Justering av protokollet från föregående sammanträde
Talmannen
Protokollet från gårdagens sammanträde har delats ut.
Finns det några synpunkter?

Swoboda
Herr talman! Som demokrat måste jag naturligtvis notera beslut även om jag inte gillar dem. I samband med mitt betänkande i går fattades det dock ett beslut som går i två riktningar. Efter att vi diskuterat den rättsliga grunden för detta beslut och som en följd av detta även kommit med invändningar mot den rättsliga grunden, vilka kommissionen inte besvarade, beslutade kammaren i går att rösta ja till kommissionens lagstiftningsförslag och röstade sedan igenom en resolution om detta i vilken kommissionens förslag avslås. Detta kan man läsa om under punkt 11 i protokollet.
Jag skulle nu i enlighet med artikel 148.3 som ett klargörande vilja föreslå att det beslut som parlamentet fattade i går återförvisas till utskottet för konstitutionella frågor, och det av två skäl: För det första behöver vi ett klargörande i det här fallet om vilket av de båda besluten som faktiskt gäller. För det andra behöver vi också för framtiden ett klargörande i arbetsordningen om vad som skall hända i sådana fall. För om, som jag får höra, förvaltningen här så att säga genast gör en ändring i omröstningsresultatet, då tycker jag att det är något som inte riktigt stämmer. Jag anser att i grund och botten måste en ändring göras om utskottet för konstitutionella frågor så beslutar. Min protest grundar jag alltså på artikel 148.3. Jag ber utskottet för konstitutionella frågor i denna kammare att reda ut situationen och även ändra i arbetsordningen när det gäller hur man skall gå till väga i framtida fall.

Talmannen
Ledamot Swoboda! Jag förstår era skäl. Jag tror att talmannen noggrant måste tänka igenom er begäran för att bedöma om den kan hörsammas eller inte. Jag kan inte ge er ett ja eller nej på rak arm. Jag tycker att det verkar ohyfsat att säga nej, men det vore också väl brådstörtat av mig att ge er ett svar nu. Om ert yrkande godkänns bör det berörda utskottet vara det som ägnar sig åt arbetsordningen, vilket för närvarande är utskottet för konstitutionella frågor.
(Parlamentet justerade protokollet.)

Ombudsmannen/Kodex för god förvaltningssed
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande betänkanden:
(A5-0280/2001) av Bösch för utskottet för framställningar om Europeiska ombudsmannens årsrapport för verksamheten 2000 (C5-302/2001 - 2001/2043(COS)),
(A5-0245/2001) av Perry för utskottet för framställningar om särskild rapport från Europeiska ombudsmannen till Europaparlamentet efter undersökningen på eget initiativ av om de olika gemenskapsinstitutionerna och -organen antagit någon kodex för god förvaltningssed som är tillgänglig för allmänheten
(C5-0438/2000 -2000/2212(COD))
(A5-0240/2001) av Almeida Garrett för utskottet för konstitutionella frågor om ändring av artikel 3 i ombudsmannens stadga (1999/2215(ACI)).

Söderman
. (EN) Herr talman! 1993 fastställde Maastrichtfördraget att det skulle vara en europeisk medborgerlig rättighet att göra en framställning till Europaparlamentet och att lämna klagomål till Europeiska ombudsmannen. Vid toppmötet i Nice i december 2000 blev dessa rättigheter inskrivna i stadgan om grundläggande rättigheter. De betänkanden och resolutioner som Europaparlamentet diskuterar i dag rör det nuvarande läget av dessa väsentliga konstitutionella rättigheter som europeiska medborgare har. Jag är tacksam för möjligheten att medverka i denna viktiga debatt, som är en hjärtpunkt för europeiskt medborgarskap.
Innan jag kommenterar några av betänkandena skulle jag vilja tacka kommissionären Loyola de Palacio för att hon fortsätter att säkerställa att kommissionen respekterar tidsgränserna för svar på ombudsmannens frågor och tillhandahåller fullständiga och noggranna svar. Detta goda samarbete är nödvändigt för att säkerställa att ombudsmannen snabbt och effektivt kan ta itu med klagomål och därigenom fullfölja sitt uppdrag att stärka förbindelserna mellan medborgarna och gemenskapens institutioner och organ.
Jag skulle i dag också vilja lovorda Jean-Claude Eeckhouts arbete. Han kommer snart att avgå från sin post i kommissionens generalsekretariat där han arbetar med bland annat förbindelserna mellan kommissionen och Europeiska ombudsmannen. Han är för mig en mönsterämbetsman. Han är hängiven inte bara de europeiska idealen utan också det hårda praktiska arbetet med att förbättra förvaltningen till fördel för medborgarna.
(Applåder) Jag vänder mig nu till kodexen för god förvaltningssed och gratulerar Roy Perry till hans utmärkta betänkande. Det är passande att Perry är föredragande, eftersom det var han som först lanserade idén om en sådan kodex för några år sedan, i betänkandet från utskottet för framställningar om dess verksamhet 1996-1997. Jean-Maurice Dehousse, föredragande för utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden, har också spelat en viktig roll. Han har betonat att kodexen bör ha en fast rättslig grund och har föreslagit ett sätt att uppnå detta i praktiken.
Jag hoppas att detta betänkande kommer att följas av en snabbt antagen reglering. Nicestadgan inbegriper god förvaltningssed som en av medborgarskapets grundläggande rättigheter. Jag kan inte förstå varför någon skulle motsätta sig tanken på en gemenskapslagstiftning som ger medborgarna lika hög rättssäkerhet gentemot den europeiska förvaltningen som nationella lagar redan ger gentemot medlemsländernas förvaltning.
Betänkandet från utskottet för konstitutionella frågor angående stadgan för den Europeiska ombudsmannen är ovanlig eftersom fördraget gör Europaparlamentet till lagstiftare och ger det också initiativrätt. Rådets roll är begränsad till att godkänna parlamentets text genom kvalificerad majoritet medan kommissionen avger ett yttrande.
Jag skulle vilja tacka den föredragande, Teresa Almeida Garrett, för det principfasta synsätt hon har anammat i den lagstiftande processen. Utkastet till den ursprungliga stadgan skrevs, som hon har betonat, för nästan tio år sedan. Dess bestämmelser avseende dokumentkontroll och vittnesförhör behöver uppdateras i ljuset av större tonvikt på administrativ öppenhet och behovet av att få allmänhetens förtroende samt att gynna en modern förvaltningskultur på gemenskapsnivå.
Ni har också betänkandet från utskottet för framställningar angående Europeiska ombudsmannens årsrapport om verksamheten 2000 framför er. Jag gratulerar föredraganden Bösch för hans utmärkta och konstruktiva betänkande, som med all rätt fokuserar på vikten av att tjäna de europeiska medborgarna på ett effektivt sätt.
Jag håller till fullo med den föredragande om att ombudsmannen bör ta itu med klagomålen så fort som möjligt. I detta syfte har vi fortsatt våra ansträngningar att eliminera onödiga förseningar genom att insistera på att institutionerna och organen respekterar tidsgränserna för att svara på klagomålen och genom att förbättra vår egen effektivitet.
Vi har gjort framsteg i strävan att uppnå målen för vår interna hantering för att kunna bekräfta mottagandet av klagomål inom en vecka, besluta om de är antagningsbara inom en månad och avsluta undersökningarna inom ett år. I slutet av augusti förra året fanns 65 oavslutade fall som var mer än ett år gamla. I augusti 2001 var motsvarande siffra 25 fall. Av dessa är ett fortfarande öppet, eftersom vi har lämnat in en särskild rapport till Europaparlamentet. I fem andra fall anger stadgan att den aktuella institutionen har ytterligare tre månader på sig att lägga fram ett detaljerat yttrande.
Böschs betänkande rör även de problem som utskottet för framställningar har stött på för att skaffa den information som är nödvändig för att effektivt behandla medborgarnas framställningar. Ett exempel på sådana problem är fallet med framställningen rörande regleringen av Lloyds försäkringsmarknad.
Enligt min uppfattning skulle det effektivaste sättet för att förbättra situationen kunna vara att förstärka samarbetet mellan ombudsmannen och utskottet för framställningar, särskilt i anslutning till framställningar om medlemsländernas överträdelser av gemenskapslagstiftningen där kommissionen spelar en viktig roll genom det så kallade artikel 226-förfarandet.
Vi skulle kunna vara beredda att hantera förberedelserna av sådana fall på ett professionellt sätt och därigenom underlätta arbetet för utskottet för framställningar.
Jag å min sida är beredd att inleda diskussioner med utskottet och Europaparlamentets förvaltning för att åstadkomma detta.
Sammanfattningsvis, herr talman, skall jag kort kommentera kommissionens nyligen offentliggjorda vitbok om styrelseformer.
Vitboken innehåller mycket prat men få konkreta förslag till åtgärder till gagn för medborgarna.
Det skulle kunna ha innehållit fasta åtaganden för att: föreslå en lag för god förvaltningssed, säkerställa rättssäkerhet och EU:s förvaltnings respekt för medborgarna; reformera det sätt som kommissionen verkar som fördragets väktare för att göra förfarandet öppet, rättvist och begripligt; råda ämbetsmän att använda sin yttrandefrihet för att främja debatt och hjälpa till att fästa medborgarnas uppmärksamhet på europeiska frågor; förstärka servicen med juridisk rådgivning för medborgarna vid kommissionens representationer och därigenom gynna den korrekta tillämpningen av gemenskapslagstiftningen. Men det gör den inte.
Jag är rädd att kommissionen verkar ha glömt bort det europeiska medborgarskapet. Denna försummelse illustreras i en broschyr som kommissionen nyligen gett ut som heter Vem är vem inom Europeiska unionen. I broschyren nämns stadgan om grundläggande rättigheter och det faktum att Europaparlamentet utövar demokratisk kontroll över kommissionens verksamheter. Emellertid finns det ingen hänvisning till medborgarskap eller till rätten att göra framställningar till Europaparlamentet eller att lämna klagomål till den Europeiska ombudsmannen, något som Nicestadgan inkluderar som grundläggande rättigheter för europeiskt medborgarskap.
Jag skulle vilja återkalla den nuvarande kommissionen till arbetet med att göra europeiskt medborgarskap verkligt. Det är det enda sättet att vinna medborgarnas förtroende, som i dag tycks mer förlorat än någonsin förut.
Medborgarskap kanske är mindre modernt än det mer teknokratiklingande "förvaltning" men det finns inga tekniska lösningar för den djupa klyftan mellan de styrande och styrda i Europa. Denna klyfta uppdagades inte bara genom den irländska folkomröstningen utan genom alla andra folkomröstningar om Europa det senaste decenniet och även genom händelserna i Göteborg. Den kan bara långsamt överbryggas, genom att utveckla europeiskt medborgarskap på ett ärligt, rättvist och hederligt sätt.
(Applåder)

