
Andrews
Jag finner det helt motbjudande att De gröna demonstrerade högljutt i kammaren i går om Östtimor. Jag tycker att de verkar omedvetna om vad denna kammare i själva verket anser om frågan Östtimor, och jag önskar och hoppas att ni skall yrka på att människor inte uppför sig så i framtiden. Får jag påminna om De gröna om att det tyska gröna partiet inte alls är intresserat av frågan Östtimor. Jag vill inte göra ett politiskt uttalande, men det sätt som de demonstrerade på i går tycker jag var minst sagt motbjudande.
(Applåder)

Talmannen
Kära kolleger! Vi har haft några tekniska problem med protokollet för gårdagens sammanträde. Det verkar som om alla kolleger inte fått det. Om ett antal kolleger inte fått protokollet anser jag inte att vi kan justera det. Det här hör till det som vi successivt skall förbättra, så att den här typen av incidenter inte skall upprepas.
Vi kommer därför att i morgon justera protokollet för både dagens och gårdagens sammanträden. Ett problem återstår emellertid. Som ni minns hade vi planerat att rösta nu på förmiddagen om den tolkning av arbetsordningen som föreslagits av utskottet för konstitutionella frågor, avseende Tekniska gruppen för oberoende ledamöter, en blandad grupp.
Jag vänder mig nu till företrädarna för denna grupp. Om ni, herr Dell'Alba, anser att vi, med tanke på avsaknaden av protokoll, också skall skjuta upp denna omröstning, så gör vi det. Det är fullständigt normalt. Om ni ändå anser att vi kan rösta nu, skall jag på nytt förklara vad det handlar om, så att alla kolleger blir ordentligt informerade.

Dell' Alba
Fru talman! Eftersom det rör sig om en bilaga till protokollet är det i enlighet med arbetsordningen lämpligt att rösta i morgon i samband med protokollet, om ni vill.

Talmannen
Herr Dell'Alba! Det förefaller mig fullständigt korrekt.

Barón Crespo
 Fru talman! Jag föreslår att vi godkänner det vid lunchtid. Det finns inget som hindrar att vi gör det.

Talmannen
Herr Barón Crespo! Det blir ingen omröstning kl. 12.00, och jag tror inte att det skulle vara önskvärt att avbryta debatten med herr Prodi för att justera ett protokoll. Jag säger bara det, även om det naturligtvis är mycket viktigt att justera ett protokoll.
Jag anser uppriktigt att det är bättre i morgon.

Barón Crespo
Fru talman! Jag vill uppmärksamma er på att det faktum att vi inte röstar om protokollet nu på förmiddagen, skulle få konsekvenser, inte bara för godkännandet av protokollet utan även för parlamentets politiska arbete och budgetarbetet.

Talmannen
För det första: kommer vi att ha fått detta protokoll kl.12.00? Eftersom man försäkrar mig om att alla kommer att ha fått protokollet på sitt språk då, kan vi ju avbryta debatten några minuter för att justera protokollet. Men kammaren skall uttala sig om detta, och vi kommer då att rösta kl.12.00 om tolkningen från utskottet för konstitutionella frågor. Det förefaller logiskt.
Jag vänder mig därför till kammaren. Vem röstar för, med tanke på att man just bekräftat för mig att alla kommer att ha fått protokollet?

Pannella
Fru talman! Det finns områden där ordförandeskapet fattar beslut, och det är en garanti för hela kammaren att man inte ifrågasätter principer för god tillämpning av förfaranden, även de rimligaste.
Vi accepterade det beslut ni meddelade oss. Att nu ta upp det igen och till majoriteten i kammaren överlåta det beslut som ni så klokt fattat, bara på grund av inlägget från den socialistiska gruppens ordförande, förefaller mig vara en relativt tunn anledning, jämfört med den princip ni tillämpat och som vi alla anslutit oss till.

Talmannen
Herr Pannella! Jag har inte ändrat något beslut. Det enda beslut jag fattat och som jag vidhåller är att inte just nu be kollegerna rösta om ett protokoll som de inte har, och inte heller bilagan till detta protokoll. Jag har nu fått en begäran om omröstning kl. 12.00, och det fanns för övrigt en eventuell omröstning kl. 12.00 enligt föredragningslistan.
Personligen skulle jag vilja slippa avbryta Prodis debatt. Nu säger man mig att det kan få konsekvenser om vi inte röstar i dag. Jag vänder mig därför till kammaren, inte alls för att ändra mitt beslut utan för att få dess uppfattning om det förslag jag just fått om att rösta om protokollet kl. 12.00. Det är klart och tydligt.
(Parlamentet antog förslaget.) Förslaget är alltså antaget. Vi röstar kl. 12.00 om protokollet, och sedan om tolkningen av arbetsordningen.

Uttalande av Prodi
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är uttalande av Prodi, utnämnd till ordförande för kommissionen.

Prodi
Herr talman, ärade parlamentsledamöter! Liksom de föregående genomförs även denna fjärde debatt i parlamentet i ett internationellt krisläge. På samma sätt som på Balkan i våras, är det i dag i Östtimor som de demokratiska värdena förtrampas, något som leder till svåra lidanden och allvarliga risker för freden. Så länge som vi inte kan erbjuda någon lösning på den uppkomna situationen borde vi känna samvetskval. Under den senaste tiden har jag så gott jag har kunnat utnyttjat min ännu så länge provisoriska auktoritet för att ta kontakt med de indonesiska myndigheterna. I dag kl. 14.00 kommer jag att diskutera med president Habibie, och jag anser att vi måste utöva alla de påtryckningar och göra alla de ansträngningar som står i vår makt för att lösa den uppkomna situationen.
(Applåder)
Herr talman, ärade parlamentsledamöter! Vi har nu kommit fram till omröstningen om den nya kommissionen. Jag har redan inför denna församling redovisat de motiv som gör att jag anser att vårt program är det bästa och att teamet är det rätta för att leda Europeiska kommissionen under de kommande fem åren.
Ni har underkastat gruppen av kommissionärer er granskning, såväl genom att de nominerade kommissionärerna har lämnat skriftliga svar på de frågor ni har ställt, som genom er utfrågning av var och en av dem. Låt mig uttrycka mitt beröm för den värdighet och professionalism med vilken dessa svåra utfrågningar har genomförts. Det är även min förhoppning att morgondagens omröstning kommer att bli inledningen på en ny relation mellan våra båda institutioner, för nu - om omröstningen ger ett positivt resultat - handlar det äntligen om att efter flera månader påbörja vårt arbete.
Vi har en gemensam skyldighet att se till att skapa ett Europa i medborgarnas tjänst. Vi måste återskapa de enskilda medborgarnas förtroende för Europa, och vi måste återvinna deras förtroende för en europeisk vision som prioriterar deras behov som medborgare.
Vi hoppas att våra båda institutioner, tillsammans med rådet, dvs. den triangel som bär upp Europeiska unionen, skall kunna arbeta gemensamt på ett generöst och effektivt sätt i de europeiska medborgarnas tjänst. Det är vår fasta föresats att omforma kommissionen till en modern och effektiv förvaltning, en förvaltning som kan dra lärdom av det som nyligen har hänt och som också har kapacitet att äntligen få ordning i sitt eget hus.
Den förändringsprocess som redan inletts i kommissionen har i dag bara påbörjats. I februari år 2000 kommer Neil Kinnock, som är här tillsammans med mig, att lägga fram en omfattande reformplan som tar i beaktande den andra rapporten från de fem oberoende experterna. Vi kommer naturligtvis även i fortsättningen att rådfråga och att informera Europaparlamentet när det gäller alla framsteg inom detta område.
Kommissionen kommer under alla omständigheter att bli mycket öppnare. Det är dags att även vi får lite glasnost. Vi vill att Europa skall öppna sina stängda dörrar och komma ut i ljuset och ge medborgarna möjlighet till en grundlig granskning. Jag vill att medborgarna själva skall kunna följa det vi gör på nära håll och konstatera att kommissionen verkligen ägnar sig åt de problem som medborgarna uppfattar som viktiga.
De första steg vi har tagit ger redan en uppfattning om hur vi har för avsikt att gå vidare. Såvitt det över huvud taget är möjligt har kommissionen för avsikt att tillägna sig den bästa praxis som för närvarande tillämpas i det europeiska arbetet. Det finns många efterföljansvärda exempel. Låt oss försöka ta efter de bästa! Ett exempel: vi överväger att göra vår diarieförda korrespondens offentlig för att den alltid skall kunna granskas. Detta ligger för övrigt i linje med vad som tillämpas i Europas mera öppna länder. Och den nya kommissionen kommer att anstränga sig ytterligare för att upprätta en god kommunikation med de europeiska medborgarna genom att ge dem en obehindrad tillgång till information. Insynen är av vital betydelse för Europeiska unionen demokratiska hälsa och för dess behov av att alltid vara ansvarig inför samtliga europeiska medborgare för sina handlingar.
Låt mig så, efter att ha talat om metodfrågor, tala om det arbete som den nya kommissionen kommer att utföra om den godkänns av Er. Jag kommer naturligtvis att ställa detta i relation till de program som redan redovisats i tidigare inlägg i parlamentet och som fortfarande är i hög grad giltiga.
I januari kommer kommissionen, som redan har sagts, att lägga fram riktlinjerna för sitt arbete under de kommande fem åren och i omedelbar anslutning till det kommer sedan presentationen av arbetsprogrammet för år 2000. Det är dessutom viktigt att vi i början av varje år genomför en omfattande, allmän politisk diskussion. Jag vet att Ni delar min uppfattning härvidlag, och i framtiden kommer jag därför att varje år lägga fram en politisk och ekonomisk rapport om läget i Europeiska unionen, i vilken det som i dag behandlas i en omfattande och ibland icke samordnad serie studier från kommissionen, kommer att ges en fastare form. På så vis kommer det att skapas ett sammanhållande element i den process som det innebär att utarbeta våra politiska program. Jag hoppas att vi tillsammans skall kunna organisera den politiska debatten och den ömsesidiga samrådsprocessen på ett mycket mer sammanhängande sätt än vad som hittills har varit fallet.
I dag vill jag ge Er en snabböversikt över de tre viktigaste utmaningar som vi står inför. Det gäller utvidgningen av Europeiska unionen och dess betydelse för relationerna med våra grannländer, reformeringen av Europeiska unionens institutioner och förberedelserna inför regeringskonferensen, samt skapandet av nya arbetstillfällen och främjandet av en hållbar utveckling.
Av våra föregångare har vi ärvt ett projekt som helt och hållet har varit inriktat mot framtiden. Ett modigt projekt, men när vi lägger upp programmen för framtiden får vi inte glömma det som har gjorts i det förgångna. Vi har skapat en tullunion, den inre marknaden, baserad på fri rörlighet för varor, tjänster, kapital och personer. Vi har konstruerat en ekonomisk och monetär union och vi har i dag en gemensam valuta. Vi har lagt grunden till en politisk union med gemensamma institutioner och ett starkt europeiskt parlament, valt i allmänna val.
Det vi i dag måste konstruera är den union av känslor och intellekt, underbyggd av en stark känsla av ett gemensamt öde, som medvetenheten om vårt gemensamma europeiska medborgarskap innebär. Vi kommer från olika länder, vi talar olika språk, vi har olika historiska och kulturella traditioner, och det är en mångfald som vi måste bevara. Men i dag söker vi efter en gemensam identitet, för vi är på jakt efter en ny europeisk anda.
Detta var den vision som unionens grundare hade för femtio år sedan; att skapa en gemenskap som bygger på fred, stabilitet och välstånd. För våra medborgare är detta europeiska ideal lika viktigt i dag som det var då. När jag nu står framför er i dag är fred, stabilitet och välstånd vårt stora gemensamma mål, på samma sätt som det var då.
Det är därför utvidgningen av Europeiska unionen är en så svår och unik utmaning. Det är i vårt förhållande till utvidgningen som våra djupaste politiska övertygelser återspeglas. Kan vi verkligen hoppas på att uppnå fred, stabilitet och välstånd och behålla det för oss själva, reservera det för bara de femton medlemsstaterna? Det tror inte jag, och händelserna på Balkan visar hur omöjligt detta är.
Låt oss alltså ställa oss frågan om vi har modet, vidsyntheten och ambitionen att erbjuda genuina utsikter till fred, till stabilitet och till välstånd för en utvidgad union, och även till dem som inte är och som aldrig kommer att bli medlemmar i unionen, till de länder i Europa som ligger i vår närhet. Fruktansvärda konflikter har delat vår kontinent under detta sekel, men vi inom Europeiska unionen har för alltid och slutgiltigt lämnat dem bakom oss och nu måste vi hjälpa våra grannar att gå i samma riktning.
Jag vill inte påstå att detta blir en lätt uppgift. Det krävs en generell strategi för att kunna utarbeta metoderna för hur vi under det kommande kvartsseklet skall kunna utvidga unionen från 15 till 20, till 25 eller kanske till och med 30 medlemsstater. Den processen kommer att kräva stora uppoffringar och stora förändringar både mellan oss och inom oss.
I en sådan strategi måste vi räkna med tre grundelement. För det första att utvidgningen måste gå gradvis, vilket innebär att vissa länder kommer att bli medlemmar före andra. För det andra de speciella behoven i de länder som måste vänta längst på att bli medlemmar. För det tredje de effekter som utvidgningsprocessen kommer att få i de av våra grannländer som inte kommer att bli medlemmar, men med vilka vi kommer att ha nära och konstruktiva förbindelser, något som också är nödvändigt för att bevara fred och välstånd.
När det gäller den första punkten så är det klart att här krävs en storslagen politisk vision, inte ett teknokratiskt synsätt. Vi måste skapa en genuin utvidgningsstrategi som går utöver bara anslutningen och som kan samla alla de europeiska nationerna i en enda stor familj. Det innebär, framför allt, att vi i Helsingfors måste föra seriösa diskussioner för att bestämma ett datum för när de bäst förberedda länderna kan bli medlemmar, även i de fall där vi måste tillåta dem långa övergångsperioder för att kunna lösa sina politiska, sociala och ekonomiska problem. Detta kommer för övrigt att få konsekvenser för nästa regeringskonferens, något som jag kommer att återkomma till längre fram.
Sedan finns det ytterligare en grundläggande fråga: vilka effekter kommer utvidgningen att få för vår gemensamma politik? Ju mer vi utvidgar, desto svårare kommer det att bli att se vilka problem som kan lösas effektivt på europeisk nivå och vilka problem som måste lösas på lägre nivå.
Vi måste verkligen försöka ge en fast struktur åt den subsidiaritet som Europa bygger på. Jag påstår inte att jag har ett svar i dag, men vi måste ha modet att ta oss an det här problemet seriöst och med stor uppriktighet.
Vi måste dessutom visa kreativitet och intelligens för att kunna uppfylla behoven i de länder där ett medlemskap ligger längre fram i tiden. Jag tänker mig ett närmare samarbete med dessa länder, ett samarbete som kanske tillåter ett virtuellt medlemskap för dem - ursäkta ordvalet, men det är svårt att hitta en bättre term, och det är under alla omständigheter en pedagogisk term. I ett sådant medlemskap skulle man inom vissa områden, som en introduktion till ett fullständigt medlemskap i en avlägsen framtid, kunna erbjuda till exempel ett så omfattande deltagande som möjligt i den ekonomiska och monetära unionen, nya samarbetsformer när det gäller säkerheten, nya former för ett empiriskt och specifikt samarbete med de europeiska institutionerna, även på konsultbasis, från fall till fall.
Speciell uppmärksamhet måste under alla omständigheter ägnas åt läget på Balkan. Även om det inte finns omedelbara utsikter för ett medlemskap i Europeiska unionen för dessa länder, så måste vi utnyttja detta element för att sporra till fredlig samexistens och till ett bättre interregionalt samarbete.
Låt mig tala i klartext: folken på Balkan måste själva lösa sina problem innan de kan bli medlemmar i Europeiska unionen. De skall inte tro att de kan exportera sina konflikter till unionen för att låta oss lösa dem, men vi skall hjälpa dem att lösa sina konflikter.
Det är med andra ord ingen tvekan om att de behöver vår hjälp, och jag vill speciellt framhålla det speciella ansvar som Europeiska kommissionen har i det stora och nödvändiga rekonstruktionsarbetet. Våra medborgare förväntar sig att Europeiska unionen skall ikläda sig rollen som moralisk och politisk ledare, framför allt i det område som ligger på vår tröskel. Vi kan inte tillåta oss att göra dem besvikna. Det är också oroande att debatten om Balkans framtid på ett par veckor redan har förlorat sin intensitet, sin dynamik. Det är nästan som om vi skulle vilja reducera den till en sekundär fråga.
Ett tredje inslag i strategin bör bestå av ett tydligt och generellt ställningstagande gentemot våra närmaste grannar, de länder vilkas bidrag är av avgörande betydelse för freden och stabiliteten i ett utvidgat Europa. En sådan strategi kommer att bli framgångsrik enbart om den är av inklusiv natur. Vi alla, Europeiska unionen och kandidatländerna, våra grannar i ett utvidgat Europa, måste samarbeta för vårt gemensamma öde, ett stort europeiskt område med förmågan att ge Europa fred, stabilitet och välstånd. Vi måste med andra ord skapa en ny europeisk ordning. Detta måste omfatta strategiskt samarbete med Ryssland och Ukraina som anpassas efter de båda ländernas geopolitiska förutsättningar. Det skall också omfatta ett samarbete mellan olika kulturer. Det är så jag har försökt beskriva en ny och mer ambitiös, mycket ambitiös, satsning gentemot Medelhavsområdet, där vi européer kommer att ägna våra ansträngningar åt att främja en ny och föredömlig form av samarbete mellan folken från Jerusalems tre olika religioner. Vi måste därför bestämt säga "nej" till teorin att det måste bli konflikter mellan olika kulturer.
Låt mig slutligen nämna betydelsen av våra strategiska relationer med USA. Vi måste förstärka det transatlantiska samarbetet så att vi kan visa upp en verklig förmåga till gemensamt ledarskap. Första tillfället att göra detta kommer att inträffa när vi inleder den ambitiösa millennium round i Seattle, med målsättningen att samtliga medlemsländer i Världshandelsorganisationen skall göra ytterligare framsteg. Detta är ett tillfälle som vi måste ta tillvara på ett långsiktigt vis och med intelligens för att inleda ett nytt kapitel i de globala kommersiella förbindelserna.
Jag vill också nämna den andra utmaning som vi mycket snart kommer att stå inför, och det är den nära förestående regeringskonferensen. Vi har hela tiden varit medvetna om att utvidgningen kommer att väcka svåra frågeställningar till liv när det gäller hur våra institutioner fungerar, men den senaste krisen i kommissionen och det dåliga valdeltagandet i de europeiska valen 1999 har visat att det nu krävs en mycket ambitiösare reform av de europeiska institutionerna. Amsterdamfördraget, som har varit effektivt när det gäller vissa frågor, har inte lyckats uppnå de resultat som det borde ha gjort när det gäller de viktigaste institutionella frågorna.
Enligt min åsikt skulle det vara olämpligare än någonsin att gå vidare med en serie av regeringskonferenser utan någon definitiv målsättning. Europa kommer att falla ner i en situation som präglas av ständiga konstitutionella reformer, något som skulle verka obegripligt för våra medborgare och för våra grannar. Dessutom skulle detta leda till ett onödigt slöseri med energi, en energi som i stället hade kunnat riktas åt andra håll, för att konstruera nya politiska program.
Vi kan med andra ord inte låta oss nöja med minimala reformer som saknar förutsättningar att förse oss med en robust och effektiv beslutsapparat. Som ni säkert vet har jag bett De Haene, von Weiszäcker och Lord Simon att utarbeta en rapport som kommissionen kommer att använda sig av när det gäller att inta en ståndpunkt i de frågor som kommer att behandlas under regeringskonferensen. Den rapporten kommer ni att kunna ta del av, och jag ser fram emot en stor och konstruktiv debatt inför toppmötet i Helsingfors.
Vi måste i själva verket uttrycka våra åsikter tydligt och beslutsamt, för de kommande månaderna kommer att vara av avgörande betydelse när det gäller om vi skall gå in i nästa millennium starka och väl förberedda, eller svaga och oförmögna att se bortom de femton.
Men Europa är inte bara en fråga om institutioner, Europa rör medborgarna. Europas välstånd är beroende av att det finns arbetstillfällen och det är nödvändigt att vi ser till att Europa börjar arbeta igen. Möjligheten att skapa arbetstillfällen är beroende av hur sund ekonomin är. Den tredje stora utmaning som vi står inför är med andra ord hur vi skall kunna skapa en tillväxt som är såväl ekologiskt som ekonomiskt hållbar. En tillväxt som äntligen kan skapa sysselsättning.
Efter en svår period återhämtar sig nu den europeiska ekonomin. Tillväxten har återvänt, även om den ännu inte är jämnt fördelad, men tecknen på tillväxt är goda. Den svåra konvergensprocessen mot en ekonomisk och monetär union, i kombination med de ekonomiska och sociala aktörernas ansvarstagande när det gäller lönesättning, har äntligen skapat de makroekonomiska förutsättningarna för en sund utveckling. Införandet av euron har konsoliderat framstegen och de stabilitetsprogram som antagits av medlemsstaterna kommer att göra den gemensamma valutan än stabilare.
Detta är klart positiva faktorer, samtidigt som de ålägger oss alla ett enormt ansvar. Ekonomins återhämtning ger oss en stor chans att gå vidare med strukturella reformer till en rimlig kostnad. Att göra den europeiska ekonomin modernare innebär att vi ser till att det finns arbetstillfällen i morgondagens Europa, och vi kan inte tillåta att ett sådant tillfälle går oss ur händerna, något som vi alltför ofta har gjort under de år som gått.
Vi måste med andra ord se till att utnyttja de fördelaktiga framtidsutsikterna under de kommande åren så att tillväxten fortsätter att vara stark så länge som möjligt, skapar de arbetstillfällen som krävs och tillåter oss att kombinera tillväxten med ett förnyat och omfattande engagemang för en hållbar utveckling.
Men vi måste också ta itu med de långsiktiga problem som uppkommer ur de nya demografiska trenderna, ett av de stora problemen i Europa och något som vi måste diskutera gemensamt, och de återverkningar som dessa får på våra samhällsstrukturer. I slutändan betyder detta att vi samtidigt måste öka produktiviteten per capita och antalet individer i den aktiva delen av befolkningen. Om vi lyckas med detta kommer det verkligen att finnas möjligheter för att skapa ett jämlikt och hållbart samhälle.
Den inre marknaden har ingjutit en ny vitalitet i våra ekonomier och bidragit till den pågående återhämtningen, men vi måste gå vidare med omstruktureringen av den inre marknaden och fortsätta att främja avregleringen för att ytterligare stärka konkurrensen inom handelssektorn, men framför allt inom tjänstesektorn. På så vis kan vi maximera de möjligheter att skapa arbetstillfällen som tillväxten erbjuder oss. På lång sikt kommer resultatet att bli en ytterligare ökning av vår produktiva förmåga.
Detta är inte rätt forum för att göra en analys av alla de strukturella reformer som krävs och som redan finns inskrivna i ett stort antal rapporter från kommissionen. Nu är det dags att förverkliga dem.
Låt mig trots detta peka på en speciell utmaning som ligger framför oss, och som skall läggas till de förslag som redan framförts i de andra sammanträden som vi har haft om hälsovården, idrotten etc. Den utmaning jag talar om gäller informationstekniken som är på väg att ändra på vårt sätt att leva och arbeta och även på förutsättningarna för hur man driver företag. I dag kan enskilda personer eller företag göra saker som var otänkbara för bara ett par år sedan. Den amerikanska ekonomins imponerande resultat beror i mycket hög grad på den entusiasm med vilken USA har tagit emot informationstekniken. Jag är däremot orolig över den motvilja som de europeiska länderna verkar visa när det gäller att fullt ut utnyttja de möjligheter som erbjuds av den nya tekniken.
De moderna ekonomierna bygger i allt högre grad på kunskaper och just detta är en sektor inom vilken vi globalt sett har ett konkurrensförsprång. Att främja utnyttjande och utveckling av informationstekniken kommer med andra ord att utgöra en prioriterad fråga för den nya kommissionen. Vi föreslår därför ett stort initiativ inom detta område i samband med toppmötet i Helsingfors, och det kommer att bli ett ambitiöst initiativ, något som engagerar hela den europeiska ungdomen.
Slutligen måste vi utnyttja den ekonomiska återhämtningen och den ökade tillväxten till att anpassa våra sociala säkerhetssystem till de aktuella demografiska trenderna. Vi kan inte längre strunta i problemen och skjuta upp besluten. De som blir pensionärer år 2050 finns redan bland oss. Ett väl utvecklat socialt trygghetssystem är ett av de utmärkande dragen i våra europeiska kulturer, och detta måste vi bevara. Under alla omständigheter är det vår skyldighet inför våra barn att anpassa de sociala skyddsnäten på ett sådant sätt att de löften som ställs ut verkar trovärdiga och ligger så nära de löften som möjligt som vi kunde hålla inför tidigare generationer.
Nyligen föreslog kommissionen en ambitiös strategi för att förstärka samarbetet inom detta område. Detta är en punkt som jag lägger särskild vikt vid. I alla övriga uppgifter har Europeiska unionen en avgörande roll att spela, framför allt eftersom det är effektivare att angripa problemen på lång sikt genom samordnade europeiska strategier, som till exempel när det gäller att främja sysselsättningen, snarare än genom åtgärder som enbart är begränsade till en viss nation eller region, även om det även krävs sådana lokala åtgärder. För det andra därför att åtgärder på europeisk nivå många gånger ger oss bättre möjligheter att överbrygga de hinder som uppkommer på grund av det direkta tryck som utövas av de nationella politiska agendorna. Vi har med andra ord litet mer distans till problemen, och därmed är vi också skyldiga att se frågorna i ett vidare perspektiv. Vi har de instrument som krävs för att uppnå resultat. Efter toppmötet i Luxemburg har vi till exempel gjort effektiva framsteg i riktning mot en reell europeisk sysselsättningsstrategi, genom vilken kombinationen av olika förslag till lösningar och de olika värderingar som möttes äntligen börjar ge kraftfulla impulser till förändring.
Vi måste därför fortsätta att främja denna process, fördjupa samarbetet på europeisk nivå så att vi kan koncentrera hela vår uppmärksamhet och våra åtgärder på de stora strukturella reformer som krävs för att ge en ny vitalitet åt vår ekonomi. I dag är detta en möjlighet.
Herr talman, ärade ledamöter! Ni är de demokratiskt valda företrädarna för de europeiska medborgarna. Ni företräder de olika politiska familjerna i Europa med all den mångfald och komplexitet som de representerar. Det är min förhoppning att ni i och med morgondagens omröstning kommer att ge den nya kommissionen ert övertygade stöd. Jag, å min sida, kommer att hålla de politiska löften jag gav i förra veckan inför talmanskonferensen och som nu bör ingå i ett nytt ramavtal som kommer att tjäna som en vägledning för vårt framtida arbete. Nu gäller det att vända blad, det handlar om att främja en ny anda av samarbete mellan våra respektive institutioner, det handlar om att skapa en ny balans, som inte bara bygger på ömsesidig respekt, utan även på ett djupgående samarbete. Ett nytt sätt att arbeta tillsammans för de europeiska medborgarnas bästa, en ny kommission, ett nytt Europaparlament, en ny början.
(Applåder)

Poettering
Fru talman, herr utnämnde kommissionsordförande! Europeiska unionens utveckling befinner sig i ett viktigt historiskt skede. En varaktig fredsordning i Sydösteuropa, de centraleuropeiska staternas inträde i Europeiska unionen, dialogen och partnerskapet mellan kulturerna i Medelhavsområdet mellan Europeiska unionen och de arabiska och islamiska staterna, är några av de utmaningar som kräver ett starkt Europa. Därför behöver vi en handlingskraftig kommission.
Romano Prodi talade på parlamentets julisammanträde om kommissionen som ett slags regering. Om man anammar den tanken - och personligen finner jag den tilltalande - då är regeringen, det vill säga kommissionen, ansvarig gentemot Europaparlamentet. Det innebär: Tiderna av okunnighet gentemot Europaparlamentet måste för alltid vara förbi.
(Applåder)
Vi förespråkar en ny kultur i förbindelserna mellan Europaparlamentet och Europeiska kommissionen. Den 2 september räknade jag upp fem krav på den nominerade kommissionen. Europeiska folkpartiets grupp och Europademokraterna gläds över att den utnämnde kommissionsordföranden gav ett tillfredsställande svar på konferensen för gruppordförandena den 7 september, och han refererade just till dessa krav.
Krav ett: Parlamentets och utskottens almanacka och därmed kommissionens närvaro i parlamentet skall prioriteras framför Europeiska kommissionens övriga plikter. Krav två: Parlamentets uppmaningar till kommissionen om att denne skall lägga fram lagförslag skall i möjligaste mån följas. Krav tre: Ett misstroendevotum mot en kommissionsledamot är skäl nog för kommissionens ordförande att allvarligt överväga att avskeda ledamoten i fråga. Krav fyra: Reformen av kommissionen skall vara föremål för en konstruktiv dialog och ett kontinuerligt samråd med Europaparlamentet. Krav fem: Parlamentet och kommissionen strävar inför regeringskonferensen mot en omfattande institutionell reform.
Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater kommer noggrant bevaka att kommissionen uppfyller sina åtaganden till punkt och pricka. Vi litar på att Romano Prodi håller sitt ord. Men vi förväntar oss också att varje framtida ledamot av Europeiska kommissionen i och med detta åtagande från den utnämnde kommissionsordföranden själv ser till att uppfylla sina skyldigheter, och om det inte sker kommer det att få konsekvenser!
Den nominerade kommissionen skulle, om den i morgon kallades till sitt ämbete, överta uppgifter som präglas av vissa brister. Det bör inte heller förtigas i dag. Den utnämnde kommissionsordföranden har inte alltid fått det spelrum som fördraget kräver i samband med nomineringen av kommissionens ledamöter. Ett strukturellt och demokratiskt underskott består, då resultatet av valen till Europaparlamentet inte har iakttagits vid den politiska sammansättningen av kommissionen. Det får i Europeiska unionens demokratiska intresse inte upprepas.
(Applåder)
Vår grupp prioriterar ändå inte de partipolitiska intressena framför Europeiska unionens intressen. Men vissa frågor återstår, liksom allvarliga betänkligheter gentemot några av de nominerade kommissionsledamöterna, i synnerhet gentemot kommissionsledamoten för forskningspolitiken. Vi uppmanar er, professor Prodi, även med tanke på den debatt som pågår nu i dagarna, att ge oss ett tillfredsställande svar i er sammanfattning och likaså i morgon. Vi är inte okritiska gentemot oss själva, gentemot Europaparlamentet. Utfrågningarna, som utgjorde ett viktigt bidrag till ökad insyn och större öppenhet, var i sin helhet en framgång. Kritikerna bör tänka på att det inte finns något jämförbart fenomen på nationell nivå.
Ändå krävs det förbättringar. Parlamentet bör i sitt ansvariga utskott redan nu diskutera, om det inte kan vara meningsfullt att uppta en förfarandeordning som en del av arbetsordningen, för att inför nästa utfrågning undvika de svårigheter och problem som uppstått i dessa utfrågningar.
De senaste månaderna har man fått intrycket att Europeiska unionen präglas av misshushållning, bedrägeri, svågerpolitik och skandaler. Det intrycket är inte generellt sett befogat. Majoriteten av de europeiska tjänstemännen utför ett bra och kvalificerat arbete, och det är tjänstemännens rättighet att vi som Europaparlament stöder dem och uttrycker vår tacksamhet och vårt erkännande.
(Applåder)
Men när en felaktig utveckling, ja till och med kriminella handlingar, uppkommer måste vi ta itu med det på ett konsekvent och beslutsamt sätt. Kommissionen och Europaparlamentet har tillsammans i uppgift att främja och stärka förtroendet för de europeiska institutionerna. Fru talman, herr utnämnde kommissionsordförande och nominerade kommission! Europeiska folkpartiets grupp och Europademokraterna kommer i kväll att fatta beslut och då beakta de svar som vi förväntar oss av den utnämnde kommissionsordföranden. Vår grupp kommer att fatta beslutet med ett stort ansvarstagande för ett handlingskraftigt Europa, för en handlingskraftig europeisk union som skall efterleva principerna om insyn, demokrati och parlamentarism, en europeisk union som väcker bifall hos folket, inte minst mot bakgrund av det här århundradets erfarenheter på tröskeln till år 2000, och dagens erfarenheter från det forna Jugoslavien. Vi måste utvidga och stärka Europeiska unionen, så att folk kan acceptera den som en rättsgemenskap, frihetsgemenskap och fredsgemenskap under 2000-talet.
(Applåder)

Barón Crespo
Ordförande Prodi inledde sitt anförande med att tala om Östtimor. Jag vill ställa följande fråga: Är ni beredd att föreslå en gemensam europeisk åtgärd för Östtimor?
I den långa processen för att skapa millenniets kommission, har vi kommit till det avgörande ögonblicket: kommissionens tillsättande med den demokratiska legitimitet som vi har fått nyligen i Europavalen till Europaparlamentet.
Europeiska socialdemokratiska partiets grupp har under hela processen följt en enhetlig linje, som avslutas med ett bekräftande av hur viktigt det är att vi på ett positivt sätt övervinner den institutionella och politiska krisen som har paralyserat unionen sedan december i fjol. Vi bör bygga vidare i stället för att rasera det, så att vi kan börja arbeta på att lösa problemen och leva upp till våra medborgares förväntningar.
Parlamentets första steg på vägen var att i maj månad med majoritet rösta för Romano Prodi som ordförande för kommissionen. I dag vill jag än en gång upprepa att vår grupp, med den frihet som omröstningen innebär, stöder överlämnandet av detta viktiga ansvar till en politiker med lång erfarenhet på europeisk nivå, en politiker vars politiska bakgrund vi inte delar, trots att vi vet att uppskatta hans uppoffrande gärning. Varken nu eller tidigare har vi för att kunna rösta begärt att Prodi skall bekänna politisk färg för att kunna åläggas detta stora ansvar.
Utifrån samma kriterier har vi, både skriftligen och muntligen, granskat det team som ordförande Prodi efter förhandlingar med medlemsstaternas regeringar har presenterat för oss som sin regering. Vi anser att de offentliga utfrågningarna har inneburit ett utövande av demokrati och insyn, i syfte att lära känna kandidaternas personlighet och lämplighet för ämbetet, utan att de som har velat omvandla det hela till en häxjakt har uppnått sitt mål.
Resultatet av den processen är att vi har bestämt oss för att stödja tillsättandet av den nya kommissionen, trots våra förbehåll beträffande de Palacio, som vi förmodar är oskyldig, men vars syn på det politiska ansvaret i en fråga som rör gemenskapens budget vi inte kan dela. Man får hoppas att hon som vice ordförande presenterar information som är mer trovärdig än den hon gav beträffande sitt frikännande i deputeradekammaren. Debatten kommer att äga rum under plenarsammanträdet nästa torsdag i Madrid.
Vad Bolkestein beträffar har vi förstått det som att de villkor som ordförande Prodi själv ställer på sitt team tvingade honom att avgå från posten som ordförande i Internacional Liberal, för att det är två oförenliga uppgifter, inte för att vi vill att han skall ge avkall på sina idéer, i synnerhet inte de som han framförde i samband med att han infann sig.
Vår positiva röst är ingen in blankocheck. Genom att ge ert vårt förtroende knyter vi ett fast band mellan oss som fullbordar kommissionens legitimitet som ett ansvarig exekutivt organ i demokratisk bemärkelse. Det gör vi för att man skall kunna göra en rejäl och god arbetsinsats under mandatperioden. Och grunden för våra förbindelser bör vara hur vi skall vinna och bevara förtroendet mellan oss och våra medborgare.
Det här är enda möjligheten att undvika nya kriser och ta sig ur den kris som råder. För att lyckas med det, föreslår vi följande konkreta kompromisser, som vi anser kan bilda grunden för en ny överenskommelse med Europas folk. Kommissionen bör lägga fram det politiska programmet för mandatperioden som ni, herr Prodi, på min grupps förslag har lovat att lägga fram i januari och som innehåller årligt återkommande program och debatter. Jag vill påpeka att detta förslag har godkänts av talmanskonferensen och att det förutsätter en de facto-ändring som måste införas i vår förordning.
Jag vill redan nu inför den debatten säga att min grupp eftersträvar närmare preciseringar av arbetslöshetspolitiken, den ekonomiska och sociala sammanhållningen, moderniseringen av våra ekonomier där hänsyn tas till människorna, utvidgningen, Medelhavsområdet och försvaret av de mänskliga rättigheterna världen över, som de grundläggande idéerna för vår utrikespolitik.
Fram till dess måste vi förhandla fram ett ramavtal som kan utgöra en solid grund för en förbättring av våra institutionella förbindelser, med åtgärder i form av insyn och information, till exempel tillgång till rådets arbetsdokument, sammanträdesprotokollen från kommissionärernas möten, förutom då man har kommit överens om att de är konfidentiella, eller ett system för information om OLAF:s insatser med tillbörlig diskretion.
Ett bra ramavtal skulle innebära att frågan om ett individuellt ogillande av kommissionärerna regleras på rättvisa grunder: utifrån ordförande Prodis och samtliga kandidaters politiska åtagande inför detta parlament.
Om det är uppenbart att parlamentet har mist förtroendet för en viss kommissionär, är ni skyldig att ta ansvar för det och även personen i fråga. Bara det inte blir som med Västeuropas andlige ledare Stoiber, president i Bayerns regionala regering, som inte lyckades göra sin minister Sauter till syndabock och få honom att avgå utan blev tvungen att vända sig till parlamentet.
Här är det ansvarsmedvetna människor som diskuterar i politiska termer. Det finns inga normer som kan ersätta allvaret i den här frågan.
Det finns två områden där nära förbindelser mellan våra institutioner kan skapa förtroende hos medborgarna. Det första är reformen av institutionerna. Vi väntar på förslaget till en reform av kommissionen som ni har tillkännagett och som vice ordförande bör lägga fram i februari. Vi för vår del kan bidra , och det säger jag på fullaste allvar, och utnyttja den här perioden till att godkänna stadgan för ledamöterna och assistenterna, och på det viset, mina damer och herrar, föregå med gott exempel.
Det andra området är regeringskonferensen: vi kan inte vänta på programmet. Jag litar på er, herr Prodi, och jag hoppas att vi kommer att diskutera rapporten från de tre experterna innan toppmötet i Helsingfors, för att fastslå en gemensam strategi mellan kommissionen och Europaparlamentet inför regeringskonferensen.
Vi kommer att rösta för kommissionens tillsättande för mandatperioden utan förbehåll, och utan att ge avkall på våra rättigheter och skyldigheter. Detta så att den kan börja arbeta redan i morgon och uträtta det den bör, det som vårt folk vill att den skall göra, och så att den gör det bra.
(Applåder)

