Frågestund (frågor till kommissionen)
Talmannen
Nästa punkt är frågestunden (B7-0212/2009).
Vi ska nu behandla en rad frågor till kommissionen.
Första delen

Angående: Andelen kvinnor på ansvarsfulla poster ute i arbetslivet, uttryckt i procent
Av aktuell statistik framgår det att kvinnor hela tiden är underrepresenterade på ansvarsfulla poster ute i arbetslivet i Europa. I de största europeiska företagens bolagsstyrelser går det i medeltal en enda kvinna på tio män.
Vad tycker kommissionen om de initiativ som tagits av medlemsstaterna för att flera kvinnor ska utnämnas till ekonomiskt ansvarsfulla poster? Vad kan man finna för exempel som manar till efterföljd, framför allt inom det europeiska nätverket för kvinnor i politiskt och ekonomiskt beslutsfattande? Tycker kommissionen det är bra med förslag om en viss föreskriven minsta procentuell andel för kvinnor i de största företagens bolagsstyrelser? Vilka förslag och initiativ tänker kommissionen lägga fram inför den slutliga utvärderingen av färdplanen för jämställdhet samt inför översynen av Lissabonstrategins riktlinjer under 2010?
Vladimír Špidla
ledamot av kommissionen. - (CS) Herr talman, mina damer och herrar! Andelen kvinnor som medverkar i beslutsfattandet kanske har ökat under de senaste åren, men makten på de politiska och ekonomiska områdena ligger fortfarande hos männen. Stereotypa uppfattningar om könsroller och svårigheterna att upprätta en balans mellan arbete och liv, tillsammans med andra former av öppen eller dold diskriminering, utgör hinder som gör det svårt för kvinnor att få tillgång till ansvarsfulla och ledande poster.
Under de senaste decennierna har kvinnor blivit mer delaktiga i det politiska beslutsfattandet i de flesta EU-länder. Dessa förändringar sker långsamt, och tyvärr är den totala andelen kvinnor på mäktiga positioner fortfarande låg. På det ekonomiska området är andelen kvinnor med makt att fatta beslut mycket otillfredsställande. I den privata sektorn är nio av tio direktörer för de största europeiska företagen män. Bara tre procent av dessa företag har styrelser som leds av en kvinna.
Kommissionen är mycket angelägen om att stödja en bättre representation av kvinnor på höga poster, och den stöder medlemsstaternas insatser i detta avseende genom att samla, analysera och sprida jämförbara uppgifter på detta område, stödja nätverk av berörda parter och uppmuntra utbyte av erfarenheter och beprövade strategier på EU-nivå. Det europeiska nätverket till stöd för kvinnor i ledande ställning, som kommissionen upprättade i juni 2008, har betonat betydelsen av åtgärder som syftar till att stödja mentorskap, utveckla nätverk till stöd för kvinnor, höja profilen för kvinnor som tar på sig viktiga roller och uppmuntra kvinnor att söka ledande befattningar. Under 2010 kommer kommissionen att bedriva informationsverksamhet och utbyte av beprövade strategier.
Kommissionen kan med tillfredsställelse rapportera att många medlemsstater har tagit initiativ för att stödja kvinnors tillgång till ledande poster, särskilt genom kulturevenemang i den privata sektorn, undervisningsprogram för kvinnor som är intresserade av jobb på de högsta nivåerna, utvecklingen av en stadga eller ett märke för företag som stöder jämställdhet mellan könen, införandet av uppförandekoder i företag och evenemang till stöd för balansen mellan arbete och liv samt kampen mot könsbaserade fördomar.
Frågan om kvotering av kvinnor till styrelserna i stora företag är under diskussion. Enligt min mening skulle vi i detta sammanhang behöva studera erfarenheterna från Skandinavien, där denna radikala strategi har införts. Det är hur som helst upp till medlemsstaterna vilken strategi som ska väljas, grundat på deras specifika förutsättningar. Jag vill påpeka att det enligt artikel 141.4 i fördraget är tillåtet för medlemsstaterna att besluta om ”åtgärder som rör särskilda förmåner”. EG-domstolen har dock gjort en snäv tolkning av denna möjlighet och har förbjudit att man beslutar om sådana åtgärder automatiskt, i stället måste varje fall prövas individuellt enligt objektiva kriterier.
Kommissionen har för avsikt att lägga fram en ny strategisk ram för jämställdhet mellan könen i mitten av 2010, som kommer att följas av en ingående konsekvensbedömning och där man kommer att ta hänsyn till resultaten av genomförandet av den befintliga planen för perioden 2006-2010. Kommissionen bör prioritera arbetet med att få fler kvinnor på höga poster. Sist men inte minst kommer kommissionen att lägga fram ett förslag i början av nästa år om en ny strategi för sysselsättning och tillväxt efter 2010. Frågan om jämställdhet mellan könen bör utgöra en central del i den nya strategin.
Mina damer och herrar! Jag vill betona att en jämn könsfördelning inte bara är en fråga om politiska principer, demokrati och etik, i själva verket är det snarare en grundläggande ekonomisk fråga eftersom det inte kan finnas något hopp om framtida utveckling om inte vårt samhälle använder alla sina begåvningar på bästa möjliga sätt. Jag måste därför klart och tydligt säga att jämställdhet mellan könen och en lämplig representation av kvinnor i ledande roller i sig själv utgör en aktiv del av EU:s konkurrenskraft.
Rodi Kratsa-Tsagaropoulou
. - (EL) Herr kommissionsledamot! Jag tackar er återigen för ert engagemang för att främja kvinnors tillträde till ansvarsfulla poster. Låt mig bara säga att min fråga var mer specifik. Mot bakgrund av översynen av Lissabonmålen och utvärderingen av färdplanen kommer Europeiska kommissionen att föreslå konkreta åtgärder för att bekämpa bristen på kvinnor i ansvarsfulla poster ute i arbetslivet.
Kommer modellerna, den norska modellen som ni hänvisade till, att utgöra en inspiration i form av en riktlinje? Hur hänger EG-domstolens rättspraxis, som ni nämnde, ihop med detta? Uppmuntrar den Europeiska kommissionen eller inte att inta en ståndpunkt till förmån för en riktning?
Vladimír Špidla
ledamot av kommissionen. - (CS) Tack för er följdfråga. Jag anser att jag uttryckte mig tydligt i denna sak, men jag tycker trots det att det finns ett behov av att vara ännu tydligare. Kommissionen anser i allmänhet att lika möjligheter utgör en viktig del av EU:s konkurrenskraft, oavsett vilka moraliska förpliktelser som är förknippade med det. Denna form av jämställdhet kommer därför att prioriteras mycket högt i framtida strategier, och vi föreslår lämpliga åtgärder som kan främja denna fråga i alla relevanta dokument. Jag vill klargöra att vi naturligtvis alltid måste hålla oss inom ramen för fördraget, men vi är beredda att använda denna ram fullt ut.
Jörg Leichtfried
- (DE) Herr talman, herr kommissionsledamot! Det ni just sade lät mycket bra, men politiker måste alltid lägga sig vinn om att deras handlingar motsvarar det de säger. Jag vill fråga er hur det kan komma sig att det under de senaste fem åren bara har varit manliga högt uppsatta kommissionsledamöter som jag har haft möjlighet att arbeta med? Hur kan det komma sig att kommissionen inte tillämpar könskvotering? Det verkar inte heller som att det i framtiden kommer att vara möjligt för kommissionen att ha en balanserad könsfördelning. Skulle det inte vara bra att för en gångs skull föregå med gott exempel, för att bli mycket trovärdigare när ni vidtar ytterligare steg?
Vladimír Špidla
ledamot av kommissionen. - (CS) Jag tycker att det vore på sin plats att betona att kommissionen för närvarande har en större andel kvinnor än någonsin tidigare. Det vore också på sin plats att påpeka att mina kvinnliga kolleger har haft, och fortfarande har, de viktigaste portföljerna. Det råder inga som helst tvivel om detta. Jag skulle kunna nämna Neelie Kroes, Dalia Grybauskaite och så vidare, eftersom faktiskt alla av mina kvinnliga kolleger har mycket viktiga portföljer. Kommissionen föregår därför med gott exempel i detta avseende, men det är uppenbart att det är medlemsstaternas ansvar att utse kommissionsledamöter, och om medlemsstaterna inte presenterar några kvinnliga kandidater kommer detta självfallet att återspeglas i kommissionens sammansättning. När det gäller den europeiska förvaltningens sammansättning vet ni mycket väl att kommissionen har planer på att förbättra situationen både nu och i framtiden, eftersom vi fortfarande är långt ifrån en tillfredsställande könsfördelning, och det gläder mig att kunna säga att vi tack vare min kollega Siim Kallas insatser har gjort mycket tydliga framsteg om man jämför dagens situation med hur det såg ut från början. Ni har dock rätt i att situationen ännu är långt ifrån tillfredsställande.