Bösch
Herr talman, kära kolleger! Jag vill tacka ombudsmannen så hjärtligt för det arbete han har utfört under 2000 tillsammans med sina medarbetare, och jag skulle vilja lägga fram några siffror för att förtydliga denna gratulation, denna uppskattning, som understryker att ombudsmannaämbetet på europeisk nivå har blivit en europeisk institution som man inte kan tänka sig vara utan. År 1995 kom det bara in 298 klagomål, år 2000, som mitt betänkande behandlar, däremot 1 732.
Det fanns naturligtvis en rad fall som slutligen inte föll inom den europeiske ombudsmannens behörighetsområde. Den europeiske ombudsmannens utmärkta nätverk, som måste fördjupas ytterligare, medförde att respektive fall och respektive klagomål vidarebefordrades till rätt ställe. När allt kommer omkring är en ombudsman till för medborgarna, och ibland blandas behörigheterna samman.
Ombudsmannen har redan talat om mycket av det som står i mitt betänkande. Att välkomna är den allt kortare handläggningstiden: Ombudsmannen är här ett exempel på hur god förvaltningssed skall se ut på europeisk nivå. 83 procent av klagomålen gällde kommissionen. Det är inget jag förebrår kommissionen, på grund av behörighetsläget är det naturligt vem det är man kommer att klaga mest på. Jag anser dock att frågan om vad klagomålen handlar om är intressant. Till 28 procent handlar det om brist på eller vägran att ge ut information eller brist på öppenhet, och 24 procent är dröjsmål som kan undvikas. Det är alltså sammanlagt mer än hälften av klagomålen som är koncentrerade till dessa båda områden. Då kommer vi, fru kommissionär, fram till punkten good governance. Det här är just de områden där man med noll euro skulle kunna åstadkomma en förbättring av den europeiska förvaltningen!
Jag anser det dock vara mycket anmärkningsvärt, och det måste man klart och tydligt säga i ett parlament, att kommissionens ledning, när det gäller frågan om vitboken om good governance, har försummat att fråga experten på europeisk nivå, nämligen den europeiske ombudsmannen. Jag vill fråga er, fru kommissionär, hur allvarligt tar ni på frågan om att förbättra förvaltningen på europeisk nivå? Vi behöver inga vitböcker, vi har en ombudsman som varje år tar emot klagomål från våra medborgare. Det är något man måste vilja, och inte bara än en gång skjuta upp saker och ting och ge reformer och vitböcker och studier och vad vet jag något i uppdrag, utan vad vi behöver är en annan slags förvaltning.
Detta framgår med all önskvärd tydlighet av det här betänkandet. Jag har tagit mig friheten att i bilagan till detta betänkande gå in på enskilda fall. Fru kommissionär, det handlar om en u-båt. Ni vet vilken betydelse u-båtarna hade för förra kommissionen och vad det ledde till. När det behövs nästan dussintalet ingripanden från den europeiske ombudsmannens sida för att en sådan u-båt äntligen skall få ett arbetsgivarintyg från kommissionen, då säger det också en del om den nya kommissionen. Om det fram till år 2000 inte var möjligt för den här kommissionen att erkänna att det har funnits u-båtar, för vem vill ni då förklara att denna kommission är villig att ta öppenhet och - det säger jag som socialist - skyddet för arbetstagarnas rättigheter i Europa på verkligt allvar?
I sådana fall, som måste noteras kritiskt, skulle jag verkligen vilja be vår ombudsman att genomföra en mer stringent follow up och detta för att komma med lite kritik, för annars blir det bara en enda lång lovsång, och då blir jag inte trodd. Herr Söderman, jag skulle dessutom vilja be er, och det har jag skrivit i betänkandet, att kanske någon gång lägga fram en specialrapport om frågan om tillgången till dokument och fakta. För övrigt kan jag bara tacka er ännu en gång för ert arbete. Jag skulle också vilja inkludera era medarbetare i detta tack. Jag anser att ni har blivit en mycket central beståndsdel i Europeiska unionens utveckling, och jag hoppas att ni kommer att fortsätta arbeta som tidigare.
(Applåder)

