Pidulik istung - Gruusia
Juhataja
Lugupeetud president! Kallid parlamendiliikmed! Austatud külalised ja sõbrad! Mul on väga hea meel tervitada Gruusia presidenti Mihheil Saakašvilit.
(Aplaus)
Tegemist ei ole presidendi esimese külaskäiguga Euroopa Parlamenti. Ta käis meie juures ka neli aastat tagasi ning tegi 2004. aastal külaskäigu Brüsselisse vahetult pärast seda, kui ta valiti Gruusia presidendiks. Täna on erakordne päev. Täna, 23. novembril, on rooside revolutsiooni seitsmes aastapäev. See oli veretu läbimurre, mis muutis nii Gruusia kui ka kogu Lõuna-Kaukaasia piirkonna saatust. Austatud president! Peaaegu 60 aastat on Euroopa Liit liikunud kestva rahu, heaolu ja ohutu vabaduse suunas ning selle tee on nüüd valinud ka Gruusia. President Saakašvili läbis oma esimesed õpingud Kiievis. Seejärel asus ta haridust omandama Euroopa ja Ameerika ülikoolides ning ta on alati olnud seotud Strasbourgiga. Ta õppis siin, sai siin diplomi ning minu teada kohtus ta siin ka oma tulevase abikaasaga. Niisiis on see presidendi jaoks üks eriline koht.
Viimased seitse aastat ei ole Gruusia jaoks olnud sugugi kerged. Gruusia territoriaalne terviklikkus on lõhutud. Tahaksin meenutada, et selle aasta mais võtsime vastu resolutsiooni, milles kutsusime Venemaad üles täitma relvarahu tingimusi ja tooma oma väed Gruusia territooriumilt välja.
(Aplaus)
Neli aastat tagasi ütles president siin istungisaalis, et grusiinid on üks vanimaid Euroopa rahvaid ning nad on äärmiselt huvitatud Euroopaga lõimumisest. Nende eelistuseks rahvusvaheliste küsimuste puhul on just sellist liiki käsitusviis. Olen kindel, et see innukus ei ole täna väiksem kui neli aastat tagasi. Meie peame siin, Euroopa Parlamendis ja Euroopa Liidus, demokratiseerumist väga oluliseks. Demokratiseerumise ja demokraatia normid on väga ranged ning sama kehtib vaba turu normide kohta. Nii inimõiguste, õigusriigi kui ka ajakirjandusvabaduse edendamiseks on vaja reforme: põhiseadusliku süsteemi, valimisseaduse ja kohtusüsteemi reforme. Hetk tagasi rääkisin ma Gruusia presidendiga neil teemadel ning me olime ühel meelel, et tegemist ei ole lihtsa protsessiga, kuid et see on hädavajalik, kui soovime olla üksteisega sarnased ja teha tihedamat koostööd.
Ka minul on hea meel, et Gruusia on majanduskriisist kiiresti üle saanud. Selles mängis oma osa ka Euroopa Liit, sest me ulatasime oma abikäe. Praegu on Gruusias taas kiire majanduskasv. Meie Euroopa Liidus oleme väga huvitatud sellest, et Gruusia oleks stabiilne ja areneks kiiresti, kuid me soovime ühtlasi, et kõik see leiaks aset kogu Lõuna-Kaukaasia piirkonnas. Gruusia võiks olla ideaalne eeskuju üleminekul demokraatlikule ja vaba turu süsteemile, inimõiguste täielikule kaitsele ja toimivale õigusriigile. Seepärast ongi väga tähtis, mida president meile täna ette paneb ja räägib. Meil on teie siinoleku üle hea meel ja me palume teil nüüd sõna võtta. Kõnepult on teie, härra president.
(Aplaus)
Mihheil Saakašvili
Gruusia president. - Austatud juhataja! Olen hardunud tohutust aust, mida teie kutse minu koduriigi jaoks tähendab. Soovin teid ja kõiki fraktsioone selle erakordse võimaluse eest tänada. Lugupeetud juhataja! Nagu eelnevates aruteludes öeldud, olin ma siin viimati neli aastat tagasi. Tegu oleks nagu olümpiamängudega. Tulin tagasi neli aastat hiljem. Loodetavasti läheb mul seekord paremini kui eelmisel korral.