Mairead Mcguinness
- (EN) Herr talman! Vi har denna diskussion varje år, och det slår mig att politiken måste förändras om vi ska funna få fler personer - och i synnerhet mer kvinnor - till kommissionen, rådet och parlamentet, som dock inte tycks vilja det. Det sätt som parlamentet arbetar på passar inte föräldrar med barn - oavsett om de är män eller kvinnor - och man måste göra ett val. Jag valde detta yrkesliv, men jag har någon som har valt att vara hemma. Jag tycker att vi måste vara realistiska i våra diskussioner om vad som är praktiskt.
Vladimír Špidla
ledamot av kommissionen. - (CS) Jag påpekade i mitt inledande anförande att det finns många situationer som är antingen negativa eller positiva. Det är uppenbart att vi alla i slutändan fattar våra egna avgörande beslut, även om vissa institutioner, viss politik och vissa åtgärder helt klart ger folk mycket mer valfrihet än andra. Jag är därför tämligen klar över att vi, frånsett allt annat, behöver en konstitutionell strategi för lika möjligheter och avskaffande av alla typer av diskriminering, både direkt och indirekt, eftersom det för närvarande inte stämmer att män och kvinnor ges samma valmöjligheter. Kvinnor befinner sig tyvärr fortfarande i en missgynnad position, vilket bland annat visar sig tydligt genom deras brist på tillgång till tjänster där politiska eller ekonomiska beslut fattas.
Talmannen
Eftersom frågeställarna är frånvarande utgår frågorna 22 och 23.
Andra delen

Angående: Språkinlärning i gränsområden
Anser kommissionen att medlemsstaterna och EU vidtar tillräckliga åtgärder för att ungdomar i gränsområdena mellan medlemsstaterna ska få bättre kunskaper i sina grannländers språk? Kan nationella minoriteter och gränsöverskridande Euroregioner spela en särskild, positiv roll i detta sammanhang?
Leonard Orban
Enligt artikel 149 i EG-fördraget ansvarar medlemsstaterna själva för undervisningens innehåll och utbildningssystemens organisation. Så som nämns i artikeln ska EU bidra till utvecklingen av en utbildning av god kvalitet genom att främja samarbetet mellan medlemsstaterna och genom att vid behov stödja och komplettera deras insatser. Samtidigt anser kommissionen att man vid valet av vilka språk som undervisas i medlemsstaternas skolor måste ta hänsyn till det geografiska läget och förekomsten av nationella minoriteter.
Denna synpunkt lyftes fram i meddelandet från september 2008 med titeln ”Flerspråkighet: en tillgång för Europa och ett gemensamt åtagande”, där det fastslås att insatser fortfarande behöver göras för att öka antalet språk som undervisning bedrivs i, särskilt när det gäller valet av ett andra främmande språk, och att man bör ta hänsyn till lokala förhållanden. Som en del i förfarandena för att öka alternativen när det gäller vilka språk som undervisas föreslår Europeiska kommissionen att en dialog upprättas mellan utbildningsorgan och utbildningsanordnare, exempelvis stödd genom Comenius Regioprogrammet, genom partnerskap med lokala berörda parter samt genom partnersamverkan med institutioner i andra länder.
EU:s program för utbildning, yrkesutbildning och ungdom stöder inlärning av alla språk som talas inom EU, även de som talas av minoriteter, genom att också stödja ungdomar som reser utomlands för att lära sig dessa språk.
Programmen som främjar europeiskt gränsöverskridande territoriellt samarbete kan också stödja åtgärder kopplade till utbildning och social integration, vilket även omfattar språkstudier. Till exempel syftar projektet Avenir éducatif commun, som stöds av det gränsöverskridande programmet mellan Frankrike och Storbritannien för perioden 2007-2013, till att upprätta ett gränsöverskridande nätverk av skolor med särskild inriktning på studier i språk och hur man startar företag. Den totala kostnaden är 2,2 miljoner euro, med parter inblandade på båda sidor av kanalen.
Ett annat exempel från en annan del av Europa är ett projekt som genomförs som tre gränsöverskridande program där Wien medverkar: Österrike-Tjeckien, Österrike-Slovakien och Österrike-Ungern. Projektet går ut på att förbereda ungdomar för livet i det centraleuropeiska gränsområdet, särskilt genom att erbjuda utbildning som syftar till att förvärva en rad olika färdigheter: språklig och interkulturell kompetens, kommunikation samt kunskap. Den totala kostnaden för detta projekt är 791 000 euro.
Talmannen
Jag skulle vilja fråga Bernd Posselt om han har någon kompletterande fråga.
Bernd Posselt
(DE) Herr talman! Ni är ett imponerande exempel på flerspråkighet. Allra först vill jag fråga kommissionsledamoten om ett projekt av samma typ som det han nämnde, nämligen det mellan Österrike och Ungern och mellan Österrike, Tjeckien och Slovakien, inte kan införas mellan Ungern och Slovakien? Det skulle verkligen vara mycket gynnsamt och värdefullt ur politisk synvinkel. Min andra synpunkt är att jag tycker att det borde förekomma mer lärande utanför klassrummet av de språk som talas i grannländerna i gränsområden, exempelvis tjeckiska i östra Bayern, det vill säga att det bör inte begränsas till skolorna. I Schirnding har vi till exempel en tysk-tjeckisk förskola. Skulle ni också kunna stödja förskolor? Jag är också intresserad av vuxenutbildning - livslångt lärande - som innebär att även äldre generationer i gränsområdena får möjlighet att lära sig grannlandets språk.
Leonard Orban
Tack för de kompletterande frågorna. När det gäller den första frågan om ett eventuellt projekt mellan Ungern och Slovakien kommer vi naturligtvis att ge det vår fulla uppmärksamhet om ett sådant förslag lämnas till Europeiska kommissionen. Vi vill på detta sätt bidra till att finna lösningar av ömsesidigt intresse för båda länder.
När det gäller den andra frågan vill jag först av allt betona att vi i september tog ett initiativ som är kopplat till tidig inlärning av främmande språk. Detta initiativ kommer att sträcka sig över ett antal år och har redan rönt en viss framgång. Som en del av detta initiativ finns det också en kampanj i medlemsstaterna för att uppmuntra föräldrarna till barn mellan två och sex år att motivera sina barn att lära sig främmande språk.
När det gäller den andra delen av frågan om livslångt lärande är detta huvudmålet för den politik som vi främjar. Vi har ett stort antal projekt som syftar till inlärning av främmande språk och även förvärvande av interkulturella färdigheter för personer som befinner sig utanför utbildningssystemet, till exempel personer som deltar i yrkesutbildningar, personer som så att säga har haft färre möjligheter samt pensionärer och arbetslösa. Denna situation återspeglas inte bara i det sätt på vilket vi finansierar olika projekt, den betonas också mycket tydligt i den strategi som Europeiska kommissionen antog 2008.
Vi vill att alla EU-medborgare, inte bara unga människor, ska få resurser och möjlighet att lära sig åtminstone två främmande språk.
Janusz Władysław Zemke
- (PL) Herr kommissionsledamot! Jag vill tacka er för den intressanta informationen, men i ert svar koncentrerade ni er på skolorna trots att det också har gjorts försök i flera städer i gränsområdena att upprätta universitet. Denna typ av universitet har till exempel upprättats vid gränsen mellan Polen och Tyskland i Frankfurt - Europauniversitetet Viadrina. Jag vill fråga er: Kommer ni inom ramen för de olika skolor som ni talade om också att överväga stöd för denna typ av institution för högre utbildning, nämligen universitet som har tillkommit i olika städer vid EU:s nationella gränser?
Leonard Orban
Om universiteten kan presentera projekt som uppfyller kraven i programmet för livslångt lärande under perioden 2007-2013 är Europeiska kommissionen villig att finansiera även dessa projekt. Jag vill även påpeka att i många av de projekt som kommissionen redan har finansierat ingår även flera partneruniversitet från hela EU. Därför är mitt svar ett definitivt ”ja”. Det viktiga är kvaliteten på de projekt som representanterna har presenterat.
Paul Rübig
(DE) Herr talman! Det finns flera Erasmusprogram för studenter, unga företagare och nu även för journalister. Tror ni att det skulle kunna vara möjligt att även använda Erasmusprogrammen för att förbättra kommunikationen i gränsregionerna och var skulle ni i så fall lägga tonvikten?
