden on taisteltava toinen käsi sidottuna selän taakse. Tämä on totta. On kuitenkin myös totta, että silloin kun alamme käyttäytyä kuin terroristit, horjutamme moraalista auktoriteettiamme, ja samalla aktiivisesti tai passiivisesti terroristeja tukevien kansalaisten määrä lisääntyy.
Kun näin ollen palaamme Tšetšeniasta käytävään keskusteluun, meidän on edelleenkin tehtävä selväksi, että tuemme konfliktin poliittista ratkaisua, joka noudattaa täysin Venäjän alueellista yhtenäisyyttä. Meidän olisi kuitenkin todettava tämä nykyistä johdonmukaisemmalla ja järkevämmällä tavalla, jotta painopisteiden muutokset puheenjohtajavaltion vaihtuessa vältetään ja jotta koko Kaukasuksen etnisen konfliktin monimutkaisuus voidaan tunnustaa.
Huomautan ohimennen, että meidän on saavutettava kiireellisesti tästä asiasta yhteisymmärrys venäläisten kumppaneidemme kanssa. Alueellinen yhtenäisyys ja vakaus on tärkeää kaikilla Venäjän lähialueilla, niin Etelä- kuin Pohjois-Kaukasuksellakin. Se on tärkeää paitsi lähialueille myös Venäjälle. Mikäli molemmat osapuolet tunnustavat tämän, yhteisten naapurialueidemme turvallisuutta voidaan lisätä huomattavasti.
Omalta osaltamme meidän pitäisi tunnustaa, ettei kukaan järkevä venäläinen haluaisi palata Tšetšeniassa välittömästi ennen vuotta 1999 vallinneeseen tilanteeseen, ei kenenkään pitäisikään haluta. He muistavat, millainen tilanne tuolloin oli ja mihin se johti. Meidänkin on muistettava se. Tilanne on kauhistuttava; tuolloinen yhteisö levitti häikäilemätöntä toimintaa rajojen yli.
Komissio suhtautuu näin ollen myönteisesti toimiin, joilla pyritään jälleenrakentamaan asianmukaisesti toimivat julkiset terveydenhuolto-, koulutus- ja hallintojärjestelmät, mutta meillä ei ole asiasta harhakuvitelmia. Tämä on hyvin pitkän tien alku, ja tie vielä pitkittyy, koska korruptoituneet virkamiehet kanavoivat jälleenrakennusvaroja muualle, vaaleja selvästikin manipuloidaan, ihmisoikeuksien noudattamista ei varmisteta eikä vuoropuhelua käydä.
Venäjän haasteena on muodostaa Tšetšeniaan hallinto, johon Tšetšenian kansa luottaa. Ilman sitä ei voida saavuttaa kestävää ja aitoa sovintoa, jota enemmistö kansasta selvästi toivoo. Voimme auttaa sen saavuttamisessa nöyrästi ja tukea toimia, joilla edistetään Tšetšenian jälleenrakentamista ja hallintoelinten vahvistamista. Toistan komission olevan valmis myöntämään varoja Pohjois-Kaukasuksen jälleenrakentamiseen ja kunnostamiseen heti, kun turvallisuustilanne sen sallii ja kun Moskovaa ja Pohjois-Kaukasusta koskeva tarvearviointitehtävä voidaan aloittaa. Viime kädessä kuitenkin tämä ja Tšetšenian murhenäytelmän kestävä ratkaisu ylipäänsä riippuvat Moskovan harjoittamasta kauaskatseisesta, inhimillisestä ja määrätietoisesta politiikasta. Toivon, että Moskova toimii avoimesti ja että Venäjän federaation hallitus ei päättele, että ainoa keino vastata terrorismiin on lisätä Kremlin valtaa. Suoraan sanottuna historia ei tarjoa kovin hyviä esimerkkejä tällaisesta toimintamallista.
Pinheiro, João de Deus (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, on aina paljon helpompaa pitää puheenvuoro, kun voi sanoa olevansa samaa mieltä aikaisempien puhujien kanssa eli tässä tapauksessa puheenjohtajavaltion ja komission kanssa. Terrorismista on sanottu lähes kaikki mahdollinen 11. päivän syyskuuta, 11. päivän maaliskuuta ja nyt Beslanin murhenäytelmän jälkeen. Kyse ei ole enää pelkästään yhdestä terrorismitapauksesta vaan uudesta todellisuudesta, jota kuvaisin sanalla hyperterrorismi, jossa paitsi siviilejä myös lapsia käytetään kaamealla tavalla tavoitteiden ajamiseen. Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, tässä tilanteessa voidaan vain todeta vain yksi asia. Meidän on ennen kaikkea vaadittava toimielimiltä ja hallituksilta päättäväistä toimintaa. Emme voi missään tapauksessa hyväksyä toimielinten tai valtioiden puolueetonta suhtautumista tämänkaltaiseen hyperterrorismiin. Sen lisäksi, että hallitusten on tehtävä yhteistyötä, meidän on vaadittava, että kaikki hallitukset ja toimielimet tekevät yhteistyötä terrorismin ja hyperterrorismin torjumiseksi. Kuten on todettu, vaatimamme määrätietoisen toiminnan ei pidä kuitenkaan milloinkaan tapahtua demokratian, oikeusvaltion ja ihmisoikeuksien kustannuksella, sillä ne tekevät meistä vahvoja ja niitä me tavoittelemme. Tällä alalla meidän ei pidä tehdä mitään myönnytyksiä. Emme halua perustaa minnekään poliisivaltiota, emme edes niihin valtioihin, joissa sille olisi vahvat perusteet, sillä jos teemme niin, kadotamme, kuten sanottu, lopullisesti moraalisen vahvuutemme. Määrätietoisen toiminnan lisäksi tarvitsemme näin ollen aiempaa tiiviimpää yhteistyötä, ja tällä hetkellä näyttää siltä, että siinä on parantamisen varaa ennen kaikkea tiedustelupalvelujen alalla mutta myös terrorismia tukevien rahavirtojen torjunnan alalla. Terrorismin rahoittajia ja rahan kulkua ympäri maailmaa on tutkittava paljon tähänastista tarkemmin. Euroopan unionin toimielimet ovat tietoisia ongelmasta. Olen kiitollinen komission ja erityisesti komission jäsenen Vitorinon työstä, jota olisi jatkettava ja tehostettava edelleen. Arvoisa puhemies, totean lopuksi, että meidän mielestämme terrorismi on ollut aina Euroopan unionin kulmakivien, demokratian, vapauden ja oikeusvaltion periaatteiden, vastustamista. Tämä on yksi tärkeimmistä syistä, miksi meidän olisi torjuttava terrorismia yhdessä. 
Schulz (PSE ).
    Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, kuten komission jäsen Patten juuri totesi, nyt on aika surra eikä nuhdella Venäjää. Olen tästä täysin samaa mieltä hänen kanssaan. Kukaan tähän keskusteluun osallistuneista ei voi karkottaa kyseisiä kuvia mielestään. Voimme varmasti kaikki helposti ymmärtää, millainen tilanne on, kun yhdessä kaupungissa joka ikinen perhe suree uhreja ja kun suurin osa näistä perheistä on menettänyt lapsensa. Voimme vain kuvitella tilanteen: tässä maailmassa on olemassa paikka, jossa kaikki perheet ovat menettäneet lapsen – lapsenlapsen, veljen- tai sisarentyttären tai -pojan taikka oman lapsensa. Beslanin on elettävä traumansa kanssa pitkään, mutta ei ainoastaan Beslanin vaan myös meidän. Tiedotusvälineiden maailma, jossa tunnemme olomme kotoiseksi, on nopeatempoinen ja viihdyttävä – jo tänään uutisissa näytetään muita kuvia.
Haluan tämän vuoksi tuoda esiin sen, mitä jäsen Cohn-Bendit on todennut, sillä pidän sitä hyvin viisaana ajatuksena. Hänen mukaansa terrorismissa on otettu ratkaiseva askel. Tämä on totta, näin todellakin on tapahtunut. Olemme ensimmäistä kertaa nähneet terrorismissa kaksi ominaispiirrettä. Ihmiskunnan kirjoittamaton mutta päivänselvä periaate on, että lapset eivät saa joutua tällaisten toimien kohteeksi. Muistaakseni tähän asti terrorismissa – toisin kuin sodassa – päti se, ettei iskuja kohdistettu lapsiin. Ensimmäistä kertaa mukaan on tullut periaate, joka kuuluu seuraavasti: "Me emme välitä, otamme koko koulun panttivangiksi, eikä meitä kiinnosta se, mitä lapsille tapahtuu." Päämäärä pyhittää näin ollen lasten uhraamisen. Ratkaiseva askel on todellakin otettu, ja sen vuoksi meidän on puolustauduttava. Haluan siksi kiinnittää tässä keskustelussa huomiota seuraavaan: koska me kaikki tiedämme, miten terroristit ajattelevat, meidän on muodostettava tästä kaksi yhteyttä. Tšetšenian ja islamilaisen terrorismin välillä on selvästikin yhteys. Terroristien tarkoituksena on käyttää pääasiassa muslimiväestön asuttamaa Tšetšeniaa ja Ingušiaa hyväksi, jotta konflikti voidaan siirtää eri uskontokunnan asuttamaan Pohjois-Ossetiaan. Tavoitteena on näin ollen laajentaa konfliktia merkittävästi. Kun panttivangeiksi otettiin kuitenkin lapsia, siitä aiheutui seurauksia, jotka jäivät tiedotusvälineiltämme huomaamatta. Nimittäin ensimmäistä kertaa pitkään aikaan missään arabivaltiossa ei järjestetty kaduilla mielenosoituksia terroriteon tueksi. Kaikki islamilaisen maailman sanomalehdet tuomitsivat terroriteon. Jopa radikaaleimmat muslimijohtajat tuomitsivat tämäntyyppisen terrorismin ja kieltäytyivät tunnustamasta sitä. Tämä tarjoaa meille kieltämättä mahdollisuuden elävöittää vuoropuhelua, joka on ollut aikaisemmin ulottumattomissamme. Mikäli voimme määritellä pienimmän mahdollisen yhteisen nimittäjän – johon uskon meidän pystyvän – se on yhteinen paheksuntamme tämänkaltaista terrorismia kohtaan. Tämä pienin yhteinen nimittäjä tarjoaa meille myös mahdollisuuden aloittaa vuoropuhelu, ja meidän on käytettävä tämä mahdollisuus hyväksemme. Tämän vuoksi ryhmämme on keskustellut ja todennut, että asiasta on tehtävä selkeät päätelmät. On itse asiassa vältettävä kulttuurien vastakkainasettelua korostavaa keskustelua ja sen sijaan on tartuttava tilaisuuteen käydä kulttuurien välistä vuoropuhelua aina, kun se on mahdollista, myös tämän kaltaisessa moraalisen rappion tilanteessa.
Kaikkiin täällä sanottuihin järkeviin asioihin haluan lisätä, että unionin hallituksilla on erityinen kysymys ratkaistavana, ja se on ratkaistava nimenomaan täällä. Euroopan parlamentti tuki hyvin yksimielisesti niitä valtioita, jotka hylkäsivät ennalta ehkäisevän sodankäynnin kansainvälisen politiikan välineenä ja konfliktinratkaisun mallina. Keskustelemme kohta Irakista ja sen lähestymistavan epäonnistumisesta, jonka mukaan kansainvälisiä kriisejä ja konflikteja voidaan ratkaista ennalta ehkäisevien iskujen avulla. Johdonmukaisuuden vuoksi meidän on kuitenkin todettava, ettei tällaisia kriisejä voida hoitaa myöskään mitätöimällä demokraattinen järjestelmä, kumoamalla oikeusvaltion periaatteet tai palauttamalla autoritaarinen hallinto.
Meidän tehtävämme ei ole neuvoa Venäjää, mutta jokainen valtio, joka ottaa kuolemantuomion uudelleen käyttöön, luopuu samalla meidän toimintaperiaatteistamme. Haluan lisätä, että nämä periaatteet ovat yhteiset parlamentille ja Euroopan neuvostossa toimiville kollegoillemme. Myös tämä asia voidaan sanoa rehellisesti, ja ellemme voi sanoa tätä ystävällemme, on mielestäni jo liian myöhäistä. Koska meillä kuitenkin on ystäviä Venäjällä ja koska Venäjä on Euroopan tärkein kumppani, tämä asia on tuotava selvästi esiin. Ennalta ehkäisevä sodankäynti ei ole sen hyödyllisempää kuin autoritaaristen rakenteiden palauttaminen.
Koch-Mehrin (ALDE ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, olemme kaikki kauhuissamme terroristien julmuuksista Beslanissa. Paheksumme niitä ja tuomitsemme ne varauksetta. Lapsiin, vanhempiin ja opettajiin kohdistettuja raakuuksia on mahdoton ymmärtää. Nämä terroristit eivät ole vapaustaistelijoita vaan välinpitämättömiä murhaajia.
Meillä Euroopan parlamentin jäsenillä, aivan kuin kaikilla muillakin eurooppalaisilla, on oikeus kysyä, miten tämä murhenäytelmä oli mahdollinen ja olisiko se voitu välttää. Kuka on kylvänyt siemenet tällaiselle terrorismille, jonka vuoksi monet viattomat ihmiset kuolivat hirvittävällä tavalla Beslanissa ja kaksi vuotta sitten moskovalaisessa teatterissa? Kuka todella oli lentokoneiden maahansyöksyn takana Venäjällä? Nämä kysymykset eivät vähennä myötätuntoamme uhreja kohtaan tai panttivankitragedian meissä aiheuttamaa kauhua.
Terrorismin vastaiseen taisteluun ei ole yksinkertaista ratkaisua, sillä kuten tiedämme, tässä sodassa ei noudateta tunnettuja sodankäynnin muotoja, ja se on myös paljon monitahoisempaa kuin niin sanottu kylmä sota oli. Ennalta määriteltyjä taistelualueita ei ole ja vihollista ei ole helppo tunnistaa, minkä vuoksi sotilaallisen väliintulon kaltaiset yksinkertaiset ratkaisut ovat hyvin tehottomia.
On selvää, että terroristeja on etsittävä armottomasti, eikä kukaan epäile sitä. Oireiden poistaminen ei kuitenkaan riitä; meidän on puututtava sodan syihin. Venäjän hallituksen on otettava opikseen Beslanin katastrofista, jotta Tšetšenian väkivallan kierre voidaan katkaista. Tässä tilanteessa sotatoimet estävät rauhanomaisen ja demokraattisen ratkaisun löytymisen konfliktiin. Niin kauan kuin Groznyn asukkailla ei ole toivoa normaalista elämästä, järjettömään terrorismiin kannustavat tekijät säilyvät. Presidentti Putin esittää olevansa vahva, mutta hän ei valitse vaikeaa tietä, jollainen poliittiseen ratkaisuun pyrkiminen olisi, koska hänen hallituksensa näyttää pitävän Tšetšenian tilanteen poliittista ratkaisua mahdottomana. Jäljelle jää vain valhe sodasta, jota ei voida voittaa.
Tällä viikolla presidentti Putin ilmoitti, että Venäjän perustuslakiin tehdään muutoksia, joilla demokratian ainekset poistetaan tehokkaasti maan poliittisesta järjestelmästä. Tämä ei ole todellista terrorismin vastaista sotaa vaan Putinin omaa sodankäyntiä – sotaa Venäjän kipeästi tarvitsemaa poliittista monimuotoisuutta vastaan – eikä hänen vahvempi hallituksensa lisää maan turvallisuutta lainkaan.
Me liberaalidemokraatit olemme vakuuttuneita siitä, että Euroopan kansan edustajina meillä on oikeus ja velvollisuus puhua suoraan Tšetšenian tilanteesta sekä demokratian ja oikeusvaltion puolesta. Ei riitä, että Tšetšenia siirretään vain reunahuomautukseksi, ja sen vuoksi pidämme valitettavana ja arvosteltavana sitä, että sosiaalidemokraattien ryhmä ja konservatiivinen kristillisdemokraattien ryhmä ovat estäneet parlamenttia antamasta päätöslauselmaa tästä tärkeästä aiheesta. Emme saa hyväksyä mukisematta vaalien manipulointia ja jatkuvia ihmisoikeusloukkauksia. Emme saa antaa ennalta ehkäisevän sodan periaatteen juurtua mihinkään maailman kolkkaan, sillä se johtaa umpikujaan. Uskomme ihmisoikeuksien yleismaailmallisuuteen ja oikeusvaltioon.
Mikäli Euroopan unioni pyrkii luomaan Venäjän kanssa aitoa kumppanuutta, Venäjän on oltava valmis harkitsemaan uudelleen Tšetšenian-politiikkaansa ja löydettävä rohkeutta sen suunnan muuttamiseksi.
Cohn-Bendit (Verts/ALE ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, olemme kaikki samaa mieltä siitä, että Beslaniin tehty hyökkäys oli kauhistuttava ja että sen tekijät ovat osoittautuneet hirviöiksi, koska he ottivat panttivangeiksi lapsia ja vaativat näiden äitejä päättämään, ketkä lapsista tapetaan ja ketkä pitäisi jättää henkiin.
Kun otamme tämän lähtökohdaksemme, meillä on kaksi vaihtoehtoa. Voimme sanoa, että meidän on taisteltava näitä hirviöitä vastaan, mikä on itsestään selvä mutta samalla myös melko yksioikoinen näkemys. Voimme myös pohtia, miten ihmisistä on voinut tulla hirviöitä. Tähän tekoon syyllistyneet tšetšeenit eivät syntyneet hirviöiksi, vaan heistä tuli hirviöitä. Kuka teki näistä ihmisistä hirviöitä? Tämä on täysin oikeutettu kysymys. Tšetšeniassa kolonialistinen suurvalta on käynyt vuosien ajan kolonialistista sotaa, joka synnyttää joka päivä uusia hirviöitä. Jos haluamme puhua siitä, miten terrorismin julmuudet saadaan loppumaan, meidän on ensin pohdittava, miten tämän kolonialistisen sodan julmuudet saadaan loppumaan. Historia on opettanut meille, millaisia kolonialistiset sodat ovat. Algerialaisten ranskalaisille tekemät raakuudet olivat hirvittäviä. Kolonialistiset sodat saavat raakalaiset nousemaan esiin. Ongelmana on, miten nämä raakuudet saadaan loppumaan, eikä tässä riitä, että syydämme lisää rahaa terrorismin vastaiseen taisteluun. Meidän on pohdittava, mitä me eurooppalaiset aiomme tehdä poliittisen tilanteen vakauttamiseksi, jotta raakuudet saataisiin loppumaan.
Tässä tilanteessa voimme toimia poliittisena välittäjänä poliittiseen ratkaisuun kykenemättömien venäläisten ja terrorismin vankina elävien tšetšeenien välillä. Tämän vuoksi vaadimme Putinin tuomitsemista. Mitä tekemistä aluevaaliprosessin uudistamisella on terrorismin tai sen torjumisen kanssa? Ei mitään. Sen sijaan sillä on jotakin tekemistä tsaarin vallan kanssa, vallan, jonka demokraattinen oikeutus on kyseenalainen. On sanottava, että tällä hetkellä Venäjä on hylkäämässä demokratiaa.
Palatakseni Tšetšenian tilanteeseen, kun puhutaan poliittisesta ratkaisusta, on tiedettävä, kenen kanssa asiasta on tarkoitus neuvotella. Poliittiseen ratkaisuun ei päästä neuvottelemalla yksinomaan Venäjällä, vaan myös Tšetšeniasta on löydettävä ne kumppanit, joiden kanssa neuvotteluja voidaan käydä. Jos kaikkia – sekä terroristeja että niitä tšetšeenejä, jotka pyrkivät poliittiseen ratkaisuun – kohdellaan samalla tavalla eli terroristeina, poliittiseen ratkaisuun ei päästä, koska silloin neuvottelukumppaneita ei ole. Ahmed Zakajev on otettava mukaan neuvotteluihin, ja niissä on keskusteltava hänen ehdotuksistaan ja tunnustettava hänen asemansa. Euroopan unioni tekisi oikein tunnustaessaan hänen asemansa ja kehottaessaan häntä hylkäämään ja tuomitsemaan terrorismin. Häntä on kohdeltava poliittisena kumppanina, vihollisena, jonka kanssa on käytävä neuvotteluja. Neuvotteluja käydään aina vihollisten, ei koskaan ystävien kanssa. Ystävien kanssa voidaan järjestää vaikka yllätysjuhlia, jos siltä tuntuu, mutta poliittisia neuvotteluja heidän kanssaan ei käydä.
Arvoisa puhemies, tästä syystä Vihreät/Euroopan vapaa allianssi -ryhmä ehdottaa Saharov-palkinnon saajaksi Natalia Estemirovaa. Venäläisen isän ja tšetšenialaisen äidin tyttärenä hän taistelee Groznyssa ihmisoikeuksien puolesta: hän on siis symboli jo itsessään! Hän kuuluu Memorial-ryhmään, josta myös Andrei Saharov oli lähtöisin, ja hän toimii Saharovin hengessä ja tämän ystävien kanssa. Toivon, että parlamentilla olisi voimaa sanoa, että Tšetšenian konfliktiin on olemassa muukin ratkaisu kuin terrorismi, ja Natalia Estemirova olisi poliittisen toiminnan symboli tässä murheellisessa tilanteessa.
Wurtz (GUE/NGL ).
    Arvoisa puhemies, eilen parlamentin puhemies ilmaisi meidän kaikkien voimakkaan suuttumuksen Beslanin hirvittävän panttivankitapauksen johdosta.
Nyt kun olemme selvästi ja yksimielisesti tuominneet terrorismin, meidän on puhuttava yhtä selvästi ja suoraan näiden järkyttävien väkivaltaisuuksien syistä, paljon mainostetun terrorisminvastaisen sodan tuloksista – sodan, joka julistettiin näiden väkivaltaisuuksien kitkemiseksi – ja EU:n vastuusta tässä tärkeässä kysymyksessä.
Nämä kysymykset nousevat kuitenkin esiin hyvin samalla tavoin myös Kaukasuksella, Irakissa ja Lähi-idässä. Presidentit Bush ja Putin sekä pääministeri Sharon toteuttavat edelleen samaa strategiaa samoin tuhoisin seurauksin.
Terrorismin juuret ovat tietenkin jatkuvassa sodassa, pommituksissa, hävityksessä ja nöyryytyksessä ja myös miehittäjien hirmuteoissa. Kun väitetään, että sotaa käydään terrorismia vastaan, soditaan lopulta ihmisiä vastaan. Kun heidät pakotetaan hirvittäviin oloihin, saadaan todellakin aikaan hirviöitä.
Tämä sota, jonka syynä sanotaan olevan terrorismin vastainen taistelu, johtaa samaan lopputulokseen kaikissa mainitsemissani tapauksissa. Vladimir Putin sai valtaa lupaamalla palauttaa järjestyksen. Viisi vuotta myöhemmin Kaukasus roihuaa ilmiliekeissä, ja veri virtaa Moskovaan asti. Ariel Sharon lupasi kansalleen turvallisuutta ja rauhaa. Siitä lähtien Israelin kansa on elänyt pelon, jakautumisen ja konfliktin ilmapiirissä, ja Gazan alue, joka on saarrettu ja rosvottu tyhjiin, on muuttumassa nopeasti uudeksi aikapommiksi. George Bush uskoi hyvän voittavan pahan, ja hän aikoi ulottaa demokratian koko Lähi-itään. Nyt Irak on vajoamassa kaaokseen, ja viattomien uhrien määrä kasvaa päivä päivältä.
Mikä sitten on EU:n vastuu, kun ajatellaan sen omia arvoja ja etuja? Ensinnäkin EU:n tehtävänä on osallistua, ei hiljaisena tarkkailijana vaan tunnustettuna asianosaisena. EU on ennen kaikkea vastuussa siitä, että se uskaltaa soittaa hälytyskelloja silloin, kun maailma on hajoamassa kappaleiksi silmiemme edessä. EU ei saa vavahtaa pelosta joka kerta, kun hänen ylhäisyytensä rypistää otsaansa Kremlissä. Sisäisiin asioihin puuttumista koskevilla syytöksillä ei ole nyt Tšetšeniassa yhtään enempää painoarvoa kuin niillä oli aikanaan Kosovon tapauksessa. EU:n on myös poistettava Sharonin hallitukselle myönnetty tosiasiallinen koskemattomuus, joita ei voida hyväksyä. Tämä hallitus uhmaa avoimesti YK:ta, kansainvälistä tuomioistuinta ja kansainvälistä oikeutta ylipäätään. EU:n on myös tuomittava epäoikeudenmukainen, laiton ja yhä vaarallisempi Irakin sota, vaadittava virallisesti miehittäjien vetäytymistä ja yleisellä tasolla omaksuttava tulevaisuutta varten se periaate, että sodan käyttäminen maailman ongelmien ratkaisukeinona on kiellettävä.
Meidän olisi mietittävä Kofi Annanin sanoja: "Historia on ankara tuomari. Se ei anna anteeksi, jos päästämme tämän tilaisuuden käsistämme."
Muscardini (UEN ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, viimeaikaiset surulliset tapahtumat ovat viimeisimpiä päivänselviä merkkejä siitä, että sivistyneen maailman on kohdattava selkeä todellisuus: viime vuosien terrori-iskut eivät ole olleet yksittäisiä tapahtumia, joita yhdistää vain niiden julmuus ja väkivaltaisuus, vaan olemme sodassa, vaikkakaan emme tavanomaisessa. Tämä on uudenlainen sota, sillä koskaan aikaisemmin eivät pahuuden voimat ole olleet liikkeellä näin laajana rintamana, eikä sivistynyt maailma ole koskaan joutunut kohtaamaan niin laajalle ulottuvaa julmuutta ja niin täydellistä välinpitämättömyyttä sivistyksen arvoja ja periaatteita kohtaan. Koskaan aikaisemmin ei lapsia ole surmattu näin raa'asti ja päättäväisesti tavanomaisten konfliktien ulkopuolella.
Meidän on aika päästä yli siitä tyrmistyksestä, jota koko sivistynyt maailma on tuntenut. Meidät on nimittäin kasvatettu kunnioittaman ihmisarvoa ja ihmisoikeuksia, emmekä voi ymmärtää, että on olemassa sellaisia miehiä ja naisia, jotka pystyvät niihin julmiin raakuuksiin, joita olemme joutuneet todistamaan.
He ovat julistaneet maailmanlaajuisen sodan meitä vastaan käyttämällä tavallisuudesta poikkeavia keinoja. Emme myöskään saa unohtaa, että meille on annettu monta varoitusta Dar es Salaamin ja Nairobin tapahtumista aina taleban-hallinnon nopeaan laajentumiseen asti. Yhden viimeisimmistä varoituksista parlamentille ja kansainväliselle yhteisölle antoi komentaja Massud – joka sai sittemmin surmansa 9. syyskuuta 2001 – vain muutama kuukausi sen jälkeen, kun hän oli vieraillut Strasbourgissa, ja kaksi päivää ennen World Trade Centerin kaksoistorneihin kohdistunutta hyökkäystä. Tämä hyökkäys oli terroristien virallinen sodanjulistus koko sivistyneelle maailmalle.
Meidän on ymmärrettävä, millaisessa todellisuudessa elämme. Suurlähettiläät eivät enää ilmoita, että käymme sotaa, mutta pommit repivät valtioita kahtia, lapsia murhataan ja raiskataan, ja uusia terroristeja rekrytoidaan kotikaupungeistamme. Euroopan velvollisuus on kuunnella kaikkia alistettujen kansojen puolestapuhujia, mutta sen on tehtävä selväksi, että terrorismia vastaan on taisteltava ja että se on tuomittava ilman ehtoja. Myös kaikki, jotka puolustavat, sietävät tai kannattavat terrorismia – salaa tai muulla tavoin – on eristettävä, ja meidän on varmistettava, etteivät he voi enää tehdä pahaa.
Nyt kun pyrimme solidaarisesti torjumaan tätä meille sodan julistanutta uutta terrorismia, on vaikea ymmärtää, miten Ranskan kaltainen kunnioittamamme ja rakastamamme naapurivaltio päästää pakenemaan terroristin, joka on tuomittu Italiassa neljästä murheellisten "lyijyvuosien" aikana tekemästään murhasta. Myös kansalliset lainsäädännöt ja yhteisön säännöstö on mukautettava tähän hätätilaan, jossa elämme. 
Claeys (NI ).
    Arvoisa puhemies, al-Arabiya-televisioaseman johtaja Abdel Rahman al-Rashid laati ainutlaatuisen mielipidekirjoituksen brittiläiseen -lehteen 5. syyskuuta. Hän kirjoitti, että ne, jotka ottivat lapsia panttivangeiksi Beslanissa, olivat muslimeja. Samoin ne, jotka ottivat panttivankeja Irakissa, ne, jotka syyllistyivät väkivaltaisuuksiin Darfurissa Sudanissa, bin Laden sekä ne itsemurhapommittajat, jotka räjäyttelevät busseja, autoja, kouluja, koteja ja muita rakennuksia kaikkialla maailmassa, ovat muslimeja. Hän jatkoi, ettei muslimien mainetta voida puhdistaa, ennen kuin he myöntävät sen häpeällisen asian, että terrorismista on tullut islamilaista toimintaa, käytännössä muslimimiesten ja -naisten hoitama monopoli. Al-Rashidin kaltaisia rohkeita muslimeja on tuettava siksi, että he sanovat nämä asiat ääneen. Meidän on ennen kaikkea tiedostettava, että Eurooppaa ja koko länsimaista maailmaa vastaan käydään sotaa. Islaminuskoiset fundamentalistit käyvät tätä sotaa Euroopan demokraattisia arvoja ja demokraattista elämäntapaa vastaan, ja valitettavasti en ole lainkaan vakuuttunut siitä, että Euroopan unioni olisi terrorismin torjunnan eturintamassa, kuten komission jäsen Bot äsken totesi. On tehtävä paljon nykyistä enemmän yhteistyötä Yhdysvaltojen, Naton sekä Venäjän kaltaisten valtioiden kanssa. Jäsenvaltioiden on tehostettava yhteistyötään tietojenvaihdossa ja on mukautettava lainsäädäntöään niin, että kansainvälisen terrorismin torjunnan asettamiin vaatimuksiin voidaan vastata paremmin. Muussa tapauksessa asiat menevät entistäkin huonompaan suuntaan. 
Mayor Oreja (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, Beslanin tapahtumat ovat tärkeä todiste siitä, että islamilainen terrorismi on nyt ja jatkossakin suurin eurooppalaisten rinnakkaiseloa hankaloittava ongelma. Se ei ole uusi ongelma. Meidän on myös tunnustettava, että siitä tulee kasvava ongelma.
Suurin eurooppalaisiin kohdistuva uhka tässä ilmiössä on se, että Euroopan kansalaiset saattavat tulla siihen tulokseen, että lopulta emme reagoikaan mitenkään; jähmetymme paikoillemme emmekä tee mitään. Tämä on suurin vaara ja suurin ongelma: emme tiedä, miten torjumme tämän hirvittävän uhan, joka kohdistuu perusperiaatteisiimme, vakaumuksiimme ja arvoihimme.
Oman kokemukseni perusteella olen sitä mieltä, että jos aiomme nujertaa terrorismin, ensimmäinen ja tärkein asia on se, että lisäämme tietoisuutta ongelman vakavuudesta. Lainsäädännölliset ja operatiiviset toimet ovat tärkeitä, mutta niitäkin tärkeämpää on tietoisuuden lisääminen.
Tietoisuuden lisäämisellä on kaksi tavoitetta: ensinnäkin meidän on uskallettava pitää terrorismin torjuntaa ehdottomasti tärkeimpänä tavoitteenamme. Sen vuoksi tämä on sanottava ja sitä on toistettava ja vakuutettava kaikissa unionin asiakirjoissa ja kaikissa julkisissa lausunnoissamme: terrorismi on pahin ongelmamme.
Sanoisinpa jopa, että nykyisin suurin aukko Euroopan unionin terrorismin vastaisessa politiikassa ei suinkaan johdu toimien tai aloitteiden puutteesta, vaan siitä, että emme myönnä terrorismin olevan pahin eurooppalaisiin kohdistuva ongelma.
Toinen tavoite tietoisuuden lisäämisessä on se, että saamme ihmiset uskomaan, että pystymme kitkemään tämän ilmiön. Emme voi ryhtyä torjumaan terrorismia, ellemme ole vahvan moraalisen vakaumuksemme perusteella varmoja siitä, että pystymme nujertamaan terrorismin. Terrorismissa on ennen kaikkea kyse pelosta, se luo pelkoa. Mikäli siis haluamme voittaa terroristijärjestöt, meidän on ensiksi voitettava se epäonnistumisen pelko, jota tunnemme pyrkiessämme ratkaisemaan tämänlaatuista ongelmaa.
Hyvät kollegat, terrorismin torjunta vie aikaa. Oikoteitä ei ole, eikä taikatemppuja voida käyttää. Jokaisen meistä on kuitenkin oltava alusta alkaen vahva vakaumuksessaan. Terrorismin torjunnalla ei ole mitään tekemistä oikeiston tai vasemmiston kanssa, vaan se on ennen kaikkea moraalinen velvollisuus.
Tämän vuoksi olen sitä mieltä, että parlamentissa on käytettävä enemmän aikaa terrorismin torjuntaan ja käytävä enemmän ainoastaan sitä koskevia keskusteluja. Mielestäni meidän on todettava useammin, että terrorismi on eurooppalaisten suurin ongelma, ja meidän on edistettävä hallitusten kesken käytävää keskustelua, jotta voimme tietyissä oloissa varmistaa, milloin terrori-iskuja on odotettavissa ennen vaaleja, millä tavoin kyseiset hallitukset voivat puolustautua ja edellyttääkö tämä kenties vaalien lykkäämistä, jotta terroristeja estettäisiin saavuttamasta päämääräänsä.
Hyvät parlamentin jäsenet, totean kokoavasti, että mielestäni meillä on tässä asiassa mitä tärkein moraalinen velvollisuus.
Wiersma (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, kauhistuttava terrori-isku Beslanin kouluun vaati uhrikseen satoja lapsia ja heidän äitejään. Se, minkä olisi pitänyt olla sadoille lapsille ilon päivä – heidän ensimmäinen koulupäivänsä – muuttui hirvittäväksi tragediaksi. Eilen vietimme yhdessä miljoonien koululaisten kanssa kaikkialla Euroopassa minuutin hiljaisuuden uhrien muistoksi. Kiitämme myös parlamentin puhemiestä hänen solidaarisuuden eleestään, joka oli myös ilmaus siitä voimattomuuden tunteesta, jota tällainen julma hyökkäys puolustautumiskyvyttömiä kansalaisia – naisia ja lapsia – kohtaan meissä kaikissa herättää.
Nyt haluamme ennen kaikkea todeta, että olemme tämän Euroopan kaukaisessa nurkassa elävän kansan rinnalla, mutta meidän on jatkettava tänään ja tulevien kuukausien aikana keskustelua, joka koskee ketään ja mitään säälimättömän terrorismin kasvavaa uhkaa. Avainsanoina on oltava "ymmärtäminen" ja "toiminta". Meidän on pyrittävä ymmärtämään sellaista, mitä ei voida ymmärtää. Meidän on oltava valmiita etsimään terrorismin syitä, avaamaan silmämme ihmisten epätoivolle ja turhautumiselle sekä toivottomille ja turhauttaville konflikteille, joihin ei näytä löytyvän ratkaisua. En tietenkään väitä, että näiden konfliktien olemassaolo oikeuttaisi viattomiin ihmisiin kohdistuvan julman väkivallan, vaan että meidän on omaksuttava yhteinen toimintatapa, jotta voimme poistaa tämän väkivallan lähteet. Meidän on myös oltava valmiina toimimaan ja viemään eteenpäin kansainvälistä yhteistyötä terrorismin torjumiseksi.
Euroopan unionin on näin ollen tarjottava Venäjän kansalle ja presidentti Putinille kaikki tukensa, jotta yhtä laajamittaisten katastrofien toistuminen voidaan estää. Herää tietenkin kysymys, miten tämä kaikki oli oikein mahdollista. On hyvä, että duuma laatii selvitystä siitä, miten Beslanin murhenäytelmä päättyi ja miten sen viimeisessä vaiheessa toimittiin. Myöskään tšetšeeni-kysymystä ei voida sivuuttaa. Mainitsemaani tukeen sisältyvät tietenkin tiedustelupalvelun yksikköjen yhteiset operaatiot paikan päällä, niiden koulutus erikoisyksiköissä ja oppiminen kokemuksia vaihtamalla. Kansainvälistä terrorismia ei voida nujertaa ilman kansainvälistä yhteistyötä, ja Euroopan unionilla on siinä tärkeä tehtävä.
Ryhmäni tuntee hyvin vähän myötätuntoa niitä kohtaan, jotka luulevat pystyvänsä taistelemaan yksin kansainvälistä terrorismia vastaan ja jotka myös uskovat, että se on ainoa tapa toimia. Pyydän, että parlamentti kävisi loppuvuodesta neuvoston ja komission kanssa intensiivistä keskustelua Euroopan osallistumisesta terrorismin torjuntaan. Mikä on tilanteemme ja mikä on näkemyksemme terrorismin uhasta? Tänä aamuna komission jäsen Bot vei tätä keskustelua merkittävästi eteenpäin esittämällä julkilausuman siitä, mitä Euroopan unioni ja puheenjohtajavaltio parhaillaan tekevät. Yksi tärkeimmistä tehtävistä on terrorismin syiden etsiminen ja niitä koskevien ongelmien ratkaiseminen, mutta eurooppalaiset perinteemme velvoittavat meitä myös pohtimaan, miten demokraattiset rakenteet voidaan turvata ja miten perustavia ihmisoikeuksia voidaan suojella. 
Flautre (Verts/ALE ).
   – Arvoisa puhemies, haluaisin kysyä neuvoston puheenjohtajalta Botilta, mitä hänelle on tapahtunut viikon aikana. Neuvoston puheenjohtaja Bot, viikko sitten kysyitte Venäjän viranomaisilta hyvin yksinkertaista asiaa, eli miten oli mahdollista, että tällainen tragedia pääsi tapahtumaan. Se oli hyvin yksinkertainen kysymys, ja olitte aivan oikeassa, kun esititte sen. Nyt olette kuitenkin väärässä, kun haluatte perua sen. Mistä tämä johtuu? Tätä kuitenkin kysyvät kaikki Beslanin perheet. Kaikki surevat perheet kysyvät tätä. Mitä tapahtui? Mitä oikein on tapahtunut? Kuinka voitte olla näkemättä, että tässä tragediassa Venäjän päättäjät ovat kyynisesti käyttäneet hyväkseen kaikkia niitä laskelmoivia toimia, joihin he pystyvät – manipulointia, harhaanjohtavaa tiedotusta, mielten myrkyttämistä. Lisäksi parhaita toimittajia, jotka ovat Tšetšenian tilanteen asiantuntijoita, on estetty pääsemästä tapahtumapaikalle. Kuinka nämä tosiasiat voidaan kieltää? Miten tämä kysymys voidaan jättää esittämättä Venäjän viranomaisille? Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, kuinka voitte tehdä yhteistyötä kansainvälisen terrorismin torjumiseksi sellaisen vallanpitäjän kanssa, joka ensin kielsi, että tapahtuma olisi liittynyt millään tavoin Tšetšenian konfliktiin, ja joka sen jälkeen tuomitsi riippumattoman ja maltillisen presidentin Mashadovin ja vaati hänen päätään vadille? Nyt sama vallanpitäjä on julistanut kansainvälisen sodan terrorismin kitkemiseksi koko maapallolta ja kehottaa vielä kaikkia maita olemaan puuttumatta hänen valtionsa sisäisiin asioihin. Kuka on tämä epäjohdonmukainen ja manipuloiva vallanpitäjä, jonka kanssa pyritte yhteistyöhön demokratian, oikeusvaltion ja arvojemme suojelemiseksi? Miettikääpä sitä, neuvoston puheenjohtaja Bot. 
Vaidere (UEN ).
   Hyvät parlamentin jäsenet, syyskuiset tapahtumat Beslanissa ovat järkyttäneet maailmaa julmuudellaan ja epäinhimillisyydellään. En löydä sanoja kuvaamaan niitä tunteita, joita lasten murhaaminen herättää. Tätä terroritekoa ei voida puolustella millään tavoin.
Samalla haluaisin painottaa, että tämä tapahtuma edellyttää valtiolta poliittisia toimia, jotta vastaavanlainen toiminta voidaan tulevaisuudessa estää, jotta terrorismin syyt voidaan poistaa. Se ei ole helppoa. On paljon helpompaa antaa vastuuntunnottomia lausuntoja ennalta ehkäisevistä iskuista tai vain pyrkiä lujittamaan autoritaarista valtaa. Venäjän presidentin olisi yritettävä liennyttää Venäjän eri kansojen keskinäistä vihaa. Tätä vihanpitoa lietsottiin tsaarinvallan aikana ja sitä jatkettiin Stalinin kaudella, eikä ongelmaa ole vielä ratkaistu. Aivan äskettäin miliisit pahoinpitelivät Moskovassa entisen astronautin vain sen vuoksi, että hänellä oli tšetšenialaiselta kuulostava etunimi. On tärkeää, että presidentti Putin osoittaa asianmukaista kiinnostusta kaikkia maansa kansalaisia kohtaan – ei vain venäläisiä vaan myös muita kansoja kohtaan – ja että hän käyttää suunnatonta valtaansa rauhan ja sopusoinnun luomiseen. 
Allister (NI ).
    Arvoisa puhemies, edustan Pohjois-Irlannin kansaa, joka on kärsinyt terrorismin julmuuksista yli sukupolven ajan, ja sen puolesta haluan osoittaa syvän osanottoni Beslanin uhrien vanhemmille ja Beslanin väestölle. He ovat joutuneet kohtaamaan sanoinkuvaamatonta terroria.
Terrorismi on väärin missä tahansa sitä esiintyykin. Sitä ei voida perustella, ja tämä on yksiselitteinen tosiasia. Oli kyse sitten siitä, kun IRA asetti palopommin täysinäisen hotellin ulkopuolelle Belfastissa ja poltti näin yli kymmenen viatonta ihmistä kuoliaiksi, siitä, kun al-Qaida iski WTC-torneihin, tai siitä, kun ääritšetšeenit teurastivat viattomia lapsia, strategia on sama –enimmäisvaikutusten tavoittelu mittavan verilöylyn avulla äärimmäisten poliittisten myönnytysten toivossa.
Pohjois-Irlannista saamiemme kokemusten pitäisi osoittaa, ettei terrorismin myötäilyssä tai sen puolustelemisessa tekosyin ole mitään ylevää, valistunutta tai toivottavaa, sillä terrorismi on kaikissa muodoissaan epäkohta. Meidän on kaikkialla Euroopassa ja maailmassa vastustettava päättäväisesti terrorismia ja sen halveksuttavia puolustelijoita. 
Eurlings (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, kuva räjähdystä pakoon juoksevista lapsista, joita ammutaan selkään, on liian vastenmielinen, jotta sen voisi pukea sanoiksi. Myötätuntomme on ennen kaikkea uhrien puolella, heidän puolellaan, jotka unohdettiin, sekä koko Venäjän yhteiskunnan puolella. Vaikka ehkä olemmekin eri mieltä Tšetšenian konfliktista, tällaisille hirmuteoille ei voi olla perusteluja, eikä kenenkään niitä pitäisi edes etsiä. Kansa velvoittaa meitä poliitikkoja tekemään kaikkemme, jotta tällaista ei enää tapahtuisi. On yhä selvempää, että terrorismi ei tunne rajoja ja että se on uhka kaikille avoimille yhteiskunnille. Sen vuoksi Euroopan unionille on nyt tärkeämpää kuin koskaan yhdistää terrorismin torjumiseksi voimansa Yhdysvaltojen ja Venäjän kaltaisten maiden kanssa. Myös unionin sisällä meillä on vielä todella paljon opittavaa tällaisesta yhteistyöstä. EU:n terrorismin torjunnan koordinaattorin de Vriesin johdolla on laadittu monia suunnitelmia nykyisen ja edellisen puheenjohtajakauden aikana. Aivan yhtä tärkeää on kuitenkin seurata jo hyväksyttyjen suunnitelmien toteuttamista. Syyskuussa 2001 New Yorkiin tehtyjen iskujen vuoksi pidetyssä ylimääräisessä oikeus- ja sisäasioiden neuvostossa sovittiin, että vastedes EU:ssa vaihdetaan kaikkia terroristiuhkaan liittyviä olennaisia tietoja. Muutama päivä ennen Madridin iskuja tuli ilmi, että näiden tietojen vaihto on vielä hyvin puutteellista. Meillä ei ole tähän enää varaa. Onko kauniit sanat tällä välin muutettu teoiksi? Itse asiassa yhdenmukaisen täytäntöönpanon vaatimus koskee myös niitä terroristijärjestöjä, jotka on otettu eurooppalaiseen luetteloon. Unionissamme, jossa ei ole sisäisiä rajoja, nämä järjestöt on joissakin maissa kielletty, mutta ei läheskään kaikissa. Suunnitelmien tehokkaasta ja yhdenmukaisesta täytäntöönpanosta olisi keskusteltava korkealla tasolla, ja olisi myös hyvä, jos koordinaattori de Vries toimittaisi edistystä koskevat kertomuksensa suoraan myös parlamentille. Emme nimittäin voi osoittaa todellista ymmärtämystä ja myötätuntoa New Yorkin, Madridin ja Beslanin uhreille, ellemme muuta kunnianhimoisia sanoja konkreettisiksi teoiksi. 
Paasilinna (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, meidän tulee osoittaa syvä surunvalittelumme Beslanin uhreille ja omaisille. Meidän tulee auttaa näitä ihmisiä, yhteiskuntaa ympäri Venäjää sekä Beslania ja sitä ympäröiviä alueita. Ei ole raakalaismaisempaa ja mielettömämpää kuin suunnitellusti tuhota suojattomia äitejä ja lapsia. Tällaisen terrorismin suhteen emme voi olla puolueettomia. Se uhkaa oikeusvaltiota, demokratiaa, kansalaisoikeuksia, meidän perusteitamme. Koko maailma on ymmärtänyt, että nyt on menty liian pitkälle.
Parlamentin valtuuskunta kävi Tšetšeniassa viime vuonna johdollani. Parlamentti alleviivasi, että Tšetšenian konfliktia ei voida ratkaista sotilaallisin keinoin. Venäjän hallitus on ilmoittanut näin toimivansa.
Terrorismia vastaan ei voi taistella keinoilla, jotka vähentävät demokratiaa, kansalaisoikeuksia ja tasa-arvoa. Terrorismin tausta on sosiaalipoliittinen ja lääke siihen on sosiaalipoliittinen. Se ei tapahdu asein eikä keskittämällä valtaa entisestään. Euroopassa nähdään, että Venäjän Tšetšenia-politiikka on epäonnistunut. On vaikea nähdä, miten vallan keskittäminen entisestään Kremliin auttaisi meitä ymmärtämään tätä politiikkaa.
Tähän saakka olemme tukeneet Putinin johtamaa vakautta ja demokratiaa ajavaa politiikkaa ja toivottavasti ei käy nyt sillä tavalla, että näiden traagisten tapahtumien seurauksena alamme ajatella asiaa uudelleen ja muuttamaan Venäjän politiikkaamme, sillä Venäjä itsekin on nyt uhri. Toivottavasti löydämme Venäjän johdon kanssa keinoja, joilla Venäjä voisi toimia niiden sanojen mukaan, joita se on itse julkisesti julistanut ja joita me täydestä sydämestä näin ollen voisimme tukea. Tämä on meille yhteinen asia.
Staes (Verts/ALE ).
   – Arvoisa puhemies, vaikka syvä järkytys ja Beslanin tapahtumien kertakaikkinen tuomitseminen yhdistävätkin meitä kaikkia, pyydän, että ette rajoittuisi tarkastelemaan Beslaniin ja Tšetšeniaan liittyviä tosiasioita yksinkertaistaen kansainvälisen terrorismin vastaisen taistelun näkökulmasta. Tässä on kyse hyvin paljon muustakin. Tšetšeniassa käydään likaista sotaa. Riittää, kun luette Amnesty Internationalin raportit tai Paasilinnan mainitseman valtuuskunnan kertomuksen. Kuuluin itsekin tähän valtuuskuntaan. Riittää myös, kun katsotte, mitä Tšetšeniassa parhaillaan tapahtuu. Sotilaallinen ratkaisu ei tule kysymykseen. Meidän on saatava käyntiin vuoropuhelu, johon kaikkien Tšetšenian konfliktin osapuolten olisi osallistuttava. Ei siis ainoastaan Kadirovin kannattajien vaan kaikkien Tšetšenian ryhmien, myös kapinallisten, on voitava osallistua tähän vuoropuheluun. Pääministeri Thatcher totesi kerran, että hän ei koskaan keskustelisi terroristien kanssa, ja silti John Hume onnistui saamaan Ison-Britannian ja Irlannin hallitukset saman neuvottelupöydän ääreen IRA:n ja protestanttisten terroristiryhmien kanssa. Tämä osoittautui siksi keinoksi, jolla Irlannissa saatiin aikaan rauhanomainen ratkaisu, ja tämä on myös se keino, jolla rauha saadaan aikaan Tšetšeniassa. Keskusteluyhteyteen olisi päästävä kaikkien osapuolten kanssa, ja Euroopan olisi oltava tässä tärkeässä asemassa, samoin kuin Yhdysvallat oli tärkeässä asemassa Pohjois-Irlannin kysymyksessä. Meidän on pyrittävä saattamaan osapuolet yhteen ja taivuteltava heidät yhteistyöhön. Tätä tšetšeenit meiltä pyytävät, sillä he tahtovat ennen kaikkea rauhaa. 
Czarnecki, Ryszard (NI ).
    Arvoisa puhemies, olen sanaton tämän tragedia edessä, joka kohtasi Ossetian lapsia ja aikuisia, mutta sanat on löydettävä. On löydettävä oikeat sanat ja ryhdyttävä toimiin, jotta säästytään enemmältä surulta. Ei ole joko hyvää tai pahaa terrorismia, sillä kaikenlainen terrorismi on pahaa. Ei ole Jumalan nimessä toteutettavaa terrorismia, sillä kaikenlainen terrorismi on paholaisen työtä. Näin ollen se Tšetšeniasta kertova elokuva, jota olemme katselleet vuosien ajan, ei ole mustavalkoinen elokuva, jossa hyvä sheriffi mittelee voimiaan rosvojen kanssa. Tässä elokuvassa sheriffi on menneisyydessä myös ampunut ihmisiä selkään, sillä Tšetšeniassa on todellakin kahdenlaista terrorismia. Tšetšeniassa on sellaista terrorismia, josta parhaillaan keskustellaan laajasti sekä täällä parlamentissa että sen ulkopuolella. Lisäksi siellä on sellaista terrorismia, josta kukaan ei puhu, nimittäin valtion harjoittamaa terrorismia. On pidettävä myönteisenä sitä, että EU esittää nyt tätä koskevia mielipiteitä. Koko EU:n olisi yhdyttävä näihin mielipiteisiin, ja Venäjän olisi otettava se huomioon, sillä aikaisemmin Venäjä on keskustellut mieluummin tarkoin valittujen jäsenvaltioiden, kuten Saksan ja Ranskan kanssa, kuten äskettäin Sotšissa pidetty huippukokous osoitti. Arvoisa puhemies, jos toimimme yhdessä, yhtenäisenä Euroopan unionina, meidän on helpompi käyttää vaikutusvaltaamme Venäjään ja taistella ihmisoikeuksien puolesta sekä Tšetšeniassa että muilla alueilla. 
Landsbergis (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, Pohjois-Ossetiaa kohtasi erityisen tuskallinen tragedia, jossa toisen osapuolen julmuus kohtasi toisen osapuolen vastuuttomuuden. Tämä muistuttaa meitä moskovalaisen teatterin tragediasta ja tuo mieleen monia asioita. Nyt, kun Venäjän viranomaiset julistavat käyvänsä sotaa terrorismia vastaan kaikkialla, se voi kuulostaa uudelta ja myönteiseltä asialta. Ehkä tämä antaa myös mahdollisuuden voimien yhdistämiseen Irakissa ja Afganistanissa ja terrori-iskujen lopettamiseen Qatarissa ja muualla. Kun Venäjän viranomaiset tuomitsevat kaksinaismoraalin, herää toivo, että myös venäläiset terroristit pyritään saamaan kiinni, esimerkiksi ne, jotka yöllä 31. heinäkuuta 1991 tappoivat kylmäverisesti seitsemän liettualaista rajavartijaa. Nämä rikolliset tunnetaan, he ovat terroristisen Mustien barettien yksikön jäseniä ja asuvat Venäjällä. Maan viranomaiset suojelevat ja tukevat heitä ja kieltäytyvät tekemästä yhteistyötä Vilnan kanssa oikeudenmukaisen ratkaisun löytämiseksi. Vaikka Venäjän johtajat puhuvat vuolaasti terrorismin vastaisesta sodasta, he ovat samalla antaneet useita esimerkkejä kaksinaismoralismistaan ja tekopyhyydestään. Euroopan unioni voisi kehottaa heitä muuttamaan menettelytapojaan. Esitän lainauksen, joka on katkelma varjokabinetin Beslanin kriisin alussa antamasta lausunnosta: "Tuomitsemme jyrkästi tämän terroriteon ja yhdymme YK:n turvallisuusneuvoston kehotukseen vapauttaa panttivangit. Samalla pahoittelemme syvästi sitä, ettei Yhdistyneiden Kansakuntien turvallisuusneuvosto ole koskaan tuominnut eikä pahoitellut niiden 42 000 tšetšeenilapsen kuolemaa, jotka on surmattu Tšetšeniassa Venäjän viranomaisten määräyksestä." Tuolloin Beslanin lapset kärsivät, mutta he olivat vielä elossa. Nämä 42 000 muuta lasta olivat jo kuolleet eivätkä he enää kärsineet. Heidän osaltaan tämä anakronistinen kolonialistinen sota oli jo ajat sitten päättynyt. Mutta milloin se oikeasti päättyy? Ne, jotka sanovat: "ensin voitto, sitten rauha", ovat väärässä. Se on umpikuja. On aika muuttaa ajattelutapaa – rauha on voitto. Rauha säästäisi tuhansia henkiä, se merkitsisi sitä, että lasten ei enää tarvitse kuolla aikuisten typeryyden ja julmuuden vuoksi, joten se ei voi olla häpeällinen. Kenraali de Gaulle ei häpäissyt Ranskaa lopettaessaan Algerian sodan. Kiitän huomiostanne.
Swoboda (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, on vaikea löytää sanoja ilmaisemaan sitä raivoa, surua ja häpeää, jota Beslanin terrori-isku herättää. Terrorismin julmuuden lisääntyminen ja sen leviäminen pelottaa meitä kaikkia ja huolestuttaa meitä syvästi.
Minua ja monia meistä kuitenkin pelottaa ja huolestuttaa se punainen lanka, joka yhdistää Bushin ennalta ehkäisevää sotaa koskevan Irakin-politiikan siihen Sharonin itsepäiseen uskomukseen, että väkivaltaa voidaan vastustaa vain väkivallalla, sekä Putinin samansuuntaisiin toimiin, uskomukseen, että voimakeinoihin voidaan vastata vain voimakeinoilla, vahvemmilla voimakeinoilla, jotka edellyttävät autoritaarista valtaa. Tämä puolestaan johtaa väistämättä autoritaaristen rakenteiden muodostamiseen. Kiitän kaikkia puhujia, ulkoministeriä ja komission jäsentä siitä, että he ovat korostaneet vaihtoehtoista toimintatapaa, sitä ainoaa, jota kutsuisin eurooppalaiseksi toimintatavaksi. Se ei todellakaan tarkoita terrorismin edessä taipumista ja sille alistumista, vaan sitä, että myös terrorismin syihin puututaan. Euroopan on tehtävä selväksi kumppaneilleen – myös Venäjälle – että tämä on toimintatapamme. Terrorismia vastaan on taisteltava, mutta myös sen syyt on poistettava. 
Ždanoka (Verts/ALE ).
    Arvoisa puhemies, eilen vietimme yhdessä minuutin hiljaisuuden Beslanin uhrien muistoksi. Tämänpäiväisissä puheenvuoroissa on esitetty erilaisia näkemyksiä siitä, mitä tapahtui. Esittäisin lyhyesti oma arvioni.
Jos emme halua hyväksyä väitettä, että tarkoitus pyhittää keinot, emme saa käyttää väkivallan synnyttämää tilannetta hyväksi ja alkaa puhua omista rakkaista päämääristämme. Muuten terroristit päättelevät, että heidän järjestämänsä tapahtumat tuottavat tuloksia. Kysymystä kansojen itsemääräämisoikeudesta ei saa ottaa esiin terroritekojen yhteydessä, vaikka sitä onkin kunnioitettava mahdollisimman pitkälle.
Toiseksi, emme halua Euroopan unionin toimivan kaksinaismoralistisesti Irakin, Venäjän, Turkin, Indonesian ja muiden valtioiden kysymyksissä. Sunnien, tšetšeenien ja kurdien harjoittama terrorismi eivät ole irrallisia ilmiöitä. Tämä kaikki on väkivaltaista toimintaa, jonka taustalla ovat täsmälleen samat periaatteet. Siksi se on tuomittava riippumatta siitä, kuka sitä harjoittaa, mitkä ovat sen syyt ja millä alueella sitä harjoitetaan. 
Van Orden (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, terrorismin kauheuksien jälkeen syytökset kohdistuvat liian usein asianomaisiin viranomaisiin. Olemme kuulleet jotain tämänkaltaista tänä aamuna. Beslanin tragedian jälkeen olemme kuulleet, miten Venäjän viranomaisia on syytetty joko niiden Tšetšeniassa toteuttamien toimien vuoksi tai pelkästään sen vuoksi, etteivät maan viranomaisten tekniset valmiudet riitä hoitamaan terrorismiin liittyviä tilanteita. Emme saa kuitenkaan jättää huomiotta yksinkertaista havaintoa siitä, että syyllisiä ovat ainoastaan ne henkilöt, jotka ovat vastuussa terrorismista ja Beslanin kauheuksista, eli terroristit itse. Mitkään perusteet, ei Tšetšenian irtaantuminen tai autonomia, eikä mikään loukkaus, eivät edes Venäjän turvallisuusjoukkojen raa'at toimet, oikeuta lasten ja heidän äitiensä joukkomurhaa. Valitettavasti Beslanin isku ei ole viimeinen laatuaan.