Cox
Fru talman, jag vill gärna börja med att å min grupps vägnar säga att vi fullkomligt delar Prodis syn att vi helt säkert från och med i morgon står inför en ny början, en ny början framför allt mellan våra två institutioner, parlamentet och kommissionen, och en ny början för själva Europa.
Vad gäller de frågor som den utnämnde ordföranden har fört fram om reformer som skall läggas fram av kommissionär Kinnock i februari efter vederbörligt samråd, det politiska programmet nästa januari, det moraliska och politiska kravet att ta itu med utvidgningen och förberedelserna för regeringskonferensen utlovar jag att min grupp skall arbeta positivt och konstruktivt med kommissionen i dessa frågor. Vi ser verkligen fram emot att börja arbeta seriöst och snarast med frågor som Östtimor, Sydösteuropa och i synnerhet Balkan.
I dag har emellertid denna kammare en möjlighet att se över processen för ämbetsinstallationen och att dokumentera eventuella frågor eller iakttagelser därifrån. I vederbörlig ordning i kammaren och i lämpliga fora planerar min egen grupp att delta i en debatt som vi hoppas kommer att initieras på grundval av de lärdomar som vi själva som parlament måste lära oss av utfrågningarna. Vi skulle verkligen önska att vi i framtiden skall kunna utveckla förfaranden som gör det möjligt att göra vad som kan beskrivas som en mer djupgående utfrågning av kandidater. Med detta sagt tror vi dock att de utfrågningar som just avslutats har varit en positiv och värdefull erfarenhet.
Några personer i denna kammare - jag tror att de från början var en minoritet, men kanske ganska högljudda mot media - har diskuterat att inrikta sig på enskilda kandidater. Detta har inte varit min grupps strategi eller synsätt. Vi anser att från början var denna typ av metod, vilket som jag sade utövades av en minoritet, ett tecken på svaghet och inte styrka.
I morgon när vi röstar om kollegiet kommer ELDR-gruppen att rösta för ett kollegium och vi kommer inte vid denna tidpunkt att göra åtskillnad, välja mellan eller plocka ut kandidater. Vid omröstningen i morgon respekterar vi Europeiska kommissionens nödvändiga kollektiva ansvar och anser det som en viktig tillgång för dess arbetsmetod. Vi har dock några frågor rörande utfrågningarna och några iakttagelser.
Hittills under utfrågningarna har många av kommissionskandidaterna varit vänliga att i förväg faktiskt lova en stadga eller en reform på sitt eget område och har anspelat på specifika politiska åtaganden. Vi har noterat dessa åtaganden och vi förväntar oss att de återfinns i arbetsprogrammet i januari. Vi skall granska programmet med hänsyn till dessa åtaganden som utlovades under utfrågningarna.
Det är helt tydligt från utfrågningarna, och även utan dem kan man se att det finns stora överlappande områden och därför möjlighet till konflikter om operativa ansvarsområden inom kollegiet. I denna fråga hoppas vi att man vid utarbetandet av programmet för januari skall kunna klart identifiera dessa överlappande ansvarsområden, så att eventuella konflikter om ansvarsområden inte fördröjer reformprocessen.
Jag kommer framför allt ihåg frågor om överlappningar mellan livsmedelslagstiftning och livsmedelssäkerhet, de olika överlappningar som man kan tänka sig mellan Världshandelsorganisationen och en ansvarig för andra områden, inte minst dem som faller under miljökommissionären. Talmannen nämnde vikten av elektronisk handel och informationsteknik. Ansvaret för dessa områden måste helt klart definieras.
Många kollegor har även fört fram önskemål om att skilja ex ante ansvar för budgetkontroll från ex post ansvar för genomförande och utformning av budgeten inom kommissionen. Många i min egen grupp har fört fram frågan tillsammans med mig. Jag tar upp den i dag men skyndar att tillägga att detta inte på något sätt speglar egenskaper eller kapacitet hos kommissionskandidaten som skall lösa båda dessa frågor inom ramen för nuvarande ansvarsområden.
Det har funnits olika uppfattningar, herr Prodi, bland era kommissionskandidater om deras personliga, politiska redovisningsskyldighet i framtiden. Under utfrågningarna gick de alla med på att vara ansvariga för egen del och för sina kanslier. Några godkände inte helt något som jag anser är också ett nödvändigt krav, nämligen att de i fråga om utformning och genomförande av politiken har ett generellt ansvar för sina avdelningar och är ansvariga inför kollegiet men redovisningsskyldiga inför detta parlament.
I synnerhet min grupp har i flera månader nu fört fram frågan om individuellt ansvar. Jag vill på nytt ta upp den frågan i dag. Jag har redan sagt att vi, om det behövs, stöder kommissionens kollegiala form, men vi hävdar återigen såsom vi jämt har gjort att ett effektivt kollegium förutsätter individuellt politiskt ansvar. Någon måste ha det yttersta ansvaret. Om alla är ansvariga kan det skapa ett system där ingen är ansvarig. Vi bestrider inte, ordförande Prodi, er rätt att agera i denna fråga. Vi yrkar dock på att lagstiftningen oavsett nuvarande status måste ändras och att om en kommissionär misslyckas med att få behålla denna kammares förtroende måste ni agera i enlighet med detta. Vi uppmanar er att göra det. Det är ert val, men det är vår rätt att kräva att denna kammares förtroende och även avsaknad av förtroende respekteras. Jag hoppas verkligen att ni inte kommer att godkänna den formulering av Stoiber som Barón Crespo hänvisade till.
Jag bör med hänsyn till några av de enskilda kommissionskandidaterna och frågor som togs upp under utfrågningarna, men som inte avslutades, tillägga att om rättsliga processer eller brottmålsprocesser skulle inledas - vilket jag inte förväntar nödvändigtvis skall inträffa - men som skulle skapa problem för kommissionens integritet - skulle vi förvänta oss att kommissionens ordförande agerar under sådana omständigheter.
Vi avser att förhandla senare i dag och i morgon om en politisk resolution i vilken ett antal krav preciseras och närmare anges, inte bara i frågan individuellt ansvar utan även speciellt gälla frågor om öppenhet och tillgång till handlingar. När min grupp röstar om dessa frågor kommer vi att förvänta oss ett mycket utförligt och positivt svar från er före vår slutliga omröstning.
Till sist vill jag säga att vi delar den vision som förts fram här i dag. Det är hög tid att vi fick denna möjlighet att börja om. Det är hög tid att vi återgår till verkliga arbetsinsatser. Nu måste vi som institutioner - kommission och parlament - bli medvetna om och på nytt arbeta med vår gemensamma europeiska arbetsuppgift. Gruppen ELDR förbinder sig att stödja detta arbete.
(Applåder)

Hautala
Herr talman, kommissionens utnämnde ordförande! Ni har nyss för oss beskrivit er syn på vad uppdraget bör vara för Europeiska unionen. Ni har talat om en hållbar utveckling, ni har talat om fred och om stabilitet. Herr Prodi, ni tillhör måhända inte målarkonstens stora expressionister, men jag litar på att ert lugna handlag kan åstadkomma goda resultat. Ni nämnde även Östtimor, och vi förväntar oss alla att Europa tar sitt fulla ansvar i denna fråga. Parlamentets förhör i kommissionen har verkligen inte varit en onödig händelse eller ett betydelselöst skådespel, de har varit mycket nödvändiga, och ni konstaterade själv helt riktigt inför oss förra veckan, att ett verkställande organ inte tvingats ge så detaljerade förklaringar i något annat parlament. Kanske har vi här en modell för relationerna mellan andra parlament och verkställande organ.
Denna kommission kan inte liera sig ensidigt med rådet, såsom dess föregångare tyvärr ofta gjorde. Min grupp instämmer inte med dem som skulle vilja att kommissionen blev ett slags sekretariat åt rådet. Nej. Kommissionen är ett politiskt organ, och det har nu blivit klart att den också är politiskt ansvarig inför just Europaparlamentet. För att vi skall kunna ge er kommission förtroende ända till år 2005, måste vi först få bekräftat vad denna nya anda i relationerna mellan parlamentet och kommissionen i praktiken kommer att innebära, och vi väntar fortfarande på vissa klargöranden.
Min grupp betonar de enskilda ledamöternas politiska ansvar, och vi tar på största allvar ert löfte om att ni noggrant granskar parlamentets välgrundade missnöje med enskilda ledamöter i kommissionen. Kommissionens ordförande bör också förbinda sig att använda sin makt, om enskilda ledamöter i kommissionen misstänks eller granskas för oegentligheter eller brott.
Herr Prodi! En sak bör betonas: er kommission består fortfarande av för få kvinnor, och detta bör konstateras nu, så att vi lär oss av detta tills nästa gång. I fortsättningen kan en jämlik representation av män och kvinnor i kommissionen eller i andra av unionen tillsatta organ inte vara en frivillig princip bland många andra. Det krävs konkreta åtgärder. Vid förhandlingarna om ett nytt avtal mellan parlamentet och kommissionen, bör man agera så, att man i fortsättningen också förhandlar om kandidaterna till kommissionen med parlamentet. Det nu tillämpade förfarandet har klart visat sig vara för begränsat. Min grupp förutsätter också att sådana förslag till förändringar i lagstiftningsprocessen som antagits med stor majoritet i parlamentet innefattas i kommissionens förslag. Vi uppskattar också att ni har lovat att se seriöst på parlamentets lagstiftningsinitiativ.
Vi förutsätter också att parlamentet i kommande reformer av olika förvaltningsorgan, deltar med en helt annan tyngd än nu också i förhandlingsprocessen. Vi kommer också att se till att hela det europeiska civila samhället finns med i denna process, eftersom nästa reform av förvaltningsorganen också måste garantera större rättigheter för Europas medborgare. Vi har inte varit nöjda med det sätt på vilket parlamentet har fått delta i internationella avtal. Vi förutsätter att parlamentet i fortsättningen rådfrågas i samtliga skeden av till exempel WTO-förhandlingar.
Herr Prodi! Alla talar om glasnost, alla talar om öppenhet, och jag tror att ni är uppriktig när ni talar om det, men utfrågningarna har inte övertygat mig om att enskilda kandidater till ledamotsposter eller ens ni som kommissionens blivande ordförande till fullo har förstått vad glasnost verkligen innebär. Det får inte endast bli ett slagord. Er första uppgift blir att utforma en öppenhetsförordning, som Amsterdamfördraget föreskriver. Detta är nödvändigt, inte bara för att informera parlamentet, utan för att medborgarna och hela det civila samhället med en helt ny tyngd kan påverka utvecklingen av den Europeiska unionen.

Wurtz
Herr kommissionsordförande! Sedan ni utnämndes till ordförande för kommissionen och de nitton kommissionsledamöterna utsetts har varken ni själv eller medlemmarna i den nya kommissionen ansträngt er för att ge Europaparlamentet ett tydligt budskap. Vi har lyssnat till er. Ni och era kommissionärer vet vad man skall säga: förändringar, reformer, ifrågasättande, ny kultur, glasnost.
Kommissionen har ofta anklagats för arrogans men har nu klivit ned från sin piedestal. Den har rykte om sig att vara dunkel, men har nu förbundit sig till öppenhet. Den har allvarligt kritiserats av den oberoende expertkommittén, men har nu tagit till sig dess rekommendationer. Vid utfrågningarna visade kommissionärerna så stort samförstånd gentemot majoriteten parlamentsledamöter att t.o.m. grupper som, av utomeuropeiska skäl, hade lovat att visa sig aggressiva snabbt grävde ned stridsyxan. Kort sagt, ni hade satt upp ett mål: att på nytt vinna parlamentets förtroende, och ni har skaffat er medel för att lyckas med detta.
Däremot måste man konstatera att ni inte bemött den andra - mer ambitiösa - utmaningen som ni just tagit upp med samma voluntarism, herr kommissionsordförande, nämligen den att på nytt vinna medborgarnas förtroende. Och det är just där skon klämmer. Ni konstaterar precis som vi att en stark nyliberalism, med omfattande strävanden efter rättvisa, solidaritet och förändring florerar i våra samhällen. Vilka nya lösningar har ni när man alltmer förnekar att osäkerheten i arbetslivet, och livet i sin helhet, bara fortsätter att öka? Vilka nya lösningar har ni när det gäller denna strävan efter motstånd inför den ohejdade jakt på lönsamhet som bedrivs i hela Europa, exempelvis just nu i mitt eget land genom den enorma vågen av sympati för arbetarna inom Michelinkoncernen, där man just aviserat att 7 500 jobb skall bort i Europa, efter att vinsten har ökat med 20 procent? Vilka nya lösningar har ni för dem som förväntar sig att Europa verkligen skall bli dynamiskt när det gäller att finna alternativ till den världsomspännande utslagning som i dag sker, vare sig det gäller anställda, lantbrukare eller kulturarbetare som opponerar sig mot reglerna för världshandeln, eller de unga personer från Guinea som är offer för fattigdomens utbredning, i brist på en internationell ordning som erkänner varje människas rätt till liv, arbete och värdighet?
Jag noterar i detta sammanhang, herr ordförande, att jag i ert installationstal inte hörde er ta upp relationerna mellan Europa och södern, dvs. majoriteten av mänskligheten. Rent allmänt är kommissionens lösningar på alla dessa civilisationens frågor otroligt klassiska: den har ingen ambition att skapa stora projekt.
Jag betonade i början av mitt inlägg de ansträngningar ni gjort för att motsvara parlamentets förväntningar. Det jag just tagit upp utplånar inte dessa framsteg, men gör dem relativa. Min grupp bortser desto mindre från kommissionens lätta förskjutning av tyngdpunkten mot parlamentet, som i opinionens ögon bekräftar att man kan rubba maktens boningar, även de som har rykte om sig att vara oantastliga, och detta är mycket viktigt. Jag vill tillägga att vi är intresserade av dessa vägar som nu öppnats. Vi kommer därför i det hänseendet att vara krävande men konstruktiva partner. Vi kan inte nöja oss med en administrativ reform när våra landsmän samtidigt ifrågasätter själva meningen med dagens Europa. Till vår stora sorg kan vi därför på detta stadium inte ge kommissionen vårt förtroende.

Collins
Fru talman! Från början måste vi se denna vecka som en ny fas för alla huvudinstitutionerna inom Europeiska unionen vad gäller hur de avser att påverka varandra och samarbeta om olika politiska program under de kommande fem åren. I synnerhet förbindelserna mellan Europaparlamentet och Europeiska kommissionen måste vara starka och samstämmiga för att säkerställa att de viktiga delarna i EU:s lagstiftning antas på ett så effektivt sätt som möjligt.
De 350 miljoner människor som är medlemmar av Europeiska unionen kommer inte att tacka varken Europaparlamentet eller Europeiska kommissionen om vi i allmänhetens ögon uppfattas ha besvärliga relationer i någon form. Detta skulle bara hjälpa till att undergräva allmänhetens förtroende för unionens institutioner, vilket skulle vara ett mycket stort steg tillbaka för alla berörda parter, i synnerhet med hänsyn till de viktiga utmaningar som väntar unionen som en politisk och ekonomisk enhet.
Kommissionens valda ordförande, Prodi, har verkligen klargjort att han tänker se till att Europeiska kommissionen och Europaparlamentet skall arbeta ytterst nära varandra för att genomföra ett omfattande arbetsprogram inom unionen under de kommande fem åren. I denna process måste ingå att medbeslutandeförfarandet fungerar effektivt, eftersom det används vid antagandet av EG:s lagstiftning inom 38 olika ekonomiska och sociala sektorer i vårt samhälle. Sedan Amsterdamfördraget trädde i kraft den 1 maj gäller nu medbeslutandeförfarandet, som kräver ett mycket nära förbindelser mellan parlamentet, kommissionen och rådet, för ett brett fält av politikområden, inklusive transportsektorn, regionala och sociala frågor, sysselsättningsinitiativ, finansiering av strukturförändring, konsumentskydd, folkhälsa och miljöskydd. Förbindelserna mellan Europeiska kommissionen och Europaparlamentet får inte grundas på strikta kontraktsenliga villkor. Vi måste tillsammans lägga fast gemensamma politiska mål och möta de stora framtida utmaningarna för Europeiska unionen inom en gemensam och enad ram.
Europeiska unionen fungerar som allra bäst när parlamentet, kommissionen och rådet arbetar nära tillsammans vid genomförandet av EG:s olika förordningar och direktiv. Samlingen av Europeiska unionens fördrag och i synnerhet Europeiska enhetsakten, Maastrichtfördraget och Amsterdamfördraget skall alla granskas på nytt i samband med den kommande regeringskonferensen. Den regeringskonferensen skall granska vilka nödvändiga ändringar som måste göras i den viktigaste delen av EG:s lagstiftning inför den kommande utvidgningen av Europeiska unionen. Förberedelserna av utvidgningen kommer inte att bli en speciellt lätt uppgift och blir inte lättare om parlamentet och kommissionen inte arbetar nära tillsammans för att se till att svåra beslut fattas om dessa frågor eller förhandlas fram i samförstånd och med gemensam målsättning. Utvidgningen av unionen kan inte lyckas av sig själv om inte den interna beslutsprocessen inom unionen effektiviseras och förenklas.
Till sist har vi alla med tanke på anslutningen av sex nya medlemsländer mellan år 2004 och 2006 mycket arbete framför oss för att säkerställa att denna process blir framgångsrik. Den kommande regeringskonferensen är den största utmaning som Europeiska unionen står inför som ett politiskt och ekonomiskt organ sedan besluten fattades under förhandlingarna om Maastrichtfördraget att inleda processen för att införa en ekonomisk och monetär union.

Bonde
Fru talman! Utfrågningarna har inte gett något klart svar. Nästa gång måste de förberedas bättre och koncentreras till färre frågor, som på så sätt kan följas upp, tills kommissionsledamöterna ger klara och entydiga svar. Vi känner ännu inte de 15 männen och de fem kvinnorna. Vi har hört vem som intresserar sig för jazz, men vi vill också gärna ha upplysningar om de ekonomiska intressen de har företrätt under de senaste tjugo åren, så att de är skyddade mot onödiga påtryckningar. Vi kommer också att insistera på klara svar i frågan om öppenheten. Därför ställer jag nu några frågor: Kommer ombudsmannen att få alla de handlingar han ber om? Kommer ordföranden för budgetkontrollutskottet att få alla de handlingar om bedrägeriärenden som hon ber om? Kommer vi att kunna få en fullständig översikt över alla kommittéer och deras medlemmar, så att vi kan se vilka som medverkar, när man stiftar lagar och fattar beslut? Vill Prodi här i kammaren högtidligt lova, att det inte längre kommer att finnas handlingar i kommissionen, som kan läsas hos EG:s sammanslutning av jordbruksorganisationer, COPA, i de nationella delegationerna, av lobbyister i företagen, av journalisterna, men inte av oss, som bara är folkvalda? Käre professor Prodi, vid mötet i min grupp lovade du att det alltid kommer att finnas en plats i parlamentet, där man skulle kunna få fullständig information från kommissionen. Vill du upprepa löftet i dag här i kammaren, där det är förpliktande? I gengäld skall jag på min grupps vägnar utlova kritisk och konstruktiv opposition.

Speroni
Fru talman, ärade kolleger! Vi skall nu rösta om den kommission som leds av professor Prodi, som i likhet med alla som presenterar nya program har lagt fram ett bra program. Det fattas väl bara att inte han - han och hans kolleger - skulle kunna presentera ett bra program! Men låt oss se på det han redan har uträttat. Jag tänker inte på det som han gjort som yrkesman, för hans personliga förmögenhet är iögonenfallande - han har verkligen kunnat utnyttja sin förmåga - utan låt oss titta på det han gjorde när han var ordförande för IRI, den viktigaste ekonomiska offentliga myndigheten i Italien, och alla de miljarder - eller snarare, om man talar om italienska lire, de tusentals miljarder - han lyckades förskingra för bidragsgivarna från Padanien genom att bedriva rena konkurspolitiken. Tänk bara på stålverken i södra Italien som i dag är nedlagda. Och jag vill påminna om hur han som italiensk regeringschef fälldes i en förtroendeomröstning i det italienska parlamentet, även av de politiska krafter som - utan att ha någon skam i kroppen - genom att vända kappan efter vinden nu är beredda att rösta för honom efter att ha röstat emot honom i Rom.

Galeote Quecedo
Fru talman! Även jag är av den uppfattningen att utfrågningsprocessen har varit hård och till stor nytta, precis som min grupp har påpekat, och vi har alla tagit ett viktigt steg på vägen mot insyn i gemenskapens institutioner. Och jag anser att ordförande Prodi, som en slutkläm på utfrågningarna, i det anförande som han just har hållit, har visat prov på politisk klokhet och politiskt mod. De erbjudanden som han lägger fram, och som min grupp har efterfrågat, utgör en tydlig kompromiss som omfattar den europeiska integrationen, och de är ett tillkännagivande av avsikterna inför medborgarnas företrädare i form av detta parlament.
Men vad är då problemet? Ärligt talat tror jag att det är somliga personers försök att överföra inrikesdebatterna till gemenskapsinstitutionerna; vissa regeringar som använder de europeiska åtagandena för att tillfredsställa kraven från pakter i sina länder, och även vissa oppositionspartier som i andra institutioner vill ta upp sådant som de inte lyckas med där hemma, som Barón i Spanien, som har fått i uppdrag att förlänga den inrikes valdebatten genom att på ett orättvist och illojalt sätt - och det är han medveten om - angripa den föreslagna vice ordföranden till Europeiska kommissionen.
Herr Barón, visa större oberoende, större varsamhet och framför allt ett större ansvarstagande. Rådfråga era partikamrater, Solbes och Solana, för man vet hur sådana här saker påbörjas men inte vilken ände de kan ta, och ibland går de käpprätt åt helvete. Ni har en viss erfarenhet på området. Och försök framför allt inte att förvränga fakta. Tala om att undersökningskommittén i linfrågan i deputeradekammaren redan har framfört sina slutsatser, förklara tydligt att denna kommitté har befriat de Palacio från allt ansvar genom att lägga ansvaret för hanteringen, kontrollen och beviljandet av bidrag på de spanska autonoma gemenskaperna, i synnerhet den som leds av en av era partikamrater i Castilla-La Mancha.
Jag vill avsluta, fru talman, med att säga att jag helst vill glömma den här simpla historien, för det här är inte vår stil. Vi har en enorm uppgift framför oss de närmaste fem åren, då det är oumbärligt med en dialog och en vilja att uppnå samförstånd sinsemellan och institutionerna emellan för att vi skall komma vidare. Vi för vår del har den vilja som krävs.

Swoboda
Herr talman, herr kommissionsordförande, ärade kommissionsledamöter! Jag utgår från att ni i morgon kommer att få parlamentets förtroende. Därför vänder jag mig i mitt anförande direkt till er. Jag vill bara först göra en kommentar till Galeote som nu har vänligheten att sätta på sig hörlurarna.
Ni började med att påpeka att vi inte bör behandla några inrikespolitiska frågor här. Sedan ägnade ni minst halva ert tal åt att behandla inrikespolitiska frågor. Om ni märkte hur försiktigt Enrique Barón tog upp frågan, kommer ni också märka hur försiktigt vi behandlar den, eftersom vi inte vill gå in på några inrikespolitiska frågor.
Herr kommissionsordförande, jag ställer mig odelat positiv till det program som ni har lagt fram här i dag. Därför vill jag inte kommentera det närmare men däremot ta upp några ytterligare punkter.
För det första: Vi befinner oss i en process - och här vill jag ta fasta på ett begrepp som Michel Barnier använde i utfrågningarna - i en process av konstitutionalisering, d.v.s. en författningstillämpning. Det är inget som vi kan åstadkomma från den ena dagen till den andra, men det är något som vi verkligen måste initiera de närmaste åren. Förutsättningen för det är en omfattande europeisk debatt. Ni sade själv - och där håller jag med er, herr kommissionsordförande, att en rad regeringskonferenser inte har någon större dragningskraft. Jag kan tänka mig att ni ur er synvinkel lägger fram förslag på hur ni föreställer er processen med författningstillämpning. För kommissionen måste inta en ledande roll. I det sammanhanget, herr ordförande, kan jag nämna att vissa ledamöter i er kommission i utfrågningarna kanske inte i det avseendet närmade sig den europeiska kommissionären. Somliga var fortfarande alldeles för fixerade vid frågor som angår den regering de tillhör, eller den roll som innehas av de enstaka nationer de tillhör. Här måste den europeiska medvetenheten utan tvivel stärkas, i synnerhet med tanke på den ökande nationalism som vi bör bekämpa.
För det andra: Reformen av institutionerna. I gårdagens debatt väckte det som kommissionär Kinnock lade fram vårt fulla godkännande. Det var ett tydligt och klart erkännande av reformen, tydligare än så kunde det inte ha varit. Jag vill ändå citera honom: "Orden är viktiga, men handlingarna är de avgörande." Det är det som kommer att ligga till grund för vår bedömning av er. Jag tvivlar inte på att dessa handlingar kommer att äga rum, men det är de som utgör måttstocken för vårt fortsatta godkännande av er de kommande åren.
Det tredje är frågan om öppenhet och insyn. Ja även det är en prövosten för kommissionens förhållande till detta parlament, att vi kräver full öppenhet, att vi kräver hela sanningen, inga halvsanningar, ingen vilseledande information. Det är av avgörande betydelse för oss! Det är också utom alla tvivel - det påpekar vi ständigt - att om det skulle visa sig att en kommissionsledamot har ljugit inför parlamentet, då är förtroendet för den kommissionär garanterat förstört. Därför förespråkar vi att det i tillägg till - jag poängterar, i tillägg till - kollegialitetsprincipen även finns en princip om det individuella förtroendet och det individuella ansvarstagandet. Men vi vill inte att en majoritetspartipolitik skall spela en roll. Vi vill inte att kommissionärer från mindre politiska grupper från mindre länder skall bli föremål för utpressning av majoritetsgrupper i parlamentet. Därför måste man gå försiktigt tillväga. Vi behöver realistiska bestämmelser som varken undergräver eller stör principen om kollegialitet.
Till slut några ord om utfrågningarna. Utfrågningarna har varit positiva. Det är inte alla som har kunnat briljera, men det är också lättare att vara den som granskar än den som blir granskad. Men i stort sett anser vi att den här kommissionen kan bli en stark kommission men, herr Prodi, en stark kommission eftersom ni kan vara säker på att vi kommer att bli ett starkt och uppmärksamt parlament.
Tillsammans kan vi på ett bra sätt ta oss an den nödvändiga reformen av de europeiska institutionerna. Vi önskar er lycka till i ert arbete!

Costa, Paolo
Herr talman, herr kommissionsordförande, ärade ledamöter! Vi befinner oss i ett historiskt ögonblick när vi nu i denna debatt skall diskutera kommissionens öppenhets- och funktionskris. För att ta oss ur den krisen, herr kommissionsordförande, ett arbete som ni har accepterat att leda, har ni i dag föreslagit, och vi har begärt, institutionella reformer och en omfattande förstärkning av den europeiska politiken. Det kunde inte vara annorlunda, eftersom, frånsett den i och för sig allvarliga kris som har orsakat allt detta, så står vi av olika skäl inför ett krav, en större medvetenhet om behovet av såväl institutionella reformer som en kraftfullare politik. Detta, som redan sagts, av vitt skilda skäl, för ett av de problem vi står inför är något som jag hoppas är enbart förvirring och inte misstroende från de europeiska medborgarnas sida, något som visade sig i det dåliga deltagandet vid valet i juni, men för övrigt kan det inte råda något tvivel om att kraven på Europa ökar. Krisen i Kosovo har utan tvekan i minnet återkallat den ursprungliga tanken bakom Europasamarbetet, nämligen Europa som ett instrument för förstärkta europeiska institutioner, som ett instrument för att garantera freden, vilket till och med måste komma före välståndet, på hela kontinenten.
Detta krav får konsekvenser för utvidgningen, för den förstärkning som vi nu, ur denna synpunkt, inte kan annat än stödja. Men även ur en annan synpunkt, även inom det Europa som redan skapats, från de länder som ingår i unionen, finns det ett krav på mera Europa. Euron är ett instrument, ett steg på vägen. Den är en förutsättning, ett instrument för att skänka välstånd till alla, för att vi skall kunna gå vidare till det grundläggande kapitel som vi nu står inför, slutmålet, dvs. större tillväxt, mer sysselsättning. Vi behöver mer öppenhet, nya institutioner, en ny politik. När det gäller öppenheten - detta har vi redan sagt, herr kommissionsordförande - så litar vår grupp på er. Men detta är naturligtvis ett förtroende som villkoras av de resultat som ni och er kommission kan åstadkomma. Det är ett förtroende som villkoras av varje enskild kommissionärs förmåga att fortsätta arbeta med den höga moral och professionalism som vi kommer att bevaka på alla sätt och i alla former, även genom den förbättrade öppenhet som ni har garanterat oss.
Men det är när det gäller de institutionella reformerna som vi enligt min mening måste göra de största framstegen, för det är här som institutionernas rykte står på spel inför de europeiska medborgarna. Jag tror att den triangel som ni har angett - kommissionen, parlamentet, rådet - måste utvecklas, håller på att utvecklas och kommer att utvecklas längs en linje som svarar mot en progressiv, oundviklig överföring av regeringarnas makt - dvs. från rådet - till medborgarna, dvs. till Europaparlamentet. Detta är den grundläggande utveckling som vi kan skynda på eller bromsa. Vi uppmanar er - och det är av den anledningen vi har nöjet att skänka en stark kommission vårt förtroende - att göra allt som står i er makt, vilket kommer att vara en hel del, kanske till och med mer än ni föreställer er i dag. Vi uppmanar er att vara mycket ambitiös i den riktningen, att se till att relationerna mellan kommissionen och parlamentet, vilket ni redan har haft tillfälle att framföra i ett sammanträde med ledarna för parlamentets politiska grupper, inte blir ett nollsummespel, utan ger ett positivt resultat.
Detta är möjligt. Det beror på er, det beror på oss. Vi kommer att göra allt som står i vår makt för att detta skall lyckas. Men allt detta tjänar till att förverkliga en europeisk politik. Vi accepterar era löften i samband med utvidgningen, även om den, som i dag huvudsakligen är inriktad mot Central- och Östeuropa, inte får leda till att vi glömmer bort den Medelhavspolitik som Europa har en skyldighet att förverkliga.
Jag vet att vi har stora arbetsuppgifter framför oss, jag vet att svårigheterna kan verka oöverstigliga, men jag vet också att ni har alla de egenskaper, den vilja och den kapacitet som krävs för att lyckas. Arbeta målinriktat, herr kommissionsordförande!

Lannoye
Herr kommissionsordförande! Omständigheterna har gjort att debatten om utnämnandet av den nya kommissionen fokuserats på institutionens funktionsproblem. Ni har meddelat oss er avsikt att få ordning på torpet, att bekämpa korruption, ge prov på effektivitet och stramhet och ni har aviserat ambitiösa reformer. Vi gläder oss åt detta. Men ni har själv gått vidare i debatten genom att ta upp ett antal utmaningar som kommissionen och Europeiska unionen står inför: utvidgning, konsolidering av tillväxten, hållbar utveckling.
Jag ser ändå ingen inbördes ordning i denna förteckning och jag tror inte att man kan undgå det som förefaller vara en grundläggande utmaning för framtiden: att överbrygga den eventuella bristen på enhetlighet för de olika politiska frågor som drivs av Europeiska unionen. Jag tar ett exempel: ni förespråkar mer avreglering, men det blir i detta sammanhang svårt att uppnå en verklig hållbar utveckling. Ni kommer ihåg de åtaganden som Europeiska unionen gjorde beträffande biologisk mångfald, oavsett om det var i Kyoto eller Rio: den konvention som hänför sig dit är fortfarande på textstadiet. Måste jag också erinra er om uttalandet från Köpenhamn, beträffande den sociala utvecklingen, som på ett mycket ambitiöst sätt behandlar skillnaderna mellan nord och syd liksom skillnaderna mellan fattiga och rika i norr: Europeiska unionen har gjort åtaganden i det hänseendet, men hittills har inget av dem hållits. Jag tror därför att man måste ifrågasätta de verktyg vi förfogar över, och inte nöja sig med att använda verktyg som finns sedan flera år. Jag tänker exempelvis på förhållandet till WTO. Det säger sig självt att Världshandelsorganisationens regler i stor utsträckning är oförenliga med målsättningen med en hållbar utveckling.
Jag skulle avslutningsvis vilja ta upp en andra och sista punkt: ni vill försona den europeiska medborgaren med de europeiska institutionerna. Det är utmärkt. Ni talar dessutom om öppenhet: det är naturligtvis ett effektivt verktyg, men det får inte begränsas till rutinmekanismer och vanliga administrativa processer. Öppenheten måste också gälla de stora frågor som står på spel, framför allt de som med rätta oroar våra landsmän, exempelvis livsmedelssäkerheten. I det hänseendet konstaterar jag allt mer, och det är vad som oroar mig, att stora beslut på området både diskuteras och redigeras i förväg i diplomatiska kotterier, och att de därmed undgår både parlamentsledamöternas och medborgarnas kontroll. Jag tänker bl.a. på ett uttalande som Förenta staternas ambassadör gjorde för några dagar sedan, inför Europeiska unionen, där han gläds åt att arbetsgruppen för bioteknik, som är ett transatlantiskt ekonomiskt partnerskap, uppnått ett förslag till avtal om processen för att godkänna nya genetiskt modifierade arter.
Vet ni, herr ordförande, att genetiskt modifierade arter inte ligger bra till hos Europeiska unionen, och att vi därför står inför en konflikt som sannolikt blir mycket hård mellan experternas och medborgarnas åsikt i detta hänseende? Jag skulle vilja ha större klarhet från kommissionen när det gäller den roll den avser att spela gentemot parlamentet och medborgarna. Står ni på experternas och den stora industrins sida eller står ni på medborgarnas och parlamentets sida?