Tulin siia edastama lootuse sõnumit ning andma pühalikku tõotust. Tulin siia kinnitama, et rahu - õiglane ja kestev rahu - on minu kodupiirkonnas võimalik ning et me vajame selles Euroopa kaasabi.
Sajandeid on Kaukasus kujutanud endast geopoliitilist müsteeriumi ja peibutavat paradoksi: see on piirkond, kus inimesed ja hinged on olnud vabad, kuid kodanikud on olnud rõhutud; kus kultuur on olnud salliv, kui valitsused on sepistanud kunstlikke lõhesid; kus inimesed on end alati tundnud täielike eurooplastena, kuid kus impeeriumite püstitatud müürid on muutnud Euroopa kaugeks kangastuseks; kus mehed ja naised on püüelnud rahu poole, kuid sõjad on tundunud olevat möödapääsmatud.
Tulin siia teile ütlema, et meil tuleb teha lõpp nendele aegadele, et rivaalitsemine peab asenduma koostööga ja et läbirääkimised peavad saama võidu sõjaretoorika üle.
Euroopa Parlament on lootuse sümbol kõikide rahutute paikade jaoks meie maailmas. See on imekspandav tõestus sellest, et ka kõige halastamatumaid konflikte on võimalik lahendada ja et rahu väärib igasugust poliitilist riski.
Seda kohta siin ei oleks, kui ennastsalgavad juhid ei oleks varemete keskel, mida ümbritsesid surm ja põhjendatud kättemaksutõotused, otsustanud lõpetada sajandeid väldanud sõdu, algatades kõige kaugeleulatuvama ja põnevama poliitilise eksperimendi meie ajaloos: Euroopa ühendamise. Euroopa Parlament, mille liikmed on jaotatud fraktsioonide, mitte kodakondsuse, järgi, vastab tulevikukujutlusele, mida kirjeldas ülimalt väljendusrikkalt Pariisis 1849. aasta rahvusvahelisel rahukongressil Victor Hugo:
Lubage mul tsiteerida seda suurt luuletajat tema emakeeles:
Gruusia president. - (FR) Tuleb päev, mil teie, /.../, kõik kontinendi riigid, kaotamata oma iseärasusi ning oma kuulsusrikast eripära, sulate tihedalt kokku kõrgemaks tervikuks ning moodustate Euroopa vennaskonna, /.../.
Tuleb päev, mil ei ole enam muid lahinguvälju kui kaubandusele avatud turud ja ideedele avatud vaimud.
Tuleb päev, mil suurtükikuulid ja pommid asendatakse hääletamisega, rahvaste üldise valimisõigusega, kõrge suveräänse senati väärika vahekohtuga, mis saab olema Euroopa jaoks seesama, mis on parlament Inglismaale, mis on liidupäev Saksamaale, mis on seadusandlik kogu Prantsusmaale!
Gruusia president. - Enamik Hugo kaasaegsetest arvas, et ta oli selle kõne esitamise ajal lapsemeelne unistaja. Kulus rohkem kui sada aastat ja kaks maailmasõda, enne kui ajalugu tema häält kuulda võttis.
Kallid parlamendiliikmed! On saabunud aeg Hugo sõnade kordamiseks ja kuulda võtmiseks ka minu kodupiirkonnas. On ülim aeg, et see vendlust edendav hääl kõlaks üle suurtükkide kõmina ja vihkamist õhutavate hüüete. On ülim aeg selleks, et Euroopa rahu jõuaks ka Kaukaasiasse.
(Aplaus)
Meie kui poliitiliste liidrite kohustus on luua julgeid algatusi, et see ellu viia.