Perry
Herr talman! Denna vecka har vi debatterat väldigt många viktiga frågor: utvidgandet av gemenskapen, det framtida styret av gemenskapen och åtgärder för antiterrorism bland annat. Jag vill inte att någon tror att frågorna som tas upp i debatten denna morgon inte är av ytterligt stor vikt.
Europeiska unionen är ett stort ideal. Institutionerna är onekligen värdiga och institutionernas ämbetsmän ämnar fullgöra sina uppgifter på ett ansvarsfullt sätt. Som ombudsmannen själv sade i morse åtnjuter Europas institutioner tyvärr inte det bästa rykte bland våra medborgare. Det är därför livsviktigt att alla medel utnyttjas för att säkerställa kvaliteten hos förvaltningen av europeiska angelägenheter hos de europeiska gemenskapsinstitutionerna. I parlamentet har vi utskottet för framställningar och ombudsmannens tjänsteman som övervakar anklagelser om dålig förvaltning. Jag skulle vilja ta detta tillfälle i akt för att lovorda Herbert Bösch i arbetet med sitt betänkande om ombudsmannen, mina kolleger på det senare betänkandet, Felipe Camisón för arbetet med utskottet för framställningar och Almeida Garrett för hennes arbete med ombudsmannens stadga. Vi behöver komma överens om ett nytt ramverk, så att medlemsländerna blir mer uppmärksamma på sina skyldigheter enligt EU-fördragen. Vi bör också offentligt uttala vår uppskattning för ombudsmannen och hans personal för det lugna och effektiva sätt som de fullgör sina uppdrag på. Det kan inte vara lätt att vara Europas klagomålsavdelning. Det kräver speciella färdigheter och Söderman har visat att han besitter dessa i överflöd.
För att vända mig till mitt eget betänkande som förelår en kodex för god förvaltningssed så har det mognat under lång tid, och i det förra parlamentet fanns betänkanden från mig själv och de Esteban, som föreslog en kodex för god förvaltningssed. Jag är tacksam för föredragande från utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt, i synnerhet Dehousse, som har pekat ut ett förfarande som skulle kunna, och förhoppningsvis kommer att, göra det möjligt för oss att få till stånd denna kodex. Det finns två centrala principer som måste uppfyllas för att kodexen skall bli maximalt effektiv. För det första måste den ha en rättslig grund. God förvaltning är en rättighet, inte ett privilegium, och kodexen måste vara lika för alla institutioner. Medborgarna måste veta var de står och exakt vad deras rättigheter i deras kontakt med institutionerna. Rätten till god förvaltning är inskriven i stadgan om grundläggande rättigheter. Men utan denna kodex skulle stadgan bara vara ord. Denna kodex skall ge stadgan om grundläggande rättigheter kött på benen. Den är ett begrepp som innefattas i liknande lagar i de flesta medlemsländerna. Spanien är bara ett exempel. Dess förvaltningslag från 1992 kräver att medborgarna skall behandlas med respekt och samarbete av myndigheterna. Tyskland och dess lag mot otillåtna affärsmetoder från 1909 upprätthåller respekten för god förvaltning från sina ämbetsmän. Europeiska unionen måste nu följa exemplen med sin egen kodex för god förvaltningssed.
Jag uppskattar att kommissionen i synnerhet, men även de andra institutionerna, har antagit och tillämpar sina egna frivilliga kodexar. De är bra så långt de sträcker sig, men de sträcker sig inte långt nog och de måste bli obligatoriska i stället för frivilliga. Emellertid finns det några skillnader mellan den föreslagna kodexen som den nu står i ombudsmannens utkast, som jag hoppas att detta hus kommer att stödja, och kodexarna som används för närvarande. Jag hänvisar bara till en av dem och det gäller kravet på att en ämbetsman som begått ett misstag skall be den medborgare som har fått lida på grund av det om ursäkt. Villighet att be om ursäkt är aldrig fel, så jag stöder i synnerhet den artikeln i utkastet.
Sammanfattningsvis är brittiska medlemmar som jag själv ofta emot skrivna författningar. De är främmande våra traditioner. För oss verkar de ofta koncentrerade på att ge makten åt dem med makt och ignorera medborgarnas rättigheter. Men från Magna Carta 1215 till våra medborgares stadga under 1990-talet har vi i Storbritannien välkomnat kodexar som föreskriver medborgerliga rättigheter. Jag hoppas att fler européer kommer att se detta som ett bidrag till god förvaltning av Europa som till och med brittiska medlemmar kan stödja.

Almeida Garrett
Herr talman, fru kommissionär, herr ombudsman! Nyligen blev alla europeiska medborgares rätt till god förvaltningssed erkänd i stadgan om de medborgerliga rättigheterna. För oss är det en central målsättning vid byggandet av ett gemensamt Europa. Och som ett sådant är det ett territorium som förenar oss alla, där vi alla står på samma sida, funktionärer och politiker, administrerade och administratörer. Sedan 1994 har de europeiska medborgarna haft en ombudsman och de vet att de kan räkna med honom och hans kompetenta och omdömesgilla arbete. Han tillvaratar deras rättigheter och försöker intelligent och outtröttligt hjälpa dem att rätta till och förbättra EU-administrationens förvaltning.
Därför har ombudsmannen alltid kunnat räkna med ett stöd från detta parlament. Under de senaste åren och efter framläggande av årliga rapporter har vi fått en allt tydligare bekräftelse av denna fortfarande unga institution och ombudsmannens alltmer innehållsrika och voluminösa resultat av sin gärning. Nu har tiden kommit för att lägga fram några ändringar av hans stadga för er. Det handlar tydligen inte om några revolutionerande ändringar. Tiden har utvisat, ombudsmannens arbetssätt är ett exempel på detta, att den behörighet och kompetens som han fått sig tilldelad alltid utförts så att hans verksamhets centrala syfte har uppfylls, i de ständiga försöken att stärka Europeiska unionens goda förvaltningssed.
Det som tagits upp i dag är bara en anpassning av stadgans lydelse till det nya regelverket som lyckligtvis har tagit några betydelsefulla steg mot byggandet av ett sant medborgerligt Europa, genom att påskynda en modern förvaltning som blir allt öppnare och tydlig. Eftersom man gjort ombudsmannens befogenhet att utreda tydligare, genom att låta honom få all tillgång till dokument och sanning, är vi säkra på att förvaltningsvillkoren kan förbättras och att medborgarna kommer närmare EU:s olika institutioner.
Slutligen, herr talman, bara för att ta upp den enda fråga som vi ibland har betvivlat och som i dag kommer att bli föremål för ett framläggande av ett ändringsförslag av mitt betänkande, vilket jag inte kan stödja. Det handlar om möjligheten att också institutionernas personal kan få bli hörd av ombudsmannen, eller mer bestämt kommissionens ledamöter. Jag är övertygad om att majoriteten i denna kammare, mot bakgrund av den fina gräns som ibland råder mellan politiska handlingar och administrativa sådana, kommer att förstå att parlamentet kräver ett monopol på rätten att politiskt kontrollera kommissionens ledamöter, som en befogenhet som tillhör dem som blivit valda direkt av medborgarna och att denna rätt inte ens skall gå att delegera. Det är genom att erkänna denna gemensamma filosofi som detta parlament, och särskilt dess föredragande, förväntar sig ett positivt yttrande från kommissionen, närmare bestämt av kommissionär Loyola de Palácio, och ett godkännande från rådet av de ändringsförslag som vi lagt fram i dag.