Leonard Orban
Mitt svar på den här frågan är ett definitivt ”ja”. När Erasmusprogrammet lanserades för omkring 20 år sedan, hade det inte särskilt hög status bland olika europeiska myndigheter. I dag är det däremot ett av EU:s mest framgångsrika program.
Under de många besök jag har gjort inte bara i medlemsstaternas huvudstäder utan även i många EU-regioner har jag upplevt vilken enormt positiv genomslagskraft programmet har. Frågan om universiteten i Polen och Tyskland har vi redan nämnt tidigare. Jag har ett positivt minne från universitetet i Warszawa, där jag träffade ett stort antal tyska studenter i Polen som genom Erasmusprogrammet fått möjlighet att få en inblick i det polska språket och kulturen. Med andra ord det som vi kallar interkulturell kompetens.
Studenterna visar mycket tydligt hur effektiv denna kompetens är. I anslutning till mitt svar vill jag påminna er om att kommissionens ordförande José Manuel Barroso har sagt att han under sin kommande mandatperiod har för avsikt att främja initiativ som handlar om att stärka och påskynda rörligheten för unga människor så att de kan skaffa de kompetenser som blir alltmer nödvändiga.
Angående: Kommissionens försumlighet i utredningen av Siemensskandalen
Den största mutaffär som drabbat EU de senaste fem åren är Siemensskandalen. Av förundersökningen, domstolsbeslut, erkännanden av de inblandade och offentliga uttalanden av företaget självt har det framkommit att politiska partier och personer i ansvarsställning i flera länder, däribland Grekland, tagit emot mutor för att ge företaget företräde vid offentlig upphandling av bygg- och anläggningsarbeten eller varor som i många fall delvis finansierats med gemenskapsmedel.
Sedan skandalen uppdagades har kommissionsledamoten med ansvar för bedrägeribekämpning, Siim Kallas, inom ramen för parlamentets kontroll förklarat att utredningen inte faller under EU:s ansvarsområde och att medlemsstaterna inte bett Europeiska byrån för bedrägeribekämpning (Olaf) om hjälp. Jag vill därför ställa följande frågor: Vad har kommissionen och Olaf, som är ansvarig för utredningar av bedrägerifall som rör gemenskapsbudgeten, gjort för att skydda de europeiska medborgarnas pengar? På vad sätt har kommissionen och Olaf ingripit i detta fall och krävt insyn? Vad är kommissionens och Olafs sammanfattning av fallet?
Siim Kallas
Kommissionen lägger stor vikt vid alla korruptionsfall i hela Europa, men jag måste säga att antalet EU-finansierade fall som direkt och indirekt berör Siemens är ganska begränsat. Här följer en översikt över fyra av dessa fall.
Ett fall som just nu undersöks av Olaf och som avslutades sista kvartalet 2003 berör extern finansiering. Detta fall genomgår nu en juridisk uppföljning i Tyskland, och Olaf följer den rättsliga processen på nära håll.
Det andra Olaf-fallet handlar om projekt som finansierats av Europeiska investeringsbanken (EIB). Det undersöks just nu och omfattar offentliga upphandlingsförfaranden.
Det tredje fallet handlar om projekt finansierade av Europeiska investeringsbanken som berör offentliga upphandlingsförfaranden. Fallet utvärderas för närvarande av Olaf i syfte att avgöra om det finns tillräckligt allvarliga misstankar om bedrägeri eller oriktigheter som strider mot EU:s ekonomiska intressen. Olaf kommer mot bakgrund av resultatet från utvärderingen att avgöra om en förhandling ska inledas i det här fallet.
I det fjärde fallet fällde högsta domstolen i Spanien den 4 november 2008 ett utslag om strukturfonder där Siemens från början varit involverade. Fallet utreddes av de nationella myndigheterna i mitten av 1990-talet och de efterföljande rättsförhandlingarna har följts noga av Uclaf och senare Olaf. Detta utslag medförde bland annat att flera personer dömdes till fängelsestraff och böter för förfalskning. Men det bör även påpekas att Siemens i det här exemplet friades i det första utslaget från brottmålsdomstolen i Madrid den 22 juni 2006.
Som i alla sådana fall är det viktigt att påpeka att Olaf inte är en brottsbekämpande myndighet. Olaf har ett nära samarbete med medlemsstaterna. Medlemsstaterna är skyldiga att informera Olaf. Olaf ska därefter naturligtvis följa upp fallet och särskilt uppmärksamma alla fall som rör EU-finansiering eller som har genomgått en utredning.
Så ser den allmänna bilden ut. Olaf medverkar även i det internationella samarbetet med alla andra internationella institutioner för att bekämpa missbruk av pengar som ska användas för humanitär hjälp eller andra projekt.
Om Nikolaos Chountis har material som kan vara relevant för andra specifika fall, vill kommissionen gärna uppmana honom att lämna det till Olaf. Olaf kommer då att analysera materialet och fatta lämpliga beslut i enlighet med sitt förordnande.
Nikolaos Chountis
(EL) Herr talman, herr kommissionsledamot! Uppfattningen i Grekland om Siemensskandalen ser i grund och botten ut så som man har rapporterat i medierna. Uppfattningen är med andra ord att skandalen - som är den största i efterkrigstidens Grekland - definitivt ser ut att sluta med preskription efter det andra utslaget i Tysklands högsta författningsdomstol som konstaterar att Michalis Christoforakos, f.d. vd för Siemens Grekland och mutskandalens högste ansvarige person, inte kan utlämnas från Tyskland till Grekland.
Det är den uppfattning man har och så ser skandalens utveckling ut i Grekland. Förutom erkännanden och fällande domar i tyska domstolar har även statstjänstemän ingått och varit inblandade i skandalen. Tjänstemännen har i flera år mutats med svarta pengar för att ge Siemens ett okänt antal upphandlings- och arbetsavtal.
Jag upprepar frågan. Alla vet att de flesta av dessa upphandlingar var gemensamt finansierade arbeten. Men kommissionens avdelningar - och tyvärr bekräftar era svar detta - låtsas som om de inte kände till detta och tar sin tillflykt till - som jag ser det - godtyckliga villkor i gemenskapsbestämmelserna. När vi ställer frågor svarar ni att vi måste ge er information, att ni undersöker frågan och att ni övervakar den. Jag vill ha ett specifikt svar. Ni är skyldiga att skydda de europeiska skattebetalarnas pengar. Vad kommer kommissionen att göra att för att ställa de personer inför rätta som bevisligen har överträtt gemenskapens upphandlingslagstiftning?
Siim Kallas
Inom mitt ansvarsområde för budgetansvarsfrihet kommer jag snart att infinna mig i parlamentet och i budgetkontrollutskottet för att förklara vad som måste göras för att skydda gemenskapens pengar och se till att de används på rätt sätt. Detta är mycket stora frågor.
Jag vill upprepa att om ni har information som rör missbruk av pengar i gemenskapsfinansierade projekt, är vi - och generaldirektoratet för regionalpolitik och andra avdelningar - tacksamma om ni lämnar denna information till oss. Jag försäkrar att informationen kommer att behandlas med största allvar.
Däremot är utlämning av en person från en medlemsstat till en annan ett ärende som helt ligger inom medlemsstaternas ansvarsområde. Det finns ingenting som generaldirektoraten på mitt ansvarsområde kan göra för att underlätta en begärd utlämning av en person.
Angående: Cigarettsmuggling och statsintäkter
Europeiska byrån för bedrägeribekämpning publicerade i augusti ett pressmeddelande i vilket man informerade om att en person hade dömts för omfattande cigarettsmuggling i USA. Detta är förstås glädjande, men fakta kvarstår att den illegala cigaretthandeln kostar EU så mycket som 9,5 miljarder euro i förlorade intäkter varje år, pengar som hamnar i fickorna på kriminella och som har använts till att finansiera terroristorganisationer såsom Verkliga IRA.
Vilken strategi har kommissionen för att ta itu med det faktum att 97 procent av de illegala cigaretterna inte beskattas, vilket drabbar de europeiska skattebetalarna och utgör ett hot mot den europeiska säkerheten?
Siim Kallas
Jag vill tacka Gay Mitchell för denna fråga som än en gång ger mig möjlighet att ta upp denna oerhört omfattande fråga som skadar medlemsstaternas budgetar. Även detta är en fråga där medlemsstaterna agerar, men där samarbetet mellan medlemsstaterna är helt avgörande. Det är också en fråga där vår avdelning Olaf är mycket aktiv och spelar en viktig roll i kampen mot den internationella cigarettsmugglingen.