Mitä sitten olisi tehtävä? Emme ole kiinnostuneita Venäjän turvallisuudesta ja vakaudesta sekä sen yhä kasvavasta vaikutusvallasta Etelä-Kaukasuksella pelkästään inhimillisistä vaan myös itsekkäistä syistä. Me kaikki haluamme Kaukasuksesta turvallisen ja vakaan alueen, ja lisäksi haluamme katkaista terrorismin kierteen, joka synnyttää rosvousta ja johon liittyy vääristynyttä nationalismia, jota ääri-islam nyt ruokkii. Tämä on vaarallinen yhdistelmä, joka uhkaa meitä kaikkia. Venäjän viranomaisten ei pitäisi olla liian ylpeitä hakeakseen apua, jota tarvitaan eri tasoilla.
Terrorismin torjunnan alan asiantuntemusta ei ole yksinään EU:lla. En kuitenkaan täysin vähättele EU:n toimia terrorismin alalla. Poliisivoimiemme ja turvallisuuspalvelujemme välisen yhteistyön tiivistäminen on tärkeää. Terrorismin rahoituksen valvonta edellyttää yhteistoimia, mutta toimissa keskitytään liikaa EU:n valtuuksien lisäämiseen ja sen toimivallan ulottamiseen uusille aloille. En ole esimerkiksi puheenjohtaja Botin tapaan innoissani eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä.
Yhdistyneen kuningaskunnan ja Espanjan kaltaisilla mailla on asiantuntemusta. Venäjän tulisi luonnollisesti pyytää tällaista asiantuntija-apua. Venäjän viranomaisten kykenemättömyys käsitellä Beslanin tilannetta paljastaa monia huolestuttavia ja pitkäaikaisia ongelmia, jotka näyttävät juurtuneen syvään Venäjän valtioon. Jos EU voi jotain tarjota, sen pitäisi määrätietoisesti tuomita terrorismi, tarjota humanitaarista apua ja auttaa jälleenrakentamisessa. Venäjän on tunnustettava, ketkä ovat sen todellisia ystäviä. 
Roure (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, jälleen kerran maailma joutui seuraamaan avuttomana sivusta yhtä kaikkien aikojen murheellisimmista panttivankidraamoista. Beslanin isku saa meidät palaamaan kauhun, ihmisyyden kieltämisen ja sivistymättömyyden aikaan, emmekä voi muuta kuin voida pahoin nähdessämme, miten vanhemmat tapetaan heidän lastensa edessä tai miten lapsia käytetään ikkunoissa ihmiskilpinä. Itse tapahtumapaikka on symbolinen: koulu, joka edustaa oppimista, sitä, että tietämyksen avulla voidaan torjua kansan pimennossa pitämistä, typeryyttä ja julmuutta. Raakalaiset ovat tuhonneet sen, mikä tekee meistä ihmisiä. Miten sellainen, joka kieltää lapselta veden, ruoan ja unen, voi pitää itseään ihmisenä?
Euroopassa meidän on ehdottomasti parannettava valmiuksiamme. Tampereen huippukokouksen jälkeen asetettuja kunnianhimoisia tavoitteita terrorismia koskevan eurooppalaisen lähestymistavan luomiseksi ei ole saavutettu. Kuten olette korostanut, edistystä on kyllä tapahtunut erityisesti kansainvälisen pidätysmääräyksen käyttöönotossa, mutta prosessia on hidastanut se, ettei jäsenvaltioilla ole ollut poliittista tahtoa antaa yhteisön päätöksille todellista tehokkuutta. Meidän on parannettava torjuntavalmiuksiamme, jos haluamme voittaa tämän uuden vuosisadan kirouksen. Mitä sitten voimme todeta valtion harjoittamista raakuuksista? Ei voida hyväksyä sitä, että väkivaltaan vastataan väkivallalla.
Laschet (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, jäsen Flautre totesi juuri, että tärkeimpänä kysymyksenä oli pidettävä Venäjän tiedotuspolitiikkaa, sitä, mikä siinä oli manipuloivaa, miksi toimittajia ei päästetty alueelle, ja niin edelleen. Kollega Flautre, minun on sanottava, että tältä osin olette väärässä. Tämä ei ole tärkein kysymyksemme, vaan se, että osoitamme myötätuntoa uhreille. Sen vuoksi neuvoston puheenjohtajavaltio Alankomaat teki virheen, kun se ensimmäiseksi alkoi vaatia tapahtumapaikalta raportteja tiedotuspolitiikasta ja kaikesta muusta sen sijaan, että se olisi aivan ensimmäiseksi ilmaissut huolensa tämän terroriteon laajuudesta. Tältä osin olen kanssanne ehdottomasti eri mieltä.
Toiseksi, jos tarkastellaan alueen tämänhetkisiä tapahtumia, voimme oikeutetusti kritisoida Putinin Tšetšenian-politiikkaa viime vuosina. Tässä iskussa ei kuitenkaan pohjimmiltaan ole kysymys Tšetšeniasta. Nämä eivät ole tavallisia tšetšeenejä...
Tavalliset tšetšeenit eivät räjäytä koulua taivaan tuuliin ja tapa lapsia tällä tavalla. Tällainen ajattelutapa kieltää tšetšeeneiltä moraalikäsityksen. Jäsen Cohn-Bendit, teille sanoisin, että näiden tekojen taustalla ovat ossetialaiset, ingušialaiset ja kansainväliset terroristit, ja sen vuoksi on vaikea tehdä selvää eroa tämän tapauksen ja Tšetšenian tapahtumien välillä. Tšetšenian-politiikkaan tarvitaan muita ratkaisuja, mutta emme voi samastaa Tšetšenian kansaan näitä rikollisia, jotka liittyvät yhteen ja joilla on islamilaisia yhteyksiä ympäri maailmaa. Näin ollen tarvitaan hienovaraisempia vastauksia, ei niinkään sitä, että liittokansleri Schröder tai presidentti Chirac hyväksyy nämä valheelliset vaalit. Sen sijaan tarvitsemme...
Hyvä kollega Cohn-Bendit, sen sijaan tällainen kansainvälisen terrorismin verkko edellyttää meiltä selkeitä vastauksia, sillä tällainen terrorismi uhkaa koko vapaata maailmaa; se uhkaa meitä ja myös Yhdysvaltoja. 
Howitt (PSE ).
    Arvoisa puhemies, meidän on syytä palauttaa mieliimme, että käytämme sanaa "terroristi" kuvaamaan niiden toimia, jotka pyrkivät aiheuttamaan terroria, ja Beslanin piiritykseen osallistuneet todellakin antavat sanalle määritelmän: se tarkoittaa terroria, kauhua ja järkytystä. Kaikki terrorismin uhrit ovat viattomia: paikallisjunien matkustajat, teatteriyleisö, toimistorakennuksen työntekijät tai yökerhon asiakkaat. Koulua käyvät lapset ovat kuitenkin uhreista viattomimpia. Lasten, kuten 7-vuotiaan Aida Sidakovan – jonka näimme televisiossa palaavan luullaksemme kohti kuolemaansa – selviäminen hengissä kuvastaa toivoa, jota inhimillinen sisimpämme vaatii tällaisen sanoinkuvaamattoman pahuuden teon edessä.
Beslania ei pidä käyttää hyväksi poliittisiin tarkoituksiin, ei Kremlissä eikä täällä Euroopan unionissa. Olen samaa mieltä siitä, että asiassa olisi toimittava oikeudenmukaisesti, mutta molemminpuolista syyttelyä ja kostotoimia olisi kuitenkin vältettävä. Myöskään ihmisoikeuksien noudattamisesta ei saa tinkiä, kuten kaikki Euroopan unionin toimielimet ovat tässä keskustelussa yksimielisesti vakuuttaneet.
Vein viime viikolla oman tyttäreni ensimmäistä päivää kouluun. Kokemus oli hermoja raastava meille molemmille. En voi kuvitellakaan, mitä kyseiset lapset ovat joutuneet kokemaan. Surkaamme vanhempina ja lähimmäisinä kuolleita ja ilmaiskaamme varaukseton myötätuntomme heidän perheilleen: heidän kärsimyksensä on meidän kärsimyksemme. 
Díaz De Mera García Consuegra (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, periaatteidemme vuoksi kohtasimme terrorismin päättäväisesti ja ilman myönnytyksiä, sillä terrorismi edustaa vahvinta yksilön vapauksien kieltämistä, se kajoaa demokraattisen rinnakkaiselon ytimeen, ja meidän on puolustauduttava niitä vastaan, joiden tärkein tavoite on tuhota meidät. Näin puhui eräs terrorismin uhri viime viikolla Berliinissä hartaasti kuuntelevalle yleisölle.
Arvoisa puhemies, ensimmäiseksi haluaisin osoittaa solidaarisuutta Beslanin uhreille. Osoitan heille syvää myötätuntoa ja otan osaa heidän suruunsa. Terrorismia ei voida puolustella, sitä ei voida hyväksyä millään tavoin. Lasten tappaminen, murhaaminen, lasten äitien ja isien murhaaminen sekä lasten opettajien tappaminen ovat äärimmäisiä esimerkkejä mitä alhaisimmasta ihmisen käyttäytymisestä. Uhreja kidutettiin 52 tuntia, ja sen jälkeen heidät murhattiin. Nämä ovat kiistattomat tosiasiat.
Shamil Basajev, joka suunnitteli iskun ja antoi siihen valtuutuksen, ei ole tšetšeenien itsenäisyysliikkeen johtaja. Hän on lasten murhaaja, epäinhimillinen terroristi, jonka takia Venäjä on viattomia ruumiita täynnään. Tämä on totuus ja se kohtalokas tulos, johon umpimähkäinen terrorismi on kiistatta johtanut. Haluan siis tuomita täydellisesti ja päättäväisesti tämän tapahtuman, joka tahraa ihmisarvon äärimmäisellä tavalla.
Terrorismin kierre kiihtyy ennennäkemättömällä tavalla. Ilmaisen tukeni Venäjän viranomaisille heidän pyrkimyksissään pidättää ja asettaa nopeasti syytteeseen tästä hirvittävästä teosta vastuussa olevat henkilöt, ja voin vakuuttaa teille kaikille, että tunteenilmaisuni eivät ole vain sanahelinää. Olen käynyt Tšetšeniassa ja Ingušiassa, olen käynyt tšetšeenien pakolaisleireillä ja keskustellut Vladimir Kalamanovin kanssa kaksi kertaa. Ymmärrän poliittisen ongelman monitahoisuuden ja olen tietoinen niistä ihmisoikeusloukkauksista, joihin osapuolet syyllistyvät. Tiedän myös, mitä Anna Politkovskaja on todennut.
Kotimaassani olen nähnyt terrorismia hyvin läheltä, vain muutaman sentin päästä, ja voin sanoa demokraattisella vakaumuksella, että näille raakalaisille ei voida antaa minkäänlaisia etuja. He käyttävät epäilyksiämme hyväkseen ja muuttavat keskustelujemme osia omiksi argumenteikseen aina kun se heille sopii. Vaadin demokraattisia keinoja, joiden avulla ongelma voidaan kunnolla tunnistaa ja ratkaista päättäväisesti ja varauksetta. Kehotan teitä aloittamaan uudelleen Europolia koskevat keskustelut, tarkistamaan Yhdistyneiden Kansakuntien turvallisuusneuvoston päätöslauselmaa 1333 ja käynnistämään Euroopan operatiivisen ulkorajayhteistyön hallintaviraston toiminnan. 
Bot,
   . – Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, ensimmäinen puhuja totesi, että on helppo aloittaa puheenvuoro, kun on samaa mieltä aiempien puhujien kanssa. Kuunneltuani tämänpäiväisiä puheitanne voin vakuuttaa, että asia on näin, ja kiitän myös siitä tuesta, jota monet teistä ovat antaneet esittelemälleni ohjelmalle. Liikutuin myös siitä komission jäsenen Pattenin esittämästä kielikuvasta, jonka mukaan joudumme taistelemaan tavallaan toinen käsi selän taakse sidottuna, mikäli ryhdymme taisteluun terrorismia vastaan. Haluaisin kuitenkin todeta, että tämä tarkoittaa kahta asiaa, nimittäin sitä, että meidän on vahvistettava sitä kättä, jota voimme vielä käyttää, ja että meillä on kuitenkin myös suu, jolla voimme elävöittää vuoropuhelua. Kuten aluksi totesin, tässä on mielestäni kysymys kahdesta asiasta. Terrorismin vastaisessa taistelussa meidän on toisaalta suojeltava itseämme, mutta toisaalta meidän on myös ehdottomasti yhdistettävä voimamme. Meidän olisi ehdottomasti pidettävä nämä kaksi asiaa koko ajan mielessämme.
Esittelin pääpiirteittäin sitä tapaa, jolla haluamme lisätä yhteistyötä. Ensinnäkin meidän on keskityttävä Euroopan unionin sisäiseen yhteistyöhön. Jos nimittäin onnistumme tässä, jos teemme selväksi – kuten olen itse yrittänyt tehdä teille selväksi – että 25 jäsenvaltion kesken voimme organisoida yhteistyön tehokkaammin ja eri tavalla, nimittäin tehostamalla tietojen jakamista, mukauttamalla lainsäädäntöjämme ja kitkemällä terrorismin rahoittamisen, voimme näin mielestäni myös luoda mallin, jota voimme käyttää yhteyksissämme muun maailman kanssa. Kuten on jo monesti todettu, kysymyksessä on maailmanlaajuinen taistelu, mutta maailmanlaajuisessa taistelussa tarvitaan myös maailmanlaajuisia toimia. Tässä asiassa Euroopan unioni on myös aktiivinen. Mainitsin muutamia toimenpiteitä. Kerroin, että vahvistamme ja tiivistämme parhaillaan yhteyksiämme kehitysmaihin.
Esimerkkinä voisin mainita tulevan ASEM-huippukokouksen, jossa keskustelemme Aasian kanssa tästä aiheesta. Miten voimme taistella yhdessä terrorismia vastaan? Mitä keinoja meillä on käytettävissämme? Miten voimme jakaa tietoja tehokkaammin? Äskettäin Aasiaan tekemieni matkojen aikana totesin, että myös aasialaiset ovat asiasta kovasti huolissaan nyt, kun myös siellä on tehty iskuja. Ihmiset ovat erittäin valmiita tekemään yhteistyötä toivomassamme hengessä. On myös todettu, että meidän olisi tehtävä tiiviimpää yhteistyötä Yhdysvaltojen ja Venäjän kanssa. Yritin johdantopuheenvuorossani selittää teille, miten pyrimme tähän tavoitteeseen. Tämä on meille jatkuvana huolenaiheena niin Yhdysvaltojen kuin Venäjänkin osalta, ja haluaisin oikaista jälleen tähän liittyvän väärinkäsityksen, jota jäsen Flautre korosti. Hän totesi, että peruin jotain, mitä olin aiemmin sanonut. Mielestäni asia ei ole näin. Olen puhunut Venäjälle suoraan, ja toistan tämän nyt vielä selvästi: suhteissamme Venäjään keskustelemme säännöllisesti terrorismin torjunnasta. On tärkeää, että käymme tätä vuoropuhelua, mutta on myös tärkeää, että teemme omat arvomme selväksi.
Palaisin vielä kielikuvaan selän taakse sidotusta kädestä, ja teen sen perusteella johtopäätöksen, että meidän olisi tuotava selvemmin esille arvojamme ja niitä syitä, miksi taistelemme terrorismia vastaan. Teemme niin kunnioittaaksemme demokratiaa, omaa uskoamme ihmisoikeuksiin ja vähemmistöjen kunnioittamiseen. Tarkoitan tässä myös Tšetšeniaa. Meidän on tehtävä tämä yhdessä, tarvitsemme tässä kaikkien tukea. Haluan kiittää teitä vielä kerran tänään osoittamastanne tuesta. Voin myös todeta, että seuraavien kuukausien aikana puheenjohtajavaltio aikoo toteuttaa aktiivisesti esittelemääni ohjelmaa, jota pidän melko laaja-alaisena, mutta tarvitsemme sen toteuttamisessa kaikkien apua. Ilahduin kuullessani, että apua on tulossa. Tapansa mukaan puheenjohtajavaltio raportoi tämän puheenjohtajakauden lopussa kaikesta, mitä on tapahtunut ja mitä olemme tehneet. Näin vastaan samalla myös jäsen Wiersman kysymykseen. 
Puhemies.
   Paljon kiitoksia, neuvoston puheenjohtaja.
Keskustelu on päättynyt.
Gollnisch (NI ),
   . – Tuhansien lasten kylmäverinen joukkomurha ossetialaisessa kristillisessä koulussa on kauhistuttava asia. Silti on syytä pelätä, että samanlainen julmuus vielä toistuu, eikä vain Venäjällä. Espanjassa 11. maaliskuuta tehty isku oli verinen osoitus siitä, ettei mikään unionin maista ole turvassa islamilaiselta terrorismilta.
Tätä suojattomuutta lisää vielä se, että tietyt kommentaattorit tukevat terrorismia ja sysäävät vastuun iskusta Venäjän Kaukasuksen-politiikalle toteamalla, että jos Venäjä ei puolustaisi oman alueensa koskemattomuutta, terroristit jättäisivät sen rauhaan. Tällä tavoin nämä saivartelijat viime kädessä ajattelevat. He löytävät aina lieventäviä asianhaaroja murhaajien teoista ja vikoja heidän uhreistaan.
Sama koskee niitä nuoria roistoja, jotka sytyttävät asuinalueensa ilmiliekkeihin, kun poliisi "suvaitsemattomasti" tunkeutuu alueelle varmistaakseen, että kunnolliset ihmiset voivat elää siellä turvallisesti.
Jos nyt haluamme tehdä lopun näistä terroriteoista, meidän on ennen kaikkea nimettävä syyllinen osapuoli: se on islam, joka kommunismin tavoin käyttää terrorismia pakottaakseen kansalaiset totalitaariseen järjestelmään. Tällaisen vastustajan edessä maidemme on unohdettava eriävät mielipiteensä ja tavoitteensa. Meidän on liityttävä yhteen ja puolustettava länsimaisen sivistyksen arvoja, jotka ovat meille kaikille yhteisiä. 
Pafilis (GUE/NGL )
   , . – Esitämme syvät surunvalittelumme Beslanin uhrien perheille.
Samalla olemme hyvin huolissamme siitä, miten tilanne kehittyy tulevaisuudessa tällä alueella, kun otetaan huomioon Yhdysvaltojen ja EU:n suunnitelmat, ja siitä, että Venäjän hallitus selvästikin jäljittelee Yhdysvaltojen ja EU:n ulkoista ja sisäistä turvallisuusstrategiaa ja etenkin niiden omaksumaa ennalta ehkäisevän sodan oppia.
On päivänselvää, että Beslanin äskettäiset tapahtumat ja pahaenteiset tulevaisuudennäkymät ovat jälleen uusi seuraus Neuvostoliiton hajoamisesta ja sosialismin kaatumisesta.
Veristä kilpailua käyvät imperialistit ovat vastuussa siitä, että alueen vakaus on nyt vaarassa järkkyä. He ovat vastuussa myös laajalle levinneistä yhteenotoista, ja nyt he ovat iskeneet silmänsä Kaukasuksen alueeseen, jonka läpi öljyreitit kulkevat.
Yhdysvaltojen ja EU:n imperialistien huolestuneisuus on erittäin tekopyhää. Heidän ehdottamallaan "poliittisella ratkaisulla" sekä ongelman niin sanotulla kansainvälistämisellä alue pyritään muuttamaan Kosovon kaltaiseksi protektoraatiksi.
Ainoastaan Venäjän kansan ruohonjuuritasolla käymä taistelu, jonka pyrkimyksenä on muuttaa nykyinen tilanne, luo edellytykset ongelmien oikeudenmukaiselle ja rauhanomaiselle ratkaisulle. 
Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana keskustelu neuvoston ja komission julkilausumista, jotka koskevat Irakin tilannetta.
Bot,
   .  Arvoisa puhemies, Irakin kysymys on jo hyvän aikaa vaivannut syvästi ja lisäksi jakanut meitä eurooppalaisia. Vaikka Irakin tapahtumat ovat antaneet meille syytä huoleen, on äärimmäisen tärkeää, että Euroopan unioni tukee Irakin kansaa tulevina kuukausina. On myös tärkeää, ettemme lopeta avun tarjoamista vaan todellakin jatkamme sitä. Vaikka väkivalta huolestuttaa meitä, EU:ssa on viime kuukausina myös onnistuttu tekemään tilaa johdonmukaiselle ja yhtenäiselle lähestymistavalle suhteessa Irakin tukemiseen. Puhun hetken kuluttua tuesta, jollaista EU voisi mahdollisesti tarjota, mutta sallinette minun luoda ensin lyhyen katsauksen tähänastisiin tapahtumiin.
Kesäkuu oli erityisen tärkeä kuukausi Irakin ja sen kansan tulevaisuudelle pitkällä aikavälillä. Ensin YK:n turvallisuusneuvosto hyväksyi 8. kesäkuuta päätöslauselman 1546, ja 28. kesäkuuta Irakin väliaikainen miehitys päättyi ja maan itsemääräämisoikeus palautettiin. Pääministeri Allawin väliaikaishallituksen valtaantulo merkitsi keskeistä käännekohtaa Irakin historiassa.
Uudella päätöslauselmalla palautettiin myös kansainvälisen yhteisön yksimielisyys, ja sen ansiosta YK saattoi jälleen osallistua Irakin tapahtumiin. On selvää, että tämä on merkittävä askel tammikuussa 2005 järjestettävien vaalien kannalta.
Aivan yhtä tärkeää on, että kesäkuun tapahtumien ansiosta onnistuttiin kaventamaan näkemyseroja, joita EU:ssa oli siihen asti vallinnut tietyistä Irakin-politiikan osa-alueista. Edistyminen kävi ilmi ensimmäisen Alankomaiden puheenjohtajuuskaudella pidetyn ulkoministerien yleisneuvoston päätelmistä heinäkuussa. Tämä neuvosto ratifioi Euroopan unionin keskipitkän aikavälin strategian, jonka olivat laatineet korkea edustaja Solana ja komission jäsen Patten, sekä komission Irakia koskevan tiedonannon "Euroopan unioni ja Irak – Kehys suhteiden kehittämiselle". Nämä asiakirjat merkitsevät selkeää perustaa EU:n toimille niin yleisellä tasolla kuin monissa yksityiskohtaisissakin kysymyksissä.
Kuten olen jo todennut, mainitut päätelmät sisältävät myös hyvin täsmällisiä huomioita toimista. Niissä esimerkiksi sovitaan, että EU tekee Irakissa aktiivista yhteistyötä YK:n kanssa ja aloittaa vuoropuhelun Irakin viranomaisten kanssa selvittääkseen, millä muilla tavoin EU voi tukea Irakia. Tutkimusvaltuuskuntamme on jo vieraillut Irakissa selvittämässä kysymystä tarkemmin. Palaan valtuuskunnan havaintoihin hetken kuluttua.
On joka tapauksessa selvää, että EU:n toimien tarkoituksena on tukea Irakin jälleenrakentamista ja maan sisäistä poliittista kehitystä. Tässä yhteydessä on syytä mainita kansallinen konferenssi. Valmisteluvaiheen suurista vaikeuksista huolimatta tätä kokousta voidaan pitää onnistuneena. Kaikki Irakin yhteiskunnan kerrostumat olivat siinä edustettuina, ja joukossa oli myös paljon naisia. Lopulta näytti olevan mahdollista päästä sopimukseen kansalliseen neuvostoon valittavista edustajista. Tämän neuvoston muodostaminen on tärkeä askel matkalla kohti vaaleja.
Hyvien uutisten lisäksi on valitettavasti myös monia huonoja uutisia. Ulkomaalaisten, myös EU:n kansalaisten, sieppaukset ja surmaamiset ovat niistä kuvaava esimerkki. Uhrit ja heidän omaisensa ovat ajatuksissamme. Emme saa kuitenkaan sivuuttaa sitä, että myös hyvin monet irakilaiset ovat joutuneet väkivallan uhreiksi. Useimmissa tapauksessa kärsijöinä ovat olleet juuri ne irakilaiset, jotka ovat ottaneet vastuun maan jälleenrakentamisesta. Lukuisat öljyputkiin kohdistuneet iskut ovat niin ikään vakava uhka Irakin talouden elpymiselle.
Jatkuva väkivalta ei uhkaa ainoastaan yhteiskuntaa ja Irakin taloutta vaan myös maan poliittista kehitystä. Fallujan tilanne on äärimmäisen hälyttävä, ja viime kuukausien tapahtumat Najafissa ja Bagdadissa ovat osoittaneet, että väkivalta kytee Irakin shiia-alueilla ja voi räjähtää esiin milloin tahansa. Tältä osin olemme tyytyväisiä sopimukseen, johon päästiin hiljattain Najafissa. Osin ajatolla al-Sistanin rohkeiden toimien ansiosta näköpiirissä on nyt järjestyksen ja turvallisuuden palautuminen Irakin väliaikaishallituksen johdolla. Toivokaamme, että tämä on askel kohti suhteiden parantumista ja turvallisuusolojen kohentumista Irakissa. Onhan selvää, ettei lahkojen välinen väkivalta ole tavallisten irakilaisten etu, sillä terrorismin vuoksi heidän maansa jälleenrakentaminen viivästyy tarpeettomasti.
On sanomattakin selvää, että turvallisuustilanne on ratkaiseva tekijä pohdittaessa, missä määrin EU voi tarjota tehokasta apua Irakin jälleenrakentamiseen. On ilmeistä, ettei nykytilanne ole hyvä. Puheenjohtajavaltio Alankomaat on kuitenkin hyväksynyt heinäkuussa pidetyn yleisten asioiden neuvoston päätelmät, ja tämän ansiosta EU:n jo tiiviimmin mukana Irakin poliittisessa kehittämisessä.
Vierailin itse Irakissa elokuussa korostaakseni EU:n tukea Irakin taloudelliselle, sosiaaliselle ja poliittiselle jälleenrakentamiselle. Näissä merkeissä tapasin maan presidentin, pääministerin ja ulkoministerin. Keskustelin myös Yhdistyneiden Kansakuntien Irakissa toimivien edustajien kanssa.
Kaikki irakilaiset, joiden kanssa keskustelin, korostivat pitävänsä tärkeänä, että EU:lla on selkeä ja näkyvä rooli Irakissa. He kehottivatkin komissiota avaamaan toimiston Bagdadiin. EU:n puolesta ilmaisin myös huolemme kuolemanrangaistuksen ottamisesta uudelleen käyttöön Irakissa.
Pääministeri Allawi vieraili hiljattain Irakin naapurimaissa, ja hän korosti Irakin vakauden merkitystä koko alueelle. Vastauksena tähän totesin, että EU olisi mielellään mukana varmistamassa alueellista turvallisuutta ja vakautta. Kerroin myös, että EU pitäisi suuressa arvossa, jos se kutsuttaisiin mukaan seuraavaan naapurimaiden väliseen kokoukseen. Jo nyt EU muistuttaa säännöllisesti Irakin naapurimaita niiden vastuista.
Vierailuni aikana YK:n edustajat antoivat ymmärtää, että EU:n tuki heidän toiminnalleen on elintärkeää, mikä koskee etenkin vaaliprosessia.
Irakissa panin vireille myös EU:n tutkimusvaltuuskunnan, joka on nyt palannut kotiin. Puheenjohtajavaltion, komission ja neuvoston pääsihteeristön edustajat perehtyivät mahdollisuuksiin, joita EU:lla on osallistua konkreettisesti siviilikriisinhallintaan poliisitoiminnan, oikeusvaltion periaatteiden toteutumisen, julkishallinnon ja vaalitoiminnan aloilla. Valtuuskunta keskusteli paitsi Irakin viranomaisten myös Yhdistyneiden Kansakuntien, Yhdysvaltojen, Naton, monikansallisten joukkojen ja vaalilautakunnan kanssa. Valtuuskuntamme ansiosta pohdittavina ovat nyt seuraavat toimet, joita hahmottelen lyhyesti.
Ensinnäkin poliisikoulutus.
Toiseksi oikeusvaltion periaatteet ja ihmisoikeudet: tuomareiden ja syyttäjien koulutus, tekninen tuki perustettaessa Irakin erityistuomioistuinta; oikeuslääketieteellinen asiantuntemus ja tukitoimet kaivettaessa uhreja joukkohaudoista; tukitoimet perustettaessa kansallista ihmisoikeus- ja demokratiakeskusta; oikeusalan koulutus.
Kolmanneksi siviilihallinto: eri ministeriöiden ja vankilajärjestelmän kapasiteetin lisääminen.
Neljänneksi vaalit: vaalitoiminnan tukeminen ja vaalien valvonta.
Viidenneksi aseviennin valvontaa koskevan lainsäädännön kehittäminen, puolisotilaallisten joukkojen kotiuttamisohjelmat ja omaisuuskysymyksiä käsittelevän komitean tukeminen.
Kaiken kaikkiaan on paljon aloja, joilla EU voi tarttua toimeen. Tässä yhteydessä on tärkeää, että unionin toteuttamat toimet ovat Irakin todellisten tarpeiden mukaisia ja että ne tuovat lisäarvoa jo käynnissä oleville toimille ja täydentävät niitä. Lisäksi EU:n välineiden ja toimien välistä yhteisvaikutusta on valvottava tehokkaasti. Poliittiset, talousarvioon liittyvät ja tekniset näkökohdat on niin ikään punnittava, jotta toimet voidaan suunnitella asianmukaisesti. EU:n onkin oltava varma, että se voi todella täyttää lupauksensa.
Nyt meidän on tärkeää lähettää Irakiin selvitysvaltuuskunta, jotta saamme aiempaa selkeämmän kuvan EU:n toimintamahdollisuuksista. Neuvoston pääsihteeristö ryhtyy nyt valmistelemaan tällaista valtuuskuntaa ja kuulee asiassa komissiota ja puheenjohtajavaltiota.
Haluan mainita lyhyesti myös, mikä merkitys on YK:n läsnäololla Irakissa. Kuten jo totesin, tämä merkitys on huomattava etenkin vaalien osalta. Jotta YK voi toimia asianmukaisesti, on välttämätöntä varmistaa riittävä suojelu, mistä määrätään päätöslauselmassa 1546. YK:n pääsihteeri on pyytänyt EU:n hallituksilta taloudellista tukea toiselle rauhanturvakierrokselle, niin kutsutuille UN Protection Force -joukoille. Ilmeisesti jäsenvaltiot pitävät tärkeänä, että EU osallistuu näiden joukkojen rahoittamiseen. Puheenjohtajavaltio työskentelee parhaillaan lujasti varmistaakseen, että tämä EU:n rahoitusosuus todella toteutuu. Jäsenvaltioilta pyydetään rahoitusta, ja samalla tutkitaan myös, missä määrin sitä on mahdollista saada YUTP:n talousarviosta.
Lopuksi voin ilmoittaa, että olen kutsunut pääministeri Allawin 5. marraskuuta järjestettävään Eurooppa-neuvoston kokoukseen. Luotan, että olemme saaneet siihen mennessä valmiiksi konkreettisen tarjouksen tuesta hänen maansa jälleenrakentamiselle.
Patten,
    On kulunut lähes tarkalleen viisi vuotta siitä, kun olin parlamentissa kuultavana, jotta nimitykseni komission jäseneksi voitiin vahvistaa. Sen jälkeen minulla on ollut onni osallistua kymmeniin keskusteluihin – olen kuullut sanottavan, että useampiin kuin kukaan muu komission jäsen, mikä johtuu siitä, että parlamentti on hyvin kiinnostunut ulkosuhteista. Haluan kiittää parlamenttia ja sen jäseniä ystävällisestä kohtelusta, jota olen aina saanut. Minulle on ollut ilo tulla tänne. On mielestäni tärkeää yrittää vahvistaa ulkopolitiikalle demokraattinen perusta. Ulkopolitiikka ei ole sellainen julkisen politiikan ala, joka voitaisiin jättää diplomatian asiantuntijoille, joiden ansioluettelo parhaimmillaankin on jokseenkin hajanainen.
Ennen kuin "ratsastan auringon laskuun", haluan kuitenkin merkitä pöytäkirjaan arvostavani parlamentin työtä Euroopan yhteisen ulkosuhteiden politiikan kehittämisessä – ei harppauksin ja loikin vaan ehkäpä väistämättäkin hieman horjahdellen ja laahustaen.
Pahimmat kitkat välillemme ovat viimeisten viiden vuoden aikana aiheuttaneet tietenkin Irakia koskevat kiistat. En halua palata vanhoihin väittelyihin. Mikäli tarvitsimme muistutusta siitä, ettei yhteistä politiikkaa voi olla, jos suuret jäsenvaltiot ovat selkeästi jakautuneet, tämä oli osoitus siitä. Myös muu näyttö puhuu vakuuttavasti puolestaan. Kuten joku sanoi, "asioita tapahtuu". Onko maailma nyt turvallisempi kuin ennen kamalan Saddamin kukistamista? Onko maailmanlaajuinen terrorismi vähenemässä? Olemmeko pystyneet edistämään islamin ja lännen lähentymistä? Kunnioitetaanko maailman ainoaa supervaltaa nyt aiempaa laajemmalla alueella? Onko demokratioidemme kansalaisia kohdeltu tavalla, joka rohkaisee heitä joustamaan seuraavan kerran, kun heille kerrotaan, että välittömän uhan käsittelemiseksi on käytettävä ennaltaehkäiseviä voimakeinoja? Esitän ainoastaan kysymyksiä. Parlamentin jäsenillä on niihin omat vastauksensa.
Tilanne on kuitenkin tämä: Saddam on syrjäytetty, vapautetun maan monilla alueilla on väkivaltaisuuksia, hallinto on vaihtunut ja väliaikaishallitus valmistelee demokraattisia vaaleja. Huolimatta aikaisemmin mahdollisesti esittämästämme arvostelusta meillä on nyt täysi työ hoitaa tämä tilanne. Jos Irakin käy huonosti, me kaikki kärsimme siitä. Meidän on siksi pyrittävä yhteistyössä pitämään demokratiahanke koossa.
Mihin olemme sitoutuneet unionina, jos yksittäisten jäsenvaltioiden panosta ei oteta huomioon? Olemme jo sitoutuneet työskentelemään kovasti, niin kuin teemmekin, käyttääksemme 200 miljoonaa euroa tänä vuonna. Toivon todellakin, että voimme varmistaa sopimuksen 200 miljoonasta eurosta myös seuraavalle vuodelle. Olemme saavuttamassa hyviä tuloksia avun myöntämisessä, sillä olemme maksaneet yli 200 miljoonaa euroa Yhdistyneille Kansakunnille ja Maailmanpankin rahastoihin viime vuoden aikana. Teemme hyvää yhteistyötä Yhdistyneiden Kansakuntien ja Maailmanpankin kanssa varmistaaksemme, että varamme jaetaan nopeasti ja tehokkaasti. Olemme keskittäneet tämänvuotisen tukemme kolmelle alalle: ensisijaisesti julkisiin palveluihin – terveydenhuoltoon, koulutukseen ja viemäröintiin – köyhyyden poistamiseen ja toimeentulon kehittämiseen sekä hallintoon ja kansalaisyhteiskuntaan.
En kuitenkaan väittäisi, että kaikki on hyvin. En voisi sanoa niin. Vaarallinen turvatilanne – jonka etenkin järkyttävät, irakilaisten hyvinvoinnille työnsä omistaneisiin humanitaarisiin työntekijöihin äskettäin kohdistuneet kidnappaussarjat osoittavat ja jonka myös eiliset julmuudet Bagdadissa osoittavat – tietenkin hidastaa tuen maksamista, ja tuen maksu hidastuu myös siksi, että työskentelemme sellaisen väliaikaishallituksen kanssa, joka hakee edelleen paikkaansa julkishallinnossa. Sellaista elämä on – ainakin Irakissa – ja me teemme jatkossakin parhaamme Irakin tilanteen asettamissa rajoissa. Voin kuitenkin lujasti todeta olevani vakuuttunut, että päätöksemme toimia monenvälisten rahastojen kautta oli ehdottoman oikea. Myös maksuvauhtimme vertailu muiden kahdenvälisten rahoittajien, myös kaikkein suurimman rahoittajan, maksuvauhtiin vahvistaa tämän.
Kun ehdotimme parlamentille, että Irakin jälleenrakentamiseen sidottaisiin 200 miljoonaa euroa ja että käyttäisimme siihen siten vuosina 2003–2004 yhteensä yli 300 miljoonaa euroa, jotkin parlamentin jäsenet syyttivät meitä nuukuudesta. He olisivat halunneet meidän tekevän enemmän: he ehdottivat, että meidän pitäisi käyttää vähintään 500 miljoonaa euroa, mutta he eivät oikein suostuneet kertomaan, mistä nämä ylimääräiset varat olisi otettava.
Luin tänä aamuna Washingtonista mielenkiintoisen BBC:n raportin, jossa todettiin, että Yhdysvaltojen hallinto haluaa jakaa uudelleen Irakin jälleenrakentamiseen varatut dollarit ja käyttää ne jälleenrakentamisen sijasta turvallisuuteen ja muihin lyhyen aikavälin tarpeisiin. Raportin mukaan Yhdysvaltojen virkamiehet sanovat, että tähän uuteen strategiaan on päädytty kuukausien pohdinnan jälkeen. Raportissa todetaan lisäksi seuraavaa: "Kriitikot tulkitsevat määrärahojen kohteen siirron osoitukseksi siitä, etteivät suuret pitkän aikavälin suunnitelmat talouden uudelleenmuovaamiseksi olleet realistisia. Kriitikot väittävät lisäksi, että väkivaltaisen vastustuksen laajuus ja taso aliarvioitiin pahoin." Arvioimme mielestäni oikein summan, jonka voisimme järkevästi käyttää Irakissa, ja parlamentti oli mielestäni viisas tukiessaan arviotamme.
Jatkamme seuraavina kuukausina 9. kesäkuuta antamassamme tiedonannossa vahvistettujen ehdotusten toteuttamista. Tiedonantomme on saanut laajan kannatuksen. Keskitymme erityisesti keskeiseen kysymykseen eli vaaliprosessin tukemiseen. Sitten kun riippumaton vaalikomitea ja Yhdistyneet Kansakunnat ovat yksilöineet selvästi, mitä ne tarvitsevat, olemme valmiit auttamaan. Sanon tämän myös Irakin presidentille, jonka tapaan myöhemmin tänään. Minun on kuitenkin tehtävä selväksi, ettemme voi emmekä aio nykyoloissa ehdottaa tavanomaista vaalitarkkailijavaltuuskuntaa, sillä se olisi yksinkertaisesti mahdotonta, kuten ne parlamentin jäsenet, jotka ovat itse osallistuneet vallitarkkailutehtävien johtamiseen, tietävät. Pohdimme kuitenkin, miten voimme varmistaa täysimääräisen tukemme Irakin vapaille ja oikeudenmukaisille vaaleille.
Pitkällä aikavälillä meidän on tarkasteltava, miten komissio on parhaiten edustettuna Irakissa. Lähetystön avaaminen olisi luonnollisesti vaikeaa, kallista ja luultavasti myös vaarallista. Olemme kuitenkin valmiit harkitsemaan sitä, jos se selvästi lisää Irakin kansalaisille tarjoamamme avun tehoa. Tiivistetysti sanottuna me siis työskentelemme Irakin paremman tulevaisuuden puolesta aikaisemmista katkerista kiistoista huolimatta.
Haluan kuitenkin mainita näiden Irakia koskevien pohdintojen perusteella yhden yleisen asian. Toivon, että parlamentti on jalomielinen ja sallii minun harhailla hieman tässä – lähes varmasti – viimeisessä puheenvuorossani Euroopan parlamentissa. Meitä arvosteltiin voimakkaasti vain kaksi vuotta sitten, kun jotkut meistä ilmaisivat huolensa siitä, että Yhdysvallat oli hylkäämässä sen ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa toisesta maailmansodasta alkaen leimanneen monenvälisyyden. Meille vakuutettiin, että Yhdysvallat haluaa edelleenkin tehdä yhteistyötä liittolaistensa kanssa edellyttäen, että liittolaiset olivat samaa mieltä Washingtonin kanssa siitä, miten vaarallisessa maailmassa olisi toimittava, ja etteivät ne ylipäänsä esitä mitään varauksia.
Kuten olemme havainneet, jotkut liittolaiset todellakin seurasivat Yhdysvaltoja Bagdadiin – mistä ei ole koitunut vielä mitään hyvää – sekä ennakoivat ja lupasivat suureen ääneen helppoja ja myönteisiä tuloksia. Vapauttaminen muuttui nopeasti miehitykseksi – tai sitä ainakin pidettiin miehityksenä – jota karvaasti vastustettiin ja jota julmuudet seurasivat toisensa perään. Demokratiaa ei voitu levittää itämaisen maton tapaan Lähi-idän epäkiitollisille autiomaille. Ennen kaikkea Jerusalemin ja Palestiinan rauhaa ei saavutettu Bagdadin voiton avulla. Näin ollen osittain siksi, että yhdysvaltalaisten uuskonservatiivinen unilateralismi oli selvästi epäonnistunut rauhan, vapauden ja demokratian imperiumin muodostamisessa, meille on äskettäin kerrottu, että liittoumat ja monenvälisyys ovat palaamassa muotiin Washingtonissa. Jopa Yhdistyneillä Kansakunnilla uskotaan jälleen olevan merkitystä. Eläköön Yhdysvaltain ulkoministeriö!
Onko kaikki nyt sitten taas kunnossa? Ovatko kaikki nyt helpottuneita? Voimmeko olettaa, että se vanhanaikainen periaate palautetaan, jonka mukaan liittolaisia on johdettava määräilyn sijaan ja jonka mukaan monenvälisillä instituutioilla on tärkeää käyttöä jopa maailman ainoalle suurvallalle – ja jonka mukaan, kaikki kunnia Machiavellille, on kuitenkin suureksi hyödyksi, jos valtiota ihaillaan eikä pelkästään pelätä?
Yhdysvalloissa parhaillaan käynnissä olevassa vaalikampanjoinnissa käytetty retoriikka herättää väistämättä joitakin kysymyksiä. Yhdysvallat valitsee vaalein presidenttinsä ja kongressinsa. Muu maailma seuraa tapahtumia sivusta. Euroopan olisi työskenneltävä parhaansa mukaan sen kanssa, joka voittaa. Emme ole prosessin partisaaneja omista mielipiteistämme riippumatta. En myöskään ole niin naiivi, että sekoittaisin toisiinsa vaalikampanjan retoriikan ja platonisen vuoropuhelun. Olen nimittäin itsekin ollut puolueen puheenjohtajana. Kampanjan retoriikka heijastelee kuitenkin jotakin levottomuutta herättävää.
Näyttää siltä, että tarvitsee vain solvata Yhdistyneitä Kansakuntia, ranskalaisia tai ajatusta siitä, että liittolaisilla on oikeus omiin mielipiteisiinsä, jos haluaa halvalla eläköön-huutoja Yhdysvaltojen joistakin kolkista. Meille sanotaan, että monenvälisyyden kannattajat haluavat ulkoistaa Yhdysvaltojen ulko- ja turvallisuuspolitiikan joukolle valkosipulia mutustavia ja juustoa syöviä nynnyjä. Oletan, että ihmiskunnan mielipiteitä, joita maan olisi Yhdysvaltojen perustajaisien mukaan kuunneltava ja kunnioitettava, on väheksyttävä, elleivät ne noudattele uskollisesti American Enterprise Instituten tai Fox TV:n näkemyksiä.
Mitä meidän olisi pääteltävä tästä kaikesta? Ensinnäkin monenvälisyys on ennen kaikkea Yhdysvaltojen parhaiden etujen mukaista. Aikaisemmat hallinnot eivät olisi kyseenalaistaneet sitä, ja useimmat poliittiset johtajat olisivat allekirjoittaneet sen viimeisen 60 vuoden ajan. Toiseksi supervallan kansallisten etujen mukaista on varmasti panna perinteiset liittolaisensa kovan paikan eteen, ei kyseenalaistaakseen niiden oikeuden tulla kuulluiksi vaan tutkiakseen, mitä sanottavaa niillä on ja miten ne aikovat muuttaa yhteistyölupauksensa tehokkaaksi monenvälisyydeksi väljähtyneen monenvälisyyden sijasta. Mainitsen esimerkkinä yhden ilmeisen seikan. Miten aiomme pyydystää myös joitakin saaliita sen lisäksi, että kuivatamme soita, jotka toimivat terrorismin kasvupohjana – kliseistä sanontaa käyttääkseni? Entä miten ja milloin käytämme Euroopan etujen ajamiseksi voimakeinoja, joilla tuetaan kansainvälisen oikeuden noudattamista? Tätä kysymystä me Euroopassa jatkuvasti välttelemme.
Jos yhdysvaltalaisessa äärimmäisyyksien poliittisessa kulttuurissa kieltäydytään työskentelemästä tai puhumasta ulkomaalaisten kanssa ja jos epäsuosio ulkomailla ymmärretään eroavaisuuden osoitukseksi ja ylpeyden lähteeksi, liian monet eurooppalaiset reagoivat ajattelemalla virheellisesti, että Yhdysvaltojen nälviminen varmistaa eurooppalaisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan olemassaolon. Olen eniten huolissani siitä, että tuomme Atlantin molemmilla puolilla esiin perinteisten kumppaneidemme pahimmat puolet. Maailma ansaitsee parempaa kuin testosteroniryöpyn toisella puolella ja ylimielisyyden toisella. Myös Yhdysvaltojen ja Euroopan kansalaiset ansaitsevat parempaa. He kohtaavat loppujen lopuksi samoja vaaroja ja haasteita. Haluan Euroopan, joka ansioituu erinomaisena kumppanina eikä selkäänpuukottajana ja joka on kunnioitetun maailmanlaajuisen johtajan superkumppani. Mikä tahansa muu vaihtoehto johtaa ainoastaan nykyistä vaarallisempaan ja valitettavampaan tulevaisuuteen.
Salafranca Sánchez-Neyra (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, Irakin vakauttamisen, elvyttämisen, jälleenrakentamisen ja demokratisoinnin ei mielestäni pitäisi olla yksin Yhdysvaltojen vaan koko kansainvälisen demokraattisen yhteisön vastuulla. Näiden toimien lisäksi meillä on juuri nyt ensiarvoisen tärkeä tehtävä, jota neuvoston puheenjohtaja ei nimenomaisesti maininnut mutta jonka ratkaisemista ei saada pitkittää. Kyse on siepattujen ranskalaistoimittajien Malbrunot'n ja Chesnot'n ja heidän syyrialaisen autonkuljettajansa sekä italialaisten avustustyöntekijöiden Torrettan ja Parin vapauttamisesta.
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, olemme huolissamme siitä, että olette todennut neuvoston pitävän näitä tapahtumia pelkkinä surullisina uutisina. Eilen sanoitte ulkoasiainvaliokunnassa neuvoston päättäneen, että on parasta olla tekemättä mitään. Mielestäni tämä on osoitus Euroopan unionin kyvyttömyydestä. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, olemme huolissamme myös siitä, että ministerineuvosto päätti ensimmäisessä käsittelyssä olla käyttämättä joustovälinettä Irakia koskevien tärkeiden toimien rahoittamiseen toisin kuin komissio ja tämä parlamentti olivat esittäneet. Toivon, että kyseessä on neuvoston taktinen kanta, joka korjautuu toisessa käsittelyssä.
Arvoisa puhemies, muotoseikat ovat luku sinänsä, mutta Bagdadissa koettiin eilen jälleen uusi surun päivä, kun kymmeniä ihmisiä surmattiin. Mielestäni tämän aamun edellisen keskustelun perusteella on selvää, ettemme saa emmekä voi jatkaa välinpitämätöntä suhtautumistamme terrorismiin, että terrorismi vaikuttaa yhtä lailla meihin kaikkiin ja että meidän kaikkien on reagoitava siihen samalla tavalla. Meidän on siis oltava täysin yksimielisiä suhtautumisessamme terrorismiin.
Tämä parlamentti voi reagoida parhaiten terrorismiin osoittamalla olevansa yksimielinen Irakia koskevasta päätöslauselmasta, jonka hyväksymme huomenna. Komissio esittää aloitteessaan ehdotuksia, joiden tarkoituksena on rauhan, yhteisymmärryksen, sovinnon ja järjestyksen takaaminen Irakissa, jotta vaalit voidaan järjestää tammikuussa. Näiden ehdotusten lisäksi voimme mielestäni edistää asiaa parhaiten olemalla yksimielisiä.
Arvoisa puhemies, haluan päättää puheenvuoroni kiittämällä ryhmäni puolesta komission jäsentä Pattenia – osallistuin ryhmäni koordinaattorina kuulemiseen, kun hänet nimitettiin komission jäseneksi – siitä, että hän on ollut aina käytettävissämme ja että hänen suhtautumisensa parlamenttiin on ollut poikkeuksetta myönteistä ja rakentavaa.

D'Alema (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, keskustellessamme Irakin tulevaisuudesta näemme edessämme maasta tulevat kuvat. Ne ovat kuvia sodasta, joka vaikuttaa loputtomalta, konfliktista, jossa ei ole sijaa huolettomalle toiveikkuudelle.
Samaan aikaan olemme huolissamme panttivangeista, joiden sieppaaminen on vastenmielinen väkivallan ja kiristyksen muoto. Kansainvälisen yhteisön on oltava yhtenäinen voidaksemme pelastaa nuo ihmiset, joiden joukossa on niin toimittajia ja vapaaehtoistyöntekijöitä kuin myös tavallisia irakilaisia ja muiden maiden kansalaisia. Meidän täällä olevien on vedottava arabeihin ja islamilaiseen maailmaan eristääksemme terrorismin ja heikentääksemme tämänkaltaisen väkivallan ympärillä vallitsevaa yhtenäisyyttä. Samalla meidän on mielestäni vedottava Irakin väliaikaishallitukseen ja kansainvälisiin joukkoihin, jotta toimet panttivankien vapauttamiseksi voisivat edetä esteettömästi. Toisin sanoen niiden on lopetettava sotilasoperaatiot ja pommitukset, jotka aiheuttavat irakilaiskaupungeissa paljon siviiliuhreja ja jotka eivät todellakaan auta luomaan suotuisaa neuvotteluilmapiiriä siepattujen hengen pelastamiseksi.
Järkyttävän panttivankikriisin lisäksi olemme kiinnittäneet huomiota neuvoston ja komission edustajien puheisiin Irakin nykytilanteesta ja tulevaisuudennäkymistä. Jotta tämä hirvittävä kriisi voidaan ratkaista, on selvää, että tarvitaan poliittista muutosta paitsi Irakissa myös yleisemmin terrorismin torjunnassa, kuten tämänaamuisessa keskustelussa on todettu. Sota ja Irakin sotilaallinen miehitys ovat osoittautuneet järkyttäväksi virheeksi. Sotatoimilla ei ole pystytty hillitsemään terrorismia, vaan siitä on tullut entistä voimakkaampaa ja vaarallisempaa. Viha länttä kohtaan on levinnyt koko islamilaiseen maailmaan, ja toimet uhkaavat suistaa meidät kulttuurien väliseen vastakkainasetteluun, joka on kaikkein hedelmällisin maaperä fundamentalismille.
Sotamieliala, julmat sortotoimet sekä ihmisoikeuksien ja kansojen oikeuksien kieltäminen ovat ruokkineet terrorismia Irakista aina Tšetšeniaan ja Palestiinaan saakka. Nyt on aika valita uusi suunta. Tämä ei merkitse voimankäytöstä luopumista vaan politiikan ja kansainvälisen oikeuden palauttamista etusijalle. Emme arvostele Yhdysvaltojen konservatiiveja siitä, että he ovat taistelleet terrorismia vastaan, päinvastoin. Arvostelemme heitä siitä, että he ovat käyneet taistelua väärällä tavalla ja lisänneet maailman epävarmuutta.
Meidän on palattava monenvälisyyteen ja tunnustettava, että rauhan palauttaminen Irakiin edellyttää todennäköisesti erittäin selkeitä ja rohkeita päätöksiä. Esimerkiksi Yhdysvaltojen sotilaallisten joukkojen läsnäolo maassa tuskin auttaa rauhan palauttamisessa, sillä on ilmeistä, että ne, jotka halusivat ja kävivät sotaa, pikemminkin vetävät läsnäolollaan terrorismia puoleensa kuin edistävät rauhaa. On ymmärrettävä, että nämä joukot on vedettävä pois vaalien aikaan ja korvattava YK:n alaisuudessa sellaisista maista koottavilla joukoilla, jotka eivät osallistuneet konfliktiin. Kaikilla toiminnan aloilla on palattava politiikkaan, monenvälisyyteen ja kansainväliseen oikeuden noudattamiseen. Tämä on mielipide Euroopassa ja tässä parlamentissa. Tarvitsemme vahvoja toimielimiä, jotka pystyvät muuntamaan tämän mielipiteen johdonmukaisiksi poliittisiksi toimiksi, eivät pelkäksi vetoomukseksi.
Lopuksi haluan kiittää komission jäsentä Pattenia hänen tekemästään työstä ja hänen tämänaamuisista sanoistaan – ainakin kyseessä oli erinomainen puhe – jotka heijastivat Euroopassa vallitsevaa mielipidettä.
Watson (ALDE ).
    Arvoisa puhemies, haluan ryhmäni puolesta kiittää komission jäsentä Pattenia siitä, että hän on viimeisten viiden vuoden aikana ollut halukas käymään parlamentissa keskustelua, joka on ollut hänen taholtaan vain aavistuksen verran sinisävytteistä. Olen tyytyväinen, että hän nauttii poliittisesta vapaudesta, jonka löytämisessä ryhmäni auttoi häntä. Toivotamme hänelle paljon menestystä tulevaisuuden hankkeissa.
Monet täällä parlamentissa ja sen ulkopuolella keskittyvät yhä arvailemaan Irakin sodan vastuullisia. Millä tavoin tämä arviointi tapahtuukin, liberaalit ja demokraatit vaativat, ettei se saa estää meitä ottamasta kiireellisesti vastuuta runnellusta Irakista. Kun ystävänne talo on palamassa poroksi, ette ryhdy kiistelemään, kuka pudotti tulitikun. Kun Irakilta on riisuttu diktatuurin pakkopaita, se on revennyt liitoksistaan kuin hajonnut pato. Ellemme hallitse sen virtaa, se uhkaa jättää alleen koko alueen ja nielaista myös Iranin, Syyrian, Saudi-Arabian ja Turkin. Se hukuttaa toiveet Lähi-idän demokratiasta.
Kaikki muu Irakissa on kiinni tappamisen lopettamisesta. Irakissa vallitsee valtatyhjiö, ja Fallujan, Talafarin ja Bagdadin väkivaltaisuudet ja panttivankien ottamiseen perustuva sietämätön terrori ovat täyttämässä Saddam Husseinin kukistumisen aiheuttamaa tyhjiötä. Liittouman joukot ja kituva Irakin hallitus ovat kuitenkin aivan liian usein vastanneet väkivaltaan tökeröllä väkivallalla. Taisteluhelikopterit ja kovaotteiset sotilaalliset taktiikat väkeä täynnä olevilla kaupungin kaduilla voivat ainoastaan ruokkia tyytymättömyyttä ja levottomuuksia, jotka yllyttävät militarismiin.
Irak tarvitsee kansainvälistä apua: vakaan ja laajan sitoumuksen, jolla ei ole varaa hyväksyä epäonnistumista. Kansainvälisen yhteisön on Yhdistyneiden Kansakuntien turvallisuusneuvoston päätöslauselman 1546 tukemana tarjottava kaikki tukensa väliaikaishallitukselle ja myöhemmin sen täysivaltaiselle seuraajalle. Olen tyytyväinen diplomatian asiantuntijamme, puheenjohtaja Botin, täällä tänään antamaan sitoumukseen.
Liberaalit ja demokraatit katsovat, että Euroopan unionilla on asiantuntemusta, jota se voi tarjota mitä moninaisimmilla aloilla aina Irakin tuhoutuneen infrastruktuurin kunnostamisesta Irakin uuden perustuslain laadinnan neuvontaan. Tämän vuoksi olemme tukeneet komission pyyntöä lisätä humanitaariseen apuun osoitettavia määrärahoja 200 miljoonalla eurolla. Irak tarvitsee kuitenkin muutakin kuin rahaa. Eurooppa voi auttaa poliisien, tuomareiden ja opettajien koulutuksessa, jotta väkivallan kierre pystytään katkaisemaan. Eurooppa voi auttaa Irakin kansalaisyhteiskunnan jälleenrakentamisessa tukemalla kansalaisjärjestöjä, ammattiliittoja ja poliittisia puolueita. Euroopan unioni voi toimia keskeisessä asemassa tukemassa ja turvaamassa ensi vuoden tammikuussa järjestettäviä Irakin siirtymävaiheen kansanedustuslaitoksen vaaleja. Irakissa melkein kaikki kansalaiset ovat hallituksen avun varassa, ja voimmekin auttaa maata hankkimaan riisiä ja jauhoja, jotka pitävät Irakin loitolla nälästä, sekä saippuaa tuhoutunutta viemäriverkostoa paikkaamaan.
Mielestämme Euroopan on autettava Irakia irtautumaan autoritaarisuudesta. Uusi Irak on rakennettava vakaiden demokraattisten hallintoelinten perustalle. Ainoastaan vakaa ja demokraattinen hallitus tarjoaa tilaisuuden Lähi-idän uudistamiseen, ja tämä saattaa vaatia sitoutumista koko sukupolveltamme.