Lugupeetud daamid ja härrad! Täpselt seitse aastat tagasi algas rooside revolutsiooniga ühe vana riigi, minu armastatud Gruusia, uus rännak Euroopa perekonna poole. 23. novembril 2003. aastal vallutasid sajad tuhanded erineva piirkondliku, usulise ja sotsiaalse taustaga kodanikud rahumeelselt tänavad ja parlamendi. Mitte ühtegi akent ei lõhutud ja hoonest ei varastatud mitte ühtegi eset. Nad tegid midagi palju enamat, kui kukutasid ühe korrumpeerunud ja tagurliku režiimi. Nad vallandasid sündmused, mida Londoni majandusteadlased nimetasid mõni nädal tagasi vaimseks revolutsiooniks.
Mõni teist siin Euroopa Parlamendis teab hästi, et kommunistlikust režiimist pääsemiseks oli pärast NSVLi vabastavat kokkuvarisemist kaks viisi: Euroopa viis ja natsionalistlik viis - õigusriik ja hirmuvalitsus. Teisisõnu: Václav Havel ja Slobodan Milošević.
Kuigi partei türannia oli lõppenud, jäid nõukogude ühiskonna alustaladeks olnud lõhed, korruptsioon, vertikaalsus, bürokraatia, künism ja autoritaarsus püsima muutumatuna. Seitse aastat tagasi oli Gruusia ametlikult iseseisev riik, kuid moodustas endiselt osa hirmu- ja vihkamise maailmast. Nõukoguliku meelelaadi piirid ei olnud kadunud ning Nõukogude Liit püsis ikka veel edasi inimeste meeltes ja vaimus. Vaid vaimne revolutsioon sai kutsuda esile euroopaliku ümberkujunemise meie ühiskondades.
See on sõnum, mida meie, grusiinid, piirkonda tõime. See on sõnum, mis vallandas impeeriumit tagaigatsenute seas palju viha meie vastu, kuid ühtlasi muutis see sõnum Gruusia meie piirkonna reformide hälliks. Rooside revolutsiooni juhtides olime me üliõpilasorganisatsioonide, opositsioonierakondade ja kodanikuühiskonna rühmade liikmed, keda ühendas üks unistus: muuta Euroopa demokraatiaks tegutsemisvõimetu postsovetlik riik, mida korruptsioon ja kuritegevus olid kujuteldamatul määral halvanud.
Austatud parlamendiliikmed! Nõukogude Liit rajanes valitsemisõiguse põhimõttel. Inimesi vastandati kunstlikult üksteisele igal ühiskonna tasandil ja igas valdkonnas. Igas vabariigis muudeti erinevad usu-, ühiskonna- ja rahvusrühmad kindlateks vastasteks ning poliitikat peeti manipuleerimise, hirmu ja vihkamise kunstiks. See selgitab, miks endised kommunistlikud juhtfiguurid nii lihtsalt natsionalistideks hakkasid ning seda nii Balkani riikides kui ka Kaukaasias, Ida-Euroopas ja Venemaal. Seitse aastat tagasi oli Gruusia ikka veel lõhestatud eraldi kogukondadeks, mis kartsid üksteist. Mõned äärmuslased kasutasid riigi nõrkusi selleks, et tõrjuda eemale vähemusi.
Niisiis oli meie esimene ülesanne võtta omaks mitmekultuurilisus ja erinevused. Oleme kõikides valdkondades - alates kõrgharidusest kuni õiguskaitseasutusteni - töötanud välja toetavad tegevusprogrammid. Nõukogude Liidul oli veel üks tunnusjoon: täielik tsentraliseerimine. Seitse aastat tagasi oli Gruusia endiselt täielikult keskendunud oma pealinnale ning meie algatasime hiiglasuure detsentraliseerimisprogrammi, investeerisime regionaalarengut soodustavatesse infrastruktuuridesse ning andsime kohalikele asutustele palju suuremad õigused. Selle tulemusel said kunagi mahajäetud piirkondadest kõige imekspandavamad näited meie arengust.