Frahm
Herr talman! Jag vill gärna tacka den föreslagne kommissionsordföranden för hans anförande. Som nyvald medlem av parlamentet hade jag sett fram emot att delta i den demokratiska processen, som var planerad, för att vi skulle ta slutgiltig ställning till kommissionen. Men de illusioner jag hade innan blev jag snart berövad, för det utskott jag deltog i hade ju redan utarbetat de skriftliga frågorna, innan vi höll vårt första möte. De hade utarbetats av tjänstemän och av det avgående parlamentet. Vi nyvalda har inte haft någon chans att ställa skriftliga frågor till kommissionen. Det kan väl knappast kallas särskilt demokratiskt.
När det gäller de muntliga utfrågningarna, så har de inneburit ett jättearbete och en jätteinsats för såväl parlamentsledamöterna som de föreslagna kommissionsledamöterna och de anställda i både kommissionen och parlamentet. Och ändå förefaller det i dag vara så, att det inte var den öppna demokratiska processen som i själva verket har avgjort saken. Besluten fattades på en helt annan plats och mot en helt annan bakgrund. Det som var avgörande var det samtal som ni, herr Prodi, förde med Poettering från PPE, och sedan ni således hade bundit upp parlamentets största grupp, ansåg Poettering uppenbarligen att han inte hade något val. Är det ett uttryck för europeisk demokrati i framtiden, att det inte finns något val?
Jag kommer inte att kunna stödja denna form av demokrati. Inte alls, när man tar lätt på alla varningar och föreslår kommissionsledamöter som den första rapporten från den oberoende expertkommittén ju har riktat starka misstankar mot, men efter samtalet ställdes det inte några kritiska frågor till Lamy i utskottet under den muntliga utfrågningen. Det sägs att vi får en stark kommission, starkare än den som nu avgår. Och Prodi talade om att vi skulle ha en öppen, modern och effektiv administration. Det kan man säga mycket positivt om. Men den inledande serien utfrågningar bådar inte gott för hur kommissionen kommer att använda denna styrka. Att binda upp Europaparlamentets politiker, att trumma igenom idéer om gemensamt försvar, gemensam skatt, gemensam politik när det gäller sociala förmåner, som man dessutom rekommenderar en minskning av, att trumma igenom en sådan politik, utan hänsyn till hur de europeiska befolkningarna ser på det. En kommission som har styrka och arbetsformer som en bulldozer kommer att försvåra ett förnuftigt samarbete och en utveckling av demokratin, om man tar allvarligt på saken.
De föregående talarna har inte ansett att detta var symptomatiskt för hur det framtida samarbetet skall gå till. Jag menar nu att man skall kväva problemen i sin linda. Det har avgivits löften på talmanskonferensen. Ett av dem skulle ju vara att en kommissionsledamot, som inte har parlamentets förtroende, skall ombedas att avgå. Det rimmar illa med kravet på att kommissionen skall godkännas i sin helhet - alla eller ingen.
Jag kan inte rekommendera ett ja. Jag kommer att rekommendera ett nej till den föreslagna kommissionen av politiska, men först och främst av demokratiska skäl.

Berthu
Herr ordförande! Uttalandet från kommissionens utnämnda ordförande bekräftar hans tidigare inlägg inför kammaren den 13 april eller 4 maj förra året, och de franska parlamentsledamöterna i min grupp kommer alltså att tvingas rösta emot.
Prodi ser sig som regeringschef över en europeisk superstat, som inte ser några andra lösningar på problemen än att alltid förespråka större integration, alltid större enighet, alltid större inskränkning av den nationella makten.
Under förra veckans utfrågningar försökte de utsedda kommissionsledamöterna att nitiskt överträffa varandra på detta tema, för att för examinatorerna bevisa sin federalistiska strävan. Barnier t.o.m. bjöd över genom att föreslå att vi skulle gå i riktning mot en "europeisk suveränitet", jag citerar: "som ersätter den nationella suveräniteten". Tillåt mig att i förbigående säga att dessa utfrågningar, i denna form, som tvingar de blivande kommissionsledamöterna att göra åtaganden som deras folk inte skulle godkänna, förefaller mig leda till en viss snedvridning när det gäller att vara lojal i fråga om förfarandena.
Prodi beskrev också för oss sin extrema vision av konkurrensens företräde, enligt vilken offentlig service bara skulle vara acceptabelt om det inte medför några hinder för marknaden. Den föreslagna ordföranden förespråkar en fortsatt avreglering av det internationella utbytet, enligt den reducerande väg som Uruguayrundan tillämpat. Denna bedömning mildrades sedan något av Pascal Lamy, utan att man för den skull riktigt förstår vilka medel han skulle utnyttja för att kontrollera internationaliseringen, utan att kräva en omfattande förändring av spelreglerna, bl.a. genom att införa begreppet social kostnad eller miljökostnad i de internationella förhandlingarna. Sedan betonade Prodi att kommissionen, enligt hans ord, fungerar som en drivande kraft för att snabbt revidera fördragen på en rad områden.
Detta synsätt leder uppenbarligen raka vägen till en kommande utvidgad regeringskonferens, där nationerna skulle avhändas sina företrädesrätter och inte längre kontrollera någonting. Språnget har redan tagits av Prodi, som själv utsett en expertgrupp för att ta fram en preliminär rapport i kommissionens namn, trots att Europeiska rådet i Köln uttryckligen motsatt sig denna idé från expertgruppen. Man vet aldrig riktigt hur dessa experter valts ut, men däremot vet man mycket väl i förväg vad de kommer att komma fram till: att vi skall ta ytterligare ett steg i riktning mot en superstat.
Herr Prodi! Jag skulle i dag vilja säga till er att man inte kommer att bekämpa bedrägeriet som ni önskar, att man inte kommer att återupprätta demokratin i Europa genom att bygga upp en konstgjord superstat, som skulle ge oss en kommission och en europeisk offentlig funktion som är avskärmad från folket. Vi måste i stället öppna dem och återupprätta deras förbindelser med nationerna.
Herr Prodi! Ni talade om "glasnost" för att beskriva er framtida politik. Detta ord, som tillämpades på de sovjetiska institutionerna, förefaller mig mycket väl valt för att tillämpas på kommissionen i dag. Jag hoppas att er egen "glasnost" kommer att skaka om de antidemokratiska institutionerna, så att vi kan få reformer ni i dag inte räknar med.

Saint-Josse
Herr ordförande! Problemet i dag är inte att bedöma kommissionens program utan hur institutionen fungerar. Herr Prodi! Ni sade att vi måste ta oss förbi förra årets kris och nu vända blad. Däremot har ni inte, enligt vår uppfattning, tagit någon lärdom av krisen. Trots rekommendationerna i den första rapporten från den oberoende expertkommittén, vilka bekräftats av den andra rapporten som just offentliggjorts, har inget seriöst gjorts för att ändra kommissionens metoder och sätt att fungera.
Den nya kommissionen innehåller därför fortfarande fyra kommissionsledamöter som ingick i den gamla kommission som nyligen avsatts. Även om de inte ifrågasatts personligen, har de ändå bidragit till bristen på kompetens i hela Santers kommission och dess brist på kollektivt ansvar. Gruppen för demokratiernas och mångfaldens Europa beklagar därför livligt att den nödvändiga reformen av kommissionen anförtros en medlem av den gamla kommissionen. I samband med utfrågningen av de blivande kommissionärerna konstaterade EDD-gruppen naturligtvis att större delen av kommissionärerna höll hög kvalitet, men kritiserade samtidigt vissa centraliserande inriktningar.
Vi vill ha en kulturförändring och en demokratisering av det nuvarande systemet, samt större aktning för parlamentet. Det är därför för närvarande omöjligt att begära att en av kommissionärerna skall avgå eller inte få förnyat förtroende, utan att ifrågasätta hela kommissionen och utan att framkalla en öppen kris. Den kulturrevolution ni aviserat, herr Prodi, syns inte till. Dåligt uppträdande bestraffas inte och det bristfälliga systemet lever vidare. Parlamentsarbetet nedvärderas också, genom tvivelaktiga tillämpningar. Den andra rapporten från den oberoende expertkommittén som diskuterades här i kammaren i måndags har ännu inte, eller bara alldeles nyss, kommit till de flesta parlamentsledamöterna, vilket hindrat oss från att studera den seriöst.
Under dessa förhållanden kommer de sex ledamöterna från den rådgivande partssammansatta kommittén för ny teknologi, liksom samtliga EDD-ledamöter, att rösta emot att Prodis kommission utses, för att kritisera ett djupt antidemokratiskt system.

Raschhofer
Herr talman, kära kolleger! Efter förtroendekrisen i år har det talats en hel del om att det krävs en ny start i förbindelserna mellan kommissionen och parlamentet. Det är onekligen nödvändigt. Det innebar ett förakt mot parlamentet när handlingar om bedrägerier hamnade på tidningsredaktionerna i stället för i utskotten. Det var rent olidligt, när parlamentets ändringsförslag helt enkelt ignorerades av kommissionen, och när de tjänstemän som påpekade misshushållningen dessutom blev bestraffade för det. Alla dessa faktorer innebär att det krävs en ny start, men efter den långa förberedelsefasen för den nya kommissionen har jag fortfarande vissa förbehåll.
Jag kan nämna tre skäl: För det första, det politiska ansvaret måste iakttas av varje enskild ledamot. Varje kommissionsledamot är ansvarig för sin avdelning och skyldig att avlägga rapport. Men det är inte alla kandidater som ser det på det viset. För det andra, det finns fortfarande en viss tveksamhet beträffande den kommissionär som utsetts som ansvarig för forskningsfrågor. Jag förväntar mig, herr Prodi, att ni på nytt tar ställning i frågan. För det tredje, eftersom tidigare kommissionärer ställer upp som kandidater på nytt uppstår frågan om hur de uppfattar sitt politiska ansvar som del av ett kollegialt organ.
Europas medborgare har rätt till insyn och kontroll och till en politik där man fullt ut tar det ansvar som man blivit ålagd. Vi har anledning att tvivla på att sådana garantier finns för framtiden.

Nassauer
Herr talman, mina damer och herrar! Ansvaret för att Europa och Europeiska unionen i slutet av morgondagen har en handlingskraftig kommission åligger parlamentet, det vill säga oss. Vi kommer i morgon att få göra en sammanfattande bedömning av huruvida vi kan uttala vårt förtroende för denna kommission eller ej. Därmed övertar parlamentet ansvaret för kommissionen, även för enstaka förslag, och det gör inte vår bedömning enklare. Jag vill börja med att säga till er, professor Prodi, att ni i er egenskap av kommissionsordförande kan räkna med en stark uppbackning från ledamöterna från CDU/CSU. Om vår bedömning av det kollegiala organet skiljer sig från det, är det inte så förvånande. Somliga utnyttjade på ett briljant sätt möjligheten i samband med utfrågningarna, till exempel Chris Patten och även Vitorino. Men ni har en kandidat i bagaget som man kopplar samman med en bidragshistoria i sitt hemland, och där vi efter gårdagen måste ifrågasätta om han uttalade sig sanningsenligt i utfrågningarna inför parlamentet. Den kandidaten kan bli en börda för kommissionen. Jag tillåter mig att utfärda denna varning eftersom återskapandet av förtroendet som ni, professor Prodi själv har gjort rätt i att förespråka, givetvis också är beroende av att ni leder en kommission som kan uträtta sitt arbete utan några förebråelser, för det är ju i det avseendet ni måste skilja er från den tidigare kommissionen.
Man har talat om en politisk balans i kommissionen, det är inget villkor i fördraget utan ett krav som grundas på politisk klokhet, ja även på hänsyn gentemot parlamentet. Vårt kritiska inställning på den punkten kvarstår, utan att vi behöver poängtera det ytterligare här. Därför är vårt godkännande av er som person och er position som kommissionsordförande förenat med höga förväntningar. Ni är den förste kommissionsordförande som i fördraget erkänns möjligheten att eftersträva samförstånd, inte bara med kommissionen i sin helhet, utan även med varje enskild kandidat. Vi kan inte annat än uppmuntra er att dra maximal nytta av den rollen. Ingen regering i en medlemsstat skall i framtiden kunna sätta sig över kommissionens ordförande. Vi kräver i sammanhanget att man tydligt skiljer mellan budget och budgetkontroll. Vår bedömning av kommissionen kommer att vara beroende av hur man i lagstiftningsförfarandet lyckas verka i en anda av subsidiaritet bättre än man tidigare har gjort. En ny kultur med subsidiaritet måste göra sitt intåg i den kommission ni förestår.

Napoletano
Herr talman! I och med dagens omröstning kan äntligen den kommission som leds av professor Prodi inleda sitt arbete.
Efter att ha lyssnat på de olika anföranden som kommissionens utnämnde ordförande har hållit i detta parlament, efter att ha röstat för honom i maj, efter att seriöst och utan förutfattade meningar mot någon av de 19 kandidaterna ha deltagit i utfrågningen av de nominerade kommissionärerna, anser vår grupp att den långa kris som har drabbat kommissionen måste avslutas med en tydlig och kraftfull utnämning av er, herr ordförande, och av den kommission som ni har föreslagit i enlighet med de befogenheter som fördraget ger er. Detta är en handling som vi utför reservationslöst, för att unionen åter skall få en stark verkställande makt, förnyad inte bara när det gäller de personer som ingår, utan även när det gäller dess program och framför allt när det gäller det sätt på vilket vi tar itu med de viktigaste interna och internationella politiska frågorna, vilket kräver demokratiska, effektiva och öppna institutioner som respekterar den ömsesidiga självständigheten och som under alla omständigheter är samarbetsvilliga.
Mot den bakgrunden hoppas jag på att vi kan återskapa den strategiska alliansen mellan parlamentet och kommissionen, under bibehållande av vars och ens särart. Detta är viktigt, för frånsett den politiska balansen mellan de olika institutionerna, så kommer det under alla omständigheter att finnas en roll för rådet som företrädare för regeringarna och en roll för kommissionen och Europaparlamentet, institutioner som har en gemenskapsfrämjande och federal uppgift och som därför är motorer i integrationsarbetet.
Detta är den dialog som måste återställas och som den senaste tidens händelser har lyckats dölja, utan att man för den skull glömmer att det just mot den bakgrunden är nödvändigt att bekämpa missbruk, misstag och ineffektivitet.
Den andra rapporten från den fem experterna hjälper oss att hitta rätt målsättning, en målsättning som redan till stor del återfanns i de anvisningar som parlamentet och ni själv föregrep med tydliga åtaganden, som till exempel de nya kriterierna för att bygga upp sekretariaten och en större öppenhet i relationerna med Europaparlamentet och med allmänheten.
Det finns emellertid en punkt i den rapporten som jag skulle vilja peka på med speciell oro, även om det inte är min avsikt att förstora den mer än nödvändigt. Under alla omständigheter är den lika farlig som korruptionen. Det handlar om att främja nationella intressen på bekostnad av gemenskapens intressen, och detta gäller för kommissionen, men på ett annat sätt även för parlamentet. Om man tillåter att Europaparlamentet blir ett forum för att vädra de nationella politiska konflikterna, med vilken trovärdighet kan vi då bygga upp seriösa, objektiva och rigorösa, i vissa fall till och med stränga, relationer med kommissionen? Hur skall vi kunna återställa trovärdigheten för en europeisk politik? Framför oss står nu de ekonomiska och sociala utmaningarna efter den gemensamma valutan, den djupgående reform av institutionerna som måste genomföras, det konkreta innehåll som måste ges åt de medborgerliga rättigheterna. När det gäller utrikespolitiken måste vi fylla ett strategiskt tomrum sedan minst tio år när det gäller krisen på Balkan, återuppliva en Medelhavspolitik som bärs upp av den fredsprocess som åter har kommit i gång, möta den dramatiska krisen i Ryssland, försvara de mänskliga rättigheterna och världens minoriteter.
Till sist: antingen kommer de europeiska medborgarna att få övertygande svar på övernationell nivå, eller så kommer det att bli svårt att överbrygga klyftan, misstron gentemot de institutioner som kommer att verka avlägsna, obegripliga och även dyra. Det är inför detta svåra arbete, herr ordförande Prodi, som jag önskar er och hela er kommission all framgång och lycka till i arbetet.

Clegg
Det är naturligtvis mycket välkommet att det institutionella trauma som härskat de senaste fem månaderna nu närmar sig ett slut och bra att det löpande arbetet kan återupptas. Men som många talare sagt tidigare måste vi förstå hur de senaste månadernas kris mellan institutionerna på ett grundläggande sätt har förändrat förbindelserna mellan våra två institutioner.
Det är rimligt att säga att det tidigare traditionellt ansågs att Europaparlamentet och Europeiska kommissionen borde arbeta i ett nästan permanent hemligt samförstånd för att få medlemsstaternas starka personliga intresse och därmed främja en europeisk integration. Detta är nu ett förlegat synsätt på grund av nyss inträffade händelser.
Från och med nu bör vi kanske både acceptera och välkomna en ständigt kreativ spänning mellan våra två institutioner som i själva verket är kärnan i en mogen parlamentarisk demokrati. Detta kräver förändringar inom inte bara Europeiska kommissionen som vi alla känner till utan även förändringar inom själva Europaparlamentet. Jag hoppas verkligen att parlamentet skall ta denna möjlighet att reformera våra egna föråldrade procedurer och metoder, inbegripet de ekonomiska villkoren för parlamentets ledamöter.
Om vi som parlamentariker inte granskar oss själva med samma uppmärksamhet i rättsligt hänseende som när vi granskar andra institutioner skall vi få det svårt att vända den stora likgiltigheten för att rösta hos befolkningen i många delar av Europa vid valen i juni. Det är ingen överdrift att säga att ointresset att rösta förblir det största långsiktiga hotet mot Europeiska unionen som helhet och för parlamentet i synnerhet. Vår övergripande prioritet måste således vara att få desillusionerade väljare intresserade: en reformerad europeisk kommission, ett reformerat Europaparlament som samarbetar på ett kraftfullt och moget sätt är enda sättet om vi skall ha något hopp om att uppnå detta.

Maes
Herr talman, herr kommissionär! Vi vill ha ett demokratiskt Europa, ett fredligt Europa, ett folkens Europa. Vi är ett Europa i utveckling. Vi vill vara ett starkt parlament och därför vill vi även ha en stark kommission. Utfrågningarna har visat att vissa av era kommissionärer är starka och att andra är svagare. Parlamentet har mindre tilltro till deras villighet att reformera saker, har mindre förtroende för det sätt som de kommer att umgås med parlamentet på. Allt sammantaget tillönskar vi er dock att ni skall bli den starka kommission som vi behöver, även om kanske inte alla medlemmar i vår partigrupp kommer att rösta för. Ni har nämligen med rätta sett ordet ansvar som ett nyckelord, inte endast i den första rapporten från expertkommittén utan även för att lösa problemen i framtiden. Kollegialt ansvar men även enskilt ansvar för kommissionens ledamöter och, tycker jag, även ansvar för era tjänstemän. Därvid tänker jag på van Buitenen som borde få upprättelse.
Herr kommissionär! Våra institutioner kan inte klara de utmaningar som ni skissat upp när Europas utvidgning blir verklighet. Vi måste nämligen utvidga Europa och samtidigt göra det mer demokratiskt och det är svårt. Ni talade om att på nytt organisera subsidiariteten och det är ett uttryck som vi gillar. I det finns nämligen löften för framtiden. Det är inte bara vårt parlament som måste engageras utan även medlemsstaternas parlament. Vi vill dock gå ännu längre. Vi vill fästa er uppmärksamhet på att om befolkningars självbestämmanderätt tas au sérieux så innebär det också att konstitutionella parlament för delstater, regioner och kulturgemenskaper tas au sérieux och får en plats i framtidens Europa. Befolkningarnas självbestämmanderätt är nämligen en helig princip för alla befolkningar i världen, och inte endast för staterna, eftersom de två begreppen inte alltid sammanfaller.
Jag vill också påpeka att vi lever i en värld som blivit väldigt liten. Jag tyckte att ert anförande var ganska egocentriskt. Om vi ser oss omkring på våra gator så finns nämligen Afrikas fattiga där också. Världen är i stor utsträckning en värld av fattigdom, en värld av aids och i den världen är det Europa ni skissar upp som en ö av välfärd och fred, grundad på kunskap, fortfarande en avlägsen dröm för många människor. Den avlägsna drömmen kan vi inte alltid förverkliga ens inom vårt eget Europa. Jag tänker på den utdragna fredsprocessen i Nordirland, jag tänker på den utdragna fredsprocessen i Baskien.
Herr kommissionär! Ni kan inge förtroende, men till sist måste ni även förtjäna det. Jag hoppas att den här kommissionen kommer så långt.

Bertinotti
Herr talman! Den röst som vår grupp avger och som innebär att vi inte ger kommissionen vårt förtroende, beror inte på någon aversion mot personerna, mot kommissionens ledamöter eller mot dess ordförande, utan den är resultatet av en politisk bedömning av programmen.
Vi har med intresse lyssnat på kommissionsordförandens upprepade försäkringar utan förutfattade meningar, och det har gjort det möjligt för oss att uppskatta det engagemang som har framkommit när det gäller att ändra relationerna mellan kommissionen och parlamentet.
Efter den förra kommissionens kollaps visar sig nu en tydlig förnyelse, som även omfattar ett löfte att lämna en årlig rapport om tillståndet i unionen. Detta är en nyhet vad gäller arbetsmetoderna som vi uppskattar.
Trots detta kunde vårt avståndstagande när det gäller själva substansen, själva programmet, inte vara tydligare. Här visar sig kommissionen i stället fortsätta längs de riktlinjer som gällde tidigare. Vi var emot de riktlinjerna då, och vi är fortfarande emot dem, för det är ännu allvarligare att fortsätta i dag, med tanke på två stora förändringar som har skett. En förskräcklig händelse, vars konsekvenser vi fortfarande kan se, kriget på Balkan, och en händelse som rymmer eventuella konsekvenser, den gemensamma valutan. Det borde med andra ord krävas ett nytt politiskt program, som omfattar den ekonomiska och sociala politiken.
Tragedin i Östtimor gör att de teorier som ligger bakom krigföringen på Balkan kommer på skam. FN-stadgan och det internationella biståndet har rivits upp, USA:s dominans var enda orsaken till detta krig - bekräftelsen på deras geopolitiska vision - vilket har skapat oro till och med hos gamla amerikavänner som Helmut Schmidt.
Ni föreslår ett tvetydigt svar när det gäller FN, som innebär att organisationen inte skall vara militärt oberoende av USA, tillsammans med en total avsaknad av kritik gentemot den globaliseringsprocess som världsekonomin genomgår och som starkt försvagar den europeiska självständigheten. Det finns med andra ord inte någon ny idé om en ny europeisk social och politisk modell, som därför bara riskerar att bli en blek kopia av den nordamerikanska.
Jag slås av att det fattas ett tydligt och självständigt ställningstagande från kommissionens sida när det gäller kulturen, masskommunikationen, den konstnärliga och kulturella produktionen, ett område där en utmaning växer fram, och ett enkelt och effektivt avvisande av den nordamerikanska penetrationen från Europas sida.
Men det är framför allt när det gäller det ekonomiska och sociala området som Era förslag inte är övertygande. Stabilitetspakten har bekräftats och Ni föreslår en nyliberal strategi inför Världshandelsorganisationens möte. Med andra ord, återigen denna monetära ortodoxi riktad mot alla försök som har föreslagits för att slippa ur den, till exempel den franska regeringens förslag eller förslaget från en minister som Lafontaine.
I dag befinner vi oss i perioden efter euron och, som kommissionsordföranden påpekat, i en återhämtningsfas, men massarbetslösheten är den dom som uttalats över denna ortodoxa politik. Ni föreslår att den skall bibehållas i dag för att i verkligen försöka uppnå målet att öka produktiviteten genom en höjning av arbetsmarknadens flexibilitet. Men detta kommer att leda till att den sociala krisen förvärras snarare än mildras. Jag är rädd för att detta, herr talman, kommer att leda till att den europeiska krisen förvärras och till en ökad alienation från medborgarnas sida gentemot dessa institutioner.

Muscardini
Herr talman, ärade kolleger! Den långa utnämningsprocessen är på väg att avslutas. En ur institutionell synpunkt orolig period i unionens liv avslutas, en period som har gjort det möjligt för parlamentet att utveckla hela sin kraft och att få övertygelsen om sin demokratiska uppgift bekräftad.
Vid sidan av rådet, som uttrycker de nationella regeringarnas åsikter, och parlamentet som är folkens röst, krävs en stark och ansvarskännande kommission med en lidelse att lägga fram förslag som kan garantera de europeiska medborgarnas strävanden.
Kommissionen kommer att bli stark om den fullt ut kan fullfölja sin uppgift att föreslå nya lagar tillsammans med parlamentet, vilket kräver ett intensivare samarbete när det gäller att utarbeta lagförslag och kontinuerliga institutionella kontakter med kommissionen. Denna kontinuerliga och öppna relation med parlamentet kommer att göra att kommissionen undviker att hemfalla åt att bara spela rollen som sekreterare åt rådet, vilket blir till skada även för parlamentet och dess demokratiska funktion.
Att föreslå är inte detsamma som att genomföra, utan att ta initiativ på basis av de riktlinjer som diskuteras med parlamentet. Att döma av de uttalanden son gjorts av den utnämnde ordföranden Prodi verkar en sådan avsikt framgå. Vi uppmanar honom att framhärda i den riktningen och att även fortsätta längs avbyråkratiseringens väg.
De händelser som ledde till att den föregående kommissionen avgick får inte upprepas. De inre reformerna och omorganisationen måste ske i full öppenhet. Principen med kollegialt ansvar har åter bekräftats, men det är ordföranden som skall utöva kontrollen över det individuella ansvaret.
Snart kommer förhandlingarna inom ramen för Världshandelsorganisationens cycle du millénaire att inledas och vi hoppas att kommissionen intar en fast och bestämd hållning, dvs. att kommissionen, inom Världshandelsorganisationens ram, försvarar de sociala rättigheterna, skyddet av miljön, skyddet av den europeiska jordbruksmodellen och konsumentens intressen i mötet med världshandeln och att kommissionen även skall ha modet att åter föreslå triangelhandel när det gäller hjälpen till utvecklingsländerna.
Att bevara och sprida de europeiska folkens kultur är emellertid en prioriterad uppgift. Om kommissionen genomför denna uppgift med övertygelse kommer den att få stöd av parlamentet. En av de känsligaste och mest brådskande uppgifterna är att återställa medborgarnas förtroende, vilket ni själv, herr ordförande, påpekade i ert anförande, att överbrygga klyftan som valet visade på genom det låga valdeltagandet. Detta är inte bara ett politiskt problem, det är även ett samhällsproblem, ett allt tydligare avståndstagande från politiken, och detta är ett fenomen som vi möter i alla våra länder.
En komplicerad organism som Europeiska unionen kan inte avstå från att ha kontinuerliga relationer med de invånare som påverkas av alla dess beslut och alla dess politiska åtgärder, men integrationsprocessen kan inte fortgå utan ett medvetet stöd från medborgarnas sida, utan att man övervinner arbetslösheten, utan att man skapar en ny ekonomisk utveckling.
Utan att genomföra den fördjupning som ligger till grund för en ny institutionell struktur som kan ge Europa en roll i världen kommer vi vare sig att kunna vara effektiva när det gäller att främja fred och rättvisa, eller att förena de tidvis motstridiga behoven i nordöstra Europa med de i sydvästra Europa. Därför måste utvidgningsprocessen bli föremål för en ny, fördjupad diskussion mellan våra institutioner.
Lycka till, säger vi till er, herr ordförande, till kommissionen och till parlamentet. Och lycka till, det Europa som vi äntligen måste skapa!

Blokland
Herr talman! Vad oss, de nederländska ledamöterna av EDD-gruppen, anbelangar bör Europeiska parlamentet inte instämma i utnämnandet av Prodi-kommissionen. Vi har kraftiga invändningar mot den politiska vision som den här föreslagna kommissionen visar upp. Prodi väljer inte utvidgningen av Europeiska unionen med länderna i Central- och Östeuropa som främsta politiska prioritet utan den politiska integreringen av den befintliga unionen. Det håller vi absolut inte med om. Den tidigare ideologiska skiljelinjen mellan Öst- och Västeuropa vill vi få bort helt och hållet och snabbt. Ni utgår även från att valet för politisk integration har en centraliserande verkan som är en motpol till den nödvändiga decentraliseringen av politiken.
För det andra är vi mycket besvikna över Prodis inställning i ärendet van Buitenen. Drygt 6 000 nederländska väljare har stött en av oss inledd och av alla nederländska delegater understödd namninsamling för upprättelse åt denna person som ringde i larmklockan. Hittills har ni, herr Prodi, ännu inte visat några tecken på att stå bakom en upprättelse. Ni vägrar till och med att ta er tid att ta emot namnunderskrifterna! En mycket negativ signal till medborgare och tjänstemän eftersom det ger intrycket att era föresatser i fråga om att bekämpa bedrägerier och svågerpolitik inte är mer än papperstigrar.
Slutligen finns det också bland kandidaterna personer om vilka det ryktas att de på något vis skulle varit inblandade i bedrägerier. Särskilt efter hela affären i början av det här året borde rådet vara tillräckligt klokt för att inte föreslå kandidater vars oantastlighet och integritet är tvivelaktig. Det är obegripligt att Prodi skyddar dessa kandidater med maktord, redan innan parlamentet frågat ut kandidaterna och tillkännagivit sina åsikter.
Det är skälet till att vi är emot.

Martinez
Professor Prodi! Ni är en man med stora talanger, omgiven av män och kvinnor med lika mycket talang: Monti, Barnier, Busquin, som överlevde där en syltburk blev Cressons fall, och er begåvade kommission kommer genast att ha det stora mötet i Seattle. Ni är tillsammans med Lamy förhandlare för de 15 EU-staterna. Men kommer ni att vara öppen, eller kommer ni att fungera som i Blair House 1992, då vi fick vänta ett år, till oktober 1993, innan vi fick texten från Blair House? Med andra ord - är er modell Atens demokrati eller Venedigs oligarki? Det är den verkliga frågan för regeringskonferensen. Problemet är inte omröstningen med kvalificerad majoritet, eller det minskade antalet kommissionärer.
Problemet är att fungera realistiskt, med kompromisser, kanske t.o.m. en kompromiss som i Luxemburg 1965. Världshandelsorganisationen har trots allt över 137 medlemmar och fungerar med konsensus. Vi kan därför utvidgas till tjugo och fortfarande respektera vars och ens identitet. Utvidgningen är med andra ord inte ett institutionellt problem. Det kanske är ett skatteproblem, för att kunna ta reda på vem som skall betala: blir det en inkomstskatt? Det kanske är ett geografiskt problem: hur långt skall vi utvidgas? Ni har talat om Ukraina. Skall vi gå ända till Turkiet i söder? Och då kommer vi till en punkt där civilisationen upphör, inte mellan Maimonide, Averroes eller Augustinus, utan mellan islamister, som placerar ut bomber i Moskva eller genomför massakrer i Timor, och den raffinerade civilisation som ni symboliserar.
Med andra ord, herr Prodi, när man försöker sammanföra öst och väst leder det till det bysantinska riket och ni vet hur det slutade. Det är anledningen till att vi kommer att rösta emot den bysantinska vägen, samtidigt som vi beundrar den Basileios som ni skulle ha kunnat vara.

McMillan-Scott
Herr talman, jag vill ge fyra synpunkter. De konservativa är emot att någon från den förra kommissionen återvänder och vi har nekats rösta om enskilda kommissionärer. För det andra är vänsterpartigruppens sammansättning i den föreslagna kommissionen helt motsatt de europeiska väljarnas uppfattning enligt vad som framkom i juni. För det tredje finns ännu inget svar på viktiga frågor om redbarhet vad gäller några av kommissionskandidaterna. För det fjärde är vi oroliga för att några helt enkelt inte klarar jobbet.
Under de senaste två veckorna har konservativa parlamentsledamöter korsförhört de europeiska kommissionskandidaterna. Våra kriterier var kompetens, politik och bakgrund. Redan från början begärde vi en öppen omröstning i varje parlamentariskt utskott för att Europaparlamentets ledamöter skulle kunna visa sin uppfattning om enskilda EU-kommissionärer. Varje gång blockerades denna begäran. Eftersom vi inte fick möjlighet att ställa enskilda kommissionärer till svars har vi konservativa parlamentsledamöter inget annat val än att inte godkänna de nya gruppen av europeiska kommissionärer på grundval av demokratisk princip. Vi kräver tydligt ansvar och redovisningsskyldighet. Till och med professor Prodi avböjde en öppen utfrågning.
I de flesta av våra länder, kanske alla, skulle en minister som vilseleder parlamentet eller inte vidtar åtgärder vid allvarlig misskötsel avgå. I expertrapporten om den senaste kommissionen konstaterades att det håller på att bli svårt att hitta någon som har någon som helst känsla för ansvar. Det är desto mindre uppmuntrande att notera att under deras mandat som kommissionärer blev EU:s räkenskaper inte en enda gång fullständigt avslutade. Det är knappast reklam för ansvarsfull ekonomisk förvaltning.
Den avgående kommissionen hade kollektivt ansvar. Fyra regeringar omvalde sina kommissionärer. Av dessa skäl motsätter sig de konservativa parlamentsledamöterna dessa fyra som omvalts. Detta är inte av personliga skäl. Inte heller politiska. Det är en principsak. Det enda sättet att lösa detta är att rösta emot kommissionen som helhet. Vi vill att Europaparlamentet får befogenhet att avskeda enskilda kommissionärer till följd av misskötsel eller bedrägeri. Genom att inte tillåta omröstning om enskilda kommissionärer har parlamentets ledamöter nekats en viktig demokratisk rättighet.
Vi vill ha en europeisk union som är effektiv och ansvarig och där de europeiska institutionerna noga bevakas. Vi är inte emot Europeiska kommissionen. Vi är emot bedrägeri och korruption, misskötsel och ineffektivitet. Vi vill ha en kommission som arbetar, som verkligen uträttar saker. Onsdagens omröstning är en viktig signal till den nya kommissionen att principen "business as usual" inte kan vara vägledande i Bryssel.

Simpson
Herr talman, jag vänder mig denna morgon huvudsakligen till De Palacio. Prodi försäkrade i sitt anförande till parlamentet för någon tid sedan sitt starka åtagande att bekämpa bedrägeri och misskötsel av offentliga pengar. Detta är orsaken till varför jag och mina kollegor under De Palacios utfrågning krävde att få utfråga henne närmare om den skandal om bidrag till linproduktion i vilken hennes departement var inblandat i Spanien. Vi var inte nöjda med De Palacios svar och hennes argument att det spanska parlamentet hade friat henne från allt ansvar, och att ärendet nu är avslutat är helt klart inte sant.
Jag uppskattar att OLAF och den spanska undersökningen pågår och att De Palacio kan bli helt frikänd från någon inblandning, men faktum kvarstår att hon inte var helt sanningsenlig när hon besvarade mina frågor den 30 augusti.
Till sist bådar De Palacios utbrott vid presskonferensen efter utfrågningen inte gott för någon vars befogenheter innefattar förbindelser med Europaparlamentet, och även om jag godtar De Palacios senare ursäkt för sina uttalanden skapar det dock tvivel om hennes förmåga att genomföra denna speciella uppgift i den nya kommissionen.
Herr talman, även om De Palacio besvarade våra frågor om transporter till vår belåtenhet och som grupp kommer vi utan tvivel att godkänna kommissionen i morgon, måste vi tråkigt nog reservera oss för De Palacios kandidatur i avvaktan på OLAF:s och de spanska myndigheternas undersökningar och på grund av det sätt som hon besvarade frågorna om detta ärende vid sin utfrågning.

Esteve i Abad
Herr talman, herr utnämnde kommissionsordförande! Ni talade om unionens framtid, herr Prodi, som en inlevelsefull union där olikheterna tillvaratas. Ni talade om en ny ordning i form av samarbete kulturerna sinsemellan. Dessutom talade ni om religioner. Jag tror att denna önskan, för att kunna vara politiskt effektiv, förutsätter erkännandet av den mångfaldiga verkligheten i Europa och den mångfaldiga verkligheten i många stater. Storbritannien, Belgien, Spanien, Italien och många andra stater som i framtiden kommer att ansluta sig till unionen består av mångfaldiga verkligheter. För att ert politiska erkännande skall ge effekt bör man stimulera detta, och vi tror att ett lämpligt organ är Regionkommittén, den institution som bör kanalisera denna önskan till Europeiska unionen.
Vi är en grupp ledamöter från olika politiska grupper som i morgon kommer att påbörja arbetet med att bilda en intern grupp som arbetar med detta, i syfte att skapa en anda av samarbete med kommissionen och unionens samtliga institutioner, så att de kollektiva rättigheterna och erkännandet av dessa blir en förlängning av erkännandet av de individuella rättigheterna. Denna erkännandeprocess bör grunda sig på en dialog, på förhandlingar och på en politisk överenskommelse, för att i första hand de viktiga värdena för vår samlevnad och fred skall framhävas.
Om den nya kulturen erkänns som ett berikande element kommer att det att vara till fördel för Europeiska unionen. Det råder inga tvivel om att sakernas tillstånd hade varit annorlunda, och utan tvekan mindre katastrofalt, om det under det årtionde som avslutas i och med detta år, insikten om de olika folkens verklighet hade prioriterats i det europeiska ställningstagandet gentemot det forna Jugoslavien, i stället för att vi skulle fixera oss vid begreppet stat.
Jag uppskattar er aktiva inlevelse angående Östtimor och även vad Medelhavsområdet beträffar. Ni kan, herr Prodi, räkna med min positiva röst, precis som vårt språkrör Cox så övertygande har tillkännagivit.