Beer (Verts/ALE ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, haluan kiittää lämpimästi komission jäsentä Pattenia selkeästä toteamuksesta, jonka hän esitti puheenvuoronsa lopuksi. Arvoisa komission jäsen, teitte selväksi, ettei tämänpäiväisessä keskustelussamme ole kyse vain Irakista vaan että meidän on pohdittava myös yleistä poliittista lähestymistapaa. On käynyt ilmeiseksi, että Euroopan keskeisenä tavoitteena on oltava ennen kaikkea rauhanomaisen ratkaisun saavuttaminen Irakissa – eikä ainoastaan Irakissa vaan myös koko alueella. Meidän on kehitettävä yhtenäinen politiikka suhteissamme Irakiin, Iraniin, Syyriaan ja luonnollisesti myös Israeliin ja Palestiinaan. Ratkaisu on joka tapauksessa vaikea, mutta siihen pyrkiessämme meidän on hyödynnettävä tätä keskustelua tilanteen selkeyttämiseksi ja analysoimiseksi, vaikkemme vielä tietäisikään, millaisiksi lopulliset vastaukset muodostuvat.
Irakista on todettava, että olemme nähneet viime kuukausien aikana rajatonta väkivaltaa. Olemme nähneet liittouman ennalta ehkäisevät iskut, Guantánamon, Abu Ghraibin ja kammottavat yritykset kidutuksen oikeuttamiseksi, kauhistuttavat terrori-iskut, viattomien panttivankien teloitukset ja sen, miten panttivankeja on pidetty vankeina tähän päivään saakka. Sallinette minun mainita tässä yhteydessä raportin, joka on järkyttänyt minua tänään. Kyseessä on salaisen palvelun raportti, jonka mukaan Syyrian väitetään testanneen kemiallisia aseita sudanilaisilla. Kaikki nämä tapahtumat ovat rajattoman väkivallan ilmentymiä. Tuomitsemme ne täydestä sydämestämme ja pyrimme torjumaan niitä. Tuomitseva suhtautumisemme on kirjattu myös Euroopan perustuslakiin.
Mikä on siis tilanne tänään? Eilinen järkyttävä isku vaati monen – yli kuudenkymmenen – ihmisen hengen, ja katsaus lehdistöön ilmentänee politiikan maailmassa vallitsevia eroja ja hämmennystä. "Häipykää Irakista!" otsikoi . mukaan "Yhdysvaltojen on lopetettava sota". raportoi, että "Irak on luhistumassa miehittäjiensä silmien edessä" ja että "Bush on ilmoittanut, että turvallisuuden edistämiseen tarkoitetut rahat käytetään nyt, sen sijaan että niillä taattaisiin ihmisten vedensaanti."
Mikä on meidän vastuumme, ja mihin olemme matkalla? Mielestämme meidän on kaikista näkemyseroistamme huolimatta pyrittävä yhdessä saamaan aikaan poliittista vastuuta. Mielestäni meidän on oltava uskottavia, sillä ilman uskottavuutta meillä ei ole kansan tukea eikä Yhdistyneet Kansakunnat voi vahvistua. Tämä edellyttää, että tuomitsemme sen, mikä meidän on tuomittava, ja teemme kaiken voitavamme kaikin demokraattisin keinoin, jotta vapaat vaalit voidaan järjestää mahdollisimman pian ja jotta Irakin kansa saa täysivaltaisuutensa takaisin. 
Agnoletto (GUE/NGL ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, lienee selvää, että kaikkien täällä olevien ensisijaisena tavoitteena on tehdä kaikki mahdollinen kaikkien – yhtä lailla ranskalaisten, italialaisten kuin irakilaistenkin – panttivankien pelastamiseksi, sillä jokainen ihmishenki on yhtä tärkeä. Yleispätevät sanat ja toteamukset eivät kuitenkaan riitä. Kukapa täällä Euroopassa ei haluaisi panttivankien vapauttamista?
Ihmettelen kuitenkin, miten kehtaamme vaatia – sinänsä perustellusti – ihmisiä kunnioittamaan ihmisoikeuksia ja säästämään panttivankien hengen, kun tässä parlamentissa edustettujen maiden armeijat jatkavat pommien pudottamista ja siviilien surmaamista. Otamme vastaan kansalaisjärjestöjen vetoomuksen ja vaadimme pommitusten lopettamista. Terrorismi ja sota ovat toistensa peilikuvia ja ruokkivat toinen toistaan. Ne ovat todellisia vastavoimia rauhanaatteelle ja sille solidaarisuudelle, jonka avulla Irakissa rakennetaan uutta yhteiskuntaa. Emme tiedä, kuka on näiden sieppausten takana, mutta tiedämme, että on monia tahoja, jotka etujensa valvomiseksi haluavat kansalaisjärjestöjen lähtevän Irakista, jotta ne eivät pääsisi todistamaan kaikkialla maassa tapahtuvia väkivaltaisuuksia.
En kuullut neuvoston tuomitsevan sotaa millään tavoin – ennalta ehkäisevää sotaa, jolla on poljettu vuosisataisia ihmisoikeuksia. Vaadimme joukkojen välitöntä vetäytymistä ja ilmoitamme, että ellei parlamentti hyväksy tarkistuksiamme, joilla vastustamme sotaa ja kannatamme joukkojen vetäytymistä, äänestämme huomenna käsiteltävää päätöslauselmaesitystä vastaan. Olemme edelleen yhtä mieltä suurten kansanliikkeiden ja yleisen mielipiteen kanssa, eli vastustamme voimakkaasti sotaa ja terrorismia ilman jossittelua ja muttia.
Belder (IND/DEM ).
    Arvoisa puhemies, meidän on syytä kuunnella rakentavia irakilaismielipiteitä. Näin oli Saddam Husseinin hirmuhallinnon aikana ja näin on myös nyt, kun kyse on suoraan Kaksoisvirtain maan tulevaisuudesta. Syvästi huolestuneet irakilaiset vaativat nyt EU:n jäsenvaltioilta ennen kaikkea rakentavaa läsnäoloa maassa ja koko alueella. Käytännössä he vaativat kaikkia EU:n jäsenvaltioita vastustamaan selkeästi ja lujasti Irakin naapurimaiden edelleen jatkuvaa osallistumista Irakin alueella salakavalasti kasvavaan terrorismiin. Mikäli terrorismia ei onnistuta torjumaan, EU joutuu lopulta itse maksumieheksi. Lisäksi nämä irakilaiset pyytävät aloittamaan kiireesti maan alueellisen ja paikallisen jälleenrakentamisen. Tähän on avautumassa mahdollisuus Irakin pohjois- ja eteläosissa. EU:n jäsenvaltiot eivät saa päästää näitä mahdollisuuksia käsistään. Jos paikallinen ja alueellinen jälleenrakentaminen onnistuu, ihmiset terrorismipesäkkeissä voivat päättää itse, mikä on heidän kannaltaan edullisinta.
Näin pääsenkin lopuksi Irakin tulevaan poliittiseen rakenteeseen. Irakin naapurit näyttävät suhtautuvan erittäin epäluuloisesti liittovaltioratkaisuun maan alueellisen koskemattomuuden säilyttämiseksi. Tässäkin kysymyksessä Euroopan unionilla on erinomainen mahdollisuus osoittaa sitoutuneisuutensa kansalliseen ja alueelliseen vakauteen. Toivon ja odotan, että tämä sitoutuminen näkyy Alankomaiden puheenjohtajakaudella myös transatlanttisella tasolla, sillä näin huolehdimme Kaksoisvirtain maan tulevaisuudesta. 
Angelilli (UEN ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, vaikka tunnustammekin Euroopan unionin tarkoitusperien olevan hyvät, pahoittelemme sitä, että voimavaramme ovat pohjimmiltaan riittämättömät, kun toisessa vaakakupissa ovat kansainvälisen kriisin järkyttävät tapahtumat, terrorismin lisääntyminen ja Irakin tilanne. Arvoisa komission jäsen, jos Yhdysvaltojen asema kansainvälisissä suhteissa on liian vahva, syynä on todellakin Euroopan kyvyttömyys.
Me eurooppalaiset haluaisimme, että meillä olisi jo oma perustuslaki, jonka hyväksyminen on kestänyt niin kauan. Haluaisimme nimittäin, että meillä olisi jo Euroopan ulkoministeri, joka voisi olla juuri nyt Irakissa käyttämässä todellista toimivaltaansa ja neuvottelemassa ranskalaisten ja italialaisten panttivankien vapauttamisesta. Haluan palauttaa tässä kohden mieleenne kaksi nuorta italialaisnaista, Simona Parin ja Simona Torrettan.
Voimme suhtautua vain jyrkän ja ehdottoman tuomitsevasti tällaiseen terrorismiin, jossa ihmishenki ei ole mikään arvoinen, jossa viattomia lapsia tapetaan ja raiskataan, jossa rauhan rakentajia ja siviilejä siepataan ja jossa Euroopan hallituksia ja kansoja pidetään panttivankeina. Horjuttamisen ohella terrorismin tavoitteena on luultavasti myös Irakin vaalien viivyttäminen tai estäminen tavalla tai toisella. Tällaista lopputulosta olisi täysin mahdotonta hyväksyä.
Lopuksi totean, että mielestäni koko parlamentin täällä Strasbourgissa on korotettava äänensä voimakkaasti ja selkeästi solidaarisuuden ja toveruuden hengessä kaikkien Irakissa olevien puolesta. Tämä koskee rauhanturvaoperaatioihin osallistuvia sotilaita; kansalaisjärjestöjä, jotka ihailtavan sinnikkäästi ovat päättäneet jäädä maahan ja jatkaa työtään siviilien auttamiseksi; uhrien perheitä ja juuri nyt myös – jos sallitte – erityisesti panttivankien perheitä. 
Czarnecki, Ryszard (NI ).
    Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, vastustin puolalaisten selkeän enemmistön tavoin Irakin sotaa ja vastustan sitä edelleen. Kaikkien tämän parlamentin jäsenten tavoin vastustin myös Saddam Husseinia. Siksi voin todeta perustellusti, ettemme saa antaa Irakin kysymyksen enää jakaa Eurooppaa ja että EU:n on pyrittävä yhdessä saavuttamaan perustava yhteisymmärrys ja siirtämään sitä myös eteenpäin.
Tämä ei merkitse keinotekoista sopua tai kuvitteellista yhtenäisyyttä. Se merkitsee Euroopan kansakuntien ja hallitusten välistä ymmärrystä, joka koskee sekä Irakin sotilasoperaation kannattajia että vastustajia, ja se merkitsee konkreettiseen päämäärään perustuvaa ymmärrystä. Päämäärä ei välttämättä ole kovin tehokas eikä kenties ratkaise kaikkia ongelmia, mutta se on äärimmäisen konkreettinen. Tarkoitan paikallisvaalien järjestämistä mahdollisimman nopeasti alkaen esimerkiksi Najafista ja Kerbalasta. Demokratian rakentamisen Irakissa on alettava perustuksesta, ei katosta. Perustuksena ovat paikallisvaalit ja sellaisten alueellisten viranomaisten perustaminen, joilla on toimivaltaa eikä pelkkiä kivääreitä. Kattona ovat kansalliset vaalit, ja tämä on ainoa tarkoituksenmukainen järjestys. Meidän on tiedostettava, että paikallisvaalit ovat välttämätön lääke mutta että tällä lääkkeellä on myös sivuvaikutuksensa. On tiedostettava, että vaalien tuloksena saattaa olla Irakin jakautuminen sunnien, shiiojen ja kurdien vaikutuspiireihin. Tätä jakautumista ei voida torjua, mutta se on parempi kuin tilanne, jossa kaikki ovat jatkuvasti sodassa toisiaan vastaan.
Lopuksi totean, että Euroopan unionin lähetystön olisi oltava Bagdadissa eikä Ammanissa, joka on kaukana Irakin pääkaupungista. Älkäämme jättäkö Bagdadia Yhdysvaltojen käsiin, sillä vastuun välttely ei ole EU:n arvolle sopivaa. 
Brok (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, ilman alueellista vakautta yhteiskuntaa ei voida rakentaa uudelleen, investointien suojaa ei voida taata eikä todellinen rauhanomainen kehitys ole mahdollista. Me kaikki tiedämme, että vakaus voidaan saavuttaa vain, jos Irakin kansa näkee, että sen hallituksen toimivalta ja oikeutus eivät ole Yhdysvaltojen unilateralismin perintöä. Siksi vaaleilla on niin tärkeä merkitys, siksi Yhdistyneillä Kansakunnilla on sanansa sanottavanaan ja siksi olin niin järkyttynyt Kofi Annanin eilisestä kommentista, jonka mukaan "YK voi osallistua toimiin täysimääräisesti ja palata Irakiin vain, jos turvallisuus taataan". Koko asia on kuin noidankehä: jos YK ei palaa Irakiin, turvallisuutta ei voida saavuttaa, mutta jos se ei palaa Irakiin turvallisuuden puuttumisen vuoksi, kyse on kansainvälisen yhteisön yleisestä avuttomuudesta tässä tilanteessa. Tämän vuoksi meidän on mielestäni tehtävä selväksi, ettei terrorismilla voi olla oikeutusta, että vastustamme poikkeuksetta terrorismia, jota tässä tapauksessa harjoittavat Irakin vähemmistöt, ja että meidän on tuettava kansan enemmistöä.
Tavoitteeseen on kuitenkin pyrittävä käymällä perusteellista vuoropuhelua, jotta terrorismista ei tule Hydran kaltaista olentoa, joka kasvattaa katkaistun pään tilalle entistä useampia päitä. Emme saa suoda terrorismille kasvualustaa. Siksi meidän Euroopan unionissa on tehtävä kaikki voitavamme, millä tarkoitan poliittista muutosta; tukea muun muassa niillä aloilla, joita varten on varattu mainitut 200 miljoonaa euroa; avun organisoimista; vuoropuhelun aloittamista sekä sellaisten rakenteiden muodostamista, joihin kestävä kehitys voi perustua. Kyse ei ole pelkästään Irakista, vaan kyse on koko alueen vakaudesta. Siitä riippuu, ajaudummeko kulttuurien väliseen vastakkainasetteluun ja voimmeko estää suuren sodan kulttuurien välillä. Virheitä on tehty paljon, ja niiden vuoksi olemme joutuneet jo hyvin, hyvin lähelle tällaista tilannetta.
Lopuksi haluan osoittaa lämpimät kiitokseni komission jäsenelle Pattenille siitä yhteistyöstä, jota olemme tehneet kuluneina vuosina. Ehkäpä saan vielä toisenkin mahdollisuuden kiittää häntä. Tänään hän on tehnyt jälleen kerran selväksi, että me täällä lännessä voimme onnistua toimissamme vain, jos ne perustuvat moraalin eheyteen. Minusta tuntuu, että moraalinen eheytemme on pohjalukemissa Guantánamon ja monien muiden tapausten vuoksi, sillä kidutus ja muut vääryydet jatkuvat edelleen. Ellemme saavuta moraalista eheyttä, emme saavuta myöskään uskottavuutta, jota tarvitaan tämän prosessin jatkamiseksi järkevällä tavalla.
Moscovici (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, kuten te kaikki, kuulin neuvoston puheenjohtajan puhuvan meille hyvistä ja huonoista uutisista. Mielestäni hän viipyi liian kauan hyvissä uutisissa ja jätti huonot liian vähälle huomiolle. Komission jäsentä Pattenia kiitän siitä, että hän totutun hienovaraisesti ja vilpittömästi kehotti meitä ylittämään ne jokseenkin yksioikoiset kuilut, jotka vallitsevat transatlanttisuuden ja amerikkalaisvastaisuuden, unilateralismin ja monenvälisyyden välillä. Tähän meidän on todellakin pyrittävä.
Tänään, lähes kaksi vuotta kriisin puhkeamisen jälkeen, meidän on kuitenkin todettava epäonnistuneemme, sillä yhtäkään asetetuista tavoitteista ei ole saavutettu, enkä puhu nyt pelkästään joukkotuhoaseista. Alueen vakaudesta ei näy minkäänlaisia merkkejä, demokratia ei ole saanut kannatusta, Irak ei ole turvallinen paikka eikä terrorismin vastainen taistelu ole tuottanut tulosta. Päinvastoin: sanoisin jopa, että sotilaallinen toiminta itsessään on johtanut Irakissa terrorismin kaikkien muotojen lisääntymiseen. Kaikki tämä on tuomittavaa ja antaa aihetta vakavaan pohdiskeluun. Emme voi saada minkäänlaista mielihyvää tästä epäonnistumisesta, päinvastoin: meidän on toimittava, opittava läksymme ja pyrittävä jatkossa tehokkuuteen. Tänään parlamenttimme on luonnollisesti kuitenkin herättävä ja asetettava etusijalle Irakissa siepattujen panttivankien tilanne. Kyse on italialaisista, ranskalaisista – lyhyesti sanottuna eurooppalaisista – ja muista heidän ohellaan siepatuista panttivangeista, olivatpa he sitten irakilaisia tai syyrialaisia. Meidän on toimittava näiden panttivankien vapauttamiseksi, koska vapaus on arvokas asia ja koska hyökkäysten kohteina eivät ole mitkä tahansa ammattikunnat: panttivangit ovat toimittajia, ihmisoikeusaktivisteja, kansalaisjärjestöjen työntekijöitä – ihmisiä, jotka ottavat riskejä. Jäsen Salafranca Sánchez-Neyran tavoin olen sitä mieltä, että heidän vuokseen tämän parlamentin on tänään otettava yhtenäisyyden ja solidaarisuuden nimissä kantaa panttivankien vapauttamiseksi.
Tämä ei kuitenkaan tarkoita, että olisimme käsitelleet Irakin kysymyksen loppuun asti. Meidän on ratkaistava myös muita kysymyksiä, mikäli aiomme kyetä valitsemaan uuden poliittisen suunnan, johon jäsen D'Alema viittasi. Tyydyn nyt hahmottelemaan muutamia näistä kysymyksistä. Meidän on vaadittava muutosta monikansallisten joukkojen luonteeseen. Mielestäni nämä joukot on kaikista käytännön syistä aika saattaa Yhdistyneiden Kansakuntien pääsihteerin alaisuuteen. Meidän kaikkien on yhdessä tehtävä osuutemme edistääksemme demokraattista kehitystä. Tiedämme, että vaalit on määrä pitää vuoden 2005 alussa, mutta juuri nyt on todettava, ettei niiden järjestämisestä ole takeita. On ehdottoman välttämätöntä, että vaalit järjestetään vapaissa ja tasapuolisissa olosuhteissa. Mielestäni nyt on myös aika kutsua koolle kansainvälinen konferenssi poliittisen siirtymävaiheen tukemiseksi ja Irakin jälleenrakennuksen vauhdittamiseksi.
Lopuksi totean – tämä on viimeinen huomioni tässä vaiheessa – katsovani, että meidän on oltava tähänastista peräänantamattomampia ja kenties neuvostoakin peräänantamattomampia tarkastellessamme, miten eri osapuolet kunnioittavat ihmisoikeuksia. Komission jäsen Patten ja jäsen D'Alema totesivat, että meille näytetään sodasta sietämättömiä kuvia, jotka ilmentävät kerrassaan toivotonta vastakkainasettelua, mikä pitää täysin paikkansa. Hyvät kollegat, meidän on palattava Irakiin. Meidän on pidettävä silmällä, mitä tapahtuu juuri nyt konfliktin jälkimainingeissa. Sallinette minun kuitenkin toistaa, että aivan ensiksi koko tämän parlamentin on asetuttava tukemaan toimia panttivankien vapauttamiseksi. Kehotankin kaikkia, poliittisesta ryhmästä riippumatta, hyväksymään tämänsuuntaisen päätöslauselman, jossa ilmoitetaan meidän olevan asiasta yksimielisiä.
Neyts-Uyttebroeck, Annemie (ALDE ).
    Arvoisa puhemies, käsiteltävänä oleva yhteinen päätöslauselmaesitys on sekä täysin harmiton että itsestään selvä. Kyynikko voisikin todeta, että voisimme tulla aivan yhtä hyvin toimeen ilman sitä. Käytännönläheisenä ja kokeneena poliitikkona katson tämän päätöslauselmaesityksen osoittavan hyvin selvästi, että yrittäessään saada otetta Irakin tilanteesta Euroopan parlamentti ja sen poliittiset ryhmät kohtaavat aivan samoja vaikeuksia kuin komissio ja neuvostokin. Oman maani hallituksen tapaan minäkin vastustin voimakkaasti hyökkäystä Irakiin. Aiemmissa tehtävissäni olen omalta osaltani yrittänyt saada Yhdysvallat vakuuttuneeksi siitä, että hyökkäys Irakiin on yksi asia mutta että demokratian vakiinnuttaminen maahan on jo aivan oma lukunsa. Olen myös todennut, että heidän on helppoa hyökätä maahan, mutta sieltä poistuminen on huomattavasti vaikeampaa ja vaarallisempaa. Minäkin olen sitä mieltä, että maailma on nykyään paljon vaarallisempi paikka kuin ennen Irakin sodan alkua. Herääkin kysymys, mitä Euroopan parlamentti, Eurooppa-neuvosto, ministerineuvosto ja Euroopan komissio tekevät tämän paljon vaarallisemman paikan hyväksi. Pesemmekö kätemme koko tilanteesta, koska emme halunneet sitä? Toivommeko – tai jos olemme uskonnollisia, rukoilemmeko – että kaikki kenties järjestyy itsestään kuin ihmeen kaupalla? Vai tukeudummeko epätoivoiseen ajatukseen kulttuurien välisestä sodasta, jollaista monet ovat ennakoineet jo pitkään Atlantin valtameren molemmin puolin? Joskus on vaikuttanut siltä, että kyseisen sodan halutaankin syttyvän. Meillä kaikilla on nyt edessämme äärimmäisen vaikea tehtävä, sillä meidän on jätettävä tämä kaikki taaksemme ja päästävä yhteisymmärrykseen Irakin, Lähi-idän ja koko maailman tulevaisuudesta. Kaikki panttivangit on tietenkin vapautettava välittömästi riippumatta heidän kansallisuudestaan ja siitä, mitä he ovat Irakissa tehneet, ja on sanomattakin selvää, että meidän kaikkien on sitouduttava tämän tavoitteen saavuttamiseen. 

kertoa hänelle, millainen ilo ja kunnia hänen kanssaan on ollut tehdä työtä. Pyydän häneltä, ettei hän auringonlaskuun ratsastaessaan laula laulua "I am a poor, lonesome cowboy", vaan tarttuu tilaisuuteen ja lurauttaa silloin tällöin myös ilkeämielisen tangon!
Guidoni (GUE/NGL ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, viime aikoina todistamamme järkyttävät panttivankitapahtumat korostavat Irakiin muodostuneen tilanteen äärimmäistä vakavuutta. Vaadimme jälleen kerran kaikkien siepattujen – italialaisten, ranskalaisten ja irakilaisten – vapauttamista ilman ehtoja. Liittouman joukkojen komentajat myöntävät nyt itsekin avoimesti, ettei osa Irakin alueesta ole heidän hallinnassaan.
Sotilaallinen ratkaisu on osoittautumassa riittämättömäksi pyrittäessä ratkaisemaan terrorismin muodostamaa ongelmaa ja varmistamaan Irakin siirtyminen demokratiaan. Kun uudelle demokraattiselle järjestykselle luodaan perustaa, ei riitä, että perustetaan väliaikainen hallitus, joka on todellisuudessa Yhdysvaltojen nukkehallitus ja jota paikallinen väestö ei siksi tunnusta. On vain yksi tapa vakauttaa Irakin tilanne: joukkojen on vetäydyttävä välittömästi.
Kyse ei ole siitä, alistutaanko terroristiryhmien kiristykseen vai ei, vaan siitä, että välitämme konkreettisia viestejä strategian muutoksesta. Miehitysjoukkojen vetäytyminen nähdään tällöin edellytyksenä sille, että Irakiin lähetetään YK-joukkoja, jotka koostuvat sotaan osallistumattomien maiden sotilaista. Bushin ajama ennalta ehkäisevän sodankäynnin oppi on osoittautunut järkyttävän virheelliseksi. Sillä ei ole myöskään kyetty hillitsemään terrorismia, joka on päinvastoin levinnyt entisestään nimenomaan konfliktialueilla.
Maailmankatsomus, jossa yhdellä maalla on yksinomainen poliittinen ja taloudellinen ylivalta, ei ole kestävä. Eurooppa voi esittää ja sen täytyy esittää riippumaton ja yhtenäinen ehdotus ulkopolitiikaksi. Me voimme ottaa ja meidän täytyy ottaa yhä vastuullisempi rooli ratkaistaessa Irakin kaltaisia kriisitilanteita. Meidän on raivattava jälleen tilaa diplomatialle ja politiikalle. Kansainvälisten organisaatioiden on oltava läsnä vapaiden vaalien takaamiseksi – vaalien, joihin miehitysvallat eivät kohdista minkäänlaisia poliittisia tai taloudellisia paineita.
Coûteaux (IND/DEM ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, arvoisat jäsenvaltioiden edustajat, anglosaksisen liittouman hyökkäys Irakiin ei ratkaissut mitään vaan päinvastoin heikensi irakilaisten elinoloja. Ennen kaikkea hyökkäys kuitenkin mahdollisti sotaisan islamin leviämisen koko arabimaailmaan ja antoi sille uutta kaikupohjaa ja uuden oikeutuksen.
Irakin tapahtumat eivät tietenkään ole mitään muuta kuin Yhdysvaltojen imperialistisen strategian toteuttamista. Tässä strategiassa tavoitteena on saattaa maailma suunnattomaan kulttuurien väliseen konfliktiin, jossa sivistynyt maailma kerääntyy Washingtonin ympärille. On yhtä selvää, että Euroopan "unioniksi" väitetty yhteisö – lisään termiin lainausmerkit – on pysynyt hiljaa suhtautuen uskomattoman passiivisesti sotaan ja strategiaan, joka usuttaa kulttuureja toisiaan vastaan ja jonka ensimmäinen uhri on EU itse. Kuten muistanette, EU laati viime vuonna kuusi tuhoon tuomittua päätöslauselmaesitystä, joista yksikään ei saanut tuekseen minkäänlaista enemmistöä. Hurskauksiemme suunnaton sekamelska on yhtä hyödytön kuin naurettavakin.
Vain Ranska – vanavedessään sanalla sanoen epäröivä Saksa ja valitettavan heikko Venäjä – piti pintansa transatlanttisen nöyristelyn pyörteissä ja pelasti jälleen kerran eurooppalaisen ihanteen. Ranskan painotukset olivat niin selkeitä, että muu maailma näki niissä yhä enemmän merkkejä vastarinnasta imperiumia vastaan. Tähän on syytä lisätä, että Yhdysvaltojen oppositio pitää Ranskaa todellakin symbolina kansojen vapaudelle, joka on todellisen demokratian väistämätön perusedellytys.
Nyt meillä on valittavanamme kaksi vastarinnan muotoa: islamilainen vastarinta, jonka yhdysvaltalaiset – joiden on jonakin päivänä pakko vetäytyä Irakista, aivan kuten he vetäytyivät Vietnamistakin – epäilemättä haluavat jättää taakseen, ja kansallinen, tai maallinen, vastarinta. Eurooppa, eurointoilijoiden Eurooppa, ei varmastikaan pysty valintaa tekemään. Varmaa on kuitenkin se, että kamppailtaessa sotaisaa islamia vastaan Välimeren alueen välttämätön mutta valitettavan epätodennäköinen yhteistyö on riippuvainen kansallisen vastarinnan voitosta.
Romagnoli (NI ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, on aika lopettaa hurskastelu. Seuraamme sivusta, kun Yhdysvallat pitää huolta geopoliittisista eduistaan Irakissa. Toisesta maailmansodasta lähtien historiaa ovat rytmittäneet suurvaltojen yksipuoliset ennalta ehkäisevät väliintulot. Alistettu Eurooppa ei ole koskaan halunnut eikä voinutkaan vastustaa Jaltan voittajien aggressiivisuutta. Yhdistyneiden Kansakuntien panos on ollut aivan yhtä tehoton, sillä kaikki YK:n päätöslauselmat, joita suurvallat eivät ole hyväksyneet, on järjestelmällisesti jätetty huomiotta tai sivuutettu. Väliaikainen presidentti Ghazi al-Jawar on perunut vierailunsa Euroopan parlamenttiin.
On syytä kysyä, kuka halusi tai valitsi al-Jawarin presidentiksi. Hänen pitämisensä Irakin kansan edustajana on loukkaus meidän älykkyyttämme ja edustamiemme kansojen älykkyyttä kohtaan. Meidän on löydettävä ulospääsy Irakin konfliktista ja poistettava kaikki tekosyyt miehitykselle, jolla ei millään muotoa taata irakilaisille turvallisuutta, rauhaa ja oikeudenmukaisuutta ja josta on seurannut taisteluja ja häpeällisiä toimia. Miehitys maksaa julkiselle taloudelle omaisuuksia, loukkaa eturyhmiä, lisää kaunaa ja vaarantaa Euroopan kansojen turvallisuuden, rauhan ja vaurauden. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja Bot, tässä ovat ne tavoitteet, joiden saavuttamiseksi neuvoston, komission, hallitusten ja Euroopan unionin toimielinten on toimittava. 
Tannock (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, Irakin tilanne on edelleen vaarallinen. Eilen 47 viatonta irakilaista kuoli fanaattisen itsemurhapommittajan iskussa. Kyse oli pääasiassa työttömistä miehistä, jotka hakivat poliisin töitä ja jotka halusivat yrittää palauttaa oikeuden ja järjestyksen maahansa ja mahdollistaa ensi tammikuun vapaat vaalit.
Mitä mieltä sodan oikeutuksesta sitten ollaankin, kaikkien on nyt tunnettava myötätuntoa Irakin kansan pitkäaikaisen kärsimyksen vuoksi. Kansa haluaa maahansa vakautta. Kaikkien täällä parlamentissa on tuomittava uutta Allawin johtamaa riippumatonta hallitusta ja monikansallisia rauhanturvajoukkoja vastaan tehdyt jatkuvat umpimähkäiset iskut sekä panttivankien raakalaismaiset sieppaukset ja murhat, joiden perusteena on ollut pelkästään se, etteivät kohteet ole muslimeja tai että he ovat osallistuneet maan jälleenrakentamiseen, kuten italialaiset avustustyöntekijät.
Jälkiviisaana voidaan tietenkin todeta, että virheitä on tehty aliarvioitaessa vastustuksen laajuutta, mutta liittouman joukkojen vetäminen pois ainoastaan pahentaisi asioita. Jäsen D'Aleman pyyntö merkitsisi mielestäni antautumista terrorismin edessä.
Myöskään Syyria ja Iran eivät ole olleet kovin avuliaita salliessaan islamistitaistelijoiden tunkeutua Irakiin alueittensa kautta. Olen tyytyväinen komission jäsenen Pattenin päätökseen myöntää 300 miljoonaa euroa Irakin jälleenrakentamiseen. Hänelle ominaista hyvää puhetaitoa tullaan valitettavasti kaipaamaan kaikissa parlamentin ryhmissä. Pyydän sotaa vastustavia jäsenvaltioita, muun muassa Ranskaa ja Saksaa, jättämään tämän asian nyt taakseen ja tukemaan uusia Naton aloitteita turvallisuuden vakiinnuttamiseksi Irakissa. On loppujen lopuksi kaikkien yhteisten etujen mukaista torjua kansainvälistä terrorismia. Siepatessaan kaksi ranskalaista lehtimiestä islamistiterroristit eivät kunnioittaneet Ranskan puolueettomuutta vaan sen sijaan syyttivät Ranskaa siitä, että se on puolustanut ymmärrettävää ja tarkoin varjeltua maallista julkishallintoaan kieltämällä hunnun käytön kouluissa.
Esitän nyt hartaan toiveeni siitä, että kaikki panttivangit vapautetaan. Yhtään kiveä ei pidä jättää kääntämättä tämän tavoitteen saavuttamiseksi. 
De Keyser (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, meidät tuo tänne tänään huoli panttivankien kohtalosta, ja hämmennys on yhteistä kaikille poliittisille ryhmille. Kysynkin teiltä, mitä Euroopan unioni voi tehdä puolustaakseen omiaan. Panttivangeiksi otetut ranskalaiset toimittajat ja kaksi nuorta italialaista avustustyöntekijää ovat kaikki syyttömiä tähän sotaan, mutta he saattavat joutua maksamaan hengellään toimimisesta vapaan Irakin hyväksi.
Uhreista puhumattakaan emme saa unohtaa, että koko Irakin kansaa on pidetty panttivankina ja että jokainen uusi verilöyly aiheuttaa uuden kaaoksen.
Hämmennyksen aiheita on lukemattomia, joten mainitsen niistä vain kaksi. Kun väkivallan kierre jatkuu, emme lopulta enää pysty erottamaan uhria teloittajasta, sekasortoisia vastarintataistelijoita terroristeista, taistelussa kuolleita onnettomia sotilaita siviileistä, jotka ovat joutuneet liiallisen voimankäytön uhreiksi, kuten kaunistelevasti sanomme. Varmuuden vuoksi pidämme panttivankien tappajia häikäilemättöminä rikollisina, mutta Irakissa riehuvan tragedian ja väkivallan juuret ovat toisaalla. Mikään ei voi oikeuttaa sellaisia väkivallantekoja kuin Bradley-panssarivaunuun viime sunnuntaina kohdistunut umpimähkäinen ohjusisku, joka tehtiin evakuoitaessa haavoittuneita sotilaita. Näissä iskuissa on kuollut lapsia, siviilejä ja myös palestiinalainen toimittaja. Jonakin päivänä kansainvälinen oikeus vielä edellyttää, että oikeus tapahtuu.
Seuraavaksi siirryn toiseen hämmennyksen aiheeseen. Islamilla on monet kasvot. Näemme islamin usein kaikkein synkimmässä valossa, mutta Najafin piirityksen erikoinen lopputulos ja ranskalaisten muslimien rohkeus heidän toimiessaan panttivankien vapauttamiseksi osoittavat, että maltillinen islam voi edistää rauhaa. Meidän on muistettava tämä muissa yhteyksissä.
Elämme siinä – kenties kuvitteellisessa – toivossa, että vuonna 2005 Irakissa järjestetään vapaat vaalit ja muodostetaan hallitus, joka nauttii kansan luottamusta. Kehotamme komissiota ja neuvostoa tekemään kaiken voitavansa tämän toiveen täyttämiseksi. Kuten jäsen D'Alema totesi, Irakin sota on ollut järkyttävä virhe. Emme voi muuttaa tapahtunutta, mutta – kohdistan sanani jäsen Tannockille – ennen pitkää tulee aika, jolloin meidän on kyettävä tunnustamaan omat virheemme, jotta voimme korjata ne. 
Nicholson of Winterbourne (ALDE ).
    Arvoisa puhemies, Irakin sisällissota on johtanut väistämättä siihen, että tiedotusvälineet ovat keskittyneet viime kuukausina lähes yksinomaan turvallisuusasioihin. Otsikoiden taustalla viedään eteenpäin kuitenkin jo toista hanketta, johon myös Euroopan unionin olisi osallistuttava. Painopisteenä on ehdottomasti oltava rauhanomaisen yhteiskunnan rakentaminen.
Valmiuksien vahvistaminen, lahjonnan torjunta, järjestäytyneen rikollisuuden torjunnan tehostaminen ja ihmisoikeuksien ja oikeusvaltion vahvistaminen ovat kaikki meille tuttuja sanoja. Ne ovat vuoropuhelun aseita, joita käytämme viikon jokaisena päivänä muuttaessamme kommunismista erkaantuneita valtioita Euroopan unionin jäsenvaltioiksi tai laajemman Euroopan naapurivaltioiksi pois totalitarismista ja tyranniasta kohti demokratiaa.
Irak on nyt juuri tällaisessa tilanteessa. Irakilaiset ovat aivan kuten me: hekin haluavat vapautta ja vakiintuneen yhteisön. Huntujen, heimoasujen sekä idän ja lännen kulttuurierojen tuolla puolen Irakilla ja irakilaisilla on samat suuret odotukset perusvapauksista ja oikeusvaltiosta kuin meillä eurooppalaisilla ja yhdysvaltalaisillakin. Irakilaiset toivovat meidän auttavan heitä vakiinnuttamaan nämä vapaudet ja ihmisoikeuksien perusvapauden. Euroopan unionin on nyt keskityttävä näihin asioihin Irakin kanssa. Se on suuri mahdollisuus. Tämä on tapahtumassa nyt, kaukana aseista, pommeista ja raketeista, ja juuri tässä meidän olisi oltava mukana.
Pyydän teitä pitämään mielessä, että Saddam Husseinin aikaan irakilaisilla ei ollut tällaisia vapauksia eikä ihmisoikeuksia. Sen vuoksi jopa tänään pommien, rakettien ja turvallisuusongelmien keskellä elävät useimmat irakilaiset ovat tyytyväisiä aiemman hallinnon kukistumiseen ja pitävät nykytilannetta parempana aiempaan verrattuna. Meidän olisi autettava Irakia rakentamaan rauhanomainen yhteiskunta. 
Pflüger (GUE/NGL ).
   – Arvoisa puhemies, Irakin sota jatkuu, ja pommittaessaan päivittäin kaupunkeja liittouman joukot tappavat edelleen siviilejä. Arki osoittaa, että Irakin yhteiskunta on pitkälti sotatilassa, johon kuuluvat taistelut, hyökkäykset, sieppaukset ja väkivallan noidankehä. Nykyinen tuhoisa tilanne juontaa pohjimmiltaan juurensa Irakia vastaan käydystä hyökkäyssodasta, ja tilanne pahenee päivä päivältä.
Mikäli tulkki käänsi neuvoston puheenjohtajan Botin sanat oikein, tämä totesi miehityksen loppuneen, mikä on tietenkin hölynpölyä. Me vaadimme miehityksen todellista lopettamista, mikä tarkoittaa miehitysjoukkojen vetäytymistä.
Mitä Nato tekee? Mitä Euroopan unioni tekee? Naton toiminta Irakissa jatkuu. Lähetetäänkö Naton joukkoja Irakiin senkin jälkeen, kun Nato on kouluttanut maan omat turvallisuusjoukot? On selvää, ettei EU halua jäädä syrjään. Kansainvälisen oikeuden vastaisesti se pyrkii runnomaan Irakiin avoimen markkinatalousjärjestelmän, ja yhä useammat yksityiset turvallisuusyritykset EU:n jäsenvaltioista sekaantuvat sotaan. Nyt puhutaan YK:n alaisista EU-joukoista. Meidän on vastustettava niitä; niitä ei voida sallia. Emme saa sallia, että EU osallistuu Irakin sotaan tai tukee miehitystä.
Giertych (IND/DEM ).
    Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, keskustelemme EU:n Irakia koskevasta julistuksesta. Tällaisen julistuksen laatiminen perustuu siihen yleiseen harhaluuloon, että Euroopan unionilla olisi jotakin, mikä muistuttaa ulkopolitiikkaa. Sellaista ilmiötä kuin Euroopan yleinen mielipide ei ole olemassakaan, ja siksi EU:lla ei voi olla myöskään ulkopolitiikkaa. Irakin kysymys on paras mahdollinen esimerkki tästä.
Jokaisella jäsenvaltiolla on oma ulkopolitiikkansa ja oma mielipiteensä Irakista. Kaikissa jäsenvaltioissa voidaan myös havaita monia mielipiteitä ulkopolitiikasta, mutta kullakin valtiolla on oma hallituksensa, jonka äänestäjät ovat valtuuttaneet harjoittamaan ulkopolitiikkaa. Euroopan unionilla ei ole tällaisia valtuuksia.
Mitä hyötyä siis on Irakia koskevasta julistuksesta? Se on yritys tyrkyttää meille kaikille ajatusta siitä, että tällä parlamentilla olisi valtuudet harjoittaa ulkopolitiikkaa. Näin ei ole, sillä meillä ei ole tällaisia valtuuksia. Euroopan unioni voi kyllä antaa humanitaarista apua niin Irakissa kuin monissa muissakin konflikteissa ympäri maailmaa, ja se voi myös tarjota palveluksiaan välittäjänä ja neuvottelijana, edellyttäen että kaikki konfliktin osapuolet haluavat tätä. Poliittiset ehdotukset eivät tule kuitenkaan kyseeseen, sillä meillä ei ole valtuuksia harjoittaa yhteistä ulkopolitiikkaa.
Ibrisagic (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, Irakia koskevassa keskustelussa on tähän saakka ollut usein kyse siitä, miten pitkään maan tilanteen normalisoiminen kestää, ja eri puolilta on esitetty paljon arvostelua Irakin tapahtumia kohtaan. On kysytty esimerkiksi, ovatko asiat nyt paremmin, ja ihmiset pohtivat, johtaako sotilaallinen läsnäolo todella rauhaan. Kysyn seuraavaa niiltä, jotka ihmettelevät tätä: oletteko koskaan olleet keskellä raivoavaa sotaa ja todella toivoneet, että jokin ulkopuolinen valta – Yhdysvallat, EU tai Nato – puuttuisi maanne tilanteeseen? Itse olen ollut tällaisessa tilanteessa, ja minulla on myös selkeä vastaus kysymykseen: kyllä, sotilaallinen läsnäolo voi johtaa rauhaan.
Edustan Euroopan parlamentissa Ruotsia, mutta olen syntynyt ja kasvanut Balkanilla – Euroopan osassa, jossa on koettu monia sotia ja paljon kärsimystä. Olen kokenut Bosnian sodan, ja tiedän, että on äärimmäisen helppoa aloittaa sota ja äärimmäisen vaikeaa lopettaa se. Se tulee yhä vaikeammaksi, ja kestää yhä pidempään rakentaa maa uudelleen ja saada ihmiset taas luottamaan toisiinsa.
Minusta tuntuu, että ne, jotka nyt arvostelevat Irakin prosessia, eivät ole koskaan olleet lähelläkään sotaa. Tämä tuo mieleeni sanonnan, jonka mukaan kylläiset eivät ymmärrä nälkäisiä. On niin helppoa nähdä esteitä ja ongelmia ja kertoa, mitä voitaisiin tehdä paremmin ja nopeammin, mutta tosiasia on, että monet Irakin nykyisistä ongelmista ovat vanhaa perintöä Saddam Husseinin diktatuurista. On niin ikään tosiasia, että nykypäivän Irak ilman Saddamia on aiempaa parempi Irak. Meidän on varmistettava, että osallistumme toimiin ja teemme oman osuutemme niin, että tulevaisuuden Irak on vieläkin parempi.
Balkanin kysymyksessä ympäröivä maailma on ymmärtänyt ja hyväksynyt, että kestää kauan rakentaa maa uudelleen niin kirjaimellisesti kuin vertauskuvallisestikin. Sille tosiasialle suodaan kuitenkin äärimmäisen vähän ymmärrystä, että Irakin kehittyminen kohti rauhaa ja demokratiaa vaatii aikaa. Nyt EU:n on edistettävä vapautta koskevia arvojamme ja tuettava yhdessä ja aktiivisesti voimia, jotka haluavat rakentaa uuden Irakin – riippumattoman ja demokraattisen maan, joka löytää paikkansa kansainvälisessä yhteisössä.
Siwiec (PSE ).
    Arvoisa puhemies, toisin kuin naiivit ja toisinaan kyyniset jäsenet, joita on kuultu tässä parlamentissa, komissio on esittänyt edustajiensa suulla järkevän arvion Irakin tilanteesta. On tunnustettava, että valtion ja sen instituutioiden rakentaminen on käynnissä. On tunnustettava myös, että väkivalta kiihtyy ja että tätä väkivaltaa käytetään poliittisena painostusvälineenä sekä Irakin sisällä että niitä maita vastaan, jotka päättivät osallistua Irakin valtion jälleenrakentamiseen sotilaallisesti ja poliittisesti.
Olemme käännekohdassa: joko Irak selviytyy voittajaksi kansainvälisen yhteisön tuella tai epävakaisuus lisääntyy huomattavasti. Onnistuminen on mahdollista, mutta se edellyttää määrätietoisuutta ja tilanteen asianmukaista arviointia. Haluan osoittaa kunnioitukseni sotilaille ja siviileille, jotka panevat henkensä alttiiksi Irakissa. He ovat maassa turvaamassa Irakin kansan etuja ja suojelemassa ihmishenkiä. Haluan todeta myös, että ottaessaan tämän henkilökohtaisen riskin he toimivat ensisijaisesti irakilaisten hyväksi. 
Malmström (ALDE ).
    Kiitoksia, arvoisa puhemies ja arvoisa komission jäsen Patten. Emme keskustele tässä parlamentissa ensimmäistä kertaa Irakista, mikä onkin luonnollista tilanteessa, jossa Irakin tapahtumat hallitsevat kansainvälisiä uutisia. Raportit naisiin, lapsiin ja siviileihin kohdistuvasta järkyttävästä väkivallasta ovat hälyttäviä. Väkivallasta kärsivät luonnollisesti ennen kaikkea irakilaiset itse mutta myös ulkomaiset toimittajat, avustustyöntekijät, liikemiehet ja sotilashenkilöstö. Sieppaukset ovat kerta kaikkiaan vastenmielisiä, ja on hyvä, että olemme tässä parlamentissa täysin yksimielisiä ainakin vaatimuksesta, jonka mukaan siepatut on vapautettava ja väkivallan loputtava.
Euroopan liberaalidemokraattien liiton ryhmä tuomitsee luonnollisesti kaikenlaisen väkivallan ja kehottaa Irakin viranomaisia varmistamaan, että vastuussa olevat henkilöt saatetaan oikeuden eteen. Tässä yhteydessä pahoittelemme myös, että kuolemanrangaistus on otettu uudelleen käyttöön.
Olemme jakautuneet Irakin kysymyksessä, kuten monet muutkin maat eri puolilla maailmaa, ja tämä on tarkoittanut, että olemme päässeet sopimukseen vain varsin vesittyneestä päätöslauselmasta. Toivon kuitenkin, että voimme jättää menneet taaksemme ja suunnata katseemme eteenpäin. Koko maailmalla on vastuu Irakin kansan tukemisesta ja Irakin kehittymisestä kohti demokraattista ja riippumatonta maata, joka pystyy löytämään paikkansa kansainvälisessä yhteisössä. EU voi tarjota tukeaan monin tavoin tehdessään yhteistyötä YK:n ja kansainvälisten elinten kanssa. Meillä on sijamme prosessissa, kun pyritään tukemaan vaalijärjestelyjä, taloutta, kansalaisyhteiskunnan rakentamista ja demokraattisen perustuslain laatimista.
Tulevaisuudessa YK:n johtamien monikansallisten joukkojen on otettava vastuu Irakin turvallisuudesta, ja tällä alalla EU:n ja sen naapurimaiden rooli voi olla merkittävä. Lopullinen vastuu on tietenkin Irakin kansalla, mutta meidän kaikkien vastuulla on varmistaa prosessin onnistuminen – sekä Irakin takia että koko alueen vakauttamiseksi.
Speroni (IND/DEM ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, epäilen suuresti, voiko Euroopan parlamentti vaikuttaa toimillaan Irakin tilanteeseen. Nykyiset tapahtumat osoittavat joka tapauksessa Euroopan unionin jakautumisen ja ulkopolitiikan puutteen, sillä 12 maata on toimissa mukana ja 12 ulkopuolella, ja yksi on vetäytynyt. On myös huomattava, ettei ole olemassa yhteistä eurooppalaisuuden tunnetta. Aina kun joku surmataan tai siepataan, kukaan ei todellakaan kysy, oliko mukana Euroopan kansalaisia, vaan italialaiset kyselevät italialaisten perään, espanjalaiset espanjalaisten perään, kreikkalaiset kreikkalaisten perään, ranskalaiset ranskalaisten perään ja niin edelleen. Tämä huomio on erittäin merkityksellinen niille, jotka haluavat Euroopalle roolin millä hinnalla hyvänsä, sillä tällainen jakautuminen ei mahdollista moista roolia.
Lopuksi totean institutionaalisesta tilanteesta, että mielestäni Irakin vähemmistöihin on sovellettava täysimääräisesti kansojen itsemääräämisoikeutta koskevaa periaatetta. Kurdien tai muiden Irakin kansojen autonomiasta tai itsenäisyydestä eivät saa päättää sen paremmin ulkovallat kuin vanhan tai uuden hallinnon edustajatkaan. 
Puhemies.
   –Keskustelu keskeytetään tässä vaiheessaäänestyksen vuoksi, ja sitä jatketaan välittömästi äänestyksen jälkeen. 

Puhemies.
   Siirrymme nyt äänestyksiin(1).
Äänestykset päättyvät tähän.
Queiró (PPE-DE ),
   . Äänestin politiikan haasteita ja rahoitusmahdollisuuksia laajentuneessa unionissa 2007–2013 käsittelevän väliaikaisen valiokunnan perustamisen puolesta, koska mielestäni on ratkaisevan tärkeää, että seuraamme tätä kehitystä erittäin tarkasti ja kartoitamme sekä koordinoimme näkemyksiä eri budjettikohdista, joita parlamentti arvioi eri valiokunnissaan. 
Parlamentin poliittisten painopistealueiden ja uusien rahoitusnäkymien rakenteen on näissä neuvotteluissa oltava yhdenmukaiset. Pidän olennaisen tärkeänä parlamentin lopullisen kannan sisällyttämistä neuvoston yhteiseen kantaan, jotta Euroopan yhdentymishankkeen suuntaviivoja koskevat neuvottelut voidaan lähitulevaisuudessa aloittaa keskinäisen yhteisymmärryksen hengessä. 
Mielestäni hankkeessa on hyödynnettävä toimielinten sisäistä yhtenäisyyttä ja kaikkia varoja sekä suunnattava kaikki toimet paitsi varsinaisiin neuvotteluihin myös ennen kaikkea korostettava Lissabonin strategian tavoitteiden ja tarmokkaan, taloudellista ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta koskevan politiikan merkitystä. Tällaisen politiikan avulla voidaan jatkossakin edesauttaa jäsenvaltioiden kansalaisten hyvinvoinnin saattamista samalle tasolle. 
Ribeiro (GUE/NGL ),
   . Vaikka äänestimme politiikan haasteita ja rahoitusmahdollisuuksia laajentuneessa unionissa 2007–2013 käsittelevän väliaikaisen valiokunnan perustamisen puolesta, haluaisimme saada ratkaisun kahteen asiaan.
Ensinnäkään valiokunnan työskentely ei saa työjärjestyksen mukaisesti korvata, vähentää tai sivuuttaa parlamentin muissa valiokunnissa samanaikaisesti tehtävää työtä. Valiokunnan on tuotava lisäarvoa tiiviissä yhteistyössä ja vuoropuhelussa parlamentin eri valiokuntien kanssa, eikä se saa estää tai vesittää niiden toimia. Mielestämme on selvää, että etenkin koheesioon, sosiaaliasioihin ja tuottavaan talouteen suunnattuja varoja koskeviin asetusehdotuksiin liittyvät lausunnot on käsiteltävä parlamentin asiasta vastaavissa valiokunnissa.
Toiseksi eri poliittisille ja kansallisille ryhmille on taattava edustus. Sen vuoksi olemme tyytyväisiä sopimukseen, jonka mukaan valiokunnan kokoa kasvatetaan 50-jäseniseksi, mikäli tämä edustus taataan. 
Ribeiro e Castro (PPE-DE ),
   . Äänestin sen puolesta, että parlamentti perustaisi Euroopan unionin politiikan haasteita ja rahoitusmahdollisuuksia käsittelevän väliaikaisen valiokunnan.
Toivon vilpittömästi, että poliittisten ryhmien puheenjohtajien ja puheenjohtajakokouksen ohjeistus on annettu eteenpäin, koska näiden tahojen mielestä tämän nimenomaisen valiokunnan perustaminen on perusteltua tämän historiallisen hetken ja sen 450 miljoonaa Euroopan kansalaista koskevien käytännön vaikutusten vuoksi. Valiokunnan perustamisen myötä kaikkien asianomaisten valiokuntien näkemysten kokoaminen, käsittely ja koordinointi on mahdollista, mikä edesauttaa parlamentin poliittisten painopistealueiden tarkentamista tulevia rahoitusnäkymiä silmällä pitäen. 
Tarkoituksena ei ole heikentää parlamentin nykyistä kantaa, jossa selvästi vastustetaan EU:n varojen vähentämistä tai koheesiotoimista ja koheesiotavoitteista luopumista taikka edes niiden heikentämistä. Lähtökohtaa ei mielestäni ole tarpeen muuttaa. Päinvastoin tämän väliaikaisen valiokunnan on ainakin hyväksyttävä rahoitusnäkymiä koskeva komission ehdotus ja pyrittävä asettamaan EU:n talousarviomäärärahoille kunnianhimoisempia tavoitteita. Sen on myös toimittava nopeammin koheesiotavoitteissaan. Nämä ovat laajentuneen unionin ja uuden perustuslakisopimuksen aikakauden haasteet. 

Goudin, Lundgren ja Wohlin (IND/DEM ),
    Mielestämme Euroopan unionin kalastuspoliittisia sopimuksia koskevaa politiikkaa on tarkistettava. Kalastusvesien liiallinen hyödyntäminen ajaa ihmiset pahenevaan köyhyyteen ja riistää tärkeän osan meriympäristön ravintoketjua. Sen sijaan olisi parempi tukea maita, joiden kanssa EU:lla on kalastussopimuksia, jotta ne voisivat itse kehittää kalatalouttaan.
Emme hyväksy Euroopan liberaalidemokraattien liiton ryhmän tarkistusta 7 riippumattoman tulonlähteen myöntämisestä komissiolle. Mikäli EU tekee kalastussopimuksen kolmannen maan kanssa, varat tälle maalle maksettaviin taloudellisiin korvauksiin olisi mielestämme saatava kokonaisuudessaan niiltä EU-mailta, joiden kalastusalukset hyödyntävät sopimuksen tuomia mahdollisuuksia. Jokainen näistä jäsenvaltioista voisi sitten itse päättää, haluaako se kattaa nämä kustannukset kalastusaluksiaan verottamalla. 
Queiró (PPE-DE ),
   . Äänestin jäsen Morillonin mietinnön puolesta. Mietintö koskee ehdotusta neuvoston asetukseksi Euroopan talousyhteisön ja Mauritiuksen hallituksen välisessä Mauritiuksen vesialueilla harjoitettavaa kalastusta koskevassa sopimuksessa määrätyt kalastusmahdollisuudet ja taloudellisen korvauksen 3 päivän toukokuuta 2003 ja 2 päivän joulukuuta 2007 väliseksi ajaksi määrittelevän pöytäkirjan tekemisestä. Mielestäni EU:n kalastusalaa koskevien etujen suojelua on nimittäin olennaisen tärkeää koordinoida meren luonnonvaroja hoitamalla ja kalastuksesta riippuvaisen väestön elinoloja kehittämällä. EU:n on arvioitava tarkasti kolmansien maiden kanssa tehtyjen kalastussopimusten kestävyys ottaen huomioon, että erityistoimilla on yhä suurempi merkitys perinteisestä kalastuksesta riippuvaisten paikallisten yhteisöjen, erityisesti rannikkoyhteisöjen, kehittämistä koskevien yhteisön toimien asianmukaisessa toteuttamisessa. Myös tonnikalanpyyntiä harjoittavia yhteisön laivanvarustajia suojellaan valvomalla paremmin kalastustoimia laittoman kalastuksen torjumiseksi. Nämä toimet edistävät osaltaan vastuullista kalastusta Intian valtamerellä. 
Ribeiro (GUE/NGL ),
   . Yhteisön alusten ja erityisesti Portugalin alusten kalastusmahdollisuuksien turvaamisesta on tullut erittäin tärkeä asia erityisesti kolmansien maiden yksinomaisilla talousvyöhykkeillä paitsi taloudellisista syistä ja työpaikkojen turvaamiseksi, myös siksi, että lukemattomat EU:n alueen kalastuksesta riippuvaiset alueet ja erityisesti syrjäisimmät alueet selviäisivät.
Suuri osa Portugalin avomerikalastuslaivastosta on kadonnut, koska sen toimintamahdollisuudet vähenevät koko ajan, koska lisenssimaksut nousevat ja koska yhteisön kalastuspolitiikassa palkitaan aluksensa romuttavia ja ollaan valmiita lopettamaan alusten korjaamiseen tarkoitetut tuet – tässä mielessä Portugali on ollut mallioppilas. Sen vuoksi tarkistuksissakaan, joiden tarkoituksena on siirtää kustannukset tonnikalanpyyntiä harjoittavien laivanvarustajien maksettavaksi, ei ole mielestämme järkeä.
Näillä luonteeltaan kaupallisilla sopimuksilla edistetään myös kestävää kalavarojen hoitoa ja paikallisten kalastusyhteisöjen kehittämistoimia. Nykyinen kalastusta koskeva pöytäkirja on voimassa 2. joulukuuta 2007 asti, ja sen nojalla seitsemän portugalilaista pintasiima-alusta voi jatkaa toimintaansa kuten tähänkin asti. 
Ribeiro e Castro (PPE-DE ),
   . Kyse on nyt EU:n ja monien Intian valtameren valtioiden, tässä tapauksessa Mauritiuksen, välisen kalastussopimuksen tekemisestä. Tarvittavin muutoksin tämä sopimus on jatkoa alalla vuodesta 1989 asti tehtyihin perättäisiin sopimuksiin.
Vaikka kyseessä on taloudellisesti verrattain vaatimaton sopimus, joka koskee ainoastaan tonnikalaa, lajin suurelta osin vaeltava luonne tekee tästä sopimuksesta entistäkin tärkeämmän tonnikalanpyyntiä harjoittaville yhteisön laivanvarustajille. Sopimus on myös taloudellisesti järkevä, koska saaliiden arvo on huomattavasti suurempi kuin pöytäkirjasta EU:lle aiheutuvat kustannukset.
Sopimuksesta on muutakin hyötyä. Se tuo esimerkiksi lisää työpaikkoja kalastusaluksille, satamiin, huutokauppoihin, jalostustehtaisiin, varustamoihin ja palvelualoille niin EU:ssa kuin Mauritiuksellakin, mikä on mielestäni aivan yhtä hyvä asia. 