Sbarbati
. (IT) Herr talman! Först och främst vill jag gratulera ombudsmannen som har bedrivit sin verksamhet på ett ytterst kompetent sätt liksom - och framför allt - till försvar för alla unionens medborgares rättigheter. Ett speciellt tack går till Almeida Garrett, som med stor skicklighet har underbyggt sin ståndpunkt och även har lyckats hitta en intelligent medelväg.
Som alltid går samhället framåt och lagarna kommer senare i den ibland snabba utvecklingen, varför det finns en eftersläpning i lagstiftningen jämfört med praxis. Därför tycker jag att ombudsmannen gjorde rätt i att föreslå en ändring av artikel 3 i stadgan, som tillkom under 90-talet.
Liksom andra i utskottet för framställningar ansåg jag dock att begäran om en ändring i artikel 3 gick för långt, särskilt när det gällde tvånget att vittna också för ledamöterna i gemenskapens institutioner. Detta eftersom det finns svårigheter och skillnader, också rättsliga sådana, mellan kontrollen över administrativa rutiner och kontrollen över institutionernas ledamöters politiska handlingar. Vi måste därför skapa en större jämvikt, även om det inte fanns någon önskan att bromsa något som skulle kunna vara en undersökande verksamhet, för att skapa tydlighet och framför allt försvara den närhet och den insyn som är grundpelare i unionsfördragen.
Jag anser att den lösning som har antagits, med en delöversyn som också ombudsmannen bidrog till med sitt senaste brev, i vilket han godtar föredragande Garretts och kommissionärens ståndpunkter, är det bästa vi kunde åstadkomma. I framtiden kan vi gå vidare på lämpligt sätt, med respekt för gemenskapens regelverk, och göra en mer systematisk och mer juridiskt korrekt översyn av denna stadga. Principerna om närhet och insyn skall alltid känneteckna de korta avstånd mellan de europeiska medborgarna och gemenskapens institutioner som vi förhoppningsvis kan bibehålla.

Wieland
Herr talman, mina damer och herrar! Med proklamationen av stadgan togs ett viktigt steg för Europeiska unionens medborgare, även om det fortfarande är omdiskuterat vilket rättsligt läge som vid det här laget har uppnåtts med denna proklamation. I vilket fall som helst kräver vidareförandet av denna viktiga process fortsatta insatser på alla nivåer. Med stadgan förankrades, jämte andra viktiga saker, ännu fastare en viktig treklang för unionsmedborgarna, vilket återspeglas i de tre aktuella betänkandena: Framställningar, ombudsmannen och god förvaltningssed. Såtillvida vill jag särskilt tacka och även gratulera de tre föredragandena: Bösch, Almeida Garrett och Perry, om vars betänkande jag har äran att tala.
De har lyckats ta ett viktigt steg för att stärka den nämnda treklangen. Det krävs nämligen att ytterligare en underbyggnad, ett nätverk, skapas för att stärka dessa institutioner för medborgarna. Därvidlag är det nu väldigt spännande hur detta nätverk kommer att utformas ytterligare i sina förgreningar. Inom rätten finns det många instrument för att överföra krav till verkligheten: författningar, lagar, förordningar, påbud, ända ner till tjänsteföreskrifter. Principen gäller att ju mer allmänt ett krav är formulerat, desto högre upp i hierarkin hamnar det, och ju mer speciellt, desto längre ner.
Därför är det bra att det finns en kodex för god förvaltningssed, och det är riktigt att kommissionen uppmuntras att lägga fram en förordning om detta. Men vi måste när det gäller det konkreta genomförandet vara mycket uppmärksamma på vad det i slutändan kommer att stå i den här förordningen. I Tyskland fanns det en gång en föreskrift som löd: Från och med ett vattendjup på 80 cm måste soldaten på egen hand börja med simrörelser. Skriver man in det här i en författning, då kastar sig stå-upp-komikerna över en sådan bestämmelse. Därför stod det på goda grunder inte i den tyska författningen, utan i en tjänsteföreskrift.
Jag anser att det är viktigt att organisera förvaltningen på ett bra sätt. Detta innebär inte bara att säkerställa riktiga beslut, utan det gäller även frågan om hur förvaltningen - vid disken så att säga - möter medborgarna. Detta är mycket viktigt. Modern förvaltning innebär att medborgaren inte är någon petitionär vid myndigheten, utan en kund. Modern förvaltning innebär att förvaltningen inte längre uppfattar sig själv som överhet, utan som serviceenhet. Det är det den är till för, och medborgaren har rätt att förvänta sig god service.
(Applåder)

De Rossa
Herr talman! Jag skulle vilja börja med att gratulera mina kolleger i kommittén, Bösch och Perry samt Almeida Garrett, för deras betänkanden. Även Söderman för hans fortsatt oförbehållsamma försvar för europeiskt medborgarskap.
Infallsvinkeln i de här betänkandena baseras på behovet av att skapa ett system som är öppet och begripligt, så att medborgarna i Europeiska unionen kan vara säkra på att de, när de har berättigade klagomål, kan vända sig antingen till ombudsmannen eller utskottet för framställningar beroende på problemets karaktär. Det är viktigt att vi gör klart för allmänheten de båda institutionernas olika funktioner och trycker på mer publicitet och en effektivare informationspolicy för både ombudsmannens kansli och parlamentets framställningsprocess. Jag stöder till fullo åsikten att införliva stadgan om grundläggande rättigheter i unionens fördrag för att ytterligare stärka de medborgerliga rättigheterna i Europa.
För att kunna lyckas med den mest progressiva föreningen av länder måste vi säkerställa att våra institutioner är fullständigt demokratiska och ansvariga och att individuella och kollektiva rättigheter för alla garanteras och försvaras. Jag gratulerar ombudsmannen i synnerhet för hans koncisa identifiering - kanske en av de få som gjort det på Europanivå - av att den underliggande anledningen till misslyckandet i den irländska folkomröstningen är klyftan mellan de styrande och styrda. Enligt min uppfattning råder det inga tvivel om att så är fallet och det har gett upphov till alla möjliga bekymmer.
Böschs betänkande lovordar med all rätt samarbetet mellan parlamentet och utskottet för framställningar och ombudsmannens kansli och det ovärderliga förfarandet att vidarebefordra klagomål till utskottet för framställningar när de faller utanför hans ansvarsområde. Jag välkomnar ombudsmannens förslag om att arbetsförhållandet mellan utskottet för framställningar och ombudsmannens kansli måste fördjupas med avseende på de juridiska följderna av en del av fallen som kommer in till oss.
Perrys betänkande är ytterligare ett arbete av vikt och, som ombudsmannen sagt, är det lämpligt att Perry, betänkandets författare, får en roll vid utförandet av hela idén om en uppförandekodex på Europanivå. Det är mycket viktigt att en gemensam uppförandekodex tillämpas i alla våra institutioner så att medborgarna inte blir förbryllade och förvirrade av våra institutioners reaktioner på deras problem och klagomål.