Olaf har en tydlig strategi. För det första hjälper och stödjer Olaf arbetet i de europeiska brottsbekämpande myndigheterna. Olaf organiserar och samordnar även aktiviteter över hela Europa: Operation Diabolo 2007 riktades mot pirattillverkade cigaretter från Kina som smugglats in i EU via fraktcontainrar, operation Mudan 2008 hanterade det växande problemet med smuggelcigaretter via posten samt Diabolo II, som ägde rum i september 2009, och som hade samma mål som den första Diabolo-operationen.
Olaf förser sina partner med upplysningar om nya hot och samarbetar med medlemsstaterna. Det handlar alltså om ett internationellt samarbete. Olafs arbete visar att samarbetet bör upprätthållas. Jag vill också ta upp två mycket viktiga händelser som har ägt rum under kommissionens femåriga mandatperiod, och där Olaf har bidragit i mycket stor utsträckning.
Det handlar om Philip Morris-avtalet och senare Japan Tobacco-avtalet i december 2007, där de största tobaksbolagen erkände att det hade förekommit brister i den fria konkurrensen vid cigaretthandeln. Bolagen betalade ansenliga belopp till EU:s budget. De har även ett nära samarbete med oss för att bekämpa cigarettsmugglingen, något som inte heller ligger i deras intressen.
Detta är mycket viktiga bedrifter och alla medlemsstater har undertecknat det senaste Japan Tobacco-avtalet.
Vi fortsätter att samarbeta på detta svåra område, men jag tror att landskapet har förändrats en smula tack vare dessa två stora avtal och vi kan nu se blygsamma framsteg.
Det fall som Gay Mitchell hänvisar till där en tredjelandsmedborgare har åtalats och fängslats är ett mycket viktigt fall. Det är en av många internationella undersökningar som har samordnats av Olaf mot bakgrund av ett sådant avtal. Många åtal har väckts i EU baserade på Olafs arbete.
Detta är det första åtalet i ett tredjeland av en medborgare från ett land utanför EU som är direkt relaterat till cigarettsmugglingen in i EU. Fallet är alltså ett bevis på att det globala samarbetet fungerar. Jag kan ta fram många fler uppgifter från sambandsmän i Kina och på andra platser. Det ligger i allas vårt intresse att förstärka samarbetet för att bekämpa cigarettsmugglingen.
Gay Mitchell
(EN) Om man bortser från alla arbetstillfällen som har undergrävts i registrerade företag är konsekvenserna för sjukvården i det här fallet extremt stora. Hälften av alla patienter som tas in på Irlands största sjukhus St James's Hospital har sjukdomar som har med rökning att göra. Om ni tittar på de övriga medlemsstaterna finner ni liknande förhållanden. Cigaretterna bidrar till problemet, men de bidrar inte till kostnaderna för att behandla sjukdomarna.
Såvitt jag förstår uppgår den olagliga handeln till EU till 9,5 miljarder euro, men 97 procent av denna upptäcks aldrig. Är det inte tid för kommissionen att göra en omfattande insats, exempelvis att eventuellt hantera problemet med hjälp av kustbevakningen.
Siim Kallas
Jag besökte nyligen ett land utanför EU där rökning inte är förbjudet och jag märkte verkligen vilken stor skillnad det är mot EU där det åtminstone inte luktar cigarettrök på offentliga platser. Jag antar att det är det viktigaste steget att ta för att undvika alla hälsorisker.
När det gäller kampen mot cigarettsmuggling måste vi utnyttja alla våra brottsbekämpande myndigheter. Det är helt klart den viktigaste prioriteringen, men det är återigen gränskontrolltjänstemännens skyldighet i medlemsstaterna att beslagta olagliga cigaretter.
Jag har själv besökt en hamn där man använder mycket avancerad utrustning för att upptäcka transporter av olagliga cigaretter, men detta ligger inom varje medlemsstats ansvarsområde. Vi kan endast underlätta arbetet. Vi kan tillhandahålla upplysningar och göra allt vi kan för att hjälpa medlemsstaterna. Det är upp till deras gränssystem att beslagta sådana transporter och att stoppa dem vid gränsen.
Paul Rübig
(DE) Herr kommissionsledamot! Cigarettsmugglingen kan delas in i tre flöden: pengarna, varorna och slutligen de åtföljande handlingarna. Kan ni tänka er att införa särskilda skatter eller avgifter för pengaflödena som när allt kommer omkring är kända och verkligen strömmar här?
Vi är förstås redan förtrogna med den här sortens finansiella transaktionsskatter, där det varken är produkten eller pappersarbetet, utan de finansiella transaktionerna som beskattas hårt. Det är en lockande utmaning att överväga detta med länder som Schweiz.
Siim Kallas
Jag håller med om att detta är en mycket viktig fråga för skattemyndigheterna. I Europa har vi ganska höga punktskatter på tobaksprodukter, men jag vet av erfarenhet från Philip Morris-avtalet och Japan Tobacco-avtalet att det involverar i stort sett samma bolag som är våra största tobakstillverkare. Resultatet är alltså att de samarbetar. Jag vet inte hur det är med Schweiz. Vi har inga tecken på att Schweiz uppför sig problematiskt på det här området i Europa i allmänhet. Alla stater erkänner hoten från den olagliga cigaretthandeln, och får vi något som tyder på det kommer vi definitivt att kontakta de schweiziska myndigheterna.
Talmannen
Fråga nr 27 utgår, eftersom frågeställaren inte är närvarande.

Angående: Utbildning inom den nya europeiska politiska strategin
I samband med den aktuella ekonomiska recessionen har man på flera håll efterlyst en ny europeisk strategi för sysselsättning och en hållbar och smart tillväxt. Flera rekommendationer har gjorts på vitt skilda områden, men det finns inga indikationer om detta på utbildningsområdet, och det verkar inte heller ha tagits några konkreta initiativ från kommissionens eller medlemsstaternas sida.
Genomförandet av Bolognaprocessen behöver slutföras, vilket inte kommer att vara helt lätt. Universiteten och högskolorna behöver moderniseras, och man behöver främja utbildnings-, innovations- och forskningstriangeln, liksom godkännandet av yrkesutbildning på EU-nivå. Mot bakgrund av detta undrar jag följande: Tänker kommissionen vidta några åtgärder eller ta något initiativ på detta område som ett led i den nya europeiska strategin, för att vi senast 2010 ska ha uppnått ett helt integrerat europeiskt område för högre utbildning, som är konkurrenskraftigt gentemot omvärlden, öppet för alla i samhället och av hög kvalitet?
Maroš Šefčovič
Tack för den här frågan, för den är mycket relevant just nu. Jag vill betona att kommissionen under den övergripande Lissabonstrategin för tillväxt och sysselsättning i flera år har arbetat med att modernisera agendan för högre utbildning i Europa.
Agendan inriktas särskilt på de tre specifika områdena kursplan, styrning och finansiering. Reformer på kursplansområdet utförs främst inom ramen för Bolognaprocessen med målet att 2010 ha skapat ett gemensamt europeiskt område för högre utbildning.
Som ni vet är Bolognaprocessen inte ett initiativ från kommissionen, utan ett mellanstatligt samarbete mellan 46 europeiska länder. Kommissionen har dock erkänt att processen är mycket viktig och har anslutit sig till processen. Kommissionen stöder processen fullt ut, eftersom den är relevant för kommissionens egen moderniseringsagenda för högre utbildning.
För att betona några av de aktuella initiativen det senaste året, vill jag gärna nämna främjandet av kunskapstriangeln genom inrättandet av det Europeiska institutet för innovation och teknik, främjandet av erkännande av utbildning i Europa, införandet av den europeiska ramen för kvalifikationer för livslångt lärande, det europeiska systemet för överföring av studiemeriter, tillägg till examensbevis och det europeiska systemet för meritöverföring inom yrkesutbildningen.
Ett av målen är att öka insynen i den högre utbildningen i Europa för att den ska kunna jämföras. Vi arbetar därför med projekt för att klassificera och rangordna institutionerna för högre utbildning.
Kommissionen erkänner även hur viktigt detta är för dagens och morgondagens arbetsmarknad och vilka utmaningar särskilt den yngre generationen står inför. Vi har därför utarbetat initiativet ”Ny kompetens för nya arbetstillfällen” och har etablerat EU-forumet för dialogen mellan universiteten och näringslivet där universitetsvärlden och näringslivet kan utbyta viktiga åsikter, synpunkter och erfarenheter.
Även om mycket har uträttats mellan 1999 och fram till i dag inom det gemensamma europeiska området för högre utbildning är de deltagande länderna eniga om att samarbetet inte ska avslutas 2010 utan fortsätta åtminstone till 2020.