Äänestin käsiteltävänämme olevan mietinnön puolesta, koska juuri tällä hetkellä Mauritiuksella olevista 90:stä yhteisön aluksesta seitsemän on portugalilaisia ja koska mielestäni esittelijän ehdottamat tarkistukset lisäävät tämän asetusehdotuksen arvoa. 
Titford (IND/DEM ),
   . Näissä kalastussopimuksissa Euroopan unioni näyttäytyy pahimmassa mahdollisessa valossa: ahneena ja hyväksikäyttävänä siirtomaavaltana.
Olen viimeiset viisi vuotta kampanjoinut tätä kauheaa ympäristön tuhoutumista vastaan ja pyrkinyt korostamaan mustille afrikkalaisille alkuperäisyhteisöille aiheutuvaa inhimillistä haittaa. Vuonna 2003 ja vuoden 2004 alussa yli 100 parlamentin jäsentä alkoi vihdoin kuunnella. Nyt huomaan, että vastustajia on enää 70–80. Minulle on kerrottu, että tämä on uudistettujen sopimusten ansiota.
Käyttäisin kuitenkin EU:sta puhuttaessa hyvin varovasti sanaa "uudistus". Se on poikkeuksetta merkityksetön. Afrikasta puhuttaessa se tarkoittaa, että jotkin sopimuksen kohdat saattavat olla hieman parempia. Kaikki tällainen toiminta on väärin, ja sen vuoksi Yhdistyneen kuningaskunnan itsenäisyyspuolue UKIP vastustaa edelleen näitä sopimuksia, kunnes tuo onneton maanosa saa kalastusalueensa takaisin. 

Queiró (PPE-DE ),
   . Äänestin jäsen Morillonin mietinnön puolesta, koska kannatan vastuullista ja kestävää kalastusta. Mietintö koskee ehdotusta neuvoston asetukseksi Euroopan talousyhteisön ja Madagaskarin demokraattisen tasavallan hallituksen välisessä Madagaskarin rannikon edustalla harjoitettavasta kalastuksesta tehdyssä sopimuksessa määrättyjen kalastusmahdollisuuksien ja taloudellisen korvauksen vahvistamista 1 päivän tammikuuta 2004 ja 31 päivän joulukuuta 2006 väliseksi ajaksi koskevan pöytäkirjan tekemisestä. Tällä pöytäkirjalla annetaan kalastusmahdollisuudet yhteisön tonnikalalaivastolle ja edistetään Madagaskarin kansallisen kalastuspolitiikan lakien ja asetusten mukaisen yhteistyön kehittämistä. Uudesta pöytäkirjasta aiheutuvat kokonaiskustannukset ovat samansuuruiset kuin edellisen pöytäkirjan. Tästä sopimuksesta on suurta hyötyä Madagaskarin taloudelle, koska se tarjoaa tärkeän ulkomaanvaluutan lähteen ja luo työpaikkoja paitsi paikallisille merimiehille myös jalostusteollisuuteen ja valvonta-alalle. 
Ribeiro (GUE/NGL ),
   . Tämä kahdeksas Madagaskarin demokraattisen tasavallan kanssa harjoitettavaa kalastusta koskeva pöytäkirja on voimassa vuoden 2006 loppuun, ja siinä määritellään tonnikalan pyyntimahdollisuudet yhteisön laivastolle – mukaan lukien Portugalin kuusi pintasiima-alusta –muiden yhteisön ja Intian valtameren valtioiden välisten tonnikalaa koskevien sopimusten mukaisesti, mihin olemme yleisesti ottaen tyytyväisiä. 
Siitä huolimatta paljon epäilyksiä herättää niin kutsuttu yksinoikeuslauseke, jonka mukaan yhteisön lipun alla toimivat alukset voivat saada lisenssin vain tämän pöytäkirjan nojalla. Käytännössä siis muiden, esimerkiksi kahdenvälisten sopimusten tekeminen on kiellettyä, missä mennään mielestämme liian pitkälle ja puututaan lisäksi yksittäisten jäsenvaltioiden sisäpolitiikkaan. Tämä korostuu etenkin valtioissa, joiden välillä on perinteiset ja historialliset suhteet, joita ei ole säännelty yhteisön sopimuksin. 
Ribeiro e Castro (PPE-DE ),
   . Tämä ainoastaan tonnikalaa koskeva sopimus on yksi EU:n ja Intian valtameren valtioiden välillä tehdyistä sopimuksista, ja sen nojalla Euroopan laivasto voi jatkaa toimintaansa Madagaskarin edustalla. 
Mielestäni EU:n kalastuspolitiikassa on korostettava tarvetta avoimuuteen, mikä on erityisen tärkeää tämän kaltaisissa sopimuksissa, joiden tarkoituksena ei ole ajaa pelkästään Euroopan etuja. Madagaskarin talouden kehitys, ympäristön kunnioittaminen ja kalastustoiminnan kestävyys Madagaskarin aluevesillä ovat todellakin ne kolme asiaa, joihin tässä pöytäkirjassa on kiinnitettävä huomiota. 
Olen esittelijän kanssa samaa mieltä siitä, että Madagaskarin hallituksen on ryhdyttävä toimenpiteisiin valvoakseen kalastustoimintaa tarkemmin. Muussa tapauksessa kalavarojen vakaus ja esittelijän toteamat rannikkoyhteisöille pöytäkirjasta koituvat hyödyt vaarantuvat. 
Tämän vuoksi äänestin mietinnön puolesta. 

Queiró (PPE-DE ),
   . Äänestin mietinnön puolesta. Se koskee ehdotusta neuvoston asetukseksi Euroopan talousyhteisön ja Kap Verden tasavallan välisessä Kap Verden rannikon edustalla harjoitettavaa kalastusta koskevassa sopimuksessa määrättyjen kalastusmahdollisuuksien ja taloudellisen korvauksen vahvistamisesta tehdyn pöytäkirjan voimassaolon jatkamista 1 päivän heinäkuuta 2004 ja 30 päivän kesäkuuta 2005 väliseksi ajaksi koskevan sopimuksen tekemisestä kirjeenvaihtona. Sopimuksesta on nimittäin molemminpuolista hyötyä niin yhteisölle kuin Kap Verdellekin.
Ymmärrämme, että pöytäkirjan voimassaolon jatkamisella pyritään parantamaan tiettyjä sopimuksen kohtia, koska maan viranomaisilla, joiden virallinen kieli on portugali, ei ole luotettavaa tutkimustietoa kalavarojen tilasta eikä Kap Verden kalastusalan kehittämiseksi tarkoitettujen toimien vaikutuksista. Kap Verde ja sen kalastusyhteisöt hyötyvät vain, jos tämä tilanne saadaan korjattua. 
Ribeiro (GUE/NGL ),
   . Olemme tyytyväisiä tähän mietintöön, koska se on sosiaalisesti ja taloudellisesti tärkeä Kap Verden tasavallalle ja niille valtioille, joiden laivastojen yhteensä 117 alusta se koskee – Espanjalle, Portugalille ja Ranskalle. Mietintö koskee pääasiassa tonnikalaa, mutta se kattaa myös pohjakalalajit.
Nykyisen kalastussopimuksen jatkaminen vielä vuodella – 30. kesäkuuta 2005 asti – antaa tonnikalanpyyntiä harjoittaville laivanvarustajille, mukaan lukien kahdelle portugalilaiselle vapapyydyksiä käyttävälle tonnikala-alukselle ja kymmenelle portugalilaiselle pintasiima-alukselle, mahdollisuuden jatkaa kalastustointaan Kap Verden yksinomaisella talousvyöhykkeellä. Portugalin laivastolla on lisäksi lupa pyytää enintään 630 bruttorekisteritonnia (brt) pohjatroolikalastuksella. Nämä kalastusmahdollisuudet vaikuttavat kuitenkin minimaalisilta Portugalin ja Kap Verden välisiä perinteisiä suhteita ajatellen, mutta samalla tämä heijastaa yhteistä kalastuspolitiikkaa, joka on hiljalleen johtanut avomerilaivaston asteittaiseen tuhoutumiseen esimerkiksi Portugalin laivaston tapauksessa. 
Ribeiro e Castro (PPE-DE ),
   . Käsiteltävänämme olevassa asiassa on kysymys EU:n ja Kap Verden välisen kalastussopimuksen jatkamisesta 1. heinäkuuta 2004 ja 30. kesäkuuta 2005 väliseksi ajaksi. Sopimus koskee pääasiassa tonnikalaa ja sen tarkoituksena on antaa tonnikalanpyyntiä harjoittaville yhteisön laivanvarustajille mahdollisuus jatkaa kalastustointaan Kap Verden yksinomaisella talousvyöhykkeellä.
Komissio katsoo, että nykyistä Kap Verden sopimusta koskeva pöytäkirja on arvioitava perusteellisesti, jotta yhteistyötä Kap Verden kanssa voidaan jatkaa ja jotta voidaan tehdä uusi, seuraavia vuosia koskeva sopimus. Esittelijän tavoin olen sitä mieltä, että komission sitoutuminen tähän asiaan on tarkoituksenmukaista ja tervetullutta. 
Ottaen huomioon, että tonnikalanpyyntiä harjoittavat yhteisön laivanvarustajat hyötyvät tehdystä pöytäkirjasta, että saaliiden arvo ylittää reilusti sopimuksen kustannukset, että niin EU:lle kuin Kap Verdellekin koituu molemminpuolista hyötyä ja että näillä saaliilla vastataan yhteisön tarpeisiin, minun on todettava olevani tyytyväinen tehtyyn pöytäkirjaan, jota esittelijän esittämät ehdotukset parantavat. 
Äänestin mietinnön puolesta. 


Klich (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, on todellakin selvää, että Irakin tilanne pahenee vähitellen. Sissitaistelut laajenevat, ja terroristitekojen määrä kasvaa. Viime sunnuntaina tehtiin 600 tällaista iskua. Väliaikaishallituksen asema heikkenee, ja turvallisuusneuvoston päätöslauselmassa 1546 kaavailtu poliittinen prosessi on vaarassa keskeytyä. Vaalit on tarkoitus järjestää 31. tammikuuta 2005. Mikäli niitä ei järjestetä, perustuslakia ei hyväksytä, eikä lopullista, pysyvää hallitusta nimitetä vuoden 2006 alussa.
Tämä tarkoittaa, että olemme nyt käännekohdassa ja että Irak joko ryhtyy toimiin päätöslauselmassa 1546 esitetyn aikataulun mukaisesti tai maan koko jälleenrakennus keskeytyy. Herää kysymys, miten tästä on edettävä. 
Ensinnäkään sotilasliittoumaa ei pidä heikentää, kuten sosialistit toivovat, eikä joukkoja pitäisi vetää pois. Sotilasosastoja sen sijaan olisi lisättävä, koska nykyiset 200 000 sotilasta eivät missään nimessä riitä Irakin tilanteen vakauttamiseen.
Toiseksi YK:n asemaa Irakissa olisi asteittain vahvistettava ja sen toimenkuvaa laajennettava sen nykyisestä tehtävästä demokraattisen prosessin myötävaikuttajana. 
Kolmanneksi, kuten Euroopan kansanpuolueen (kristillisdemokraatit) ja Euroopan demokraattien ryhmän jäsenten Irakia koskevassa päätöslauselmaesityksessä esitetään, on tärkeää, että Euroopan unioni tukee äärimmäisen aktiivisesti Irakin kehittämistä eri aloilla, jos oletetaan, että Irak on meidän kaikkien eurooppalaisten ja koko Euroopan unionin vastuulla.
On tärkeää osoittaa poliittista tukea kannattamalla väliaikaisen hallituksen ja myöhemmin Irakin pysyvien viranomaisten toteuttamia toimia. Asiantuntija-apua tarvitaan myös esimerkiksi poliisivoimien perustamiseksi. Humanitaarista ja taloudellista apua tarvitaan paljon enemmän kuin tänä vuonna.
Demokraattinen Irak ei saa viivästyä Euroopan viimevuotisten erimielisyyksien vuoksi. Jäsen Bot totesi, että Irak jakaa mielipiteet. Niin ei pitäisi olla, ja viimevuotiset kiistat olisikin jätettävä taakse. Irakin tulevaisuuden rakentamiseen meidän kaikkien ja koko Euroopan unionin on osallistuttava, kuten olemme osallistuneet jälleenrakennustoimiin Balkanilla nyt ja aiemmin. 
Gruber (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, meillä Euroopassa on hyvin eriäviä mielipiteitä Irakin sodasta, mutta maan katastrofi, joka on kaikkien havaittavissa, on valitettavasti osoittanut aiheellisiksi monien meistä ilmaisemat pelot. Nyt on tärkeää pyrkiä lopettamaan kaaos ja väkivalta, vaikka onkin vaikea puhua rauhasta ja demokratiasta, kun kidnappauksia, murhia, sissi-iskuja, terroristiväijytyksiä ja ilmapommituksia tapahtuu päivittäin. Euroopalla on velvollisuus toimia, ja parlamentinkin on otettava aktiivisempi, tutkiva ja ohjaava rooli näin ratkaisevassa ulkopoliittisessa asiassa. 
Sen vuoksi katson, että Euroopan neuvoston puheenjohtajavaltion olisi päättäväisesti osallistuttava mahdollisimman pian Irakia käsittelevään kansainväliseen konferenssiin, joka koskee monenkeskistä kriisinhallintaa ja jossa myös Yhdistyneiden Kansakuntien, maailman suurvaltojen ja kaikkien alueen maiden eli Iranin, Saudi-Arabian, Turkin ja Syyrian on määrä olla mukana. Rauhan palauttamista edistääkseen Euroopan on toimittava tarmokkaasti ja yhtenäisesti, ilmaistava selkeästi tukensa vuoropuhelulle islamilaisen maailman kanssa ja vastustettava voimakkaasti terrorismia ja kaikenlaista väkivaltaa. 
Kiitän komission jäsen Pattenia erittäin selkeästä ja vaikuttavasta puheesta. 
Chiesa (ALDE ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, arvostan vilpittömästi sitä, mitä komission jäsen Patten sanoi, mutta haluan hyvin pettyneenä ja huolestuneena todeta, että käsiteltävänämme oleva Irakin tilannetta koskevan yhteisen päätöslauselman teksti on paljon huonompi kuin parlamentin tuomitessa Yhdysvaltojen ennalta ehkäisevän sodan vuoden 2003 alussa.
Nyt kun miehitys on osoittautunut poliittiseksi ja sotilaalliseksi katastrofiksi, emme voi edes vaatia tai kuvitella ulkomaisten miehitysjoukkojen vetämistä pois ja välttelemme tarvetta osoittaa, ketkä nykytilanteeseen ovat syyllisiä. 
Mielestäni tämä ei ole poliittista realismia. On todisteita siitä, että käynnissä on väestön joukkovastarinta miehitysvaltoja ja maataan edustamatonta hallitusta vastaan. Terroristien läsnäolokaan ei peitä tätä tosiasiaa. Kuten jäsen D’Alemakin totesi, juuri ulkomaisten joukkojen läsnäolo vetää puoleensa terroristeja ja aiheuttaa terrorismia. 
Ellei Eurooppa esiinny päättäväisesti, se saattaa todellakin joutua muutaman kuukauden kuluttua sekä kohtaamaan vielä laaja-alaisemman katastrofin että joutua siitä yhteisesti vastuuseen. Näin ollen tammikuussa 2005 pidettäväksi kaavailluista vaaleista, mikäli ne järjestetään, ei tule vapaat eikä oikeudenmukaiset. On totuuden pakoilua tuomita terrorismi ilman, että todetaan, ketkä tai mikä tilanteen on aiheuttanut.
Mielestäni meidän on annettava erilainen viesti arabimaailman ja islamilaisen maailman kansalaisille sekä Euroopan kansalaisille, koska suurin osa heistä vastustaa sotaa ja toivoo ennen kaikkea pommitusten välitöntä lopettamista. Muuten me kaikki menetämme suurenmoisen mahdollisuuden edistää oikeuden ja rauhan toteutumista sekä vaikuttaa pysyvästi kansainväliseen tilanteeseen. 
Vatanen (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, haluan kiittää komission jäsentä Pattenia hänen tekemästään työstä. Toivotan hänelle kaikkea hyvää – ajakaa varovasti, komission jäsen! 

Arvoisa puhemies, on selvää, että Irak ja maailma on parempi ilman Saddamia kuin Saddamin kanssa. Tässä vaikeassa tilanteessa syyttely ei auta, vaan meidän on katsottava eteenpäin. Ihmisperheen on vastattava kysymykseen, mitä me teemme tyranneille, despooteille, jotka tappavat omia tai toisen maan ihmisiä. Ihmiskärsimys omassa tai vieraassa maassa on aina samanlainen.
Kansainliitosta ei ollut apua, kun Stalin hyökkäsi Suomen kimppuun. Mikä on YK:n rooli tänä päivänä? Maailman järjestyksen ylläpidossa tarvitsemme uudistuneen YK:n. Tarvitsemme YK:n, jossa on turvallisuusneuvosto ja jossa on myös EU:lla paikka. Mutta ennen kuin voimme tehdä tämän, tarvitsemme EU:n yhteistä ulkopolitiikkaa. Nyt Irak jakoi EU:n eikä EU:lla voi olla sitä roolia maailmanrauhan vakauttamisessa eikä Irakissa, johon me pystyisimme, koska olemme hajaantuneet kuin varpusparvi.
On tärkeätä, että autamme Irakia laajalla rintamalla tässä vaikeassa tilanteessa. Meidän täytyy taistella kaikin voimin terrorismia vastaan, myöskin sen syitä vastaan, koska löydämme muuten ne pommit huomenna omasta kodistamme. Meidän täytyy auttaa Irakia kaikin voimin demokratian kehittämisessä, siviilihallinnon kehittämisessä. Nyt ei ole aika kätkeä päätä hiekkaan.
Olen pettynyt siihen, että päätöslauselmassa ei mainittu kuolemanrangaistuksen kieltämistä. Irakin perustuslaissa tulee ehdottomasti olla maininta kuolemanrangaistuksen kieltämisestä, sillä elämän suojelu on se perusarvo, josta kaikki lähtee liikkeelle. Lopuksi, tämä on tilaisuus näyttää kansainväliselle yhteisölle ja EU:lle, onko meistä johtajuuteen, onko meistä kokonaisuuden hallitsemiseen vai tyydymmekö päivän politikointiin.
Beglitis (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, haluan ensin ilmaista myötätuntoni ja tukeni niille Euroopan kansalaisille – kahdelle ranskalaiselle toimittajalle ja kahdelle italialaiselle avustustyöntekijälle – jotka ovat panttivankeina Irakissa. Heidän vankeutensa jatkuminen vahingoittaa Euroopan unionia ja vaikeuttaa sen osallistumista Irakin jälleenrakentamiseen. Meidän on tiivistettävä yhteistyötämme ja vaadittava yhdessä heidän välitöntä vapauttamistaan. 
Irak on vajoamassa yhä syvemmälle väkivallan ja epävakaisuuden kierteeseen ja nyt maasta puuttuu jopa perusturvallisuus. Poliittinen siirtymäprosessi kohti vapaita, YK:n turvallisuusneuvoston päätöslauselman 1546 mukaisia vaaleja heikentyy päivä päivältä. Kansainvälisten ja eurooppalaisten avustustyöntekijöiden poislähtö on tappio kansainväliselle yhteisölle ja ennen kaikkea Euroopan unionille. 
Viime kesäkuussa olimme yksimielisesti tyytyväisiä turvallisuusneuvoston päätöslauselmaan 1546, joka merkitsi vapaisiin vaaleihin ja uuteen demokraattiseen perustuslakiin johtavan poliittisen prosessin alkua. Miehitys jatkuu siitä huolimatta, että turvallisuusneuvosto hyväksyi miehitysjoukot monikansallisiksi joukoiksi. Se on tosiasia ja jatkuvan konfliktin perimmäinen syy. Kuka näin ollen todella uskoo, että päätöslauselmassa 1546 esitetyssä aikataulussa pysytään, että näin voidaan taata kitkaton poliittinen prosessi ja että YK pääsee johtavaan asemaan Irakissa? Euroopan unionin on toimittava itsenäisesti ja arvioitava itse turvallisuustilannetta sekä kansainvälisten joukkojen asemaa, kokoonpanoa ja mahdollisuuksia.
Vuonna 2004 annettu komission tiedonanto on merkittävä, aivan kuten komission jäsenen Pattenin roolikin. Pelkään kuitenkin pahoin, ettei niitä voida panna täytäntöön. Euroopan komission ja ministerineuvoston on ryhdyttävä heti laatimaan arviointikertomusta Irakin turvallisuustilanteesta, ja on esitettävä kansainvälinen aloite kansainvälisen konferenssin koolle kutsumiseksi. 
Mauro (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, olen tämän istunnon aikana kuullut oppineita, huolellisesti laadittuja geopolitiikkaa koskevia puheenvuoroja, joista olen pitkälti samaa mieltä. Silti on aivan selvää, että vakuutellusta eurooppalaisen yhtenäisyyden tunteesta huolimatta Eurooppa – ja etenkään neuvosto – ei aio tehdä mitään niiden neljän eurooppalaisen hyväksi, joita terroristit parhaillaan pitävät panttivankeinaan.
Eurooppa – ja etenkään neuvosto – ei tee mitään sen eteen, ettei näitä neljää eurooppalaista pidettäisi vain italialaisina tai ranskalaisina, ettei heitä pidettäisi vain toimittajina, jotka tekivät työtään koska heidän velvollisuutenaan oli kertoa totuus, ettei heitä pidettäisi vain kansainvälisinä avustustyöntekijöinä, jotka tekivät työtään koska heidän velvollisuutenaan oli toimia yhteisen hyvän puolesta, vaan että heitä alettaisiin pitää yksinkertaisesti Euroopan kansalaisina.
Tämä huomautus ei katkeruudestaan huolimatta ole merkki alistumisesta, vaan itse asiassa vaadin yhä ehdottomasti kaikkien panttivankien välitöntä vapauttamista, jottei heidän tarvitsisi kärsiä enempää, ja tukea kaikille toimille tähän lopputulokseen pääsemiseksi. 
Italia on kansalaistensa, vapaaehtoistyöntekijöidensä ja yhteisvastuunsa avulla aina tehnyt kaikkensa kansansa hyväksi omilla toimialoillaan, myös rauhanturva- ja kriisinhallintatehtävissä. Nämä kaksi italialaista vapaaehtoista naista olivat paikalla auttaakseen ja suojellakseen heikkoja ja tehdäkseen hyvää. Sen vuoksi haluamme, että heidät ja kaikki muutkin panttivangit vapautetaan. 
Pyydämme myös, että Enzo Baldonin ruumis palautetaan, ja toivomme, että hänen perheelleen osoitetaan myötätuntoa. Emme saa nyt päästää näiden naisten vaalimaa ihannetta kuihtumaan, koska Irakiin on todella mahdollista luoda yhteisen edun ja veljeyden ilmapiiri. Nämä kaksi naista ja kaksi toimittajaa ovat aitoja eurooppalaisia. 
Gröner (PSE ).
    Arvoisa puhemies, tässä keskustelussa minua ärsyttää se, ettei neuvosto sen enempää kuin komissiokaan ole sanonut sanaakaan naisista, jotka muodostavat Irakin väestön enemmistön. Ne eivät ole sanoneet sanaakaan siitä, että naiset suljetaan väliaikaisen hallituksen tai demokratisointiprosessin ulkopuolelle. Haluamme siis vapaat vaalit, mutta entä Irakin naisenemmistö?
Naisten oikeuksien ja sukupuolten tasa-arvon valiokunta järjesti Irakin naisten kuulemistilaisuuden, jossa toivottiin, että tarjoaisimme ulkopuolista apua ja toisimme esille tuskallisia asioita, kuten Afganistanissa, ja että naiset voisivat osallistua demokratisoitumisprosessiin. Sen vuoksi me Euroopan parlamentin sosiaalidemokraattien ryhmän naiset haluamme, että jälleenrakennusavun ehdoksi asetetaan naisten täysipainoinen osallistuminen yhteiskuntaan. Olipa kyse millaisesta terrorista tahansa, toivon ei saa antaa kuolla, vaan se elää naisissa ja lapsissa – toivo siitä, että he voivat jälleen työskennellä poliiseina, poliitikkoina, lääkäreinä ja yliopiston professoreina, kuten Saddamin aikana, vaikka hän olikin diktaattori. 
Sen vuoksi emme mielestäni saisi panttivankien välitöntä vapauttamista vaatiessamme unohtaa, että myös Irakin naiset on vapautettava. 
Queiró (PPE-DE ).
    Irakin nykyinen epävarmuus ja terrori sekä viimeaikaiset näennäiset pyrkimykset riippumattomuuden palauttamiseksi osoittavat, kuinka monimutkaista turvallisen, tasapainoisen ja demokraattisen Irakin luominen on. EU:n on kuitenkin osallistuttava tähän prosessiin näinä meidän kaikkien kannalta levottomina ja vaarallisina aikoina. 
Eurooppalaisen Irak-yhteistyön suunta on näin ollen johdonmukainen maan jälleenrakennusprosessin ja demokratian palauttamisprosessin kanssa. Meidän on nyt aiempaa tietoisemmin erotettava sisäinen ja ulkoinen turvallisuus toisistaan. Niinpä tarvitaan uusia yhteistyötapoja, jotka ovat parempia kuin verenhimoiset yksipuoliset päätökset, joita ei enää voida hyväksyä ja jotka ovat pelkästään vanhentuneita, kuten täällä on jo todettu. 
Nykyään, kun iskut voivat kohdistua mihin tahansa, liittoumamme on taisteltava entistä päättäväisemmin. Loputtomia kauheuksia ja terrorismia vastaan on taisteltava kaikin mahdollisin keinoin. Euroopan on toimittava esimerkkinä ja tuomittava päättäväisesti siviileihin, poliiseihin, kansainvälisten joukkojen sotilaisiin ja siviilipanttivankeihin kohdistuneet terrori-iskut. Parlamentin on käytettävä koko poliittista arvovaltaansa ja vaikutusvaltaansa panttivankien välittömän vapauttamisen varmistamiseksi. Kyse on kauhistuttavista rikoksista, jotka ovat vielä vailla rangaistusta. 
Meidän on myös kannustettava väliaikaista hallitusta jatkamaan sinnikkäästi kaikista vaikeuksista huolimatta valmistelujaan tammikuussa 2005 järjestettäviä vapaita ja demokraattisia vaaleja varten. Vaikka aika näyttää olevan niitä irakilaisia vastaan, jotka haluavat valmistaa maata demokratiaan ja purkaa siellä toimivat terroristiverkostot, meillä ei ole epäilystäkään siitä, etteivätkö EU ja sen jäsenvaltiot sitoutuisi yhtä lailla tukemaan Irakin kansaa maan jälleenrakentamisessa ja sen tekemisessä turvalliseksi, demokraattiseksi, yhtenäiseksi ja vauraaksi maaksi, jonka rajojen sisäpuolella vallitsee rauha ja joka haluaa luoda uudet yhteistyösuhteet naapurimaihinsa ja muuhun maailmaan. 
Arvoisa puhemies, parlamentti ei saa epäröidä tällaisina vaikeina aikoina. Yhteisöjemme on pysyttävä päättäväisinä, liittolaistemme on pysyttävä yksimielisinä ja lojaaleina ja, mikä tärkeintä, meidän on yhteisin toimin ponnisteltava rauhan, vakauden ja vaurauden puolesta, joihin Irakilla ja Irakin kansalla eittämättä on oikeus. Arvoisa puhemies, kukaan ei pohjimmiltaan halua tämän epäonnistuvan. 
Maat (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, huomioni perustuvat ennen kaikkea jäsenyyteeni budjettivaliokunnassa ja ulkoasiainvaliokunnassa. Ymmärrän, että huolimatta EU:n toistaiseksi vaatimattomasta roolista se voi silti auttaa määrittämään demokratian olemuksen tulevaisuudessa. Kysymykseni ovat konkreettisia ja haluan todeta etukäteen, että olen tyytyväinen neuvoston puheenjohtajan ehdotukseen tiedusteluvaltuuskunnan mahdollisesta lähettämisestä Irakiin myöhemmin tänä vuonna. Ensimmäinen kysymykseni koskee EU:n varojen käyttämistä Irakissa. Minusta vaikuttaa siltä, että varat on käytännön syistä päätetty käyttää olemassa olevien, perinteisten kanavien kautta, jotta niistä olisi mahdollisimman paljon hyötyä. Näyttää kuitenkin siltä, että tämän vuoksi vähemmistöt, ja tarkoitan erityisesti assyrialaista vähemmistöä, jonka osuus on 10 prosenttia väestöstä ja joka muodostuu pääasiassa kristityistä, ovat vaarassa jäädä syrjään. Se olisi kiusallista, koska hekin ovat kärsineet Saddam Husseinin arabialaistamishankkeesta, ja nyt heitä alistetaan myös kurdialueella. Voisivatko komissio ja neuvosto kertoa hieman enemmän siitä, miten varat käytetään etenkin tämän vähemmistön ja muiden pienten vähemmistöjen osalta?
Toinen asiani koskee perustuslakiehdotusta, jossa arabia ja kurdi tunnustetaan virallisiksi kieliksi, muttei kuitenkaan assyriaa, vaikka sitä puhuu yli 10 prosenttia väestöstä. Miten Euroopan unioni aikoo toimia tässä asiassa taatakseen vähemmistöjen aseman ja kunnioittaakseen vähemmistökieliä uudessa Irakissa ja Irakin yhteiskunnassa? 
Bot,
   . – Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, aivan ensimmäiseksi voin todeta kuunnelleeni hyvin kiinnostuneena ja myös hyvin kunnioittavasti monia tämänpäiväisiä puheenvuoroja tästä arkaluonteisesta aiheesta. Haluan todeta, että kaiken tapahtuneen jälkeen meidän olisi viisaampaa katsoa eteenpäin kuin syytellä toisiamme. Mielestäni meidän on toimittava näin, koska perimmäisenä tarkoituksenamme ei ole jättää Irakin kansaa pulaan. Sen vuoksi meidän on jatkuvasti palautettava mieliimme, mitkä päämäärämme ovat.
Mielestäni meidän on ensinnäkin varmistettava, että poliittinen prosessi saadaan päätökseen, kuten myös päätöslauselmassa 1546 selkeästi esitetään. Uskon niin ikään, että Euroopan unioni on päättänyt toimia rakentavasti ja tehokkaasti tämän prosessin hyväksi. Voimme esimerkiksi auttaa varmistamaan, että vaalit sujuvat ongelmitta ja että kaikki irakilaiset voivat todella osallistua niihin. Voimme auttaa laillisen hallituksen virkaanasettamisessa, ja kun se on tehty, voimme varmistaa, että hallituksen tukena on tehokas hallinto. Lyhyesti sanottuna katson, että meidän on pyrittävä perehdyttämään tuo hätää kärsivä maa arvoihin, joita itse pidämme tärkeinä. Mieleen tulee esimerkiksi demokratia, joka Irakista on puuttunut jo kauan. Tarkoitan myös ihmisoikeuksia ja niiden kunnioittamista ja voin kertoa, että se koskee myös naisten oikeuksia, joihin aiemmin aivan perustellusti viitattiinkin. Tarkoitan vähemmistöjen, esimerkiksi assyrialaisvähemmistön kunnioittamista, mikä on yksi niistä ongelmista, joihin Irakissa on kiinnitettävä riittävästi huomiota. Tarkoitan oikeusvaltion perustamista ja tapaa, jolla Euroopan unioni voi laajan kokemuksensa perusteella kouluttaa ja ohjata näitä ihmisiä kaikissa tärkeissä asiaan liittyvissä toimissa sekä auttaa palauttamaan aidon ja itsenäisen oikeuslaitoksen, jonka tuomarit todella antavat tuomioita. Joku huomautti myös naapurimaiden merkityksestä, ja olen siitä täysin samaa mieltä. Kuten jo ensimmäisessä puheenvuorossani mainitsin, totesin Irakin-vierailullani käydyissä keskusteluissa pääministerin ja ministerien kanssa, että Euroopan unioni ottaa mielihyvin vastaan kutsun osallistua seuraavaan Irakin ja sen naapurimaiden konferenssiin. Kuten tällä puhujankorokkeella on jo useaan otteeseen todettu, Irakin vakaus merkitsee loppujen lopuksi myös alueellista vakautta. Rauhan ja demokratian palauttaminen Irakiin tuo ne myös naapurimaihin. Mielestäni meidän on tehtävä kaikkemme varmistaaksemme ensinnäkin, että rauha ja demokratia toteutuvat Irakissa. Sen vuoksi Euroopan unionin pitäisi pystyä, heti kun erimielisyydet on saatu ratkaistua, tuomaan itseään näkyvästi esiin Irakissa. Tiedän, kuinka paljon nykyinen hallitus sitä arvostaa ja toivoo. Sen vuoksi emme mielestäni voi väistellä vastuutamme, vaan meidän on toimittava selkeiden suunnittelemiemme mukaisesti. Puheenjohtajavaltio Alankomaat varmistaa, että näin toimitaan. Esitin tavoitteet selkeästi. Selitin, että olemme lähettäneet tutkimusvaltuuskunnan ja että lähetämme nyt seurantavaltuuskunnan. Näiden toimien perusteella ilmoitamme lähiaikoina, miten voimme toteuttaa tavoitteemme. Tämä on päämäärämme, ja toivon, että pääsemme kertomaan tuloksista puheenjohtajakautemme loppuun mennessä. 
Puhemies.
   – Keskustelu on päättynyt.
Olen vastaanottanut Irakin tilannetta koskevan keskustelun päätteeksi kuusi työjärjestyksen 103 artiklan 2 kohdan mukaisesti käsiteltäväksi jätettyä päätöslauselmaesitystä.(1)
Äänestys toimitetaan huomenna torstaina.
Ribeiro (GUE/NGL ).
   – Aiempien kokemusten ja epäonnistumisten perusteella tämän piti olla kirurginen toimenpide, eli kaiken piti olla valmista muutamassa päivässä: joukkotuhoaseiden piti olla paikannettu ja poistettu, diktaattori syösty vallasta ja demokratia – uusi demokratia – saatu aikaan.
Päivät kuluivat, vaihtuivat viikoiksi ja sitten kuukausiksi. Nyt aikaa mitataan jo vuosissa. Aseita ei koskaan ollut (kuten tiesimmekin), maata miehitetään vastoin vastarintaan nousseen kansan tahtoa, sota jatkuu yhä dramaattisempana, uhrien määrä kasvaa kymmenistä tunnistetuista tuhansiin tunnistamattomiin, jotka eivät näy tilastoissa. Lisäksi panttivankien ottaminen näyttää estävän poliittisten kantojen ilmaisun.
Yhdysvallat on perustanut sotilastukikohtia tähän osaan Lähi-itää samalla kun palestiinalaisten vastaiset väkivaltaisuudet ovat jälleen kiihtyneet Palestiinassa. Myös öljyn hinta on noussut, mikä osoittaa, kuinka epäjohdonmukainen täysin öljystä riippuvainen, raha-asioiden ja keinottelun orjuuttama maailmanlaajuinen talous on. 
EU:n jäsenvaltioissa on alun hajaannuksen jälkeen vallinnut verraten hyvä yksimielisyys miehityksen ja jälleenrakennuksen sotasaaliiden jakamisesta. Jotkut ovat kuitenkin tuominneet ankarasti tämän valtavan huijauksen, ja tämä on tärkeää, koska nyt ihmiset saavat tietoa, jota ei aiemmin ollut tai joka oli paljon puutteellisempaa. 
Taistelkaamme varmistaaksemme, että tämän...

Puhemies.
   Eilisen istunnon pöytäkirja on jaettu.
Onko huomautettavaa? 
Tannock (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, käytän istuntokalenteria koskevan työjärjestyspuheenvuoron Italian radikaalien jäsenen Pannellan puolesta, joka on parhaillaan Italiassa. Minulle ilmoitettiin, ettei jäsen Pannella saanut oikeutta korjata puhemiehen laatimaa istuntokalenteria samalla tavoin kuin minä kaksi vuotta sitten, kun se vaaransi kaksitoista Strasbourgin istuntojaksoa, vaikka se olikin perustamissopimusten mukainen. Parlamentin istuntoselostukseen ei ole merkitty ilmoitustanne "tarkistuksia ei oltu jätetty käsiteltäväksi". Tämä on itse asiassa selvää, koska tarkistuksia ei saanut jättää käsiteltäväksi. Voitteko varmistaa, että istuntoselostukseen merkitään tarkasti, mitä sanoitte, sillä se nauhoitetaan nyt todentamista varten? 
Puhemies.
   Kiitos, hyvä jäsen Tannock. Huomautuksenne merkitään pöytäkirjaan, joka korjataan, jotta tapahtunut kävisi siitä tarkasti ilmi.
Puhemies.
    Esityslistalla on seuraavana keskustelu vakaus- ja kasvusopimusta käsittelevistä neuvoston ja komission julkilausumista. 
Zalm,
   . Arvoisa puhemies, meillä oli Scheveningenissä mielenkiintoinen kokous. Keskustelu perustui kolmeen asiakirjaan. Ne olivat vakaus- ja kasvusopimusta koskeva komission tiedonanto, tuomioistuimen Saksan ja Ranskan suhteen tekemä päätös liiallisia alijäämiä koskevasta menettelystä ja vakaus- ja kasvusopimusta koskeva Eurooppa-neuvoston julkilausuma. Ministerit olivat yksimielisiä siitä, että komission tiedonanto tarjosi hyvän pohjan keskustelulle.
Keskustelu käytiin kahdessa osassa. Ensin euroryhmän 12 jäsentä keskustelivat pitkään. Sitten 25 jäsenvaltiota keskustelivat euroryhmän päätelmistä, koska myös 13 muuta jäsenvaltiota haluaa liittyä EMUun mahdollisimman pian. Vastoin joitakin lehdistön tulkintoja ensimmäinen päätelmämme oli, että ministerit eivät yritä vesittää sopimusta, vaan pikemminkin vahvistaa ja selkeyttää sitä ja parantaa sen täytäntöönpanoa. Neuvotteluja ei tietenkään saatu päätökseen yhdessä päivässä, ja niinpä annoimme yhteistyökumppaneillemme poliittista ohjausta, jotta he voivat käsitellä kysymystä myöhemmin komission kanssa.
Ensimmäinen merkille panemamme seikka oli, että päinvastoin kuin joskus ajatellaan, vakaussopimus on osoittautunut hyödylliseksi budjettialijäämien kasvun pysäyttämisessä. Jos jäsenvaltioiden nykyisen laskusuhdanteen alijäämiä verrataan aiempien laskusuhdanteiden alijäämiin tai muun maailman tilanteeseen, voidaan todeta, että sopimuksen ansiosta vajeet ovat pienempiä kuin ne muuten olisivat olleet. Jos tarkastellaan myös korkokantaa ja inflaatiota, voimme olla tyytyväisiä yhdistetyn finanssi- ja rahapolitiikan vaikutuksiin.
Toinen seikka, josta pääsimme yhteisymmärrykseen, oli se, ettemme muuta mitenkään 3 prosentin ja 60 prosentin kriteereitä – niistä määrätään perustamissopimuksissa ja ne ovat ratkaisevan tärkeitä, eikä niitä pidä muuttaa. Olimme yhtä mieltä myös siitä, että sääntöihin perustuva järjestelmä on edelleen paras tapa varmistaa, että sitoumukset pannaan toimeen yhdenmukaisesti kaikissa jäsenvaltioissa. Päätimme yksimielisesti, ettei perustamissopimusta pidä muuttaa lainkaan ja että asetuksiakin on muutettava mahdollisimman vähän, jos lainkaan. Tästä emme kuitenkaan ole vielä varmoja.
Kun vakaus- ja kasvusopimusta vahvistetaan ja selkeytetään, olisi kiinnitettävä asianmukaista huomiota sen taloudellisen perustan ja täytäntöönpanon vahvistamiseen. Sopimuspuitteiden uskottavuuden varmistamiseksi säännöt olisi pidettävä avoimina ja selkeinä. Mielestämme seuraavia tekijöitä tulisi analysoida. Ensinnäkin sopimuksen ennaltaehkäisevyyttä on vahvistettava. Budjettikurin avulla on toteutettava tasapuolisempaa veropolitiikkaa hyvinä aikoina, jotta nousukauden koittaessa voidaan vähitellen saavuttaa budjettiylijäämiä. Toiseksi käytämme budjettipoikkeamissa vertaispainostusta ja vertaistukea hyvissä ajoin, emmekä jää odottamaan, että valtio rikkoo 3 prosentin sääntöä. Kolmanneksi julkisen talouden lukujen ja kasvuodotusten on oltava avoimia, jotta budjettipoikkeamat voidaan tunnistaa ja korjata ajoissa.
Toinen asia, josta keskustelimme, oli velka ja velankestävyys. Näihin seikkoihin olisi puututtava painokkaammin. Jos velka ylittää viitearvon, olisi ensinnäkin kiinnitettävä enemmän huomiota siihen, että se pienenee riittävästi ja lähestyy viitearvoa riittävän nopeasti. Toisaalta arvioitaessa sitä, onko jäsenvaltio onnistunut saavuttamaan kestävän julkisen talouden, olisi otettava huomioon ikääntymisen aiheuttamat kustannukset. Kolmanneksi sovimme käsittelevämme perusteellisemmin velan kestävyyttä. Erityistä huolta tunnettiin eläkeuudistusten mahdollisista tilastovaikutuksista. Toistaiseksi tämä koskee muutamia valtioita, mutta asiaa olisi tutkittava lisää.
Kolmas tärkeä näkökohta liittyy siihen, että kun johonkin valtioon sovelletaan liiallisia alijäämiä koskevaa menettelyä ja kun meidän on arvioitava, noudattaako se suosituksia, on tärkeää erottaa selkeästi toisistaan toteutetut toimet ja toisaalta virheelliset talousennusteet. Tähän saakka olemme antaneet suosituksia vaadittavista toimista ja toivoneet niiden tuottavan tuloksia, mutta tulokset ovat olleet lähinnä kirjallisten ennusteiden kaltaisia. Kun siis tulevaisuudessa arvioimme, onko jokin valtio noudattanut suosituksia, meidän olisi erotettava toisistaan vääränlaiset toimet ja virheelliset ennusteet.
Finanssipolitiikassa on valittava rakenneuudistuksille, innovaatioille ja kilpailukyvylle oikeat, vakaus- ja kasvusopimuksen mukaiset painopisteet Lissabonin toimintaohjelman tukemiseksi, jotta voidaan edistää talouskasvua ja lisätä työllisyyttä. Pyysimme talous- ja rahoituskomiteaa ja komissiota pohtimaan lisää näitä periaatteita, jotta voimme keskustella uudelleen ministeritasolla. Päätimme myös yksimielisesti, että olisi parasta järjestää tämä keskustelu samaan aikaan, kun keskustelemme Ranskan ja Saksan kanssa niihin sovellettavasta liiallista alijäämää koskevasta menettelystä.
Almunia,
   . Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, ensinnäkin kiitän teitä siitä, että kutsuitte minut tähän vakaus- ja kasvusopimusta koskevaan keskusteluun. Kuten tiedätte, Euroopan komissio hyväksyi syyskuussa tiedonannon talouspolitiikan ohjausjärjestelmän vahvistamisesta ja vakaus- ja kasvusopimuksen täytäntöönpanon selkeyttämisestä.
Mielestäni on erittäin tärkeää, että talouspolitiikan ohjausjärjestelmästä ja varsinkin vakaus- ja kasvusopimuksen tilanteesta ja tulevaisuudennäkymistä keskustellaan paitsi neuvostossa, kuten teimme viime viikolla – ja aiomme tehdä niin myös seuraavina viikkoina ja kuukausina – myös Euroopan parlamentissa ja kansallisissa kansanedustuslaitoksissa.
Kuten neuvoston puheenjohtaja Zalm totesi, keskustelimme tästä aiheesta alustavasti viime viikonloppuna Haagissa sekä 12 jäsenvaltion euroryhmässä että laajentuneen euroryhmän – 25 jäsenvaltion epävirallisen Ecofin-neuvoston – kokouksessa. Neuvosto myönsi komission tiedonannon olevan hyvä pohja keskustelulle. Luotammekin siihen, että sen teknisemmän työn ansiosta, jota talous- ja rahoituskomiteassa toimivat jäsenvaltioiden edustajat ja komissio tekevät tulevina viikkoina ja kuukausina, pystymme osallistumaan marraskuun Ecofin-neuvoston kokoukseen sisältökysymysten kannalta paremmassa yhteisymmärryksessä verrattuna aikaisempiin keskusteluihin monista komission tiedonantoon sisältyvistä yleisempiä näkemyksiä ja periaatteita koskevista kohdista.
Kuten neuvoston puheenjohtaja Zalm myös totesi, kesäkuussa hyväksytyssä ehdotuksessa sopimukseksi Euroopan perustuslaista vahvistetaan perustamissopimukseen jo sisältyvät asiat, emmekä aio muuttaa sitä. Ne ovat perusperiaatteita ja perustavia viitearvoja, jotka liittyvät julkisen alijäämän ja julkisen velan kehitykseen sekä liiallisia alijäämiä koskevaan menettelyyn perustamissopimuksen nykyisessä 104 artiklassa esitetyn määritelmän mukaisesti.
Näin ollen emme käsittele keskusteluun kuulumattomia aiheita, koska niistä on jo määrätty nykyisessä perustamissopimuksessa ja niistä määrätään tulevassa perustuslaissa. Sen sijaan meidän on keskusteltava perustuslain parempaa, tehokkaampaa ja selkeämpää soveltamista koskevista ehdotuksista ja parannettava nykyisessä perustamissopimuksessa vahvistettujen puitteiden noudattamista. Niistä määrätään muun muassa vakaus- ja kasvusopimuksessa.
Kyseiset puitteet perustuvat kansalliseen, mutta kuitenkin yhteensovitettuun talouspolitiikkaan. Siihen kuuluu myös finanssipolitiikka, jossa on noudatettava julkisen talouden alijäämän 3 prosentin ylärajaa ja velkakriteeriä, joka on 60 prosenttia suhteessa BKT:seen.
Tämän perusteella komission tiedonannossa esitetyt ehdotukset liittyvät sekä talouspolitiikan yhteensovittamiseen että finanssipolitiikan koordinointiin ja valvontaan.
Talouspolitiikassa on mielestämme selvästi tarpeen parantaa toimiemme yhteensovittamista rakenneuudistusten alalla ja tehostaa toimia Lissabonin toimintaohjelman täytäntöön panemiseksi. Euroopan on lisättävä kasvupotentiaaliaan ja työllisyyttä, emmekä voi käyttää vain yhtä välinettä – vakaus- ja kasvusopimusta – talouspolitiikkamme yhteensovittamiseen.
Sen vuoksi meidän on hyödynnettävä tehokkaammin talouspolitiikan laajoja suuntaviivoja, jotka ovat luonnostaan vakaus- ja kasvusopimusta joustavammat. Samalla on parannettava vakaus- ja kasvusopimuksen täytäntöönpanoa soveltamalla useammin ja tehokkaammin sopimuksen ennaltaehkäiseviä toimia ja näkökohtia sekä tehostamalla keskinäistä valvontaa (vertaispaine) varsinkin korkeasuhdanteen aikana.
Finanssipolitiikan koordinointia koskevat komission ehdotukset, joiden tavoitteena on vahvistaa ja mukauttaa vakaus- ja kasvusopimusta, perustuvat neljään pääkohtaan. Ensinnäkin on kiinnitettävä enemmän huomiota velkaantumisasteeseen ja julkisen talouden kestävyyteen kunkin jäsenvaltion julkisen talouden kehityksen seurantaprosessin aikana. Noudattamalla julkisen talouden alijäämän 3 prosentin ylärajaa kunkin valtion on periaatteessa taattava velan asianmukainen väheneminen ja julkisen talouden kestävyys. Käytännössä velkakehitys ei ole ollut odotusten mukaista poikkeustoimien käytön tai piilovelkojen takia. Siksi velkakehitykseen on kiinnitettävä enemmän huomiota julkisen alijäämän kehityksen tiukan valvonnan lisäksi.
On tehtävä selväksi, etteivät kestävyyteen liittyvät ongelmat vaikuta ainoastaan jo raskaasti velkaantuneisiin valtioihin, joissa velan osuus ylittää 60 prosentin viitearvon, vaan myös muihin jäsenvaltioihin, joissa velan osuus suhteessa BKT:seen kasvaa tai jotka siitä huolimatta, ettei niiden velkaosuus tällä hetkellä kasva, tietävät tulevaisuudessa joutuvansa kohtaamaan muun muassa väestönkehityksen ja väestön ikääntymisen aiheuttamia merkittäviä ja vaikeita haasteita.
Toisaalta komissio on tietoinen siitä, että erilaiset kansalliset tilanteet on otettava paremmin huomioon seurattaessa kunkin valtion julkisen talouden kehitystä ja varsinkin määriteltäessä keskipitkän aikavälin tavoitetta. Unionissa, jossa on 25 jäsenvaltiota, ei voida laatia -sopimusta – kuten jotkut ovat väittäneet – eikä komissio aio tehdä niin. Pikemminkin se aikoo soveltaa taloudellista logiikkaa, jonka mukaan ei ole suositeltavaa asettaa yhdenmukaisia keskipitkän aikavälin kehitystavoitteita jokaisen laajentuneeseen unioniin kuuluvan jäsenvaltion julkiselle taloudelle.
Valtiokohtaisilla keskipitkän aikavälin tavoitteilla on samalla aina taattava, että valtiot noudattavat julkisen talouden alijäämän sääntöä, jonka mukaan alijäämän on oltava alle 3 prosenttia suhteessa BKT:seen. Näin taataan eri jäsenvaltioiden yhdenvertainen kohtelu huolimatta eroista niiden julkisen talouden kestävyydessä.
Kolmanneksi keskustelussa on komission mukaan käsiteltävä toimien nopeaa täytäntöönpanoa, jotta lisättäisiin vakaus- ja kasvusopimuksen ennaltaehkäisevien toimien käyttöä. Tiedämme kaikki, että 1990-luvun lopussa ja tämän vuosikymmenen alussa kaikki jäsenvaltiot eivät hyödyntäneet hyvää taloudellista tilannettaan ja edullista noususuhdannevaihetta vakauttaakseen riittävästi julkista talouttaan, ja siksi ne eivät vaikeassa taloudellisessa tilanteessa pysty noudattamaan 3 prosentin sääntöä, tai sen noudattamisessa on suuria vaikeuksia.
Kuten neuvoston puheenjohtaja Zalm totesi, neuvoston suhtautuminen kaikkiin näihin näkökohtiin – siis kolmeen ensimmäiseen ajatuskokonaisuuteen – oli lähes välittömästi myönteistä. Oikaisutoimia koskevasta sopimuskohdasta keskusteltiin ja keskustellaan enemmän myös tulevaisuudessa. 
Jotta ennaltaehkäisevät toimemme olisivat johdonmukaisia, meidän on oikaisutoimia koskevassa sopimuskohdassa, eli liiallista alijäämää koskevassa menettelyssä, otettava huomioon maakohtaiset olosuhteet ja valtiontalouden suhdannevaihe. Miten tämä onnistuu? Mahdollisia menettelyitä on kaksi. Ensinnäkin vakaus- ja kasvusopimuksen nykyistä poikkeusolosuhteiden määritelmää voidaan parantaa siten, että valtioon, jonka alijäämä ylittää 3 prosentin rajan, ei välttämättä sovelleta liiallisesta alijäämästä johtuvaa menettelyä, jos kasvu on kyseisessä valtiossa ollut pitkään sen todellisia kasvuedellytyksiä heikompaa.
Jotta voitaisiin erotella suhdanneluontoiset laskukaudet ja rakenteelliset hitaan kasvun kaudet sekä välttää valvontajärjestelmän heikentäminen, poikkeusolosuhteita koskevan lausekkeen kahta muuta vaatimusta on sovellettava tiukasti kaikissa tapauksissa. Toisin sanoen alijäämän on oltava väliaikainen, eikä poikkeama 3 prosentista saa olla kovin suuri.
Toisena näkökohtana on tarve tai mahdollisuus mukauttaa alijäämän korjaussuunnitelmaa eli sitä määräaikaa, jossa 3 prosentin rajan ylittäneen valtion on saatava julkisen taloutensa alijäämä kyseisen viitearvon alapuolelle. Erot kyseisessä tilanteessa olevien valtioiden suhdanteissa oikeuttavat tällaisen toimintamallin.
Joka tapauksessa komission tiedonannossa pidetään kiinni periaatteesta, jonka mukaan liiallinen alijäämä on korjattava nopeasti. Kuten neuvoston puheenjohtaja Zalm kuitenkin totesi, on otettava huomioon muitakin julkisen talouden tulokseen vaikuttavia taloudellisia tekijöitä kuin kyseiseltä jäsenvaltiolta vaaditut ja sen toteuttamat tehokkaat toimet.
Joka tapauksessa nämä kaksi poikkeuksellisia olosuhteita koskevaan lausekkeeseen sisältyvää seikkaa vaikuttavat toisiinsa. Niiden välillä vallitsee tasapaino. Molempien liikkumavaraa ei voida laajentaa samanaikaisesti hallitsemattomalla tavalla. Jos painotetaan enemmän tarkastusta, jolla päätetään jonkin valtion osallistumisesta liiallisia alijäämiä koskevaan menettelyyn, sopeuttamismenettelyn on oltava tiukempi. Jos liiallista alijäämää koskevan menettelyn käynnistämisen ehdot säilyvät yhtä tiukkoina kuin nykyään, määräaikojen tarkistamista voidaan harkita perustamissopimuksen mukaisesti sen jälkeen, kun valtioon on ryhdytty soveltamaan kyseistä menettelyä.
Olen vakuuttunut siitä, että näiden parannusten perusteella talous- ja rahaliiton talouden hallinnointia lujitetaan, ja että nämä näkemykset ja edellisestä viikonlopusta jatkamamme keskustelu eivät ainoastaan estä sopimuksen heikentymistä, vaan itse asiassa vahvistavat sitä. Sopimuksen heikkous, finanssipoliittisen järjestelmän heikkous, ei johdu ainoastaan teoreettisesti loistavista säännöistä, joita me kaikki noudatamme lähtökohtaisesti tai teoriassa, vaan myös kyvystä panna näitä sääntöjä täytäntöön, ja kuten Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen äskettäisessä tuomiossa todetaan, päätösten tekeminen kuuluu neuvostossa kokoontuville jäsenvaltioille. Komissio säilyttää oikeuden esittää ehdotuksia, mutta neuvoston ja jäsenvaltioiden on noudatettava sääntöjä, joihin ne ovat sitoutuneet hyväksyessään perustamissopimuksen ja sen nojalla annettavat asetukset.
Jäsenvaltioita ei voida vaatia hyväksymään sääntöjä, joihin ne eivät itse usko. Jos kokemusten perusteella vaikuttaa siltä, että joitakin sääntöjä on tarkistettava, on parempi tarkistaa niitä kuin jättää noudattamatta niitä, säilyttää ne ennallaan ja laiminlyödä niiden täytäntöönpano jatkossakin. Valitettavasti näin on toisinaan käynyt vakaus- ja kasvusopimuksen kanssa.
Poettering (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, meillä on edessämme vaikea ja Euroopan tulevaisuuden kannalta ratkaiseva keskustelu. Euroopan unionin, sen toimielinten ja jäsenvaltioiden hallitusten uskottavuus on vaakalaudalla. Tähän saakka kokemuksemme yhtenäisvaluutasta ovat olleet hyviä. Se on vakaa ja dollarin rinnalla maailman merkittävin valuutta, ja kaikki muut ovat riippuvaisia näistä kahdesta valuutasta. Valuutan vahvuuteen eivät kuitenkaan vaikuta ainoastaan keskuspankin riippumattomuus ja hintavakaus, vaan erityisesti hallituksen rahoitus- ja finanssipolitiikka. Hatara finanssipolitiikka voi olla valuuttaunionille vieläkin suurempi uhka ja vahingoittaa koko yhteisöä, eli kaikkia siihen kuuluvia varsinkin, jos tietyt suuret valtiot laiminlyövät vaatimustenmukaiset, välttämättömät toimet.
Tämän estämiseksi laadittiin Maastrichtin mekanismi, vakaussopimus ja asiaankuuluvat asetukset, ja niitä on aiemmin rikottu. Tosiasia on, että nousukausien aikana julkisen talouden alijäämiä ei vähennetty. Puollamme tietenkin kaikki joustavampaa politiikkaa taloudellisesti vaikeina aikoina, kun suurempaa joustavuutta tarvitaan välttämättä, mutta toisaalta on suuri vaara, että jos kriteereitä tulkitaan uudelleen, alijäämää ei vähennetä hyvinä aikoina. Pelkäämme kovasti, että näin tapahtuu. Suhtaudumme hyvin myönteisesti Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen asiaankuuluvista menettelyistä tekemään päätökseen ja, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, olemme tyytyväisiä viimeviikkoiseen päätökseen uusien valtuuksien antamisesta komissiolle. Olen myös erittäin tyytyväinen julkilausumaanne, jonka mukaan "pidämme kiinni alijäämän 3 prosentin rajasta, emmekä halua velkaosuuden ylittävän 60 prosenttia".
Huomaamme kuitenkin, että kokonaisvelka on selvästi ylittänyt 60 prosenttia joissakin jäsenvaltioissa, ja niinpä perustamissopimuksen ja vakaussopimuksen uudelleen tulkitseminen kannustaisi ottamaan lisää velkaa, eikä sitä sen vuoksi pitäisi harkita.
Neuvoston valitsema suunta voi – kuten olemme nähneet – sekä taata nykyisen talousarviomenettelyn jatkumisen että kannustaa joitakin jäsenvaltioita palaamaan perustamissopimuksessa edellytettyyn talousarvion kurinalaisuuteen, joka on elintärkeä Euroopan tulevaisuudelle. Haluan rohkaista komissiota esittämään uuden ehdotuksen neuvoston laatimien periaatteiden mukaisesti, ja pyytäisin heitä ehkäisemään sellaisen vaikutelman, että tavoitteemme on lainsäädäntöä uudelleen tulkitsemalla, tai jopa sitä muuttamalla, saada aikaan uusi eurooppalainen alijäämien hallintamenettely, josta joudumme kaikki maksamaan kalliisti.