Voggenhuber
Herr talman, herr utnämnde kommissionsordförande! Jag kommer i morgon att rösta för er kommission, men först får jag ta en Alvedon, och förmodligen kommer jag att behöva två till sedan med tanke på resultatet från utfrågningarna, där en kommission som påstods vara briljant höll måttet men inte på något sätt briljerade. Man misstänker att vissa kommissionärer har gett parlamentet vilseledande information, och det finns risk för att det förflutna har hunnit ikapp en del av kommissionärerna. Vissa kommissionär var knappast genomsyrade av ambitioner, hög kompetens och vilja till förnyelse, och att det i synnerhet gällde kandidaterna för kommissionens förbindelser till parlamentet och förberedelserna inför regeringskonferensen är högst beklagligt.
Herr kommissionsordförande, jag tror att den uppgift ni står inför är större än medvetenheten om den hos er kommission. Jag väljer er utifrån min insikt om att arbetet måste påbörjas, och jag väljer er på grund av ert trovärdiga löfte om att ingå en allians med Europaparlamentet. Jag väljer er inte tack vare de visioner som ni i princip fortfarande är skyldig oss, och de vägar som leder dit. Jag tror att visionerna om den europeiska integrationen kommer att födas antingen här i parlamentet eller inte alls. Men vi behöver alliansen med er för visionen om en europeisk demokrati. Vi behöver alliansen med er för visionen om en europeisk fredsordning, och vi behöver alliansen med er för visionen om Europa som ett socialt och ekologiskt område.
Men det kommer att kräva mer än det ni hittills har lagt fram. En europeisk demokrati kräver en författningsprocess, en fredsordning kräver modet att själv överta ansvaret för den egna säkerheten, och det sociala och ekologiska området kräver att politiken frigör sig från en allt mer agressiv nyliberal ideologi. Jag väljer er - kanske är det straffbart för en parlamentariker efter 20 år - utifrån en förhoppning, men ännu inte utifrån en övertygelse.

Korakas
Herr talman! Trots alla aktningsvärda ansträngningar, hela denna föreställning med kommissionens avgång, tillsättandet av en ny kommission och utfrågningarna av kommissionsledamöterna, har man inte lyckats dölja problemets kärna.
Det viktigaste för oss är verkligen inte kommissionsledamöterna som personer och deras kompetens eller allehanda administrativa förändringar. Vår uppfattning om och bedömning av den nya kommissionen gäller den politik som kommissionen har i uppdrag att föra. Vi måste tillstå att de kommissionsledamöter som nu är föremål för granskning, som personer och som grupp, har all den kompetens och beslutsamhet som krävs för att troget och lojalt tjäna Europeiska unionens syften, på bekostnad av löntagarnas och över huvud taget Europas folks intressen. Detta har framgått av utfrågningarna men också av Prodis uttalanden i dag.
Vi är säkra på att den nya kommissionen inte bara kommer att fortsätta i den gamla kommissionens spår utan t.o.m. kommer att föra en ännu skadligare politik. Prodi har i dag ännu en gång demonstrerat sin lojalitet med storkapitalet. Han har bekräftat att han och hans grupp kan tjäna storkapitalets intressen och, samtidigt, att de kan föra folken bakom ljuset med fagert tal. Men Europas folk får inte låta sig vilseledas. Det rör sig helt enkelt om samma politik som tidigare men i ny skepnad. Europas folk kan vara förvissade om att dagens dystra situation kommer att fortsätta även med den nya kommissionen, just därför att kommissionen är en produkt av Natos och Europeiska unionens politik. Vi kommer att få uppleva nya konflikter och krig som på Balkan, en fortsättning av den politik som tillämpar två olika måttstockar när det gäller respekten för de mänskliga rättigheterna och folkens självbestämmanderätt, ökande arbetslöshet, allt fler privatiseringar, utarmning av de små och medelstora jordbrukarna och fabrikörerna, minskning av de sociala rättigheterna, inskränkning av de demokratiska friheterna.
Inför denna farliga utveckling kan vi inte stå likgiltiga, vi fördömer den och vi röstar emot också den nya kommissionen, men dessutom uppmanar vi löntagarna, Europas alla folk att fortsätta sin kamp, att förhindra den katastrofala utveckling som hotar deras framtid, att radikalt förändra dagens situation, att verka för ett annat Europa, ett folkens Europa, som präglas av fred och solidaritet, av ömsesidigt samarbete som gagnar alla.

Camre
Jag har känt en växande oro, när jag har hört den föreslagne kommissionsordföranden Prodis uttalanden om kommissionens roll. Prodi och en rad andra föreslagna kommissionsledamöter har presenterat starkt federalistiska planer, som en majoritet i mitt land är motståndare till, och som jag har märkt att ett växande antal invånare i andra medlemsländer också vänder sig emot. Motviljan mot ett federalistiskt Europa beror naturligtvis på att EU:s medlemsländer generellt är mycket bättre på att lösa sina egna problem i överensstämmelse med sina folks önskemål än ett överbetalt ämbetsverk, som vill etablera sig som Europas härskare. Denna uppfattning har stärkts av den bristfälliga administration, de bedrägerier och den brist på ansvarskänsla som fällde den tidigare kommissionen. Vi vet alla att det i bästa fall kommer att vara en mycket stor uppgift att föra upp kommissionens tunga och egenmäktiga byråkrati till den standard som vi kräver av den offentliga förvaltningen i våra hemländer. Därför har det varit chockerande att se att den nya kommissionen har flera medlemmar, som i den ena eller den andra funktionen har så stor delaktighet i de fel som tidigare begåtts att de absolut inte borde sitta i kommissionen. Det har varit beklämmande att höra att flera kommissionsledamöter har ifrågasatt behovet av helt elementära förändringar, som är en förutsättning för att komma åt de skandalösa förhållanden som präglade den tidigare kommissionen och flera tidigare kommissioner, och som har gjort EU:s administration till en karikatyr av en ansvarig demokratisk förvaltning.
Utfrågningen av Neil Kinnock visade således att det inom kommissionen inte finns någon vilja att ta på sig det fulla ansvaret och befogenheter att ge instruktioner till generaldirektörerna och deras anställda. När kommissionsledamöterna inte får fullt ansvar och fullständig befogenhet för hela administrationen, är varje tal om korrekt förvaltning bara tomma ord, och jag är säker på att Neil Kinnock liksom de flesta av oss andra har bättre erfarenheter från sitt hemland. Jag måste därför säga att jag anser det vara min plikt mot mina väljare och mot mitt samvete att rösta emot ett godkännande av denna kommission.

Holmes
Herr talman, det kunde tyckas att även majoriteten av era egna ledamöter är likgiltiga för denna låtsaslek av demokratisk debatt. Vad kan man säga under 90 sekunder eller även under 90 minuter, Prodi, som skulle berättiga er och era kommissionärers utnämning för Europas folk? Svaret är "ingenting" eftersom det inte finns någonting som rättfärdigar er dagordning för att kontrollera Europas nationers politiska liv genom stöld, med hjälp av och understött av regeringschefer i medlemsstaterna, inte minst Storbritannien. Storbritanniens oberoende parti stöder EDD och förkastar det farliga och ogenomförbara programmet att skapa en ny nation kallad Europa. Vi deltar i en kampanj för ett Europa som ånyo respekterar de politiska, ekonomiska och kulturella skillnaderna i alla de enskilda nationerna och deras rätt till ett demokratiskt självstyre. Det är skälet till att Storbritanniens oberoende parti driver en kampanj för att dra tillbaka vårt lands medlemskap i Europeiska unionen genom att upphäva Europeiska gemenskapernas akt som vilseledande undertecknades av premiärminister Heath 1972. Redan är nästan 50 procent av den brittiska väljarkåren för ett utträde. Vår kampanj har stadigt förankrat denna fråga på vår nations politiska dagordning.
Av de tre nationer som tilläts rösta om Maastrichtfördraget för sju år sedan visade endast Irland med en befolkning på 3,6 miljoner någon entusiasm. Vad hände med de andra tolv medlemsstaterna? Så mycket är den europeiska demokratin värd. Utnämningen av Neil Kinnock och Chris Patten förstärker klart intrycket att en utnämning till kommissionen i själva verket är ett tröstpris för att kompensera för avslag till politiskt ämbete i det egna landet. Detta är ännu ett skäl till varför en stor del av den brittiska väljarkåren förkastar medlemskap i EU och stödde vår kampanj för ett utträde.
I morgon skall vi rösta emot utnämningen av er kommission.

Vanhecke
Herr talman! Den nya kommissionen måste naturligtvis bedömas på flera olika områden, men jag tycker helt enkelt att det i första hand är förtroendefrågan som måste ställas. Kan vi som parlamentsledamöter, som företrädare för våra folk, rimligtvis förutsätta att den nya kommissionen inte kommer att gå samma väg som den som fick Santer-kommissionen på fall? Jag tror att svaret på den frågan tyvärr måste bli negativt och det trots den respekt som man kan ha för vissa enskilda kommissionskandidaters kompetens. Den belgiska regeringen har med herr Busquin utsett en kommissionskandidat som i flera år var ordförande för en association des malfaiteurs, för det wallonska Parti Socialiste, en förening som mer eller mindre kan stå som modell för mutskandaler, för finansiering genom vapenhandlare, för bedrägeri, för politiska utnämningar, för slöseri med statliga pengar och europeiska bidrag. Busquin själv har mäktiga beskyddare, det skrivs det öppet om i pressen i mitt land, men var i varje fall personligen ansvarig, och det har han själv erkänt, för inlämnandet av en medvetet förfalskad partibokföring som ledde till orättmätig partifinansiering. Han vägrar dessutom, som ett sorts handelsmärke, att tala nederländska som är majoritetsspråket i mitt land.
Ärade talman! I mitt land Flandern skrattar man gott om förtroendefrågan ställs för en kommission där sådana politiskt skumma figurer ingår.

Tajani
Herr kommissionsordförande! Vi uppskattade det ni sade i ert anförande om utvidgningen av Europeiska unionen, om reformeringen av institutionerna, om konsolideringen och den ekonomiska tillväxten i hela unionen och om den hållbara utvecklingen för att skapa nya arbetstillfällen.
Under ert anförande, herr ordförande, framhöll ni en speciell fråga som ligger oss särskilt varmt om hjärtat, nämligen behovet av att kämpa för en europeisk identitet, en kamp utan vilken man inte kan uppnå de ambitiösa mål som samtliga Europas folk, detta parlament och samtliga institutioner vill uppnå.
Det är en kamp som måste föras gemensamt av alla europeiska institutioner, rådet, kommissionen och detta parlament. Det är en kamp om idéer för att ge européerna känslan av ett gemensamt öde, en gemensam uppgift, en gemensam identitet, en gemensam kultur, ett gemensamt fosterland. Och vi, vår rörelse, Forza Italia, Centro popolare italiano och Centro popolare europeo, knutna till minnet av kristenheten, kommer att stödja den kampen med all den kraft som står i vår makt.

Garot
Herr ordförande, herr kommissionsordförande! Några ord om WTO och jordbruket.
Vi behöver WTO för att organisera öppnandet av marknaderna och inte för att tålmodigt stå ut med organisationen. Det gäller särskilt för jordbruket. Alla vet att vårt jordbruk och vår landsbygd inte är jämförbara med dem i Australien, Argentina eller USA. Europa måste därför försvara sin jordbruksmodell och rätten till en anpassad gemensam jordbrukspolitik.
Vi förväntar oss därför att de multinationella avtalen omfattar våra producenters och våra konsumenters viktiga frågor. Vi förväntar oss att våra kommande förhandlingar uttryckligen tar hänsyn till det faktum att vi i Europa har produktionsstrukturer, miljövillkor och sociala villkor som leder till kostnader som måste kompenseras med offentligt stöd. Jag vill också erinra om att jordbrukets konkurrenskraft inte bara beräknas på världsmarknaderna utan också utifrån balansen mellan territorier, en bibehållen landsbygdsstruktur och ett bevarat naturarv.
Därför måste begreppet med flera funktioner också godkännas inom WTO. Därför, herr kommissionsordförande, har vi för avsikt att fortsätta debatten om alla dessa frågor med berörda kommissionärer, och vi avser att på mycket nära håll följa utvecklingen av denna förhandling.

Thors
Herr talman, ärade kommissionärskandidater! Jag måste säga att jag på ett sätt tycker synd om er. Ni kommer inte att få någon smekmånadsperiod, eftersom vi alla otåligt väntar på att ni skall ta itu med arbetet, att ni skall börja jobba och att vi tillsammans skall börja jobba för Europa. Därför tror jag inte att ni kommer att få någon smekmånadsperiod, såsom nya kolleger och organ brukar få.
På det hela taget har jag en positiv uppfattning om ert program och det som ni har fört fram tidigare och i dag. Det finns emellertid tre saker som jag skulle vilja be er överväga.
Jag uppfattar att det är litet av " kejsarens nya kläder" i de codes of conduct, de uppföranderegler, som ni har antagit för den nya kommissionen. Jag frågar: Vad är det som skiljer dem från de regler som redan var aktuella för den gamla kommissionens del? Det handlar inte om robust lagstiftning, reglerna beaktar inte medborgarna eller medborgarnas rättigheter. Var finns de hårda reglerna och medborgarperspektivet?
För det andra nämnde Prodi i dag glasnost. Kommande från Finland känner jag till en del av de ryska vitsarna. Det finns en rysk vits om olika presidenter och sovjetiska ledare som åkte tåg. Den slutar med just glasnost och Gorbatjov. Ett tecken på glasnost är att ingenting händer - det är bara öppenhet. Jag tror inte att vi i framtiden skall tala om någon glasnost-stämning i Europa, eftersom det är synonymt med att ingenting händer.
För det tredje vill jag be er uppmärksamma att ni ganska väl måste se över er rådgivarstab. Om ni har samma rådgivarstab i den nya kommissionen som i den gamla, finns nämligen en risk för att precis samma fel begås, t.ex. som i den tidigare kommissionens förhållande till parlamentet. Ruska om i de närmaste rådgivarna till kommissionskollegerna!
Slutligen vill jag säga några ord till Swoboda. Jag höll helt med honom när han sade att vi måste vara försiktiga med hur vi bedömer de enskilda kommissionärerna i framtiden. Vi klarade inte av det i den förra kommissionen. Det var nämligen speciellt kommissionärskandidater från mindre länder som man gick särskilt hårt åt. Det är inte ett ärofullt sätt att utöva det individuella ansvarsprövningen av kommissionärskandidater.

Jonckheer
Herr Prodi! Gruppen av ekologer har föreslagit att ni skall ändra fördelningen av portföljer inom er kommission, eftersom vi anser att kommissionärernas personliga ansvar och beslutsamhet att försvara de frågor de anförtrotts inför ett federalt Europa är en viktig beståndsdel vid bedömningen, utöver varje kommissionärs integritet och befogenheter.
Jämfört med frågan om tillväxt, som ni tog upp i ert inledningsanförande, är vårt åtagande gentemot våra väljare en hållbar och mindre orättvis tillväxt, i motsats till de strukturella tendenser som vi i dag noterar. I det hänseendet krävs en ny europeisk politik och kommissionärerna hade under utfrågningen möjlighet att för oss ange vad de avsåg att prioritera.
När det gäller särskilt skattepolitik blev vi mycket besvikna över kommissionärens svaga övertygelse när det gäller att utveckla samordningen av skatteregler och nödvändigheten av att övergå till regeln om kvalificerad majoritet vid nästa regeringskonferens.
En stor majoritet av våra landsmän vill ha större rättvisa när det gäller skatterna, herr Prodi, och det är anledningen till att vi ännu en gång ber om ert starka och personliga engagemang i dessa frågor.

Laguiller
Herr ordförande! Ledamöterna från Lutte ouvrière och Ligue communiste révolutionnaire kommer att rösta emot Prodis kommission.
Europeiska kommissionen, Europeiska unionens verkställande organ, är utformat för att kunna tjäna de stora finans- och industrikoncernernas intressen i Europa, i den internationella konkurrensen. Den är resultatet av ett mystiskt köpslående mellan regeringar, och dess uppgift är att bidra till att skapa de mest gynnsamma villkoren för de multinationella företagen, i deras ständiga ansträngningar för att öka sin vinst på bekostnad av sina egna anställda, där de mest aktuella exemplet är Michelin, och vidare på bekostnad av majoriteten av befolkningen i Europeiska unionen och folken i de fattiga länderna. Utnämnande, funktion och sammansättning speglar denna grundläggande verklighet.
Arbetarklassens viktigaste intressen beaktas inte. Den fruktansvärda arbetslösheten, minskade arbetstillfällen - för att försvara allt detta gömmer sig Europeiska unionen bakom de nationella regeringarna. När det gäller harmoniseringsåtgärderna, som också hör hit, förbättrar de inte ens situationen i de länder där lagstiftningen är som mest gynnsam för arbetarklassen och för de minst gynnade eller de diskriminerade kategorierna, bl.a. kvinnor och invandrare, eftersom harmoniseringen, när den äger rum, börjar nedifrån. Parlamentsledamöterna som tillhör Lutte ouvrière och Ligue communiste révolutionnaire röstar därför emot Prodis kommission.

Karoutchi
Herr ordförande, kära kolleger! De franska ledamöterna i gruppen PPE/DE är snarare positiva i sitt omdöme om Prodis kommission. Detta omdöme innebär emellertid inte vare sig en check utan täckning eller en in blankocheck.
Inte en check utan täckning, herr ordförande, eftersom vi är medvetna om utvecklingen, jämfört med den föregående kommissionen. Prodi har på våra gruppers, framför allt vår, begäran gjort mycket tydliga åtaganden när det gäller öppenhet för kommissionens åtgärder, överläggning med parlamentet och kommissionsledamöternas ansvar inför vår kammare. När det gäller de stora kommande frågorna - förhandlingar om Världshandelsorganisationen, regeringskonferens, debatt om Medelhavsaffären - har kommissionens ordförande också sagt sig vilja införliva parlamentets samtliga ledamöter i deras egenskap av såväl aktörer som beslutsfattare. Allt detta går i rätt riktning.
Men vi kan inte heller lämna en in blankocheck. För det första därför att även om utfrågningarna av kommissionärerna i stort sett fungerat väl, har de inte lett till en enhällig entusiasm. Utan att ifrågasätta personerna fördömde vi redan i juli kommissionens bristande balans, vilket mycket litet motsvarar den politiska fördelningen här i kammaren. I september föreföll det som om vissa kommissionärer inte säkert kunna leva upp till de ambitiösa projekt ni själv definierat.
I dag på förmiddagen bekräftade ni, herr ordförande, att ni ville ha en integrerad och effektiv administration, kompetenta kommissionärer som står över alla misstankar, ett politiskt program för de fem kommande åren, allt i fullständig förening med parlamentet. Hur kan vi låta bli att godkänna er?
Herr ordförande! De stora utmaningar vi förväntar oss - utvidgningen, fördjupandet av en europeisk realitet som respekterar nationella identiteter genom ett nytt synsätt på subsidiariteten, bevarandet av vårt jordbruk, inrättandet av ett mänskligare och generösare Europa när det gäller sysselsättning - är sådana att vi måste anta dem tillsammans. Men även om vi inte ger er vare sig en check utan täckning eller en in blankocheck, vill vi ändå säga att vi är villiga att arbeta tillsammans för att, trots svårigheter och konflikter, ge alla folk i Europa anledning att tro på sitt eget öde och hoppas på sin gemensamma framtid.

Miguélez Ramos
Fru talman! Det är inte min uppgift att göra en politisk bedömning av den nya kommissionen. Däremot vill jag säga några ord om fisket.
Den reform av gemenskapens fiskeripolitik som planeras äga rum år 2002, kommer att bli en stor utmaning och en prövning för den nya kommissionen. Inom fiskerisektorn förväntar man sig nämligen att den här reformen förvandlar fiskeripolitiken till en äkta europeisk gemenskapspolitik, och att kommissionen tillskriver den det gemenskapsvärde som krävs.
Dessutom bör arbetstillfällena inom fisket vara vår främsta prioritering, herr Prodi. Den kommission som ni förestår måste åta sig att bevara arbetstillfällena inom fiskerisektorn, såväl inom gemenskapsflottan som inom bearbetningsindustrin. Fiskeripolitiken, herr Prodi, är dessutom ett effektivt redskap för att organisera det europeiska territoriet och rätta till de skillnader som fortfarande existerar i Europa.
Det är i de avlägsna områdena med en utvecklingsnivå som är lägre, mycket lägre, än det europeiska genomsnittet, som arbetslösheten är som störst, där infrastrukturen är som sämst. De är i dessa områden, herr Prodi, som man är starkast beroende av fiskerisektorn.
Herr ordförande, herr och fru kommissionärer, herr Fischler, lägg ert engagemang på gemenskapens fiskeripolitik, för det kommer hela Europa, även det Europa som inte vetter mot havet, att tacka er för.

Flautre
Herr Prodi! Ni har visat er villig att återupprätta medborgarnas förtroende för ett enat Europa och för Europeiska unionen. Vi för vår del tror att en stor del av Europeiska unionens dåliga rykte är knutet till dess oförmåga att effektivt bekämpa den rådande nyliberalismens härjningar. De närvarande kommissionsledamöterna, som alla bedrivit kampanjer där de sociala brådskande frågorna och kampen för ökad sysselsättning stod i centrum, har i uppdrag att verkligen gå framåt mot ett sysselsättningens Europa.
Det arbetsprogram som ni i dag presenterar, så som ni aviserat det för oss, såsom det genomförts sedan flera år, står inte alls i proportion till ambitionerna. De gröna föreslår ett antal åtgärder beträffande aktiv, global och massiv minskning av arbetstiden och stöd till ekonomiskt hållbar verksamhet som kan skapa sysselsättning, inom sådana sektorer som bostadsbyggande, kollektivtransporter, förnybara energikällor. Vi anser också att det är bråttom att höja och harmonisera ett socialt minimum till europeisk nivå.
Vi är naturligtvis inte omedvetna om att det inte finns någon konsensus inom Europeiska unionen, inbegripet parlamentet, när det gäller detta arbetsprogram för att bekämpa osäkerheten och arbetslösheten. Vi anser emellertid att det är brådskande, och det är en fråga om ansvar, att tillåta en offentlig debatt om dessa frågor. Det är anledningen till att vi tycker det är fullständigt bedrövligt att Europaparlamentet utesluts från sysselsättningsprocessen från Köln och vi ber er högtidligen, herr Prodi, att göra allt för att parlamentet skall kunna återta sin plats i denna sysselsättningsprocess.
(Applåder)

Alavanos
Herr talman! Jag skulle vilja ställa en fråga som inte ställdes under utfrågningarna av kommissionens ledamöter, eftersom problemet då inte var aktuellt.
Vilka tankar har herr Prodi om kommissionens insatser och förslag i fråga om jordbävningarna och deras följder i Grekland? Det rör sig om en enormt stor fråga, det rör sig om över 130 döda, och antalet stiger ständigt, det rör sig om 100 000 hemlösa i Aten, en enorm börda för den grekiska ekonomin, ett stort socialt problem, småföretag och industrier som har förstörts.
Så vitt jag vet, har herr Prodi mottagit ett brev från den grekiske premiärministern. Jag förstår att han kanske inte kan tillkännage konkreta åtgärder i dag, men jag skulle vilja veta hur han tänker. Jag vet att han är lyhörd för problemet, han minns Europeiska unionens insatser i samband med jordbävningarna i Italien, i Assisi, och jag hoppas på ett positivt svar.

Friedrich
Herr talman och i synnerhet herr utnämnde kommissionsordförande! Jag har goda nyheter åt er och nyheter som är mindre positiva. Vi börjar med de goda. Ni som person och kommissionsordförande har vunnit förtroende hos unionens ledamöter som annars är mycket skeptiska till ert team, något som innebär att ni personligen kan räkna med ett "ja" från vår grupp i de båda omröstningarna. Över till de dåliga nyheterna. Det har under utfrågningarna visat sig att ni förutom briljanta, utmärkta kommissionärer också fått presentera kommissionärer som är högst medelmåttiga, eller sådana som ligger under genomsnittet och tyvärr också en och annan okvalificerad kommissionär. Det vill säga, vi är framför allt tveksamma till herr Busquin. När någon förföljs av skandaler på det viset har erfarenheten visat att han förr eller senare blir upphunnen.
Med all förståelse för ert begränsade spelutrymme, måste det vid sådan allvarlig kritik ske en förändring av teamets sammansättning. Om Barón Crespo i förmiddags sade att en hårdnackad minister i Bayern inte har dragit sig tillbaka, så kan jag meddela er det senaste: Han drog sig tillbaka i går före omröstningen i parlamentet, men jag befarar att det kommer att dröja ännu ett århundrade innan Europeiska kommissionen har blivit lika effektiv som den bayerska statsförvaltningen!

Herr kommissionsordförande, med all respekt för er och alla sympatiska damer och herrar i ert team, om ni inte lyckas se till att det sker en ändring, i synnerhet vad herr Busquin beträffar, är det tyvärr många av våra kolleger som ännu inte anser sig kunna uttala sitt förtroende för denna kommission. Möjligheten att inleda en helt ny epok i Europa måste man nu ha mod att utnyttja fullt ut!

Roth-Behrendt
Herr talman, ärade kolleger! När vi i dag talar om den framtida kommissionen talar vi även om våra politiska prioriteringar. Och vad hör dit, herr Prodi? Dit hör områden som hör till de viktigaste för folket, som dagligen är av betydelse för dem och deras barn. Det är till exempel ren luft och drickbart vatten, det är säkra livsmedel som inte orsakar förgiftning, det är bland annat skyddet av de personliga och ekonomiska intressena, och det är bland annat utvecklandet av en grundläggande hälsosam standard inom Europeiska unionen. Att dessa prioriteringar har vunnit erkännande och att man kommer att engagera sig starkt för en sådan politik och dess förverkligande, visade Margot Wallström och David Byrne i utfrågningarna inför de ansvariga utskotten på ett övertygande och strålande sätt som gjorde utskotten nöjda.
Men hur skall dessa politiska frågor kunna prioriteras och förverkligas inom politiken? Det kan bara ske genom hela kommissionens stöd i kommissionens överläggningar och genom kommissionsordförandens stöd, det vill säga ert, herr Prodi. Vågar vi hoppas på det? Det har jag undrat länge och, herr Prodi, det undrar jag under varje anförande som jag har hört er hålla. Hittills har det varit fyra eller fem. Jag kan också besvara den frågan: Jag hyser inga förhoppningar. Jag har fått intryck av att ni tidigare bara har avgett en läpparnas bekännelse. Och det blev för jobbigt. Därför har ni inte gjort det alls i dag. I dagens anförande sade ni inte ett ord, inte ett enda, om miljöpolitiken! En gång nämnde ni sustainable development. Det är ett obligatoriskt moment som ingen missar. Ni sade inte ett ord om konsumentskyddet eller om säkra livsmedel! Och det efter BSE och dioxinet! Ni använde ordet hälsa i samband med healthy economy och hälsa och sport. Det är ett bevis på oförmåga, herr Prodi, som ni själv har visat, inte för er kommissions del, utan för egen del.
Margot Wallström och David Byrne bestod utan tvekan provet inför Europaparlamentet galant. Men de kommer förmodligen ofta att känna sig ensamma i kommissionens överläggningar, för ni herr Prodi har ingen aning om hur människornas behov i Europeiska unionen ser ut, även om ni ständigt talar om den europeiska själen! Ni säger att ni har lärt er av era erfarenheter. Vad är det då ni har lärt er, herr Prodi, förutom att ekonomin är viktig? Ni har tidigare visat att ni inte menar allvar med det ni säger, och därför kommenterar ni det inte längre. Jag säger det rätt ut, herr Prodi, jag anser att ni inte har bestått provet, ni får utan tvekan underkänt! Och om jag ger mitt godkännande i morgon, så beror det enbart på era goda kolleger, men inte på er, herr Prodi! Om det vore möjligt att skilja rösterna åt, skulle jag rösta emot er och för alla andra. Inom fotbollen skulle ett bra team aldrig kunna nå ligatoppen med en dålig tränare. Jag hoppas att den framtida kommissionen kommer att ändra på den regeln!

Talmannen
Ärade kolleger! Här avbryter vi debatten för att genomföra den omröstning som vi beslutade om i morse. Debatten fortsätter efter omröstningen.

Justering av protokoll
Talmannen
Protokollet från gårdagens sammanträde har delats ut och ni har alla kunnat ta del av det.
Finns det några kommentarer?

Napolitano
Fru talman! I den version av protokollet som har delats ut återges bara andra hälften av beslutet från utskottet för konstitutionella frågor.
I går läste ni här i kammaren upp såväl första som andra delen. Den andra delen gäller den tolkning som skall införas som en fotnot till arbetsordningen, men i den första delen står det: "tillsättandet av en teknisk grupp överensstämmer inte med artikel 1.29 i arbetsordningen", och ni överlämnade faktiskt den här frågan till oss och därmed naturligtvis också möjligheten att formulera vår egen tolkning i en fotnot till arbetsordningen, en fotnot som skulle gälla även för framtiden.
Jag anser därför att även den första delen ert meddelande i går till kammaren bör tas med i protokollet.

Talmannen
Då kommer det att ske. Protokollet kommer att ändras och kompletteras enligt detta.

Gollnisch
Jag vill säga något om protokollet och inlägget från vår kollega beträffande det ni just sagt, om ni tillåter, fru talman. På samma sätt som ni med rätta skjutit upp omröstningen till senare, eftersom vi inte hade fått protokollet som kammaren skulle uttala sig om, är det ganska uppenbart här att kammaren bara kan uttala sig om den bestämmelse som återfinns i protokollet, som är en bestämmelse av allmänt slag, och inte om de särskilda slutsatser som kommer av detta.
Det är den första punkten, fru talman, som förefaller mig utom all diskussion. Kammarens beslut skall gälla för den allmänna bestämmelse som utgör en tolkning av artikel 29 i vår arbetsordning.
Jag skulle också mycket kort bara, om ni tillåter, vilja säga varför denna tolkning enligt vår uppfattning inte skall godkännas. I artikel 29 i vår arbetsordning, punkt 4, står att en anmälan av gruppen skall omfatta gruppens namn, dess medlemmar och dess styrelseledamöter. Det är de enda kraven enligt arbetsordningen.
Om ni, mina kära kolleger, antar en tolkning som, kanske av förakt för minoritetens rätt eller på grund av de stora gruppernas strävan efter herravälde, överskrider parlamentets bokstavliga tolkning, som ändå är mycket tydlig, vill jag fästa er uppmärksamhet på det faktum att ni skapar ett mycket viktigt och beklagligt prejudikat, som endera dagen skulle kunna vända sig mot vilken som helst av kammarens grupper eller undergrupper.
Ni skulle faktiskt på ett konjunkturbetonat sätt ge en majoritet av kammaren möjlighet att uttala sig om politiska likheter som kan finnas mellan den ena eller den andra parlamentsledamoten, som ändå satt sin signatur längst ned för att godkänna bildandet av en grupp, och vi vet mycket väl att det, även inom majoritetsgrupperna, finns falanger som sinsemellan långtifrån är överens om ett gemensamt politiskt program.
Fru talman, kära kolleger! Det var skälen till att vi vädjar till kammarens förnuft, till dess måttfullhet och framför allt respekt för minoriteternas rättigheter, något som den hittills inte berömt sig av.
(Applåder)

Dell' Alba
Fru talman! Jag vill bara säga att protokollet är utmärkt skrivet som det är, och att det alltså är helt riktigt att man bara där noterar beslutet om tolkning av arbetsordningen som biläggs själva arbetsordningen. Återstoden av besluten från utskottet för konstitutionella frågor hör inte hemma i denna text. Jag föreslår därför att vi behåller protokollet som det är och som det överlämnats till oss för godkännande.

Talmannen
Herr Dell'Alba! En sak är klar - jag vet vad jag sade i går och jag inte bara vet det, utan jag har här framför mig den text jag läste i går och som ingen kan invända mot.
Vi har ett förfarande för att godkänna protokollet som innebär att de kolleger som anser att protokollet inte överensstämmer med vad som sagts kan avstå från att godkänna det. Jag skulle för övrigt också själv kunna påstå att det jag sade inte återgivits i protokollet såsom jag uttryckte det.
Jag kan därför bara naturligtvis godkänna den rättelse som begärts av Napoletano, eftersom jag bättre än någon annan kan se att mitt uttalande inte återgivits korrekt. Jag kan därför inte annat än godkänna denna rättelse.
Finns det några ytterligare kommentarer till protokollet?

Pannella
Vi skall rösta för eller emot protokollet och verkligen inte för eller emot konsekvenserna av denna omröstning eller ett konstaterande av kammaren. Det är allt.

Talmannen
Det är helt riktigt, herr Pannella. Man får inte blanda ihop saker och ting. Nu ber jag att alla ger mig de rättelser av protokollet de anser nödvändiga, kanske på andra punkter än den här. I enlighet med vad vi alltid gjort kommer jag sedan att förklara protokollet godkänt, med de rättelser som lämnats till mig. Det är först då som vi kan genomföra omröstningen om er invändning mot tolkningen.
Finns det några andra synpunkter?

Knörr Borràs
 Fru talman! Jag vill göra ett påpekande angående sidan 7 i protokollet. Ni hade vänligheten att överlämna ordet till mig i går, då jag talade om årsdagen för inledandet av fredsprocessen i mitt land, i Baskien. Det vänliga svar som ni gav mig löd:
"Kära kollega! Jag har noterat ert inlägg som lägligt faller inom ramen för den debatt vi anordnat i ämnet".
(ES) Vi har inte arrangerat en debatt i den frågan. Förmodligen var det ett översättningsfel, men hur som helst är jag tacksam för att ni gav mig tillfälle att framföra det jag ville säga angående fredsprocessen i Baskien.

Posselt
Fru talman! I protokollet på sidan 6 står det: Posselt preciserar sina klargöranden vid sammanträdets början. Om det vill jag säga följande: För det första gjorde jag inga klargöranden i början av sammanträdet, och för det andra verkar jag inte ha lyckats med min precisering i går, för det framgår inte av protokollet vad jag egentligen sade, och följande punkt strider mot det jag sade.
Därför vill jag påpeka det än en gång: Jag påpekade i förra sammanträdesveckan att det enligt arbetsordningen är parlamentet som fattar beslut om ordförandeskapet i delegationerna, men att de gemensamma parlamentarikerkommittéerna, enligt arbetsordningen, precis som parlamentets utskott, det vill säga parlamentets vanliga fackutskott, måste hålla val av ordförande, så som vi till exempel har gjort till underutskotten i samtliga utskott. Samma sak gäller de gemensamma parlamentarikerkommittéerna för tredje land.
Det har jag tagit upp här flera gånger; det har aldrig lett till någon reaktion, trots att det framgår tydligt av arbetsordningen. Jag påpekade det i går igen i samband med godkännandet av fredagens protokoll, och nu står det å ena sidan i protokollet att jag har preciserat mig, utan att det framgår vad jag egentligen sade, å andra sidan finns det längst bak en uppräkning av namnen på ordförandena i de gemensamma parlamentarikerkommittéerna. Men det stämmer inte, för det rör sig om förslag som först måste bli föremål för omröstning i de gemensamma parlamentarikerkommittéerna när dessa konstitueras.

Talmannen
Vi skall kontrollera att era uttalanden från i går blivit korrekt återgivna i protokollet, eftersom det bara handlar om det, och inte om att på nytt inleda en debatt om frågan.
(Protokollet justerades.)

Uttalande av Prodi (fortsättning)
Talmannen
Jag har från Tekniska gruppen för oberoende ledamöter, i enlighet med artikel 180.4 i arbetsordningen, erhållit en invändning mot den tolkning av artikel 29.1 i arbetsordningen som föreslagits av utskottet för konstitutionella frågor. I enlighet med arbetsordningen överlämnar jag tolkningen till parlamentet. Jag vill påminna om att det enligt arbetsordningen krävs enkel majoritet, i närvaro av minst en tredjedel av parlamentets ledamöter. Jag antar att vi utan vidare är minst 209 kolleger här, och t.o.m. fler, men vi kan mycket enkelt kontrollera det eftersom det föreligger en begäran om omröstning med namnupprop.
(Tolkningen godkändes.)