Kommissionen anser att Bolognaprocessen under de kommande åren bör inriktas på att ytterligare främja rörligheten inom den högre utbildningen, stärka den sociala dimensionen genom rättvis tillgång till högre utbildning och utveckla processens globala dimension som innebär ett samarbete mellan de europeiska instituten för högre utbildning och deras partner över hela världen.
Maria Badia i Cutchet
(ES) Herr talman, herr kommissionsledamot! För andra gången i dag har jag nöjet att få ställa frågor till er och höra era svar. Tack för era ord. Vi samtycker bevisligen i vår bedömning av allt det som händer inom Bolognaprocessen.
Min fråga handlade mer om den närmaste framtiden och om framtiden på lite längre sikt. Den ekonomiska krisen som vi drabbats av innebär att det finns en lång rad sektorer, vissa av dem välutvecklade sektorer, där det inte kommer att skapas några nya arbetstillfällen. Vi talar om nya arbetstillfällen i en ny ekonomi, som vi kallar ”grön”, bland mycket annat.
Min fråga är därför: Hur omsätter man denna nya situation, denna nya ekonomi som vi försöker att starta upp, i planer och studier vid universiteten och inom yrkesutbildningen - särskilt nu, då vi som ni vet redan har börjat genomföra Köpenhamnsprocessen för yrkesutbildning?
Jag skulle gärna vilja höra mer om era åsikter om detta.
Maroš Šefčovič
Enligt min åsikt har ni ännu en gång påpekat ett mycket viktigt problem. Vi har redan diskuterat nu under förmiddagen att vi har 78 miljoner människor med grundläggande eller lägre färdigheter i Europeiska unionen. Det står klart att när vi når 2020, den tidsgräns som vi satt, kommer vi definitivt inte att ha samma mängd arbetstillfällen för dessa personer med grundläggande eller lägre färdigheter.
Det är därför i högsta grad nödvändigt att förbereda sig inför den dagen. Vi måste uppgradera och modernisera vårt utbildningssystem, och vi måste arbeta vidare med att analysera och försöka utröna vad dessa nya färdigheter och arbetstillfällen kan tänkas vara. Vi måste förbereda i synnerhet den yngre generationen, men även mellangenerationen.
Vi vill därför fortsätta med den pågående forskningen inom den strategiska ramen ”Utbildning 2020” för samarbete inom politiken och ömsesidigt lärande. Detta är bara en av de ramar som vi vill driva vidare för att samarbeta med utbildningsinstitut och företag om vad som kommer att krävas i framtiden för att våra medborgare ska ha den bredaste och mest relevanta uppsättningen färdigheter som kommer att behövas 2020.
Gay Mitchell
(EN) Utbildning är förstås i stort sett en fråga för medlemsstaternas regeringar. En fråga som kommissionsledamoten skulle kunna hjälpa till att samordna är emellertid den om att sätta stopp för vad jag skulle kalla apartheid inom utbildningssystemet. I hela grupper i vårt samhälle har folk helt enkelt inte tillgång till högskoleutbildning.
Om man tar Dublin som exempel, så skulle jag kunna peka ut fem områden som står för 75 procent av fångarna på Mountjoy Jail, vårt största fängelse. Det behöver knappast påpekas att i just dessa områden är tillgången till högskoleutbildning nu på 2000-talet fortfarande mycket låg. Jag antar att detta är fallet i hela EU. Skulle inte ni kunna främja normer för att sätta stopp för denna apartheid och göra högskoleutbildningar öppna för alla?
Maroš Šefčovič
Ni inledde er fråga med en mycket klar analys av hur det finns en fördelning av arbete och av befogenheter. Det finns emellertid ett tydligt och starkt stöd från kommissionens sida för alla insatser som syftar till att öka andelen befolkning som har högsta möjliga utbildningsnivå. Det står klart att bara genom att förbättra utbildningsnivån, att liksom ni nämnde ge fler tillgång till högskoleutbildning av hög kvalitet, kan vi bevara den europeiska ekonomins ledande ställning och bevara det välstånd och den höga levnadsstandard som vi åtnjuter inom EU.
Jag anser därför att kommissionen och medlemsstaterna måste ha ett mycket nära samarbete i denna fråga för att skapa omständigheter som innebär att även studenter eller elever från en svår socioeconomisk bakgrund får en rättvis chans och rättvis tillgång till högre utbildning och universitetsutbildning.
Silvia-Adriana Ţicău
(RO) I nuläget hoppar 19 procent av alla ungdomar i EU av skolan. Europeiska unionen kan inte uppnå hållbar ekonomisk utveckling om vi underlåter att investera i utbildning och forskning. Hittills har endast fem medlemsstater investerat mer än 2 procent av BNP i forskning och innovation.
Såväl medlemsstaternas BNP som gemenskapsbudgeten minskar på grund av den ekonomiska krisen. Det finns därför risk för att de budgetar som anslagits för utbildning och forskning kan komma att minskas under kommande år. Vi behöver emellertid investera i utbildning och innovation, så att Europeiska unionen kan behålla sin ekonomiska konkurrenskraft och så att nya arbetstillfällen kan skapas.
Vilka åtgärder kan kommissionen, tillsammans med medlemsstaterna, anta för att garantera en miniminivå av investeringar i forskning och utbildning under kommande år?
Maroš Šefčovič
Ni har helt rätt i att andelen ungdomar som lämnar skolan i förtid är mycket hög i EU. Vi har satt som mål att nivån ska sjunka till 10 procent till 2010. Det är ganska uppenbart att detta riktmärke inte kommer att uppnås, eftersom runt 15 procent av ungdomarna lämnar skolan i förtid i nuläget, och ni har helt rätt i att detta inte är något gott tecken när det gäller behovet av kvalitet i våra utbildningssystem runt om i EU.
Ni har också rätt i att under de nuvarande omständigheterna pågår det mycket debatt om budgeten, nu när de nationella regeringarna är bundna av olika restriktioner för de offentliga finanserna och för finansiering av stimulanspaket, och mycket ofta genomför strategier för att ta sig ur krisen och återställa sunda offentliga finanser under kommande år.
Vilka bör våra prioriteringar vara? Vad ska vi lägga tonvikten på? Ni har nog redan märkt att kommissionen alltid starkt betonar behovet av att bibehålla tillräcklig finansiering för forskning och innovation inom utbildningssektorerna. Vi anser nämligen att det är på det sättet som vi kan behålla och förbättra våra konkurrensmässiga fördelar och förbereda våra framtida forskare, våra framtida arbetstagare inom områden med stor konkurrens, för bättre resultat i framtiden.
Ni kommer definitivt att få höra röster från kommissionens sida som tydligt förespråkar att finansieringen för utbildningsverksamhet, forskning och stöd för innovation ska behållas på högsta möjliga nivå, trots dessa mycket svåra ekonomiska restriktioner.
Angående: Åtgärder för att garantera ungdomar tillträde till utbildning av hög kvalitet, för att stödja dem och uppmuntra dem till att fortsätta sina studier och för att underlätta deras tillträde till arbetsmarknaden
I EU finns det 96 miljoner ungdomar i åldern 15-29 år, och de representerar 20 procent av den totala befolkningen. Enligt Eurostats statistik för 2007 riskerar 20 procent av ungdomarna under 25 år att drabbas av fattigdom, samtidigt som det på grund av den ekonomiska och finansiella krisen blir allt svårare att få fasta jobb. Cirka 15 procent av de unga européerna hoppar av sina studier. I februari 2009 var cirka 17,5 procent av alla EU-medborgare under 25 år arbetslösa, vilket innebär att arbetslösheten för denna åldersgrupp är mer än dubbelt så hög som arbetslöshetsnivån i EU, vilken uppgick till 7,9 procent under samma period. Många unga européer tvingas dessutom att ta tillfälliga jobb på grund av att de inte kan hitta fasta jobb.
Kan kommissionen, med tanke på att EU:s framtid är beroende av den unga generationen, ange vilka åtgärder den tänker vidta för att garantera ungdomarna tillträde till utbildning av hög kvalitet, för att stödja dem och uppmuntra dem till att fortsätta sina studier och för att underlätta deras tillträde till arbetsmarknaden, och därmed garantera deras fulla integration i samhället?
Maroš Šefčovič
Herr talman! Jag har redan använt en del av mina argument i mitt tidigare svar, men detta är naturligtvis ett mycket viktigt område och jag ska försöka att belysa ytterligare information i mitt svar på denna fråga.
Som ni vet vilar ansvaret för organisationen av utbildningssystemen och dessas innehåll på medlemsstaterna, i enlighet med artiklarna 149 och 150 i EG-fördraget. Det är upp till medlemsstaterna att besluta om innehållet i sina program för utbildning på alla nivåer.