Miten investoinnit olisivat mahdollisia, jos korot nousevat jatkuvasti, ja meidän on maksettava velat, eikä varoja riitä talouden investointeihin? Niinpä neuvoni parlamentille on, että noudatamme perustamissopimusta ja käytämme tarvittaessa sen mahdollistamaa joustavuutta sekä huonoina että hyvinä aikoina taataksemme tulevaisuudessa eurooppalaisen valuutan pysyvän vakauden.
Schulz (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, panemme tyytyväisinä merkille todisteet neuvostossa viikonloppuna tapahtuneesta muutoksesta, ja kohdistan sanani teille, arvoisa puheenjohtaja Zalm, jonka tiedän puolustavan voimakkaasti vakaussopimuksen aiempaa tulkintaa. Suokaa anteeksi, jos hieman liioittelen, mutta sain joskus sellaisen vaikutelman, että te ja jotkut kollegoistanne tulkitsitte sopimusta myönteisesti manikealaisittain.
Ainoa vaihtoehto on joko tai. Keskustelua on elävöittänyt se ilmeinen seikka, että meidän on pidettävä mielessä yksi asia, jos haluamme pelastaa Lissabonin strategian, puolustaa sitä ja edistää sitä, ja jos sen tavoitteet aiotaan todella saavuttaa. Kaikki käytettävissämme olevat voimavarat – vakaus- ja kasvusopimus mukaan luettuna – on nimittäin otettava käyttöön Lissabonin tavoitteiden saavuttamiseksi. Asioita viedään oikeaan suuntaan tutkimalla avoimesti, edistivätkö kaikki vakaus- ja kasvusopimukseen liittyvät toimet tai kaikki siitä esitetyt tulkinnat todellakin tämän tavoitteen saavuttamista, vai tarvitaanko tiettyjä muutoksia tai tarkistettuja tulkintoja, ja mielestäni tällainen menettely käynnistyi viikonloppuna.
Komission jäsen Almunia esitti erittäin tärkeän huomion 3 prosentin ylärajasta, jonka kaikki haluavat säilyttää, eikä kenenkään myöskään pitäisi luopua 60 prosentin kriteeristä. Ratkaisevaa kuitenkin on, että jos pidämme kiinni tästä periaatteesta – ja ryhmämmekin tietää, että se on välttämätöntä – komission jäsenen parlamentille antama julkilausuma on myös oikeansuuntainen. Sen mukaan valtioille ei voida asettaa yhdenmukaista tavoitetta, sillä niiden olosuhteet vaihtelevat. Jokaiselle valtiolle on myös ongelmien ilmetessä annettava mahdollisuus selviytyä vaikeuksistaan omien rajoitustensa puitteissa, jotta ne pääsisivät jälleen oikeille raiteille tavoitteita silmällä pitäen. Niille, jotka haluavat pelastaa sopimuksen, annetaan tällä tavoin siihen mahdollisuus. Ne, jotka tulkitsevat sopimusta pelkästään mustavalkoisesti – ja viimeaikainen kehitys joissakin valtioissa osoittaa, että tällaista tapahtuu – ja ne, jotka sanovat, ettei 14 vuotta sitten laaditulle sopimukselle ole vaihtoehtoa, jättävät huomiotta voimakkaat sosiaaliset ja taloudelliset muutokset. Komission jäsenen Almunian viittaus väestönkehitykseen osoittaa, että meidän on myönnettävä ja otettava huomioon se kehitys, josta emme vielä tienneet keskustellessamme ensi kertaa vakaussopimuksesta. Siksi sopimusta on muutettava, ajanmukaistettava ja mukautettava nykyisiin olosuhteisiin, ja sillä on varmistettava ja turvattava pitkäaikainen perusta vakaalle valuutalle. Arvoisa komission jäsen Almunia, olette osoittanut rohkeutta, ja Euroopan parlamentin sosialidemokraattinen ryhmä tukee teitä tällä tiellä.
Klinz (ALDE ).
    Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, historiassa on monia esimerkkejä yrityksistä ottaa käyttöön yhtenäisvaluutta sellaisissa valtioissa, jotka eivät ole liittyneet yhteiseen poliittiseen unioniin. Ennemmin tai myöhemmin ne kaikki ovat epäonnistuneet. Euron oli tarkoitus välttää tuo kohtalo. Vakaus- ja kasvusopimus laadittiin, jotta euroalueen jäsenvaltiot velvoitettaisiin noudattamaan vaatimuksia, joiden tavoitteena oli taata vakaa valuutta. Tarkoituksena oli ottaa käyttöön tehokas seuraamusjärjestelmä, jotta sääntöjen rikkojat saataisiin viipymättä takaisin hyveen polulle ja jotta eurosta tulisi uskottava rahoitusmarkkinoiden ja kansalaisten silmissä.
Todellisuus on melko erilainen. Kolmatta kertaa peräkkäin tänä vuonna Saksa ja Ranska ovat rikkoneet alijäämän 3 prosentin rajaa. Siitä huolimatta seuraamusjärjestelmää ei vielä ole käynnistetty. Sopimus on vaarassa osoittautua paperitiikeriksi. Luottamus euroon järkkyy, ja niinpä Euroopan liberaalidemokraattien liiton ryhmä on tyytyväinen siihen ripeyteen ja päättäväisyyteen, jolla komission jäsen Almunia on esittänyt ehdotuksia sopimuksen pelastamiseksi.
Mielestämme on hyvä, että alijäämän ylärajana säilyisi periaatteessa 3 prosenttia. Mielestämme on oikein, että valtion kokonaisvelkaa seurattaisiin tarkemmin. Hyväksymme sen, että jäsenvaltioiden väestörakenteen muuttuminen ja sen – pitkälti haitalliset – vaikutukset talousarvioon on otettava huomioon. Suhtaudumme myönteisesti huomioon, että jäsenvaltioiden on kerättävä ylijäämiä hyvinä aikoina, jotta ne voivat muodostaa varantoja huonoja aikoja varten, niin itsestään selvää kuin se onkin.
Vaikka arvioimmekin myönteisesti komission ehdotuksen yksittäisiä osia, suhtaudumme siihen kokonaisuutena kriittisesti. Voisimme liioitellusti sanoa, että koska todellisuus ei ole sääntöjen mukaista, sääntöjä muutetaan siihen sopiviksi. Toistaiseksi Saksa ja Ranska ovat saaneet poliittisen tahtonsa läpi. Niin kauan kuin väärintekijät ovat mukana päättämässä, onko rikkomusta tapahtunut, on epävarmaa, saadaanko seuraamusjärjestelmää koskaan toimimaan. Saksan vaikeudet eivät johdu vakaus- ja kasvusopimuksesta, vaan ne ovat rakenteellisia ja saavat alkunsa Saksasta. Varantoja ei muodostettu silloin, kun asiat olivat hyvin. Uudistuksia tarvittiin, mutta niihin ei käyty käsiksi kyllin päättäväisesti, eikä valtiontaloutta vakautettu. Ainoat asiat, joilla voidaan lisätä kilpailukykyä ja saada aikaan kestävää kasvua, ovat selkeä ja kannustava verojärjestelmä, sääntelemättömät työmarkkinat sekä sosiaaliturva- ja koulutusjärjestelmien uudistaminen.
Komission ehdotuksessa kritisoimme pääasiassa niitä perusteita, joilla arvioidaan, noudattaako valtio sopimusta vai ei. Ne jättävät hyvin tulkinnanvaraisiksi esimerkiksi sellaiset seikat kuin huonot taloudelliset olosuhteet, pitkäaikaisesta heikosta kasvusta johtuvat erityisolosuhteet sekä yksittäisille valtioille ominaiset tekijät, jotka liittyvät liiallisen alijäämän korjaamiseen. Mielestämme on kyseenalaista, vaikuttaako ryhmän painostus millään tavoin myönteisesti jäsenvaltioiden toimintaan. Päinvastoin syntyy yhä enemmän poliittista veljeilyä, jossa tehdään palveluksia puolin ja toisin. Siksi arviointiperusteiden on oltava yksiselitteiset ja helppotajuiset.
Suhtaudumme myönteisesti komission jäsenen aikomukseen parantaa jäsenvaltioiden finanssipolitiikan avoimuutta ja sitovuutta etenkin lisäämällä Euroopan parlamentille tehtävien säännöllisten selvitysten ja niistä käytävien keskustelujen julkisuutta. Viime viikonloppuna Jean-Claude Juncker valittiin euroryhmän puheenjohtajaksi seuraavien kahden vuoden ajaksi. Toivomme, että hän saa jäsenvaltiot samastumaan tiiviimmin vakaus- ja kasvusopimukseen ja suhtautumaan siihen vastuullisemmin. Euro on ainutlaatuinen menestystarina, ja sen on säilyttävä vakaana Euroopan ja yleisen edun vuoksi. 
Lipietz (Verts/ALE ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, vihreiden ryhmä onnittelee komissiota lämpimästi vakaussopimuksen uudistussuunnitelmista ja iloitsee siitä, että neuvosto vaikuttaa suhtautuvan asiaan erittäin myönteisesti.
Dublinin ja Amsterdamin huippukokouksista lähtien vihreät ovat olleet sitä mieltä, ettei sopimusta voida panna täytäntöön laskusuhdanteen aikana, ja ettei niin myöskään tehdä. Näin on käynytkin. Neuvosto ei määrännyt seuraamuksia suurille valtioille, jotka ylittivät 3 prosentin ylärajan. Niiden osuus Euroopan kansantulosta on nykyisin 80 prosenttia, ja on varmaa, että jos näin ei olisi toimittu, vuoden 2003 nollakasvu olisi kääntynyt laskusuhdanteeksi.
Samaan aikaan Yhdysvallat, Kiina, Japani ja jopa Yhdistynyt kuningaskunta käynnistivät maailmanlaajuisen elpymisen toteuttamalla finanssipolitiikkaa, joka olisi ollut Euroopassa kiellettyä.
Se, mitä puheenjohtaja Prodi kaksi vuotta sitten kutsui "typeräksi sopimukseksi", on todellakin uudistamisen tarpeessa. Komissio hyväksyi tuolloin antamistamme neljästä suosituksesta kolme: talousarvion tasapainottamista edellytetään ainoastaan noususuhdanteen aikana, kohtuulliset alijäämät hyväksytään hitaan kasvun kaudella, ja rahapolitiikkaa ja julkista taloutta koskevat säännöt laaditaan demokraattisen keskustelun läpikäyneiden talouden laajojen suuntaviivojen hallinnoinnin yhteydessä.
Pahoittelemme tietenkin, että komissio jätti huomiotta ehdotuksemme vähentää jäljellä olevasta alijäämästä Göteborgin ja Kioton tavoitteiden mukaiset investoinnit. Näitä tavoitteita ovat energiansäästö, yhteiset suuret liikenneverkot ja uusiutuvat energianlähteet.
Torjumme kuitenkin ajatuksen siitä, että eläkkeiden kaltaiset tulevat menot turvattaisiin tästä lähtien sisällyttämällä ne velkaan, sillä on pidettävä mielessä, että ikääntymistä lukuun ottamatta ilmastonmuutos on suurin velka, jonka jätämme perinnöksi tuleville sukupolville.
Jos neuvosto kuitenkin nyt hyväksyy komission ehdotukset, se osoittaa, ettei 25 jäsenvaltiolta edellytetty yksimielinen päätöksenteko estä välttämättömien ja järkevien uudistusten tekemistä. Kansalaisemme tarvitsevat tänään tällaista todistetta, ja me kiitämme teitä siitä. 
Wagenknecht (GUE/NGL ).
   – Hyvät kollegat, vakauden ja kasvun sijasta vakaussopimus on johtanut Euroopassa pikemminkin päinvastaiseen tulokseen. Useimmissa Euroopan maissa kasvu on heikompaa kuin edellisinä vuosina, ja sen sijaan ovat lisääntyneet köyhyys, työttömyys, alipalkattu työ ja pienten ja keskisuurten yritysten konkurssit.
Haluatteko todella kertoa eurooppalaisille, että vakaus tarkoittaa tätä? Kukaan ei toivo inflaatiota, mutta työllisyyden ja elämänlaadun kustannuksella saavutettu hintavakaus hyödyttää ainoastaan Euroopan rikkaita ja on haitaksi suurimmalle osalle eurooppalaisia.
Valitettavasti komission ehdotukset vakaussopimuksen uudistamiseksi eivät ole merkki ajattelutavan muuttumisesta, vaan ne ovat ainoastaan näennäisiä korjauksia, joiden tavoitteena on elvyttää vanhentunutta suunnitelmaa.
On selvää, että arvostelijat, jotka syyttävät komissiota sopimuksen vesittämisestä ehdotuksillaan, eivät yksinkertaisesti ole tajunneet, ettei alkuperäistä vakaussopimusta enää voi pelastaa. Kuusi eurooppalaista valtiota on leikannut menojaan niin onnistuneesti, että ne ovat nyt kriisissä, ja se, että ne eivät enää pysty noudattamaan "vakauden" kriteereitä, johtuu pikemminkin tästä kuin menojen paisumisesta.
Sosiaalipalveluiden leikkausten ja yksityistämistoimien runnominen läpi sopimuksen avulla edellyttää sopimuksen joustavampaa soveltamista, ja siksi Euroopan yhtyneen vasemmiston konfederaatioryhmä / Pohjoismaiden vihreä vasemmisto hylkää niin komission ehdotukset kuin sopimuksen hengen ja sanamuodonkin. Niiden, joilla on aito halu lisätä Euroopan vakautta ja kasvua, on hylättävä uusliberalistiset opit.
Julkisen talouden vakauttaminen ei voi olla päämäärä sinänsä. Julkisilla investoinneilla turvataan tulevaisuus ja työllisyys. Sisämarkkinat tarvitsevat menestyäkseen massaostovoimaa, eikä sitä saavuteta ilman uusia palkankorotuksia tai sosiaalimenojen lisäystä.
Alijäämästä puheen ollen, jos suuret eurooppalaiset yritykset pakotettaisiin viimeinkin maksumiehiksi yhdenmukaistamalla kattavasti yritysverotusta EU:n alueella, ja jos Eurooppa sitoutuisi uudessa perustuslaissa aseistariisuntaan eikä asevarusteluun, julkisen velan kasvaminen estettäisiin paljon tehokkaammin kuin rajuilla leikkausohjelmilla, jotka ainoastaan kärjistävät ongelmia.
Tukisimme varauksetta sellaista eurooppalaista vakaussopimusta, joka olisi todella nimensä arvoinen ja velvoittaisi jäsenvaltiot vähentämään köyhyyttä ja työttömyyttä sen sijaan, että asetetaan umpimähkäisiä alijäämätavoitteita ja rangaistaan niitä valtioita, jotka eivät pysty niitä saavuttamaan. Vastustamme kuitenkin päättäväisesti toimia, joilla Euroopan sosiaalisen mallin tuhoamiseen suunnitellun välineen elinikää pitkitetään. 
Whittaker (IND/DEM ).
   – Arvoisa puhemies, on selvää, etteivät laajentuneen euroalueen hallitukset aio sitoa käsiään lupaamalla noudattaa 3 prosentin alijäämärajaa. Kukaan ei niiltä tällaista odotakaan. Vakaussopimus on pikemminkin kuin yhteinen kalastuspolitiikka: jokainen valtio haluaa toisten valtioiden noudattavan sääntöjä muttei suostu oman toimintansa rajoittamiseen.
Sen enempää kalastuspolitiikka kuin vakaussopimuskaan ei toimi kovinkaan hyvin, mutta muodon vuoksi aiomme nyt laatia joustavamman sopimuksen, jossa otetaan huomioon talouskasvu ja maakohtaiset olosuhteet. Kuulostaa hyvältä ajatukselta, mutta käytännössä kaikki nämä kriteerit perustuvat harkintaan, kuten jäsen Almunia juuri selitti. Loppujen lopuksi se merkitsee vain, että valtion, jonka on vaikea noudattaa sääntöjä, ei tarvitse tehdä sitä. Joustava sääntö ei olekaan enää sääntö.
Ongelman ydin on siinä, että varteenotettavia täytäntöönpanokeinoja ei ole eikä ole koskaan ollutkaan. On naurettavaa olettaa, että hallitusta, jolla on vaikeuksia laskujensa maksamisessa, voitaisiin rangaista sakoilla. Silti, kuten Euroopan keskuspankki korostaa, järkevä finanssipolitiikka on euron kannalta elintärkeää.
On monia esimerkkejä siitä, mitä kiinteille valuuttakurssijärjestelmille tapahtuu, kun hallitukset eivät pidä talousarvioitaan kunnossa. EMU on vain pitkälle kehitetty kiinteä valuuttakurssijärjestelmä. Argentiina on tuorein esimerkki tällaisesta romahduksesta. Ongelma voitaisiin tietenkin ratkaista lisäämällä huomattavasti kansallisten talousarvioiden valvontaa, mutta se ei vaikuta juuri nyt kovin käyttökelpoiselta ajatukselta. Yhdistyneessä kuningaskunnassa ei todellakaan haluta Brysselin johtavan valtiovarainministeriötämme.
Päätän puheenvuoroni myönteiseen huomioon. Voin vain todeta olevani erittäin kiitollinen siitä, ettei Yhdistynyt kuningaskunta liittynyt euroon ...
... ja kun vakaussopimuksen heikkous käy yhä ilmeisemmäksi, liittymisemme käy yhä epätodennäköisemmäksi.

Aylward (UEN ).
   – Arvoisa puhemies, elämme Euroopan unionissa, jossa on toimivat sisämarkkinat ja jossa tavarat, henkilöt, palvelut ja pääomat liikkuvat vapaasti. Olemme myös nähneet, miten onnistuneet sisämarkkinat ovat lisänneet työpaikkojen määrää. Talous- ja rahaliiton menestys on estänyt ahneita ja itsekkäästi voittoa tavoittelevia keinottelijoita lietsomasta valuuttojen välistä kilpailua, ja samalla aiheuttamasta vakavaa vahinkoa Euroopan valtioiden taloudelle ja niiden kansalaisille.
Euro on liiketoiminnassa vahva ja menestyvä valuutta, mutta meidän on analysoitava talouden koordinoinnin sääntöjä. Jotkin EU:n valtiot rikkovat vakaus- ja kasvusopimuksen sääntöjä rangaistuksetta. Tässä on kyse talouden uskottavuudesta. Joko me kaikki noudatamme sääntöjä, tai sitten emme noudata niitä lainkaan. Suurille valtioille ei voi olla eri sääntöjä kuin pienille. Tämä ei vaikuta ainoastaan taloutemme sääntöjen uskottavuuteen, vaan aiheuttaa myös laajemman ongelman siitä, miten saada Euroopan kansalaisille välitettyä selkeä viesti Euroopan unionin myönteisestä toiminnasta.
Komissio esimerkiksi antoi muutama vuosi sitten Irlannin hallitukselle moitteet maamme talouden hallinnoinnista, vaikka taloutemme kasvoi tuolloin 10 prosentin vuosivauhtia. Kannatan talouden koordinointia, mutta kaikkien samalla kentällä pelaavien on noudatettava samoja talouden sääntöjä. Kannatan vakaus- ja kasvusopimuksen sääntöjen tarkistamista. Niiden valtioiden, joilla on vähän velkaa, tulisi voida investoida kansallisesti merkittäviin ja keskeisiin infrastruktuurihankkeisiin. Tämä on vakavasti otettavaa liiketoimintaa, ja EU:n jäsenvaltioiden hallitusten on tutkittava tarkoin tarjolla olevia vaihtoehtoja. Sopimuksen sääntöihin mahdollisesti tehtävien muutosten on oltava oikeudenmukaisia ja yhtäläisiä kaikille osapuolille.
Euroopalla on vakaus- ja kasvusopimuksen toimintaan liittyviä vaikeuksia, mutta ne on selvitettävä määrätietoisesti ja päättäväisesti. 
Bobošíková (NI ).
    Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, vastustan kiivaasti sitä, että jotkin maat laiminlyövät vakaussopimuksen noudattamisen ja että Euroopan komissio sallii keskustelun sopimuksen mahdollisesta höllentämisestä. Mielestäni höllemmät budjettisäännöt merkitsevät velkataakan kasvua, ja sääntöjen lieventäminen ja noudattamatta jättäminen koko Euroopan unionin uskottavuuden menettämistä. Annamme itsestämme ainoastaan sellaisen kuvan, että Euroopan unionissa esimerkkeinä ei pidetä niitä, jotka menestyvät, saavat voittoa ja lisäävät työllisyyttä, vaan niitä, jotka elävät velaksi ja lykkäävät tuonnemmaksi ratkaisun löytämistä maansa taloudellisiin ongelmiin.
Emme saa sivuuttaa sitä, että tällä hetkellä muutamat unionin jäsenvaltiot kamppailevat taantuman, korkean työttömyyden ja kasvavan velkataakan alla. Siksi olisi sopimatonta, että Euroopan unioni osoittaisi tässä tilanteessa minkäänlaista lempeyttä. Mielestäni komission on sen sijaan painostettava entistä voimakkaammin yksittäisiä valtioita huolehtimaan hyvinvoinnistaan ja vaadittava talousarvion kurinalaisuutta, velkojen vähentämistä ja työllisyyden lisäämistä näissä valtioissa. Ennen kaikkea komission on varmistettava, että Euroopan unioni noudattaa itselleen laatimiaan sääntöjä.
Korostan, etteivät parlamentti tai yksittäisten poliitikkojen taikka hallitusten imagonrakentajat arvioi komission taloudellisia toimia, vaan sen tekevät maailmanmarkkinat, jotka tunnetusti rankaisevat erittäin kovalla kädellä velallisia ja niitä, joihin ei voi luottaa. Jos sääntöjä höllennetään, uskon, että yritykset ryntäävät joukolla Euroopan unionista Aasiaan ja Ukrainaan tai yksinkertaisesti alueille, joissa on alhaisemmat verot, halvempaa työvoimaa ja, rehellisesti sanoen, halvempi hyvinvointivaltio.
Hyvinvointia, uusia työpaikkoja tai Euroopan unionin suurempaa kilpailukykyä ei voida saavuttaa höllentämällä kasvun ja vakauden vaatimusta. Ellei Euroopan komissio tajua tätä ja jarruta sellaista kulutusta, joka ei perustu talouden tuloksiin, vakaus- ja kasvusopimus muuttuu epävakaus- ja epäonnistumissopimukseksi. Kiitos tarkkaavaisuudestanne. 
Thyssen (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, en varmastikaan ole ainoa, josta tuntuu hiukan kummalliselta luettuani tiedonantoja ja kuunneltuani hetki sitten annettuja julkilausumia. Vaikka tarkoituksena on kuulemma sopimuksen vahvistaminen, lähes kaikki puhujat ovat viitanneet sen heikentämiseen tai höllentämiseen. Vaikka tarkoituksena ei ilmeisestikään ole muuttaa sopimuksessa määriteltyä 3 prosentin vaatimusta, vaistoni sanoo, että juuri tästä talousarviota koskevasta vaatimuksesta on vaikea selviytyä. Lisäksi sopimuksen täytäntöönpanoa on nopeutettava, mutta vertaispainostuksena mainitun välineen tehokkaampaan vaikutukseen liittyy paljon toiveajattelua, sillä se ei todellakaan tehonnut suuriin valtioihin. Paljoakaan ei ole tehty myöskään komission valtuuksien lisäämisen tai neuvoston päätöksentekomahdollisuuden puolesta, mikä todella parantaisi täytäntöönpanoa. Ilmoituksen hyötynä siis oli, että se tehtiin nyt ja että sitä seuraa avoin keskustelu, johon on suuri tarve. Euroopan kansanpuolueen (kristillisdemokraatit) ja Euroopan demokraattien ryhmässä tästä on jo keskusteltu laajasti, ja haluamme antaa siihen panoksemme avoimin mielin, mutta emme muuta keskeistä periaatettamme. Emme ole koskaan nimittäneet vakaus- ja kasvusopimusta typeräksi. Päinvastoin, se oli mielestämme hyödyllinen väline ja on vieläkin. Keskustelua voidaan käydä pyrkimyksestä yhdenmukaistaa sopimusta muihin politiikan välineisiin, samoin kuin joidenkin alojen hienosäädöstä, velkasuhteen optimoinnista ja talouden tosiseikoista. Emme kuitenkaan voi hyväksyä sitä, että vakaus- ja kasvusopimusta mukautettaisiin muutamien hallitusten mieliksi. Sopimuksen pitäisi kannustaa kurinalaisuuteen, sen pitäisi olla uhka, joka pitää meidät oikeilla raiteilla. Siksi sopimus on suunnattava sosiaalisen markkinataloutemme pitkäaikaisiin haasteisiin, eikä lyhytnäköisten seireenilaulujen pitäisi suistaa sitä raiteiltaan. 
Désir (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, kuten jäsen Schulz hetki sitten totesi, ryhmäni tukee täysin komission jäsenen Almunian esittelemää ehdotusta. Ehdotus rikkoo tabun alkuperäisen sopimuksen koskemattomuudesta, ja siinä kehotetaan ottamaan käytännössä opiksi EMUn viidestä ensimmäisestä toimintavuodesta. Tämä tehdään siksi, että yhtenäisvaluutan historiassa alkaisi uusi vaihe, joka mahdollistaisi sen, että vakaus voidaan yhdistää aidosti ensisijaisiin tavoitteisiin: kasvuun ja työllisyyteen.
Nykyinen järjestelmä on osoittanut puutteellisuutensa kasvun välineenä maailman muiden suurien valuutta-alueiden saavutuksiin nähden, mukaan lukien ne unionin jäsenvaltiot, jotka eivät liittyneet euroalueeseen. Myös järjestelmän oma uskottavuus on osoittautunut haavoittuvaksi, kun otetaan huomioon sekä sen sääntöjä rikkoneiden jäsenvaltioiden määrä ja vaikutusvalta että marraskuussa 2003 tehdyn päätöksen aikaansaama epävarmuus, jota tuomioistuimen viime heinäkuussa tekemä ratkaisu ei lainkaan hälventänyt.
Kannatamme siis ehdotuksianne, ja varsinkin niitä, jotka koskevat velan, alijäämän, taloussuhdanteiden ja valtiokohtaisen tilanteen välillä vallitsevan yhteyden parempaa huomioon ottamista, jotta päästäisiin eroon ajattelutavasta, että kaikkien on mahduttava samaan muottiin. Tuemme myös korostamianne ennaltaehkäisyä, ennakkovaroituksia ja vertaispainostusta sekä pikemminkin tapahtumien ennakointia kuin pelkkää seuraamusjärjestelmään turvautumista.
Ryhmäni kuitenkin korostaa kahta muuta seikkaa, joita kollegani käsittelevät, sillä mielestämme lisätoimet ovat tarpeen. Sopimuksen uudistamisen päätavoitteena tulee olla kasvun ja työllisyyden lisääminen, joka edistää vakautta – tai tarkemmin sanoen antaa todellisen perustan euroalueen vakaudelle – ja joka saavutetaan muodostamalla yhteys, joka nykyään puuttuu sopimuksen uudistamisen, Lissabonin strategian, yhteensovittamisen ja jäsenvaltioiden talouspolitiikan suuntaviivojen väliltä. Mielestämme on käsiteltävä varsinkin sitä, miten tukea kasvua vauhdittavia investointeja ja ottaa yksityiskohtaisesti huomioon ne investoinnit, jotka edistävät Lissabonin strategiaa ja sen tavoitteiden saavuttamista, toisin sanoen tutkimusta, innovaatioita, infrastruktuureja ja suuria Euroopan laajuisia verkkoja, elinikäistä koulutusta unohtamatta.
Toiseksi olemme huolissamme myös pitkäaikaisesta velkaantumisesta, ja haluamme samalla varmistaa, ettei ikääntymisen huomioon ottamisesta tule jäsenvaltioille tekosyytä, jonka varjolla ne yksityistävät sosiaaliturvajärjestelmiään, varsinkin eläkejärjestelmiä. Haluaisimme, että tämä tehtäisiin selväksi ja ettei tätä perustetta käytettäisi tulevaisuudessa siten, että sen perimmäisenä tarkoituksena on heikentää Euroopan kansalaisten sosiaalista suojelua ja sosiaaliturvaa. 
Starkevičiūtė (ALDE ).
   –Vaikka tuenkin esitettyjä näkemyksiä, joiden mukaan vakaus- ja kasvusopimuksen keskeisiä määräyksiä ei tarvitse tarkistaa ja täytäntöönpanokeinot on selvästi määritelty, haluan korostaa, että sopimuksen kestävyys pitkällä aikavälillä riippuu joustavasta taloudesta, jossa otetaan huomioon tavallisten kansalaisten muutosvalmius. On muodostunut sellainen vaikutelma, että tämän sopimuksen keskeinen arviointiperuste on julkisen talouden alijäämä, että sen ainoa tavoite on varmistaa euron vakaus ja että kaikki tämä voidaan saavuttaa vain tekemällä rakenteellisia uudistuksia. Taloudellisten päätösten tarkoitus on kuitenkin varmistaa kansalaisten hyvinvoinnin lisääntyminen, jotta he voivat hyödyntää voimavarojaan. Valitettavasti oikeassa talouspolitiikassa rakenneuudistukset merkitsevät menojen leikkaamista sosiaaliohjelmista, joiden osuus valtiontalouden rakenteesta on suurin. Liettuan uudistuksista saamat kokemukset osoittavat, että jos pääoman ja työvoiman siirtämiseksi tehottomasta toiminnasta tuottavampaan toimintaan ei järjestetä suotuisia olosuhteita, toisin sanoen jos kansalaisille tai yrityksille ei anneta liberaaliuteen perustuvia uusia mahdollisuuksia, rakenneuudistuksiin käytettävät sosiaalimenot ovat hyvin suuret, eivätkä tulokset suuren vastustuksen takia vastaa odotuksia. Niinpä sopimuksen päätavoitteena tulisi olla talouden elinvoiman, luovuuden ja kasvun kannustaminen uusien laadukkaiden työpaikkojen luomiseksi, jotta jopa epäluuloiset brittiläiset kollegani lakkaisivat epäilemästä vakaan rahapolitiikan ja talouden toteutumista. 
Lagendijk (Verts/ALE ).
   – Arvoisa puhemies, kun puheenjohtaja Prodi kaksi vuotta sitten kuvaili vakaussopimusta liian jäykäksi, hänelle virnuiltiin. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja Zalm, olitte yksi ankarimmista arvostelijoista, koska kaikkia, jotka halusivat muuttaa vakaussopimusta, pidettiin pehmoilijoina. Teitä ilahdutti usein silminnähden tuomita kaikenlainen arvostelu hyödyttömäksi. Saanko kysyä jotakin? Eikö olekin niin, että se, minkä nyt hyväksytte, minkä luitte hetki sitten, muistuttaa hyvin paljon sitä, mitä nuo samaiset vakaussopimuksen arvostelijat totesivat kaksi vuotta sitten? Mainitsen kaksi esimerkkiä: ryhmäni on aina vaatinut, että julkiseen velkaan kiinnitetään suurempaa huomiota ja vuotuiseen budjettivajeeseen taas hieman vähemmän. Olemme aina sanoneet, että on mahdollista päätyä sellaiseen tilanteeseen, jossa jäsenvaltiota ei pitäisi rangaista 3 prosentin alijäämän ylittämisestä esimerkiksi silloin, kun hitaan kasvun kausi jatkuu pitkään. Olen myös tyytyväinen siihen, että neuvosto ja komissio vaikuttavat nyt halukkaammilta vakaussopimuksen joustavampaan tulkintaan. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja Zalm, kehottaisin teitä kuitenkin osoittamaan samanlaista rehellisyyttä ja joustavuutta ja jättämään sanomatta, että te selkeytätte ja parannatte sääntöjä. Haluaisin teidän mieluummin sanovan, että otatte vihdoinkin vakavasti vihreiden ryhmään ja vasemmistoon kuuluvien parlamentin jäsenten rakentavan arvostelun, ja ajanmukaistatte sen vuoksi sopimusta. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja Zalm, kaikkien on joskus aika myöntää olleensa väärässä. Teidän on aika tehdä se nyt. 
Toussas (GUE/NGL ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, huolimatta siitä, että muutamat jäsenvaltiot rikkovat nyt avoimesti vakaussopimuksen kriteerejä ja palvelevat tällä tavoin monopolien lyhytnäköisiä taloudellisia etuja, Euroopan unioni vaatii sopimuksen säilyttämistä ja korostaa jopa sen tiukempaa soveltamista lisätäkseen paineita uusien ruohonjuuritason vastaisten toimien toteuttamiseksi.
Muutosehdotukset yhdistettynä 3 prosentin alijäämä- ja 60 prosentin velkakriteeriin lisäävät entisestään sopimuksen taantumuksellisuutta, ja niiden tavoitteena on panna nopeammin täytäntöön Lissabonin ruohonjuuritason vastainen strategia ja ajaa samalla työntekijöiden verotuksen kiristämistä julkisten ylijäämien aikaansaamiseksi. Ehdotukset kiristävät jäsenvaltioiden julkisen talouden valvontaa vahvistaakseen eurooppalaisten monopolien kilpailukykyä alentamalla verotusta ja myöntämällä suuryrityksille uusia etuoikeuksia. Niissä painotetaan erityisesti julkista lainoitusta, jotta eläkejärjestelmiin saataisiin välittömiä muutoksia, ja ne kaupallistavat hoitopalveluja, leikkaavat sosiaalimenoja ja edistävät nopeampia kapitalistisia uudelleenjärjestelyjä työvoimakustannusten vähentämiseksi ja suuryritysten voittojen kasvattamiseksi.
Tarkistusehdotus osoittaa, että ainoa tapa vastustaa vakaussopimusta ja Euroopan unionin ruohonjuuritason vastaista politiikkaa on työntekijöiden yleinen niskurointi ja tottelemattomuus sekä työväenluokan taistelun vauhdittaminen. 
Lundgren (IND/DEM ).
    Arvoisa puhemies, nykyajan talouksissa julkisen talouden tasapainoinen rahoitusasema vakauttaa automaattisesti reaalitaloutta. Vakaa reaalitalous ja näin ollen työllisyys edellyttävät siis julkisen talouden vakauden horjuttamista. Vakaus- ja kasvusopimus oli siis pohjimmiltaan huonosti suunniteltu. Korostamalla vakaata julkista taloutta se edisti epävakaata työllisyyttä.
Komission uudistussuunnitelma onkin oikeansuuntainen, mutta antaa aihetta huoleen. Tämä suunnitelma toteutetaan, koska suuret ja vaikutusvaltaiset maat eivät pystyneet täyttämään vakaus- ja kasvusopimuksessa esitettyjä vaatimuksia. Järkevät perustelut ja poliittinen tahto työllisyyden vakauttamiseksi eivät riittäneet. Se, että valta on järkeviä perusteluja tärkeämpää, ei ole hyvä merkki yhteistyön jatkumisen kannalta EU:ssa. Siksi oli oikein ja tärkeää vaatia suuria valtioita noudattamaan sovellettavia sääntöjä silloinkin, kun ne eivät vaikuta kovin tarkoituksenmukaisilta.
Ongelmat vähenevät nyt Ranskan ja Saksan kaltaisissa valtioissa, joilla on korkea rakenteellinen budjettivaje, mutta lisääntyvät Italian, Kreikan ja Belgian kaltaisissa valtioissa, joilla on paljon julkista velkaa. 
Karas (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, vakaus- ja kasvusopimus on menestys. Euroalueeseen kuuluu kaksitoista valtiota, ja sopimuksessa määrätään sen jäsenyyden säännöt. Se on perusta julkiselle keskustelulle, jota käydään talousarvion kurinalaisuuden, inflaation, hintavakauden, kasvun ja työllisyyden välisestä yhteydestä sekä Euroopan rakenteellisista ongelmista ja komission asemasta jäsenvaltioiden talouspolitiikkaan nähden.
Sopimusta ei saa käyttää tekosyynä henkilökohtaisille epäonnistumisille ja laiminlyönneille. Se on jäsenvaltioiden ja komission antama toimintavaltuus. Euroopan yhteisöjen tuomioistuin on vahvistanut komission kannan ja samalla myös sopimuksen. Uusi perustuslaki on vahvistanut sopimusta ja Euroopan keskuspankkia liittämällä hintavakauden perustuslain tavoitteisiin.
Emme muuta perussääntöjä, kuten ne, joiden mielestä joustavuus merkitsee höllentämistä. Ne, jotka ministeri Eichelin tavoin haluavat vaientaa Bundesbankin, jättävät huomiotta riippumattoman liikkeeseenlaskijapankin aseman ja avoimuuden merkityksen luottamukselle, luotettavuudelle ja uskottavuudelle. Tuen neuvoston kantaa ja EKP:n pääjohtajan Trichet'n tekemiä huomautuksia. Meidän on saatava selkeät säännöt, jotka koskevat kaikkia, ja ne on onnistuttava panemaan täytäntöön. Sopimus ei aiheuta meille ongelmia, vaan täytäntöönpanovaje.
Siksi kannatan myös keskustelua niistä keinoista, joilla voimme lisätä kokonaisvelan merkitystä, perustella kipeästi kaivattujen budjettiylijäämien kokoamista taloudellisesti hyvinä aikoina, ottaa huomioon väestörakenteen muutoksen seuraukset ja keskustella julkisesti rakenteellisen velan ja investointivelan eroista. 
Meidän on myös keskusteltava sopimuksen täytäntöönpanoa koskevista komission valtuuksista. Jokainen, joka ottaa velkaa velan takia, myy tulevaisuutensa. Haluamme, että Euroopan kansalaiset luottavat sääntöihin, jotka laadimme itsellemme, ja haluamme kansalaisten olevan varmoja siitä, että Euroopassa kaikki ovat lain edessä tasaveroisia ja saavat oikeudenmukaisen kohtelun. 
Van den Burg (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, minäkin haluan onnitella komission jäsentä Almuniaa, joka on urheasti yrittänyt elvyttää kariutunutta vakaus- ja kasvusopimusta. Onnittelen ja kiitän myös Ecofin-neuvoston puheenjohtajaa Zalmia siitä, ettei hän todellakaan ole jäänyt kiinni menneeseen, enkä haluaisi olla jäsen Lagendijkin tavoin myöskään se, joka selvittää menneitä asioita. Toivon kuitenkin, ettei hän toimi ainoastaan itsekkyydestä ja taktisista syistä, vaan että hän on myös sopimuksen sisältöä ajatellen vakuuttunut siitä, että talouden kannalta on tärkeää painottaa enemmän sopimuksen kasvuun liittyviä osatekijöitä. Huomautan myös ryhmäni arvostavan suuresti sitä, että olette ilmaissut halunne jatkaa keskustelua talous- ja raha-asioiden valiokunnan kanssa. Mielestäni myös Euroopan parlamentin on tärkeää osallistua tähän keskusteluun.
Ryhmäni suhtautuu selvästi myönteisesti komission ehdotusten sisällön kehitykseen. Olemme aina vaatineet paremman tasapainon löytämistä kasvun ja vakauden tavoitteiden välille. Haluaisimme poistaa ristiriidan yhtäältä kunnianhimoisten Lissabonin tavoitteiden ja toisaalta talousarviota koskevien vaatimusten väliltä, jotka asetettiin liian alas pitkän taantuman aikana, jotta voitaisiin investoida uuteen talouskasvuun. On järjetöntä, että esimerkiksi Portugalissa tutkimus- ja kehitystoiminnan menoja sekä koulutusmenoja leikataan niiden lisäämisen sijasta, ja että Kreikkaa, joka on toinen esimerkki talousarvionsa ylittäneestä valtiosta, rangaistaan suurenmoisista olympiakisoista, joista me kaikki todella nautimme. Jopa omassa maassani voin antaa esimerkin keskustelusta, jota käydään paikallishallinnon kanssa siitä, miten ne voivat rahoittaa investointeja varannoista. Se olisi kasvun kannalta myönteistä, elleivät ne joutuisi investointikieltoon budjettivajeen ylittäessä 3 prosenttia, mikä on järjetöntä tässä tilanteessa. Siksi ryhmäni kannattaa sanamuodoltaan täsmällisempää kasvusopimusta. Haluan tuoda tässä vaiheessa esiin kaksi seikkaa.
Ensinnäkin odotan innolla näkemyksiänne kultaisesta säännöstä. Kuten tiedätte, kaikista paikoista juuri Yhdistyneessä kuningaskunnassa, joka ei kuulu euroalueeseen, on vedottu voimakkaasti sen puolesta, että nykyiset budjettimenot ja investointimenot erotettaisiin toisistaan. Vastaväitteenne on aina kuulunut, ettei tällaisia rajoja voi selkeästi vetää. En kehottaisi jättämään tätä myöskään yksinomaan jäsenvaltioiden valtiovarainministereiden neuvokkuuden varaan, vaan kehotan teitä ottamaan selvää, voimmeko laatia yhteisiä sääntöjä Lissabonin tavoitteiden, talouden laajojen suuntaviivojen ja toivottavasti pian myös Wim Kokin johtaman korkean tason työryhmän näkemysten pohjalta. Perusteeni tälle on, että pystyisimme sen jälkeen muuttamaan nuo Lissabonin ja sitä seuranneiden huippukokousten monet hienot sitoumukset todellisiksi investoinneiksi ja kasvusuunnitelmiksi.
Toiseksi ehdottaisin tämän toteuttamista monivuotisina suunnitelmina, joiden määräaika on vuonna 2010 tai myöhemmin. Mitä mieltä olette ajatuksesta, että tuo kasvu ja monivuotiset kasvua edistävät investoinnit jätettäisiin pois laskuista, niin ettei niitä otettaisi vuosittain huomioon alijäämää koskevassa 3 prosentin vaatimuksessa?
Haluaisin kuulla, oletteko valmiita tämänkaltaisiin keskusteluihin Ecofin-neuvostossa, ja toivon, että tällä tavoin saamme sopimuksen seisomaan omilla jaloillaan, vakaudella ja kasvulla, joita se tarvitsee. 
Letta, Enrico (ALDE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, arvoisa ministeri, hyvät kollegat, Prodin komission viimeisten aloitteiden joukossa ehdotus vakaus- ja kasvusopimuksen uudistamiseksi on yksi merkittävimmistä toimista Euroopan unionin taloudellisen epävarmuuden aikana.
Viime vuosina tehdyt päätökset ovat taanneet vakauden ja pitäneet inflaation kurissa, mutta kasvu on jäänyt vähäiseksi, eikä Lissabonin tavoitteiden täytäntöönpanosta ole sitovia sääntöjä. Euroopan kasvu on nostettava laadullisesti vähintään takaisin 3 prosenttiin. Sopimuksen uudistaminen saattaa olla yksi niistä keinoista, joilla pääsemme taantumasta. Komission jäsenen Almunian esittelemä komission ehdotus on hyvä lähtökohta, mutta sitä on parannettava. Jäsenvaltioiden on muutettava tämä väittely todella perusteelliseksi keskusteluksi Maastrichtia seuranneen keskustelun tavoin.
Keskustelun pitäisi rakentua kolmelle pääkohdalle. Ensinnäkin tulevaa sopimusta olisi muokattava Lissabonin tavoitteiden mukaiseksi kiinnittämällä suurempaa huomiota kaikkiin niihin kriteereihin, jotka liittyvät rakenteellisiin uudistuksiin, innovaatioihin sekä tutkimus- ja kehitystoimintaan suunnattuihin investointeihin. Kultaista sääntöä koskevat ehdotukset olisi herätettävä uudelleen henkiin sillä rajoituksella, että yhteisö suunnittelisi ja hoitaisi 3 prosentin alijäämän ylittävät investoinnit, jotka eivät saisi jäädä pelkäksi useiden valtioiden eduntavoitteluksi, kuten jäsen Klinz juuri totesi. Velan suhteen ratkaisevan tekijän pitäisi olla kehityssuunta eikä määrä. On myös selvitettävä komission sopimukselta haluamaa uskottavuutta, sillä sopimus joutui vakavaan kriisiin Ecofin-neuvoston marraskuussa tekemän päätöksen sekä Ecofin-neuvoston ja komission voimatasapainoa koskevan lopullisen perustuslakitekstin vuoksi, sillä se on edullisempi kansallisille hallituksille kuin valmistelukunnan teksti.
Lopuksi huomautan, että jos emme löydä ratkaisua poliittiseen ongelmaan, joka koskee sopimuksen uskottavuutta ja jäsenvaltioiden sitoutumista sen noudattamiseen, koko käsiteltävä kysymys muuttuu pelkästään teoreettiseksi. 
Papadimoulis (GUE/NGL ).
   – Arvoisa puhemies, Euroopan komission vakaussopimukseen esittämät muutokset eivät vaikuta sopimuksen uusliberalistiseen ajattelutapaan. Rehellisesti sanoen ne palvelevat Ranskan ja Saksan hallitusten erityisvaatimuksia ja rasittavat erityisesti Kreikan kaltaisia valtioita, joilla on paljon julkista velkaa, jota kohtuuttoman kalliit olympiakisat ja suuret puolustusmenot lisäävät. Sopimukseen tehdyissä muutoksissa ei puututa keskeisiin ongelmiin, kuten vähäiseen kasvuun, korkeaan työttömyyteen tai valtavaan sosiaaliseen ja alueelliseen eriarvoisuuteen, jotka ovat turmelleet Euroopan unionin edistymisen viime vuosina.
Euroopan yhtyneen vasemmiston konfederaatioryhmä / Pohjoismaiden vihreä vasemmisto, joka on arvosteluissaan täysin eri linjoilla ehdotonta uusliberalistista oppia toitottavien eurooppalaisten pankkien kanssa, vaatii vakaussopimuksen perinpohjaista uudistamista. Vaadimme työllisyyttä, kasvua ja sosiaalista koheesiota koskevaa eurooppalaista sopimusta, jossa esitetään sosiaaliset arviointiperusteet mitattavine ja todennettavine indikaattoreineen, ja määrätään rangaistuksia ja seuraamuksia näitä perusteita rikkoville valtioille, esimerkiksi korkeaa työttömyyttä ylläpitäville valtioille. 
Blokland (IND/DEM ).
    Arvoisa puhemies, lähes kaksi vuotta sitten puheenjohtaja Prodi kuvaili vakaus- ja kasvusopimusta typeräksi. Noina kahtena vuonna keskustelu on jatkunut kiihkeänä ja huipentunut komission ehdotuksiin, joista keskusteltiin edellisessä Ecofin-neuvoston kokouksessa Scheveningenissä.
Mielestäni komission ehdotukset tarjoavat perustan vakaus- ja kasvusopimuksesta käytävän keskustelun kehittämiselle, ja selkeä ja avoin päätöksenteko edistää sopimuksen täytäntöönpanoa. Tarvitaan vielä yksiselitteisiä seuraamuksia. Parhaillaan käytävä keskustelu ei saisi haitata sopimuksen täytäntöönpanoa tai luottamusta euroon.
Aikanaan keskustelussa todettiin, että talouden kehityssuunnat pitäisi ottaa paremmin huomioon, jotta hyvinä vuosina säästetyt ylijäämät voitaisiin käyttää huonoina vuosina. Haluaisin kuulla neuvoston puheenjohtajalta Zalmilta, onko tämä ehdotus hyväksytty, ja voitaisiinko sen avulla hyvinkin saada aikaan hyväksyttävä uusi sopimus.
Haluaisin myös kysyä, voisiko neuvosto antaa lisäselvityksen Ecofin-neuvoston seuraavan puheenjohtajan Jean-Claude Junckerin tehtävistä. 
Radwan (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, arvoisa komission jäsen, kaksi tai kolme vuotta sitten edeltäjänne, maanmiehenne ja puoluetoverinne Solbes puhui parlamentissa ja vastasi puheenjohtaja Prodin huomautuksiin, joita on lainattu tänään jo useaan otteeseen. Sopimus on riittävän joustava, eikä sitä tarvitse muuttaa. Siksi meidän onkin nyt kysyttävä itseltämme, miksi kahden vuoden jälkeen vaaditaankin yhtäkkiä muutosta – vaatimus saattaa vaikuttaa erilaiselta, mutta on peräisin samasta puolueryhmästä.
Mielestäni on teille kunniaksi, että olette ryhtynyt viimeiseen yritykseen sopimuksen pelastamiseksi, koska on yksinkertaisesti käynyt ilmi, että valtiovarainministerit, varsinkin Saksan ja Ranskan ministerit, pystyvät laatimaan eurooppalaista lainsäädäntöä, mutta eivät noudattamaan sitä. Muistan, miten valtiovarainministeri Zalm käytti puheenvuoron valiokunnassamme ja vaati muun muassa kaikille tasavertaista kohtelua. Korostan tätä seikkaa. Kaikkia on kohdeltava tasavertaisesti, ja laki koskee kaikkia. Olen tyytyväinen myös siihen, että olette haluton tarkistamaan perustamissopimusta ja että 3 prosentin ja 60 prosentin rajat säilyvät ennallaan.
Puhuitte joustavuudesta, ja joustavuudelle on todellakin olemassa hyvät taloudelliset perusteet. Haluan kuitenkin tehdä selväksi, että nämä syyt on eriteltävä. Tässä tapauksessa joustavuus tuntuu antavan mille tahansa valtiolle, jolla on joitakin kansallisia erityispiirteitä, luvan vetoamaan niihin, ja komissio toteuttaa tällaisten valtioiden tahdon ilman muuta. Komission on tehtävä parannuksia tässä suhteessa ja käsiteltävä perusteellisemmin asiaan liittyviä yksityiskohtia. 
Mielestäni on erittäin valitettavaa, ettei edes komissio käsittele sopimukseen liittyviä ongelmia, ja niiden hoitamiseen tarvitaan parempi menettely. Jos hallituksille sanotaan, että niiden on säästettävä ja vähennettävä velkaa hyvinä aikoina, en usko niiden yhtäkkiä tekevän niin ainoastaan siksi, että komissio käskee, vaan koska ne haluavat täyttää vaalilupauksensa tulotason parantuessa. Komission asemaa olisikin siten vahvistettava neuvostoon nähden kyseisessä asiassa. Euroopan kansanpuolueen (kristillisdemokraatit) ja Euroopan demokraattien ryhmä tukee teitä, ja toivon, että niin tekevät edes jotkut valtiovarainministereistä.
Lopuksi vielä yksi huomautus. Vakaus- ja kasvusopimusta ei pitäisi vielä syyttää Lissabonin strategian todennäköisestä epäonnistumisesta, vaan se on kansallisten hallitusten syytä. Se olisi satuilua, eikä sitä pitäisi sallia missään olosuhteissa.
Berès (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, onnittelen teitä lämpimästi. Ne, joille vakaus- ja kasvusopimus ei ole mikään fetissi, ovat odottaneet tätä hetkeä jo kauan. Tabu on rikottu. Voimme puhua vakaus- ja kasvusopimuksesta, ja jopa sen uudistamisesta. Arvoisa komission jäsen, onnittelen teitä todellakin lämpimästi, koska valtiovarainministereiden mielestä tiedonantonne on hyvä perusta työskentelylle. Tämä vaikuttaakin minusta suurelta edistysaskeleelta. Ranskan ja Saksan tilanteesta sekä tuomioistuimen päätöksestä on epäilemättä ollut teille apua, mutta edistystä on kuitenkin tapahtunut, joten meidän on hyödynnettävä sitä ja meille avautuneita mahdollisuuksia.
Tähän tilaisuuteen on tartuttava ensinnäkin, jotta asiat saadaan taas kuntoon, enkä voi siten yhtyä jäsen Radwanin arvioon. Ei ole tarkoitus selvittää, onko Lissabonin strategia epäonnistunut ja onko sopimus pelastettava. Kyse on siitä, miten käytämme sopimusta saadaksemme Lissabonin strategian onnistumaan, ja tarkastellessani asiaa tältä kannalta minusta näyttää, että meidän täytyy ja että me voimme nähdä enemmän vaivaa pitääksemme menot paremmin kurissa. Tarkoitan tällä niitä menoja, joiden turvin koko Lissabonin strategia pannaan täytäntöön. Mielestäni kilpailukyky ei ole Lissabonin strategian olennaisin sisältö. Lissabonin strategia onnistuu, jos se perustuu strategiaan, jonka tavoitteena on täystyöllisyys sekä tutkimukseen ja osaamiseen pohjautuva kestävä kehitys.
Arvoisa komission jäsen, käsittelen seuraavaksi seikkaa, jonka tuotte esiin tiedonannossanne mielestäni vain pintapuolisesti, ja jota on käsiteltävä perusteellisemmin, nimittäin koordinoinnin sekä vakaus- ja kasvusopimuksen välistä yhteyttä. Tiedätte paremmin kuin minä, että tähän saakka nämä koordinointitoimet ovat olleet vain teoreettisia. Ne tekijät, joiden ansiosta siitä voisi tulla perussääntö ja toiminnan laadun määre, eivät toimi. Tästä syystä vakaussopimus on kuin pelkkä tilinpäätös, josta käy ilmi, miten asiat ovat sujuneet, mutta jolla ei voida päättää sopimuksen dynamiikasta tai yhteisistä valinnoista.
Viimeiseksi käsittelen ainoaa asiaa, johon parlamentti osallistuu: ehdotuksistanne ja vakaussopimuksen täytäntöönpanosta ja koordinoinnista käytävää demokraattista keskustelua. Tässä on paljon tehtävää. Euroopan parlamentti mainitaan tiedonannossanne yhdessä kohdassa, mutta vaikuttaa siltä, että se on pelkkä muodollisuus ja että olennaisimmat keskustelut käydään loppujen lopuksi vain tarkoin valikoidussa ja ehdottoman suljetussa piirissä, eli euroryhmää edustavassa Ecofin-neuvostossa. Tämä muuri on hajotettava. Keskustelun on laajennuttava tämän ryhmän ulkopuolelle, sillä ellei niin tapahdu, ei synny julkista keskustelua talouspolitiikasta, jossa on pohjimmiltaan kysymys yhteiskunnan tekemistä kansalaisten etujen mukaisista yhteisistä valinnoista. Jos parlamentti ja johtamani valiokunta voivat edesauttaa tätä, olemme mielestäni tehneet yhdessä hyvää työtä. Toivotan teille onnea!
Riis-Jørgensen (ALDE ).
   – Arvoisa puhemies, en voi onnitella komission jäsentä, mutta esitän kolme kysymystä.
Arvoisa komission jäsen, miksi teillä on niin kiire suunnitella uusia sääntöjä? Miksi ette tee kuten edeltäjänne Solbes, jonka mielestä vakaus- ja kasvusopimus oli täysin kunnossa? Mielestäni meidän on odotettava, että uusi komissio aloittaa työnsä. Komission tehtävä on huolehtia näistä säännöistä ja valvoa niitä. Myös neuvoston puheenjohtaja Zalm on jälleen paikallaan edustamassa Alankomaita, jotta voisimme kuulla tästä asiasta hänen tavanomaisen jyrkän kantansa, josta tietenkin pidän. Odottakaamme siis hetki.
Miksi emme käytä aikaa keskustellaksemme komission asemasta vakaus- ja kasvusopimuksessa: siitä, voidaanko varoitus antaa ilman valtiovarainministerien hyväksyntää tai siitä, olisiko vakaus- ja kasvusopimusta rikkovien valtioiden yleisesti mahdollista saada äänioikeus neuvostossa?
Kysyisin myös Euroopan parlamentin sosialidemokraattien ryhmän puheenjohtajalta, joka on valitettavasti poistunut istunnosta, miksei kukaan saa otetta liittokansleri Schröderistä ja kehota häntä noudattamaan sääntöjä? Joustava vakaus- ja kasvusopimus ei tietenkään auta häntä. 
Liittokansleri Schröderin ongelma on, ettei hän noudata vakaus- ja kasvusopimusta, eivätkä joustavat säännöt auta häntä, joten on varmistettava, että hänet saadaan noudattamaan sääntöjä. Saksassa on tehtävä merkittäviä rakenneuudistuksia. 
Figueiredo (GUE/NGL ).
   – Arvoisa puhemies, komissio on vihdoinkin myöntänyt, että valtioiden erilaiset taloudelliset ja sosiaaliset olosuhteet saattavat kyseenalaiseksi vakaus- ja kasvusopimuksen noudattamista koskevien kriteerien järjellisen perustan.
Tämä oikeuttaa, vaikkakin myöhäisessä vaiheessa, jo alusta saakka esittämämme arvostelun. Olemme arvostelleet julkisen alijäämän 3 prosentin ylärajaa, ja varoittaneet sen sosiaalisista ja taloudellisista seurauksista. Voimme vain pahoitella sitä, että nämä ehdotukset tehdään vasta, kun Ranska ja Saksa ovat useina peräkkäisinä vuosina rikkoneet sopimusta, ja että ne ovat todellisuudessa vain näennäinen toimi, joka päästää Ranskan ja Saksan kiipelistä.
Tiedämme, että vakaus- ja kasvusopimusta on käytetty perusteena julkisista investoinneista pidättymiselle varsinkin valtion vastuulla olevalla sosiaalialalla, ja että sillä on kannustettu toiminnan yksityistämistä. Tiedämme, että kasvun hidastumisen, pysähtyneisyyden ja Portugalin kaltaisissa maissa taloudellisen taantuman seuraukset lisäävät työttömyyttä ja sosiaalista syrjäytymistä. Siksi vakaus- ja kasvusopimus on mielestämme kumottava nopeasti, ja EU:n talouden ja rahapolitiikan suuntaviivat on tarkistettava perusteellisesti. Taloudellisen ja sosiaalisen kehityksen turvaamiseksi vakaus- ja kasvusopimus on korvattava sopimuksella, joka todella auttaa meitä lisäämään työllisyyttä ja tukemaan sosiaalista kehitystä, sopimuksella, jossa etusijalla ovat sosiaalinen ja taloudellinen yhteenkuuluvuus, työpaikat ja sosiaalinen osallisuus. 