Duff
Herr talman! De här tre betänkandena ger i allmänhet ett starkt stöd till funktionen av ombudsmannens kansli och även till dess nuvarande plikter, och min grupp gratulerar varmt Söderman för hans arbete. Det är tydligt att ombudsmannen, förstärkt av stadgan, spelar en mer och mer betydelsefull och kraftfull roll för att skydda medborgaren från maktmissbruk från verkställande myndigheter.
Vi har lagt fram ett ändringsförslag till artikel 3 i stadgan som skulle sätta kommissionens och parlamentets medlemmar samt medlemmar i unionens organ, såsom Europol, under ombudsmannens verkningsområde. Kommissionen motsätter sig denna reform på den grunden att den antyder politisk inblandning, men vi tror att ombudsmannen är fullt kapabel att skilja mellan vanstyre och bristfällig politik. Rätten att undersöka uppförandet hos de som är ytterst ansvariga för förvaltningen är en viktig del av god förvaltning och ett nödvändigt komplement till, inte ersättning för, det här parlamentets arbete i utövandet av demokratiskt ansvar i förhållande till kollegiet. I de flesta, om inte alla, medlemsländerna är nationella ministrar föremål för utredningar av den nationella ombudsmannen och det vore synd om den europeiska standarden för god förvaltning var lägre än de normer som redan är etablerade i våra medlemsländer. De borde, enligt vår mening, vara högre.

Hautala
Herr talman! Ombudsman Jacob Söderman nämnde i morgonens diskussion att medborgarskap kanske är mindre modernt än det teknokratiska sätt på vilket man handhar ärenden, och han har kanske rätt i det. Jag vill trots allt påpeka att utskottet för framställningar till och med kan vara det utskott som förmår lösa denna djupa klyfta mellan medborgarna och beslutsfattarna. Jag tycker att dessa årliga diskussioner alltid utgör något av årets höjdpunkter, och det är trevligt att kunna delta i dem.
I Böschs betänkande om Europeiska ombudsmannens årsrapport upprepas parlamentets krav, att stadgan om de grundläggande rättigheterna bör göras till en bindande del av fördragen. Detta kan jag verkligen varmt rekommendera, eftersom detta just kan utgöra en möjlighet - såsom Bösch och utskottet konstaterar - att förstärka och utvidga framställningsinstrumentet. En vacker dag kan därav utvecklas ett genuint medborgarinitiativ som ingår i vissa medlemsländers lagstiftning. Beträffande Perrys betänkande om ett regelverk för god förvaltningssed intar parlamentet en positiv ställning till att man behöver en lag som binder alla organ, vilket förutsätter att förvaltningen verkligen tjänar medborgarna. Det är klart att kommissionen nu snabbt och målmedvetet bör driva på denna fråga.
Duff ingrep redan i Almeida Garretts betänkande om ombudsmannen, och jag måste säga att jag är övertygad om Duffs argumentation, att även medlemmar i organen vid behov skall kunna höras av ombudsmannen när det är fråga om missförhållanden i förvaltningen. Jag anser att parlamentsledamöterna inte har något att frukta, eftersom ombudsmannens befogenheter är förvaltningsmässiga och inte politiska. Jag hoppas att Duffs ändringsförslag kan få ett brett stöd.
(Applåder)

González Álvarez
Herr talman! Vi talar i dag om det europeiska EU-medborgarskapet och de europeiska medborgarnas rättigheter. Jag anser att vår föredragande, Perry, klart ger sitt stöd åt en kodex för god förvaltningssed som återspeglar de avsikter som de personer som författade artikel 41 i stadgan om de grundläggande rättigheterna hade, nämligen medborgarnas rätt till en god förvaltning.
Denna kodex innehåller ett klart krav på god förvaltning för alla: institutioner och tjänstemän samt ett krav på att kodexen tillämpas enhetligt vid alla institutioner. Det är viktigt att denna kodex ges största möjliga spridning till medborgarna, att den är så öppen som möjligt och att medborgarna får bästa möjliga tillgång till den. Tillämpningen av kodexen bör föra institutionerna närmare medborgarna och öka deras trovärdighet (jag anser att vi ännu har lång väg att gå i det hänseendet), och den måste tillämpas utan diskriminering på grund av kön, ras, färg, etniskt ursprung, språk eller religion.
Herr talman, apropå detta kommer jag att tänka på att en av våra kolleger, hon är tyska av kurdiskt ursprung - mycket mörk och med mörka ögon till och med vid denna institution blir ombedd att visa sin legitimation - vilken skärskådas mer "noggrant" skulle jag säga - än de övriga ledamöternas, eftersom hon inte ser ut att vara ledamot. Om detta sker här vid parlamentet, vad kan då hända utanför parlamentets väggar? Därför är det mycket viktigt att förvaltningskodexen tillämpas utan någon som helst diskriminering.
Jag anser att det är på sin plats att gratulera de byråer som redan har antagit den här förvaltningskodexen som ombudsmannen har föreslagit och jag tar tillfället i akt för att ge ombudsmannen en eloge för hans arbete.
På grund av att ombudsmannen och vi ledamöter vid Europaparlamentets utskott för framställningar, som jag tillhör, tar emot de klagomål som medborgarna inger är vi väl medvetna om att vi fortfarande har lång väg att gå tills gemenskapsinstitutionernas trovärdighet ökas och de närmar sig medborgarna. Det ligger i våra händer att underlätta detta närmande och öka institutionernas trovärdighet.