Bodrato
Herr talman, herr ordförande! Världen, från Kosovo till Östtimor, behöver Europa, det Europa som består av unionens institutioner, och Europeiska unionen behöver goda relationer mellan rådet, kommissionen och parlamentet för att få sina medborgares fulla förtroende. Herr Prodi har visat sig klart medveten om detta. En institutionell kris skulle försvaga kommissionen, men också detta nya parlament, vid en tidpunkt som är av avgörande betydelse för den europeiska federalismen. Enligt vår politiska bedömning är kommissionens uttalade ambition att ta till vara de framsteg som gjorts tidigare och att fördjupa engagemanget för fred och säkerhet, stabilitet och sysselsättning, för samtliga européers välstånd, men även för de övriga länder som befinner sig i vår närhet, i öster och söder, av stor betydelse. Men när det gäller kommissionen är det även viktigt hur man regerar, dels vad gäller det kollektiva ansvaret för olika handlingar, men även de enskilda kommissionärernas uppträdande. Vi tror att herr Prodi kommer att kunna utöva sin roll som kommissionens ordförande även i detta avseende. I sin helhet gör diskussionen att vi kan lägga vår röst för det som herr Prodi har beskrivit som "en ny början", ett vanligt uttryck som avser kommissionen, men som enligt min mening även bör omfatta detta nya parlament.

McNally
Herr talman, herr Prodi, i morse använde ni ett ryskt ord, glasnost, som betyder öppenhet. Jag hoppas att ni känner till det andra ordet som Gorbatjov gjorde berömt - perestroika, som betyder omstrukturering, reformering - därför att vi förväntar oss det från er också. Ni måste återvinna Europas folks förtroende. Alla har sagt det denna morgon. Ni kan endast lyckas med det om ni visar dessa kvaliteter: klarhet, ledarskap, ärlighet och ödmjukhet.
Klarhet: er politiska vision, såsom den utvecklades i morse, uppfyllde inte helt vår vision och ni måste utvidga er vision och tänka mycket mer på det sociala Europa, miljön och andra aspekter. Vi vill få konkreta målsättningar från er. Det är vad folk förstår och vi vill som en del av denna klarhet få bevis på att ni kan lyssna. Detta har inte framkommit för stunden. Vi vill se bevis på att ni kan lyssna och förstå vad er roll är, vad vår roll är och vilka roller ministerrådet, lobbyister och medlemmar av generaldirektoraten har.
Ledarskap: ni måste visa viljestyrka, integritet och ni måste visa att ni har öppna ögon och öron och att ni är en kompetent person.
Ärlighet: talar sanning även när det inte är behagligt att göra det.
Era kommissionärer förhörs på samma grunder. Vårt utskott, utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi, frågade ut tre kommissionärer och sände delegationer till tre andra. Vi frågade ut kommissionärerna Liikanen, Lamy och Busquin och vi var närvarande vid utfrågningarna av de Palacio, Patten och Wallström. Vi behärskade ämnesområdet bättre än något annat utskott. När vi frågade ut kommissionärerna Liikanen och Lamy gjorde vi det objektivt och ställde frågor om deras roller. Detta var inte fallet med hälften av ledamöterna där när det gällde kommissionär Busquin. Busquins utfrågning avslöjade mycket mer om den sidan av kammaren än om kommissionär Busquin. Detta berodde på att han utsattes för en sadistisk, planerad och samlad attack. Det blev ingen reaktion på hans upprepade mycket klara svar på samma fråga och frågor gällande intern belgisk politik som inte hade något att göra med Busquins framtida roll, med tanke på att detta är ett flerspråkig kammare, upprepades till vämjelse. Ingen annan kommissionär utsattes för detta eldprov, och de av oss som ville göra detta på rätt sätt och objektivt lyssna på vad kommissionärerna skulle säga om sitt framtida arbete är mycket förbittrade över detta. Den sidan av kammaren borde skämmas mycket över sitt uppförande vid utfrågningen av Busquin.
I motsats till de på andra sidan lyssnade vi på svaren till frågorna om de framtida arbetsrollerna. Vi var nöjda med de sex kommissionärer som vi hade samröre med vad gäller deras kompetens i sina framtida roller.

Maij-Weggen
Herr talman! Jag har en ordningsfråga. En av de överenskommelser som gjorts med Prodi-kommissionen är att kommissionärerna skall vara närvarande om det är något som berör dem. Jag ser nu att en stor del av kommissionärerna tydligen redan tagit lunchpaus medan det fortfarande talas om dem. Jag tycker att hela kommissionen måste vara närvarande tills denna debatt är avslutad.

Bayrou
Herr kommissionsordförande! Ni känner ju att ni har förtroende från en stor del av kammaren, av anledningar som har att göra med er karriär, men också, tror jag, med era mänskliga och personliga egenskaper. Ni kommer därför att få kammarens förtroende, och tack vare er kommer många av oss att rösta för hela er kommission. Ni kommer att ha ansvar för det europeiska allmänna intresset. Det är kommissionens uppgift. Det tycks mig som om detta europeiska allmänna intresse i dag kräver att ni, inom de närmaste fem åren, antar två viktiga utmaningar.
Den första utmaningen gäller de europeiska folkens bristande förståelse för de europeiska institutionerna. Det som fungerar här är institutioner för initierade, som folken inte förstår, som de inte får information om, och eftersom de är dunkla för dem, kastar de en misstanke över dessa institutioner, en misstanke som ofta är överdriven. Det åligger er, som försvarare av det europeiska allmänna intresset, och det åligger oss, som företrädare för folken, att göra denna åtgärd begriplig och det är anledningen till att vi, som ni vet, försvarar idén om en konstitution, ett arbete om den europeiska konstitutionen.
Den andra utmaningen, som är ännu viktigare, är att ta reda på om det finns ett förslag till projekt för Europa. Europa har utformats för att innehålla ett projekt och i dessa tider av internationalisering där medborgarna har intrycket, känslan, av att alla verkliga beslut fattas någon annanstans, det gäller särskilt finansvärlden, är det viktigt att återupprätta idén om ett projekt för Europa som förstås av medborgarna och försvaras av institutionerna. Utformningen av ett projekt för Europa åligger er som ordförande för kommissionen, på samma sätt som det åligger oss i vår egenskap av folkens företrädare.
Ni märker det tydligt, och det är min slutsats, att det alltså är i dialogen mellan Europaparlamentet och kommissionen som nyckeln till Europas framtid finns.

Cashman
Herr talman, om en ordningsfråga. Jag vill hänvisa till den ordningsfråga som ställdes från andra sidan kammaren om kommissionärernas närvaro. Om vi kräver närvaro från kommissionärerna är det naturligtvis rätt och lämpligt att vi kräver närvaro av alla parlamentsledamöter i denna kammare? Jag vill påpeka till andra sidan kammaren att ni inte kan välja när det gäller tillämpning av en princip. Tack.

Walter
Herr talman, herr Prodi! Ni sade i ert tal den 21 juli 1999 att era slagord kommer att vara insyn, ansvarsmedvetenhet och effektivitet. I synnerhet på budgetpolitikens område gäller det att fylla dessa tre grundprinciper med innehåll. Om vi vill återvinna medborgarnas förtroende, behöver vi insyn vad gäller genomförandet av EU-budgeten in i minsta detalj, ansvarsmedvetenhet vid hanteringen av skattepengarna och en budgetpolitisk effektivitet i förverkligandet av gemenskapspolitiken. Det framgår tydligt att det är en uppgift för hela kommissionen, för alla kommissionärer och alla enheter.
Ni har i och med fru Schreyer presenterat en erfaren politiker, som visserligen kommer att få utstå både det ena och det andra på europeisk nivå, eftersom hon först måste lära sig hitta i korridorerna, men som snabbt har blivit väl insatt i det ytterst komplicerade ämnet budgetpolitik och som är väl medveten om de kommande budgetpolitiska utmaningarna. Hon har presenterat budgetdisciplin som en av sina främsta maximer. Det är berömvärt. Men vi kommer också se till att det inte bara rör sig om att beskriva nya uppgifter och låta dem omfattas av budgeten, utan vi måste också tillsammans med er träda fram inför rådet och säga att nya uppgifter förutsätter mer pengar.
Jag tycker att det var fint gjort av fru Schreyer att så diplomatiskt säga att skillnaden måste upphävas mellan icke-obligatoriska och obligatoriska medel. Det skulle innebära ett likaberättigande för parlamentet i alla avseenden. Ett sådant modigt uttalande är värt att upprepas! Vidare sade hon att inkomstsuveräniteten måste överflyttas hit, och att vi snart måste ta tag i den diskussionen. Jag anser att fru Schreyer hör till de kandidater som gör sin uppgift här i parlamentet rättvisa. Vi kommer - åtminstone i det avseendet - inte att ha någon anledning att tvivla på ert team.

Yannakou-Koutsikou
Herr talman! Vi har uppmärksamt lyssnat på kommissionens ordförande Prodis uttalanden, som markerar huvudinriktningen i den politik Europeiska unionen kommer att föra. Ordförande Prodi, ert betonande av den utomordentligt viktiga frågan om utvidgningen och er uttalade strävan att verka för ett fullbordande av Europas politiska enande är principer som vi instämmer i.
Vi anser att Europa kan ha en verklig framtid bara genom politiskt, socialt och kulturellt samarbete. Målet måste vara ett Europa med frihet och social rättvisa för medborgarna. För att förverkliga ett sådant mål krävs dock medborgarnas helhjärtade medverkan. Valdeltagandet vid det senaste valet till Europaparlamentet var extremt lågt. Ni vet att Europas medborgare inte längre lika påtagligt förknippar byggandet av Europa med den fredliga samlevnaden mellan folken. Den senaste krisen och Europeiska kommissionens avgång, som en följd av att vissa personer inte levt upp till sitt ansvar, har bidragit till de europeiska medborgarnas besvikelse.
Ordförande Prodi, ni tillträder ert ämbete under en tid som präglas av starkt ifrågasättande, men Europa har alltid präglats av oro och ifrågasättande, och ni och kommissionsledamöterna har ett tungt ansvar. När ni utnämndes till ordförande, trodde vi med stöd av era uttalanden att ni också skulle ha det avgörande inflytandet över utnämningen av de olika kommissionsledamöterna. Så blev det emellertid inte. Vi kräver naturligtvis inte att ni skall bryta mot fördragen. Men vi kräver att ni skall lägga en ny grund, att ni skall våga ta konflikter, att ni skall göra upp med det förflutna och ta hänsyn till parlamentets påpekanden.
Vi, som företräder partiet Nea Dimokratia i Grekland, kommer att rösta för er kommission, trots vissa reservationer, dels därför att vi räknar med att ni kommer att leva upp till era utfästelser i förra veckan, dels därför att vi instämmer i de politiska uttalanden ni gjort i dag. Detta är ingen in blanco-fullmakt, men det innebär att vi visar er förtroende, till gagn för Europa som måste utvecklas vidare. Vi hoppas att ni skall prioritera öppenheten i Europeiska kommissionens arbete och att era främsta politiska mål skall vara att värna om medborgarna, sysselsättningen och den kulturella utvecklingen men också att ni skall främja solidariteten med de folk som lider under fattigdom och avsaknad av demokrati.

Hughes
Herr talman, vi socialistiska ledamöter i utskottet för sysselsättning och socialfrågor anser att Diamantopoulou har visat sig inneha de färdigheter och egenskaper som hon behöver för att bli en bra kommissionär för sysselsättning och socialfrågor. Vi kommer att ge henne all den uppmuntran och det stöd som hon behöver för att söka uppnå framsteg för det sociala Europa med hjälp av kommissionens kollegium. Vi hoppas att hon kommer att utfrågas på korrekt sätt där.
Hon känner till några av de kriterier vi kommer att använda på henne. Jag skulle vilja nämna tre. Det första är ett åtagande att så snart som möjligt tillsammans med utskottets ledamöter utarbeta ett nytt socialt åtgärdsprogram som skall täcka den nya kommissionens mandat, och där man tar hänsyn till de verkliga förhållandena i den nya värld som euron skapat och de nya möjligheterna från Amsterdam att främja sysselsättning och möjligheter och att bekämpa osäkerhet och utanförskap. Det andra är att söka en ny förståelse från parlamentet om hur bestämmelserna i den sociala dialogen i det sociala kapitlet skall tillämpas. Varken själva förfarandet eller de legitima förväntningarna hos denna demokratiskt valda institution har uppfyllts på det sätt som förfarandet har använts hittills. Det är en brådskande prioritering. Det tredje är att tillsammans med parlamentet uppmana rådet att låta parlamentet delta i den makroekonomiska dialog som man kom överens om i Köln. Det sista vi behöver nu är att öka det demokratiska underskottet.
Om allt går väl i morgon, ser vi fram emot att arbeta med henne om dessa och övriga frågor.

Maij-Weggen
Herr talman! Kommissionen kommer visserligen troligen att få en majoritet av parlamentet med sig i morgon men det betyder inte att det inom vår grupp inte förekommer tvivel några kommissionärer. På grund av de tvivlen har också två kritiska stycken tagits med i resolutionerna. I punkt 3 och 5 a), b) i vår resolution fastslås tydligt att om parlamentet tappar förtroendet för en kommissionär så måste det räcka med allmän majoritet för att uppmana kommissionens ordförande, Prodi, att avskeda den berörda kommissionären. I 5 b) tillfogas att om det förekommer ett rättsligt åtal för korruption så är även det skäl nog för avsked. Dessutom anges det i 5 f) i resolutionen att parlamentet kan be om ett byte av behörighetsområde om det finns goda skäl till det. Det skulle jag gärna vilja höra Prodis reaktion på.
En annan anmärkning gäller de avtal som redan träffats i punkterna 1 och 4 i resolutionen och i punkt 5 t.o.m. h). Av de extra frågorna måste tydligt framgå att löftena varit otillräckliga utanför de punkter som jag nämnt. Men jag pekar även på informationsskyldigheten: Nödvändigheten av att förete handlingar inför parlamentet om det begärs. Angående informationsskyldigheten har jag lagt fram ett förslag till förordning i utskottet för konstitutionella frågor. Vi anser att det måste ordnas snabbt. Antingen kommer ni med ett förslag till förordning eller också gör kommissionen det själv och det finns alltså redan en text färdig.
Slutligen har jag ett budskap till Bolkestein som alltså inte är här. Han har i flera år profilerat sig som eurokritiker och euroskeptiker och vid utfrågningen gjort en helomvändning. Som kristdemokrater måste vi naturligtvis stödja var och en som blir omvänd. Vi utgår dock från att det inte bara var en tillfällig omvändelse för utfrågningens skull utan att det var en omvändelse som även kommer att komma till uttryck i hans arbete. Det kommer vi att följa mycket kritiskt.
Frågan om vi i morgon kommer att rösta för eller mot eller kommer att avstå från att rösta, det beror på hur herr Prodi svarar på punkterna i den andra hälften av vår resolution.

Goebbels
Herr ordförande! Rätten att godkänna kommissionen går definitivt hand i hand med parlamentets skyldighet att kontrollera de blivande kommissionärernas förmåga att utöva sitt mandat.
Utfrågningarna har varit mycket nyttiga. De har i allmänhet genomförts i ett konstruktivt klimat. Jag skulle ändå vilja varna kollegerna för varje försök att apa efter visst maktmissbruk från den amerikanska kongressen, bl.a. vissa hycklande påhopp på politikernas privatliv. Det är normalt att kräva att en politisk aktör uttalar sig om sina intressen, men öppenheten måste sluta vid hans privata sfär.
Europaparlamentet är inte den heliga inkvisitionen, med all aktning för vissa av Torquemadas lärjungar, vare sig de är från Bayern eller Flandern, i deras försök att svärta ned Philippe Busquin. Flandern är en av den europeiska civilisationens vaggor. Flamländarna är värda något bättre än Vlaams Blok. Jag känner Philippe Busquin sedan flera år och har fullständigt förtroende för hans personliga integritet.
Jag protesterar även mot dem som tycks vilja kastrera de framtida kommissionärerna politiskt. Jag delar inte Bolkesteins politiska ideal, men det är hans fullständiga rättighet att fortsätta att vara aktiv inom den liberala internationalen.
De framtida kommissionärerna måste avstå från att ställa upp i politiska val under sin mandatperiod. Men jag hoppas att de fortsätter att vara sina politiska ideal trogna.
Vissa har kritiserat det alltför stora antalet kommissionärer med socialistisk tillhörighet. Detta återspeglar kanske inte parlamentets nuvarande politiska sammansättning, men motsvarar ändå socialisternas ställning i de femton medlemsstaterna. Oavsett hur det är med den saken måste kommissionen överbrygga de traditionella politiska klyftorna. Den måste absolut fortsätta att vara ett kollegium. Även om frestelsen är stor för många parlamentsledamöter att bedöma kommissionärerna individuellt måste vi enligt fördraget, med rätta, rösta om hela kommissionen.
Fördraget ger även kommissionen ensam initiativrätt när det gäller europeisk administration. Om vi ändrar detta skulle det faktiskt vara detsamma som att göra kommissionen till bara ett verkställande organ. Parlamentet behöver försvara kommissionens befogenheter och bl.a. dess initiativrätt, annars skulle de nationella regeringarnas och byråkratins makt bli alltför stor. Parlamentet har inget att vinna på att kommissionens befogenheter försvinner.
Utfrågningarna visade att Prodis kommission vill samarbeta med parlamentet, ta hänsyn till våra åsikter och vårt lagstiftningsarbete. Genom att inställa sig hos utskottet för ekonomi och valutafrågor lade kommissionärerna Monti och Solbes grunden, en god grund, för framtida samarbete. Oavsett hur det är med den saken måste vi bedöma kommissionen och kommissionärerna utifrån deras politiska handlingar. Ordförande Prodi har i dag lagt fram en första skiss för oss. Jag hoppas att vi i början av år 2000 får en mer omfattande europeisk fresk.

Pacheco Pereira
Herr talman, herr kommissionsordförande! Ni inledde ert inlägg med att tala om Timor. Jag uppskattar ert intresse och ber kommissionen att tydligt förstå att Timorfrågan tyvärr kommer att fortsätta att vara aktuell under en tid och den kräver brådskande insatser i en dubbel humanitär mening och i politisk mening samt vad gäller säkerhetsaspekterna, meddelandet om en intervention av en internationell styrka garanterar inte i sig områdets säkerhet eftersom den skall ingripa utan att de indonesiska myndigheterna har gett några som helst garantier, och den brådskande humanitära hjälpen är BRÅDSKANDE i sin verkliga mening.
Jag kan säga detta som personligt vittne till valet i Östtimor, för parlamentets räkning. Situationen är mycket allvarlig och kräver ett omedelbart ingripande och permanenta och omedelbara påtryckningar från alla europeiska institutioner, för allt är ännu inte garanterat.
Den nya kommissionens inledande arbete innebär ett hoppfullt ögonblick för Europa. Vi vet att omständigheterna kring förslaget till sammansättning av kommissionen inte var de bästa. Vi känner till och vi upprepar de legitima ifrågasättandena av regeringarnas kriterier för de individuella medlemmarna, och vi ser med oro på att kommissionens sammansättning inte har tagit hänsyn till resultaten från de senaste valen till Europaparlamentet, och inte heller till den tidigare traditionen av större politisk pluralism.
Men dessa invändningar innebär inte att vi inte önskar kommissionen ett gott arbete. Övergången till ett nytt sekel kommer att vara avgörande för Europa. Vi hoppas att kommissionen lyckas ta itu med det som troligen kommer att vara dess första uppdrag, att förena den ekonomiska och sociala sammanhållningen med utvidgningen. Om man inte lyckas uppfylla dess två mål på ett lämpligt och integrerat sätt kommer det att bli mycket svårt att få det politiska Europas och välfärdseuropas gränser att stämma överens med det geografiska Europa.
Medvetna om att detta är kommissionens huvudsakliga uppgift, vill vi för professor Prodi och kommissionens medlemmar uttrycka vår förhoppning om ett gott arbete och meddelar att ni kan räkna med rösterna från de portugisiska ledamöterna i Europeiska folkpartiets grupp.

Sakellariou
Herr talman, herr kommissionsordförande! I ert tal i morse sade ni att kommissionen kommer att vara mycket mer öppen framöver. Ni talade i det sammanhanget om en nödvändig glasnost här och nu. I och med det kom ni in på själva kärnan i problemet. Det senaste årets konflikt mellan kommissionen och parlamentet bottnar till stor del i kommissionens hemlighetsmakeri och den arrogans med vilken kommissionen bemötte parlamentets berättigade oro. Jag hoppas att det nu är en del av det förgångna och jag ser liksom ni, herr kommissionsordförande, fram emot en nystart.
Över till de konkreta utfrågningarna i utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhets och försvarspolitik. Först en allmän kommentar: Om vi skulle placera måttstocken för kommissionärernas kvalifikationer på den nivå som min kollega Ingo Friedrich angav i utfrågningarna och i dagens debatt, skulle vi inte behöva ställa oss tveksamma till någon. Men det finns det inte heller fog för vad gäller de utnämnda kommissionärerna Günther Verheugen och Chris Patten. De var båda engagerade i en intressant debatt i utskottet och visade verkligen prov inte bara på sina fackmässiga kvalifikationer utan även - och det är nästan ännu viktigare - den nya politiska kultur som ni själv, herr kommissionär, har tagit upp, och på dialogen mellan Europaparlamentet och kommissionen.
Naturligtvis kunde vi konstatera vissa skillnader i politisk uppfattning. Det skulle också vara underligt om det vore på något annat sätt, för det är just det som gör samarbetet intressant och garanterar att vi slipper ha långtråkigt. Det finns anledningar till att alla samordnare efteråt var helt överens om att vårt utskott kommer att få två värdefulla och uppskattade samtalspartner.
Herr kommissionsordförande, även utskottet för utveckling och samarbete har uppnått samma enighet beträffande den utnämnde kommissionär Nielson. Jag talar om det, eftersom även vårt utskott var engagerad i frågan. Jag kan garantera er och de övriga kommissionärerna ett samarbete med inslag av kritik och en dialog med oss och tala om för er att det inte finns något som hindrar mig från att upprepa det som min gruppordförande tidigare sade, nämligen att vi kommer att uttala vårt förtroende för er.

Stenzel
Herr talman, herr utnämnde kommissionsordförande! Ingen får ta lätt på beslutet om den nya kommissionen. Det som Europas medborgare förväntar sig efter dessa långa månader av kris och förlamning är att arbetet nu återupptas, men under bättre och förtroendeingivande förutsättningar. Den stora svagheten i Europeiska unionens konstruktion kvarstår, oberoende av om vi i slutändan endast kan godkänna kommissionen i sin helhet eller ej, trots att vi - åtminstone vad en utnämnd kommissionär beträffar - hyser stora betänkligheter. Jag är medveten om att ni som utnämnd kommissionsordförande redan har tagit fasta på viktiga politiska krav från vår sida för att möjliggöra ett individuellt ansvarstagande. Jag poängterar detta särskilt, eftersom kravet på det individuella ansvaret tack vare ett förslag som jag hade lämnat in finns förankrat i Europaparlamentets resolution av den 23 mars i år.
Det jag som företrädare för min delegation, men även som mitt lands ledamot, önskar är företroende och kontroll. Ett förtroende som medborgarna skall kunna ge såväl kommissionen som Europaparlamentet. Ett sådant förtroende är ingen självklarhet utan måste ständigt rättfärdigas på nytt. Vi varken kan eller vill skriva ut en in blankocheck. Vi behöver starka funktionsdugliga institutioner, annars mister den europeiska tanken då den förverkligas sin trovärdighet. Ert program som genomsyras av glasnost, som inte godtar en enkel liten reform av institutionerna utan vill ha en genomgripande reform, som eftersträvar ett varaktigt arbetsskapande genom en konsekvent avreglering, som prioriterar subsidiariteten, som betraktar relevanta svar på den demografiska utvecklingen i Europa som en nödvändighet, det ställer jag helt upp på rent innehållsmässigt. Europeiska unionen måste förbli en attraktiv modell. Området med fred och välfärd måste vidgas till utvidgningskandidaterna, på ett omdömesgillt och trovärdigt sätt. Den europeiska tanken som bildar grunden för EU är i behov av nya impulser. De personer som omvandlar denna tanke i praktisk handling måste vara i stånd att ge sådana. Personligt ansvar och samarbete med parlamentet i alla processens skeden är oumbärliga förutsättningar för detta.

O' Toole
Herr talman, vi välkomnar möjligheten att arbeta tillsammans med kommissionens utnämnde ordföranden och med kommissionen. Detta ger en möjlighet att granska deras löfte att arbeta i partnerskap med parlamentet och att på ett positivt sätt acceptera vårt arbete med att fingranska genomförandet av reformprocesssen och även att de konstruktivt deltar i våra ansträngningar som medlemmar för en europeisk ekonomi som bygger på kunskap, skicklighet och kreativitet och ett europeiskt samhälle grundat på gemenskap, mångfald och kulturell rikedom.
Vad som vi inte kan bortse från är den utmaning som globaliseringen utgör för vår union, den explosiva utvecklingen av den audiovisuella marknaden och informationssamhället, behovet av en utbildningskapacitet av stort djup och bredd och slutligen nödvändigheten att fastslå våra institutioners legitimitet och på nytt stärka deras struktur. Dessa är utmaningar som leder rakt till kärnpunkten av reformprocessen och utmaningar som berör mitt eget utskott. Jag hoppas att kommissionskandidaten arbetar vidare med vårt fulla förtroende, men även inser att er framgång även speglar vår egen framgång. Tillsamman kan vi arbeta för Europeiska unionens framtid.

Carlsson
Herr talman! Vi har nu stora förhoppningar på genomförande av öppenhet och reformer för effektivitet. Herr Prodi, er överenskommelse med herr Poettering visar på en ny era, en möjlighet till en helt ny kommissionskultur, just i syfte att återvinna förtroende och intresse från medborgarnas sida för vårt gemensamma EU. Det har varit en omtumlande, men enligt min åsikt absolut nödvändig, process för unionen.
Låt mig gå tillbaka till december 1998, när vi i PPE-gruppen, tillsammans med liberaler och de gröna, tog strid för öppenhet och ansvarsutkrävande i ansvarsfrihetsdebatten för budgeten. Då valde socialisterna partihänsyn, undflyende och feghet inför rådet! Utan vår borgerliga vilja att utöva kontrollmakt, ta den på vårt ansvar och kräva papprena på bordet, öppenheten framför allt, hade vi aldrig kommit så långt som vi faktiskt har gjort i dag.
Herr Prodi, kära kommissionskandidater! Utvidgningen, utrikes- och säkerhetspolitiken, att stärka frihandeln i världen, att öppna upp marknader, fortsätta liberaliseringen i Europa med ökad konkurrenskraft för den gemensamma valutan samt en kraftfull miljöpolitik - för allt detta kommer Europa att behöva en mycket stark och fungerande kommission där ni, professor Prodi, kommer att få vårt förtroende och ett godkännande av er laguppställning. När ni får det, får ni emellertid också ett ansvar att var och en av dessa enskilda kommissionärer kan leva upp till de ideal, den inriktning, den övertygelse och de krav på rätt och riktighet som vi alla nu ställer. Jag önskar er lycka till. Ni kommer att få den moderata delegationens ja-röst i morgon.

Gebhardt
Herr talman! I och med morgondagens omröstning om Prodis kommission sätter Europaparlamentet punkt för skandalen med Santers kommission. Jag hoppas att vi då övervinner en stor del av den förståeliga misstron från medborgarnas sida och skapar nytt förtroende för Europeiska unionen.
Att sätta punkt betyder inte att stryka ett streck över det som varit. Europaparlamentets uppmärksamhet kommer nämligen inte att avta i och med detta. Vi kommer även i fortsättningen att hålla ögonen på kommissionen. Det är det vi är valda för av Europas folk. Vi kommer, om det skulle krävas, att se till att enstaka ledamöter får lämna kommissionen, om de av fackmässiga eller personliga skäl inte längre är önskvärda. Om vi i samband med kommissionens tillsättande hade möjlighet att rösta för de enskilda kandidaterna, är jag övertygad om att herr Bolkestein till exempel inte skulle bli vald i morgon. En kommissionär som är ansvarig för den inre marknaden och vid utfrågningarna ständigt använder sig av begreppet subsidiaritet, har nämligen inte förstått tillräckligt av de stora gemensamma uppgifterna för Europa.
Europas folk förväntar sig någon nytta av en ledning som orienterar sig utifrån allmänhetens bästa och inte utifrån summan av medlemsstaternas enskilda intressen. När herr Bolkestein lär sig att inse det, kan han bidra till den framgång som jag önskar herr Prodi och hans kommission. Om han inte lär sig det är spelet snart över för hans del. Herr Prodi, eftersom inte herr Bolkestein har kommit tillbaka än, förlitar jag mig på att ni hälsar honom det.

Thyssen
Herr talman! För den belgiska delegationens räkning, för de belgiska ledamöterna i PPE-gruppen, vill jag på förhand påpeka att vi vid omröstningen i morgon väldigt väl måste inse att vi står inför ett ytterst svårt beslut. Prodis ordförandeskap är ingenting vi tvivlar över. Vi uppskattade hans inledning, vi räknar med positiva svar på punkter i vår resolution, vi har förtroende för Prodis kapacitet att leda kommissionen på ett ansvarsfullt och kunnigt sätt. Om man bett oss uttala oss om varje kommissionskandidat för sig så hade även de flesta av dem fått vårt stöd. Det är emellertid nu så att vi måste uttala oss om kommissionen i sin helhet. Vi vet att en kedjas styrka bestäms av hur stark den svagaste länken är. Vi kan dock tyvärr konstatera att en länk i det hela ändå är svag.
Är det en förlängning av den institutionella krisen? Inte för vår del, det är nämligen hög tid att kommissionen åter kan utföra sitt arbete med full befogenhet. Ni får alltså inte förvänta er att vi skall rösta emot. Den svaga länken, alla känner till den redan, är den kandidat som den belgiska regeringen utsett. Regeringen hade kunnat göra sitt land en större tjänst. Utfrågningen av herr Busquin var ingen stor framgång för kandidaten. Det var vi, nästan alla närvarande, ense om. Tyvärr har det konstaterandet kommit till uttryck i en skrivelse till parlamentets talman. Vi kan bara gissa oss till varför.
Herr Busquin har dessutom inte visat minsta känslighet, låt vara engagemang, för att försvara användandet av nederländska i de europeiska institutionerna och det är en förolämpning mot sex miljoner flamländare. De bland oss som företräder flamländarna kan inte utan vidare ha överseende med det. Herr talman, bästa kolleger! Det kommer inte att förvåna er att PPE:s belgiska delegation inte uni sono kan godkänna den här kommissionen men vi skall förhålla oss konstruktiva under de kommande åren för att kunna samarbeta med kommissionen.

Talmannen
Kära kolleger, herr kommissionsordförande! Vi gör nu ett avbrott i debatten.
(Sammanträdet avbröts kl. 13.02 och återupptogs kl. 15.00.)

Uttalande av Prodi (fortsättning)
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är den fortsatta debatten om uttalandet av Prodi.

Myller
Herr talman, kommissionens utnämnde ordförande Prodi! Om och när vi nu förhoppningsvis hyser optimism och tillförsikt inför framtiden, kan vi konstatera att vi lever i en idealisk situation. Nu finns alla möjligheter att lotsa EU:s verksamhet i en bättre riktning som ökar medborgarnas tillit. Framför oss står en ny kommission som vid utfrågningarna förbundit sig att utveckla unionens verksamhet så att den blir öppnare, effektivare och lättbegripligare. Vi har även hört enskilda kommissionsledamöter i utfrågningarna säga att delområdeschefer är på väg att införas i kommissionen, personer som är förbundna att verka i nära samarbete med Europaparlamentet. Som ett kollegium har kommissionen genom sin ordförande försäkrat att den är redo för verkliga förändringar.
Vi har också i färskt minne den stränga reprimand som Europas medborgare utdelade vid juni månads parlamentsval. Den nuvarande situationen kan inte fortgå, utan unionen måste vidta brådskande reformer, som för in förfarandena och strukturerna i unionens samtliga institutioner i det nya årtusendet. Kommissionen måste hålla jämna steg med medlemsländernas och deras medborgares verklighet. Parlamentsledmoten Roth-Behrendt påpekade här en mycket viktig sak: kommissionen måste vid sina egna prioriteringar samt vid presentationen av dessa hålla i minnet medborgarnas verkliga orosämnen såsom miljöfrågor, en hållbar utveckling som helhet samt konsumentskyddsbehovet. Jag vill också här lägga till medborgarnas och samhällets jämlikhet.
Trots att jag vill påstå, att vi framför oss har alla möjligheter till något bättre, är jag rädd för att vi inte förmår dra nytta av denna möjlighet. Frågan är i första hand om den tillträdande kommissionen har förmåga att utföra genomgripande reformer, i stället för att nöja sig med att med en "omplåstringspolitik" dölja de verkliga problemen. Detta har vi inte råd med, och jag är säker på att verkliga reformer är att vänta, och följaktligen tillönskar jag den tillträdande kommissionen ett långt liv.

Pannella
Herr kommissionsordförande! Om vi skulle vara tvungna att välja mellan era kritiker och de skäl de har redovisat och er, så skulle vi ha så svårt att välja att vi kanske borde avstå, eller kanske till och med rösta för er, så svaga och ynkliga verkar de argument vara som de sista kommunisterna och Milosevic-anhängarna har rafsat ihop i denna kammare mot Nato och vårt land, de brittiska konservativa och även andra. Men vi måste bedöma er, avgöra om vi kan ge er vårt förtroende, på basis av era programförklaringar och på basis av det vi redan vet om er, oberoende av dessa förklaringar.
Som europeiska federalister kan vi absolut inte ge er vårt förtroende. Den politiska och programmässiga horisont som ni har beskrivit nämner inga av de viktigaste institutionella problemen eller något övernationellt perspektiv.
Som liberaler och fritänkare vet vi, även tack vare de programförklaringar som ni har avgett, att det finns en risk att man till Europa överför det postkorporativistiska och postfascistiska arv som var utmärkande för blandekonomin som bars upp av den italienska partitokratin.
Som italienare fruktar vi just, tack vare er, att den uppdelning av den partipolitiska och partitokratiska makten som strider mot all uppfattning om rättsstaten, all känsla av ett revolutionerat och reformerat Europa med frihet och rättssäkerhet och som omöjliggör alla framsteg i den riktningen, sprids på den kontinentala politiska scenen Det är därför vi och de andra som valts in på Bonino-listan med kraft meddelar att vi kommer att rösta nej och tydligt och klart vägrar att ge er vårt förtroende.

Krarup
Det är flera från min grupp som har talat i denna fråga. Personligen och som företrädare för den grupp jag representerar i Danmark måste jag säga att jag inte kan rösta för kommissionen. Jag vill framhålla två punkter. Den ena är att det politiska program som har lagts fram främjar en integration som går långt utöver vad som accepteras av 80 procent av den danska befolkningen och av de övriga medlemsstaternas befolkningar. Det är politiskt oacceptabelt. Det kommer att bli mera union i en omfattning som är ett hot mot våra nationalstater. Den andra punkten gäller bakgrunden. Bakgrunden till Prodi-kommissionen är ju som bekant den skandal som rullades upp i samband med den oberoende expertkommitténs första rapport i våras. Man skulle kunna tänka sig att parlamentet - som en förutsättning för att godkänna den nya kommissionen - krävde radikala förändringar, som förhindrade den systematiska misskötsel som förekommit tidigare, att man gjorde någonting åt den konstanta bristen på kontroll inom systemet, men det är det inte tal om. Under dessa utfrågningar har man accepterat en alltigenom bristfällig förklaring från de utpekade kommissionskandidaterna. Framför allt är det en skandal att en man som varit förutvarande kommissionsordföranden Delors högra hand, som bär ansvaret för inrättandet av de kritiserade säkerhetstjänsterna, kan ta sig igenom detta parlament utan att ställas inför så mycket som en enda kritisk fråga. Av dessa skäl är det omöjligt för oss att rösta för den nominerade kommissionen.