Evans, Jonathan (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, tiedän hyvin edustavani kansakuntaa, joka ei kuulu Euroopan talous- ja rahaliittoon, ja puoluetta, joka vastustaa liittymistä euroalueeseen. En pyydä anteeksi tätä, koska mielestäni Yhdistyneen kuningaskunnan talous pärjää paremmin euroalueen ulkopuolella, ja tästä on todisteena huomattavasti suurempi kasvuvauhtimme euroalueen valtioiden keskiarvoon verrattuna. Kuten puolueeni johtaja Michael Howard äskettäin Berliinissä pitämässään puheessa kuitenkin totesi, mielestämme eri jäsenvaltioiden tulisi yhdessä voida jakaa vastuutaan eri aloilla valintansa mukaan. Toivommekin euroalueeseen kuuluville kollegoillemme kaikkea hyvää.
Kannatan täysin periaatetta, jonka mukaan hallitusten tulisi välttää liiallisia budjettialijäämiä varsinkin silloin, kun talous kasvaa voimakkaasti ja työttömyys on alhainen. Meidän olisi pitänyt helposti pystyä pitämään menomme Euroopan unionin jäsenvaltioilta vaadituissa rajoissa, sillä meidän kaikkien – eikä ainoastaan euroalueeseen kuuluvien valtioiden – on tarkoitus noudattaa näitä ohjeita. Koska Yhdistynyt kuningaskunta ei kuulu euroalueeseen, se vältti komission moitteet ylittäessään budjettivajeen 3 prosentin ylärajan.
Muiden Euroopan valtioiden kansalaiset eivät olleet yhtä onnekkaita: alankomaalaiset ja portugalilaiset ovat joutuneet hillitsemään julkisia menojaan tiukoilla toimilla yrittäessään noudattaa sopimusta taantuman kourissa. Sen sijaan että niitä olisi onniteltu, ne saivat iskun vasten kasvoja Ranskan ja Saksan hallituksilta, jotka käyttivät vaikutusvaltaansa kiertääkseen sääntöjä ja välttääkseen sakot, jotka toteutuessaan olisivat saattaneet kannustaa niitä pelaamaan yhteispeliä, jota ne toisinaan meiltä vaativat. Tästä aiheutunutta vahinkoa ei voi yliarvioida. Euro on kunnianhimoinen hanke. Kaikkiin tällaisiin hankkeisiin on sijoitettava valtavat määrät poliittista pääomaa. Vahvat valuutat vaativat uskottavaa johtajuutta, joka tässä tapauksessa puuttuu. Siitä lähtien, kun euro otettiin käyttöön, juuri sääntöjen laatijat ovat olleet vähiten valmiita noudattamaan niitä.
Viime viikolla julkistetut uudet suuntaviivat olivat vain tyhjiä lupauksia selkeistä ja tehokkaista säännöistä. Pohjimmiltaan niillä annetaan periksi poliittiselle mahdille. Monet ovat vihjanneet, että euron lopullinen menestys mitataan pitkällä aikavälillä sillä, päättävätkö Yhdistynyt kuningaskunta, Ruotsi ja Tanska liittyä siihen. En aio ennustaa tulevaisuutta, mutta minun on sanottava, että valuutan vartijoiden viimeaikaiset toimet eivät suinkaan ole rohkaisseet niitä, jotka epäilevät ja suhtautuvat varovaisesti liittymiseen. 
Goebbels (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, meidän Eurooppamme kaltainen yhteisö, jolla on yhteinen historia, ei voi toimia, jollei vapaaehtoisesti hyväksyttyjä sääntöjä noudateta.
Tämä oli tuomioistuimen ydinsanoma vakaussopimusta koskevassa asiassa. Tuomioistuimen päätöksellä vahvistettiin, että jäsenvaltioilla on harkintavalta eikä niillä ole velvollisuutta toimia komission toiveiden mukaisesti. Tuomioistuin antoi myös hyödyllistä tukea komission yksinomaiselle aloiteoikeudelle. Komissio teki hiljattain nykyisten sääntöjen muuttamiseen tähtäävän aloitteen. Meidän on suhtauduttava myönteisesti tähän Prodin komission poliittiseen päätökseen ja kiitettävä komission jäsentä Almuniaa.
Sosialistit kannattavat vakauttamispolitiikkaa ja inflaation torjumista, sillä vakaus ilman kasvua tapahtuu tulevien menojen kustannuksella ja johtaa säästöpolitiikkaan, josta kärsivät ensimmäisinä kaikkein vähäosaisimmat. Vaikka sopimuksen kaksi pilaria, nuo kuuluisat 3 prosentin ja 60 prosentin rajat, eivät olisikaan täysin tieteellisesti perusteltuja, tavoitteita ei pidä muuttaa. Tilanne kussakin 25 jäsenvaltiossa vaihtelee tuntuvasti. Todistetusti valtiolla, jonka velka on noin 60 prosenttia suhteessa BKT:seen, on enemmän liikkumavaraa kuin valtiolla, jonka harteilla on yli 100 prosentin julkinen velka.
Sosiaalidemokraattien ryhmä haluaa jättää jäsenvaltioille joustovaraa laskusuhdanteen varalta, jotta ne voivat noudattaa elvyttävää rakennepolitiikkaa, vaikka se merkitsisikin – tästä olen samaa mieltä jäsen Radwanin kanssa – että niiden on noudatettava tiukempaa budjettikuria vahvan kasvun aikana.
Ennen kaikkea on arvioitava julkisten menojen laatua. On valittava kulutusmenojen ja tulevaisuuden turvaamiseen tarkoitettujen menojen välillä. Lainaa on otettava ainoastaan tuottaviin investointeihin. Tämä perustuu parempaan taloushallintoon EU:ssa ja nykyistä perusteellisempaan talouspolitiikan yhteensovittamiseen. Vaikka onkin oltava tyytyväinen siihen, että Jean-Claude Junckerista tulee euroryhmän pysyvä puheenjohtaja, hänen tehtävänsä on kuitenkin ainoastaan kokousten johtaminen, ei päätösten tekeminen. Jotta vakaussopimuksesta tulisi myös kasvusopimus, on pantava täytäntöön kansallista talousarviokäytäntöä koskevia sitovia sääntöjä.
EKP suhtautui kielteisesti komission ehdotuksiin. Olen kiitollinen siitä, että neuvoston puheenjohtaja Zalm vastasi melko nuivasti Euroopan keskuspankin kannanottoon. EKP:n riippumattomuus on vahvistettu ja vahvistetaan tulevaisuudessakin perustamissopimuksessa. Vaikka rahapolitiikka onkin yksinomaan keskuspankin vastuulla, on talouspolitiikka yksinomaan jäsenvaltioiden vastuualuetta. Poliittisten päättäjien on koordinoitava eurooppalaista talouspolitiikkaa, ei EKP:tä vastaan, mutta erillään sen ainoastaan rahapolitiikkaan rajoittuneesta näkemyksestä. 
Maaten (ALDE ).
   – Arvoisa puhemies, tuomioistuimen 13. heinäkuuta tekemä päätös oli edistysaskel vakaus- ja kasvusopimusta koskevassa taistelussa. Se oli riippumattoman elimen selkeä viesti, jossa puollettiin Euroopan komission toimintatapaa niitä jäsenvaltioita kohtaan, jotka ylittivät rakenteellisista syistä alijäämää koskevan 3 prosentin rajan.
Kuitenkin tämä samainen komissio, johon nyt tosin kuuluu uusi jäsen, jättää käsiteltäväksi vakaus- ja kasvusopimuksen uudistamista koskevan ehdotuksen, jonka moniselitteisyyteen sääntöjä rikkovien hallitusten tilintarkastajat suhtautuvat erityisen myönteisesti.
Komissiolla on mielessään järkevämpi tapa sopimuksen soveltamiseksi, mutta ihmettelen, miten se määrittelee järkevyyden, sillä mistä lähtien on ollut järkevää palkita rikkomuksista? Emme saa tehdä asioista monimutkaisempia kuin ne jo ovat. Sopimuksen vahvuus on sen yksinkertaisuudessa. Kaksi suurta jäsenvaltiota etsii nyt ratkaisua vaikeaan taloudelliseen tilanteeseensa sopimuksen kustannuksella ja ottaa aivan liian innokkaasti etumaksua tulevaisuudelta.
Miten voimme siis varmistua siitä, että nuo jäsenvaltiot, Ranska ja Saksa, noudattavat sopimuksia uudessa järjestelmässä ja, kuten jäsen Klinz aiemmin huomautti, ennen kaikkea toteuttavat tarvittavat talousuudistukset? Olen täysin samaa mieltä Ecofin-neuvoston puheenjohtajan kanssa, että sopimuksen tarkistaminen voisi tietenkin osoittautua hyödylliseksi. Vaikka aiemmin puolustin kiihkeästi komission vahvempaa asemaa sopimuksen täytäntöönpanossa, uudella komission jäsenellä on täysi työ saada minut vakuuttuneeksi siitä, että sopimus on hänellä hyvissä käsissä. On aivan yhtä hyvä, että neuvosto on Alankomaiden puheenjohtajakaudella osoittanut edes kantavansa vastuuta. 
Toubon (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja Zalm, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, ryhmämme ranskalaiset jäsenet katsovat, että vakaus- ja kasvusopimus on yksi Euroopan talouden ja valuutan tukipylväistä. Haluamme, että sitä sovelletaan käytännössä julkisten menojen hallinnoimiseksi, liiallisten alijäämien torjumiseksi ja jäsenvaltioiden julkisen talouden moitteettoman hoidon varmistamiseksi. Juuri tästä syystä kannatamme komission ehdotusta ja olemme tyytyväisiä ministerineuvoston myönteiseen suhtautumiseen.
Aiempien kokemusten perusteella komission ehdotuksessa on kyse vain ja ainoastaan siitä, että sopimuksen määräyksiä voidaan soveltaa täysimääräisesti ja järkevästi muuttamatta kahta tärkeintä arviointiperustetta: alijäämän ja velan osuutta. Hyväksymme 3. syyskuuta laaditun tiedonannon periaatteet, joita ovat komission mahdollisuus antaa ennakkovaroituksia, huomion kiinnittäminen velkaantumiseen, budjettiylijäämien muodostaminen taloudellisen kasvun aikana, jotta saadaan liikkumavaraa talouden taantuessa – näin oravatkin toimivat – poikkeuksellisten olosuhteiden huomioon ottaminen – ministerineuvoston olisi rajattava tämä käsite sopimuksessa tiukasti – ja lopuksi talouspolitiikan päätavoitteiden yhteensovittaminen kansallisten kansanedustuslaitosten päätösten kanssa. Tässä ehdotuksessa korostetaankin voimakkaammin talouskehitystä ja pyritään sinnikkäästi välttämään ne vaarat, joita dogmaattisuus saattaa aiheuttaa liiketoiminnalle ja työllisyydelle. Jos Ranska esimerkiksi pystyy tänä vuonna panostamaan voimakkaasti Euroopan kasvuun, se johtuu epäilemättä siitä, että sopimusta ei sovellettu siihen niin jyrkästi.
Olemme myös tyytyväisiä siihen, että Jean-Claude Juncker on nimitetty euroryhmän pysyväksi puheenjohtajaksi, sillä se vie asioita oikeaan suuntaan. Tulevaisuudessa finanssipolitiikassa voidaan panostaa voimakkaammin kasvuun ja edistää näin ollen ratkaisevasti Lissabonin tavoitteiden saavuttamista. Nämä tavoitteet ratkaisevat kilpailukyky- ja hyvinvointinäkymät Euroopan unionissa. 
Barón Crespo (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, käytän puheenvuoron tukeakseni komission tiedonantoa talouspolitiikan ohjausjärjestelmän vahvistamisesta ja vakaus- ja kasvusopimuksen täytäntöönpanon selkeyttämisestä.
On tärkeää käsitellä uudelleen talouspolitiikan ohjausjärjestelmää, sillä nykyinen tilanteemme juontaa juurensa Maastrichtin sopimuksesta, jossa määrätään talous- ja rahaliitosta. Rahaliitto suunniteltiin ja toteutettiin, talousliittoa ei niinkään. Nyt kymmenvuotias vakaus- ja kasvusopimus laadittiin jonkinlaisesta epäluottamuksesta tiettyjä jäsenvaltioita kohtaan, jotka eivät tuntuneet pystyvän täyttämään edellytyksiä.
Euroopan unionin luomisvoima osoittaa, että silloiset kokelaat ovat nyt kaikkein nuhteettomimpia ja, hämmästyttävää kyllä, eniten rikkeitä on tilillään niillä, jotka tuolloin vaativat nuhteettomuutta. Tämä antaa toivoa Euroopan unionin yhdentymisen suhteen.
Sen jälkeen olemme ottaneet käyttöön euron, päättäneet Lissabonin strategiasta ja laatineet perustuslain – haluan muistuttaa, että kaikki hallitusten edustajat osallistuivat valmistelukunnan työryhmään vastustaakseen talouspolitiikan ohjausjärjestelmän täytäntöönpanoa.
On siis välttämätöntä tarkistaa ja ajanmukaistaa vakaus- ja kasvusopimusta, koska se ei monessa suhteessa toimi – varsinkaan kasvun kannalta – ja koska meidän on täytynyt turvautua tuomioistuimeen, jotta tietyt valtiot saataisiin noudattamaan sitä.
Mielestäni tämä oikeuttaa sekä komission menettelyn – jota tietenkin tuemme – että neuvoston myönteisen suhtautumisen, sillä samoin kuin Euroopan keskuspankin on noudatettava monetarismia, neuvoston on huolehdittava talouden toimivuudesta. 
Hoppenstedt (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, talouden hallinnoinnin lujittaminen ja vakaus- ja kasvusopimuksen täytäntöönpanon selkeyttäminen ovat tärkeitä kysymyksiä. Ne eivät ole tärkeitä ainoastaan siksi, että huomio keskitettäisiin jälleen sopimuksen perusperiaatteisiin ja vahvistettaisiin rahaliiton vakauden perustaa, vaan myös siksi, ettei heikennettäisi sitä luottamusta, jonka kansalaiset antoivat meille vuonna 1997 euron käyttöönottoa koskevassa keskustelussa, jota käytiin Euroopan parlamentin lisäksi muuallakin. Vakaus- ja kasvusopimuksen perustana on oikeuden ja kestävän kehityksen vaatimus. Siksi sen on pysyttävä voimassa, ja sen suuntaa ja soveltamista on jatkettava ja lujitettava Maastrichtin sopimuksen ja Euroopan perustuslaista tehdyn sopimuksen mukaisesti.
Vakaussopimus kuvastaa sitä yksinkertaista taloudellista perustotuutta, että tänään otettu velka päätyy aina tulevien sukupolvien veronmaksajien kannettavaksi. Sopimuksessa vaaditaankin oikeutetusti loppua valtion velkaantumiselle ja valtiontalouden tasapainottamista koko suhdannekierron ajan. Kuten on pantu merkille, sopimuksen sääntöjen mukaan on mahdollista hyväksyä tilapäisiä alijäämiä noususuhdanteen aikana, mutta seuraavassa noususuhdanteessa nämä uudet velat on maksettava.
Tällä perusteella komission tiedonannossa esitetään oikeutettu kysymys pitkän aikavälin elinkelpoisuudesta ja vaaditaan tiiviimpää yhteyttä talouspolitiikan olennaisten osatekijöiden ja vakaus- ja kasvusopimuksen välille. Suhtaudun kuitenkin kriittisesti tiedonannossa esitettyyn näkemykseen siitä, että talouden kehittämistä koskevia komission suosituksia olisi painotettava nykyistä voimakkaammin. Komission tiedonannossa on kaikkiaan viisi keskeistä ehdotusta. Ajanpuutteen vuoksi voin arvioida niistä ainoastaan yhtä, finanssipolitiikan parempaa koordinointia ja täytäntöönpanoa. Entistä tiiviimpi yhteys talouspolitiikan keskeisiä osatekijöitä koskevien komission suositusten ja vakaus- ja kasvusopimuksen välillä on myönteinen asia, ja sen avulla komissio on voinut kannustaa kilpailua Euroopan unionin 25 jäsenvaltion järjestelmien välillä ja antaa tärkeän panoksen Lissabonin tavoitteiden saavuttamiseksi.
Meidän pitäisi siksi tukea varauksetta näitä uusia ehdotuksia, joiden tavoitteena on jäsenvaltioiden finanssipolitiikan avoimuuden ja vastuullisuuden lisääminen, ja on varmasti kaikkien rahaliiton jäsenten edun mukaista tukea vakaus- ja kasvusopimuksen uskottavuutta avoimien tietojen avulla. 
Bullmann (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, Euroopan unionin finanssipolitiikan pääasiallisena tavoitteena on oltava talouden vakaasta pohjasta huolehtiminen. Sen on oltava vakaa ja ennustettava, mutta siitä ei saa koskaan tulla ideologista.
Olen jokseenkin hämmästynyt kuullessani parlamentissa sanottavan, että luottamus euroon on järkkynyt. Onko löydetty yhtäkään taloudellista todistetta tällaisen väitteen tueksi? Asia on täysin päinvastoin. Yritykset, joihin olen yhteydessä, ovat enemmän huolissaan euron vahvuudesta suhteessa Yhdysvaltain dollariin ja nykyisestä alhaisesta talouskasvusta. Ihmiset, joiden kanssa olen tekemisissä, ovat huolissaan Euroopan unionin korkeasta työttömyydestä.
Olen varma, että komission jäsenellä Almunialla on tilaisuus tarkastella euroa kohtaan tunnettua luottamusta ja euroa koskevia kansainvälisiä käsityksiä vastauksessaan, ja voimme joka tapauksessa jatkaa keskustelua Euroopan parlamentissa. Hyvä jäsen Poettering, oli erittäin mielenkiintoista huomata, miten laajaa keskustelua asiasta käydään teidän ryhmässänne. Tämä on kiehtova keskustelu, ja ilmeisesti keskustelu on vilkasta myös Euroopan kansanpuolueen (kristillisdemokraatit) ryhmässä.
Ehdotamme, että olisimme järkeviä ja välttäisimme ideologisuutta. Haluamme tukea komission ajatuksia, joiden ansiosta sopimusta voidaan tehostaa ja vakausmenettely muuttaa vakaus- ja kasvusopimukseksi. Meidän on korkea aika käydä käsiksi tähän tehtävään. 
Brunetta (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen Almunia, hyvät kollegat, jokapäiväisissä keskusteluissamme toteamme, että voidakseen kilpailla menestyksekkäästi maailmantaloudessa Euroopan on parannettava talouskasvuaan ja konkreettista ja aineellista infrastruktuuriaan sekä tehtävä enemmän uudistuksia. Joka päivä toteamme, että meidän on pantava täytäntöön Lissabonin toimintaohjelma, mutta tulokset ovat kaikkien nähtävillä.
Nykyinen vakaus- ja kasvusopimus ei voi rakenteensa vuoksi tarjota ratkaisua kasvuun, infrastruktuurin puutteisiin tai uudistusvaatimuksiin. Se on vain huono korvike yhteiselle talous- ja kasvupolitiikalle, jota ei ole. Vahvat valtiot halusivat sopimuksen, koska ne eivät luottaneet heikkoihin, mutta loppujen lopuksi suuret valtiot laiminlöivät ensimmäisinä sen noudattamisen.
Jokin tässä ei siis toimi, ja meidän on oltava rehellisiä ja myönnettävä se. Kuten tiedämme, päättäjät voivat tiivistää kasvua, infrastruktuuria ja uudistuksia koskevat kolme strategista tavoitetta kaavaksi, jota talousteoriassa kutsutaan kultaiseksi säännöksi. Sen mukaan sukupolvien välisiä investointimenoja voidaan rahoittaa alijäämällä ja samalla edellyttää nykyisten menojen rahoittamista niin, ettei synny julkisen talouden alijämää.
Tähän saakka eurooppalainen virkakoneisto ja eurooppalaiset hallitukset ovat torjuneet kultaisen säännön käyttöönoton, koska ne pelkäävät jäsenvaltioiden käyttävän vallitsevaa tilannetta hyväkseen. Tällaiset pelot ovat oikeutettuja, mutta Eurooppaa ei voida rakentaa pelolle. Jotta vältettäisiin kansallinen opportunismi kultaisen säännön käyttöönoton yhteydessä, tarvitaan selkeät eurooppalaiset tavoitteet ja säännöt sekä yhtä selkeä rahoitus, jonka tarkoituksenmukaisuus todetaan ennakkotarkastuksilla ja tulokset jälkitarkastuksilla, niin ettei jää mahdollisuuksia kirjanpitokikkailulle tai uhkailutaktiikalle, joita jopa tiukan linjan noudattajina pidetyt valtiot ovat lähimenneisyydessä käyttäneet aivan liian usein. Miksi emme kokeilisi kultaista sääntöä? Jos kultaista sääntöä ei oteta mukaan sopimusuudistukseen, EKP on oikeassa todetessaan, että on parempi antaa periksi ja jättää sopimus ennalleen, typeräksi ja vahvojen helpoksi kiertää halunsa mukaan. Silloin sopimus on kuitenkin myös hyödytön, ellei jopa vahingollinen, kun otetaan huomioon, että useiden puolueiden tukemat varovaiset tulkinnalliset korjaukset, jotka koskevat keskipitkän aikavälin alijäämien joustavuutta sekä velkojen kestävyyttä, ovat melko hyödyttömiä.
Arvoisa komission jäsen Almunia, toivotan teille onnea työssänne ja kehotan teitä tällaisena vaikeana aikana toimimaan kyllin rohkeasti Eurooppamme yhdentymisen puolesta. Älkää kuunnelko omaa etuaan tavoittelevien valepukuisten seireenien laumoja, jotka todennäköisesti tuhoavat sekä sopimuksen uskottavuuden että sen mukana koko Euroopan uskottavuuden. 
Bersani (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, haluan huomauttaa Euroopan kansanpuolueen (kristillisdemokraatit) ja Euroopan demokraattien ryhmän jäsenille – en kuitenkaan jäsen Brunettalle, jolla on hyvin erilaiset käsitykset asiasta – että vakaus- ja kasvusopimusta ei olla muuttamassa höllemmäksi. Se olisi virhe. Sopimusta on muutettava, koska se on alkanut sotia itseään vastaan. Sen mekanismit pysyvät tasapainossa, jos nimellinen talouskasvu on noin 5 prosenttia. Euroopan potentiaalinen kasvu jää jatkuvasti alle kyseisen määrän, eikä sopimus siis pidä. Jos se jätetään ennalleen, velkataakka kasvaa.
Komission ehdotukset ovat järkeviä. Niitä voidaan parantaa ja vahvistaa niin, että edistetään Lissabonin tavoitteita ja Euroopan yhdentymistä, jolloin vältetään kansallisen politiikan kariutuminen. Jos esimerkiksi nimetään täsmälliset mekanismit, joilla sopimuksesta saadaan kokonaan ja automaattisesti suhdanteisiin perustuva, jotta tuettaisiin eurooppalaisia investointiohjelmia tai annettaisiin sovittua joustovaraa valtioille, jotka toteuttavat Lissabonin uudistuksia rakennepolitiikan avulla, se ei merkitse sääntöjen höllentämistä vaan niiden tehostamista ja kohdentamista kasvun ja yhdentymisen edistämiseksi.
On myös oikeudenmukaista tarkastella lähemmin velkaa, ei kuitenkaan sen määrää vaan kehitystä. Matemaattisista syistä suuri velka alenee nopeammin kun sekä kasvun että alijäämän pienentämisen edellytykset ovat samat, ja siksi on tarkoituksenmukaista ja reilua rankaista aiemmin kertyneiden virheiden sijasta ennen kaikkea leväperäisyydestä niiden korjaamisessa. 
Puhemies.
   – Neuvoston puheenjohtaja on ilmoittanut, että hänen on poistuttava keskustelusta välttämättömistä syistä.
Menettelemme siksi seuraavasti: annan puheenvuoron neuvostoa edustavalle ministerille Zalmille, joka tekee selkoa keskustelusta saamistaan vaikutelmista ja sen sisällöstä, ja sen jälkeen jatkamme keskustelua, jonka päättää komission jäsenen Almunian puheenvuoro. 
Zalm,
   . Olen hyvin kiitollinen siitä, että annoitte minulle tilaisuuden sanoa muutaman sanan nyt. Pyydän anteeksi, että lähden aikaisemmin, mutta ongelma on siinä, etten ole vain neuvoston puheenjohtaja ja Alankomaiden valtiovarainministeri, vaan toimin tällä hetkellä myös pääministerin sijaisena, koska hän on sairaalassa. Minulla on monia velvoitteita täytettävänä.
Kuunneltuani kaikkia lausumia on ilmeistä, että parlamentissa on lukuisia erilaisia näkökantoja. En ole siitä yllättynyt. Ehkäpä pääsemme joissakin asioissa yhteisymmärrykseen. Neuvoston puheenjohtajana minun on ilmaistava näkemyksiäni hyvin varovaisesti, koska minulla ei ole ollut tilaisuutta varmistaa, ovatko kaikki 24 kollegaani yhtä mieltä vastauksistani joihinkin esitettyihin huomioihin. Tarkastelen nyt vain muutamaa aihetta.
Ensinnäkin useat puhujat kysyivät, miksi meillä oli ongelmia vakaussopimuksen kanssa. Aiemmin teimme sen perusvirheen, ettemme käyttäneet hyväksi noususuhdannetta vakauttaaksemme taloutta. Uskoakseni jäsen Poettering ja jäsen Klinz sanoivat tästä aiheesta muutaman sanan. Ranskalaiset ja saksalaiset kollegani tulivat myös siihen tulokseen, että jos heidän taloutensa olisi ollut ylijäämäinen tai tasapainossa ennen laskusuhdanteen alkamista, he eivät olisi ylittäneet liiallisen alijäämän 3 prosentin ylärajaa, ja kaikilta näiltä ongelmilta olisi vältytty.
Mielestäni tästä on tärkeää olla yhtä mieltä. Ne, jotka nyt arvostelevat sopimusta sen tiukkuudesta, eivät todennäköisesti ole samoja ihmisiä, jotka kannattivat tiukempaa vakauttamista noususuhdanteen aikana. Ehkä noususuhdanne oli heidän mielestään niin hyvällä mallilla, että saatoimme kuluttaa jopa enemmän kuin hallitukset suunnittelivat. Siltä ainakin minusta vaikutti.
Meidän on oltava johdonmukaisia koko suhdannesyklin ajan. Jos vakautamme taloutta päättäväisesti hyvinä aikoina, voimme olla rauhallisempia talouden kääntyessä laskusuhdanteeseen. Yksi opituista asioista on, että vakauttamista on jatkettava koko suhdannekierron ajan.
Toivon, ja tekin varmasti toivotte, että olemme nyt noususuhdanteen alussa. Jos käytämme tuon ajan hyvin, väistämätön laskusuhdanne ei pääse jälleen kerran aiheuttamaan aiemman kaltaisia ongelmia. Tässä suhteessa vakaussopimuksen tekstiä ei tarvitse muuttaa.
Kuten jotkut puhujat ovat huomauttaneet, vakaus- ja kasvusopimus ei ole vastaus kaikkeen. Tarvitaan myös Lissabonin prosessia. Mielestäni vakaussopimuksen ja Lissabonin prosessin välillä ei tarvitse olla jännitteitä. Jäsen Schulz puhui näistä jännitteistä. Mielestäni pienet alijäämät, eli se, että alijäämät eivät olleet riittävän suuria, ei ole Euroopan vähäiseen kasvuun liittyvä todellinen ongelma. Meidän on tarkasteltava välttämättömiä uudistuksia ja valittava talousarvioissamme oikeat painopisteet, jotta todella käytämme varoja talousarvion rajoissa ja niihin kohteisiin, jotka ovat tärkeitä Lissabonin prosessin kannalta.
Korostan, että jos höllentäisimme suhtautumistamme alijäämiin, korot syrjäyttäisivät vähitellen muita kustannuksia, kuten tutkimus- ja kehittämistoiminta- sekä koulutusmenoja, joita me kaikki pidämme tärkeinä. Keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä suuremmat alijäämät eivät varmastikaan ole ratkaisu mihinkään Lissabonin tavoitteeseen. Ne voivat jopa olla ristiriidassa Lissabonin tavoitteiden kanssa.
Muutamat teistä pelkäsivät hieman tilannekohtaista toimintamallia, jossa kaikkia valtioita ei kohdeltaisi tasavertaisesti selkeitä arviointiperusteita noudattaen. Keskustelimme tästä neuvostossa ja totesimme, että tarvitsemme tulevaisuutta varten sääntöihin perustuvan järjestelmän.
Kultaisesta säännöstä esitettiin muutamia kysymyksiä. Sellaisenaan kultainen sääntö on myötäsyklinen järjestelmä. Sitä käytettiin 1800-luvulla monissa maissa. Mielestäni se ei olisi hyväksi nykypäivän talouksille.
Muita kysymyksiä tehtiin Jean-Claude Junckerin asemasta. Hänestä tulee euroryhmän puheenjohtaja. Pitkäaikaisesta puheenjohtajasta on joitakin etuja, ja hän edustaa euroryhmää myös ulkomaailmaan päin, esimerkiksi G7-maiden ryhmässä. Jos euroryhmää edustaa puolen vuoden välein eri valtiovarainministeri, ihmiset eivät saa siitä kovin vahvaa vaikutelmaa. Pitkäaikainen puheenjohtaja voi myös tehdä järjestelyjä ja suunnitelmia, jotka ovat voimassa pidempään kuin puoli vuotta.
Toivon, että tulevina viikkoina ja kuukausina voimme käsitellä tätä kysymystä perusteellisemmin. Kuten totesin, komission ehdotukset ovat hyvä pohja keskustelulle. Niiden hyväksyminen ei luultavasti ole aivan itsestään selvää, mutten usko komission sitä koskaan odottaneenkaan. Yhteisymmärrykselle on jo jonkin verran perusteita asiakirjassa, jonka esittelin teille tänään. Toivon, että pääsemme täydelliseen yhteisymmärrykseen toimivasta sopimuksesta, joka myös pannaan täytäntöön. 
García-Margallo y Marfil (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, komission jäsen Almunia on tulkinnut loistavasti Shakespearea. Kuin Markus Antoniuksen hautajaispuheessa hän ylistää tiukkaa budjettikuria, mutta ilmoittaa samalla asettaneensa tarvittavat panokset räjäyttääkseen sen tukipilarit.
Komission jäsen puhuu selkeiden sääntöjen puolesta, mutta toteaa samalla, että on otettava huomioon kunkin maan kansalliset olosuhteet, mikä tarkoittaa, että meillä on 25 erilaiset säännöt.
Se, mitä eilen sanoimme vakaussopimuksesta, pitää paikkansa tänäänkin. On aivan varmaa, että talousarvion kurinalaisuutta koskevaa sopimusta on noudatettava hintavakauden säilyttämiseksi ja että tiukka budjettikuri vapauttaa määrärahoja koulutukseen sekä tutkimus- ja kehitystoimintaan, jotta Lissabonin prosessi olisi mahdollinen. Ennen kaikkea pitää paikkansa, että budjettikuria tarvitaan, jotta voidaan suoriutua väestön ikääntymisestä johtuvista epäsuorista, vielä budjetoimattomista piilovelvoitteista.
Se, mitä sanoimme eilen, pitää paikkansa tänäänkin. Jos sanomme jotain muuta, se johtuu vain siitä, että pidämme vakaussopimusta jo tuhoon tuomittuna. Vakaussopimus oli hyvä, sen noudattamatta jättäminen sen sijaan ei.
Arvoisa komission jäsen, kaikki ne, jotka ovat aina olleet mukana vakaussopimuksessa, ylistävät tänään toimenpiteitänne, kun taas kaikki me, jotka olemme aina kannattaneet vakaussopimusta, vastustamme komission ehdotusta sopimuksen muuttamisesta joustavammaksi, epäoikeudenmukaiseksi ja harkinnanvaraiseksi.
Arvoisa komission jäsen, hallitusten suosionosoitukset eivät ole vilpittömiä. Vakaussopimusta ei ole tehty hallitusten hyväksi, vaan niitä vastaan, rajoittamaan niiden toimintaa, etteivät ne tekisi tyhjäksi keskuspankin toimia, ja hintavakauden säilyttämiseksi. 
Jos sopimus on tehty hallituksia vastaan ja kansalaisten puolesta – tästä olen samaa mieltä valiokunnan puheenjohtajan kanssa – ryhmäni tukee teitä lisätäkseen komission toimivaltaa suhteessa neuvostoon ja kansalaisia edustavan parlamentin toimivaltaa, jotta se voisi puolustaa julkisen talouden vakautta, jonka ansiosta kansalaiset hyötyvät halvemmista hinnoista ja alhaisemmista asuntolainojen koroista. Näin myös taataan, että meillä on tulevaisuudessa voimavaroja eläkeläistemme tarpeiden täyttämiseen emmekä tuhlaa varoja korkojen ja velan maksamiseen.
PPE-DE-ryhmä tukee komission jäsentä tässä keskustelussa. Jos kuitenkin tarkoituksena on laatia sääntöjä, jotka tekevät vakaussopimuksen soveltamisen harkinnanvaraiseksi, eriarvoiseksi ja pohjimmiltaan epäoikeudenmukaiseksi, emme tue komission jäsentä, koska periaatteidemme mukaisesti sopimukset on tehty noudatettaviksi. 
Becsey (PPE-DE )
   . – Vahva euro ja euron houkuttelevuus kansalaisten kannalta on Unkarin ja oletettavasti muidenkin uusien jäsenvaltioiden edun mukaista, sillä meidänkin on liityttävä euroalueeseen, mistä on myös meille suurta hyötyä.
Euron arvostuksen vuoksi kannatan tiukkojen puitesääntöjen laatimista jäsenvaltioille, ja siksi en ole samaa mieltä vakaussopimuksen heikentämisestä tai, ääritapauksessa, sen kumoamisesta. Olen samaa mieltä siitä, että tarkasteltuaan aiempien vuosien kokemuksia komissio päätyi joustavampaan täytäntöönpanoon, jolla on kuitenkin lisättävä halukkuutta toimia tiukkojen ehtojen mukaisesti. Olen samaa mieltä myös komission näkemyksestä, että sopimuksen tarkistamisen yhteydessä on otettava huomioon useita näkökantoja, kuten kohtuullinen julkinen velka, hitaan kasvun pitkittyminen sekä talous- ja finanssipolitiikan yhdenmukaistaminen ja yhteensovittaminen. On kuitenkin pidettävä tarkoin huolta siitä, että vaatimusjärjestelmän yhdenmukaisuutta arvioidaan tasaveroisesti. Mielestäni se on erittäin tärkeä kriteeri.
Omasta mielestäni olisi hyvin hankalaa laatia maakohtaisiin olosuhteisiin perustuva järjestelmä. Sen sijaan olisi keskityttävä taloudellisen tilanteen yksittäisiin ominaispiirteisiin ja yhdistettävä ne kokonaisjärjestelmään. Sellaisten ominaispiirteiden kuin ylivelkaantumisen lisäksi voitaisiin ottaa huomioon muita näkökohtia, kuten pienten valtioiden liiallinen avoimuus ja haavoittuvuus, mutta ennen kaikkea periaate, jonka mukaan yksi unionin tärkeimmistä päämääristä on yhteenkuuluvuus. Se tarkoittaa muista jälkeen jääneiden, heikommin kehittyneiden valtioiden mukaantuloa.
Tämä on erityisen oleellista kymmenelle jäsenvaltiolle 25:stä, uusille jäsenvaltioille, joissa on kriteerien noudattamista arvioitaessa kiinnitettävä huomiota kasvuedellytysten turvaamisen lisäksi tiettyihin julkisia menoja koskeviin uudistuksiin, kuten eläkejärjestelmän uudistamiseen, korkeampien investointikiintiöiden tarpeeseen ja ajoittaiseen korkeampaan inflaatioon. Mutta nämä ovat tietenkin näissä olosuhteissa talouteen liittyviä ilmiöitä. 
Samaras (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, voisin kenties myöntää, että vakaussopimus on ollut hyödyllinen. Sitä on kuitenkin tarkistettava, koska sitä ei aina ole sovellettu moitteettomasti tai oikeudenmukaisesti. Joissakin maissa komissio on käyttänyt sopimusta liian ankarasti, toisissa taas neuvosto on käyttänyt sitä liian lempeästi.
Olen samaa mieltä siitä, että meidän on otettava nykyisen alijäämän lisäksi huomioon myös rakenteellinen alijäämä jättämällä huomiotta BKT:n lyhyen aikavälin suhdannevaihtelut. Jos olisimme tehneet näin, Saksalla ei olisi ollut ongelmia vuonna 2002 tai 2003 taikka tänäkään vuonna, kun taas Ranskalla olisi ollut ongelmia vuonna 2002 ja 2003, mutta ei tänä vuonna. Kitkan aiheuttaja olisi siis saatu poistetuksi.
Olen samaa mieltä myös siitä, että meidän ei pitäisi katsoa läpi sormien velanottoa, mutta se merkitsee, että meidän on käytettävä rakenteellista perusalijäämää. Toisin sanoen meidän on vähennettävä takaisinmaksukustannuksia. Olen samaa mieltä siitäkin, että meidän on tarkasteltava sitä, kuinka paljon valtioilla on kohtuuttomia menoja, joista ne eivät yksin ole vastuussa, kuten Kreikalla olympiakisojen aiheuttamia ylimääräisiä kustannuksia.
Lisäksi haluan sopimuksen, joka takaa euroalueen vakauden ja estää jäsenvaltioiden eriarvoisen kohtelun. Haluan sopimuksen, johon kuuluu hätiköityjen reaktioiden sijasta pitkän aikavälin strategia, joka turvaa Lissabonin tavoitteet syöksemättä talouksia laman noidankehään.
Jos aiomme saavuttaa kaiken tämän, meidän on selvästi tarkistettava vakaussopimusta, asetusta itsessään, eikä ainoastaan toivottava, että sitä sovelletaan paremmin tulevaisuudessa. 
Hökmark (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, aloitan tekemällä yhden huomautuksen. Meidän on kiinnitettävä huomiota siihen, mikä on todella tärkeää Euroopan taloudessa, nimittäin kauttaaltaan matalaan inflaatioon ja korkoihin. On helppoa kääntää katse takaisin 1970-luvulle ja huomata, miten asiat olivat silloin, sillä inflaatio ja työttömyys olivat korkeat, ja hallitukset lisäsivät julkisen talouden alijäämäänsä. Vakaus- ja kasvusopimuksen ansiosta meillä on yhteiset säännöt ja arviointiperusteet, joilla näitä tekijöitä on voitu torjua.
On ristiriitaista, että käymme tätä keskustelua osittain siksi, että vakaus- ja kasvusopimus on toiminut odotetusti. Sen avulla on painostettu poliittisesti niitä valtioita, jotka kasvattavat alijäämäänsä, ja siksi se on eduksi meille kaikille riippumatta siitä, olemmeko ottaneet euron käyttöön vai kuulummeko rahaliittoon.
Vakaus- ja kasvusopimuksen julkisuuskuvaan vaikuttava Euroopan talouden perusongelma on se, että liian monien valtioiden talous on jäykkä, eivätkä ne kykene selviytymään alijäämästä vaikeina aikoina. Tällä perusteella toteankin, että vakaus- ja kasvusopimus ja Lissabonin prosessi ovat suorassa yhteydessä toisiinsa, koska me joko kehitämme jäsenvaltioiden kansallisen talouden joustavuutta mahdollistamalla dynaamisuuden ja kasvun tai tulkitsemme sääntöjä joustavammin, mutta emme ratkaise Euroopan ongelmia ottamalla käyttöön uusia sääntöjä.
Kehotan komissiota olemaan puolueeton ja selkeä, olivatpa arviointiperusteet millaisia tahansa. Ratkaisua eivät tuo muutokset vaan Euroopan talouden uudistaminen. 
Roithová (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, haluan jakaa huoleni teidän kanssanne uutta jäsenvaltiota edustavana parlamentin jäsenenä. Varsinkin ennen liittymistä pidimme vakaussopimusta voimakkaana ja ymmärrettävänä Euroopan vakauden symbolina, eikä se johtunut sopimuksen nimestä, vaan sen sisällöstä. Se oli terveen talouden ja yhtäläisesti kaikkia koskevien luotettavien sääntöjen ja oikeudenmukaisuuden symbolinen vartija.
Sanon "oli", koska nykyään asia ei enää ole niin. Se on symboli, jonka maine on palautettava. Budjettikuri on nykyisin poliittinen riski hallituksille, jotka ovat aloittaneet julkisen talouden uudistamisen, ja kuitenkin se on ratkaisevan tärkeää koko Euroopan unionin vakaudelle. Sopimuksen joustava tulkinta ja suhteuttaminen on näiden urheiden hallitusten pettämistä. Kansalaiset ja yritykset eivät toivo sääntöjen joustavaa tulkintaa, vaan joustavaa EU:n kauppapolitiikkaa. 
Haluan kiinnittää komission huomion uhkaan, jonka kolmansien maiden epärehelliset kaupankäyntitavat aiheuttavat EU:n sisämarkkinoille. Niiden vuoksi komission on tärkeää aloittaa WTO:n kanssa neuvottelut tuontikiintiöistä varsinkin, kun kyseessä on tuonti Kiinasta, joka ei piittaa markkinoidemme sosiaalisista ja ympäristöä koskevista säädöksistä. Panoksena ovat kolmen miljoonan tekstiiliteollisuuden työpaikan vaarantuminen ja naisten työttömyys, joka uhkaa vakaata työllisyyttä ensi vuoden alusta alkaen. Joustava kauppapolitiikka ja luotettavat säännöt edistävät vakautta.
Olen tyytyväinen siihen, että komission tavoitteena on sääntöjen avoimuuden lisääminen. Uskon sen aloittavan neuvottelut WTO:ssa, ja pidän peukkua sen puolesta. 
Lulling (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, tässä keskustelussa on mielestäni välttämätöntä tuoda esiin vaakalaudalla olevat asiat ja korostaa sitä, mikä on tarpeellista ja realistista. 
Lähtökohtamme ovat valitettavan huonot. Se, että yhä useammat jäsenvaltiot laiminlyövät sopimuksen noudattamista, rikkoo todellakin vakavasti hyvää talousarviokäytäntöä. Ymmärrän kyllä taloudellisen tilanteen vaikutukset, mutta olen kuitenkin pannut merkille, että niillä jäsenvaltioilla, joilla on ollut rohkeutta välttää tuhlailua, on täysin säännösten mukaiset indikaattorit. Valitettavasti toisten hyvä käytös kärsii toisten lipsumisesta.
Näin ollen emme saa sortua sen paremmin sokeaan palvontaan kuin dogmaattisuuteenkaan. Kohta virkansa jättävä komission puheenjohtaja ei peitellyt mielipiteitään sopimuksesta, ja ilmaisi ne varsin karuin sanakääntein. Mielestäni komission esittämät suuntaviivat ovat kiinnostavia, koska niiden avulla jäsenvaltioiden julkista taloutta voitaisiin tulkita monitahoisemmin. Asiassa on kuitenkin muitakin vaikeuksia: miten sovittaa yhteen tietoisuus kunkin jäsenvaltion monimutkaisesta ja ainutlaatuisesta tilanteesta ja selkeiden, ymmärrettävien ja yleisesti kaikkiin sovellettavien sääntöjen noudattaminen? Toivon kaikkea hyvää niille, joiden on käytävä käsiksi tähän tehtävään, mukaan lukien maanmieheni, tuleva neuvoston puheenjohtaja, ja tuleva euroryhmän puheenjohtaja, joka on tunnetusti selvittänyt mitä sotkuisimpia ongelmia.
Huomautan lopuksi, että nykyinen kriisimme puhuu selvää kieltään unionin toiminnasta. Kaikki myöntävät, että unioni on oikeusvaltioperiaatteeseen nojautuva yhteisö, mutta on selvää, että raja voimankäytössä jäsenvaltioita kohtaan tulee pian vastaan. Kaiken kaikkiaan pulma on visainen: vakaus- ja kasvusopimuksen hitaan kuoleman sijasta haluaisin nähdä sen elpymisen, koska sen kuihtumisella olisi arvaamattomia vaikutuksia myös euroon, ja koska pidän yhä jokseenkin tärkeänä valuutan ja lompakossani olevan rahan arvoa. 
Krasts (UEN ).
   – Vakaus- ja kasvusopimuksen uudistamista koskevista ehdotuksista kannattaisi keskustella, vaikkakin sopimukseen ehdotettuja tarkistuksia olisi arvioitava tarkasti. Mielestäni nykyisessä tilanteessa ei kuitenkaan pitäisi harkita sopimuksen tarkistamista, koska tietyt valtiot laiminlyövät säännönmukaisesti nykyisten kriteerien noudattamisen, ja yhä useammat valtiot saattavat hyvinkin jättää noudattamatta niitä tulevaisuudessa. Myöskään riittämätön seuraamusjärjestelmä ei kannusta kurinalaisen talousarvio- ja finanssipolitiikan noudattamiseen.
Ehdotetut uudistukset antavat markkinavoimille vaarallisen signaalin kyvyttömyydestä hallita tilannetta edes pitkällä aikavälillä. Siksi en voi tukea uudistusehdotuksia, varsinkaan niitä, jotka liittyvät alijäämätason vakiinnuttamiseen ja erilaisiin määräaikoihin, joita jäsenvaltioille myönnetään liiallisen alijäämän poistamiseen.
Finanssi- ja veropolitiikka ovat erityisen herkkiä politiikan vastuualueita. Näillä aloilla päädytään väistämättä loputtomiin poikkeuksiin. Ehdotus pitkittyneestä hitaan talouskasvun kaudesta on huolestuttava, sillä todellisuudessa se antaisi rajattomasti aikaa niille päättäjille, jotka eivät kykene tai halua tehdä rakenteellisia uudistuksia kotimaassaan. Sääntöjen höllentäminen ei anna päättäjille aihetta panna toimeen epämieluisia uudistuksia.
Erityisen huolestuttava on myös ehdotus maakohtaisista sopeuttamiskeinoista liiallisten alijäämien korjaamiseksi. Nämä useiden valtioiden maakohtaiset sopeuttamiskeinot voivat osoittautua paitsi erityisiksi myös huomattavan erilaisiksi, koska avoimuutta on näissä asioissa hankala taata. Tällä tavoin luottamus sopimukseen menetettäisiin kokonaan. 

Almunia,
   . Arvoisa puhemies, kiitän aluksi kaikkia parlamentin jäseniä, jotka ovat osallistuneet tähän keskusteluun joko antamalla tukensa, kenties kritiikin säestämänä, tai pelkästään esittämällä kritiikkiä.
Kaikki nämä puheenvuorot ovat erittäin hyödyllisiä, mikäli saan tulevaisuudessa hoitaakseni vakaus- ja kasvusopimuksen sekä yleisesti talouden hallinnoinnin mukauttamisesta ja parantamisesta vastaavan komission jäsenen tehtävät. Mielestäni ne ovat erittäin hyödyllisiä myös perusteluiden ja tavoitteiden välittämiseksi parlamentilta kansalaisille niinkin tärkeästä aiheesta kuin unionin jäsenvaltioiden ja koko Euroopan unionin talous.
Haluan vielä toistaa – tein sen alustuspuheenvuorossani, ja se on todettu useissa teidän pitämissänne puheenvuoroissa, mutta haluan toistaa sen tässä viimeisessä puheenvuorossa – ettei perustamissopimusta eikä sen määräyksiä julkisesta taloudesta ja talousarvion tasapainosta aseteta kyseenalaiseksi. Talous- ja rahaliiton jäsenvaltioiden julkisen alijäämän yläraja, 3 prosenttia suhteessa BKT:seen, ja velan määrä, 60 prosenttia suhteessa BKT:seen, säilyvät edelleen voimassa. Ne valtiot, jotka eivät noudata näitä rajoja, ovat velvollisia niin tekemään.
Nämä rajat eivät ole voimassa syyttä suotta, vaan koska yksi talous- ja rahaliiton tavoitteista on jatkossakin talousarvion vakaus. Se on ehdoton edellytys talous- ja rahaliiton käynnistämisen yhteydessä tekemämme äärimmäisen tärkeän poliittisen päätöksen toimivuudelle ja varsinkin yhtenäisvaluutan käyttöönotolle. On edelleenkin tarpeen säilyttää julkisen talouden vakautta koskeva tavoite ja kyseiset viitearvot sääntöihin perustuvan järjestelmän avulla, kuten tässä keskustelussa on useaan otteeseen todettu.
Meidän on kuitenkin myös ymmärrettävä, että talous- ja rahaliiton sekä talouspolitiikan budjettivakauden perimmäinen tavoite on suuremman kasvun ja hyvinvoinnin takaaminen osalle kansalaisistamme. Jotkut teistä ovat olleet sitä mieltä, että keskustelu sopimuksen uudistamisesta voisi jopa jollain tavoin vaikuttaa valuuttamme euron vakauteen. En usko niin käyvän, jos keskustelu pysyy niissä rajoissa, jotka asetimme sille viime viikonloppuna neuvostossa ja tänään tässä parlamentin keskustelussa.
Olemme keskustelleet siitä, että kasvu euroalueella ja koko Euroopan unionissa on vähäisempää kuin muualla maailmassa. Talous- ja rahaliitossa tekemiemme päätösten ansiosta vakautemme on suurempi, mutta kasvu vähäisempää. Tähän meidän on löydettävä vastaus paitsi vakaus- ja kasvusopimuksen avulla myös tulkitsemalla sitä uudelleen, tarkistamalla ja mukauttamalla sitä ja tekemällä siitä taloudellisesti järkevämmän. On myös otettava huomioon laajentuneen, 25 jäsenvaltion Euroopan unionin heterogeenisuus ja se, että perustamissopimuksessa määrätään ylläpitämään julkisen talouden kestävyyttä, eikä ainoastaan varmistamaan julkisen talouden tasapaino kunakin varainhoitovuonna seuraamalla julkista alijäämää. Lisäksi on pidettävä mielessä, että kun vakaus- ja kasvusopimusta on sovellettu vuosien mittaan, sen uskottavuus on kärsinyt, koska neuvosto, jonka on viime kädessä hyväksyttävä voimassa olevat säännöt ja sovellettava niitä, ei aina ole tehnyt niin.
Siksi meidän on vahvistettava sopimusta, julkisen talouden valvontajärjestelmää ja talouden hallinnoinnin välineitämme. Miten tämä on tehtävä? Lisäämällä joustavuutta vai ankaruutta? Molempia.
Tietyssä suhteessa meidän on oltava joustavampia, koska kokemus osoittaa, että sopimiemme sääntöjen joustavalla tulkinnalla emme saa aikaan riittävää liikkumavaraa, jotta voisimme ottaa huomioon ne voimakkaat perusteet, jotka johtuvat taloudellisista syistä, tietyn valtion senhetkisestä taloudellisesta tilanteesta. Toisiin asioihin taas on suhtauduttava tiukemmin, kuten esimerkiksi julkisen velan kehityksen valvontaan tai sopimuksen soveltamismekanismeihin sekä sopimuksen ennaltaehkäisevässä että ohjaavassa osassa, johon kuuluu liiallisia alijäämiä koskeva menettely. Meidän on otettava huomioon taloussuhdanteet, kohdeltava jokaista maata yhdenmukaisesti – tähän tehtävään erityisesti komissio haluaa paneutua – ja varmistettava sääntöjen tunnollisempi noudattaminen. Lisäksi sopimus on liitettävä tiiviimmin muihin talouden hallinnoinnin välineisiin – kuten monet puhujat ovat tänä iltapäivänä todenneet – Lissabonin toimintaohjelmaan ja talouden kasvutavoitteisiin, jotta Euroopan unionin talous- ja rahaliitosta tulisi maailman kilpailukykyisin alue, joka on samalla sosiaalisesti yhtenäisin ja toimii ympäristön kannalta kestävimmällä tavalla.
Edellyttääkö tämä keskustelua? Komission mielestä se on ilmeistä. Onko tätä keskustelua käytävä tietyissä rajoissa? Luonnollisesti, ja tämä on vahvistettu komission tiedonannossa. Onko meidän tavoiteltava sopua ja suurinta mahdollista yhteisymmärrystä vuoropuhelussamme ja yhteistyössämme neuvoston kanssa? Mielestäni se on aivan oleellista.
Neuvoston puheenjohtaja Zalm ilmaisi osuvasti, että keskustelun on ohjattava meitä. Luotan siihen, että se ohjaa meidät marraskuussa, vakaus- ja kasvusopimuksen mukauttamista ja parantamista koskevassa Ecofin-neuvoston toisessa analyysissa vielä kattavampaan jäsenvaltioiden väliseen, neuvoston sisäiseen ja neuvoston ja komission väliseen sopuun ja yhteisymmärrykseen kuin viime viikonloppuna.
Sääntöihin on tehtävä vain välttämättömimmät muutokset. Keskustelun koetinkivenä ei missään tapauksessa pidä olla jonkin asetuksen artiklan, kohdan tai kappaleen muuttaminen. Koetinkivenä on, pääsemmekö yhteisymmärrykseen asetuksen muuttamisen syystä, onko tämä muutos järkevä ja vastaako se tavoitteitamme, joita ovat valtiontalouden tasapaino, verotuksen ja talouden ohjausjärjestelmän säilyttäminen sekä vakauden ja kasvun ylläpitäminen Euroopan talous- ja rahaliitossa kyseisen järjestelmän avulla.
Arvoisa puhemies, lopuksi vielä huomautus aiheesta, joka mainittiin monissa Ranskan ja Saksan puheenvuoroissa. Tuomioistuimen 13. heinäkuuta antamassa tuomiossa katsottiin Euroopan komission olevan pohjimmiltaan oikeassa. Neuvostolla ei ollut valtuuksia toimia siten, kuin se teki viime marraskuussa. Meidän on nyt sovellettava perustamissopimusta tuomioistuimen tulkinnan mukaisesti. Neuvostolla ei ole muuta vaihtoehtoa kuin kunnioittaa komission aloiteoikeutta. Komissio on perustamissopimusten vartija, ja sen on siksi varmistettava perustamissopimusten määräysten noudattaminen ja täytäntöönpano voimassa olevan vakaus- ja kasvusopimuksen avulla, ja olemme sitoutuneet tekemään niin ja aiomme toimia tuomioistuimen antaman tuomion mukaisesti.
Mitä toimia aiomme toteuttaa? Seuraamme tarkoin julkisen talouden kehitystä useissa jäsenvaltioissa, mutta varsinkin Ranskassa ja Saksassa vuonna 2004. Seuraamme myös talousarvioita, joita kumpaisenkin valtion hallitukset ryhtyvät laatimaan ja jotka ne julkistavat keskustelua varten parlamenteilleen lähikuukausina, ennen vuoden loppua.
Lokakuun lopussa, kun molemmat hallitukset antavat virallisen ilmoituksen finanssipolitiikan sisällöstä ja kun odotamme niiden parlamenttien lopullista päätöstä, komissio julkaisee arvionsa ja talousennusteensa, ja me arvioimme julkisen velan mahdollista kehitystä Ranskassa ja Saksassa vuonna 2004 – voisimme käytännössä antaa tarkan arvion jo nyt, mutta odottaisin mieluummin lokakuuhun saakka – ja esitämme arviomme vuodesta 2005.
Komission talousennusteiden perusteella ja niiden tarkkojen tietojen avulla, jotka saamme kummankin valtion vuodelle 2005 hyväksymän finanssipolitiikan todellisesta ja konkreettisesta sisällöstä tehtyjen arvioiden julkaisemisen jälkeisinä viikkoina, komissio käyttää aloiteoikeuttaan hoitaen täysimittaisesti velvoitteensa ja ilmoittaa neuvostolle ehdotuksensa. Neuvoston on tehtävä asianmukaiset päätökset yhteistyön hengessä, mutta kuitenkin niin, että se noudattaa tunnollisesti perustamissopimuksen periaatteita ja määräyksiä sekä talousarvion vakaudesta annettujen voimassa olevien asetusten säännöksiä. 
Puhemies.
   Paljon kiitoksia, arvoisa komission jäsen.
Keskustelu on päättynyt.
Wortmann-Kool (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, komission ehdotus vie meidän ojasta allikkoon lisäämällä joustavuutta ilman selkeitä perusteita. Mielestäni sopimuksen olennaisin sisältö olisi säilytettävä ennallaan. Tarkoitan enintään 3 prosentin budjettivajetta suhteessa BKT:seen ja 60 prosentin julkista velka suhteessa BKT:seen. Jos sopimuksen joustavuutta halutaan lisätä, se olisi tehtävä puolueettomien ja yleisten kriteerin mukaisesti. Tässä suhteessa ehdotus jättää paljon toivomisen varaa.
Komissiolla pitäisi olla käytössään tehokkaampia keinoja velvoittaakseen jäsenvaltioita noudattamaan sopimusehtoja. Tällä hetkellä neuvostolla on sormensa liikaa pelissä, mikä johtaa vakaussopimuksen politisoitumiseen. Nykyisen vakaussopimuksen seuraamusjärjestelmä ei osoittautunut kivikovaksi tai puolueettomaksi: suuret jäsenvaltiot pystyivät valta-asemansa turvin rikkomaan sääntöjä ja selvisivät siitä kuin koira veräjästä.
Vaikka nykyisessä sopimuksessa ei lopullisesti määrätä, että siihen kuuluvien valtioiden on taloudellisesti hyvinä aikoina kerättävä ylijäämiä, se on olennaista, jos vakaussopimuksen halutaan onnistuvan. Tällaisen puskurin muodostaminen esimerkiksi ikääntyvän väestönosan kasvua silmällä pitäen on välttämätöntä.
Näin ollen on suhtauduttava myönteisesti siihen, että komissio korostaa tällaisen puskurin merkitystä tarkistetussa sopimuksessa. Samalla sopimuksessa määrätty 3 prosentin raja jättää periaatteessa jäsenvaltioille riittävästi pelivaraa niiden talouden elvyttämiseen laskusuhdanteen aikana. 
Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana yhteiskeskustelu seuraavista suullisista kysymyksistä
- neuvostolle:
Leinenin laatima perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokunnan suullinen kysymys neuvostolle ratifioimismenettelyistä sopimukselle Euroopan perustuslaista (B6-0008/2004);
- komissiolle:
Leinenin laatima perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokunnan suullinen kysymys komissiolle tiedottamisesta sopimuksesta Euroopan perustuslaiksi (B6-0009/2004). 
Leinen (PSE ).
    Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, Euroopan perustuslaki on onnistunut selvinnyt läpi kahdesta ensimmäisestä vaiheesta, eli Eurooppa-valmistelukunnasta ja hallitustenvälisestä konferenssista. Seuraavien kahden vuoden aikana edessämme on kolmas vaihe, joka saattaa osoittautua kaikkein monimutkaisimmaksi ja vaativimmaksi haasteeksi tälle historialliselle hankkeelle, nimittäin sopimuksen ratifiointi EU:n 25 jäsenvaltiossa. Meidän on ymmärrettävä, ettei työmme suinkaan pääty Rooman Capitolium-kukkulalla 29. lokakuuta 2004 tapahtuvaan perustuslain juhlalliseen allekirjoittamiseen. Työtä on päinvastoin jatkettava, ja kaikkien on saatettava tämä hanke päätökseen samalla tarmolla, päättäväisyydellä ja kurinalaisuudella.
Olen valiokuntamme tapaan tietoinen siitä, että olemme vaarassa menettää tulevien kuukausien ja kahden seuraavan vuoden aikana käytävissä kansallisissa keskusteluissa ja sisäpoliittisissa kamppailuissa sen eurooppalaisen hengen, joka oli hyvin voimakkaasti läsnä Eurooppa-valmistelukunnassa, mutta joka jäi hallitustenvälisessä konferenssissa yhä enemmän taka-alalle häviämättä kuitenkaan kokonaan. Jo nyt on nähtävissä, että Euroopan perustuslakia vastaan ollaan organisoimassa populistista ja opportunistista liikettä. On huolestuttavaa, että tämä taudinsiemen on jo tarttunut yhteen Euroopan yhdentymisajatuksen alullepanijoista, kuten Ranskassa viime viikkoina käydyistä keskusteluista käy selvästi ilmi. Populistisen ja opportunistisen liikkeen syntyminen perustuslakia vastaan on asia, jonka pitäisi antaa meille ajattelemisen aihetta, vaikka liikkeen motiiveilla onkin vain vähän tekemistä perustuslakihankkeen kanssa.
Emme saa antaa sisäpoliittisten valtapelien ja -taisteluiden vesittää tai jopa tuhota tätä historiallista hanketta, ja kaikkien menneinä vuosina ja vuosikymmeninä perustuslain puolesta taistelleiden on noustava vastustamaan tällaista kehitystä.
Parlamentti, komissio ja neuvosto osallistuivat aktiivisesti Eurooppa-valmistelukunnan ja hallitustenvälisen konferenssin työhön, ja näillä kolmella eurooppalaisella toimielimellä on mielestäni myös erityinen vastuu perustuslain ratifiointivaiheessa, koska meidän on puolustettava saavutettua kompromissia. Emme voi näin ollen hyväksyä yksittäisten artiklojen poimimista kokonaiskompromissista emmekä niiden käyttämistä tekosyynä koko perustuslain hylkäämiselle. Näin ei saa tapahtua. On saavutettu kokonaiskompromissi, ja meidän on, kuvaannollisesti sanoen, nähtävä koko metsä eikä vain yksittäisiä puita.
Eurooppalaisten toimielinten tehtävänä on myös selittää perustuslain keskeiset tavoitteet ja sisältö Euroopan unionin 450 miljoonalle kansalaiselle ja antaa heille tietoa asiasta. Haluammekin kysyä komissiolta ja neuvostolta, onko niillä olemassa jonkinlainen tiedotusstrategia ja valmistelevatko ne soveltuvia toimia, joiden tarkoituksena on tiedottaa Euroopan kansalaisille tästä hankkeesta. Parlamentti kysyy lisäksi neuvostolta, onko sillä strategiaa ratifioinnin yhteensovittamiseksi 25 jäsenvaltiossa. Tiedämme erittäin hyvin, että ratifiointi tapahtuu kunkin jäsenvaltion kansallisen lainsäädännön mukaisesti, ja on myös selvää, että jotkin maat tarvitsevat ratifiointiin enemmän aikaa kuin toiset. Olisi kuitenkin karkea virhe olla edes yrittämättä yhteensovittamista, erityisesti kun yhteensovittamista on jo tehty ilmeisen onnistuneesti kymmenessä uudessa jäsenvaltiossa liittymissopimuksen ratifioinnin yhteydessä.
Komissio, neuvosto ja parlamentti eivät saa nyt istua kädet ristissä ja tyytyä sivustakatsojan rooliin. Kuten jo aiemmin totesin, meidän on päinvastoin toimittava samalla päättäväisyydellä ja kunnianhimolla seuraavien kahden vuoden ajan, jotta varmistetaan, että perustuslakihanke selvittää viimeisetkin esteet. Vuoden 2004 perustuslaki ei saa kokea samaa kohtaloa kuin vuosina 1984 ja 1994 tehdyt ehdotukset, jotka päätyivät suoraan arkistoihin ja jotka eivät koskaan toteutuneet. Tämän vuoden 2004 perustuslain on tultava voimaan, koska vain silloin edistys voi johtaa lisääntyneeseen demokratiaan, avoimuuteen ja tehokkuuteen Euroopan unionissa ja sitä kautta Euroopan kansalaisille. Tämä on tavoitteemme, ja tämän hyväksi meidän on tehtävä työtä. 
Nicolaï,
   .  Arvoisa puhemies, suuret kiitokset. Yritän puhua lyhyesti. Minulla on myöhemmin toinen tilaisuus puhua tästä aiheesta, kun vastaan muihin siitä esitettyihin huomautuksiin, mutta haluan huomauttaa jo nyt, että tämä on valtavan tärkeä aihe. Aivan ensimmäiseksi haluan todeta, että jäsen Leinenin sanat vastaavat hyvin pitkälle omia näkemyksiäni, erityisesti kun hän huomauttaa, miten valtavan tärkeää on jatkaa tähänastisten toimiemme ja 29. lokakuuta 2004 tapahtuvan sopimuksen allekirjoittamisen jälkeenkin samalla innolla, koska emme ole vielä perillä. Jäsen Leinenin sanat ovat täysin totta, ja seuraava, erittäin tärkeä askel on määrä ottaa ratifioinnin ja useissa jäsenvaltioissa järjestettävien kansanäänestysten myötä.
Olen myös täysin samaa mieltä hänen kanssaan siitä, että parlamentti, komissio ja neuvosto jakavat tämän vastuun. Toistaiseksi kolme toimielintämme ovat onnistuneet tehtävässään, ja meidän on todellakin jatkettava samalla tavalla seuraavassakin vaiheessa.
Olen tyytyväinen, että jäsen Leinen itse totesi, että jäsenvaltiot ovat tietysti vastuussa lainsäädännöstä ja sen täytäntöönpanosta sekä ratifioinnin ja myös mahdollisten kansanäänestysten järjestämisestä ja etteivät edellä mainitut asiat kuulu Brysselin toimivaltaan. Neuvostossa on myös keskusteltu siitä, että aiomme joka tapauksessa varmistaa ratifiointiprosessia koskevien tietojen keräämisen. Neuvoston sihteeristö kerää näitä tietoja ja kokoaa säännöllisesti tarkistettavan asiakirjan, jotta ratifioinnin ja mahdollisten kansanäänestysten suunnittelua ja järjestämistä koskevia uusia tietoja voidaan käsitellä tässä asiakirjassa milloin tahansa.
Tätä kysymystä käsitellään jatkossa neuvostossa säännöllisesti, ja siitä keskustellaan myös Eurooppa-neuvostossa. Voin kertoa teille, että olemme samoin sopineet ottavamme tämän kysymyksen myöskin rutiininomaisesti Eurooppa-asioiden ministerien kokousten esityslistalle. Eurooppa-asioiden ministerithän tapaavat yleensä ainakin jokaisen yleisten asioiden neuvoston istunnon aikana epävirallisella lounaalla. Kaikki nämä toimet antavat meille mahdollisuuden pysyä ajan hermolla muutamien seuraavien kuukausien aikana.
Eurooppa-neuvosto on kiinnittänyt tähän ongelmaan huomiota laajemminkin pelkän ratifioinnin ja kansalaisten yleisen osallistumisen tarkastelemisen sijaan, mikä johtuu osittain viimeisimpien Euroopan parlamentin vaalien alhaisesta äänestysvilkkaudesta. Puheenjohtajavaltio Alankomaat ja erityisesti Eurooppa-asioiden ministerit varmistavat, että voimme esittää konkreettisia ehdotuksia, joista keskustellaan 5. marraskuuta 2004 kokoontuvassa Eurooppa-neuvostossa. Ryhdymme hoitamaan tätä tehtävää Amsterdamissa 5. lokakuuta 2004, ja keskustelemme, kuten jo totesin, sekä tiedottamisesta yleisemmässä merkityksessä että erityisesti parhaista tavoista, joilla voidaan ottaa huomioon eri jäsenvaltioiden ratifiointimenettelyt ja joilla voidaan toteuttaa tähän tarkoitukseen tarvittavaa yhdenmukaistamista. Tämä tarkoittaa joka tapauksessa tietojen vaihtoa ja muiden jäsenvaltioiden ratifiointimenettelyissä hankkimista kokemuksista oppimista. Ajallista yhdenmukaistamista tulisi tehdä mahdollisuuksien mukaan, mutta tämäkin on jäsenvaltioiden vastuulla. Varmistamme myös, että kaikilla kansalaisilla on mahdollisuus tutustua sopimuksen tekstiin, mikä hoidetaan todennäköisesti keskitetysti. Myös tältä osin on kuitenkin tarjottava mahdollisuudet siihen, että kaikki mahdolliset tiedottamiseen liittyvät kampanjat ja toimet hoidetaan kansallisella tasolla. Viesti, jonka uusi komissio on lähettänyt myös nimittämällä erityisesti viestinnästä vastuussa olevan ensimmäisen varapuheenjohtajan, on mielestäni tärkeä askel, ja komissiossa kiinnitetään myös aiempaa enemmän huomiota tiedottamiseen. Voin ehkä päättää puheenvuoroni jäsen Leinenin huomautukseen, jonka mukaan levottomuus yleisestä mielipiteestä saattaa lisääntyä useissakin jäsenvaltioissa. Myös juuri tästä syystä on niin tärkeää, että kansalliset hallitukset pystyvät valitsemaan oikean tien ja että niillä on riittävästi liikkumavaraa tehdä koko ratifiointiprosessista ja mahdollisista kansanäänestyksistä omannäköisensä. Voitte olla varmoja, että me neuvoston puheenjohtajavaltiossa ja neuvostossa olemme erittäin tietoisia vastuustamme ja teemme kaikkemme varmistaaksemme, että koko menettely päättyy sopimuksen ratifiointiin. 
Barrot,
   .  Kiitoksia, arvoisa puhemies. Haluan myös kiittää jäsen Leinenia siitä, että meillä on mahdollisuus keskustella tästä erittäin tärkeästä kysymyksestä. Olemme itse asiassa vakuuttuneita, että Euroopan perustuslaki auttaa meitä rakentamaan Eurooppaa, joka on demokraattinen, entistä avoimempi, tehokkaampi ja eurooppalaisten palveluksessa.
On kuitenkin totta, että toimielinten rakentamishankkeen onnistuminen edellyttää kansalaisten yhteistä suostumusta ja osallistumista. Komissio pitää näin ollen olennaisena, että sopimus Euroopan perustuslaista esitellään ja selitetään laajasti kansalaisille. Saanen todeta tässä yhteydessä, että vastaan parlamentin kysymyksiin kollegani Vitorinon puolesta, joka pyysi minua välittämään pahoittelunsa. Haluan kuitenkin tehdä selväksi, että olen seurannut kollegani Barnierin puolesta neuvoston viime aikoina perustuslakiluonnoksesta käymiä keskusteluja kollegani Vitorinon ohella.
Arvoisa puhemies, vastaan näin ollen toiveidenne mukaisesti lyhyesti, samalla kun pyrin olemaan mahdollisimman täsmällinen. Arvoisa puheenjohtaja Nicolaï, haluan kuitenkin ensin huomauttaa, samalla kun tervehdin juuri ohitseni kävelevää jäsen Leinenia, siitä tärkeästä vastuusta, joka lankeaa sopimuksen allekirjoittaneille jäsenvaltioiden hallituksille. Mielestäni kunkin jäsenvaltion hallituksella on parhaat edellytykset kehittää maakohtaiselta pohjalta sopivin lähestymistapa, joka perustuu kyseisen jäsenvaltion kannalta arkaluonteisiin kysymyksiin sekä sille ominaiseen poliittiseen ja yhteiskunnalliseen taustaan.
Niinpä me komissiossa aiomme tietysti antaa täyden tukemme näille toimille. Tätä taustaa vasten komission entinen puheenjohtaja Prodi, parlamentin puhemies ja alueiden komitean puheenjohtaja ovat yhdessä varapuhemies Vidal-Quadrasin ja komission jäsenen Vitorinon kanssa vedonneet jo heinäkuusta lähtien kaikkiin Euroopan parlamentin sekä kansallisten, alueellisten ja paikallisten parlamenttien jäseniin, jotta nämä antaisivat oman panoksensa perustuslaista käytävään keskusteluun. Käynnistimme tähän liittyen myös aloitteen nimeltä "Tuhat keskustelua Euroopasta". Tämä on tavoite, jonka haluamme saavuttaa ja jopa ylittää. Saanko pyytää teitä kaikkia edistämään näitä keskusteluja ja osallistumaan niihin? Pyydän tietysti komission jäseniä tekemään samoin.
Haluan myös ilmoittaa, mitä on tehty Euroopan kansalaisille suunnattuun tiedotusohjelmaan (Prince) kuuluvien toimien yhteydessä. Komissio on myös tältä osin pyrkinyt yhteistyössä Euroopan parlamentin kanssa helpottamaan selittävien huomautusten laadintaa. Näissä huomautuksissa esitellään ja selitetään hyväksyttyä tekstiä ja sen valmistelussa noudatettua prosessia.
Vuoden 2004 määrärahojen turvin olemme alkaneet päivittää perustuslakia käsitteleviä, suurelle yleisölle suunnattuja esitteitä ja monikielisiä oppaita. Näistä esitteistä ja oppaista julkaistaan yli kymmenen miljoonaa kopiota. Näin suurta tietomäärää unioni ei ole uskoakseni koskaan aiemmin pystynyt tarjoamaan kansalaisilleen.
Olemme tehneet valmisteluja tuottaaksemme videon, joka tulee levitykseen 29. lokakuuta 2004 alkaen. Olemme samoin laatineet ilmoitustauluja, jotka on tarkoitettu kaikille välittäjänä toimiville tahoillemme ja verkostoillemme samoin kuin niitä käyttäville kansallisille ja alueellisille julkisille palveluille.
Komissio on lisäksi ottanut tavoitteekseen järjestää seminaareja toimittajille. Toivomme saavamme seminaareihin mukaan ainakin 500 toimittajaa, jotka tulevat Brysseliin tutustumaan perustuslakiin ja keskustelemaan Eurooppa-valmistelukunnan työhön osallistuneista poliitikoista ja kansalaisyhteiskunnan edustajista koostuvien foorumien kanssa.
Lopuksi haluan mainita, että parlamentti, komissio ja neuvosto saattavat päättää järjestää toisen, edeltäjästään hieman poikkeavan Euroopan kevät -tapahtuman, johon osallistui viime kerralla paljon nuoria. Kouluja pyydetään tähän liittyen järjestämään tiloissaan tiedotustilaisuuksia.
Jäsen Leinen, komissio käyttää siis parhaillaan useita erilaisia välineitä. Haluan näin ollen todeta, ettei komissio kannata yleisluonteisen ja laaja-alaisen yleiseurooppalaisen perustuslakia koskevan kampanjan käynnistämistä. Kampanjalla olisi mahdollisesti kielteisiä vaikutuksia, koska tällainen aloite saatettaisiin tulkita ylikansalliseksi propagandaksi. Kuten aiemmin totesin, älkäämme unohtako, että sopimuksen ratifiointi on perustuslaillinen prosessi ja että jokaisessa jäsenvaltiossa on näin ollen tarve tunnustella, mikä on sopivaa, ja määritellä tavat, joilla komission on määrä osallistua prosessiin Euroopan julkisten varojen avulla. Kaikki tämä vaatii räätälöityä lähestymistapaa, joka taas edellyttää kolmen toimielimemme eli parlamentin, neuvoston ja komission välistä vuoropuhelua.
Osoitan seuraavaksi sanani puheenjohtaja Nicolaïlle. Haluan kiittää häntä ja puheenjohtajavaltio Alankomaita toimivaltaisten ministerien epävirallisen tapaamisen järjestämisestä 5. lokakuuta 2004, jotta voidaan juuri tutkia sitä, miten tämä suuri tiedotuskampanja voidaan järjestää. Jäsen Leinen, olen teidän tapaanne varma siitä, että tosiasioihin perustuvan ja objektiivisen tiedon avulla pystytään poistamaan monia väärinkäsityksiä. Näin ollen meidän on 5. lokakuuta 2004 järjestettävän tapaamisen jälkeen pystyttävä arvioimaan, mitä kussakin jäsenvaltiossa voidaan tehdä. Tältä pohjalta komissio tukee toimia, joilla pyritään saavuttamaan edellä mainitsemani päämäärä.
Panin myös selvästi merkille, että aivan kuten minäkin, olette huolissanne siitä, että Eurooppa-asioiden ministerien pitäisi epävirallisen tapaamisensa aikana pystyä määrittelemään aikatauluja ja arvioimaan, kenellä on parhaat edellytykset käsitellä kunkin jäsenvaltion tilannetta. Kaikki tämä osoittaa tietysti selvästi, miten voitaisiin parhaiten käyttää näihin toimiin varattuja talousarviomäärärahoja.
Tämä on vastaukseni komission puolesta. Haluamme laatia puheenjohtajavaltio Alankomaiden järjestämän tapaamisen jatkoksi ohjelman ja tiedotussuunnitelman, joiden erityisenä tavoitteena on hyväksyä käytännöllinen ja yhteinen lähestymistapa ja laatia realistisia toimintaohjelmia, joilla tyydytetään jäsenvaltioidemme erityistarpeita. Arvoisa puhemies, sallikaa minun kiittää komission puolesta parlamenttia siitä, että se on jo järjestämällä tämän keskustelun korostanut perustuslakia käsittelevän tiedon merkitystä. Haluamme tämän tiedon olevan jälleen objektiivista, mutta ennen kaikkea mahdollisimman seikkaperäistä, ja toivomme, että mahdollisimman monella kansalaisella on mahdollisuus tutustua siihen. 
Méndez de Vigo (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, olen tyytyväinen nähdessäni teidän toimivan puhemiehenä tässä täysistunnossa, koska sillä on erittäin suuri merkitys. Tämä merkitsee nimittäin sitä, että Euroopan parlamentin puhemies pitää sanansa ja että Euroopan perustuslain ratifiointi on Euroopan parlamentin ensisijainen poliittinen tavoite.
Katson näin ollen myös, että perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokunnan esittämä suullinen kysymys tulee hyvään aikaan. Kuten Jo Leinen totesi hyvin osuvasti, näytti siltä kuin olisimme saaneet työmme päätökseen hyväksymällä Euroopan perustuslain. Ratifiointikysymys näytti nyt kuuluvan kansallisille viranomaisille, parlamenteille ja Euroopan kansalaisille. En usko tähän, vaan perustuslain ratifiointi kuuluu mielestäni meille kaikille ja myös unionin toimielimille.
Puheenjohtaja Nicolaï, ilahduin suuresti kuullessani teidän sanovan, että ministerit aikovat käsitellä tätä asiaa. Olette allekirjoittaneet Euroopan perustuslain, ja näin ollen on sekä neuvoston että parlamentin etujen mukaista, että perustuslaki ratifioidaan mahdollisimman pian.
Komission jäsenen Barrot’n puheenvuoro kuitenkin huolestutti minua, koska, lehtisiä ja videota lukuun ottamatta, komissio kertoi pitävänsä Euroopan tasolla toteutettavaa tiedotuskampanjaa vahingollisena. Miten se voi olla vahingollinen? Mikä on komission näkemys Euroopan perustuslaista? Jos komissio uskoo, että perustuslaki merkitsee edistystä ja askelta eteenpäin Euroopan kansalaisille, sen pitäisi sanoa niin, kuten parlamentti aikoo tehdä. Olemme parhaillaan laatimassa mietintöä, joka hyväksytään 15. joulukuuta 2004. Jos mietinnössä kannatetaan Euroopan perustuslakia, Euroopan parlamentti ei saa pysyä puolueettomana, vaan sen on kampanjoitava perustuslain puolesta.
Arvoisa komission jäsen Barrot, komission onkin mielestäni harkittava, mitä se aikoo tehdä tämän kysymyksen osalta. Minusta on erittäin tärkeää lähettää selkeä poliittinen viesti, jossa kerromme kantamme, koska Euroopan perustuslaki on hyvin tärkeä Euroopan tulevaisuudelle, ja näin ollen meidän kaikkien, unionin toimielinten ja jäsenvaltioiden instituutioiden, on pidettävä yhtä voittaaksemme myös tämän taistelun. 
Corbett (PSE ).
    Arvoisa puhemies, 25 jäsenvaltiota aikoo allekirjoittaa sopimuksen ja aloittaa sen jälkeen kansalliset ratifiointimenettelynsä. Ratifiointimenettelyistä käydään keskustelua kansallisella tasolla ja jäsenvaltioiden sisällä. Tarkoittaako tämä, ettei muiden jäsenvaltioiden kansalaisilla ole perusteltua intressiä osallistua näihin kansallisiin keskusteluihin?
Totean asiaankuuluvalla varovaisuudella, että jokaisen jäsenvaltion sisällä on perusteltua kiinnittää huomiota siihen tosiseikkaan, että kyseisen jäsenvaltion kansallinen ratifiointia koskeva päätös vaikuttaa myös kaikkiin muihin jäsenvaltioihin ja niiden kansalaisiin. Ei ole yhdentekevää, että jäsenvaltioidemme 25 vaaleilla valittua hallitusta ovat kaikki tulleet siihen lopputulokseen, että uusi perustuslaki on paras etenemistapa Euroopan unionille. Yhdentekevää ei ole myöskään se, jos parlamenttimme hyväksyy joulukuussa perustuslain ylivoimaisella enemmistöllä.
On oikein saattaa tämä kansalaisten tietoisuuteen ja on oikein pyrkiä eurooppalaistamaan keskustelua tällä tavoin. Jotkut ovat ehdottaneet, että kaikki kansalliset kansanäänestykset järjestettäisiin samana päivänä. Tiedämme, että tämä on käytännössä mahdotonta, mutta muutamat jäsenvaltiot saattavat haluta yhteensovittaa kansanäänestystensä järjestämisajankohtaa tietyn ajanjakson sisällä. Mahdollinen yhteensovittaminen on jäsenvaltioiden asia. Näin keskustelu muotoutuisi eurooppalaisemmaksi. Tärkeintä, mitä me voimme tehdä, on kuitenkin yhteensovittaa tiedotustyötämme.
Pidän myönteisenä, että neuvosto kokoontuu keskustellakseen Euroopan perustuslain ratifioinnista. Tämä on tarpeen vaikka vain ristiriitaisuuksien välttämiseksi, kun komissio sanoo yhtä, neuvosto toista ja parlamentti jotain aivan muuta. Meidän on keskityttävä tosiasioista tiedottamiseen, koska tosiasiat puhuvat puolestaan. Perustuslakia koskevassa keskustelussa on kyse myyttien ja todellisuuden vastakkainasettelusta. Meidän tarvitsee vain antaa tosiasioihin perustuvaa tietoa, ja olen varma, että voitamme ratifiointia koskevan taistelun. 
Duff (ALDE ).
    Arvoisa puhemies, minulla on jossain määrin sellainen tunne, että suurenmoinen perustuslakimme on kameli, jonka pitäisi nyt mahtua neulansilmän läpi. Se voidaan tietysti tunkea neulansilmän läpi, mutta tämä on mahdollista vain, jos kaikki Eurooppa-neuvoston jäsenet hyväksyvät, että niillä on kollektiivinen ja yksilöllinen vastuu perustuslain voimaansaattamisen puolesta kampanjoimisesta. Useiden jäsenvaltioiden johtajille tämä tarkoittaa sitä, että he ovat ensimmäistä kertaa velvollisia kampanjoimaan eurooppalaisista kysymyksistä. Suunnitelmien yhteensovittaminen ja todenmukainen tiedottaminen ovat minusta äärimmäisen tärkeitä.
Toiseksi Eurooppa-neuvoston on vältettävä sitä, ettei kaikkia esityslistalla olevia asioita ehditä käsitellä riittävän perusteellisesti ja että ratkaisuja joudutaan näin ollen siirtämään. Neuvoston tulisi omaksua ratifiointiin yhtenäinen lähestymistapa, jossa jäsenvaltiot eivät muodosta hermostuneesti liikehtivää jonoa vaan yhdentymisen innokkaampien ja vakuuttuneempien kannattajien annetaan mennä edeltä. Kansalaiset haluavat jatkossa tietää, miksi kansalliset johtajamme pelkäävät omaa varjoaan Euroopassa eivätkä uskalla esittää perusteluja perustuslain puolesta myönteisellä ja tarmokkaalla tavalla, johon sisältyy eurooppalainen ulottuvuus. Tämä on johtajiemme tilaisuus lisätä eurooppalaista politiikantekoa.
Komissiolle sanoisin, että kaikki PR-toimet ovat hyvästä. Meidän pitäisi kysyä, miksi komissio on tällä arkaluonteisella hetkellä katsonut sopivaksi puolittaa määrärahat. Se mitä todella tarvitsemme, on kuitenkin poliittinen ja kampanjoiva komissio, joka täydentää Eurooppa-neuvoston roolia, jossa on kyse todellisen johtajuuden aikaansaamisesta Euroopan kansalaisille. 
Voggenhuber (Verts/ALE ).
    Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, olen äärimmäisen hämmästynyt kannastanne tähän kysymykseen. Kuka muu puolustaisi Euroopan perustuslain ratifioinnista tulevina kuukausina käytävissä keskusteluissa tätä perustuslakia ja varjelisi Eurooppa-valmistelukunnassa saavutettua laajaa yksimielisyyttä ja Euroopan yhdentymisajatusta, elleivät juuri eurooppalaiset toimielimet ja Euroopan parlamentti? Toimielimet tarjoavat kuitenkin kummallisen näyn, joka tuo mieleeni lapset, joilta karkaa pelin tiimellyksessä pallo ja jotka katselevat lumoutuneina pallon pomppimista tielle ja autojen alle nähdäkseen, ilmestyisikö pallo jotenkin uudelleen näkyviin vahingoittumattomana toisella puolella tietä.
Emme voi sallia sitä, että Euroopan perustuslaista tulee pelinappula puhtaasti kansallisissa ja kansallismielisissä keskusteluissa, emmekä voi jättää perustuslakia sisäpoliittisen kaunaisuuden ja laskelmoinnin armoille. Olisin odottanut komission varmistavan, ettei näin tapahdu.
Mihin toimiin komissio nyt ryhtyy? Tulevassa komissiossa ei ole enää edes omaa salkkua perustuslaille tai komission jäsentä, joka olisi vastuussa perustuslaista. Eroavassa komissiossa perustuslakikysymyksistä vastasi kaksi komission jäsentä, mutta nyt, tässä perustuslakia koskevan keskustelun ratkaisevassa vaiheessa, komissiossa ei ole enää edes yhtä perustuslaista vastuussa olevaa jäsentä. Mihin toimiin komissio nyt ryhtyy? Se on supistamassa neljännekseen talousarviomäärärahoja, jotka on tarkoitettu viestintään ja kampanjoihin, joilla kansalaisille tiedotetaan Euroopan perustuslaista. Jos haluatte luopua perustuslakia koskevasta vastuustanne ja toimia Euroopan yhdentymisen ja perussopimusten moottorina mutta ette Euroopan yhdentymiskehityksen puolestapuhujana, jatkakaa toki entiseen tapaanne.
Teidän on tehtävä äärimmäisen tärkeä historiallinen päätös: haluatteko estää yhdessä parlamentin ja neuvoston kanssa sen, että perustuslaista tulee nationalismin, Euroopassa toteutuvan uudelleenkansallistamisen ja kansalliskiihkon pelinappula. Katsokaa kotimaatanne, jossa Eurooppa-valmistelukunnan jäseniä on nyt tullut julkisuuteen perustuslain vastustajina. Eikö teille ole käynyt selväksi, että vaaditaan suurta rohkeutta puolustaa yhdessä tätä yhteistä hanketta yhteisen tulevaisuuden puolesta?
Kaufmann (GUE/NGL ).
   Arvoisa puhemies, olen hyvin tyytyväinen, että yhä useammassa jäsenvaltiossa on määrä järjestää kansanäänestys perustuslaista, ja toivon, että kotimaani hallitus tarjoaa mahdollisuuden tällaiseen kansanäänestykseen mahdollisimman pian. Tässä yhteydessä on kuitenkin pyrittävä kaikin keinoin varmistamaan, että Euroopasta ja erityisesti perustuslain tekstistä todellakin keskustellaan. Jäsen Leinen ja jäsen Voggenhuber ovat aivan oikeassa todetessaan, että meidän on torjuttava uhka siitä, että perustuslaista tulee sisäpoliittisten tai puolueiden sisäisten vehkeilyjen pelinappula.
Yksi suurimmista ongelmista eri jäsenvaltioissa käynnistetyissä julkisissa keskusteluissa on kiistatta se, ettei keskustelun osapuolilla ole yksityiskohtaista tietoa perustuslain sisällöstä, ja joissakin tapauksissa perustuslaista esitetään jo melkoisesti perättömiä väitteitä. Näin ollen on tehostettava kohdennetun tiedon välittämistä, ja tätä haluan korostaa komissiolle. Kansalaisille ei pitäisi ehkä kertoa pelkkiä tosiasioita vaan tuoda kerrankin esille myös keskustelun vaikeus, yksittäisten perustelujen hyvät ja huonot puolet, veropolitiikka jne. Voidaan antaa monia esimerkkejä keskusteluista, joita tässä yhteydessä on jo käyty.
Arvoisa puhemies, viimeisen huomautukseni haluan osoittaa puheenjohtaja Nikolaïlle. Panin kiinnostuneena merkille, että neuvostossa harkitaan ratifioinnin järjestämistä samoihin aikoihin kaikissa jäsenvaltioissa. Ehkäpä kansanäänestysten ajankohta pitäisi sijoittaa ensi vuoden toukokuulle? Tällaisella ajankohdalla olisi suuri symbolinen merkitys, koska ensi vuoden toukokuussa tulee kuluneeksi 60 vuotta toisen maailmansodan päättymisestä. Tavoitteena olisi näyttää maanosassamme esimerkkiä rauhasta ja vakaudesta sekä tiiviimmästä yhdentymisestä, ja yksi mahdollinen tapa tehdä näin olisi järjestää kansanäänestykset lähellä kyseistä päivämäärää. 
Wierzejski (IND/DEM ).
    Arvoisa puhemies, sekä edustamani puolue Puolalaisten perheiden liitto että poliittinen ryhmäni Itsenäisyys/demokratia-ryhmä ovat aina vastustaneet ja vastustavat myös jatkossa perustuslain laatimista koko Euroopalle. On tarkoituksenmukaista, että kysymyksestä, joka on näin merkittävä kansakuntiemme tulevaisuuden kannalta, järjestetään laaja ja oikeudenmukainen julkinen keskustelu ja kansanäänestys todellakin kaikissa 25 jäsenvaltiossa. EU:n talousarviossa kansalaisille perustuslaista tiedottamiseen varatut määrärahat pitäisi kuitenkin jakaa tasapuolisesti sopimuksen kannattajien ja vastustajien kesken.
Pidän kolkkona historiallisena vitsinä perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokunnan ehdotusta siitä, että perustuslakisopimus pitäisi ratifioida kaikissa jäsenvaltioissa 5.–8. toukokuuta 2005 välisenä aikana jonkinlaisena muistutuksena toisen maailmansodan päättymisestä. Eurooppa oli vahvimmillaan silloin, kun mikään yksittäinen maa ei hallinnut sitä ja kun ylikansallinen byrokratia ja ylikansalliset rakenteet eivät vaikeuttaneet vapaiden kansakuntien välistä yhteistyötä.
Meidän kantamme on selvä. Tulemme aina vastustamaan liittovaltiomuotoisen Euroopan rakentamista perustuslain avulla, joka asetetaan etusijalle suvereenien kansakuntien lakeihin nähden. 
Crowley (UEN ).
    Tällaisena aikana on aina hyvin vaikea tietää, millainen tasapaino olisi saatava aikaan kahden tavoitteen välille, joista toinen on tuen saaminen perustuslaille ja toinen perustuslakia koskevan oikeudenmukaisemman keskustelun käyminen, mutta nämä kaksi ajatusta eivät sulje toisiaan pois. Itse asiassa kaikkien osapuolten voitaisiin olettaa pitävän laajempaa ja perusteellisempaa keskustelua myönteisenä, koska tällainen keskustelu antaisi meille mahdollisuuden päästä eroon joistakin väärinkäsityksistä liittyen siihen, mistä sopimuksen näkökohdista äänestäisimme jäsenvaltioissamme tai keskustelisimme kansallisissa parlamenteissamme.
On myös oikein ja kohtuullista, että meidän Euroopan parlamenttina, Euroopan kansalaisten suorilla vaaleilla valitsemina edustajina, pitäisi saada johtaa tapaa, jolla julkista keskustelua tulisi käydä jäsenvaltioissa. Älkäämme unohtako, että tärkein tehtävämme Euroopan parlamentin jäseninä on toimia ennen kaikkea kansalaisten julkisina edustajina. Emme ole täällä pitääksemme kiinni yhdestä ideologisesta näkökannasta vaan antaaksemme mielestämme oikeudenmukaisen, rehellisen ja todenmukaisen selvityksen siitä, mitä perustuslakisopimuksen tekstiin sisältyy.
Voin näin ollen kannattaa perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokunnan ehdotusta, jonka mukaan ensinnäkin tulisi varmistaa, että tällaista keskustelua voidaan käydä. Valiokunta haluaa lisäksi varmistaa joidenkin sopimuksen sisällöstä aiemmin kerrottujen valheiden kumoamisen ja taata, että julkisessa keskustelussa on mahdollisuus tuoda esille niitä oikeutettuja huolenaiheita, joita kansalaisilla on Euroopan tulevaisuuden osalta.
Kehotan kaikkia parlamentin jäseniä tukemaan päätöslauselmaa. 
Mölzer (NI ).
    Arvoisa puhemies, muutama päivä sitten perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokunnassa keskusteltiin huomattavien EU-varojen jakamisesta instituutioille, joiden tehtävänä on tiedottaa Euroopan kansalaisille perustuslakisopimuksesta. Mieleen tulee kuitenkin väkisinkin ajatus, ettei tarkoituksena ole käydä objektiivista keskustelua perustuslakiluonnoksesta vaan pikemminkin äärimmäisen puolueellista keskustelua, jota voitaisiin jopa kutsua propagandaksi.
Euroopan kansalaiset tietävät toistaiseksi verrattain vähän Euroopan perustuslain sisällöstä, joten hyvin puolueellisella perustuslakia tukevalla kampanjalla olisi kielteinen vaikutus EU:n kansalaisiin, jotka tuntisivat, että heidät on jälleen kerran asetettu tapahtuneiden tosiasioiden eteen. Tämä tarkoittaisi, että euroskeptisyys, jota alhainen äänestysvilkkaus äskettäisissä Euroopan parlamentin vaaleissa korosti, lisääntyisi entisestään. Meidän on tämän vuoksi uskallettava sallia poleemisen keskustelun käyminen Euroopan perustuslaista. Meidän on myös tunnustettava perustuslain heikkoudet ja puutteet tai muuten kansalaiset eivät aidosti hyväksy Euroopan perustuslakia. Jäsenvaltioiden kansanäänestyksillä ja niihin nivoutuvilla keskusteluilla ei ole mitään tekemistä kansalliskiihkon tai nationalismin kanssa, vaan ne ovat pelkästään olennainen osa demokratiaa. 
Lamassoure (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, olen yksi niistä henkilöistä, jotka olivat teidän ohellanne ensimmäisinä kampanjoimassa Eurooppa-valmistelukunnassa sen puolesta, että tuleva perustuslaki annetaan kansalaisten ratifioitavaksi ja, jos mahdollista, samana päivänä. Olen iloinen pannessani merkille, että päätös kansanäänestysten järjestämisestä on saamassa kannatusta. Ongelmana kansanäänestyksessä on kuitenkin se, että samalla kun kansanäänestys on mitä demokraattisin prosessi, se on myös jo luonteeltaankin sellainen tapahtuma, jota käytetään hyvin todennäköisesti vääriin tarkoituksiin. Kaikissa asianomaisissa jäsenvaltioissa on olemassa vaara, että eurooppalainen kansanäänestys muuttuu kansalliseksi kansanäänestykseksi.
Kun otetaan lisäksi huomioon, että edellä mainittu uhka ja tavoite ovat täysin samat kaikissa jäsenvaltioissa, jäsenvaltioidemme hallitusten etujen mukaista on hyväksyä yhteinen ratifiointistrategia. Tällaiseen strategiaan on mielestäni sisällyttävä ainakin kolme osa-aluetta. Ensinnäkin kansalaisille esitetty kysymys ja siihen liittyvät selittävät huomautukset tulisi esittää yhdessä. Toiseksi ratifioinnille pitäisi laatia aikataulu. Kuten tietyt parlamentin jäsenet ovat jo todenneet, paras ratkaisu tältä osin olisi järjestää kansanäänestykset samana päivänä kaikissa asianomaisissa jäsenvaltioissa. Kolmanneksi, ja mielestäni tämä kohta on erityisen tärkeä, kysymys Euroopan unionin lopullisista rajoista on määriteltävä selkeästi.
Tätä keskustelua niin parlamentti, neuvosto kuin komissiokaan eivät ole toistaiseksi rohjenneet käydä. On lisäksi mahdotonta esittää poliittisen Euroopan luomista kansalaisille täsmentämättä, mitä tarkoitamme Euroopalla, ja määrittämättä Euroopan rajoja tai ainakin kriteereitä näiden rajojen määrittämiselle. Useissa jäsenvaltioissa ja myös kotimaassani ajatus kuulumisesta poliittiseen unioniin, jolla ei ole rajoja ja jonka tuleva kokoonpano jätettäisiin kokonaan tulevien hallitusten hyvän tahdon varaan, hylättäisiin ylivoimaisella enemmistöllä. Neuvoston on oltava selvillä tästä, kun on kyse neuvoston Turkkia koskevan päätöksen tekemisestä. 
Carnero González (PSE ).
    Arvoisa puhemies, minäkin olen iloinen, että johdatte tätä istuntoa. Tämä ei kuitenkaan tullut minulle tietenkään yllätyksenä, koska meillä Euroopan parlamentissa on onni saada puhemieheksemme henkilö, joka työskenteli Eurooppa-valmistelukunnan jäsenenä rohkeasti juuri sen perustuslain aikaansaamiseksi, jonka me pyrimme nyt antamaan kansalaisten ratifioitavaksi.
Perustuslain laatimisprosessi on täydellinen vasta, kun ne, joiden suvereniteetista on kyse, siis tässä tapauksessa Euroopan kansalaiset, sanovat viimeisen sanansa perustuslain tekstistä, joka on annettu heidän harkittavakseen.
Parhaillaan on kuitenkin havaittavissa erittäin huolestuttava ilmiö. Selkeän mielipiteensä Euroopan perustuslaista ilmaisevat nimittäin vain ne henkilöt tai tahot, jotka vastustavat perustuslakia, suhtautuvat siihen epäilevästi tai jotka pyrkivät käyttämään perustuslakiprosessia puoluepoliittisiin tai opportunistisiin tarkoituksiin.
Eurooppa-valmistelukunnan työhön osallistuneet jäsenvaltioiden hallitukset ja Euroopan parlamentin jäsenet tyytyivät toteamaan, että perustuslaki on hyvä ja että sitä pitäisi sen vuoksi tukea. Nyt meidän on selitettävä perustuslakia ja kerrottava, mikä siinä on myönteistä ja että ilman perustuslakia kulkisimme kohti Nizzan sopimuksen edustamaa lamaantuneisuuden tilaa. Meidän on selitettävä sitä eurooppalaisesta näkökulmasta.
Arvoisa puhemies, meidän on eurooppalaistettava perustuslakia koskeva keskustelu ja meidän on eurooppalaistettava prosessi, jolla ratifioidaan perustuslaki, joka on, kuten sen nimestäkin ilmenee, eurooppalainen perustuslaki. On olemassa vain kaksi tapaa tehdä näin. Eurooppalaistamista voidaan tehdä ensinnäkin yhteensovittamalla perustuslain jäsenvaltioissa tapahtuvaa ratifiointia. Jäsenvaltioita on 25 mutta unioneja vain yksi, minkä vuoksi kansanäänestykset on järjestettävä muutaman päivän sisällä toisistaan ja miksei vaikka Eurooppa-päivän tienoilla.
Toiseksi toimielimet eivät voi olla puolueettomia tässä keskustelussa. Parlamentin, neuvoston ja komission on toteutettava yhteisestä sopimuksesta tiedotusstrategia, järjestettävä julkinen keskustelu ja suostuteltava kansalaisia, jotta voimme lyödä päävihollisemme, joka on alhainen äänestysvilkkaus.
Euroopan perustuslaki syntyy juuri kansalaisten enemmistön osallistumisen myötä. 
Cornillet (ALDE ).
    Arvoisa puhemies, kielteinen äänestystulos yhdessä jäsenvaltiossa voi aiheuttaa perustuslakisopimuksen hyväksymisprosessin epäonnistumisen koko EU:ssa, joten emme voi enää pitää ratifiointimenettelyjä kansallisina. Olemme totta puhuen hyvin perillä siitä, että sisäpoliittiset kysymykset vaikuttavat kielteisesti sopimusten ratifiointiin erityisesti silloin, kun se tapahtuu kansanäänestyksellä. Valitettavana esimerkkinä tästä toimi äskettäin Ranska.
Meidän on tuotava perustuslaista käytävää julkista keskustelua mahdollisimman paljon Euroopan tasolle ja rohkaistava valtion- tai hallitustenpäämiehiä yhteensovittamaan toimiaan, jotta Euroopan perustuslaki saadaan ratifioitua. Myönteisen hyväksymiskierteen aikaansaamiseksi olisi hyödyllistä estää kaikkein vastahakoisimpia maita järjestämästä kansanäänestyksiään ensin.
Niinpä ehdotus, jonka mukaan kansanäänestys järjestettäisiin kaikissa EU:n jäsenvaltioissa saman ajanjakson kuluessa, nimittäin 5.–8. toukokuuta 2005, antaisi meille mahdollisuuden käyttää tiettyjä symboleja hyväksymisasiassa. Ensinnäkin paikan yhtenäisyyden symboli: koko Euroopan unioni ilmaisee mielipiteensä samanaikaisesti vastakohtana sille, että 25 jäsenvaltiota äänestää yksi toisensa jälkeen. Toiseksi yhden tekstin yhtenäisyyden symboli: yksi yhteinen vastaus yhteen yhteiseen kysymykseen. Kolmanneksi ajan yhtenäisyyden symboli: koko unioni äänestää samaan aikaan, torstain 5. toukokuuta ja sunnuntain 8. toukokuuta 2005 välisenä aikana, samalla kun noudatetaan kansallisia perinteitä, joiden mukaan äänestys järjestetään joko arkipäivänä tai sunnuntaina. Neljänneksi ja viimeiseksi päivämäärän 8. toukokuuta 2005 symboli: silloin tulee kuluneeksi 60 vuotta viimeisestä konfliktista, joka käänsi meidät toisiamme vastaan.
Näiden 60 rauhanomaisen vuoden, joista meidän on kiittäminen Euroopan unionia, pohjalta pystyimme näin ollen rakentamaan tulevaisuuden Eurooppaa. Juuri tämä on mainitsemani ehdotuksen vaikuttimena. 

Joan i Marí (Verts/ALE ).
    Arvoisa puhemies, noudatan puhemies Borrellin ehdotusta siitä, että me Euroopan parlamentin katalonialaiset jäsenet emme puhuisi parlamentin istunnoissa äidinkieltämme. Käytän sen sijaan kieltä, joka on hyvin lähellä Strasbourgia ja Elsassin maakuntaa. Kielentutkijana haluan ilmoittaa vastustavani ehdottomasti sitä, että Espanja vaatii katalaanin ja valencian kielen sisällyttämistä EU:n kieliä koskeviin järjestelyihin, aivan kuin nämä olisivat kaksi eri kieltä. Katalaania puhutaan alueella, joka ulottuu pohjois-etelä-suunnassa Roussillonin Salsesista Etelä-Valencian Guardamariin ja länsi–itä-suunnassa Aragonin autonomisen yhteisön Fragasta Sardinian Algheroon. Puhumalla katalaanista ja valencian kielestä pyritään edistämään kielellistä separatismia, joka on pitkään ollut yksi kulttuurin tuhoamisen strategioista. Kuten roomalaiset sanoivat, EU:n viralliselle kielelle käännettynä, hajota ja hallitse!
Jos Euroopan unioni on siirtymässä lähemmäs yhä tehokkaampaa kokonaisuutta, mitä järkeä voi olla siinä, että pirstotaan nämä molemmat kielet, joita puhutaan todellisuudessa valtioiden rajojen ja muiden jakolinjojen yli? Euroopan unionista, joka ei anna kaikille kansoilleen mahdollisuutta ilmaista itseään, ei tule kokonaista unionia. Meillä on erinomainen tilaisuus rakentaa aitoa eurooppalaista federalismia. 
Sinnott (IND/DEM ).
    Arvoisa puhemies, rakastan demokratia-sanaa, koska siinä asetetaan sana 'kansa' sanan 'valta' edelle, toisin sanoen kansa valitsee hallituksen, joka on olemassa kansalaisia varten. Olen kuullut, miten sanaa 'demokratia' on toistettu useita kertoja parlamentissa ja perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokunnassa, jonka jäsen olen.
Koko sana on kuitenkin sisällyksetön, ellei demokratiaa toteuteta käytännössä. Näen vain vähän viitteitä demokratiasta strategioissa, joita on suunnitteilla perustuslain ratifioimisen turvaamiseksi. Valiokunnassa meille sanotaan, että tehtävänämme on "myydä sopimus", meidän pitäisi rajoittaa perustuslaista kotimaissamme käytävää keskustelua ja että kansanäänestysten ajankohta tulisi valita siten, että maksimoidaan kyllä-äänten määrä. Meille sanotaan myös, että meidän on saatava neuvosto myöntämään varoja perustuslakia tukeville kampanjoille.
Valiokunnassa ehdotettiin kysymysluonnoksia, joissa neuvostoa pyydetään täsmentämään strategiaa, jolla turvataan perustuslain ratifiointi jäsenvaltioissa. Vaadin kysymystä muutettavaksi siten, että neuvostoa pyydetään varmistamaan oikeudenmukainen ja vapaa ratifiointimenettely. Minun on valitettavasti todettava, ettei muotoilu "oikeudenmukainen ja vapaa" saanut valiokunnan kannatusta.
Käännyn seuraavaksi neuvoston, komission ja parlamentin puoleen. Jos uskomme demokratiaan, erityisesti tässä prosessissa, jota te, arvoisa puhemies, kutsuitte tärkeimmäksi sitten unionin perustamisen, pyydän teitä hartaasti tekemään kaiken voitavanne oikeudenmukaisen ja vapaan prosessin turvaamiseksi. Pyydän teitä myös varmistamaan, että määrärahoilla todellakin tiedotetaan kansalaisille perustuslaista, erityisesti jakamalla kopioita perustuslaista kaikille äänestäjille ja varmistamalla, että kaikki keskustelun näkökohdat tuodaan perusteellisesti julki. Jos pidämme ratifiointiprosessissa kiinni demokratiasta, eikä pelkästään puheissa vaan myös teoissa, saamme prosessille aidon lopputuloksen, jonka kaikki todelliset demokratian kannattajat voivat hyväksyä. 
Méndez de Vigo (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, käytän työjärjestyspuheenvuoron, jonka toivon kirjattavan pöytäkirjaan. Haluan onnitella tulkkeja jäsen Joan i Marín puheenvuoron espanjankielisestä tulkkauksesta, joka oli täydellinen. 
Puhemies.
   Suuret kiitokset, arvoisa jäsen. Uskon tulkkien olevan hyvin kiitollisia, kuten minäkin olen, koska pystyn jatkossa tunnistamaan espanjalaisen puhuman saksan kielen helpommin ensi kerralla. 
Angelilli (UEN ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, vaikkei tämä olekaan keskustelun aiheena, käytän tilaisuutta hyväkseni ilmaistakseni surullisuuteni siitä, ettei perustuslain johdantoon katsottu tarpeelliseksi lisätä viittausta Euroopan kristillisiin juuriin.
Voin vain yhtyä vaatimukseen siitä, että kansalaisille annetaan mahdollisimman paljon tietoa perustuslakiluonnoksesta ja että perustuslain ratifioinnille laaditaan yhteensovitettu aikataulu siinä toivossa, että kaikilla Euroopan kansalaisilla on oikeus ja mahdollisuus osallistua tähän perustuslakiprosessin vaiheeseen kaikissa jäsenvaltioissa järjestettävien kansanäänestysten kautta. Meidän ei pitäisi pelätä osallistumista ja demokratiaa, koska tämä on ainoa tapa, jolla uudesta kansojen, oikeuksien ja perustuslain Euroopan unionista tulee todellakin jatkossa vahva ja kansalaisilta valtuutuksensa saava unioni. 
Allister (NI ).
    Minäkin olen perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokunnan jäsen, joka on eri mieltä perustuslaista. Vastustan perustuslakia, koska uskallan edelleen pitää tiukasti kiinni vakaumuksesta, joka perustuu merkityksellisen kansallisen suvereniteetin maksimoimiseen.
Voisinko tähän liittyen pyytää neuvostoa ja komissiota yhtymään siihen, että kaikkein tärkeintä missä tahansa kansanäänestyksessä tulisi olla sen turvaaminen, että kansanäänestys on sekä vapaa että oikeudenmukainen? Eikö tältä osin ole välttämätöntä taata kaksi asiaa, nimittäin ettei unionin toimielinten tuottaman yksipuolisen propagandan myllerryksessä estetä perustuslain vastustajia esittämästä näkemyksiään julkisesti ja ettei demokraattista kansanäänestysprosessia vääristetä ulkoisista lähteistä peräisin olevalla yksipuolisella rahoituksella?
Voisivatko neuvosto ja komissio näin ollen ilmoittaa vastustavansa päättäväisesti kiusausta tukea taloudellisesti perustuslain hyväksymistä ajavaa propagandahyökkäystä kaikkialla Euroopassa? Kyse on kansallisista kansanäänestyksistä, joiden pitäisi myös antaa pysyä sellaisina. 
Stubb (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, pidän puheenvuoroni sekä suomeksi että ruotsiksi. Nostan esille kolme asiaa. Ensimmäiseksi, suhtaudun erittäin myönteisesti tähän perustuslakisopimukseen. Se on huomattava parannus Nizzan sopimukseen, Amsterdamin sopimukseen ja kaikkiin aikaisempiin sopimuksiin. Se tekee EU:sta demokraattisemman, selkeämmän ja tehokkaamman.
Toiseksi, tämän sopimuksen hyväksyminen on kaikkien toimielinten vastuulla. Se on komission vastuulla, se on neuvoston vastuulla ja se on Euroopan parlamentin vastuulla. Jos sopimus kaatuu jossain maassa, se kaatuu koko unionissa, mikä ei ole meidän etujemme mukaista.

Puheenvuoroni kolmannen ja viimeisen osan pidän muumien äidinkielellä ruotsiksi. Mielestäni meidän kaikkien on työskenneltävä erittäin lujasti saadaksemme tämän uuden sopimuksen hyväksytyksi. Vuonna 2005 meidän tehtävämme Euroopan parlamentin jäseninä on juuri se, jota jäsenet Méndez de Vigo, Leinen, Duff, Voggenhuber ja Corbett kuvailivat, joten meidän on ponnisteltava sopimuksen hyväksymisen puolesta. Sopimuksen hyväksyminen on meidän etujemme mukaista.
Lambrinidis (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, aloitus saattaa olla jo puoli voittoa, mutta se ei ole kaikki kaikessa. Aloituksen perustuslain osalta teki hallitustenvälinen konferenssi hyväksymällä perustuslakisopimuksen. Hallitustenvälinen konferenssi päätti työnsä Kreikan puheenjohtajakaudella kesäkuussa 2003. Perustuslakisopimuksen hyväksyminen on menestystarina, josta me kaikki olemme erityisen ylpeitä. Tämä on kuitenkin vain mitalin toinen puoli, sillä perustuslaki on vielä hyväksyttävä. Tekisimme mielestäni traagisen virheen ja toimisimme jokseenkin epäjohdonmukaisesti, jos katsoisimme nyt, että huolemme ovat ohi ja että koko asia ja koko ongelma on nyt siirretty kansallisille hallituksille. Sillä vaikka kaikki jäsenvaltiot hyväksyisivätkin perustuslain, jos hyväksyminen perustuu kussakin jäsenvaltiossa käytävään sisäpoliittiseen tai mikropoliittiseen vuoropuheluun, perustuslain hyväksyminen on Pyrrhoksen voitto Euroopan unionille.
Suurin vastuu tiedottamisesta on tietysti jäsenvaltioilla, kansallisilla parlamenteilla ja kansalaisilla, joten yhteensovittamisessa on mielestäni kolme peruselementtiä, jotka ovat erittäin tärkeitä meille:
Ensinnäkin eurooppalaisina toimieliminä emme saa puuttua tai osallistua kansalaisten vastenmielisinä pitämiin toimiin. Meidän on yhteensovitettava toimia niin, että vasen käsi tietää mitä oikea tekee.
Toiseksi meidän on vähintäänkin autettava tiedottamaan kansalaisille selkeästi ja ymmärrettävästi Nizzan sopimuksen ja uuden perustuslain välisistä eroista. Kaikkien, jotka ovat eri mieltä perustuslaista, on selitettävä itselleen ja kaikille muille, miksi ja miten nykyinen sopimus suojelee heidän vastustuksensa taustalla olevia intressejä paremmin kuin meidän perustuslakimme, koska unioni jatkaa joka tapauksessa toimintaansa. Se vain tapahtuu Nizzan sopimuksen pohjalta.
Kolmanneksi, ja tämä on erityisen tärkeää, tiedottamista on myös jatkettava kansanäänestysten jälkeen. Perustuslaki on prosessi, joka elää jatkuvasti. Tämä prosessi ei pääty perustuslain hyväksymiseen, vaan päinvastoin alkaa sen soveltamisesta. Perustuslaissa kansalaisillemme annetaan oikeuksia, kuten oikeus osallistua ja tehdä yhteistyötä, jotta parlamenttia painostetaan säätämään lakeja. Perustuslakiin sisältyy oikeuksia, joista kansalaisten on oltava tietoisia voidakseen hyödyntää niitä. Meillä on velvollisuus tiedottaa kansalaisille heidän oikeuksistaan, jos perustuslakimme on määrä olla perustuslaki, joka ei edistä vain demokratiaa ja avoimuutta vaan myös kansalaisten valtaa unionissa, jota olemme yhdessä rakentamassa.
Schlyter (Verts/ALE ).
    Ainakin kymmenen jäsenvaltiota aikoo järjestää kansanäänestyksen perustuslaista. Tämä on viisasta, koska perustuslaissa säädellään poliitikoilla olevaa valtaa. Tällaisen vallan voivat antaa vain kansalaiset, eikä sitä voida ottaa heiltä pois. Toivon, että kotimaastani tulee yhdestoista jäsenvaltio, jossa uskotaan demokratiaan ja annetaan kansalaisten päättää perustuslaista kansanäänestyksessä.
EU:n toimielinten on tuettava kansalaisia ja demokratiaa esittämällä perustuslaista puolueettomia kannanottoja ja osoittamalla asiallisesti perustuslain mukanaan tuomat muutokset aiempiin sopimuksiin nähden. Toimielinten tehtävänä ei ole junailla kyllä-ääniä kansanäänestyksissä vaan tarjota kansalaisille perusta päätöksenteolle. Muutoin EU ei pysty toteuttamaan omia demokraattisia ihanteitaan. Olen tyytyväinen, ettei komissio aio rahoittaa kampanjoita, mutta jos komissio kuitenkin päättää tehdä niin, tukea on annettava tasapuolisesti sekä perustuslain kannattajille että vastustajille. 
Czarnecki, Ryszard (NI ).
    Arvoisa puhemies, perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokunnan jäsenenä pahoittelen syvästi sitä, että tämänpäiväistä keskustelua on hallinnut sotilaallinen kielenkäyttö. Täysistunnossa on puhuttu "perustuslain puolesta käytävästä kamppailusta" ja tarpeesta voittaa "taistelu perustuslaista". Meidän pitäisi muistaa, että siellä, missä käydään taistelua, on aina myös vihollisia. Euroopassa ja Euroopan unionissa on kuitenkin tarpeeksi näkemyseroja, joten meidän ei nyt tarvitse luoda uusia käyttämällä kylmästä sodasta muistuttavaa sotilaallista kieltä.
Kysymykseni komission jäsenelle Barrot’lle ja neuvoston puheenjohtajalle Nicolaïlle kuuluu seuraavasti: uskotteko todellakin, että ajatus perustuslakia koskevien kansanäänestysten järjestämisestä yhtenä ja samana päivänä on toteuttamiskelpoinen, sillä minusta tämä ajatus on melko mahdoton toteuttaa. Tämä merkitsisi loppujen lopuksi propagandaa ja kansakuntien pakottamista onnellisuuteen voimakeinoin. Arvoisa puhemies, jos kansanäänestykset on järjestettävä yhtenä ja samana päivänä, ehdottaisin ajankohdaksi helmikuun 30. päivää. 