Rooside revolutsioonini määras president kindlaks kõik peamised piirkondlikud põhimõtted, nii et kui teised taastasid kuulsa vertikaalse võimu, mis kaotas kõikide piirkondade autonoomia, andsime meie järjekindlalt võimu üle piirkondlikult valitud organitele. Tänu sellisele poliitikale toimusid meil hiljuti, maikuus, pealinna Thbilisi linnapea esimesed otsevalimised. Samuti otsustasime kolida konstitutsioonikohtu Bathumi linna ning parlamendi Gruusia suuruselt teise linna Khuthaisi, mis asub Gruusia keskel.
Nõukogude Liidus oli kõige alus kontroll ja korruptsioon - see oli ülekaaluline ja ebatõhus riik. Niisiis oli meie esimeseks sammuks KGB laialisaatmine ja politseijõudude vallandamine ...
(Aplaus)
... ning tolli- ja maksuametnike lahtilaskmine. Ühtlasi avasime oma majanduse ja haridussüsteemi.
Kõiki neid samme innustanud kujutlust saatis üks sümbol. Igas ametiasutuses paigutasime iga Gruusia lipu kõrvale Euroopa lipu. Tegime seda tõestamaks, et meie eesmärk oli vallutada Gruusia oma reformidega.
Loomulikult on meie rahumeelset revolutsiooni saatnud ka mõningad ebaõnnestumised ja puudused. Muidugi oleme teinud vigu, kuid Euroopa kosmopolitismi leiutaja ja üks minu lemmikfilosoofe Immanuel Kant kirjutas Suure Prantsuse revolutsiooni kohta nii: "Te ei ole valmis vabaks saama enne, kui olete tõepoolest vabad.” Kallid daamid ja härrad! Immanuel Kant pidas silmas seda, et ükski raamat ei suuda teid eelnevalt õpetada, kuidas valitseda või isegi käituda vabaduses. Seda saab õppida ainult oma edusammude ja vigade kaudu.
Me oleme vigu teinud ning me oleme neist õppinud, kuid oleme teinud ka üllatavaid edusamme. Maailmapank tõstis Gruusiat esile viimase viie aasta parima majandusreformijana maailmas. Nüüd on Gruusia koht ettevõtluskeskkonna näitaja poolest maailmas kaheteistkümnes ning Kesk- ja Ida-Euroopas ning muidugi postsovetlike riikide seas esimene. Gruusia, mis oli kunagi postsovetliku maffia epitsenter, on Euroopa Rekonstruktsiooni- ja Arengupanga ning organisatsiooni Transparency International andmetel teinud 2004. aastast 2009. aastani korruptsioonivastases võitluses rohkem edusamme kui ükski teine riik maailmas. Tõepoolest, Gruusia tõusis organisatsiooni Transparency International indeksi alusel 70 kohta ning Venemaa muuseas langes umbes samal ajal ligikaudu 70 kohta. Me saime kuskil keskpaigas kokku ning ma ei mäleta, et nad oleks meid tervitanud, kuid täpselt nii juhtus.
Ma väärtustan neid pingeridu üksnes sellepärast, et need kajastavad ja kujutavad minu koduriigi sotsiaalset ja moraalset ümberkujunemist - see ongi vaimne revolutsioon, millele ma enne viitasin. Gruusia kodanikud ei pea oma riiki ega maad enam postsovetlikuks. Nad peavad seda Euroopa demokraatiaks ning hindavad ja kritiseerivad seda kui Euroopa demokraatiat. Selline muutus ületab kaugelt rooside revolutsiooni juhtinud liidrite ja erakondade tegevust. See on miski, mis ei kuulu kellelegi ja mida keegi ei saa maha suruda. Seda ei saa teha ei meie ega ka keegi teine.
Selline revolutsioon on meie maailmapoolel toonud esile ühe hämmastava tõsiasja: institutsioonid on järjekindlalt populaarsemad kui poliitikud. Meil viidi just ellu suur politseireform ning viimasest küsitlusest - arvamusküsitlusest -, mille tegime, selgus, et politseid usaldatakse 86% ulatuses. See näitaja oli varem 5%. Sama kehtib riigi presidentuuri, parlamendi ja teiste institutsioonide kohta: see on varasemaga võrreldes täiesti vastupidine. See osutab selgelt, et institutsioonid on populaarsemad kui liidrid ja et riik liigub õiges suunas.