Gollnisch
Herr talman, kära kolleger! Först vill jag säga ett par ord om den föreslagna ändringen av artikel 3 i ombudsmannens stadga, jag vill ta upp Garretts betänkande. Att göra alla hemliga handlingar från en medlemsstat tillgängliga utan att denna medlemsstat ger sitt samtycke syns oss vara ett mycket vanskligt prejudikat, även när det rör sig om dokument som behandlar diplomatiska spörsmål och försvarsfrågor, framför allt om denna ändring i någon mån påtvingas medlemsstaterna. Om denna åtgärd antas kommer den givetvis få den snedvridna effekten att medlemsstaterna frestas att hålla inne med hemliga handlingar, i stället för att skicka dem till något av gemenskapens organ och det är skälet till att min grupp inte kan ställa sig bakom detta förslag.
När det nu gäller Bösch-betänkandet kan vi inte helt instämma i Böschs optimistiska analys av den europeiske ombudsmannens verksamhet. Visst verkar det arbete som Södermans avdelningar utför helt enastående mot bakgrund av de blygsamma medel man förfogar över. Men att drygt 1 700 klagomål inkom under 2000, och endast 297 av dessa förklarades tillåtliga, är inte något bevis på god förvaltning hos EU:s institutioner. Det visar framför allt på den bristande informationen till medborgarna om deras möjligheter att försvara sig mot vissa aspekter av EU-byråkratin i Bryssel. När det gäller innehållet i de klagomål som ingivits och som i första hand riktar sig mot kommissionen, tycker vi att de är symtomatiska. I huvudsak handlar klagomålen om nekad information, bristande insyn, betalningsförseningar, maktmissbruk, orättvisor och till och med diskriminering. Det är med dessa klagomål i minnet som jag tycker att vi skall fortsätta begrunda dessa frågor.

Bonde
Herr talman, herr Söderman! Det är över tio år sedan vi föreslog införandet av en europeisk ombudsman. Vi kämpade länge för att få till stånd en ordentlig stadga, så att ombudsmannen skulle få tillstånd att kontrollera allt. Detta slag förlorades, men måste nu återupptas. Stadgan bör revideras så att ombudsmannen får rätt att se alla dokument innan han skall uttala sig i en sak. Ombudsmannen skall naturligtvis respektera privatlivets helgd och andra rimliga krav på diskretion, men ha tillstånd att få se allt. Om kommissionens tjänstemän själva kan utvärdera vad de vill skall kontrolleras är det ju inte en ombudsman utan en PR-funktion vi talar om. Europaparlamentets budgetkontrollutskott har samma problem. Kommissionen bestämmer själv vad som skall kontrolleras. Inte ens revisionsrätten har tillstånd att kontrollera kommissionen fullt ut. Ordföranden har i utskottet upplyst om att inte heller han har tillgång till att få se alla bilagor.
Det är här Prodi borde börja i stället för att utfärda nya tomma löften om större öppenhet och större närhet till medborgarna. Ombudsmannen och domstolen har gjort en bra insats för att öka öppenheten. Jacob Söderman förtjänar stort beröm, men den nya öppenhetsförordningen kommer inte att innebära något stort framsteg för öppenheten, i stället riskerar vi direkta bakslag. Det finns därför behov av ett nytt aktivistiskt initiativ beträffande ombudsmannen, revisionsrätten och budgetkontrollutskottet. En rad aktiva medlemmar av budgetkontrollutskottet har inlett en rättslig process mot kommissionen, vilken hela parlamentet bör stödja. Revisionsrätten bör inte acceptera ett enda avslag på att få tillgång till en bilaga. Om detta ändå skulle ske bör parlamentet tillkännage att vi inte beviljar ansvarsfrihet - och kära ombudsman, varför inte gå ut offentligt och vidare till domstol med ett avslag på tillgång till handlingar som du finner omotiverat?

Martin, Hans-Peter
Herr talman! Det kan se ut som en kamp om ett litet avsnitt någonstans i Europeiska unionens stora fördragsverk. Men jag anser att det vi ägnar oss åt är en mycket fundamental fråga, mer än enbart en kulturell motsättning. Det visar sig återigen att världen inte har klarat av att låta upplysningens principer, såsom dessa har fått tillträde till amerikansk rättspraxis genom den amerikanska författningen och Freedom of Information Act , komma hit till Europa, eftersom upplysningen tyvärr gjorde halt inför den franska förvaltningstraditionen. Så upplever man också inläggen från de olika talarna. Det känns bittert att behöva uppleva att Europeiska unionen nu återigen befinner sig där den var redan den 17 december 1992 med förslaget om en ombudsman. Men det är åtminstone där vi är, och jag tror att vi kan vinna den här gången.
När det klagas så mycket på att medborgarna har problem med EU:s institutioner, då har det i grund och botten att göra med att saker och ting fortfarande förtigs och hemlighålls. Det som nu föreslås i Garrett-betänkandet, som man enligt min åsikt bara kan stödja, är enbart ett första steg. Till att börja med borde det vara ombudsmannen som får tillgång till alla dokument, och sedan även medborgarna själva. Vi behöver här absolut en omvänd bevisbörda, jag skulle till och med vilja kräva av ombudsmannen att han i framtiden talar om för oss vilka dokument han under åberopande av sekretessbestämmelser ändå inte får, och att vi genom denna omvända bevisbörda hamnar i en situation där vi faktiskt kan uppleva demokrati och om möjligt får tillgång till alla dokument och även offentliga rådsmöten. För jag är fast övertygad om att det inte kan finnas någon demokrati utan öppenhet.
(Applåder)

Wyn
Herr talman! Jag välkomnar alla dessa betänkanden men denna morgon kommer jag att koncentrera mig på Böschs betänkande med betoning på det väldigt viktiga arbetet utfört av ombudsmannen, som anstränger sig för att respektera idén om insyn och öppen förvaltning. Detta kommer förhoppningsvis att visa medborgarna att Europas institutioner strävar efter att handla i sina medborgares intresse och att fall av dålig förvaltning alltid kommer att straffas. Naturligtvis är ombudsmannens befogenheter begränsade, men jag är glad att betänkandet visar att ombudsmannen gör sitt yttersta i de flesta fall i rättvisans namn.
Den största delen av ombudsmannens betänkande består av en ingående redogörelse för de klagomål han fått angående dålig förvaltning av europeiska institutioner, de undersökningar hans kansli gjort och vidtagna åtgärder samt, naturligtvis, resultaten. Emellertid avser många klagomål ställda till ombudsmannen nationella myndigheter, något som Europeiska ombudsmannen inte är behörig att behandla, och många klagomål visar sig inte berättigade till några åtgärder. Antalet fall där ombudsmannens inblandning har visat sig framgångsrik för den klagande visar att ombudsmannen utvecklat effektiva sätt att säkerställa att europeiska institutioner följer hans rekommendationer.
Ombudsmannens speciella rapporter, baserade på hans rätt att göra undersökningar på eget initiativ, utgör ett viktigt bidrag till tolkningen och utvecklingen av gemenskapslagstiftningen. Jag välkomnar i synnerhet det faktum att ombudsmannen, i anslutning till förslaget till stadga om de grundläggande rättigheterna, enträget har uppmanat att stadgan erkänner medborgarens rätt till en öppen, ansvarig och serviceinriktad förvaltning. Gemenskapsorgan har en skyldighet att forma gemenskapens politik och lagar på ett sätt som är till fördel och begripligt för medborgarna.