Esteves (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, haluan todeta lyhyesti, että me kaikki olemme liittyneet Euroopan unioniin, koska jaamme samat perustuslailliset arvot. Vaikka perustuslaki ei sisälläkään mitään olennaista uutta, lukuun ottamatta jäsenvaltioiden tiiviimpää oikeudellista ja poliittista yhdentymistä, se aloittaa uuden poliittisen aikakauden korostamalla, että Euroopan unioni on enemmän kuin pelkkä talous- tai markkina-alue. Se on arvoihin ja perustuslakiin perustuva alue, jonka perusperiaatteena on ihmisarvo.
Yhteisenä operaationa Euroopan unioni edellyttää yhteisiä toimia. Euroopan perustuslakia ei luoda perinteiseen vanhojen perustuslakien tapaan, vaan se edellyttää eurooppalaisten toimielinten, jäsenvaltioiden ja kansalaisten yhteistä panosta. Eurooppalaiset toimielimet, jotka herättivät tämän unelman henkiin, eivät voi nyt herättää pelkoa. Niiden on osallistuttava tarmokkaasti tähän yhteiseen tehtävään, jossa on kyse kansalaisten ottamisesta mukaan objektiiviseen ja aitoon keskusteluun perustuslain taustalla olevista syistä. Perustuslakihan on aivan yksinkertaisesti jatkoa eri jäsenvaltioiden perustuslainsäädännön lähentymiselle. Toimielinten on näin ollen oltava nyt suoraan yhteydessä kansalaisiin ja päästävä eroon jäsenvaltioiden yksinomaisesta välittäjäroolista. Toimielimet ovat ottamassa tarvittavia askelia kohti laaja-alaista toimintaa prosessissa, jossa unionin perustuslaillinen perusta saatetaan päätökseen. Meidän on päästävä eroon tästä mielettömyydestä, jossa eurooppalaista julkista keskustelua lokeroidaan ja, mikä tärkeämpää, välineellistetään. Olemme aloittamassa uutta poliittista aikakautta, jossa eurooppalaisten toimielinten on toimittava suunnannäyttäjinä. 
Sousa Pinto (PSE ).
    Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, arvoisa puheenjohtaja Nicolaï, aloitan ilmaisemalla tyytymättömyyteni meille esitettyyn lyhyeen johdantoon, nationalistityyliseen populistiseen retoriikkaan ja ahdasmielisiin asenteisiin kansallisia kieliä kohtaan.
Jopa perustuslakia koskeva keskustelu tarjoaa mahdollisuuden tällaisen ahdasmielisen mentaliteetin omaaville ihmisille, jotka eivät kykene käsittämään, mistä asiassa on kyse. Arvoisa komission jäsen, haluan kiinnittää huomionne siihen, että mielestämme komissio, jolla oli ratkaiseva rooli perustuslakiluonnoksen esittämisessä, olisi hullu vetäytyessään vastuustaan, joka koskee perustuslain hyväksymiseen tähtäävään yhteiseen strategiaan osallistumista. Komission ja neuvoston yhteisellä strategialla on paljon enemmän painoarvoa, ja tällainen strategia on laaja-alaisempi kuin pelkkä tiedotuskampanja, jota käytetään objektiivisen tiedon levittämiseen. Vaikka tiedottamistehtävä onkin hyvin tärkeä, yhteinen strategia on sitä laaja-alaisempi ja painoarvoltaan suurempi.
Kun otetaan huomioon eurooppalaisen perustuslakihankkeen luonne ja erityisesti edellytykset perustuslakiluonnoksen hyväksymiselle, kuten aiemmin erittäin osuvasti todettiin, toisten jäsenvaltioiden, kaikkien unionin jäsenvaltioiden ja kaikkien Euroopan kansalaisten intressit ovat tärkeä tekijä kaikissa jäsenvaltioissa ja kaikissa kansallisissa prosesseissa, joissa on kyse perustuslakiluonnoksen hyväksymisestä. Yhteisön toimielinten, toisin sanoen komission, neuvoston ja myös parlamentin, väliintulo on lisäksi ainoa tapa puuttua tiukasti tähän prosessiin herättämättä syytöksiä asianomaisten valtioiden sisäiseen demokraattiseen prosessiin sekaantumisesta. Tämä johtuu yhteisön toimielinten ja erityisesti komission ja parlamentin ylikansallisesta luonteesta.
Ylikansallisia toimielimiä ei ole niin helppo syyttää valtioiden sisäiseen demokraattiseen prosessiin puuttumisesta, ja niillä on näin ollen suurempi vastuu taistelussa perustuslain hyväksymisen puolesta. 
Simonot (NI ).
    Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, taistelu Euroopan kristillisten juurien kirjaamiseksi Euroopan perustuslain johdantoon on merkinnyt sitä, että koko Eurooppa-valmistelukunnan ja hallitustenvälisen konferenssin työn ajan vastakkain olivat toisaalta Michelin ja Chiracin johtamat sekularismin kaikkein kovapintaisimmat kannattajat ja toisaalta tietyt jäsenvaltiot, kuten Puola, Italia tai Portugali, joita tuki niinkin arvovaltainen henkilö kuin Paavi Johannes Paavali II. Ateistien ja vapaamuurarien eturyhmät veivät lopulta voiton kääntäen näin selkänsä Euroopan menneisyydelle ja suurenmoiselle kristilliselle sivistykselle. Näin pyrittiin epäilemättä tasoittamaan tietä Turkin liittymiselle EU:hun.
Hyvät parlamentin jäsenet, ajatelkaa sitä hirvittävää lausetta, jonka kardinaali Pie, Poitiersin suuri piispa, sanoi keisari Napoleon III:lle: Jos Jeesus Kristuksen valtakausi on päättynyt, maata hallitsevien valtakausi on myös päättynyt. Kolme vuotta myöhemmin Napoleon III jäi vangiksi Sedanissa. Eurooppa, jolla ei ole muistia, joka on uskoton menneisyydelleen ja jolta on riistetty sen kristillinen sielu, on Eurooppa vailla tulevaisuutta, tuomittu orjuuden pahimpiin syövereihin. 
Nicolaï,
   .  Arvoisa puhemies, edeltäjänne huomautti ystävällisesti, että neuvostolla on oikeus puhua pitempään. En pidä niinkään neuvoston oikeutena kuin velvollisuutena kommentoida muutamia todella tärkeitä huomautuksia, joita keskustelun kuluessa on esitetty. En voi taata, että se onnistuu viidessä minuutissa. Arvoisa puhemies, muistuttaisin teitä siitä, että minulla on vielä muutamia minuutteja puheaikaa käytettävissä. Noudatan puheajan osalta tietysti teidän sääntöjänne. Monet jäsenistänne ovat nähdäkseni esittäneet erittäin keskeisiä huomautuksia siitä, kenen vastuulla, ja missä määrin, on saattaa nämä ratifiointiprosessit menestyksellisesti päätökseen. Jäsenet Corbett, Vigo, Stubb ja monet muut ovat huomauttaneet, että unionin toimielimillä on tietysti yhteinen vastuu prosessin onnistumisesta 29. lokakuuta 2004 jälkeen, jolloin sopimus Euroopan perustuslaista allekirjoitetaan. 
Puhemies.
   Pyysin neuvostoa noudattamaan annettuja aikarajoja, koska tämän jälkeen on vuorossa toinen keskustelu, jossa neuvosto on läsnä, ja koska puheenjohtajistolle on ilmoitettu neuvoston käytettävissä oleva puheaika, puheenjohtaja Nicolaï. Olemme kuitenkin varmoja, että parlamentille on hyötyä joka hetkestä, jolla ylitätte puheaikanne, ja ajasta, jonka käytätte vastaamiseen tämän keskustelun jälkeen alkavalla kyselytunnilla. 
Nicolaï,
   .  Arvoisa puhemies, noudatan tietysti sääntöjänne. Monet jäsenistänne ovat nähdäkseni esittäneet erittäin keskeisiä huomautuksia siitä, kenen vastuulla, ja missä määrin, on saattaa nämä ratifiointiprosessit menestyksellisesti päätökseen. Jäsenet Corbett, Vigo, Stubb ja monet muut ovat huomauttaneet, että unionin toimielimillä on tietysti yhteinen vastuu prosessin onnistumisesta 29. lokakuuta 2004 jälkeen, jolloin sopimus Euroopan perustuslaista allekirjoitetaan, koska me kaikki olemme riippuvaisia toisistamme. Me kaikki olemme riippuvaisia kaikkien 25 jäsenvaltion ratifiointimenettelyjen onnistumisesta, jotta perustuslakisopimus voi tulla voimaan. Meidän on käytettävä hyväksemme kaikkia tilaisuuksia tukeaksemme ja vahvistaaksemme toisiamme tässä työssä ja myös ottaaksemme toisistamme oppia. Sanon tämän erityisesti neuvoston puolesta, ja me todellakin toimimme näin myös neuvostossa. Kuten jäsen Voggenhuber huomautti kriittisessä puheenvuorossaan, olisi valitettavaa, jos syyttelisimme toisiamme ja siirtäisimme vastuuta toinen toisillemme, koska mielestäni on todella tärkeää ja arvokasta, että kolme toimielintä ottavat vastuuta tästä prosessista, kuten monet parlamentin jäsenet ovat todenneet. Olen vakuuttunut, että komissiolla on toistaiseksi ollut hyvin rakentava ja myönteinen rooli Eurooppa-asioista tiedottamisessa ja perustuslakisopimusta koskevan tiedon välittämisessä kansalaisille. Näin ollen olisikin väärin siirtää pallo komissiolle, koska jäsenvaltioilla ja Euroopan parlamentin jäsenillä on mielestäni myös erittäin huomattava vastuu tällä alalla.
Monet teistä ottivat esille kysymyksen eri kansanäänestysten ajallisesta yhteensovittamisesta. Useissa puheenvuoroissa on todettu hyvin kaunopuheisesti, miten hyvä nämä kansanäänestykset olisi järjestää symbolisena ajankohtana tietyn ajan kuluessa. Toivon teidän olevan samaa mieltä kanssani siitä, että vaikka pitäisimmekin tästä ajatuksesta, emme aio harkita sitä vakavasti, koska nämä asiat liittyvät nimenomaisesti perustuslainsäädäntöön ja koska niiden tulisi kuulua jatkossakin jäsenvaltioiden toimivaltaan. Oletan, ettei Euroopan parlamentti halua puuttua millään tavalla toissijaisuuteen eikä kysymykseen siitä, minkä hallintotason olisi käsiteltävä mitäkin alaa. On kuitenkin erittäin tärkeää, että eri jäsenvaltiot tutkivat, milloin ja miten yhdenmukaistaminen voisi olla mahdollista, ja juuri tätä me neuvostossa ja neuvoston sihteeristössä parhaillaan teemme. Julkaisemme kansallisia aikatauluja antaen näin jäsenvaltioiden hallituksille ja parlamenteille mahdollisuuden ottaa omia aikatauluja laatiessaan huomioon myös muiden jäsenvaltioiden suunnitelmat, jotta nähdään, voidaanko kansanäänestysten ajankohdat sijoittaa lähelle toisiaan. Tällä ei ole mitään tekemistä sen kanssa, uskotaanko eurooppalaiseen lähestymistapaan vai ei, kuten jotkut teistä väittivät. Tämä asia liittyy kaikin tavoin perustuslainsäädäntöön ja koskee myös juuri niitä arkaluonteisia kysymyksiä, joita monet teistä ovat maininneet, nimittäin että kansanäänestyksistä uhkaa tulla kansallinen pelinappula. Monet parlamentin jäsenet ovat ilmaisseet olevansa huolissaan tästä asiasta. Juuri siksi neuvosto onkin vakuuttunut, että jäsenvaltioiden parlamenteille ja hallituksille on hyvä antaa hieman liikkumavaraa mielekkään ajankohdan valitsemisessa tällaista kansanäänestystä varten. Kansanäänestyksen ajankohdan valitsemisessa voidaan ottaa huomioon kaikenlaisia seikkoja, kuten toiset vaalit tai muita kyseisessä jäsenvaltiossa ajankohtaisia asioita. Mielestäni perustuslain 25 jäsenvaltiossa tapahtuvalle ratifioinnille on hyötyä siitä, että jäsenvaltiot perehtyvät toistensa tilanteeseen. Tässä yhteydessä ei saa kuitenkaan puuttua jäsenvaltioiden kansalliseen vastuuseen. 
Kansanäänestyksistä puheen ollen, haluan huomauttaa jäsen Kaufmannin ja jäsen Schlyterin puheenvuoroihin viitaten, että tällä hetkellä yhdeksän jäsenvaltiota on päättänyt järjestää kansanäänestyksen, yksitoista jäsenvaltiota on päättänyt olla järjestämättä kansanäänestystä ja viisi jäsenvaltiota ei ole vielä tehnyt päätöstä asiasta.
Ratkaisevassa asemassa on tapa, jolla me eri toimielimet ja eri jäsenvaltioiden hallitukset aloitamme nämä ratifiointimenettelyt, tapa, jolla aloitamme keskustelun julkisen mielipiteen kanssa, ja tapa, jolla hoidamme kansanäänestykset niissä jäsenvaltioissa, joissa kansanäänestyksiä järjestetään. Aivan ensimmäiseksi haluan mainita, että jäsen Méndez de Vigo totesi painokkaasti, että meidän pitäisi kannattaa perustuslakia, ja pidin tätä huomautusta myös vetoomuksena jäsenvaltioille ja niiden hallituksille. Me jäsenvaltioiden hallituksina ja neuvostona allekirjoitamme perustuslakisopimuksen ja kannatamme sitä. Emme ole puolueettomia sopimuskysymyksessä. Meille on tärkeää, että sopimus hyväksytään ja ratifioidaan. Tämä on tärkeää, koska jokainen sopimuksen lukenut ymmärtää, että katsoo asiaa miltä kantilta tahansa, Euroopasta tulee uuden sopimuksen ansiosta paljon demokraattisempi. Ajatelkaa vaikka Euroopan parlamentin vastuun valtavan suurta lisäystä, jonka ansiosta Euroopan parlamentista tulee lopulta täysivaltainen toimielin. Tai ajatelkaa päätöksenteon tehokkuutta, joka paranee selvästi uuden sopimuksen myötä, joka on jälleen esimerkki määräenemmistöllä tapahtuvasta päätöksenteosta. Ajatelkaa avoimuutta ja selkeyttä, jotka paranevat sopimuksen myötä. Toinen seikka, joka on hyvin tärkeä kuunnellessani kaikkia perustuslain ratifiointia koskevia huomautuksianne, on se, että jopa euroskeptikot ovat mielestäni tyytyväisiä perustuslakisopimukseen. Miksikö? Koska sopimuksessa määrätään yksityiskohtaisesti ja tehokkaasti juuri toissijaisuudesta eli niistä kysymyksistä, kuka päättää mistäkin. Euroopan unionista tulee näin ollen demokraattisempi ei vain Euroopan vaan myös jäsenvaltioiden tasolla, koska kansalliset parlamentit voivat esittää, että jokin asia voitaisiin hoitaa tehokkaammin kansallisella tasolla ja ettei se kuulu unionin toimielinten toimivaltaan.
Toisin kuin muutamat teistä mainitsivat, en näe ristiriitaa siinä, että toisaalta kohdistamme koko huomiomme sopimuksen kannattajiin tai sen vastustajien taivuttelemiseen ja toisaalta, kuten keskustelun kuluessa on otettu esille, annamme tosiasioihin perustuvaa tietoa alustavan tiedon sijaan. Mielestäni jäsen Crowley ja muut ovat oikeassa todetessaan, etteivät nämä kaksi asiaa sulje toisiaan pois. Katson myös komission suuntaan, koska se oli jo vihjannut aivan perustellusti tähän seikkaan. Tosiasioihin perustuva tieto on keino päästä nopeasti eroon myyteistä ja valheista, kuten niitä täällä nimitettiin. Tosiasioihin perustuvaa tietoa hyödyntämällä voimme havainnollistaa, miksi tämä sopimus merkitsee edistystä kaikille eurooppalaisille.
Lopuksi haluaisin kommentoida Eurooppa-asioiden ministerien tapaamista, joka on määrä järjestää Amsterdamissa 5. lokakuuta 2004 ja jossa on tarkoitus käsitellä erityisesti Eurooppa-asioista tiedottamista sekä myös Euroopan perustuslain ratifiointia ja niitä kansanäänestyksiä, joiden järjestämisajankohdasta on jo päätetty. Olen iloinen komission jäsenen Barrot’n äskeisistä tätä tapaamista koskevista lausunnoista. On myös ilahduttavaa, että komission jäsen Vitorino osallistuu tapaamiseen. Pidän myönteisenä komission jäsenen lausuntoa, jonka mukaan Eurooppa-asioiden ministerien tapaamisessa käydyillä keskusteluilla tulisi olla vaikutusta komission tuleviin suunnitelmiin ja toisaalta, kuten on sanomattakin selvää, myös 5. marraskuuta 2004 kokoontuvan Eurooppa-neuvoston päätöksentekoon. Olen myös erittäin tyytyväinen, että Euroopan parlamentin puhemies Borrell Fontelles on jo vahvistanut osallistuvansa tapaamiseen, koska, kuten aiemmin totesin, sopimusta Euroopan perustuslaista ei saada ratifioitua ilman kaikkia kolmea toimielintä. Eurooppa-ministerien tapaamisessa tulisi käsitellä Eurooppa-asioista tiedottamista, mutta sen pitäisi myös osoittaa, miten Eurooppa-asioista voidaan tiedottaa. Tapaaminen ei ole foorumi paperille kirjoitettujen lausuntojen ulkoa lukemiseen. Tiedotusvälineet ovat paikalla, ja toivon, että voimme Eurooppa-asioiden ministerien tapaamisella osoittaa, että Eurooppa hyötyy keskustelusta. Meitä auttaa tässä yhteydessä myös se, että entinen puhemiehenne Pat Cox on valmis toimimaan sovittelijana tapaamisen aikana. Eurooppa-asioiden ministerien tapaamisen ja epäilemättä koko perustuslain ratifiointimenettelyn jatkon perustana oleva periaate on se, että kansalaiset hyötyvät perustuslaista ja että me suhtaudumme kansalaisiin vakavasti. 
Barrot,
     Arvoisa puhemies, halusin puhua aiemmin lyhyesti, mutta en halua lyhytsanaisuuteni aiheuttavan mitään väärinkäsityksiä.
Jäsen Méndez de Vigolle, joka oli parlamentin ensimmäinen ja arvovaltainen puhuja, haluaisin todeta, ettei asiasta ole selvästikään mitään epäselvyyttä. Ensinnäkin komissio on täysin sitoutunut perustuslakiluonnokseen, ja voin vakuuttaa, että komission jäsenen Vitorinon edeltäjä Barnier, jota avustin neuvoston työn loppuvaiheissa, teki todellakin kaiken mahdollisen perustuslakisopimuksen aikaansaamiseksi. Perustuslakisopimus merkitsee erittäin tärkeää askelta kohti demokraattisempaa unionia ja useita edistysaskelia, joissa erittäin tärkeässä osassa on yhteinen päätöksenteko tai pikemminkin parlamentin yhteispäätösoikeuden laajentaminen.
Komissio on täten selkeästi sitoutunut perustuslakiluonnokseen, eikä kyse ole siitä, ettei komissio olisi kiinnostunut tämän jälkeen seuraavasta kuulemisesta tai jäsenvaltioissa järjestettävistä kuulemistilaisuuksista. Yritin aivan yksinkertaisesti selittää, että komissio oli jo ryhtynyt valmistelemaan asiakirjoja, jotka ovat uskoakseni ansiokkaita kahdestakin syystä. Nämä asiakirjat ovat ensinnäkin hyvin objektiivisia ja esittävät toiseksi tilanteen sellaisena kuin se on nyt ja on sen jälkeen, kun perustuslakiluonnos on ratifioitu. Aivan liian usein keskustelu siitä, miten EU:n pitäisi kehittyä, itse asiassa pikemminkin sekoittaa asioita. Aina ei ole myöskään kovinkaan helppoa erottaa nykytilannetta tulevasta, joten halusimme tarjoamiemme välineiden olevan käytännöllisiä, selkeitä ja toimivia, vaikka niissä onkin tietysti vielä parantamisen varaa. Toivon antaneeni selvityksen siitä, mitä komissio on tehnyt tämän asian osalta.
En halua kenenkään epäilevän sitä, että rahoitus olisi jonkinlainen ongelma. Emme varanneet vuoden 2005 alustavaan talousarvioesitykseen 1,5 miljoonaa euroa siksi, että haluaisimme vähentää hankkeiden määrää, vaan siksi, että olimme alustavan talousarvioesityksen laatimisajankohtana vielä liian epävarmoja neuvottelujen lopputuloksesta. Ilmaisimme joka tapauksessa aikomuksemme tarkistaa tilannetta teidän kanssanne talousarviomenettelyn aikana. Tilanne on nyt selkeämpi, ja olemme valmiita toimimaan niiden määrärahojen pohjalta, joita tähän tarkoitukseen on parlamentin ja Nicolaïn edustaman neuvoston arvion mukaan varattava. Tärkeää on todellakin se, että tarvittavia määrärahoja myös käytetään hankkeen ollessa käynnissä. Toivottavasti tällä rintamalla ei enää ilmene väärinkäsityksiä.
Toivottavasti myöskään aiemmat lausuntoni eivät ole synnyttäneet väärinkäsityksiä. Mielestämme komissio ei pystyisi yksin suunnittelemaan tiedotuskampanjaa. Samalla kun kiitän jälleen jäsen Leinenia, haluan myös korostaa, että olemme samaa mieltä erityisesti päätöslauselmaesityksen 6 kohdasta, jossa todetaan, että neuvoston, komission ja parlamentin on valmisteltava asianmukainen kampanja ja tiedotusstrategia ja että tämä edellyttää kaikkien osapuolten yhteistoimintaa. Kun korostan riittävän luottamusta herättävän ja tehokkaan kumppanuuden tarvetta jäsenvaltioiden kanssa, en tietenkään tarkoita, että tietyissä jäsenvaltioissa pitäisi järjestää kampanjoita, joita ei ole yhteensovitettu eikä yhdenmukaistettu muiden jäsenvaltioiden kampanjoiden kanssa. Kuten puheenjohtaja Nicolaï juuri selitti, meidän on yksinkertaisesti otettava huomioon tiettyjä kansallisia näkökohtia ollaksemme varmoja, että tiedotuskampanjamme on riittävän tehokas. Juuri toive tehokkuudesta motivoikin meitä, eikä pidä luulla, että komissio suhtautuisi muita välinpitämättömämmin yhteisiin toimiin, joilla pyritään voittamaan taistelu kunnollisen tiedotuksen turvaamisesta kansalaisille.
Tästä seuraa, että yhden ja kaikkien on kannettava oma osansa vastuusta, ja komissio hyväksyy täysin oman vastuunsa. Jos komission jäsen Vitorino olisi täällä, hän toteaisi tämän erittäin painokkaasti. Kuten neuvoston puheenjohtaja Nicolaï hetki sitten totesi, komission jäsen Vitorino on mukana Amsterdamissa. Toivomme, että 5. lokakuuta 2004 järjestettävä tapaaminen osoittautuu hedelmälliseksi ensinnäkin siinä mielessä, että tapaamisessa annetaan neuvoja kaikille Euroopan kansalaisille suunnatun yhteisen tiedotushankkeemme toteuttamiseen, ja haluan korostaa, että kansalaisille tiedottaminen perustuu objektiiviseen tietoon. Toivomme, että Eurooppa-ministerien tapaaminen osoittautuu ehkä hedelmälliseksi myös tiettyjen kuulemistilaisuuksien yhteensovittamisen osalta, jota monet teistä ovat oikeutetusti toivoneet. On todellakin meidän etujemme mukaista, että Euroopan parlamentti, josta on tulossa Euroopan kansalaisten elin, saa äänensä kuuluviin eri jäsenvaltioissa järjestettävien kuulemistilaisuuksien ja niiden yhteensovittamisen kautta.
Arvoisa puhemies, päätän puheenvuoroni esittämällä toiveen, että tässä Amsterdamissa järjestettävässä tapaamisessa pystyttäisiin valaisemaan mahdollisimman hyvin sitä, mikä edistäisi parlamentin, neuvoston ja komission tehokasta kumppanuutta tiedotusrintamalla käytävän taistelun voittamisessa. Ehdottaisin objektiivisuutta ja totuudenmukaisuutta, sillä luotan Euroopan unioniin ja olen vakuuttunut, että totuudenmukainen tiedottaminen saa taakseen kansalaisten laajan tuen. 
Puhemies.
   Kiitoksia, arvoisa komission jäsen. Hyvät parlamentin jäsenet, keskustelu on nyt päättynyt. Äänestys tätä keskustelua koskevasta päätöslauselmasta toimitetaan 14. lokakuuta 2004. Esityslistalla ovat seuraavana kysymykset neuvostolle. Annan nyt puheenvuoron puheenjohtaja Nicolaïlle, jotta tämä voi vastata jäsen Ludfordin esittämään ensimmäisen kysymykseen oikeudenmukaisista oikeudenkäynneistä Euroopan kansalaisille ja Euroopassa asuville.
Figueiredo (GUE/NGL ).
    Näitä parlamentin neuvostolle esittämiä kysymyksiä koskeva keskustelu osoittaa, että avoimen, selkeän ja havainnollisen keskustelun, jossa ilmaistaan erilaisia poliittisia mielipiteitä ja perusteluja Euroopan perustuslaista, turvaamisen sijaan parlamentti on reagoinut varovaisesti ja pelokkaasti jäsenvaltioiden ilmoittamiin kansanäänestyksiin.
Vain näin voidaan tulkita sitä, että parlamentti on esittänyt komissiolle kysymyksen, millaisin toimenpitein komissio aikoo osallistua yhteiseen tiedotusstrategiaan, jonka tavoitteena on saada ratifioitua sopimus Euroopan perustuslaista.
Sama pätee parlamentin neuvostolle esittämään kysymykseen siitä, millaisiin toimenpiteisiin neuvosto aikoo ryhtyä määritelläkseen jäsenvaltioille yhteiset toimintatavat ja mahdollisesti myös yhteensovitettu aikataulu, jota noudatetaan ratifioitaessa sopimus Euroopan perustuslaista, ja valmistellakseen yksityiskohtaista viestintästrategiaa, jotta sopimus Euroopan perustuslaista saadaan ratifioitua.
Parlamentti haluaa "toimintatapojen", "aikataulun" ja "strategian" käyttöönottoa yhteisön voimavaroja ja myös määrärahoja käyttämällä, jotta "sopimus Euroopan perustuslaista saadaan ratifioitua". Tätä ei voida hyväksyä.
Tämä ajatus ei ole mitenkään uusi, sillä Euroopan teollisuuden ja työnantajain keskusjärjestö (UNICE) on vaatinut aiemmin samaa. 
Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana kyselytunti. Käsittelemme neuvostolle osoitettuja kysymyksiä (B6-0007/04).
Puhemies.
   Seuraavana on 
Voiko neuvosto ystävällisesti kertoa, mihin toimenpiteisiin on ryhdytty, jotta Euroopan kansalaiset ja Euroopassa asuvat, jotka ovat vangittuina Guantanamo Bayssä, Bagramissa, Abu Ghraibissa, Diego Garciassa ja muilla Yhdysvaltojen hallinnoimilla vankileireillä, saisivat oikeudenmukaisen oikeudenkäynnin ja heidät voitaisiin kotiuttaa? Entä mitä toimenpiteillä on saavutettu? 
Nicolaï,
   .  Arvoisa puhemies, kuten olen jo todennut vastatessani useisiin parlamentin esittämiin kysymyksiin, neuvosto toistaa, että asianomaisten yksittäisten jäsenvaltioiden velvollisuus on suojella kansalaistensa oikeuksia ja intressejä ulkomailla, kuten konsulisuhteita koskevassa Wienin yleissopimuksessa määrätään. Jäsenvaltiot, joiden kansalaisia pidetään vangittuina Guantanamo Bayssä tai muualla, ryhtyvät tarpeellisiksi katsomiinsa toimiin varmistaakseen, että Yhdysvallat kunnioittaa näiden jäsenvaltioiden kansalaisten oikeuksia, jotka perustuvat kyseisten jäsenvaltioiden Yhdysvaltojen kanssa solmimiin kahdenvälisiin suhteisiin. Neuvosto ei pysty antamaan yksityiskohtaisia tietoja näistä toimista, joita koskevat kysymykset tulisi esittää kyseisille jäsenvaltioille. Yleisellä tasolla huomautan vastauksena tähän kysymykseen, että EU on aina ilmaissut huolestuneisuutensa Guantanamo Bayn tilanteesta ja on todennut Yhdysvaltojen suhteidensa yhteydessä usein, että vankien kohtelussa tulisi noudattaa Geneven yleissopimuksen määräyksiä ja kunnioittaa ihmisoikeuksia. Vasta heinäkuussa Euroopan unioni ja Yhdysvallat kävivät virallista keskustelua, jossa Yhdysvallat korosti perustavansa erityisiä tuomioistuimia, joiden tehtävänä on arvioida uudelleen vankien taistelijan statusta ("combatant status review tribunals"), Yhdysvaltojen korkeimman oikeuden äskettäin tekemien päätösten johdosta. Euroopan unionin edustajat toivat keskustelussa esille huolenaiheita, joita Euroopan unionilla edelleen on. EU ilmaisi keskustelun kuluessa myös huolensa siitä, että Yhdysvallat aikoo luoda vankeja varten uuden kategorian, josta se käyttää nimitystä vihollistaistelijat ("hostile militants"). Totean lopuksi, että puheenjohtajavaltio Alankomaat aikoo tuoda jatkossakin suhteissaan Yhdysvaltoihin esille huolenaiheita, joita unionilla edelleen on Guantanamo Bayssä olevien vankien asemasta ja kohtelusta. 
Ludford (ALDE ).
    Kiitän neuvoston puheenjohtajaa tästä vastauksesta, mutta minun täytyy todeta, että pidän neuvoston vastausta jälleen kerran pettymyksenä. Euroopan unionin pitäisi oletettavasti harjoittaa ihmisoikeuspolitiikkaa, joka perustuu Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 6 ja 7 artiklaan. Meillä on perusoikeuskirja, ja olemme luomassa vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvaa aluetta. Lisäämme ihmisoikeuslausekkeita kolmansien maiden kanssa tehtäviin sopimuksiin. Todellakin, kuulin neuvoston puheenjohtajan sanovan tänä aamuna, että jatkossa unioni sisällyttää näihin sopimuksiin terrorisminvastaisia lausekkeita.
Kun olemme kuitenkin tekemisissä vaikutusvaltaisimman ja tärkeimmän kansainvälisen kumppanimme kanssa, Euroopan unioni ei ole saanut aikaan yhteistä kantaa eikä ymmärtääkseni osoittanut Yhdysvalloille ainuttakaan virallista yhteydenottoa. Tänään eräs asianajaja, joka edustaa muutamia edelleen vangittuina olevia Yhdistyneen kuningaskunnan kansalaisia, on kuvaillut Yhdistyneen kuningaskunnan hallituksen kantaa raukkamaiseksi. Miten ministeri kuvailisi koko Euroopan unionin kantaa, kun jotkut kansalaisistamme ja unionin alueella asuvista henkilöistä ovat edelleen laittomasti pidätettyinä, heitä pahoinpidellään ja jopa kidutetaan ja heiltä on evätty joko vapautus tai oikeudenmukainen oikeudenkäynti? Miksei Euroopan unioni esitä asiasta virallisia vastalauseita? 
Nicolaï,
   .  Arvoisa puhemies, pahoittelen neuvoston puolesta, etten voi poistaa jäsen Ludfordin pettymyksentunnetta, mutta toivon ilmaisseeni selkeästi huolestuneisuutemme ja todenneeni, että teemme velvollisuutemme ja ryhdymme ensimmäisessä puheenvuorossani kuvailemiini toimiin aina, kun se on mahdollista. 
Puhemies.
   Seuraavana on 
The Sunday Times julkaisi vastikään karmean reportaasin, jossa kerrottiin pikkulapsia pidettävän häkissä Raby-hoitokodissa lähellä Prahaa Tšekin tasavallassa. Viittä kehitysvammaista lasta ja vauvaa, jolla on aivoperäinen liikehäiriö, pidettiin häkeissä, joista he pääsivät ulos vain hetkeksi aamuisin syöttämistä ja aamupesua varten. Toisessa hoitokodissa 14-vuotias tyttö kuoli häkkiinsä, kun yksi kaltereista putosi hänen päähänsä.
Amnesty International ja Human Rights Watch ovat tuominneet häkkien käytön kansainvälisen oikeuden ja lapsen oikeuksista tehdyn Yhdistyneiden kansakuntien yleissopimuksen vastaisena. Protestikampanjan kannattajat, muiden muassa lastenkirjailija J.K. Rowling, ovat tuominneet tämän barbaarisen ja epäinhimillisen kohtelun.
Mitä neuvosto aikoo tehdä, jotta lasten pitäminen häkissä saadaan loppumaan? 
Nicolaï,
     Arvoisa puhemies, neuvoston tiedossa ei ole, että missään jäsenvaltiossa pidettäisiin lapsia häkeissä kysymyksessä kuvaillulla tavalla. Neuvosto haluaa lisäksi muistuttaa parlamenttia siitä, että neuvosto on sitoutunut täysin ihmisoikeuksien kunnioittamiseen ja kaikenlaisen ikään tai vammaisuuteen perustuvan syrjinnän torjumiseen. Samaan aikaan neuvosto haluaa myös huomauttaa, että kaikki jäsenvaltiot, Tšekin tasavalta mukaan lukien, ovat allekirjoittaneet ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojelemisesta tehdyn yleissopimuksen, jonka 3 artiklaan sisältyy, kuten tiedätte, määräyksiä epäinhimillisen tai halventavan kohtelun kieltämisestä, ja että jäsenvaltiot ovat myös ratifioineet yleissopimuksen lapsen oikeuksista ja kidutuksen vastaisen yleissopimuksen. Yleissopimukseen lapsen oikeuksista sisältyy erityismääräyksiä, jotka koskevat vammaisuuteen perustuvaa erottelua (2 artikla) ja henkisesti tai ruumiillisesti vammaisia lapsia (23 artikla). Neuvosto on jatkossakin sitoutunut kaikissa toimissaan ihmisoikeuksien kunnioittamiseen ja kaikenlaisen syrjinnän kieltämiseen. 
Stihler (PSE ).
    Olen hieman yllättynyt neuvoston vastauksesta, koska mielestäni meidän kaikkien pitäisi olla tietoisia häkkisänkyjen käytöstä. Sen lisäksi, että lasten pitäminen häkissä on julmaa, epäoikeudenmukaista ja alentavaa, se aiheuttaa asianomaisissa lapsissa vihaa, aggressiota ja masennusta. Häkkisänkyjen käyttö on kansainvälisen lain vastaista: Amnesty International ja Human Rights Watch tuomitsevat häkkien käytön lapsen oikeuksista tehdyn Yhdistyneiden kansakuntien yleissopimuksen vastaisena.
Minulla on muutamia lisäkysymyksiä. Miten neuvosto aikoo seurata tilannetta jatkossa? Millaista painostusta neuvosto voi harjoittaa lopettaakseen tämän törkeän häkkisänkyjen käytön? Häkkisänkyjä ei käytetä vain Tšekin tasavallassa vaan myös Slovakiassa, Sloveniassa ja Unkarissa. Mitä tukea näille eri maille voidaan antaa sen varmistamiseksi, että häkkisänkyjen käyttöä koskevaa kieltoa noudatetaan asianmukaisesti? Ja vielä lopuksi, mitä neuvosto ehdottaa tehtäväksi Romanian kanssa käytävien laajentumisneuvottelujen osalta, sillä häkkisänkyjen käyttö on nähdäkseni ongelma myös Romaniassa? Arvoisa puheenjohtaja Nicolaï, olisin tyytyväinen, jos vastaisitte näihin lisäkysymyksiin. Kehotan teitä suhtautumaan tähän asiaan hyvin vakavasti. 
Nicolaï,
   .  Arvoisa puhemies, jäsen Stihler on myös tietoinen siitä, että neuvoston mahdollisuudet ja valtuudet ovat tietysti rajalliset, mutta onneksi on muita kanavia ja muita elimiä, joissa voidaan käsitellä tämänkaltaisia tilanteita. Näiden rajoitusten puitteissa neuvosto on tietysti aina valppaana ja on myös tietoinen tavoista, joilla neuvosto voi käyttää vaikutusvaltaansa ja puuttua tilanteeseen, mikäli sen tietoon tulee seikkoja, jotka edellyttävät neuvostolta toimia. 
Puhemies.
   Seuraavana on 
Puheenjohtajavaltio Alankomaat ei ole sisällyttänyt ulkosuhteiden alan ensisijaisiin painopistealueisiinsa EU:n suhteiden edistämistä Balkanin maiden kanssa ja niiden jälleenrakennusprosessin tukemista. Vastikään julkaistussa kertomuksessaan (kolmas Kaakkois-Aasian vakauttamis- ja assosiaatioprosessia koskeva kertomus) Euroopan komissio mainitsee, että se on myöntänyt vuoden 2004 talousarviostaan 71 miljoonan euron lisäsumman (noin 13 prosentin lisäys) Länsi-Balkanille sen jälleenrakennusta varten ja alueellista yhteistyötä edistäviä uusia välineitä varten.
Aikooko neuvosto laatia näissä uusissa toimintapuitteissa konkreettisia aloitteita jälleenrakennuksen sekä Balkanin maiden ja EU:n jäsenvaltioiden välisen yhteistyön vahvistamiseksi? Onko neuvosto tyytyväinen siihen, miten hyvin alueen maat ovat noudattaneet Thessalonikin huippukokouksessa tekemiään sitoumuksia vahvennetun alueellisen yhteistyön sekä konkreettisten tavoitteiden ja aloitteiden edistämiseksi? Aikooko se pyytää komissiota tekemään asiaa koskevia uusia ehdotuksia? 
Nicolaï,
   .  Arvoisa puhemies, Länsi-Balkan kuuluu edelleen Euroopan unionin ensisijaisiin painopistealueisiin. Ulkoasiainministeri Bot vieraili alueella 21.–23. heinäkuuta 2004. Tämä oli yksi hänen ensimmäisistä matkoistaan ministerineuvoston puheenjohtajan ominaisuudessa. Ulkoasiainministerin Länsi-Balkanille suuntautunut matka korosti, että Länsi-Balkan säilyy EU:n ensisijaisena painopistealueena Alankomaiden puheenjohtajakaudella ja että näiden maiden tulevaisuus on Euroopan unionin käsissä.
Puheenjohtajavaltio Alankomaiden Länsi-Balkanille antama painoarvo ilmenee useista muista ministeritason tapaamisista, joihin kuuluvat vakautus- ja assosiaationeuvoston aivan ensimmäinen tapaaminen entisen Jugoslavian tasavallan Makedonian kanssa ja Bosnia ja Hertsegovinassa toteutettavan ensimmäisen sotilasoperaation, Altean, valmistelut.
Euroopan unioni lupasi jälleen Thessalonikissa kesäkuussa 2003 voimakkaan tukensa toimille, joiden tarkoituksena on lujittaa Länsi-Balkanin alueen demokratiaa ja vakautta, ja on sitoutunut edistämään alueen maiden talouskehitystä ja alueellista yhteistyötä. Euroopan unionilla ja Länsi-Balkanin mailla on jo yhteinen strategia ja toimintaohjelma, vakautus- ja assosiaatioprosessi (Stabilisation and Association Process, SAP), jonka tunnettekin. Tulevan toiminnan tavoitteet ilmenevät selkeästi uusista välineistä, joista käytetään kumppanuus-nimitystä. Näissä kumppanuuksissa määritellään toiminnan ensisijaiset painopisteet ja tarjotaan Länsi-Balkanin maille yhdenmukaiset puitteet niiden lähentymiselle EU:hun. Vakautus- ja assosiaatioprosessin edistyminen riippuu siitä, miten määrätietoisesti molemmat osapuolet, EU ja Länsi-Balkanin maat, täyttävät velvoitteensa. Siihen, miten nopeasti Länsi-Balkanin maat etenevät kohti EU:n jäsenyyttä, vaikuttavat kunkin yksittäisen maan uudistusten toteuttamisessa saavuttamat tulokset. Tietyissä alueen maissa on edistymisen lisäksi tehostettava alueellista yhteistyötä, ja Euroopan unioni jatkaa yhteistyötä Kaakkois-Euroopan vakaussopimuksen ja Kaakkois-Euroopan yhteistyöprosessin yhteydessä ja muiden asianomaisten toimijoiden kanssa alueellisen yhteistyön parantamiseksi. 
Kratsa-Τsagaropoulou (PPE-DE ).
   – Arvoisa ministeri, suuret kiitokset vastauksestanne ja Euroopan unionin ja aivan erityisesti neuvoston Kaakkois-Euroopan vakautusprosessia koskevan sitoutuneisuuden vahvistamisesta.
Kuten Euroopan parlamentti huomautti vuosittaisessa mietinnössään ja kuten Thessalonikin huippukokouksessa selkeästi esitettiin, meidän on alettava arvioida kyseisen alueen maiden tekemien sitoumusten noudattamista.
Kysymykseni käsittelikin juuri tätä seikkaa. Minäkin olen ottanut asiaan kantaa toteamalla, että kaikkien hyvin tunteman rahoituskehyksen ja vuoden 2004 talousarvion lisäksi on olemassa vielä yksi mahdollisuus antaa apua. Arvioitteko neuvostossa sitä, noudattavatko nämä Kaakkois-Euroopan maat sitoumuksiaan? 
Nicolaï,
   .  Arvoisa jäsen on mielestäni nostanut esille tärkeän kysymyksen, ja olin iloinen voidessani valaista häntä siitä. Jo ensimmäisessä puheenvuorossani antamani vastauksen lisäksi en voi valitettavasti antaa yksityiskohtaisempia tietoja vastauksena arvoisan jäsenen esittämiin huomautuksiin. 
Puhemies.
   Seuraavana on 
EU osallistuu erityisesti ECHO-ohjelmansa välityksellä ekokatastrofien jälkitoimiin kaikilla viidellä mantereella. Yhä mittavammat luonnonmullistukset johtuvat kymmeniä vuosia jatkuneesta vastuuttomuudesta ympäristöasioissa ja saattavat lopulta ylittää yhteisön avustuskapasiteetin.
EU on sitoutunut Kioton pöytäkirjan päätöksiin ja tavoitteisiin. EU on myös kansainvälisesti suurin taloudellinen ja kaupallinen toimija.
Miksei neuvosto pyri jo ennalta rajoittamaan maailmanlaajuisten ympäristökatastrofien syitä asettamalla Kioton pöytäkirjan ratifioinnin ehdoksi kaikissa neuvotteluissa ja sopimuksissa EU:n ja kolmansien maiden kesken? 
Nicolaï,
   .  Arvoisa puhemies, ilmastonmuutosta koskeva EU:n politiikka on selkeästi nähtävissä EU:n ulkosuhteissa. Neuvosto ottaa ilmastonmuutoksen ja ilmastokysymykset säännöllisesti esityslistalle korostaen näin kerta toisensa jälkeen, miten erityisen tärkeää Kioton pöytäkirjan pikainen ratifiointi on. Näin toimitaan useissa tapaamisissa, jotka muodostavat osan poliittisesta vuoropuhelusta ja joista joitakin järjestetään korkeimmalla poliittisella tasolla sellaisten kumppanuusvaltioiden kuin Yhdysvaltojen ja Venäjän kanssa. Kuten tiedätte, Kioton pöytäkirjan ratifiointi sekä Yhdysvalloissa että Venäjällä voisi kääntää tilanteen pöytäkirjan täytäntöönpanon hyväksi.
Muistuttaisin lisäksi parlamenttia siitä, että kestävä kehitys, jossa ilmastopolitiikalla on erittäin tärkeä osa, on periaate, jolla on tärkeä asema kaikilla kolmansien maiden kanssa tehtävän yhteistyön aloilla. Yhtenä esimerkkinä tästä yhteistyöstä on AKT-maiden kanssa tehty Cotonoun sopimus. 
Isler Béguin (Verts/ALE ).
    Olen erityisen pettynyt neuvoston antamaan vastaukseen, koska tiedämme painostavamme Yhdysvaltoja ja Venäjää. Tiedämme kuitenkin myös, että meillä on käytettävissämme tiettyjä keinoja, mukaan lukien Kioton pöytäkirjan ratifiointiin liittyvät ehdot jäsenvaltioiden kanssa tehtävissä sopimuksissa. Mietinkin ja haluan kysyä teiltä, onko EU ja onko neuvosto kolmansien maiden kanssa neuvotellessaan valmis asettamaan Kioton pöytäkirjan ratifioimisen kauppasopimusten ehdoksi. Ette vastannut kysymykseeni. On kuitenkin selvää, että jos haluatte torjua kasvihuonekaasupäästöjä, teidän on aloitettava juuri Kioton pöytäkirjan ratifioinnista. Lisäksi keinot tähän ovat kyllä olemassa. Me johdamme maailmaa, joten käyttäkäämme tätä etulyöntiasemaa varmistaaksemme Kioton pöytäkirjan ratifioinnin. 
Ortuondo Larrea (ALDE ).
    Haluaisin täydentää jäsen Isler Béguinin kysymystä tiedustelemalla, pystyykö neuvosto todellakin puolustamaan Kioton pöytäkirjaa suhteissaan kolmansiin maihin, kun en edelleenkään tiedä neuvoston todellista kantaa pöytäkirjaan.
Miten laajasti jäsenvaltioiden Kioton pöytäkirjan ratifiointia koskevaa politiikkaa yhdenmukaistetaan, ja minkälaisen kannan jäsenvaltiot omaksuvat 28. syyskuuta 2004, kun Kansainvälinen siviili-ilmailujärjestö (ICAO) harkitsee tarkistusta, joka kääntäisi Kansainvälisen siviili-ilmailujärjestön sääntelyn päälaelleen lentokoneiden kansainvälisillä lennoilla tapahtuvien päästöjen osalta? 
Nicolaï,
   .  Arvoisa puhemies, haluan vastata toiseen lisäkysymykseen. Neuvoston valtuudet ovat todellakin rajalliset, kun on kyse painostamisesta, josta arvoisat jäsenet puhuivat. Teemme voitavamme, ja voin esittää siitä todisteita. Arvoisa puhemies, voin ehkä tehdä näin lisäämällä, että Alankomaiden asianomainen ministeri tekee osana Euroopan unionin puheenjohtajavaltion tehtäviä tänä syksynä kansainvälisen ilmastopolitiikkaa käsittelevän kiertomatkan, jonka taustalla ovat kahden arvoisan jäsenen mainitsemat ongelmat. Hän aikoo vierailla Yhdysvalloissa, Kiinassa, Intiassa, Brasiliassa, Etelä-Afrikassa, Qatarissa ja myös muutamissa EU:n jäsenvaltioissa tarkoituksenaan saada kansainvälisessä ilmastopolitiikassa vaikuttavat myönteiset voimat liikkeelle. Kiertomatkan tavoitteena on, että maat, joissa hän vierailee, tunnustavat ilmasto-ongelman olemassaolon ja ovat valmiita keskustelemaan pitkän aikavälin ilmastopolitiikasta. 
Puhemies.
   Seuraavana on 
Koska juuri käytyjen Euroopan parlamentin vaalien yhteydessä ei syntynyt todellista keskustelua Eurooppa-aiheista, voiko puheenjohtajamaa Alankomaat selvittää, mitä uusia aloitteita se aikoo tehdä korostaakseen myönteistä roolia, joka Euroopan unionilla on 25 jäsenvaltion kansalaisten elämässä? 
Nicolaï,
   .  Arvoisa puhemies, tämä kysymys liittyy hyvin kiinteästi täysistunnossa juuri käymäämme keskusteluun kansalaisille tiedottamisesta, alhaisesta äänestysvilkkaudesta Euroopan parlamentin viimeisimmissä vaaleissa ja kansalaisten laajemman osallistumisen kysymyksestä, joka on myös tärkeä neuvostolle ja josta se antoi julkilausuman heinäkuussa. Parlamentin jäsenen esittämä kysymys osoittaa myös, että on tärkeää ottaa kansalaiset huomioon ja käsitellä niitä ongelmia, joiden kanssa kansalaiset joutuvat omasta mielestään eniten kamppailemaan. Juuri tätä lähestymistapaa pohdimme 5. lokakuuta 2004 järjestettävässä tapaamisessa, johon keskustelussa on jo viitattu. Asianomaiset ministerit käsittelevät näitä kysymyksiä ja raportoivat keskusteluistaan 5. marraskuuta 2004 kokoontuvalle Eurooppa-neuvostolle. Toinen tapaamisessa tarkasteltava näkökohta liittyy siihen, että kansalaisten jokapäiväisten ongelmien käsittelemisen lisäksi on keskusteltava myös siitä erittäin tärkeästä kysymyksestä, miten Euroopan unionia tuodaan lähemmäs kansalaisia.
Tätä aihetta käsiteltiin mielestäni riittävästi juuri päättyneessä keskustelussa, mutta voisin ehkä esittää yhden lisähuomautuksen menettelystä. Tämä on erityisesti asia, jota on käsiteltävä Alankomaiden puheenjohtajakautta seuraavien neljän puheenjohtajakauden aikana ja jota on tarkasteltava kansanäänestysten lisäksi myös laajemmin kansalaisille suunnatun viestinnän yhteydessä. 
Crowley (UEN ).
    Haluan kiittää puheenjohtajaa hänen tähän kysymykseen antamastaan vastauksesta ja myös aiemmista toteamuksistaan.
Irlannin puheenjohtajakaudella ministeri Roche asetti neuvostossa työryhmän etsimään parempia keinoja, joilla kansalaisille voidaan tiedottaa Euroopan unionin mukanaan tuomista hyödyistä. Unionin on viestittävä tehokkaammin ja lisättävä kansalaisten ymmärtämystä paitsi siitä, mitä Euroopan unioni tekee, myös unionin kansalaisten velvollisuudesta varmistaa, että unioni toimii parhaalla mahdollisella tavalla. Ainoa tapa taata tämä on ottaa kansalaiset suoremmin mukaan avoimiin foorumeihin ja viestintään jne.
Haluaisin neuvoston puheenjohtajan vahvistavan sitoutuneisuutensa tämänkaltaisen prosessin jatkamiseen, jotta löydetään paras keino varmistaa, että unionin kansalaiset tietävät tarkasti, mitä teemme ja mitä emme tee Euroopan tasolla. 
Nicolaï,
   .  Arvoisa puhemies, toistan erittäin mielelläni jo aiemmin antamani lupauksen siitä, että kannamme jatkossakin soihtua, jonka todellakin sytytti edeltäjäni Dick Roche, Eurooppa-asioiden ministeri Irlannin puheenjohtajakaudella, ainakin seuraavien neljän puheenjohtajakauden ajan ja että tämä soihtu palaa senkin jälkeen. 
Kratsa-Τsagaropoulou (PPE-DE ).
   – Kysyisin neuvoston puheenjohtajalta, sallisiko hän minun laajentaa Euroopan myönteisen profiilin etsintää hieman, nimittäin 25 jäsenvaltion muodostaman Euroopan unionin lisäksi koko maailmaan.
Meidän ei pitäisi unohtaa, että Euroopan unioni on yhteisön talousarvion ja jäsenvaltioidensa kansallisen panoksen myötä suurin kehitysavun ja humanitaarisen avun antaja maailmassa.
Useiden kehitysmaissa vierailleiden Euroopan parlamentin jäsenten kokemukset kuitenkin osoittavat, ettei EU:n merkittävä panos näy näissä maissa. Kehitysmaiden kansalaiset ovat nimittäin enemmän tietoisia EU:n yksittäisistä jäsenvaltioista tai Kansainvälisen pankin tai Yhdistyneiden kansakuntien kaltaisista kansainvälisistä järjestöistä kuin Euroopan unionista.
Kun pyrimme nyt kohottamaan poliittista profiiliamme ja lisäämään konkreettisia toimiamme maailmassa, meidän on nähdäkseni myös kiinnitettävä huomiota EU:n imagoon muualla maailmassa. 
Nicolaï,
   .  Arvoisa puhemies, keskustelu "Eurooppa-asioista tiedottamisesta" liittyy, kuten arvoisa jäsen totesi, erittäin kiinteästi Euroopan unionin imagoon sekä Euroopan sisä- että ulkopuolella, ja tästä olen täysin samaa mieltä hänen kanssaan. Keskitymme kansalaisten Euroopan unionia koskevaan huolestuneisuuteen, mihin tietysti kuuluu keskustelu Euroopan unionin roolista maailmassa, sillä tämäkin on jotakin, jota kansalaiset yhä enemmän odottavat Euroopan unionilta. 
Puhemies.
   Seuraavana on Seán 
Puheenjohtajamaa Alankomaat on todennut haluavansa työskennellä transatlanttisten suhteiden, kuten taloudellisen yhteistyön ja kauppasuhteiden vahvistamiseksi myönteisen toimintaohjelman pohjalta. Voiko neuvosto selvittää nyt yksityiskohtaisesti, mitä se aikoo sisällyttää myönteiseen toimintaohjelmaansa? Entä aikooko neuvosto tehdä aloitteita muusta kuin taloudellisesta yhteistyöstä ja kauppasuhteista, esimerkiksi kulttuurin ja kehitysavun alalla? 
Nicolaï,
     Arvoisa puhemies, kuten arvoisa jäsen aivan oikein huomautti kysymyksessään, transatlanttisten suhteiden myönteinen toimintaohjelma kattaa paljon muutakin kuin taloudellisen yhteistyön ja kauppasuhteet. Toimintaohjelmaan sisältyy todellakin koko joukko erilaisia aiheita. Kumppanuutemme Yhdysvaltojen kanssa perustuu yhteisiin arvoihin ja huolenaiheisiin. Transatlanttiset suhteemme, sellaisena kuin ne on määritelty Euroopan unionin turvallisuusstrategiassa, ovat ainutlaatuiset. Euroopan unioni ja Yhdysvallat kehittävät yhteisiä strategioita, joissa käsitellään sellaisia uusia uhkia kuin terrorismi, joukkotuhoaseiden leviäminen, romahtaneet valtiot ja järjestäytynyt rikollisuus. Molemmat tekevät tiivistä yhteistyötä edistääkseen ihmisoikeuksien kunnioittamista Yhdistyneisiin kansakuntiin kuuluvissa maissa. EU ja Yhdysvallat toimivat yhdessä edistääkseen rauhaa, vakautta, demokratiaa ja kehitystä Balkanin ja Etelä-Kaukasuksen kaltaisilla alueilla ja sellaisissa maissa kuin Afganistan. Molemmat maat haluavat nähdä Irakin kehittyvän vakaaksi, demokraattiseksi ja itsenäiseksi maaksi. Lähi-idän rauhanprosessin osalta EU ja Yhdysvallat ovat sitoutuneet tekemään työtä rauhanomaisen ratkaisun saavuttamiseksi tiekartan mukaisesti. EU ja Yhdysvallat tekevät myös yhteistyötä kriisinhallinnassa, josta Sudanin Darfur on yksi esimerkki.
Äskettäisessä 26. kesäkuuta 2004 pidetyssä EU:n ja Yhdysvaltojen huippukokouksessa kävi selväksi, miten vahva, syvään juurtunut ja merkittävä Euroopan unionin ja Yhdysvaltojen välinen suhde on. Tämä huippukokous oli erinomainen tilaisuus laatia tulevaisuuteen tähtäävä toimintaohjelma, ja kuten tiedätte, kokouksessa hyväksyttiin seitsemän yhteistä julkilausumaa EU:n ja Yhdysvaltojen välisen yhteistyön ensisijaisista tavoitteista. Neuvoston ensisijaisena tavoitteena on keskittyä nimenomaan näiden julkilausumien toteuttamiseen. EU:n ja Yhdysvaltojen kehitysavun alalla tekemän yhteistyön osalta EU:lle avunantajan ominaisuudessaan tarjoutuu tilaisuus ottaa kolmen osapuolen välisissä tapaamisissa esille tukea koskevia kysymyksiä. EU:n kehityspolitiikka muodostuu köyhyyden vähentämisestä, uuden vuosituhannen kehitystavoitteista ja kehitysrahoitusta koskevista sopimuksista. EU on avoin uusille Yhdysvaltojen kanssa käytäville keskusteluille näiden hankkeiden osalta. 
Rübig (PPE-DE ).
   Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, suhteet Yhdysvaltoihin ovat myös yksi osatekijä monissa kansainvälisissä sopimuksissa, esimerkiksi Kioton pöytäkirjassa, jota Yhdysvallat ei ole allekirjoittanut.
Pidättekö mahdollisena, että kävisimme neuvotteluja Yhdysvaltojen kanssa, jotta EU ja Yhdysvallat pääsisivät kuitenkin vielä yhteisymmärrykseen Kioton pöytäkirjasta? Periaatteena olisi pyrkiä yhteiseen lainsäädäntöön Atlantin molemmilla puolilla. 
Nicolaï,
   .  Arvoisa puhemies, Kioton pöytäkirjasta on tietysti keskusteltu Yhdysvaltojen kanssa. Kun keskustelimme pöytäkirjasta ja sen ratifioinnista jokin aika sitten, kerroin, miten me neuvostossa hoidamme asiaa, ja totesin tarkemmin sanottuna myös, että puheenjohtajavaltio Alankomaiden asianomainen ministeri käy vuoropuhelua myös Yhdysvaltojen kanssa. 
Puhemies.
   Neuvostolle osoitetuille kysymyksille varattu aika on lopussa. Näin ollen kysymyksiin nro 7– 23 vastataan kirjallisesti.(1)
Kyselytunti on päättynyt.
()(2) 