Teha on veel väga palju. Ilmselgelt oleme reformide elluviimisele rohkem pühendunud kui kunagi varem. Teame, et demokraatia puhul ei lõpe töö iialgi.
Muidugi ei olnud meie alternatiivne demokraatlik mudel igaühe jaoks teretulnud. Puutusin kokku ägeda vastuseisuga revisionistlike jõudude seas, kelle jaoks on NSVLi kokkuvarisemine endiselt 20. sajandi suurim katastroof. Nad kehtestasid minu koduriigi suhtes 2006. aastal üleüldise embargo. Enne seda, 2005. aastal, kehtestati üleüldine energiaembargo. Nad saatsid välja meie kodanikke, pommitasid enne 2008. aastat korduvalt meie territooriumi ning tungisid 2008. aastal lõpuks riiki. Ajal, mil ma siin räägin, on nende jõudude käes ikka veel 20% Gruusia territooriumist, mis on rängas vastuolus rahvusvahelise õigusega ning 12. augusti relvarahukokkuleppega, mida vahendas minu hea sõber ja Euroopa suur juht, Euroopa Liidu tolleaegse eesistujariigi Prantsusmaa president Nicolas Sarkozy.
Ajal, mil ma siin räägin, on Gruusias ikka veel kuni 500 000 riigi sees ümberasustatud isikut ja pagulast, kes ei saa koju tagasi pöörduda, sest mõned inimesed otsustasid vanast imperialistlikust mentaliteedist ajendatuna tervitada 21. sajandit etnilise puhastuse kampaania korraldamisega ning minu koduriiki lõhestava uue Berliini müüri ehitamisega.
Kuidas me sellistele kallaletungidele reageerisime? Esiteks rakendasime täies ulatuses relvarahukokkulepet ning läksime oma kohustustest kaugemalegi. Me ei kasutanud Venemaa keeldumist kokkulepet täita kordagi ettekäändena. Möödunud augustikuus kiitis Euroopa Liidu järelevalvemissiooni juht sakslane Hansjörg Haber avalikult Gruusia vaoshoitust ja meie kaasamise strateegiat kui konstruktiivset ühepoolsust. Kui tankid ja raketid on 50 km kaugusel pealinnast, on paljude valitsuste jaoks saabunud ülim aeg teatada, et nad on sisse piiratud, et vabaduse saavutamiseks ei ole aega ja et demokraatia on luksus, mida nad ei saa endale lubada, ning rünnata oma vastaseid ja nõuda nn ühiskonna ühtsust. Meie käitusime täiesti vastupidi. Me ehitame nendes oludes demokraatiat üles relva ähvardusel.
Raudse eesriide ees, mille okupatsiooniväed on ehitanud Abhaasia piirkonna ümber, ühes väikses mereäärses linnas Anaklias, mis oli vaid mõni aasta tagasi vägivallarohke eikellegimaa, ehitatakse praegu uut turistide puhkekeskust koos ilusate hotellide ja liivarandadega. Mõned soovitavad meil peatuda ja oodata, kuni olukord on lahenenud, ning hakata ehitama alles siis, kui pind on kindlam, püsivam ja vähem ohtlik. Meie filosoofia on täiesti vastupidine. Me ei ehita maju sellepärast, et need on rajatud tugevale ja kindlale pinnale. Ehitame neid sellepärast, et seda tehes muudame me pinna lõpuks kindlamaks.
Anaklias algas uus arenguetapp 2005. aastal pärast seda, kui see oli kaks korda - 1993. ja 1998. aastal - konflikti käigus hävitatud. 2008. aastal sai sellele taas kord osaks täielik häving. Sissetunginud Vene väed põletasid maatasa kõik uued hooned, sealhulgas diskoklubid, kohvikud, noortehostelid ja teised hotellid. Mõni nädal hiljem alustati uuesti ehitamisega.