Kommissionen inser emellertid vikten av den fråga som ledamoten tagit upp, och stöder medlemsstaterna i genomförandet av reformer genom den öppna samordningsmetoden.
I rekommendationen från 2006 om nyckelkompetenser för livslångt lärande definieras de nyckelkompetenser som ungdomar bör utveckla under sin inledande utbildning, till en grad som gör att de är väl rustade för vuxenlivet och kan utveckla mycket goda arbetsfärdigheter inför framtiden. Vi bör också se på den tidigare nämnda strategiska ramen för europeiskt utbildningssamarbete (”Utbildning 2020”) från detta perspektiv. Jag vill understryka att bland de prioriterade områdena för den första arbetscykeln av detta program satsar kommissionen på att utveckla samarbetet mellan medlemsstater för att förbättra ungdomars grundläggande färdigheter i läsning, matematik och naturkunskap, och på att intensifiera arbetet för att minska antalet unga som lämnar skolan i förtid.
Genom Köpenhamnsprocessen samarbetar EU:s medlemsstater allt mer för att dela erfarenheter och förbättra banden mellan yrkesutbildning och arbetsmarknad, för att hjälpa ungdomar till bättre villkor på arbetsmarknaden. Att öka yrkesutbildningarnas attraktivitet och kvalitet är en viktig prioritering, liksom att främja livslångt lärande och politik som rör detta, så att den europeiska arbetskraften blir flexibel och kapabel att anpassa sig till förändringar på arbetsmarknaden.
För att belysa några andra program kan nämnas att även Leonardo da Vinci-programmets rörlighetsfrämjande verksamhet är ett mycket effektivt verktyg för att hjälpa ungdomar in på arbetsmarknaden. Detta rör mestadels lärlingar och andra ungdomar på arbetsmarknaden. Tack vare detta program kan de förlägga en del av sin utbildning till ett annat land. Hittills har resultaten varit mycket positiva, eftersom praktiken utomlands har lett till förbättring av färdigheter som är användbara för arbetsgivare. Ungdomarna har förbättrat sina språkkunskaper och sin interkulturella kompetens.
Jag vill också nämna Erasmusprogrammet, men sett ur en lite annorlunda synvinkel, eftersom vi hittills mest har talat om utbyten för studenter mellan universitet. Sedan 2007 stöder Erasmusprogrammet emellertid även praktik på företag för studenter. Detta program har varit mycket framgångsrikt ända sedan det startades. Bara under det första året programmet bedrevs deltog över 20 000 studenter i praktik utomlands, och över 15 000 företag har medverkat i denna insats. Detta är ett exempel på hur vi kan förbättra nyutexaminerades anställbarhet och främja bättre samarbete mellan den akademiska världen och näringslivet.
Vi har redan diskuterat Bolognaprocessens positiva inverkan på studenters rörlighet och på samarbete mellan universitet och högskolor, så jag ska inte upprepa vad jag redan har sagt för ett par minuter sedan.
Avslutningsvis vill jag betona att kommissionen är medveten om att ungdomar möts av särskilda svårigheter när de ska ta sig in på arbetsmarknaden. Inom ramen för Lissabonstrategin för tillväxt och sysselsättning och för fler och bättre arbetstillfällen har både kommissionen och Europeiska unionens råd inriktat sig särskilt på att förbättra sysselsättningssituationen för unga. Genom att anta den europeiska pakten för ungdomsfrågor 2005 har medlemsstaterna förbundit sig att satsa mer på att integrera ungdomar i utbildning, i arbetslivet och i samhället i stort, men de inledande och mycket lovande framstegen har nu bromsats på grund av den nuvarande ekonomiska krisen. Det är sant att ungdomarna har drabbats särskilt hårt, eftersom de varit de första som förlorat sina jobb under de nuvarande omständigheterna. I sitt meddelande ”Ett gemensamt åtagande för sysselsättning” i juni 2009 uppmuntrade kommissionen medlemsstaterna och arbetsmarknadens parter att se till att ungdomar, trots det hårda ekonomiska klimatet, får tillgång till utbildning av hög kvalitet och i synnerhet till lärlingsplatser och praktikplatser av hög kvalitet.
Silvia-Adriana Ţicău
(RO) Den ekonomiska krisen innebär en risk för att det kommer att bli svårare för ungdomar att hitta jobb, att de måste ta jobb som de är överkvalificerade för eller att de kommer att tvingas vara arbetslösa i längre perioder. Kommissionen bör se till att dessa ungdomar får möjlighet till utbildning under arbetslösheten och att de inte missgynnas av anställningsvillkor som innehåller krav på en minimiperiod av erfarenhet, ibland 5-10 år. Vilka åtgärder avser kommissionen att anta med tanke på detta?
Maroš Šefčovič
Ni har helt rätt i att under de nuvarande omständigheterna måste kommissionen och medlemsstaterna vara mycket kreativa för att förbättra ungdomars villkor, så att de antingen kan behålla sina jobb, eller - om de har förlorat sina jobb - så att de kan omutbildas och bli bättre förberedda för nästa tillfälle, nästa möjliga anställning. Kommissionen bedriver ett mycket nära samarbete med medlemsstater och experter, och i nuläget inriktar man sig på tre områden: Hur man ska utnyttja denna period för att se till att ungdomarna tillägnar sig de rätta grundläggande färdigheterna och nyckelkompetenserna, hur utbildning av hög kvalitet ska göras mer rättvis för alla och hur man ska säkerställa kvaliteten på undervisningen och lärandet i skolorna. Jag anser att dessa är grundläggande förutsättningar för att förbereda ungdomar så att de kan övervinna denna mycket svåra tid och för att förbereda dem bättre inför nästa våg av arbetstillfällen som, förhoppningsvis, kommer att skapas när krisen väl har bedarrat.
Angående: Ideellt arbete inom idrott
Kan kommissionen redogöra för de initiativ som man avser att ta för att främja ideellt arbete inom idrotten i EU?
Maroš Šefčovič
Ideellt arbete inom verksamhet inom tredje sektorn spelar en viktig roll i EU:s politiska beslutsfattande, med tanke på att detta medför samhälleliga fördelar i fråga om sammanhållning, integrering, demokrati och medborgarskap, och även tillför tydligt, inneboende ekonomiskt värde. Ideellt arbete ger många tillfällen till informell utbildning och förtjänar allt erkännande. Ideellt arbete bedrivs visserligen i många sektorer, men det finns strukturella särdrag just inom idrottsområdet.
Inom idrotten utgör ideell verksamhet grunden för organisationen, förvaltningen och genomförandet av idrottsverksamhet i de nya medlemsstaterna. Ideell verksamhet utgör även ett grundläggande stöd för idrottens hela struktur. Den ideella verksamhetens stora betydelse inom idrotten har upprepade gånger fått erkännande på politisk nivå i EU. I sin vitbok om idrott från 2007 nämner kommissionen uttryckligen den ideella verksamhetens roll som en av de gemensamma faktorerna i det europeiska synsättet på idrott. Genom handlingsplanen ”Pierre de Coubertin” försöker man därför i vitboken att främja ideellt arbete inom idrotten och ideella idrottsorganisationer genom särskilda åtgärder, däribland en undersökning om ideellt arbete och utbyte av bästa metoder inom EU:s informella arbetsgrupp för ideella idrottsorganisationer.
Projekt för ideellt arbete inom idrotten har dessutom finansierats genom programmen ”Ett Europa för medborgarna” och ”Aktiv ungdom”. En ny undersökning om ideellt arbete inleddes våren 2009. I denna beskrivs det ideella arbetet i samtliga 27 medlemsstater. Undersökningen kommer att resultera i djupgående analyser av de huvudsakliga möjligheterna och utmaningarna, och kommer att följas av en rekommendation till EU:s medlemsstater, civilsamhället och idrottsorganisationer. Undersökningens resultat väntas före slutet av 2009, så vi kommer definitivt att få dem under de kommande veckorna.
Vi anser att denna undersökning bör bidra till ökad förståelse av det ideella arbetet inom idrotten, ur såväl ett samhälleligt som ett ekonomiskt perspektiv, och ge en grund för att kunna bemöta det politiska kravet på främjande av ideell verksamhet inom idrotten och dess underliggande struktur i EU-sammanhang.