Suominen
Herr talman! I sitt tal nämnde professor Prodi helt riktigt hur viktiga samarbetspartners är för unionen. Han nämnde USA, Medelhavsområdet och till och med behovet av närmande mellan olika religioner. Jag kan ha lyssnat ouppmärksamt, men jag hörde honom inte nämna unionens nordliga dimension, området från Barents hav via norra Ryssland till Baltikum och Polen, samt å andra sidan från Skandinavien till Nordtyskland. I denna region finns de längsta gränserna mellan unionen och ansökarländerna, liksom den enda gränsen till den stora europeiska staten Ryssland. Jag hoppas att problemen och även möjligheterna inom detta område uppmärksammas av kommissionen. Samtidigt hoppas jag på en fortsättning för Rysslandsstrategin, trots att jag vet att skandalerna och problemen i Ryssland i dag utgör verkligt stora frågetecken. Den oberoende expertkommitténs rapport visar att strukturerna hos EU respektive kommissionen under årens lopp har sammanblandats och fördunklats vad gäller ansvar och maktförhållanden. Kommissionsledamoten Kinnock har sannerligen ett lika stort arbete framför sig som sagornas Herkules, då han övertar kommissionsledamot Liikanens arbete för att reformera strukturerna. Jag vill tillönska framgång och förväntar mig resultat.
Professor Prodi efterlyste mera glasnost. Detta är helt riktigt, då det handlar om relationerna till parlamentet. Jag stöder detta. Det förtjänar emellertid att påminnas om att Gorbatjovs Sovjetunionen föll samman på grund av för mycket glasnost och för litet perestroika. Ordet perestroika översätts bäst med "att bygga ett ny hus på befintlig grund". Sovjetunionen förtjänade att försvinna, medan jag inte önskar unionen ett sådant öde. Jag hoppas att Prodis kommission fäster avseende vid unionens perestroika, endast på så sätt kan unionen framskrida i frågor av substans och "bygga ett nytt hus på befintlig grund".

Soares
Ordförande Prodi! Jag vill börja med att applådera det viktiga omnämnandet ni gjorde, i början av ert tal i dag, av den tragiska situation som Östtimor genomgår. Jag vill dock fråga vad ni tänker göra konkret -naturligtvis i samarbete med FN - för att göra Östtimors självständighet möjlig och konsolidera den, en självständighet som nu är oåterkallelig, och för att skicka humanitär nödhjälp till Östtimors lidande befolkning?
Vad gäller ert tal i allmänhet, i vilket verkligt viktiga punkter togs upp som jag instämmer i, anser jag emellertid att ni inte tillräckligt underströk den sociala dimensionen i målen för den kommission ni företräder. Jag tycker att det faktum att ordet "sammanhållning" , med så stor symbolisk betydelse, har tagits bort från generaldirektoratet för regionalpolitik, är olyckligt. Jag medger att det chockerade mig att ni var så tydlig vad gäller frihandeln och företagens krav på konkurrenskraft och att kampen mot arbetslösheten, fattigdomen och den sociala utslagningen, vilka är verkliga gissel för Europeiska unionen, utelämnades eller omnämndes väldigt vagt.
Kommissionär António Vitorino, som gjorde en briljant framställning i detta parlament, framhöll behovet av att integrera flyktingarna och att effektivt skydda de etniska minoriteterna. Han lade fram ett förträffligt program för det område han har fått som sitt och det förtjänar medhåll och applåder från majoriteten i detta parlament.
Jag skulle vilja veta hur kommissionens ordförande personligen planerar att engagera sig för att lösa de mycket allvarliga sociala problem som fortfarande finns kvar i Europeiska unionen, och vilka, enligt min mening, borde utgöra en absolut prioritering för kommissionen?
(Applåder)

Doyle
Herr talman! Jag anser att ingen av oss får glömma det faktum att Europeiska unionen anses som ovidkommande och okänslig för krisen i vår värld i dag. Det stora problemet med förtroendet för våra institutioner har förvärrats på grund av problemen i kommissionen under de senaste månaderna.
Europeiska unionens hjälp till Balkan, på vår egen tröskel, ansågs i allmänhet som för liten, för sen. I fråga om Östtimor - och jag noterar , herr Prodi, vad ni uppgav i morse - var befinner vi oss? Två veckor efter det att världen fått vetskap om det mest brutala folkmordet efter att val hållits för att försöka införa grundbulten för demokrati som vi som parlamentariker i synnerhet bör hålla fast vid, har vi fortfarande inte kommit igång med åtgärder och inga reportrar anser oss betydelsefulla för att nå en lösning.
Medan parlamentet måste granska sin egen roll mycket noga, i synnerhet efter det dåliga deltagandet i de nyss genomförda valen i många medlemsstater - i bästa fall bevis på ointresse men mer troligt cynism och ringaktning från våra medborgare - är vårt arbete i dag att ta ställning till utfrågningarna av de valda kommissionärerna och på de sakargument som ordförande Prodi lagt fram.
Ja, Prodi, vi behöver "kraftfulla reformer i Europeiska unionens institutioner". Jag antar att det är er perestroika, att matcha med glasnost som ni refererade till, men inte en oändlig reform, inte ett tillstånd av ständig förändring. Vi behöver stabilitet och att kunna påbörja det politiska arbetet så snart som möjligt.
Jag stöder uppfattningen att kommissionens förbindelse med parlamentet liknar den som gäller mellan en regering och dess parlament. Men låt oss betänka att i de flesta parlament resulterar ett misstroendevotum för en enskild regeringsmedlem i att hela regeringen avgår, inte bara en enskild minister. Är det vad vi vill ha? Vi ger förvirrande signaler.
När vi kräver att resultaten från de senaste valen till Europaparlamentet skall återspeglas politiskt inom Europeiska kommissionen, hur långt skall vi inskränka och föreskriva de nationella regeringarnas val av kommissionär? Vi måste dra lärdom av våra utfrågningar. Vi får inte tillåta regeringar att använda kommissionen som ett pensionärshem för politiker som - för att använda ett konsumentuttryck - passerat "sista försäljningsdatum" eller som politisk belöning för gamla kompisar eller faktiskt för att exportera ett nationellt besvär till Europa. Samtidigt behövs det en viktig balans mellan kommissionen, parlamentet och regeringarnas rättigheter.
Vi har inget val, herr Prodi. Det gäller allt eller inget för ert nya kollegium. På det hela taget anser jag att vi måste godkänna det och stödja ert lag. Ja, vi är tveksamma om några enskilda men ansvaret för att se till att ingen av dem får ofördelaktiga rubriker under de kommande fem åren ligger hos er, inte hos oss, med tanke på den begränsade tiden för utfrågningarna i detta parlament.
Nyckeln till en framtid för ett trovärdigt Europa beror på om vi kan skapa lämpliga arbetsrelationer mellan kommissionen och parlamentet som bygger på ömsesidig respekt. Jag hoppas vi kan vara eniga om det. Jag önskar er alla lycka till.

Corbett
Herr talman! Med dessa utfrågningar har vi just genomfört ett förfarande som i fråga om detaljerad granskning och öppenhet inte existerar någonstans i våra medlemsstater. Tänk om var och en av våra nationella regeringar måste genomföra ett förfarande där de måste fylla i femtio sidor av svar i ett frågeformulär och genomgå tre timmars offentligt korsförhör och utfrågning innan det nationella parlamentet med ett förtroendevotum lät dem ingå i regeringen. Vi har uppnått något som vi kan vara stolta över.
Naturligtvis är detta ett nytt förfarande och ett ungt parlament där allt inte är perfekt. Några av frågorna var allt annat än välvalda. Det finns saker som kan förbättras nästa gång. Icke desto mindre tror vi med resultatet av detta förfarande på denna sida av kammaren att vi har fått en kommission som är en klar förbättring mot den tidigare. Det medges att det fanns frågor om tidigare verksamhet, rörande två kandidater i synnerhet, men båda har befriats från skuld av de nationella undersökningarna om deras aktiviteter och om ingen ny information framkommer blir det svårt för Europaparlamentet att gå vidare med detta ärende. Det faktum att kommissionens ordförande har försäkrat sig om en rätt som inte hans föregångare hade att avskeda en kommissionär, om detta skulle bli nödvändigt, innebär att vi kan vara säkra på - och vi skall bevaka detta - att om någonting nytt inträffar kommer vi att kunna vidta åtgärder.
Vi har inte försökt spela partipolitik eller nationell politik och småaktiga spel på denna sida av kammaren. Vi trodde att parlamentet i detta förfarande skulle uppträda professionellt och ansvarsfullt. Vi är nöjda med resultatet av de möjligheter vi getts i detta nya förfarande.

Van Velzen
Herr talman! Vi har här haft några utfrågningar, i vilka man kunde känna motsättningarna mellan kollektivt och individuellt ansvar. Det står naturligtvis klart att det enskilda ansvaret och hur det skall få form i den nya kommissionen kommer att vara en viktig fråga under de närmaste åren. Om man ser tillbaka i tiden så har det kollektiva ansvaret betonats mycket. Om man läser rapporten från expertkommittén, den senaste rapporten som just redovisats, så har det dock varit annorlunda i praktiken. Då har praktiken främst grundats på principen om att inte gripa in. Jag lägger mig inte i dina affärer och du lägger dig inte i mina och till sist är det ingen som är ansvarig. Det har också kommit fram på ett pinsamt sätt. Jag tror att det är en utmaning att byta ut den principen mot ett verkligt kollektivt ansvar. Hur kan man då ge form åt ett sådant kollektivt ansvar?
Jag skulle egentligen vilja föreslå Prodi följande: Han lägger fram ett årsprogram. I det årsprogrammet står det naturligtvis också vad som skall göras i de olika generaldirektoraten. Skulle man nu kunna tänka sig att de olika enskilda kommissionärerna gör ett antal politiska resultatåtaganden i ett sådant årsprogram? Ni förblir ansvarig som kollektiv, men även i det kan ni tydligare ange vad varje kommissionär skall uträtta det året. Då kan ni därefter också påpeka det för honom eller henne. Jag skulle vilja yrka för ett sådant system.
Återstår då den obehagliga frågan om straffrättsliga processer skulle inledas mot ett antal, en eller fler, kommissionärer. Jag utgår från att herr Prodi skall avskeda en kommissionär som hamnar i en straffrättslig process. Jag utgår även från, och det står också i expertkommitténs rapport, att om en kommissionär medvetet vilseleder parlamentet så skall den kommissionären avskedas.

Gröner
Herr talman! Herr utnämnde ordförande Prodi, vi socialdemokrater är besvikna. Trots era löften har ni inte med ert team lyckats uppnå en bättre balans mellan män och kvinnor. Europeiska kommissionen är och förblir en mansdomän. Amsterdamfördragets uppdrag att bekämpa varje form av diskriminering förblir åtminstone för kvinnornas del en svag förhoppning. Det är möjligt att vi talar samma europeiska språk, men ni har ändå inte förstått oss.
Frågan om gender mainstreaming från utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor besvarades inte av en tredjedel av era kandidater. Det socialdemokratiska kravet är och förblir - jag poängterar förblir - i framtiden en kvinnlig kommissionär för lika möjligheter som har den rätta kompetensen. Vi kräver att kollegiet och ni som chef utvecklar ambitioner för gender mainstreaming, ambitioner som kan leda till en mätbar utveckling och förbättring. Diamantopoulou som förutom sysselsättning och sociala frågor även ansvarar för lika möjligheter har visserligen visat ett starkt engagemang, men hur skall hon kunna agera, herr Prodi, när ni redan i förväg satte munkavle på henne, och när kampen mot våld och icke-diskriminering överläts åt någon annan?
Ni talar om en ny balans, om ett nytt partnerskap, men vänder er inte med ett ord till Europas kvinnor som ändå utgör hälften av alla medborgare.
Vi vill att ni ser till att det sker substantiella förbättringar i fråga om inkomst och tillgång till makt och pengar, och att ni kämpar tillsammans med oss mot den dagliga diskrimineringen av kvinnor och våldet mot kvinnor.
Tanken på en stor europeisk familj är otänkbar utan kvinnornas insats!

Elles
Herr talman! Jag vill ge några synpunkter på utfrågningarna, deras resultat och de element som fortfarande krävs för samarbetet mellan den tillträdande kommissionen och parlamentet.
Beträffande utfrågningarna anser jag som Corbett att de har utgjort en god start, men det finns flera saker som måste förbättras när förfarandet inleds igen 2004, till exempel möjligheten att rösta om enskilda kommissionärer efter ett utskott eller åtminstone en vägledande omröstning för att granska om utskottet verkligen var för eller emot. För det andra måste vi ges tid under utfrågningarna att följa upp frågor, något som klart visade sig behandlades olika av utskotten. Sist men inte minst bör utskotten tilldelas lika långa utfrågningstider. Fiskeriutskottet till exempel fick bara en timme medan andra utskott fick tre timmar. Vi i parlamentet måste reda ut dessa detaljer.
När det gäller resultaten och utan att hänföra till enskilda kommissionärer har många i min grupp redan angett vilka aktörer som varit bra och mindre bra i den tillträdande kommissionen. Vår konservativa ståndpunkt har fastställts av de konservativas ledare McMillan-Scott. Vi har en obalans i kommissionen, och det är där som jag anser att vi måste göra framsteg.
För det första, mot bakgrund av vår erfarenhet från ansvarsfriheten för år 1996 för vilket jag var ansvarig, kan vi verkligen vara säkra på att en tillträdande kommissionär avgår om vi röstar emot den kommissionären? För det andra, hur kan vi vara säkra på att vi skall få den information som vi behöver. Slutligen, vad beträffar uppförandekoden måste vi få säkra besked om att en befordran skall grundas på meriter och att en befordran till de högsta posterna i kommissionen skall erfordra förvaltningskompetens, vilket inte alltid har varit fallet hittills.
Dessa är viktiga krav åtminstone för min grupp. Vi vill att dessa skall ingå i vårt avtal mellan kommissionen och parlamentet eftersom det antal som avstår eller röstar emot kommissionen i morgon vid den slutliga omröstningen kommer att bero på hur långt man kommit att uppfylla dessa krav tills i morgon.

Morgan
Herr talman! Ni har en stor uppgift framför er och ingen är mer medveten om detta än budgetkontrollutskottet. Den mest prioriterade frågan måste vara dagordningen för reformarbetet. Om ni inte kan ge besked om detta kommer vi alla att bedöma er mycket hårt och alla kommer att lida som resultat av detta. Men som Neil Kinnock sade i går, ni kommer att bedömas för vad ni åstadkommer och inte efter vad ni säger.
På socialisternas vägnar i budgetkontrollutskottet vill jag framförallt kommentera herr Kinnocks framförande vid utfrågningen. Herr Kinnocks meritlista inom kommissionen är oöverträffad och vi godtar helt hans löfte att godkänna kollektivt ansvar i fråga om tidigare problem och samtidigt vara överens om att han inte har någon individuell skuld. Transportdirektoratet har fungerat och skötts exemplariskt och vi anser att med hans erfarenhet av att förnya labourpartiet i Storbritannien har han lämpliga kvalifikationer att utföra detta arbete. Om man kan vända labourpartiet från det bedrövliga skick som det var i 1980 till positionen 1990 då vi svepte undan allt, då måste ni verkligen kunna utföra mirakel.
Vi konstaterar kommissionens åtagande om dagordningen för reformarbetet och i synnerhet, herr Prodis, ert åtagande att samråda med Europaparlamentet om reformprogrammet. Vi förväntar oss att detta sker innan det läggs fram i februari. Vi konstaterar åtagandet att samråda om ändringen av tjänsteföreskrifterna som gäller några av Elles synpunkter, nya förpliktelser rörande "whistle-blowers" och nödvändigheten att ta fram nya disciplinära förfaranden. Idén att uppförandekoden skall ge rättslig effekt är också något vi är positiva till och översynen av kommissionens förvaltnings- och kontrollsystem. Vi förväntar oss ett aktivt samråd med parlamentet hela tiden och vi betvivlar inte att kommissionären skall uppfylla sitt åtagande i dessa frågor. Vi har dock farhågor vad gäller kommissionens hänsynstagande till att OLAF är oberoende. Vi kommer inte tillåta er att spela med budgeten i denna fråga. Detta är inledningen av reformprocessen och vi ser nu fram mot några åtgärder.

Talmannen
Herr Cashman, angående arbetsordningen?

Cashman
Herr talman, jag ber om ursäkt för att jag måste ställa en andra ordningsfråga fast jag fortfarande inte har gjort mitt jungfrutal i denna kammare. Jag skulle vilja påpeka för min kollega att i Amsterdamfördraget hänvisas till att stoppa diskriminering inte bara mot kvinnor utan mot en hel rad minoriteter på grundval av ras, etnisk tillhörighet, sexuell läggning, handikapp. Detta är något som jag hoppas att kommissionen skall ta itu med som helhet och inte bara som en ordningsfråga, lika möjligheter för kvinnor.

Talmannen
Cashman, jag måste informera er om att detta inte var någon ordningsfråga. Var snäll och följ reglerna.

Theato
Herr talman, professor Prodi, kära kolleger! I de 19 utfrågningarna av de framtida kommissionärerna hörde vi genomgående de välklingande begreppen insyn, effektivitet, ansvar och redovisningsskyldighet. En heltäckande reform, inte bara på vissa områden, kommer att ske så som ni, professor Prodi så trovärdigt har försäkrat oss. Men det är en svår uppgift för herr Kinnock, för det räcker inte med bara löften! De måste snarast följas av praktisk handling helt öppet gentemot parlamentet. För oss är det konstruktiva samarbetet med kommissionen en förutsättning för att vi för medborgarnas skull skall kunna varaktigt förbättra den i dag så beklagansvärda bilden av Europa.
Rent konkret är det tre punkter jag vill ta upp som har med budgetkontrollen att göra. Punkt ett: Praxis brukar vara att budgetbefogenhet och ekonomistyrning är skilda åt. Ni professor Prodi har sammanfattat dessa två områden till ett enda. Hur ser ni på ett eventuell särskiljande av dessa båda områden, antingen nu eller i framtiden? Befarar ni inte en intressekonflikt?
Punkt två: Det ni sade om informationen till allmänheten fann jag glädjande. Jag skulle önska att denna öppenhet även gällde vårt utskott, i synnerhet i samband med ansvarsfriheten, där vi har anspråk på en viss kvalitet på den information som vi begär från kommissionen. Vi vill i framtiden inte först genom massmedia få ta del av var det finns svårigheter, bristfällig förvaltning och annat.
Punkt tre: OLAF, den nya enheten för bedrägeribekämpning. Den personal som begärdes i år räcker inte till på långa vägar. Tyvärr har fru Schreyer inte tydligt uttalat sig beträffande ytterligare 15 tjänster - det vill säga 30 totalt - i år. Svaren på gårdagens sammanträde i budgetkontrollutskottet tydde inte på någon förändring i kommissionens eller dess förvaltnings hittills reserverade hållning. Här återstår mycket att göra på enheterna! Det gäller även arbetet med de 30 ouppklarade fallen på UCLAF-OLAF:s lista, för att inte tala om de övriga 900 fallen. Jag förespråkar att orden insyn, effektivitet, ansvar och redovisningsskyldighet skall fyllas med innehåll!

Donnelly
Herr talman! Mycket har sagts i dag om tidigare cynism och hyckleri, men jag vill säga till er att det finns inget mer cyniskt eller skenheligt än människor som redan har anmält att de tänkte rösta emot kommissionen med synpunkter på utfrågningsförfarandet. En del av denna kammare meddelade till och med innan utfrågningarna inleddes att de avsåg att förkasta kommissionen. Vi behöver framstegsvänliga krafter i denna kammare - och jag uppmanar personer som van Velzen och andra - att förena sig efter omröstningen i morgon för att arbeta tillsammans med den nya europeiska kommissionen så att vi faktiskt kan gå framåt i vårt arbete, eftersom vi haft nio månaders stillastående verksamhet. Vi måste stoppa det politiska gerillakrig som pågår i kammaren. Vi måste arbeta tillsammans.
Jag vill gärna kommentera det faktum att två medlemmar av den eventuella kommissionen har kritiserats. Herr Prodi, vi erbjuder inte Europeiska kommissionen en frisedel Vi kommer att noga följa vad ni och era kollegor gör. Men vi vill inte se medlemmar av denna kommission förföljda av pressen i någon av denna unions medlemsstater. Om det framkommer bevis, kommer de att presenteras och vi litar på att ni vidtar åtgärder om så behövs. Vi kommer att rösta inom socialistgruppen i Europaparlamentet, men inte på partipolitisk grund utan på objektiva grunder från utfrågningarna och de frågor vi hade besvarat under de senaste veckorna.
Låt mig på nytt ta upp den synpunkt som framfördes av van Velzen eftersom jag anser att denna process sker i två etapper. Vi har hört talet av kommissionens ordförande och vi har hört utfrågningarna men den andra etappen är Europeiska kommissionens arbetsprogram. Arbetsprogrammet bör bli en spännande anvisning om vart Europeiska unionen är på väg och vad den avser att utföra. Tidigare, även under Delors och Jacques Santers tid, tänkte man inte så, men den andra etappen är avgörande. Detta är skälet till att jag är överens med van Velzen om att vi måste se till att allmänheten förstår och är insatt i detta arbetsprogram och att programmet är viktigt för allmänheten och vi måste arbeta tillsammans med er för att genomföra det arbetsprogrammet.
Vi har fått en bra start med utfrågningarna och efter omröstningen i morgon måste vi låta de progressiva krafterna i denna kammare arbeta tillsammans med kommissionen för att genomföra vad Europas folk vill.

Palacio Vallelersundi
 Herr Prodi! Jag talar inte som företrädare för någon politisk grupp eller för någon delegation. Jag talar i eget namn och för oss som delar vissa åsikter. Vissa åsikter som man skulle kunna sammanfatta på följande sätt: till att börja med vet vi att Europa har skapats utifrån två dialektalt konstruktiva krafter: de som, medvetna om historiens betydelse, försvarar den nationella statens bestående och giltighet och de andra som med större frimodighet, tänker sig en framtid med större integration, vars politiska definition vi fortfarande saknar, och kanske är det en av fördelarna med detta byggande.
Herr Prodi, jag talar för dem som delar era principer, som delar ert program, som delar er tanke att Europa bör skapa en ny ordning för fred, framgång och stabilitet, som bör präglas av coraggio, ambizione och visione, dvs. mod, ambition och vision.
Och med avseende på dem, herr ordförande, anser jag att vi bör respektera den viktiga balans som har präglat fördraget. Därför bör vi bland annat respektera kommissionens initiativrätt. Och vi bör givetvis se till att fördragen, lagtexterna och arbetet i institutionerna bättre överensstämmer med det som samhället kräver. Och det samhället kräver är något annat - det har ni själv sagt, herr Prodi - man kräver realism, man kräver att vi står i närmare förbindelse med samhället.
Därför kan jag inte, som företrädare för dem i vars namn jag talar, annat än poängtera ert löfte om att man under regeringskonferensen kommer att skapa den genomgripande reform som begärs av medborgarna och vars nödvändighet de har visat på genom sitt dåliga valdeltagande.
Man måste anpassa texterna och attityderna till dagens samhälle, utan att för den skull förlora det som har utgjort grunden för gemenskapsbygget.
Herr ordförande Prodi, lycka till med den nya kommissionen som utan tvekan kommer att godkännas i morgon.

Berès
Herr Prodi! Den socialistiska delegationens ledamöter är måna om att institutionerna skall fungera effektivt, vilket betyder att en stark kommission snarast behöver tillsättas, med respekt för fördragen, dvs. genom att ert och vårt mandat sammanfaller.
Vi har också en viss känsla för politiskt ansvar och vi kommer därför att i morgon rösta för att ni skall tillsättas, eftersom vi anser att kommissionens sammansättning, efter överenskommelse med rådet, är balanserad. Vi har bedömt kvaliteten på er kommissions ledamöter. Men som ni vet, som ni kan gissa, innebär det inte på något sätt en in blankofullmakt, en förtroenderöst.
För oss stämmer det inte politiskt. Vi väntar på er när det gäller programmet. Vi förväntar oss åtaganden, för att fastställa och försvara den europeiska sociala modellen, för att, såsom Amsterdamfördraget uppmanar er till, återupprätta politiken för konkurrens med andra politiska frågor. För att inte bara de berömda strukturreformerna för arbetsmarknaden skall resultera i ytterligare arbetslöshet. För att ni äntligen skall beakta dessa stora arbeten som bör göra det möjligt för Europa att få en tillväxt som skapar sysselsättning, och som inte kastar ut ytterligare tusentals arbetslösa på gatan.
Vi förväntar oss också att ni genomför en utvecklingspolitik som gör det möjligt för Europa att behålla sin ställning i solidariteten mellan nord och syd. Vi förväntar oss också att få veta hur ni anser att de internationella normerna bör utarbetas. Anser ni att det åligger WTO att ta fram vad som skall vara Europeiska unionens interna rättsordning, eller tycker ni att det åligger oss att fastställa regler som skall fungera som ram?
På det institutionella området är vi glada över era ståndpunkter för en bredare definition av mandaten från regeringskonferensen, och vi väntar med intresse på rapporten från era tre sakkunniga. Men vi väntar otåligt på att få veta vem i er kommission som skall ansvara för att utarbeta och redigera stadgan över rättigheter, och vi har också frågor till er om denna diskussion om den framtida utformningen av unionen. Det är en brådskande fråga för kommissionen.
Kort sagt, inrättandet av er kommission har gjort det möjligt att skapa en ny relation mellan er institution och vår. Det gläds vi åt. Parlamentet har här visat prov på vad som skulle kunna vara ett modernt och demokratiskt parlament. Vi förväntar oss detsamma från er institution och under sådana förhållanden har ni vårt stöd.

Talmannen
Låt mig få meddela att jag i enlighet med artikel 37.2 i arbetsordningen har erhållit sju resolutionsförslag. Dessutom har jag från talmanskonferensen fått ett förslag till beslut angående valet av den utnämnda kommissionen.
Omröstningen om dessa resolutionsförslag och förslaget från talmanskonferensen kommer att äga rum i morgon, onsdag, kl. 12.00.

Varela Suanzes-Carpegna
Herr Prodi! Jag vänder mig till er i min egenskap av ordförande för parlamentets fiskeriutskott.
Vi har inte hört er säga något om fisket, trots att ni säkert är medveten om att det är tusentals fiskare som är beroende av det, tusentals familjer, tusentals företag som bistår fisket och bearbetar produkterna som är nödvändiga för Europeiska unionen, arbetstillfällen som dessutom är förlagda till områden och europeiska regioner som är starkt beroende av fisket.
Jag har valt att vara mycket tydlig i mitt anförande, herr Prodi, och kan tala om för er att herr Fischler, vars goda kunskaper om jordbruk ingen betvivlar, inte kan något om fiske. Det medgav han själv då han trädde fram, och det har han också visat. Ändå avlade han ett slags politisk löfte som jag vill påminna er som utnämnd ordförande om.
Herr Fischler avlade muntligen ett politisk löfte om att behålla det nuvarande generaldirektoratet för fiske, och ändrade därmed den förklaring som han skriftligen hade avgett i sitt frågeformulär och accepterade alltså att man behåller det nuvarande generaldirektoratet för fiske. Nuvarande gör jag rätt i att säga, eftersom det rör sig om ett särskilt generaldirektorat, för fisket, med generaldirektoratstatus.
Det säger jag eftersom det rör sig om ett villkor sine qua non som vi har fastställt i vårt utskott och det meddelades i ett brev till er som jag själv har undertecknat. Därför ber jag att ni verkligen tar fasta på det; och det samma ber jag herr Kinnock som sitter till vänster om er, som vice ordförande och ansvarig för reformen, med tanke på att det är ett villkor sine qua non för att bevara det parlamentariska förtroende som vi har gett herr Fischler i vårt utskott.
För det andra vill jag även påminna er om att herr Fischler har sagt att vi skall få ett skriftligt mandat inför förhandlingarna om det viktiga fiskeavtalet med Marocko, en mycket brådskande fråga för att parlamentet skall kunna behålla budgetreserven för det anslag som rådet har fastställt, så att det inte blir er kommission, herr Prodi, som är skyldig till att avtalet saknar finansiering i framtiden.

Katiforis
Herr ordförande för Europeiska kommissionen! Jag skulle vilja börja med den punkt som nämndes av Donnelly, den andra delen av ert uppdrag, arbetsprogrammet. Jag anser nämligen att det kollektiva och personliga ansvaret visserligen är en allvarlig fråga, men att det framför allt är arbetsprogrammet som kommer att spela en avgörande roll för arbetet med att återupprätta Europeiska kommissionens status och effektivitet.
Reaktionerna på detta program kommer att innebära både passivitet och invändningar, såväl när det utformas som när det skall genomföras. För att övervinna dessa reaktioner, herr ordförande, krävs det både originalitet och kraft, och jag hoppas att ni är i besittning av båda dessa egenskaper. Efter att ha hört era hittillsvarande anföranden är det nämligen många av oss som ifrågasätter om ni har dessa egenskaper. Framför allt har vi inte fått tillräckliga belägg för det nytänkande som krävs för att ta itu med Europeiska unionens djupa förtroendekris, när det gäller arbetslösheten och säkerhetsfrågorna.
Ni nämnde Balkan, herr ordförande. Det är bra att Europa inser Balkanhalvöns betydelse, och jag delar er uppfattning om problemets akuta karaktär. Ni har rätt, när ni säger att Balkanstaterna inte kan exportera sina konflikter till det övriga Europa, men ni har inte rätt, när ni markerar avståndstagande och säger åt dem att de måste lösa sina problem själva för att bli accepterade.
Europa, herr ordförande, importerade Balkanproblemen redan då man beslutade att, t.o.m. med vapenmakt, åstadkomma en lösning på dessa problem. Och det är inte bara Balkan, låt oss nämna tingen vid deras rätta namn. Om ett kandidatland t.ex. hotar att angripa ett av unionens medlemsländer, måste man naturligtvis säga till landet i fråga att ett angrepp mot ett medlemsland är liktydigt med ett angrepp mot samtliga medlemsländer. Det vore orimligt att inte säga något, under förevändningen att det inte finns någon gemensam europeisk gräns. Jag hoppas, herr ordförande, att ni vid regeringskonferensen skall vara stark nog att föreslå åtgärder som kan skapa en sådan gräns och skapa den känsla av trygghet som många av oss saknar.

von Wogau
Herr utnämnde kommissionsordförande! Den nya kommissionen har stora uppgifter framför sig. Vi har i dag en gemensam penningpolitik som utformas av Europeiska centralbanken. Det vi dessutom behöver är en gemensam ekonomisk politik. Dit hör en konsekvent tillämpning av konkurrensbestämmelserna; dit hör en konsekvent tillämpning av stabilitets- och tillväxtpakten, dit hör gemensamma minimibestämmelser angående skatter och dit hör även vissa grundläggande principer.
Jag är övertygad om att en sådan gemensam ekonomisk politik enbart kan lyckas om den utformas enligt principerna om en social marknadsekonomi. Då behöver vi - och det, herr kommissionsordförande, är en annan fråga som ni särskilt har tagit upp - vissa projekt som är synliga för medborgarna.
För det första: Jag vet att det förekommer kritik på den punkten, men säkerheten för livsmedlen är en grundläggande fråga för medborgarna, samtidigt som det hindrar den gemensamma marknaden från att fungera ordentligt. Jag vill uppmuntra er personligen, herr kommissionsordförande, att ta er an denna fråga, dels för att den tycks vara av grundläggande betydelse för medborgarna, dels för att den gemensamma marknaden skall fungera.
För det andra bevakandet av luftrummet: Amerika har en särskild instans för detta, något som ni även nämnde i ett av era första tal. I Europa har vi tre instanser som ägnar sig åt den frågan. Det är en olidlig situation för flygbolagen, och det är farligt för medborgarna. Det uppfattar jag som den andra viktiga prioriteringen.
För det tredje: den fortsatta avvecklingen av monopol. I samband med kostnaderna för telefon, kostnaderna för elektricitet visar det sig nu för första gången, att avvecklingen av monopol i praktiken innebär konkreta fördelar för medborgarna. Jag anser att det borde uppmuntra oss att fortsätta på den vägen, även på områdena post, energi, telekommunikation och järnvägar, där det råder liknande förhållanden. Avvecklingen av monopol är enligt min åsikt en politik till förmån för Europeiska unionens medborgare.

Van den Berg
Herr Prodi! För de nederländska socialdemokraternas räkning hoppas jag att vi i och med utnämningen av den fulltaliga kommissionen i morgon kan dra ett streck över hela krisen. Ni har vårt stöd, särskilt på alla de villkor som ni själv ställt upp. I morse höll ni ett tal och vi har hört mycket i våra hearings. En sak som vi fortfarande saknar väldigt mycket är den sociala sidan. I första hand den sociala sidan i världen. 125 miljoner barn går i dag inte i skolan. Därmed har de ingen framtid i den här världen, vår värld är inte millennium-proof. Jag skulle gärna vilja att programmet i januari blir ett ambitiöst sådant av Patten, Lamy och Nielson och er kommission för att på den punkten låta Europa vara socialt utåt och sedan socialt inåt.
Solidariteten och den fria marknaden och nödvändigheten av förnyelse fungerar endast om alla får vara med. Det finns i dag för många som är utestängda, även i vår egen europeiska värld. På grundval av den solidariteten, utåt och inåt, skulle vi gärna vilja bedöma er och ert program i januari. För vår del betraktar vi samtliga kommissionärer och hoppas att vi kan göra en förtroendeingivande ny början i Europa, såsom van Velzen så fint angav hur det skulle kunna fungera i programmet. Vi skulle gärna hålla var och en av er personligt ansvarig och kollektivt som parlament vilja nå ett gott resultat tillsammans med er som kommission.

Chichester
Herr talman, jag skulle vilja ta upp frågor om procedurer och av vikt med hänsyn till utfrågningen av kommissionskandidater. Enligt min åsikt fanns det brister i dessa utfrågningar eftersom det gavs otillräcklig tid för utskotten att fullfölja sin utfrågning. Jag talar av egen erfarenhet från utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi. På grund av att vi måste ge delegationer från andra utskott utfrågningstid fick varken medlemmarna i min grupp eller i vårt utskott och inte heller medlemmarna i delegationerna tillräcklig tid för att ställa alla de frågor som de önskade till kommissionskandidaterna Liikanen och Lamy. Detta är mycket beklagligt.
En annan brist i utfrågningarna var att en vägledande omröstning inte ägde rum i slutet av varje utfrågning. Jag vet att det finns olika åsikter om denna fråga, men jag anser att utan en vägledande omröstning kan man inte exakt fastslå den avgörande faktorn om ledamöterna anser att kommissionskandidaten är kompetent eller inte.
Låt mig komma till kärnpunkten. Jag har nämnt två kommissionskandidater, men det fanns en tredje som frågades ut av oss, kommissionskandidat Busquin. Det var ingen tillfällighet att detta var en utfrågning utan delegationer från andra utskott och vi hade mer tid för utfrågningen. Tyvärr var en majoritet av kollegorna i utskottet inte nöjda med Busquins svar om sin delaktighet i tidigare ekonomiska skandaler eller hans svar om sin kompetens på posten och om han skulle känna ansvar och kunna utöva ledarskap för de uppgifter som kommissionen skall genomföra. Färska nyheter har framkommit i Sunday Times denna helg sedan utfrågningen som kastar ytterligare tvivel om Busquin var sanningsenlig i sina svar till parlamentet. Jag har bett ordföranden att beakta detta ärende. Så tyvärr, herr Prodi, skulle han bli en bristfällig kommissionär.