Suur luuletaja ja kuulus Vene dissident Aleksandr Galitš, kes oli üks kaheksast kangelasest, kes avaldasid Punasel väljakul 1968. aastal Praha sissetungi vastu meelt, on sellise suurepärase väljendi autor: Отечество в опасности! Наши танки на чужой земле!, mis tähendab järgmist: "Isamaa on hädaohus, meie tankid on välisriiki tunginud”. Ta kirjutas veel ühe hiilgava rea Gruusia kohta. Tsiteerin seda taas vene keeles: Прекрасная и гордая страна! Ты отвечаешь шуткой на злословье!, mille tõlge on laias laastus selline: "Imeline ja uhke riik, te vastate poriloopimisele naeratusega”.
(Aplaus)
Kui ma viimati Anaklias käisin, nägin mitut diskoteeki, kus käis sama vilgas elu nagu igal pool Euroopas ning kus noored tantsisid samamoodi nagu Eivissas või Saint-Tropez's. Ainuke erinevus oli see, et diskoklubi "18”, kuhu me läksime, oli viimane diskoteek rannal. Täpselt viie meetri kaugusel sellest asub müür, mille taga on okupatsioonivägede baas. Pärast seda on peaaegu 100 km pimedust ja tühjust. Lubage mul teilt küsida: mis saab olla veel naeruväärsem, kui uus Berliini müür Musta mere liivasel lähistroopilisel rannikul?
Lühidalt öeldes mõistame, et rahu on meie ülimates huvides, ning oleme veendunud, et rahule alternatiivi ei ole. Kui seaksime ohtu rahu, ohustaksime kõike, mida oleme saavutanud ja mida tahame lähiaastail saavutada.
Tulin siia, et teatada uuest sammust meie konstruktiivse ühepoolsuse poliitikas. Olen siin selleks, et viia ellu üks algatus, mis loodetavasti leevendab teie abiga pingeid ning võimaldab alustada tõsiseid läbirääkimisi. Enne siiatulekut mõtisklesin selle üle palju. Samuti pidasin nõu meie sõpradega - Ameerika ja Euroopa liitlastega ning piirkonnas elavate inimestega. Gruusia valitsus leiab niikuinii, et on kohustatud täitma 12. augusti relvarahukokkulepet, ning on alati mõistnud, et relvarahukokkuleppe alusel on jõu kasutamine selgelt keelatud.
Kuid tõestamaks, et Gruusia on võtnud kindlalt kohustuse lahendada konflikt Venemaa Föderatsiooniga rahumeelselt, viime täna ellu ühepoolse algatuse ja teatame, et Gruusia ei kasuta kunagi jõudu eesmärgiga lüüa Vene okupatsiooni tagasi ja taastada oma kontroll okupeeritud alade üle. Gruusia kasutab okupatsiooni lõpetamise ja taasühinemise otsinguil ainult rahumeelseid vahendeid.
Isegi kui Venemaa Föderatsioon keeldub oma okupatsioonivägesid välja viimast, isegi kui selle poolsõjaväelised üksused rikuvad inimõigusi veel mitu korda rohkem, jätab Gruusia endale enesekaitseõiguse vaid uute rünnakute korral ja sissetungi korral Gruusia territooriumile selle 80% ulatuses, mis kuulub Gruusia valitsuse kontrolli alla.
Saadan sellekohased kirjad ka ÜRO peasekretärile, OSCE peasekretärile ja Euroopa Liidu juhtkonnale, märkides selgelt, et me võtame enda kohustuseks mitte kasutada jõudu eesmärgiga taastada kontroll meie ebaseaduslikult lõhestatud riigi üle ega okupatsioonijõudude ega nende poolsõjaväeliste üksuste vastu, kuigi ÜRO põhikirja alusel võiks me seda teha.
Tõotus, mille siin teile esitan, on ühe riigi ühepoolne avaldus rahvusvahelise õiguse alusel. See algatus ei ole kaugeltki lihtne riigi jaoks, mis on osaliselt okupeeritud ning kus on 500 000 riigi sees ümberasustatud isikut ja pagulast. See aga kujutabki endast meie konstruktiivse ühepoolsuse poliitikat ning laiendab seda. Olen valmis põhjalikuks ja kõikehõlmavaks dialoogiks Venemaa kolleegiga.