Liksom kommissionen fastslog i sitt förslag, som fortfarande är föremål för lagstiftningsförfarandet, avser den även att främja ideell verksamhet inom idrotten inom ramen för Europaåret för frivilligarbete 2011. Förutsatt att Lissabonfördraget träder i kraft, kommer genomförandet av nya bestämmelser om idrott att kräva eftertanke. Bland dessa nya bestämmelser nämns särskilt främjande på EU-nivå av idrottsstrukturer som grundas på ideell verksamhet. I detta fall kommer kommissionen att genomföra samråd med alla berörda aktörer för att utarbeta politik och lämpliga initiativ med ett klart EU-mervärde.
Liam Aylward
(EN) Jag vill tacka kommissionsledamoten, särskilt för hans omnämnande av vitboken om idrott, som jag välkomnar.
Jag vill ta upp frågan om fetma, som är ett av de allvarligaste folkhälsoproblemen i EU i vår tid. Det beräknas finnas 22 miljoner överviktiga barn i Europeiska unionen, varav 5,1 miljoner räknas som feta. Ökningen av barnfetma är ytterst oroväckande. Eftersom det dessutom finns starka samband mellan barnfetma och fetma i vuxen ålder, är den bästa tiden att åtgärda problemet tidigt i livet.
Hur avser kommissionen att knyta samman det ideella arbetet inom idrotten och konceptet ”idrott för alla” med kampen mot den ökande förekomsten av fetma bland barn, inom EU och inom medlemsstaterna? Finns det någon möjlighet att ett utbildningsprogram kunde bedrivas av er avdelning för att se till att vi når ut med detta budskap i hela EU och i varje medlemsstat?
Maroš Šefčovič
Tack för att ni tog upp detta mycket viktiga ämne, som har ett visst samband med nästa fråga. Jag instämmer med er till 100 procent om att fetma hos barn, och senare hos vuxna, är ett av de mer brådskande problem som vi står inför i Europeiska unionen. Jag kommer att tala senare om de undersökningar som vi har genomfört och utvärderat i detta ämne, och det är mycket tydligt att det finns två sidor av myntet. Å ena sidan måste vi arbeta mycket hårt för att förbättra idrottsaktiviteterna i skolan och för att uppmuntra idrottsaktiviteter bland vuxna, och å andra sidan måste vi vara mycket noggranna med våra näringsriktlinjer.
Som ni alla säkert är fullt medvetna om, har det fastslagits klart och tydligt i de senaste undersökningarna att vårt kaloriintag troligen var högre under 1950-talet. På den tiden konsumerade vi mer fett, men vi hade inte problemet med fetma. Svaret är helt tydligt att folk på den tiden rörde sig mycket mer och var betydligt mer fysiskt aktiva. En av slutsatserna är därför att vi inte kan vinna kampen mot fetman enbart genom kostråd, utan att dessa måste kombineras med tillräcklig fysisk aktivitet.
Europeiska unionen väntar fortfarande på verkliga befogenheter på området för idrott. Vi väntar på att ratificeringsprocessen för Lissabonfördraget ska slutföras. Därefter kommer kommissionen att inleda omfattande samråd med alla intressenter, så att vi kan utarbeta mycket goda, allmänt accepterade och positiva initiativ. Detta kommer att bli ett av de ämnen som vi bör koncentrera oss på, eftersom ett av sätten att positivt förbättra situationen bland barn är att öka antalet skoltimmar som ägnas åt fysisk aktivitet. Detta kommer inte att bli så svårt att införa, och jag är säker på att det skulle ge mycket viktiga och positiva resultat.
Marian Harkin
(EN) Ni sade i ert svar till Liam Aylward att ideellt arbete tillför tydligt ekonomiskt värde. Det är helt sant, och gäller även socialt värde. Med tanke på att ni även nämner 2011 som Europaåret för frivilligarbete i ert svar, vill jag fråga varför kommissionen har föreslagit en budget endast på 6 miljoner euro för detta år. Budgeten för 2010 kommer att vara 18 miljoner euro.
Ideellt arbete är gratis i den betydelsen att det ges gratis, men detta är inte något gott skäl för Europeiska kommissionen att avstå från att investera i de 100 miljoner ideella arbetare som finns runt om i EU. Jag skulle därför vilja höra era åsikter om det finansieringsbelopp som har anslagits för detta år, för jag anser verkligen att det inte är tillräckligt.
Maroš Šefčovič
Jag har precis rådfrågat min kanslichef för att kunna ge er ett så exakt svar som möjligt. Så vitt jag vet tilldelades åtta miljoner euro till hela Europaåret för frivilligarbete. Jag är övertygad om att vi genom god planering - en planering som jag hoppas att vi kan inleda mycket snart efter att beslutet har fattats - och detta belopp verkligen kommer att kunna framhäva betydelsen av ideellt arbete, dess fördelar för samhällslivet och besparingarna det medför för organiseringen av social, kulturell och annan verksamhet. Jag hoppas att vi slutgiltigt kan uppnå de mål som ni nämnde i er fråga genom detta belopp.
Angående: Vitboken om idrott
Vilka program genomför kommissionen, i enlighet med de politiska målen i vitboken om idrott, för att framhålla de gynnsamma effekterna av bättre kostvanor i Europa?
Maroš Šefčovič
Denna fråga är fortfarande i viss mån kopplad till mitt tidigare svar om hur vi kan kombinera bättre kostvanor, främja en hälsosammare livsstil och bidra med mervärde från EU till de nationella åtgärderna på dessa områden.
Jag vill först nämna att kommissionen i vitboken ”En EU-strategi för hälsofrågor som rör kost, övervikt och fetma” betonade betydelsen av att vidta åtgärder för att motverka utvecklingen i riktning mot minskad fysisk aktivitet. De föreslagna åtgärderna på området för fysisk aktivitet i denna vitbok och i vitboken om idrott stärker ömsesidigt och kompletterar varandra.
Kommissionen har inrättat en högnivågrupp för frågor som rör kost och fysisk aktivitet, där tjänstemän från samtliga medlemsstater kan utbyta idéer och metoder och få en övergripande bild av alla politikområden på detta område. Som ni antagligen vet sammanträder denna högnivågrupp minst tre gånger om året.
Kommissionen har genom folkhälsoprogrammet bland annat gett stöd till initiativ för att bilda nätverk mellan lokala partnerskap inriktade på kost och fysisk aktivitet hos ungdomar.
För att återgå till vitboken om kost måste jag understryka att kommissionen i denna vitbok betonar att den privata sektorn och icke-statliga organisationer spelar en mycket viktig roll för att hjälpa oss att på ett verkligt sätt minska förekomsten av fetma.
Den europeiska handlingsplattformen för kost, fysisk aktivitet och hälsa fortsätter sin verksamhet, och de deltagande organisationerna har åtagit sig att vidta åtgärder på sina områden för att försöka vända utvecklingen.
På idrottsområdet är vitboken om idrott även fortsättningsvis den viktigaste referenspunkten. Vitboken innebär flera åtgärder inom idrott och hälsa, kända som ”hälsofrämjande fysisk aktivitet”, vilket innefattar stöd till nätverket för hälsofrämjande fysisk aktivitet. I vitboken om idrott föreslogs även fler finansieringsmöjligheter för projekt på detta område, nämligen inom ramen för sjunde ramprogrammet för forskning och teknisk utveckling, EU:s folkhälsoprogram, programmen för ungdomar och aktivt medborgarskap samt programmet för livslångt lärande.
EU:s riktlinjer för fysisk aktivitet, som antogs 2008, kan också betraktas som ett bidrag till att upplysa medborgarna om fördelarna med fysisk aktivitet och en lämplig balans mellan kost och fysisk aktivitet.
Kommissionen vidtar för närvarande en förberedande åtgärd inom idrottsområdet för att bereda väg för framtida EU-åtgärder i enlighet med parlamentets budgetbeslut. Den förberedande åtgärden för 2009 har redan gett en tydlig signal om det stora intresset för hälsofrämjande fysisk aktivitet, eftersom 64 procent av ansökningarna om åtgärder gäller detta område.
Brian Crowley
(EN) Herr talman! Jag tackar kommissionsledamoten för hans svar. Frågan var i själva verket inte kopplad till föregående fråga. Jag hade en annan vinkel.
Kommissionsledamoten berörde två punkter som jag vill ta upp: först av allt kost- och hälsogruppen som sammanträder angående typer av livsmedel och kostförhållanden, men även vilseledande reklam från många personer som hävdar att idrott är kopplat till vissa produkter och tillsatser, som kan vara mycket skadliga för hälsan. I stället för att använda naturliga produkter för att skapa en bättre och hälsosammare miljö för dem som vill ägna sig åt idrott använder de tillskott, som koncentrat av tillväxthormoner i vissa drycker och energidrycker, som säljs på grundval av att de peppar upp eller ger extra energi, men i verkligheten leder till stora hälsoproblem. Det är skälet till att jag ville koppla det bästa som idrotten presterar till vad idrottsmän och idrottskvinnor gör att för att uppnå sin kondition. Detta gör även att idrottsutövare på lägre nivå inser att en snabb dryck inte gör dem till världens bästa idrottare.