Martelli
Herr ordförande Prodi! I de italienska socialisternas namn hoppas jag att parlamentet ger er sitt odelade förtroende. Overksamheten har varat alltför länge nu. Vi behöver en stark kommission. Utan en stark regering riskerar dessutom parlamentet att komma bort i hanteringen.
Inkörningsperioden kunde inte ha blivit svårare. Den föregående kommissionen hamnade i kris just medan Europa stod i lågor! Och om det inte hade varit för Emma Boninos insatser hade kommissionen över huvud taget inte existerat när det gäller tragedin på Balkan. Men hos medborgarna, hos de europeiska folken dröjer ett intryck av bräcklighet kvar, om inte till och med av kraftlöshet. Ett intryck av oroande svaghet just när det gäller den avgörande frågan, den fråga där Europa saknades, nämligen att garantera freden på vår kontinent.
Ni talade om ett folkens Europa, snarare än ett institutionernas Europa. I visionerna och i de europeiska folkens känslor är Europa redan ett enda från Atlanten till Ural, från tundran till Anatolien. Ni har med all rätt angett utvidgningen av unionen som Ert första mål, utvidgningen till de stater som är redo och som ingår i olika grader av samarbetet i koncentriska cirklar av virtuellt medlemskap med de stater som ligger närmast, men som ännu inte är klara att inträda. Ni talade om partnerskap med Ryssland och Ukraina och ett kulturellt partnerskap med samtliga Medelhavsländer. Och alla dessa skulle krönas av ett gemensamt och förstärkt ledarskap tillsammans med USA.
Men herr Prodi, är det så säkert att denna vilja delas på andra sidan Atlanten? Ni har naturligtvis läst gårdagens förklaringar från den amerikanske försvarsministern som redan lägger på haspen när det gäller ett gemensamt europeiskt försvar. Och herr GUSP är ingen annan än den före detta generalsekreteraren för Nato, det Nato vars gränser redan går i Warszawa och Budapest, medan unionens gräns går i Berlin.
Utvidgningen är den viktigaste prioriteringen, men den är inte problemfri, inte bara i förhållande till andra länder, utan också vad gäller unionen själv. Och här tänker jag inte bara på den bristande balansen mellan ambitiösare mål och en mindre budget. Om vi inte vill förlora i soliditet det vi vinner i utsträckning, om vi vill ge en själ åt marknadens och den gemensamma valutans Europa, om vi vill återvinna medborgarnas och folkens förtroende, så måste vi arbeta gemensamt - kommission, parlament och råd - med det enda som kan ge en starkare bas och en nytändning, nämligen ett europeiskt medborgarskap, ett fördrag om rättigheter, en äkta konstitution. Vad är det för mening med att garantera en fri rörlighet inom gemensamma gränser, samtidigt som man bibehåller femton olika rättssystem när det gäller invandring och politisk asyl? Vad är det för mening med ett gemensamt parlament som sätts samman på basis av femton olika valsystem? Det finns en ny skiljelinje, ett gemensamt medborgarskap. Detta är den framtidsfråga som vi vill be er att fokusera på från och med nu och till januari.

Jarzembowski
Herr talman, ärade herr utnämnde kommissionsordförande, ärade kommissionärer, kära kolleger! Donnelly anklagade oss tidigare för att ha gjort hycklande falska angrepp mot kandidaterna till kommissionärsposterna. Jag kan bara säga att den som lyssnade på Brian Simpson i morse över huvud taget inte kunde känna igen honom. Det måste vara den socialistiska linjen. Brian Simpson angrep Palacio på ett obegripligt och oförskämt sätt, och jag vill som företrädare för min grupp bestämt avvisa dessa angrepp mot Palacio. I verkligheten ser det annorlunda ut.
Utskottet har med stor majoritet erkänt Palacios fackmässiga kvalifikationer. Utskottet har bekräftat att de prioriteringar som Palacio lade fram såväl skriftligt som muntligt speglar parlamentets åsikt. En majoritet i utskottet var också nöjd med Palacios svar på socialisternas anklagelser i samband med undersökningen om skenbidrag i Spanien. Palacio visade på ett övertygande sätt att det spanska parlamentets undersökningskommitté har förklarat alla anklagelser mot henne som ogrundade. Vi vill därför bestämt avvisa angreppen från socialisterna som ständigt skall dra fram denna gamla historia och ständigt göra anspelningar på den. Vi ser fram emot att samarbeta med Palacio.
Herr kollega, ni får gärna tala när det är er tur, men ni får inte stjäla av min tid!
Lika väl som samarbetet med Palacio kommer att fungera, lika väl kommer det att fungera med den utnämnde kommissionären för regionalpolitik, kollegan Barnier. Han har tack vare sin politiska erfarenhet som nationell minister, men även som ordförande för en regionalförsamling, alla förutsättningar att förstå, praktisera och förverkliga regionalpolitiken. Han sade något som verkligen övertygade mig, nämligen: "Ja vi iakttar principen om subsidiaritet, det vill säga det är i första hand medlemsstaterna, regionerna som avgör, men jag som kommissionär är ansvarig för att regionalpolitikens mål uppfylls, och jag kommer också att ta mitt ansvar." Därför ser vi också fram emot samarbetet med er, herr Barnier!

De Rossa
Herr talman! Man undrar vad man kan säga på två minuter om utnämningen av en kommission. Jag vill önska er alla lycka till: herrar Prodi, Kinnock och alla andra som tar på sig enorma ansvar å Europeiska unionens folks vägnar. De är mycket stora ansvar eftersom de gäller det sätt som folk skall leva sina liv under de kommande årtiondena. Det finns människor i Europa som dödar varandra på grund av skillnader i religion, etnisk tillhörighet och nationalitet och människor som går och lägger sig hungriga eller är utan bostad och människor utan adekvat hälsovård. Detta är problem som Europa måste lösa i partnerskap, inte bara mellan kommissionen och parlamentet utan även mellan kommissionen, parlamentet samt medlemsstaternas regeringar och parlament. En av de uppgifter vi bör försöka arbeta med under de kommande fem åren att skapa ett närmare partnerskap mellan nationella och regionala parlament och den europeiska unionsnivån.
Om vi skall kunna utveckla ett Europa där våra folk är delaktiga i måste vi ge dem en roll i skapandet av detta Europa och deltagandet i detta Europa. Det enda sättet att uppnå detta är att ge Europas sociala dimension - den sociala konvergens som behövs i Europa - samma betydelse som vi ger monetär och ekonomisk konvergens. Vi kan inte skapa ett Europa som människor skall känna tillhörighet till om vi enbart pratar om ekonomi och pengar hela tiden Vi måste diskutera sociala frågor, kulltur och det som berör människor i det dagliga livet. Vi måste visa att denna unions politik kan lösa deras problem.

Pronk
Herr talman! Jag var mycket förvånad över kollega Donnellys påhopp på kollega van Velzen. Donnelly verkar fortfarande utgå från den gamla marxistiska principen att det socialistiska partiet alltid har rätt och var och en som avviker från det har alltså fel. Det var dock inte det jag skulle tala om i dag. Herr talman, jag vill i egenskap av samordnare för utskottet för sysselsättning och socialfrågor tala om utfrågningen av Diamantopoulou.
Kommissionskandidatens svar vid utfrågningen var i princip tillfredsställande. Det är tydligt att inte alla höll med henne men hela utskottet för sysselsättning och socialfrågor anser att de svar som gavs ger en god grund för ett samarbete i framtiden. Det gäller även för den största delen av ledamöterna i Europeiska folkpartiet. Den här kommissionären hör inte till dem som PPE fört fram invändningar mot.
Ändå kan det göras randanmärkningar. Den tilltänkta kommissionären var inte beredd att acceptera ett intensivare samarbete med Europaparlamentet vad avser sysselsättningspakten och dess vidare utveckling. Det rör sig här om det berömda toppmötet i Köln. Det finns en stor risk för att den existerande framgångsrika processen från Luxemburg stoppas in i en misslyckad Köln-gryta utan att parlamentet engageras. Kommissionen måste därför se till att parlamentet alltid är engagerat i processen. En annan kritisk punkt, speciellt framförd av våra brittiska kolleger, är avregleringen. Den bör kommissionen också fortsätta i den mån det kan skapa sysselsättning. Non-governmental organisations ställning i den sociala sektorn har ännu inte fastställts. Det måste så snabbt som möjligt komma en rättslig grund som gör det möjligt för organisationer för funktionshindrade, äldre, barn och familjer att bilda en verklig civil society på europeisk nivå. Den sociala dialogen är mycket viktig. Europa kan skatta sig lyckligt att den sociala dialogen givit så mycket. Den sociala dialogen får dock aldrig, herr Prodi, bli ett skäl för kommissionen och parlamentet att frånsäga sig sitt politiska ansvar. Så länge parlamentets roll vid bedömningen av resultaten av den sociala dialogen inte reglerats bör en tillfällig lösning hittas.
Slutligen, herr talman, uppskattar jag verkligen att kommissionären vid utfrågningen så ingående tog upp mitt betänkande som syftar till att åstadkomma en sorts luxemburgsk process vad avser den sociala säkerheten i medlemsstaterna.

Pomés Ruiz
 Herr Prodi! Ni får lov att representera hoppet om att det som parlamentet under lång tid har begärt skall komma att förverkligas. Jag fängslades av era ord här i plenisalen, då ni sade att ni kommer att agera, att ni inte kommer att vara rädd för att göra fel, att ni visserligen föredrar att vara säker, men om ni gör fel genom att fatta ett beslut hellre riskerar att göra fel. Grattis. Det är goda intentioner och vi hoppas att de snart omvandlas i praktiken.
I budgetkontrollutskottet är vi i Europeiska folkpartiets grupp främst angelägna om att det går ärligt till. Den oberoende expertkommittén säger att OLAF måste få de medel som krävs för att stoppa den korruptionsvåg som fick den förra kommissionen på fall.
Men jag tror att man bör gå längre än så. Man måste snarast införa en äkta personalpolitik som innebär att de som arbetar i kommissionen - vars kloka drag eller misstag vi riskerar - kan verka utifrån en personalpolitik som värderar deras meriter. Jag frågade Kinnock om de miljontals icke tillsatta tjänsterna i kommissionen kommer att tillsättas. Om ni saknar medel kan ni tillsätta de tjänster som parlamentet redan har beviljat.
Vi vill att man agerar omedelbart. Om en månad kommer rådsmötet om den inre säkerheten att äga rum. Det är möjligt att det är då man bör ta upp de åtgärder som den oberoende expertkommittén föreslår, som i de flesta fall är självklara åtgärder som vi inte kan begripa varför de inte har vidtagits redan. Parlamentet har begärt vissa av dem för länge sedan.
Kommer ni, herr Prodi, att försöka inkludera de åtgärder som bör behandlas i Helsingfors? Vi vill att man agerar, för tiden är knapp, herr Prodi. Om ni i morgon får parlamentets förtroende - vilket jag hoppas - har ni ett ofantligt arbete att uträtta åt alla europeiska medborgare. Raska på, herr Prodi.

Goepel
Herr talman! Jag vill i all korthet gå in på tre frågor, men till att börja med kan jag konstatera, professor Prodi, att herr Fischler var mycket väl förberedd och övertygade oss om sin fackmässiga kompetens på jordbruksområdet. I utfrågningarna inför jordbruksutskottet var nog frågan om parlamentets medbeslutande i gemenskapens jordbrukspolitik en av de viktigaste. Min grupp uppskattade herr Fischlers uttalande att grundläggande rättsakter som rör den allmänna uppfattningen om jordbrukspolitikens utformning skall behandlas i medbeslutandeförfarandet, och att herr Fischler aktivt kommer att förespråka detta på den kommande regeringskonferensen. Herr Prodi, jag utgår från att ni kommer att stödja honom på dessa punkter.
För det andra: Något som bereddes stort utrymme i utfrågningarna var, förutom de kommande frågorna om utvidgningen av unionen, även att den europeiska jordbruksmodellen skall införas och framför allt säkras på internationell nivå i de framtida WTO-förhandlingarna. Även här kan jag å min grupps vägnar konstatera att kommissionen uppenbarligen är fast besluten att fastställa sådant som den agrarsociala standarden och europeiska miljöföreskrifter på sammanträdet vid millennieskiftet. Kollegan Garot påpekade just det.
För det tredje: Om bara den utnämnde jordbrukskommissionären under nästa mandatperiod lyckas gå mer in för de ändringsförslag som parlamentet lämnar in och parlamentarikerna själva, förutsatt att dessa, det bör i rättvisans namn sägas, inte överskrider budgeten och sätter de rådande rättsakterna ur spel, då är majoriteten i min grupp av den uppfattningen att kandidaternas erfarenhet, kompetens och engagemang bådar för att han skall kunna göra en god insats som kommissionsledamot.

Méndez de Vigo
Herr Prodi! Jag kommer att rösta för er, men jag erkänner att jag kommer att rösta utan någon större entusiasm. Om ni då betänker att en spansk politiker har sagt att det utmärkande för spanjorerna är deras entusiasm, kan ni föreställa er i vilken sinnesstämning jag befinner mig.
Varför kommer jag då att rösta för er utan någon entusiasm? Jo ni förstår, det beror på att jag tror att Europa behöver tre saker som börjar på bokstaven "i": idéer, illusioner och impulser. Och jag anser att ert anförande i dag präglades av bristen på dessa tre. Jag anser att det var ett anförande utan tydliga politiska mål, livlöst och trist. Ni säger att ni vill att kommissionen skall vara Europas regering. Det vill även jag, men jag tycker inte att ert anförande i dag lät som att det hölls av ordföranden för en europeisk regering, utan snarare av Förenta nationernas generalsekreterare.
Och jag kan nämna ett exempel på vad jag menar när jag talar om konkreta åtaganden. Vi har reformen av institutionerna på nästa Europeiska råd. Barnier gjorde ett utmärkt framträdande inför utskottet för konstitutionella frågor, och gjorde vissa åtaganden, för parlamentet förväntar sig mer än enbart ett samarbete med kommissionen. Vad var det ni sade i dag? "Kommissionen och parlamentet kommer att samarbeta". Samarbetet är en självklarhet, det fastställs i gemenskapens regelverk.
Det vi sedan 1997 har velat är att förbereda regeringskonferensen tillsammans med Europeiska kommissionen. Kommissionen å sin sida får fundera - och det kommer vi också att göra - och sedan försöker vi - Europeiska unionens båda institutioner - att enas om ett förberedande dokument för att underlätta antagandet av avtalen. Om detta, som har varit parlamentets lärosats sedan 1997, har ni inte sagt ett ord.
Låt mig därför få ge er ett råd, herr Prodi. Jag anser att man måste göra flera åtaganden, man måste vara mindre försiktig, för det européerna vill ha är en stark kommission, som arbetar och utför sina uppgifter för Europas räkning. Herr Prodi, jag tror att våra medborgare kommer att kräva en sådan målsättning i allt större utsträckning, och inga anföranden utan åtaganden.

Grosch
Ärade herr talman, ärade herr kommissionsordförande! Jag kommer inte att upprepa det som min kollega från PPE just har sagt, och som ledamot för den belgiska delegationen kommer jag inte heller att föra den belgiska inrikespolitiken på tal i den här debatten. Kommissionen står enligt mig inför en dubbel utmaning. Det gäller att vinna parlamentets förtroende, men kanske i synnerhet även medborgarnas förtroende.
Som ledamot för ett gränsområde mellan Belgien, Tyskland, Luxemburg och Nederländerna kan jag beskriva de förväntningar som många européer hyser i vardagen, och då särskilt deras oförståelse för de många chikaner som förekommer våra medlemsstater emellan. Sådana avser investeringar, arbetsskydd, hälsoskydd liksom skattepolitik, för att bara nämna några exempel. Dessa problem gäller inte en minoritet i Europa, utan snarare är det så att Europas misstag på dessa områden uppfattas tydligt i gränsområdena. Det är vardagsproblem som tyvärr inte erkänns som europeiska problem förrän långt senare. Att engagera sig i dessa problem, herr ordförande, innebär att vinna medborgarna för Europa, medborgarna i deras gärning med sina problem, medan vi också måste vinna medborgarna i deras tänkande och skapande för Europa.
Det här parlamentet har präglat den tidigare och den framtida kommissionen. Vi förväntar oss därför ett riktigt samarbete och det genast. Vi förväntar oss en starkare kontroll, för EU-medlen är inte anonyma medel, det är medborgarnas skattepengar. Men vi förväntar oss även en noggrann definition av kommissionens politiska ansvar. Jag kommer att uttala mitt förtroende för er och ert team, eftersom ni för närvarande ensam bär ansvaret för kollegiet och dess styrka och svagheter. Det är upp till er, herr ordförande, att se till att parlamentets signaler uppfattas på rätt sätt. En sak vet jag redan nu: Vid väl underbyggd kritik kommer inte parlamentet i flera veckor att låta sig tröstas med argumentet om det globala ansvaret. Vårt förtroende är ingen in blankocheck, utan ett erbjudande om ett konstruktivt samarbete från många ledamöter av detta parlament.

Sumberg
Fru talman! Detta är det första tal eller jungfrutal som jag skall hålla i denna kammare och enligt traditionen i underhuset där jag kommer ifrån skulle jag normalt tala en lång stund om hur underbart mitt arbetsområde är. Men tiden räcker inte till och jag skall helt enkelt nöja mig med att tacka dem som sände hit mig och säga att jag skall försöka bevaka deras intressen så bra som möjligt.
Jag skall inte rösta för Prodis kommission. För det första och trots att jag är mycket tillgiven min forna parlamentskollega, Neil Kinnock, förband sig mitt parti och jag själv vid de europeiska valen att vi inte skulle stödja en kommission där tidigare ledamöter ingick. Även om jag inte förväntar mig att någon annan skall stödja detta, hoppas jag att de som inte samtycker skall förstå att i ett demokratiskt samhälle när du lovar väljarna en sak försöker du att uppfylla det löftet när du blir vald.
För det andra skall jag inte rösta för denna kommission eftersom jag inte anser att något av verklig betydelse har förändrats under de senaste veckorna till följd av de utfrågningar som vi har haft. Vi har inte haft tillräcklig tid att fråga ut kommissionärerna; vi har inte haft tillräcklig tid att följa upp med skriftliga frågor. Det har inte varit en enda individuell omröstning i något utskott om någon kommissionär, ingen kommissionär har tvingats att dra sig ur på grund av frågorna om hans eller hennes lämplighet och inte en enda kommissionär har tagit på sig ansvaret för tidigare händelser. Eftersom vi inte kan rösta för enskilda kommissionärer i morgon och jag inte enskilt kan registrera min röst i denna kammare om att min kollega Patten skulle bli en bra kommissionär för utrikesfrågor är mitt enda val att rösta mot hela denna kommission och därmed sända Prodi och hans kollegor meddelandet att om och när de valts kommer de att svara inför detta parlament, acceptera att "business as usual" inte längre kan gälla och att vi måste förändra vår verksamhet om vi skall skapa det förtroende som Europas folk måste ha för detta parlament och dess institutioner.

Liese
Fru talman, herr utnämnde kommissionsordförande! Även jag hör till dem som i morgon kommer att rösta nej, om det inte sker något av avgörande betydelse. Och var inte så säker, diskussionen i PPE-gruppen i kväll kommer att bli mycket spännande. Jag kommer alltså, om det inte sker några revolutionerande förändringar, rösta nej av följande skäl: För det första, herr Prodi, uppvisar kommissionen ett demokratiskt underskott. Resultatet från Europavalen återspeglas inte alls i ert team. Att ni har accepterat en "grön" kommissionär, tycker jag med tanke på De grönas resultat i Europavalen är helt okej. Men att 10 socialister skall företrädas, det kommer inte folket att förstå, när de frågar: Vilket inflytande hade egentligen våra röster på Europeiska kommissionens sammansättning? Och låt oss fråga er företrädare Santer: Vem har i något avseende uppnått framgång med regeringarna utifrån en sådan aspekt?
Det andra är de utnämnda kommissionärernas svar i utfrågningarna i fallet van Buitenen. De europeiska medborgarna kommer inte att kunna begripa om man inte här slår in på en ny väg, och om de som står för insynen inte i fortsättningen får ett starkare stöd i kommissionen.
Men det största problemet enligt mig och många andra är den föreslagna efterträdaren till Edith Cresson. Givetvis är jag inte ute efter att döma herr Busquin i juridiskt avseende, jag tar inte på mig den belgiska domstolens roll, och det är ingen av oss som vill sätta honom i fängelse. Det handlar om hur vi skall kunna återställa förtroendet för de europeiska institutionerna! Tror ni verkligen att vi vinner medborgarnas förtroende, när vi ständigt bemöts av svaret: "Jag har inte personligen blivit anklagad." Herr Busquin är inblandad i Inusop-affären och har inte blivit anklagad för att saken är preskriberad. Det är en förvånansvärd parallell till Bodo Hombach, samordnare EU-Balkan. Och när det gäller Dessault-Augusta-affären är det numera klart att han kände till de svarta pengarna. Jag undrar vem som kan garantera oss att vi inte i framtiden har svarta pengar i kommissionen, i DG XII eller någon annanstans, om man inte tar tag i den frågan på ett bättre sätt än man hittills har gjort? Därför herr Prodi, kan ni fortfarande övertyga mig genom att handla aktivt, men det måste i så fall vara ett tydligt tecken till parlamentet och allmänheten, annars kommer jag liksom många andra att rösta nej i morgon, och detta nej är inget nej till Europa, utan snarare min röst för ett rent, demokratiskt och genomblickbart Europa.

Fatuzzo
Herr kommissionsordförande! I morse när jag lyssnade till ert anförande, ryckte jag plötsligt till när Ni sade: "Pensionärerna är här".
Jag sade till mig själv: "Han såg mig", men han var bakom mig. Jag vill tacka er, herr ordförande, för att ofrivilligt ha citerat mig, för jag kom till Europaparlamentet som ledare för Pensionärspartiet, ett parti som för första gången kommit in i detta parlament för att företräda de äldres intressen. Just därför är förklaringen från ordförande Prodi, som fortsatte med att förklara att han kommer att ha pensionärernas problem i åtanke, mycket uppmuntrande med tanke på de kommande åren.
Jag måste säga att det framför allt gladde mig och de pensionärer som valde in mig på stol nr 270 i Europaparlamentet att få höra kommentaren från kommissionärskandidaten Anna Diamantopoulou som, som svar på en av mina frågor under utfrågningen - om vilken vi måste nämna det som inte gick så bra, liksom det som gick bra - svarade med att säga att hon är väl medveten om problemen för de äldre som väntar på att få pension och att femton medlemsstater inte längre har möjligheter att betala, eftersom pensionskassorna är svaga och uppvisar ett underskott.
De äldre lever för länge. Vi kommer därför att göra allt vad vi kan, tillsammans med alla dem som stöder oss, för att vårt liv skall bli så kort som möjligt, men jag är rädd för att detta inte kommer att räcka till, och därför hoppas jag att Europaparlamentet och kommissionen äntligen skall låta sina röster bli hörda för att de äldre i samtliga femton medlemsstater skall få den respekt de förtjänar och att man framför allt skall skapa regler som gör det möjligt att bevara värdet på de pengar som de varje månad är skyldiga att betala in, så att de i morgon kan få ut sin pension.

Prodi
Ärade parlamentsledamöter, jag tackar er för denna långa, intressanta och djupgående diskussion. Det är sant att många av er har konstaterat att man endast kan säga ett fåtal saker på ett par minuter, men jag har noterat åtskilligt när det gäller era iakttagelser. Jag ber om ursäkt om jag på grund av den knappa tid jag har till mitt förfogande inte kan ge ett ingående svar på samtliga frågor. Jag har försökt gruppera de viktigaste frågorna ? de som kan få meningarna att gå isär, de som kan få en institution att ändra kurs.
Först och främst vill jag än en gång nämna Östtimor, ett problem som fördes på tal av ledamöterna Barón Crespo, Soares och flera andra. Jag skulle vilja tala om för parlamentet att jag i dag kl. 14.00 hade ett långt telefonsamtal med den indonesiske presidenten Habibie, efter att han hade träffat ambassadörerna för de femton EU-länderna i Jakarta. Under vårt samtal åtog sig president Habibie formellt ? jag upprepar, formellt ? att ge alla utländska journalisterna fritt och obegränsat tillträde till Östtimor, att fullt ut och ovillkorligen stödja FN:s insatser och skapa förutsättningarna för att FN så snart som möjligt skall kunna göra allt som står i dess makt för att underlätta situationen för befolkningen i Östtimor. Han betonade dock också att det finns 200 miljoner indoneser som befinner sig i en svår situation. Slutligen lovade han att respektera de beslut som befolkningen i Östtimor har fattat. För min del gjorde jag president Habibie uppmärksam på vår strävan att så ingående som möjligt övervaka att dessa villkor uppfylls. Samtidigt talade jag om för honom att jag kommer att återge innehållet i vårt samtal inför hela Europaparlamentet. Detta har jag nu gjort.
Efter detta uttryckte president Habibie sin innerliga önskan om goda förbindelser med Europeiska unionen. Jag gjorde honom uppmärksam på att vi kommer att tillmötesgå denna önskan förutsatt att landet respekterar sina medborgares rättigheter och värdighet. Kommissionsledamot Nielson har i detta sammanhang konstaterat att vi gör allt vi kan för att ge direkt stöd, och att vi kommer att använda alla lämpliga vägar. I dagens läge är det dock tekniskt sett inte lätt, och vi utnyttjar samtliga organisationer som för närvarande har direkt tillträde, såsom Förenta nationerna, Röda korset och andra.
Den andra frågan som jag har noterat, eftersom jag erinrade mig om den i morse, är att utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden med sin ordförande Ana Palacio hade bett kommissionsledamot Bolkestein överväga att avgå som ordförande för Internationella liberalen. Detta har kommissionsledamoten gjort och kommer nu att bli hedersordförande för organisationen.
En tredje fråga som upprepade gånger har blivit aktuell i parlamentet och som jag uppfattar som betydelsefull för alla ledamöter är det stora problemet med hur kampen mot bedrägerier skall organiseras. Vi har stärkt våra bedrägeribekämpningsinsatser och kommer att fortsätta med det, men det gäller att få en specialiserad enhet med högkvalificerade inspektörer. De skall inte endast vara många till antalet utan kompetenta, och jag är övertygad om att detta är en av de grundläggande aspekterna. Precis som i alla organisationer som växer snabbare än förväntningarna och tar på sig nya uppgifter, så saknas det fortfarande en organisatorisk modell som är tillräckligt kompakt och som framför allt är så stark i alla sina led att den kan förhindra bedrägerier. När det gäller att analysera detta är rapporten från de fem oberoende experterna mycket användbar. Tyvärr är den organiserade brottsligheten ett oerhört problem. Jag kan försäkra er om att det kommer att stå i centrum för våra insatser, eftersom sådana problem naturligtvis uppstår där kontrollen är obetydligast. De uppkommer med andra ord vid Europeiska unionens nya gränser, just vid de gränser som går utöver våra föreställningar. Det är således också ett mycket allvarligt politiskt problem.
Jag vill hänvisa till allt det jag sade i mina första tal inför parlamentet om ett antal andra frågor, såsom frågan om livsmedelssäkerhet eller flygledning. Eftersom detta är mitt fjärde tal har jag försökt att inte tråka ut er alltför mycket genom att upprepa samma saker flera gånger. Jag upprepar ändå att allt det som jag sagt i mina tidigare anföranden fortfarande gäller, och därför är det meningen att de fyra talen skall betraktas som ett enhetligt ställningstagande.
I dag finns det emellertid vissa grundläggande frågor som vi bör ta upp. En viktig aspekt, som ni alla gick in på, gäller öppenhet och insyn. Jag har redan betonat hur viktig den är: insyn är ett mål som omfattar mer än att våra institutioner bara skall vara öppna för varandra. Insyn är grundvalen, det sociala avtalet mellan de europeiska institutionerna. I Amsterdamfördraget fastställs det att vi skall lagstifta om allmänheten tillgång till dokument. Vi bör ? och kommer att ? utnyttja detta tillfälle att öka insynen på detta område och säkerställa att alla institutioner, inte endast parlamentet, men utgående från det, bidrar till att följa reglerna. Dessa bör vara regler och inte allmänna principer utöver vilka det sedan inte längre finns effektiva bestämmelser.
I fråga om vissa specifika dokument kvarstår problemet med att t.ex. få tillgång till dokument som nyss lämnat kommissionen, dvs. att parlamentet skall vara först att få tillgång till dem. Detta är riktigt och som sig bör, och varje gång pressen efterfrågar dokumenten före parlamentet är det uppenbart att det uppstår ett objektivt problem. Jag är rädd att det förekommer fall där detta inte kan undvikas på grund av det sätt på vilket det inträffar, men det är min uppriktiga önskan att detta inte skall inträffa och jag är även beredd att påskynda informationen till parlamentet. För att uppnå detta har vi t.ex. i stor utsträckning redan börjat använda oss av elektronisk kommunikation och dessutom bekräftar jag kommissionens åtagande att närvara vid parlamentets debatter och diskussioner i såväl plenum som hos utskotten. Informationsutbytet är mycket viktigt.
Naturligtvis är det uppenbart att detta är en process som vi måste komma överens om tillsammans och som det inte kommer att vara lätt att komma överens om. Det är ett av det mest känsliga problemen eftersom det även krävs ett starkt och aktivt deltagande från parlamentets sida. Därför behövs det en starkare koppling till kommissionens beslutsprocess, inte bara i planeringsfasen utan också vad gäller information och de beslut som varje kommissionsledamot - i dag nominerad ledamot och i morgon ledamot - fattar och som bör spridas på ett lämpligt och på förhand bestämt sätt.
Personligen anser jag att det finns goda skäl till att även tillhandahålla information om kommissionens arbete och i efterhand om kommissionens protokoll, och även i fråga om detta krävs det noggranna överenskommelser. Dessutom har det föreslagits att det åtminstone under Strasbourgveckan skall skrivas in en punkt på föredragningslistan för sammanträdesperioden i syfte att informera om kommissionens sammanträde. Jag kommer att beakta sådana initiativ och jag skulle också gärna se att det inleddes en diskussion om problemet med reserverad information. Jag anser att betydande framsteg har gjorts mot ett interinstitutionellt avtal på detta område - jag syftar i första hand på discharge - och det är lämpligt att fortsätta på den inslagna vägen för att uppnå ömsesidigt samarbete.
Vad gäller frågan om jämställdhet mellan könen, anser jag det vara riktigt att problemet tas upp. Det är tyvärr ett problem som måste lösas i flera steg. Vi har gjort framsteg, t.ex. i förvaltningen i kanslierna. Jag kan bara försäkra er om att största hänsyn kommer att tas till denna fråga som, vilket många av er har påpekat, är kopplad till andra jämställdhetsproblem, inte bara mellan könen, utan också till andra former av diskriminering som ofta förekommer i samhället.
Andra frågor rörde problemet med tilldelning och förändring av ansvarsområden. Vid utfrågningarna väcktes frågan om fördelningen av ansvarsområden och utfrågningarna fick även mig att vakna. Vi har gjort en fördelning som jag själv anser vara godtycklig, men som jag också anser vara bästa möjliga under rådande omständigheter. Ni frågade t.ex. Theato ställde frågan alldeles nyligen - om det är lämpligt att budget och ekonomistyrning faller under en och samma kommissionsledamots ansvarsområde. Jag tror att vi på nytt måste diskutera dessa problem. Jag hävdar att denna fördelning är seriös och att avsikten har varit god, även om den har något av försökskaraktär, och eftersom jag enligt Amsterdamfördraget har makten att omfördela dessa befogenheter tror jag att det kan göras på ett ganska enkelt sätt. Jag noterar således den kritik som kommit fram, men jag ber er bara att komma med underbyggda argument för att möjliggöra ett starkt beslut som båda parter kan acceptera.
Slutligen har vi då problemet med kommissionsledamöternas ansvar och eventuella sanktioner, ett problem som svävade över utfrågningarna och som i dag har tagits upp många gånger i era anföranden: problemet med kommissionsledamöternas ansvar och eventuella sanktioner som måste vidtas när någons uppförande strider mot de normer för korrekt som kommissionen måste följa, i likhet med alla offentliga institutioner. Frågan om bedrägerier å ena sidan och frågan om regeringens, dvs. kommissionens, uppförande å den andra.
Jag skulle vilja skilja på två aspekter. Den första handlar om att parlamentet förlorar förtroendet för en enskild kommissionsledamot och den andra om relationerna till den enskilde kommissionsledamot som eventuellt har åtalats för brottsliga handlingar. Jag anser att det är två aspekter som vi måste hålla isär även om de rör samma problemområde.
Vad gäller parlamentets förlorade förtroende skulle jag vilja påminna om att alla kommissionsledamöter har förbundit sig att lämna in sin avskedsansökan om jag skulle begära det. En misstroendeförklaring från parlamentets sida mot en enskild kommissionsledamot skulle för mig vara anledning till mycket långa, allvarliga och grundliga överväganden. Med ?anledning till mycket långa och grundliga överväganden? menar jag att jag naturligtvis inte kan ta lätt på parlamentets vilja. Jag är dock mycket väl medveten om att politik och politiska tvister även kan leda till oförutsedda resultat och att det således är nödvändigt att grundligt undersöka saken, men framför allt att beakta det faktum att fördraget inte föreskriver möjligheten till individuella sanktioner. Det bör alltså röra sig om en politiskt neutral fråga, det bör vara något som följer av fördraget, inte av en rättslig bestämmelse som för närvarande inte existerar.
Jag lovar naturligtvis att verka för att man, varje gång ett sådant här problem uppstår, tar itu med det så snart och så kraftfullt som möjligt. Under alla omständigheter kommer jag att förklara eventuella beslut som fattas, och denna förklaring måste jag naturligtvis ge parlamentet.
Jag skulle också vilja ta upp en annan fråga: en kommissionsledamot som ställs inför åtal. Jag har uppfattat ert budskap, men jag vill påpeka att såvitt jag vet har det hittills aldrig förekommit något åtal mot en kommissionsledamot. Men jag har ingenting emot att även ta upp sådana hypotetiska fall som hittills inte inträffat, men som alltid kan inträffa. Jag vill ha sagt att i alla demokratier skulle ett åtal mot en medlem av regeringen resa mycket allvarliga frågor om hans eller hennes möjligheter att fortsätta att utöva sitt ministermandat. Samma sak gäller för Europeiska kommissionen och en ledamot av Europeiska kommissionen.
Nu har vi sett många exempel på åtal för korruption. Det finns också andra åtalspunkter som är lika allvarliga och som också måste beaktas, men jag tror att det helt enkelt varit sammanhanget som begränsat de brottsliga handlingarna till korruption. Här får vi emellertid inte (och vill vi heller inte) förglömma rättsstaten, rätten till en rättvis rättegång och rätten att betraktas som oskyldig tills motsatsen har bevisats. Och vi får inte heller förglömma att det i våra rättsväsenden, som ser så olika ut i Europas olika länder, föreskrivs olika förfaranden som ofta är omöjliga att jämföra. Alla sådana här frågor måste därför tas på största allvar, undersökas utan förutfattade meningar och sedan förklaras inför parlamentet. Alla sådana här händelser bör alltså undersökas i sak, så att det politiska beslutet kan fattas uteslutande på grundval av en detaljerad och djupgående kännedom om de faktiska händelserna.
Efter denna redogörelse kan jag i alla fall bekräfta följande: skulle en sådan här situation uppstå kommer jag under alla omständigheter att göra en mycket sträng bedömning.
Jag vill avsluta med en allmän iakttagelse. Ledamoten Méndez de Vigo sade att han skulle godkänna mig utan stor entusiasm. Min kommentar till detta skulle kunna vara: "Det är rösterna som räknas, oavsett om de ges med eller utan entusiasm." Men så ser jag inte på saken. Jag anser att det är mycket viktigt om man ger sin röst med eller utan entusiasm, eftersom detta inte är vilket parlament som helst, och vi inte befinner oss i början av vilket politiskt projekt som helst. Vi är på väg i en helt ny riktning, och vi har valt en väg som ingen annan tidigare i världshistorien har valt. När jag tänker på vad den gemensamma valutan har inneburit, inser jag att något liknande aldrig tidigare har förekommit. När jag tänker på EU-ländernas femtioåriga fred och på krigen i andra länder, tror jag att vi står inför något som man inte kan godkänna med motvilja. Vi står inför något som vi bör se som en ny gränsdragning i mänsklighetens historia. Kommer vi att kunna anta denna utmaning eller ej? Jag vet inte, men jag vet att jag har försökt göra det på ett sådant sätt som krävs vid sådana här tillfällen: med ansvarskänsla och med full insikt om hur kommissionens senaste tio månader har varit. Kommissionen måste nu infria sina löften och genom konkreta åtgärder återhämta sin trovärdighet. Kommissionen kan inte kosta på sig några stora åthävor, även om vi skulle behöva det och jag också personligen känner ett stort behov av det. Detta kan jag och min kommission göra först om vi lyckas erövra ett förtroende för de olika utfästelser vi ger under dessa dagar. Visst har ledamoten Méndez rätt i att dessa löften är tråkiga, precis som alla genomtänkta löften, men vardagen består inte av storslagna planer. Jag vet mycket väl att vi framför oss har det som jag tidigare har kallat "ett stort projekt för Europa".
Om vi inte lyckas med detta kommer naturligtvis en tveksam ja-röst att förvandlas till en övertygad nej-röst. Men det är i denna appell som vi måste enas, i denna appell som ni efterlyst. Efterlysningen kommer också från många av dem som röstat emot och som förväntar sig ett svar på de stora problem som vi står inför, som alltså förväntar sig ett projekt för Europa. I detta projekt för Europa kommer det precis som kommissionen sagt inte att handla om sekretariatet eller rådet, utan det kommer att vara kommissionen och rådet och parlamentet som tillsammans utgör utgångspunkter för att vi skall kunna bygga ett nytt Europa.
Så ser våra avsikter ut, och jag vill tacka dem som har erkänt att vi för denna svåra uppgift har skapat en seriös och balanserad kommission. För närvarande skulle jag vilja att dess två adjektiv fick beskriva vårt liv. Jag tror att vi genom att redan nu börja arbeta med vårt januariprogram senare också kommer att kunna erbjuda ett kraftfullt program och en idé om ett Europa som har tagit sig igenom krisen och som är redo att gå vidare med konstruktionsprocessen. Ett Europa som man kan rösta ja till med stor glädje i stället för med uppgivenhet.
(Applåder)

Alavanos
Fru talman! Eftersom vi har några minuter kvar, skulle jag vilja påminna Prodi om jordbävningarna i Grekland. Jag såg att han lyssnade uppmärksamt och gjorde anteckningar, kanske han glömde bort det i sitt andra anförande. Eftersom vi har tid, har vi möjlighet att höra vad Prodi anser om en fråga, som är brännande aktuell för ett helt folk i ett av Europeiska unionens medlemsländer.