Loomulikult osaleme me jätkuvalt Genfi kõnelustel, lootes, et meie tänane tõotus veenab Venemaa Föderatsiooni nende arutelude takistamist lõpetama. Kuid selle alustamiseks on meil vaja ka poliitilist dialoogi. Selleks peab rahvusvaheline üldsus Venemaa liidritele selgeks tegema, et praegune olukord on täiesti reeglitevastane ja jätkusuutmatu.
Suunamaks neid kompromissi arutamise poole, on hädavajalik rääkida selgelt tegelikust kohapealsest olukorrast. Seepärast palume, et Venemaa sõjaväe koondumist Gruusia rahvusvahelistele piiridele loetaks suveräänse territooriumi ebaseaduslikuks okupeerimiseks. Paljud Euroopa riigid ja Ameerika Ühendriigid on seda juba teinud. Kui tegemist ei ole sõjalise okupatsiooniga, siis mis see on? Kas tegemist on sõjaväelise turismiga, kui kümneid tuhandeid väeüksusi, rakette ja tanke paigutatakse ebaseaduslikult teie vastu positsioonidele ning osa teie rahvastikuga asustatud territooriumist võetakse ära?
Samamoodi tuleks ebaseaduslikuks etniliseks puhastuseks tunnistada jõhkrad kampaaniad, mille raames on okupeeritud aladelt välja aetud sadu tuhandeid Gruusia kodanikke. Kui me ei mõista seda etnilist puhastust hukka, miks peaks siis okupandid üldse kunagi lubama neil pöörduda tagasi oma kodudesse, linnadesse ja küladesse?
Lugupeetud parlamendiliikmed! Kui sõja esimene ohver on alati tõde, siis tõde on alati rahu kõige kindlam alustala. Meie konstruktiivsel ühepoolsusel ja tõotusel, mille just andsin, ei ole soovitud mõju, kui meie Euroopa sõbrad ei räägi avameelselt tõtt. Kui teie avameelselt tõtt ei räägi, siis kes seda üldse teeb? Tulin täna siia, et öelda teile alandlikult järgmist: meie - ja võib-olla kogu meie piirkond - sõltume põhimõtteliselt teist.
Austatud daamid ja härrad! Meie piirkond on lähiajaloos liiga palju sõdu näinud. On aeg - tsiteerin veel kord Hugod - asendada suurtükid ümarlauaga. Meie piirkonnas on toimunud oma Varssavi, oma Coventry, oma Oradour-sur-Glane. On saabunud aeg luua ühine vastuseis sõjale ja hävingule. On aeg öelda, et meil ei tohi iial korduda see, mis juhtus Groznõis - see oli piirkonna 400 000 elanikuga pealinn, mis on maapinnalt täiesti ära pühitud. On aeg öelda, et me ei tohi enam iial näha inimesi nende kodudest minema aetamas ja maalt välja saadetamas nende kodakondsuse, usu või päritolu tõttu, nagu juhtus minu koduriigis ja teistes piirkonna riikides.
Olen valmis tegema Venemaa juhtidega koostööd, mille eesmärk on hoolitseda selle eest, et juhtunu ei korduks ning et sõja tagajärgedele antakse tagasikäik ja luuakse tingimused rahuks. Taolisi müüre nagu see, mis lõhestab Gruusiat, ei lõhuta pommitamise teel, vaid kodanike soovi kaudu ehitada üles vaba, ühinenud ja demokraatlik riik ning maailma üldsuse soovi kaudu tugevdada rahvusvahelist õigust. See on püüdlus, millest me kunagi ei loobu. Me ei loobu iial oma püüdlusest taasühendada oma maa ja kujundada sellest rahumeelsete vahendite abil vaba demokraatlik riik.