Krarup
Folkrörelsen mot EU som jag företräder har redan från första början arbetat för en effektiv ombudsmannakontroll inom EU:s institutioner. Vi har aldrig haft några illusioner om att den nordiska rättssäkerhetsgaranti som ombudsmannen utgör skulle revolutionera EU-byråkratin, men om ombudsmannen hade kunnat bana bara några enstaka farbara stigar genom EU-djungeln skulle vi betrakta det som ett framsteg. Ombudsmannen har ingen lätt uppgift. Det krävs åtskilligt med tålamod för att stå ut med EU-systemens tröghet. Ombudsmannens ytterst moderata förslag om uppförandekodex för god förvaltningsutövning för de enskilda institutionerna har ju bemötts med den blandning av verbal välvilja och passivt agerande som i praktiken kan blockera varje möjlighet till framsteg. De begränsningar vad gäller ombudsmannens möjligheter att skaffa sig någon form av relevant information om de frågor han behandlar - det rör sig om stadgans artikel 3 - är rätt och slätt skandalösa.
Men ombudsmannen är tålmodig. Behandlingen av hänvändelser och förfrågningar skjuts upp inom institutionerna, men det får inte ombudsmannen att ge upp. Det verkar som om kvarnen mal, om än långsamt. En förordning om god förvaltningsutövning, och det handlar då inte om kommissionens uddlösa resonemang utan om ombudsmannens eget förslag, kommer vi att kunna stödja. En sådan förordning kommer inte att revolutionera förvaltningarna, för detta krävs fundamentala ändringar i förvaltningskulturen och det åstadkommer man inte över en natt, men reglerna kan bidra till en utveckling av rättssäkerheten och av öppenheten. Likaledes kan vi stödja förslaget om att ändra artikel 3 som i dag i praktiken innebär att institutionerna kan vägra att ge ombudsmannen de upplysningar som är nödvändiga för att denne överhuvudtaget skall kunna genomföra sina kontroller. Jag anser inte att förslaget är tillräckligt långtgående, men små framsteg är bättre än ingenting. Jag önskar Jacob Söderman lycka till.

Koukiadis
Herr talman! Den gemensamma debatten om dessa tre betänkanden är viktig. Att ombudsmannens arbete inte bara är viktigt utan av central betydelse för att integrationen av Europeiska unionen genomförs på ett riktigt sätt måste bli en gemensam övertygelse. Tyvärr är det många av våra kolleger som ännu inte känner till detta. Det är lyckosamt att det är en erfaren person, nämligen Söderman, som utför ombudsmannens uppgifter och som gör det med uppenbar entusiasm för detta arbete.
Jag sammanställde betänkandet om gemenskapsrättens tillämpning och såg på nära håll de stora problemen med dålig tillämpning av gemenskapsrätten. Det är inte ett rättsligt problem utan ett samhällsproblem eftersom det leder till att de europeiska medborgarnas samhälle fungerar dåligt, och ett politiskt problem eftersom det uttrycker graden av mognad när det gäller vilken europeisk rättsordning vi vill ha. Samtidigt såg jag vilken betydande roll ombudsmannen spelar när det gäller att gemenskapens rättsordning skall fungera friktionsfritt. Det räcker med att jag påminner om att det största antalet överträdelser av gemenskapsrätten har upptäckts på grund av att möjligheten finns att inkomma med klagomål.
Den andra punkten som jag vill betona i samband med ombudsmannens reglerande roll är att rätten att inkomma med klagomål och framställningar tenderar att utvecklas till ett förfarande för försoning och en fredlig lösning av meningsskiljaktigheter, vilket är den enda lösningen för en förlikning vid meningsskiljaktigheter som är flexibel och billig och som avlastar Europeiska gemenskapernas domstol. Man måste dock ovillkorligen finna sätt som kraftigt förkortar utredningstiden för klagomål.
Avslutningsvis, herr talman, skulle jag vilja betona när det gäller uppförandekodex att den bör gälla generellt beträffande de allmänna principerna och bara beträffande de särskiljande egenskaperna bör varje organ ha sin egen uppförandekodex.

Dybkjær
Herr talman! Jag vill tacka ombudsmannen för det omfattande arbete han lägger ned på att säkra de medborgerliga rättigheterna inom EU-systemet. Ombudsinstitutionen är en mycket viktigt institution och det är av stor betydelse att vi alla hela tiden bevakar denna och ser till att den kan utvecklas även i den verklighet som framtiden erbjuder. Ombudsmannen nämnde själv att avståndet mellan medborgarna och EU är mycket stort. Vi talar mycket om det, men i själva verket genomför vi väldigt få revolutioner för att ändra på detta förhållande.
En av anledningarna till att medborgarna inte förstår sig på EU-systemet är naturligtvis också det fullständigt hopplösa sätt vi har organiserat oss på med den fysiska lokaliseringen i Luxemburg, Bryssel och Strasbourg. Jag tycker också att man kan fråga sig - även om det i och för sig delvis är ombudsmannens eget beslut - om det är särskilt lämpligt att ombudsmannen är stationerad här i Strasbourg. Jag anser inte att det är lämpligt. Jag anser att ombudsmannen därigenom lätt markerar en sidoposition i förhållande till EU:s övriga institutioner som han både skall kontrollera och reformera. Jag tror att detta kan tänkas bidra till att skapa ytterligare konflikter.
Jag skall nu nämna ett par andra områden, varav det ena är vitboken. Ombudsmannen var själv inne på det och jag anser att det utgör ett mycket bra exempel på det faktum att eftersom ombudsmannen inte dagligen umgås med kommissionen så nämns han heller inte överhuvudtaget i den vitbok som ordförande Prodi lade fram häromdagen, vilket annars hade varit naturligt. Det andra jag skulle vilja föra fram är att jag faktiskt tycker att det förekommer för få klagomål. Jag vet mycket väl att ombudsmannen kämpar mot tiden, men jag kan inte förstå att det inte förekommer fler klagomål med tanke på vilken stor institutionsapparat det är fråga om. Det tredje, som är mycket viktigt, är att ombudsmannen har gjort en insats för att ansökningsländerna skall få ombudsmän. Det blir extremt viktigt när vi får nya ansökarländer att se till att de förstår vad god förvaltningsutövning innebär, eftersom de i själva verket inte har någon erfarenhet av vårt sätt att sköta saker och ting på. För det fjärde är jag glad över att ombudsmannen har tagit upp e-postsystemet och jag är också glad över att ombudsmannen arbetar energiskt på det så att vi får riktiga klagomål och inte bara struntklagomål.

Lambert
Herr talman! Även jag välkomnar dessa betänkanden och, med referens till i synnerhet Almeida Garretts betänkande, välkomnar jag förslagen att utvidga ombudsmannens rätt att få tillgång till alla handlingar. Jag välkomnar i synnerhet den föreslagna ändringen angående statusen för handlingar från medlemsländerna.
Både i utskottet för framställningar och annorstädes stöter vi på svårigheter i den här frågan: vem tillhör informationen? Det är avgörande att ombudsmannen skall ha största möjliga tillgång och jag håller med kommentarerna från mina kolleger angående behovet av större öppenhet. Jag beklagar bara att vi inte behandlade denna fråga mer ingående i parlamentets egen debatt om tillgång till känsliga handlingar.
Perrys betänkande är också viktigt, speciellt i sin definition av en institution och betoningen av villigheten att vara hjälpsam och att kommunicera. Andra förvaltningar skulle mycket väl kunna lära något av detta och jag välkomnar också utvidgningen av icke-diskriminering i hans föreslagna ändringsförslag 11 till artikel 5.