Prodi
Efter Ert anförande i morse talade jag länge med Neil Kinnock om jordbävningen. Han organiserar och samordnar hela rapporten om denna fråga, och därför nämnde jag den inte nu, men jag har agerat under tiden. Herr Kinnock har sagt att på torsdag är han redo att ge ett uttömmande svar på frågan.

Talmannen
Kära kolleger! Om det inte finns några andra inlägg, förklarar jag debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på onsdag kl. 12.00.
(I avvaktan på nästa debatt avbröts sammanträdet kl. 16.45 och återupptogs kl. 17.00.)

Budget 2000
Talmannen
Nästa punkt enligt föredragningslistan är presentation av rådet av förslaget till allmän budget - Budget 2000. Rådsordförande Siimes har ordet.

Siimes
Herr talman, ärade ledamöter i Europaparlamentet! Jag har i dag den stora äran att presentera resultaten från rådet för budgetfrågor i Bryssel den 16 juli 1999. Till en början vill jag emellertid gratulera er alla till att ha blivit valda till parlamentet, och tillönska er framgång då ni antar denna nya utmaning i era karriärer och i era liv.
Balkankrisen kastar oundvikligen sin skugga över de budgetförfaranden som berör budgetåret 2000. Kommissionens inledande förslag till budget för år 2000 hade knappt färdigställts, då det stod klart att det krävs ansträngningar av Europa för att reparera den förstörelse som kriget orsakat i området i fråga och i synnerhet i Kosovo. För övrigt kräver andra händelser på senare tid, såsom jordbävningarna i Turkiet och Grekland och den senaste utvecklingen i Östtimor, att de budgetansvariga myndigheterna reagerar snabbt. Denna typ av ansträngningar ställer stora krav även på finansieringen.
Finansieringen av återuppbyggnaden av Kosovo håller också på att utvecklas till denna budgetbehandlings största utmaning. Detta stod klart, då budgeten för år 2000 behandlades för första gången tillsammans med parlamentets delegation vid det sammanträde som ägde rum den 16 juli. På grundval av detta möte blev detta den viktigaste frågan vid förhandlingarna mellan de budgetansvariga i budgetförfarandet för år 2000. Om viljan finns hos parterna, är det emellertid möjligt att finna en lösning som är ömsesidigt tillfredsställande.
De båda budgetansvariga myndigheterna gav vid sammanträdet den 16 juli sin syn på återuppbyggnaden av Kosovo, och lösningen av Kosovofrågan är fortfarande en central förutsättning för att budgetförfarandet för budgetåret 2000 skall kunna genomföras på ett lyckat sätt. Resultaten från den första bidragsgivarkonferensen som hölls den 28 juli är emellertid uppmuntrande ur denna synpunkt. De alltmer exakta siffrorna på förstörelsens omfattning tyder också på att det är möjligt att åstadkomma ett fullständigt finansieringspaket i tid. På samma gång måste unionen för egen del ansvara för finansieringsbehoven vad gäller de ovan nämnda jordbävningarna i Turkiet och Grekland samt händelserna i Östtimor, i synnerhet vad gäller humanitär hjälp.
Som nästa punkt vill jag presentera resultaten av den första behandling av budgetplanen för år 2000 som rådet genomförde tillsammans med parlamentets delegation, efter det framgångsrika samrådsmötet. Vårt förfarande grundar sig på det nya interinstitutionella avtal som slöts den 6 maj 1999, gällande budgetdisciplinen och en förbättring av budgetförfarandet. För att förbättra samarbetet mellan institutionerna, är det viktigt att iaktta både de finansieringsramar för utgifter som presenteras i det nya avtalet mellan institutionerna, och de detaljerade förfaranden som anges i avtalet.
Vi behandlade frågor kring budgetåret 2000 enligt följande principer: För det första, i höst granskas, i enlighet med det nya interinstitutionella avtalet, den ändringsskrivelse som berör jordbruksutgifter och utgifter i samband med fiskeavtal, för att kunna ta hänsyn till de senaste beräkningarna av anslagsbehovet utan att därför utesluta en minskning av anslagen för jordbruksutgifterna. För det andra fattades beslut om att tillämpa budgetåtaganden vad gäller strukturåtgärder. För det tredje angavs klara tyngdpunkter för budgetanslag avsedda för andra politiska områden. Strävan är att skapa rörelsefrihet vad gäller de individuella taken i budgetplanens olika rubriker.
Vid vår granskning av det preliminära budgetförslagets huvudlinjer och totala tillväxt, utgick vi från att unionen i sin budgetplan för år 2000 bör iaktta minst lika stor stramhet som i det nationella budgetarbetet. Våra förfaranden vad gäller förvaltningskostnader grundade sig å sin sida på följande principer: för det första, tillväxten hos samtliga ifrågavarande utgifter begränsas oundvikligen förutom i undantagsfall, för det andra, införandet av nya tjänster begränsas inom vissa områden, efter en grundlig granskning av möjligheterna till omorganisering av verksamheterna, samt, för det tredje, tjänsternas klassificering ändras eller granskas inte av befordringspolitiska skäl förutom i särskilt motiverade fall. Vi ansåg det även ändamålsenligt att använda metoden från godkännandet av 1998 och 1999 år budgetar och fatta beslut om de finansiella referensbelopp som beviljas åt små organ.
I enlighet med nämnda principer enades man utgiftsområde för utgiftsområde om vissa viktiga beslut, som jag skall skissa upp i korthet:
Vad gäller jordbrukspolitiken iakttog vi i vårt beslut samma stramhet som vi tillämpade vad gäller andra delar av budgeten. Vi gjorde en fast minskning på 375 miljoner euro av anslagen till marknadsorganisationen. Från det preliminära budgetförslaget behöll vi även de anslag som angivits för stödåtgärder och landsbygdens utveckling. Den del av budgeten som berör jordbruket bör grundas på så aktuella data som möjligt, och i enlighet med detta bör kommissionen under hösten dagligen aktualisera informationen med den ändringsskrivelse som berör det preliminära budgetförslaget. Vi fortsätter granskningen av utgifterna för jordbruket på grundval av denna ändringsskrivelse för att kunna fatta ett slutgiltigt beslut i frågan.
Vad gäller strukturfondsprogrammen beslutade vi att minska förskotten på budgetåtagandena för de nya strukturprogrammen under år 2000 till tre och en halv procent i kommissionens preliminära budgetförslag i stället för föreslagna fyra procent, och på så sätt minska utgifterna med 1023 miljoner euro. Sänkningen i fråga är betydande och minskar tillväxten för betalningsbemyndiganden från de av kommissionen förslagna 4,7 procent till 2,8 procent. Den förutsätter ingen regeländring, och den minskar de nya strukturfondsmedlen till medlemsländerna under åren 2000-2001.Vad gäller strukturåtgärder tog vi också hänsyn till Europaparlamentets begäran under Agenda 2000-förhandlingarna och beslutade upprätta en ny budgetpost för gemenskapens Urban-initiativ. Dess åtagandebemyndiganden skulle utgöra 102 miljoner euro och det fattas 28 miljoner euro i betalningsbemyndiganden. De medel vi tilldelar för betalningsbemyndiganden är en sjundedel av den överenskomna summan för hela betalningsperioden.
Då vi övervägde utgifterna för den inre politiken betonade vi att det är viktigt att hålla fast vid de principer som ingår i det interinstitutionella avtalet om budgetdisciplin och förbättring av budgetförfarandet. Vi tog särskild hänsyn till beräkningarna om anslagens användningsmöjligheter samt de genom medbeslutandeförfarandet godkända omfattningarna hos programmen. åtagandebemyndigandena minskades med 129 miljoner euro och betalningsbemyndigandena å sin sida med cirka 216 miljoner euro.
Vad gäller föranslutningsstrategin minskade vi betalningsbemyndigandena med 121 miljoner euro. Vi ansåg att det krävs mindre betalningsbemyndiganden för föranslutningsstrategin och att det inte skulle förutsätta de summor som angivits i kommissionens preliminära budgetförslag.
Vad gäller förvaltningskostnader, beräknade vi de förvaltningsmässiga finansiella referensbeloppen för samtliga organ, inklusive Europaparlamentet och ombudsmannen, till 4 664 miljoner euro, vilket innebär en ökning med 3,6 procent jämfört med anslagen för 1999.
Enligt rådets uppfattning kommer de medel som är avsedda för bistånds- och återuppbyggnadsåtgärder i Kosovo i absolut första hand i budgetförslaget. De bör enligt rådets uppfattning tas ur de individuella tak som kommer från de nya finansieringsramen för extern verksamhet, genom en överföring av dessa anslag. Av detta skäl beslutade vi oss för att för återuppbyggnaden av Kosovo göra en reservation, som innehåller åtagandebemyndiganden på 500 miljoner euro och betalningsbemyndiganden på 280 miljoner euro. Reservationen gjordes genom en minskning av flera av de anslag, som kommissionen i sitt inledande förslag avdelade för budgetposter i fråga om andra externa åtgärder. Rådet anser det inte vara nödvändigt att ändra på den övre gränsen för utgiftsområde 4 för finansieringen av utgifterna för år 2000. Tillkomsten av den reserv på 500 miljoner euro som rådet godkänt grundar sig på de preliminära behovsbeskrivningar som kommissionen presenterat. Dessa uppskattningar kan med tiden till och med visa sig vara överdimensionerade. Å andra sidan måste vi förbereda oss på att tilldela anslag för att förbättra situationen efter jordbävningen i Turkiet och även för behovet av humanitär hjälp till Östtimor.
Vad gäller extern verksamhet beslutade vi tillsammans med er delegation vid det samrådsmöte som hölls den 16 juli att tillföra 7 miljoner euro som åtagandebemyndiganden till de 40 miljoner euro som rådet avsåg ta med i budgetförslaget för utgifter för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken. Vi godkände även de aktuella utgifternas budgetstruktur samt ert förslag gällande nomenklaturen.
Som en följd av rådets beslut kan alltså följande sammandrag göras av de anslag som tas med i budgetförslaget:
För det första uppgår åtagandebemyndigandena sammanlagt till 92,3 miljarder euro, vilket betyder en minskning på 4,5 miljarder euro eller 4,7 procent jämfört med år 1999. Betalningsbemyndigandena är tillsammans 87,9 miljarder, vilket innebär en ökning på 2,3 miljarder euro eller en ökning på 2,8 procent jämfört med 1999 års budget. För det andra motsvarar helhetssumman för betalningsbemyndigandena 1,09 procent av gemenskapens bruttonationalprodukt. För det tredje ligger de medel för budgetplanens individuella tak som understiger taket för gemenskapens interna politik och externa verksamheter på 222 miljoner euro respektive 22,5 miljoner euro.
Jag vill till slut tacka alla de ledamöter i Europaparlamentets delegation som deltog i diskussionerna vid rådet för budgetfrågor den 16 juli, samt även alla de personer, som inte längre är ledamöter i parlamentet. Dessutom ser jag med intresse fram emot ett fortsatt samarbete med det nuvarande parlamentet och i synnerhet med Terence Wynn, som jag vill gratulera till att han blivit vald till ordförande i budgetutskottet. Jag ser också med intresse fram emot det fortsatta samarbetet med de båda föredragandena för budgeten för år 2000, Jean-Louis Bourlanges och Kyösti Virrankoski. Vårt gemensamma mål är att säkerställa ett framgångsrikt genomförande av budgetförfarandet för år 2000, en uppgift som våra institutioner har lyckats med under tidigare verksamhetsår. De budgetansvariga myndigheternas framgångsrika samarbete grundar sig på ömsesidigt förtroende. Därför hoppas jag att de båda budgetansvariga myndigheterna håller fast vid de saker kring vilka samförstånd uppnåtts under den inofficiella trialogen förra veckan, och att tilläggsbudgeten 4/1999 därmed kan godkännas utan ändringar och fördröjningar på grund av sådana.

Nogueira Román
Herr talman, mina damer och herrar! Jag har begärt ordet för att ge uttryck för min starka förvåning över att det som framläggs inför parlamentet är budgeten från den kommission som avgått, och det innan vi har valt den nya kommissionen.
Jag anser att vi i våra planer på att förvandla Europaparlamentet till ett riktigt parlament gör något som absolut inte skulle kunna ske i de statliga institutionerna. Det är den nya regeringen - den som har vunnit valet - som lägger fram budgeten, och det är ingen mening med att den avgångna kommissionen i dag tvingar oss att diskutera en budget som det i vilket fall som helst är den som har initierat.
Jag säger detta även med tanke på det europeiska bygget. Prodi har sagt att han vill att kommissionen skall vara en äkta europeisk regering och Poettering, ordförande i den största politiska gruppen i parlamentet, har dessutom talat om parlamentets roll gentemot Europeiska kommissionen.
Jag vill tillägga - och jag beklagar om jag har skapat förvirring hos någon ledamot - att vi som är nya ledamöter har känt oss helt förvirrade, för vi behandlar ändringsförslag till en budget som vi inte känner till och godkänner ändringsförslag till en budget som ännu inte har lagts fram. Det är en absurd situation som jag tror - utan några avsikter om att begära åtgärder här och nu - kommer att kräva rättsliga åtgärder inom den närmaste framtiden.

Talmannen
Herr kollega! Jag tror inte att det är så svårt att besvara er fråga. Förfarandet för budgeten 2000 inleds inte i dag, utan vi har tidigare hållit en debatt om den här i parlamentet. Sedan har rådet befattat sig med frågan, och nu skall vi diskutera resultaten av rådets överläggningar. Det är inte så komplicerat: Vi har en verkställande kommission som Liikanen ingår i. Där är han ansvarig för budgetområdet. Den nya kommissionen tillträder inte sitt ämbete förrän vi som parlament i morgon har godkänt dess tillsättande, och sedan kommissionärerna på torsdag kl. 12.00 i Luxemburg har avlagt sin ämbetsed inför Europeiska gemenskapernas domstol. Från och med den tidpunkten är fru Schreyer ansvarig. Fram till dess är det herr Liikanen som är ansvarig och därför är det nu han som har ordet.

Liikanen
Herr talman! Ju tidigare denna övergångsperiod avslutas, ju bättre för oss alla: så snart som parlamentet har godkänt den nya kommissionen kan befogenheter överföras till de nya kommissionärerna.
Jag vill inleda med att helt kort fastslå att budgeten är en lagstadgad förpliktelse för kommissionen enligt fördraget. Tjänstgörande kommission skall sköta budgeten - den har inget annat val.
Jag har endast några kommentarer beträffande det förslag till budgetberäkning som rådet antagit: där föreslås en nedskärning på 430 miljoner euro för åtaganden och 1,7 miljoner euro för utgifter. Dessa minskningar är ganska normala i denna fas av budgetförfarandet men detta år har de dessutom utökats med en betydande omfördelning av 430 miljoner euro under utgiftsområde 4 - externa åtgärder - för att finansiera uppbyggnaden av Kosovo med 500 miljoner euro.
Även om en omfördelning tycks nödvändig för att finansiera denna nya prioriterade åtgärd måste man beakta att en alltför stor omfördelning kan ge en destabiliserande effekt på den budgetmässiga och politiska balansen i fråga om externa förbindelser. Omfördelning bör vara den huvudsakliga finansieringskällan för Kosovo, men den behöver kanske kompletteras med andra möjligheter.
När det gäller jordbrukskostnader skall kommissionen återkomma i slutet av oktober med nya beräkningar i sin nu traditionella ändringsskrivelse, som institutionerna kommit överens om.
Jag noterar att rådet är allmänt angelägen om att förbättra situationen beträffande de utestående åtagandena genom att följa kommissionens begäran. För utgiftsområde 2 - strukturåtgärder - där utgifterna kan minskas genom förslaget att justera betalningen à konto från 4 till 3,5 procent; detta kan ske utan större svårigheter.
Slutligen skulle jag emellertid vilja uppmärksamma er på en viktig inkonsekvens i rådets beslut. Rådet föreslår att kommissionens administrativa kostnader skall öka med endast 0,9 procent men beräknar en ökning på 3,5 procent för de övriga institutionerna. Rådet har grundat sin beräkning på en förmodan om att kommissionen skall öka antalet lediga tjänster och på så sätt göra betydande besparingar. Denna målsättning är tvärt emot vad Europaparlamentet önskat under många år och mot vad kommissionen lovat, nämligen att minska antalet lediga tjänster.
Slutligen är nyckeln till framgång i detta års budgetförfarande finansieringen av de 430 miljoner euro som behövs för uppbyggnaden av Kosovo och av Turkiet efter jordbävningen. Jag är förvissad om att den nya kommissionen skall se på detta ärende som en första prioriterad uppgift och lägga fram ett balanserat förslag.

Wynn
Herr talman, får jag bara påpeka en sak för vår kollega här bakom som fick ordet för en ordningsfråga som inte var en ordningsfråga utan kritik. Vid detta tillfälle är det inte kommissionen som skall presentera sig utan det är rådet som lägger fram sitt förslag till budgetberäkning. Vid ett tillfälle som detta är kommissionen inte nödvändigtvis en fiende - den är faktiskt en vän. Oppositionen är människorna här! Låt oss inte glömma det faktum att en budget har presenterats för oss i dag.
Det är inget fördömande av tjänstgörande ordförande, som jag respekterar mycket. Som ni också framförde, herr talman, har denna process pågått under flera månader. En massa människor har varit engagerade och mycket hårt arbete har gjorts. Jag vill nämna människor som har varit väldigt involverade. En är Samland, tidigare ordförande i budgetutskottet, som lämnade parlamentet i slutet av den förra mandatperioden. Han arbetade outtröttligt ända fram till slutet av mandatet för att se till att vi kunde skapa det samarbete mellan rådet och parlamentet som vi behövde för att fastslå den budget vi alla vill ha för år 2000. Den andra person jag vill tacka är herr Liikanen. Som kommissionär - eller kommissionskandidat - är detta troligtvis den sista gången ni sitter här med budgetfrågor. Vi har inte haft konflikter under de senaste fem åren utan har haft möjligheter att försöka lösa många problem. Ni förtjänar att lovordas av detta parlament för det arbete ni har utfört på budgetområdet och speciellt inom några av de områden där ni har försökt ändra saker och ting inom kommissionen. Jag önskar er lycka till i framtiden.
Herr talman, så var de trevliga sakerna avklarade. Låt oss nu tala om budgeten. Vi får inte blanda ihop denna debatt med debatten i morgon om tilläggs- och ändringsbudget 1, 3 och 4 för 1999 därför när tjänstgörande ordförande säger att denna samarbetsanda bygger på ömsesidigt förtroende (det var vad jag skrev ner) mellan institutionerna behöver jag enbart påminna rådet om vad det gjorde med tilläggs- och ändringsbudget 1 och 3 och vår reaktion på det. Det hade ingenting att göra med samarbetsanda och det skapade verkligen inte ömsesidigt förtroende.
Jag kommer ihåg en historia som herr Liikanen en gång berättade. När Dürhrkop var föredragande liknade hon harmoniska förbindelser vid en symfoni som spelades på en flygel. Det påminde mig om en berömd komisk duo i Storbritannien - Morecombe och Wise - där Eric Morecombe spelade flygel och gjorde hemska ljud och André Previn sade till honom: "Du spelar alla noter fel", på vilket han svarade: "Jag spelar alla rätta noter men inte nödvändigtvis i rätt ordning." Vi måste spela rätt noter mellan rådet och parlamentet och spela dem i rätt ordning om vi skall skapa denna harmoniska förbindelse.
Fru tjänstgörande ordförande, ni påminde oss om de områden där vi gjorde överenskommelser i trepartsmötena om ändringsskrivelser på hösten, om anslag för åtaganden för strukturfonderna och om vad våra högsta prioriteringar skulle vara. Ni nämnde också att budgeten borde hanteras på samma disciplinerade sätt som en nationell budget. Vi har alltid ansett att detta parlaments budgetutskott och själva parlamentet är ytterst försiktiga. De vill inte gärna skapa problem med budgeten eller slösa bort skattebetalarnas pengar.
Våra problem uppstår huvudsakligen i medlemsstaterna där 85 procent av unionens pengar faktiskt förvaltas och 85 procent av våra problem uppstår. Om vi hade ett bättre samarbete med medlemsstaterna skulle vi inte ha så många problem. Det finns också många medlemsstater med budgetunderskott i den nationella budgeten. Det är något som vi inte får göra.
Om de olika kategorierna: om utgiftsområde 1 är jag överens med tjänstgörande ordföranden när hon sade att jordbrukskostnaderna bör baseras på aktuella fakta. Det var därför som vi kom överens om ett ad hoc-förfarande; det var därför vi kom överens om ändringsskrivelsen i höstas. Men inte för mitt liv kan jag förstå varför ni i själva verket har minskat budgetanslagen för utgiftsområde 1. Om vi väntar att få information om den aktuella situation, varför har vi då redan gjort nedskärningar för utgiftsområde 1? Det verkar vara en manöver för att ta bort pengar från systemet för att det är vad man skall göra för att vara medlemsstaterna till lags.
Vad gäller utgiftsområde 2 har vi kanske ett åtagande för anslag till åtaganden men vi har verkligen inte samma förståelse när det gäller betalningsbemyndiganden. Att ta bort 1 miljard euro från betalningsbemyndigandena är återigen en börda för framtiden. Medlemsstaterna måste betala någon gång. Det är ingen idé att försöka kringgå faktum eller gömma undan det. Det försvinner inte. De pengarna måste betalas till slut. Vi vill argumentera för att den rätta tidpunkten är nu och att det beslutet inte bör skjutas upp.
Om man tittar på minskningarna för kategori 3 finns det många områden där vi inte skall komma överens och vara ense om att inte samtycka.
Den generella nedskärningen med 10 procent för utgiftsområde 4 - jag talar nu för parlamentet innan det har beslutat frågan - förutsätter jag skall vara helt oacceptabelt. Ja, Kosovo är en prioriterad fråga; ja, vi vill se till att det finns penningmedel för Östtimor och jordbävningsoffren i Turkiet. Men sättet att göra det på är att se över den finansiella planeringen. Det kommer att vara vår ståndpunkt, det är jag säker på. Ja, vi vill hitta en lösning. Vi vill inte ha en konfrontation mellan våra två organ men i slutändan vill vi säkerställa att utveckling, andra avdelningar i utgiftsområde 4 och externa kostnader inte blir missgynnade. Om det inte finns pengar att spendera då skall vi granska de områden där en nedskärning eventuellt måste göras. En generell minskning med 10 procent är dock inte sättet att göra det på.
I fråga om utgiftsområde 5 är den tråkiga delen att vi fortfarande inte har fått ett förslag från rådet om hur man skall lösa problemen med pensioner inom institutionerna. Jag är förvissad om att mina kollegor Bourlanges och Virrankoski skall ha ytterligare synpunkter på detta. Vi ser fram emot vår första behandling nästa månad när rådet kommer att få en ganska god föreställning om vår ståndpunkt om dess budgetförslag.

Bourlanges
Herr ordförande! Jag skulle till att börja med vilja instämma i ordförande Wynns ord om att det här är en debatt i rättan tid. Det är en debatt som äger rum mellan rådet och parlamentet. Jag tror inte att förfarandet för tillsättande för närvarande innebär något åtagande för det nuvarande rådet. Jag beklagar det, eftersom det skulle ha glatt mig att tillsätta fru Siimes. Men det är inte vår roll. I morgon skall vi tillsätta den kommission som här uttalat sig. Jag gläds också åt att vi får tillfälle till denna sista kontakt med herr Liikanen i hans nuvarande roll, och före den metamorfos som i övermorgon skall leda honom till en annan funktion. Jag skulle också vilja ta tillfället i akt för att säga att även om vi ibland haft ganska hårda meningsutbyten har vi alltid uppskattat talangen, allvaret och den mycket öppna och sympatiska karaktären i det samarbete vi haft med herr Liikanen.
Herr ordförande, fru talman, rådets ordförande, kära kolleger! I sakfrågan måste jag säga att vi inte tilltalats av kommissionens preliminära budget, och att vi är besvikna över rådets förslag till budget. Vi tilltalades inte av denna preliminära budget eftersom den kom när kommissionen egentligen inte kunde grunda sig på en fastställd budgetplan. Det gjorde det hela ganska orealistiskt, eftersom budgeten av förklarliga skäl inte kunde innefatta katastrofen i Kosovo och dess ekonomiska konsekvenser, och slutligen för att man, av skäl som inte förefaller oss särskilt tillfredsställande, vägrade att bemöta parlamentets oro beträffande de administrativa reformerna.Vi har i våra riktlinjer krävt en kontinuerlig avveckling av byråerna för tekniskt bistånd.
Vi har i våra riktlinjer för budgeten krävt en exakt utvärdering av behoven när det gäller personal, och den handlingsförmåga som kommissionen ansåg sig ha med nuvarande personalstyrka. På dessa två punkter har vi, å vår sida, inte kunnat notera någon större iver.
Men vi blev besvikna, det skall jag inte förneka, fru ordförande, över rådets budget. Besvikna över utgiftsområde 1. Vi förstår inte alltid varför ni genomför omfattande linjära minskningar av obligatoriska utgifter. Det argument vi fått av vissa delegationer, att det skulle bero på den monetära utvecklingen, förefaller oss, det vill jag erinra om, strida mot de mycket exakta bestämmelserna i budgetförordningen.
Vi förstår inte heller varför ni i utgiftsområde 2 har minskat betalningsbemyndigandena, även om det kan finnas ett antal tekniska motiv.
När det gäller utgiftsområde 3 ser vi tydligt att även om ni korrekt har tjänat de stora programmen, dvs. allt som fastställts genom medbeslutande, har ni däremot offrat allt som direkt och specifikt intresserar parlamentet. Det som tillhör er, det försvarar ni, det som tillhör oss båda försvarar ni också, men det som bara tillhör oss, det föraktar ni.
När det gäller utgiftsområde 4 känner ni till problemets omfattning. Ni försöker att i denna kategori föra in en rad saker som ni inte kan föra in där: "fiskeavtalet" med Marocko, och framför allt de omfattande beloppen för Kosovo, och detta utan att öka utgiftsområdet. Resultat: det ni föreslår oss, det är att som vi säger på franska "klä av Jacques för att klä på Paul", att offra de prioriteringar som i går fastställdes av de lagstiftande och budgetära myndigheterna, till förmån för morgondagens prioriteringar. Vi anser inte att det är en bra politik.
Beträffande utgiftsområde 5, slutligen, noterar vi en stor blygsamhet när det gäller att ta upp problemet med pensionerna. Detta är allvarligt. Och vi skulle från rådet vilja ha litet mer solidaritet när det gäller stöd till den nödvändiga förändringen av kommissionens administrativa strukturer. Jag tror att det vi förebrår er preliminära budget, rent allmänt, är att den samtidigt förolämpar det förgångna, nutiden och framtiden.
Det förgångna, av skäl som jag just angivit. När ni anser att morgondagens prioriteringar skall finansieras genom att göra uppoffringar i redan fastställda prioriteringar, gör ni något som inte är tillåtet. Vi vet, och ni påminde ju om det, att kommissionen kommer att få ett ökat ansvar när det gäller utrikespolitik. Man måste kunna ta det ansvaret.
I nutid, eftersom ni när det gäller betalningsbemyndiganden inte räknar med nödvändiga ansträngningar. Men vi vet i dag att kommissionen redan har inställt betalningarna.
Och när det gäller framtiden slutligen är ni ovetande om, eller behandlar nonchalant, de stora utmaningar som väntar oss när det gäller administrativa reformer och pensioner.
Fru ordförande! Vi får då en konstruktiv dialog. Jag litar på er samarbetsförmåga. Men ni skall veta att det blir en svår dialog. Vi kommer inte att acceptera att det interinstitutionella avtal som vi undertecknat och ratificerat blir ett ok. Samarbete - ja, men uppoffringar när det gäller Europeiska unionens grundläggande prioriteringar - nej. Vi kommer att be er att revidera budgetplanen där det blir nödvändigt.
(Applåder)

Virrankoski
Herr talman! Till att börja med vill önska er, herr minister, välkommen till Europaparlamentet och till dess plenum. Samtidigt vill jag tacka er för ett mycket gott samarbete. Ert samarbete med parlamentet har varit öppet, rejält och hederligt.
Min egen föredragningsuppgift gäller budgetens förvaltningskostnader för år 2000, som gäller andra institutioner förutom kommissionen och rådet. Dessa institutioners sammantagna budget är 1 288 miljoner euro. Ökningen jämfört med förra året är 3,66 procent. Ökningen är anmärkningsvärt stor, även om den håller sig inom ramarna för det gällande avtalet mellan organen. Europaparlamentets andel i budgeten överstiger visserligen det avtal som parlamentet självt kommit överens om, en andel som är tjugo procent i utgiftsområde 5, eftersom den för ögonblicket är 20,3 procent. Detta innebär naturligtvis att parlamentets budget i behandlingen utsätts för påtryckningar att skäras ned.
Under den förra perioden iakttog Europaparlamentet en stor stramhet i budgetpolitiken. Det iakttogs stor återhållsamhet vad gäller organens personalpolitik, vilket innebar att personalökningarna var små under den gångna femårsperioden. Från år 1995 till år 1999 ökade parlamentets personal med elva personer samt domstolen även den med elva personer. Revisionsrätten fick en betydande resursökning år 1997 och dess totala personalstyrka ökade med 49 tjänster. Ekonomiska och sociala kommittén samt Regionkommittén ökade sin personal med sammanlagt tio personer. Detta har uppnåtts med en genomtänkt personalpolitik och genom omfördelningar av arbetsuppgifterna. Vi har alltså en god tradition att slå vakt om.
Nu hotas denna utveckling, med vilken EU har försökt spara på skattebetalarnas medel, ändå av en förändring. Olika institutioner strävar efter betydande ökningar av antalet tjänster. I detta sammanhang bör särskilt betonas betydelsen av exemplet från Europaparlamentet. Om Europaparlamentet strävar efter att öka sin egen personal betydligt, är detta en klar signal till andra institutioner. Samma sak kan sägas om befordringar. Därför måste Europaparlamentet i samband med denna budgetbehandling dra upp linjer för kommande årsbudgetar. Nu måste vi besluta hur stram den personalpolitik skall vara som Europaparlamentet vill bedriva, eftersom det i denna fråga har tämligen vida handlingsramar. Jag vill betona att Europaparlamentet inte kan undvika ansvaret i denna fråga inför övriga EU-institutioner.
Min föregångare vad gäller detta uppdrag, Edith Müller, lyfte fram den åtgärdsbaserade budgeteringen, activity based budgeting. Kort sagt fördelade parlamentet pengar till förvaltning av organen i form av klumpsummor, så att varje organ själv kunde besluta om sina personalstrukturer, om sina löneklassificeringar och höjningar av löneklasser. Jag stöder denna tanke å det varmaste. I själva verket är den åtgärdsbaserade budgeteringen det enda kloka sättet för att utveckla de olika institutionernas personalförvaltning. Det är inte särskilt klokt att budgetutskottet och talmanskonferensen diskuterar inrättandet av en C-tjänst, då Europaparlamentet har 1776 C-tjänster. Det är mycket klarare att diskutera anslag, och fördela dem utan att öronmärka dem i detalj.
Denna ståndpunkt är också i linje med expertkommitténs rapport. Den betonar behovet av att bära det personliga ansvaret samt det ekonomiska ansvaret inom de lägre nivåerna i tjänstemaskineriet. Det enda sättet att betona detta ansvar, att förbättra förvaltningen och förbättra övervakningen av medlens förvaltning är att delegera makten och ansvaret till lägre nivåer. På samma gång kan man avsevärt förbättra ett brännande problem, nämligen den långsamma betalningstrafiken inom EU. Det är olämpligt och förkastligt att betalningen av Europeiska unionens räkningar inom vissa organ dröjer i månader, till och med i åratal, medan medlemsländerna klarar av dem på någon månad. Det är helt grundlöst att EU behöver längre betalningstider än medlemsländerna eller företag, vars budget kan vara tiotals gånger större jämfört med EU:s budgetar.
Utvecklingen av personalpolitiken måste ses som en viktig del av EU:s politik. Åtgärdsbaserad budgetering, fördelningen av anslagen och ansvaret till lägre nivåer i myndighetsapparaten, en effektiv övervakning av penningrörelserna och ett betonande av det personliga ansvaret kräver emellertid mycket arbete. Dessa frågor måste klart tas i beaktande, då tjänsteföreskrifterna reformeras under de kommande åren. Därför kan man, inte minst av denna anledning, instämma i rådets krav att kommissionen brådskande måste börja förbereda nya tjänsteföreskrifter. Med dessa tankar vill jag för egen del överlämna rådets budgetförslag till behandling av parlamentet.

Siimes
Herr talman, ärade ledamöter i Europaparlamentet! Jag tackar för inläggen och kommer närmast att koncentrera mig vid en mycket stor fråga, nämligen utgiftsområde 4 och närmare bestämt Kosovo.
För det första, som jag redan konstaterade i mitt eget inlägg, är min ståndpunkt den, att frågan om att fylla finansieringsbehoven i Kosovo säkert kommer att vara en av de mest centrala faktorerna i höstens budgetprocess. Rådets ståndpunkt vad gäller skapandet av reservationen för Kosovo är, att vi gör en prioritering. Det är sant, att en del av de anslag som ingår i utgiftsområde 4 har skurits ner, men rådet nedskärningar innebär uttryckligen en bantning jämfört med kommissionens förslag, och inte jämfört med år 1999. Enligt min mening finns det ändå en tillväxt i de flesta av anslagen i utgiftsområde 4 jämfört med innevarande års budget och å andra sidan finns det inom utgiftsområde 4 också punkter, som inte har skurits ned alls. Inom ramen för dessa regler har rådet ansett Kosovo ha absolut högsta prioritet.
Vad gäller de hänvisningar som Wynn och Bourlanges gjort till det interinstitutionella avtalet och till andra finansieringssätt såsom omfördelningar konstaterar jag att rådets ståndpunkt är att reservationen för Kosovo är möjlig att finansiera helt genom omfördelning, det vill säga genom överföringar av anslag, men även rådet respekterar det interinstitutionella avtalet och samtliga dess punkter. Jag har i många sammanhang tidigare konstaterat, att vi måste invänta exaktare behovskalkyler för återuppbyggnadsbehovet i Kosovo. Hittills har resultaten av behovskalkylerna varit uppmuntrande så till vida, att beräkningarna av biståndsbehovet snarare har minskat än ökat med tidens gång.
I det interinstitutionella avtalet konstateras, att man bör redovisa alternativa metoder för att lösa finansieringsfrågan före ett överskridande av finansieringsramarna och detta har rådet gjort, i enlighet med sin egen ståndpunkt. På grundval av den aktuella informationen antar vi att detta räcker, men vi är ändå redo att förhandla även om denna fråga då informationsläget förbättras eftersom, som vi alla vet, att ett godkännande av budgeten förutsätter, att de båda budgetansvariga myndigheterna uppnår samförstånd i olika frågor. Som jag inledningsvis konstaterade, är ett gott samarbete och förtroende samt viljan att söka gemensamma lösningar är den väg, med vilken vi säkerligen tillsammans kan slutföra även denna process, det vill säga godkännandet av budgeten för år 2000.

Rübig
Herr talman! Jag vill bara fråga ministern, om man har tänkt på att ta med Internationella valutafonden i samtalen om de finansiella medlen till Östtimor, Turkiet och Kosovo, så att inte vi måste bära hela bördan?

Siimes
Herr talman! Denna synpunkt om att innefatta Internationella valutafonden är någonting som rådet för egen del kommer att undersöka. Generellt då det gäller biståndsgivning är det bra att alla de parter, som på ett eller annat sätt är kopplade till penningströmmar som går i den ena eller den andra riktningen, kan samlas kring samma bord.

Talmannen
Tack så mycket, fru minister!
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.
(Sammanträdet avslutas kl. 17.53.)