On tähelepanuväärne, et vaatamata Moskva jõulisele survele ja paljudele ähvardustele ei ole ükski endine Nõukogude Liidu vabariik tunnustanud Gruusia tükeldamist. See tõestab, et vanad ajad on lõplikult möödunud, mis valmistab mõnele küll suurt üllatust ja meelepaha. See näitab, et endised nõukogudeaegsed vallutatud riigid muutusid kõikide takistuste ja probleemide kiuste tugevateks iseseisvateks riikideks, kes määravad oma põhimõtted ise. Ühesõnaga ei lähe keegi enam NSVLi tagasi.
Austatud parlamendiliikmed! Meie piirkond on teinud valiku. Selle liikumise peatamiseks on alustatud sõda, kuid tankid ei saa ajalootunnetusele tagasikäiku anda ning käes on aeg, et imperialismi pikk ja kannatusterohke igand lõpeks rahumeelselt. Niisiis kutsun Venemaa juhte üles tegema valikut tuleviku jaoks. Nad võiksid mängida meie ühise piirkonna praeguse ümberkujunemise käigus ülimalt kiiduväärset rolli, suhtudes teistesse riikidesse kui partneritesse, mitte kui alluvatesse.
Me kõik tahame - sealhulgas ka mina isiklikult -, et Venemaa oleks partner, mitte vaenlane. Kellelgi ei saa olla meist suuremat huvi selle vastu, et Venemaa muutuks riigiks, mis tegutseb tõsimeelselt teiste riikidega üksmeeles, järgib rahvusvahelist õigust ning toetab põhilisi inimõigusi, mis on sageli eelnevaga seotud. Seepärast toetan kogu südamest Euroopa ja Ameerika liidrite jõupingutusi Venemaa kaasamisel konstruktiivsematesse suhetesse. Meie konflikt ei ole kuidagi halvendanud kahe rahva vahelisi tundeid. Tahan öelda Venemaa elanikele, et nad on alati Gruusiasse teretulnud partneritena, turistidena, üliõpilastena, ärimeestena, ajakirjanikena või lihtsalt sõpradena, kuid mitte okupatsioonijõududena.
(Suur aplaus saalist)
Kallid daamid ja härrad! Tahaksin lõpetada oma sõnavõtu esimese Gruusia Vabariigi presidendi Noe Žordania tsitaadiga. Nagu teate, oli Gruusia esimene Euroopa demokraatlik sotsialistlik vabariik, mis 1918. aastal välja kuulutati, ning me oleme selle üle väga uhked. Meie põhiseaduses on talletatud tugevad naiste õigused ja muud jõulised sotsiaalsed õigused. Mõni päev enne seda, kui Punaarmee Gruusiale kallale tungis, selgitas Žordania meie Euroopa häält: "Millise osa meie Euroopa riikide kultuuripoognast moodustame? Enam kui 2000 aasta pikkuse rahvuskultuuri, demokraatliku süsteemi ja loodusliku rikkuse.”
Venemaa pakkus meile võimalust minna tagasi ja elada sõjajalal. Ütlesime Venemaale, et meie läheme Euroopasse ja tahaksime, et Venemaa liiguks koos meiega samuti Euroopa poole. Täna pöördub veel üks Gruusia president teie poole sama sõnumiga armastusest Euroopa ideede ja väärtuste vastu. On harv nähtus, et üks riik saab ajaloos kaks korda sama võimaluse. Tulin täna siia teile ütlema, et me haarame sellest võimalusest kinni ja teeme kõikvõimaliku, et jõuda oma Euroopa saatuseni.
Juhataja
Lugupeetud president Saakašvili! Teie tänane sõnum oli meile kõigile väga tähtis, kuid see oli ülimalt oluline ka tulevast OSCE tippkohtumist silmas pidades. Tippkohtumine toimub nädala pärast, 1. ja 2. detsembril Kasahstanis Astanas. Esiteks oli see äärmiselt vajalik kogu teie Kaukaasia piirkonnale - nii Lõuna- kui ka Põhja-Kaukaasiale. Oleme alati teadnud, et te olete vaprad inimesed. Nüüd võime öelda, et te olete ka ettenägelikud inimesed. Julgus ja ettenägelikkus peavad alati käima käsikäes.