Maroš Šefčovič
Jag anser att er synvinkel är fullständigt riktig, för om man går till ett gym i dag ser man hyllor fulla med olika slags produkter, kosttillskott, energidrycker och så vidare, redan innan man kommer till träningsredskapet. Ni har fullständigt rätt i att detta område innebär stora affärer och att vi noga bör överväga hur vi ska ta itu med det och hur vi kan hitta en lämplig balans mellan att ge idrottsutövare tillgång till bra produkter och samtidigt se till att de får rätt information om vilken typ av produkt de använder.
Jag anser att det skulle vara mycket välkommet med en informationskampanj om de negativa följderna av denna typ av produkter. På konsumentskyddsnivå måste dessa produkter tydligt beskrivas och mycket tydligt märkas med information om vilka skadliga följder som bruket av produkten kan leda till för idrottsutövaren. Jag anser att ni har fullkomligt rätt i att vi måste fundera på hur vi kan undvika de negativa följderna av att man ägnar sig åt idrott och sedan totalt raderar ut fördelarna genom att använda produkter som är verkligt skadliga för hälsan.
Angående: Svårigheter för den slovenska teatern i Trieste.
EU är i brådskande behov av en kommissarie för mänskliga rättigheter. Minoriteters rättigheter åsidosätts på ett flagrant sätt i EU. Det följande är ett exempel från Italien. En av grundpelarna för den slovenska minoritetens nationella identitet och kultur i Italien är den slovenska teatern (Slovensko stalno gledališče) i Trieste som inrättades redan 1945 av italienska lokala, provinsiella och regionala myndigheter.
Teatern har alltid brottats med ekonomiska svårigheter eftersom den inte mottar något regelbundet ekonomiskt stöd från de italienska myndigheterna. Teatern tvingades lägga ner sina föreställningar i september på grund av ekonomiska svårigheter. Den italienska staten har en viktig såväl intern som internationell skyldighet att sörja för de italienska medborgare som tillhör den slovenska minoriteten. Den italienska staten respekterar inte sina egna medborgares rättigheter, och genom att lägga hinder för teaterns verksamhet bedriver den en politik för att aktivt assimilera en minoritet. I Slovenien betraktas detta som ett flagrant åsidosättande av Italiens skyldighet gentemot en minoritet, i detta fall den slovenska folkgruppen.
Vad kan kommissionen göra för att bevara den slovenska teatern i Trieste och därmed det slovenska språket?
Maroš Šefčovič
Jag vill även tacka ledamoten för denna fråga. Det står klart att han försöker utnyttja alla möjliga vägar för att hjälpa och förbättra situationen i denna teater. Jag måste inledningsvis understryka att gemenskapens insatser på kulturområdet grundas på artikel 151, där det anges att gemenskapens insatser ska syfta till att främja samarbetet mellan medlemsstaterna och vid behov stödja och komplettera deras verksamhet.
Beslut om tilldelning av nationellt ekonomiskt stöd till kulturinstitutioner fattas dock av medlemsstaterna. Ingen gemenskapsbehörighet gör det möjligt för kommissionen att påverka sådana val. Icke desto mindre är interkulturell dialog och främjande av kulturell mångfald huvudsyften i EU:s kulturagenda. Transnationella projekt på detta område kan därför vara berättigade till gemenskapsstöd inom ramen för programmet Kultur.
Syftet är mer bestämt att gynna konstnärers kreativitet och rörlighet, allmänhetens tillgång till kultur, spridning av konst och kultur, interkulturell dialog och kunskap om de europeiska folkens historia och kulturarv. Endast projekt med en europeisk dimension kan finansieras, vilket innebär att minst tre - eller när det gäller fleråriga projekt, sex - organisationer från olika medlemsstater måste delta i projektet.
Administrationsbidrag för en enskild kulturinstitution är endast möjliga om verksamheten drivs på europeisk nivå i minst sju länder som deltar i kulturprogrammet. Det bör även nämnas att kommissionen har utarbetat en strategi för att främja flerspråkighet i EU, vilken omfattar officiella, nationella och regionala språk samt minoritets- och invandrarspråk.
I meddelandet ”Flerspråkighet: en tillgång för Europa och ett gemensamt åtagande” från september 2008 bekräftar kommissionen sitt stöd för alla talade språk i gemenskapen, däribland språk som talas av minoriteter. Strategin genomförs i nära samarbete med medlemsstaterna, som dock fortfarande fattar beslut om sin interna språkpolitik. Främjandet av språkinlärning och språklig mångfald är även ett allmänt syfte i programmet för livslångt lärande. Inom ramen för detta program stöder EU projekt och nätverk för att främja alla språk i EU, däribland minoritetsspråk.
Dessutom måste det betonas att skyddet av personer som tillhör en minoritet är en av de principer som unionen bygger på. Därför anser kommissionen att medlemsstaterna måste använda alla tillgängliga rättsliga instrument för att garantera enskilda personers rättigheter - inklusive personer som tillhör nationella minoriteter - och agera förebyggande mot alla källor till diskriminering. Europeiska kommissionen bekräftar på nytt sitt åtagande att värna grundläggande rättigheter och icke-diskriminering.
Jelko Kacin
(SL) Tack för ert svar, herr kommissionsledamot! Det besvarar min fråga i princip, men detta är inte en principfråga. Detta är ett mycket specifikt problem som berör människors liv. Kommissionen anser att denna fråga bör omfattas av medlemsstaternas behörighet, men parlamentet anser att allting inte fungerar så väl som det borde i Italien. Av just detta skäl kommer vi i morgon att rösta om en resolution som är resultatet av debatten om informationsfriheten i Italien. Även om kommissionen onekligen anser att den inte har några befogenheter i detta avseende, anser de flesta av oss här att kommissionen faktiskt har möjlighet att ta itu även med sådana frågor.
Minoritetsfrågan är inte bara en fråga om medborgerliga rättigheter. Det är även en fråga om att staten själv är ansvarig för och är skyldig att respektera sina minoriteters rättigheter. Herr kommissionsledamot! Jag är glad över att ni har tagit upp diskrimineringen och motverkandet av den, men faktum är att ingen minoritet kan överleva om den inte ges positiv särbehandling. En minoritet behöver extra förståelse och hjälp och extra moraliskt, politiskt och ekonomiskt stöd för att överleva. Detta är positiv särbehandling. Och i detta särskilda fall talar vi om en institution som inrättades av nämnda stat. Denna teater har drivit sin verksamhet i mer än fyrtio, femtio år, men varje år hör vi samma gamla visa. Det är en sorts politisk påtryckning att vägra ge ekonomiskt stöd ända till slutet av året. Som ni själv vet har alla slaviska folk ett liknande ordspråk: stor brist omöjliggör överlevnad. Vad vi behöver är konkreta finansieringsåtgärder.
Maroš Šefčovič
Jag förstår helt ert engagemang, men vi i kommissionen måste verka enligt de mycket tydliga regler som har fastställts, särskilt på området för budgettilldelning och budgetutgifter.
Därför försökte jag i mitt svar att presentera möjligheter till hur vi på EU-nivå kan hjälpa den slovenska teatern.
Enda sättet på vilket kommissionen kan ge finansiell hjälp i detta avseende skulle vara om teaterns förvaltning kunde etablera ett samarbete med sina grannar och ta del i kulturprogrammet enligt de nuvarande villkoren. Detta tror jag skulle vara uppnåeligt och möjligt. Jag anser att det även skulle vara till nytta inte bara för teatrarna men även för andra granskare och andra partner med vilka den slovenska teatern skulle samarbeta i framtiden. Endast under dessa förhållanden kan kommissionen se positivt på finansiering av dessa bestämda insatser, som mycket tydligt beskriver aspekten av europeiskt mervärde och europeiskt samarbete i detta avseende.
Som ni vet kan vi inte finansiera denna typ av projekt om vi inte har en särskild budgetpost för dem. Jag förstår till fullo att debatten om denna fråga mycket ofta är väldigt livlig, för den berör verkligen nationer, nationalitet och språk. Därför anser jag att Europaparlamentet är väl lämpat att diskutera denna fråga, vilket ni betonade i er följdfråga.
Talmannen
Frågestunden är härmed avslutad.
De frågor som på grund av tidsbrist inte hade besvarats skulle erhålla skriftliga svar (se bilagan).