Blak
Herr talman! Ombudsmannens årsrapport utgör även i år upplyftande läsning. Jag tycker att det går i rätt riktning och det är mycket tillfredsställande att läsa att ombudsmannen har fått de dokument han har bett om. Jag hoppas att denna praxis skall komma att smitta av sig på resten av EU-systemet, för det är ju så det skall vara. Endast med öppenhet kan vi säkerställa att svindel och oriktigheter kan bekämpas och att politikerna får en bättre image bland befolkningen. Vi hade kunnat ha nytta av ombudsmannen i ett fall i England där Lloyd's har lurat tusentals människor, vilket har lett till en lång rad tragedier i form av självmord och mycket annat. Vi upplever en slutenhet i den engelska regeringen, i rådet och i kommissionen, och det skulle vara bra om ombudsmannen hade kunnat hjälpa oss vidare i denna fråga. Jag anser att utskottet för framställningar skulle ha större befogenheter. Det är kanske ett av de viktigaste utskotten for det är hit som den lilla människan inom EU-systemet kan vända sig och väcka talan. Därför är det oerhört viktigt att det finns ett kraftfullt utskott där som kan hjälpa till.
Jag måste säga att jag blev ganska överraskad när jag hörde min kollega Ole Krarups tal. Naturligtvis innehöll det de spydiga påpekanden som skall finnas med när man befinner sig på motståndarsidan, men eftersom jag känner Ole Krarup så ser jag talet som ett bevis på att han älskar detta system, att han egentligen tycker att det är utomordentligt bra men inte riktigt vill ge uttryck för det. Jag tror att även Ole Krarup så småningom kommer att tillkännage att vi faktiskt har behov av EU.

De Palacio
. (ES) Herr talman, ärade kolleger! Först och främst vill jag gratulera de föredragande och Söderman för deras arbete, vilket ger mig tillfälle att diskutera vissa institutionella frågor med er, ärade kolleger, som är viktiga för att Europeiska unionen skall fungera bra, frågor som har med medborgarna att göra, det är viktigt att unionens institutioner finns så närma medborgarna som möjligt.
Jag börjar med Bösch-betänkandet som handlar om Europeiska ombudsmannens årsrapport för verksamheten 2000. Jag vill än en gång framföra kommissionens tack för det utmärkta arbete som Europeiska ombudsmannen gör, och naturligtvis ombudsmannen själv, herr Söderman, som är den som leder arbetet och i stor utsträckning är motorn och förklaringen till resultaten och de positiva konsekvenser som institutionen ombudsmannen har lett till, vilken - och vi säger detta klart och tydligt - de europeiska medborgarna lär känna alltmer för var dag.
Ombudsmannens arbetsuppgifter koncentreras på dålig förvaltning och kommissionen är måste förbättra sin förvaltning och kvaliteten på sina tjänster till förmån för medborgarna. Ur denna synvinkel delar kommissionen den oro som föredraganden ger uttryck för, och särskilt behovet av att värna om ombudsmannen på bästa möjliga sätt och ge såväl ombudsmannen som utskottet för framställningar största möjliga resurser.
En aspekt av Bösch-betänkandet som särskilt påverkar oss (kommissionen) är den nödvändiga uppföljningen av de kritiska anmärkningarna. Förra året skapade vi inom kommissionen ett nytt förfarande för att systematiskt undersöka de slutsatser som vi måste dra från de ärenden som tas upp av ombudsmannen. Enligt min uppfattning är vi helt klart i färd med att förbättra analysering och antagande, och följaktligen samarbetet med ombudsmannen.
Tillåt mig ta upp två exempel för att illustrera denna uppföljning: för det första har kommissionen till följd av ombudsmannens initiativ gått med på att bevilja sökande tillgång till egna rättade prov från och med den 1 juli 2000. Ärade kolleger, detta är inte bara tomma ord; vi talar om konkreta händelser. Jag skulle vilja be en och annan av ledamöterna att se lite närmare på vad som verkligen görs.
Ärade kolleger, ni riktar stark kritik mot kommissionen. Jag tycker att det är bra att man kritiserar kommissionen när den gör saker på fel sätt; men att kritisera kommissionens arbete för sakens skull, tjänar enligt min åsikt inget till, det är varken till hjälp för kommissionen eller institutionerna och inte heller för medborgarnas syn på Europa. Man måste komma med kritik när vi förtjänar den. Vi försöker förbättra oss i alla fallen och naturligtvis undersöker, analyserar och utvärderar vi alla ärenden och vi tar dem i beaktande.
Ett annat ärende som jag vill ta upp är uttrycksfrihet och avskaffande av åldersgränser vid anställningsförfaranden. Kommissionen stöder politiskt dessa riktlinjer, men detta är frågor som går längre än våra egna befogenheter och som har med de andra institutionerna att göra. Om man till exempel skall ändra åldersgränser vid anställningsförfaranden måste detta ske genom ett interinstitutionellt avtal. Vi stöder detta, vi godtar det och vi är beredda att diskutera den här frågan med de andra institutionerna, men vi måste se om de är överens om att godta Södermans förslag, vilket vi naturligtvis stöder.
Jag kommer nu att koncentrera mig på Perrys betänkande om kodexen för god förvaltningssed. Perry betonar att förvaltningskoder är av central betydelse för att säkerställa en service av hög kvalitet för de europeiska medborgarna. Detta är viktiga åtgärder för att göra rätten till god förvaltning, som förutses i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, till en operativ vägledning för personalen vid de europeiska institutionerna. Därför välkomnade kommissionen med stor tillfredsställelse den undersökning som ombudsmannen genomförde om existensen av sådana koder. Vad mer är, kommissionen hade ett nära samarbete med Söderman under det att han utarbetade den kodex för god förvaltningssed som vi har här, i vilken en stor del - inte hundra procent, men naturligtvis många - av hans idéer och bidrag finns med. Jag upprepar mitt tack till Söderman för att han alltid har en positiv inställning och för att han hela tiden försöker komma med förslag för att förbättra saker och ting.
Vi har helt och fullt tagit hänsyn till bestämmelserna i ombudsmannens förslag till kodexen bland de olika koder som har antagits av de europeiska institutionerna och organen. Kommissionens kodex är förvisso den som står närmast den modell som ombudsmannen har föreslagit oss, inte bara när det gäller innehåll och rättslig karaktär, utan även vad gäller våra tjänstemän.
En sak vill jag säga er, ärade kolleger. Vitboken om styrelseformerna i EU är mycket mer än en administrativ reform: låt oss inte blanda ihop saker och ting. Den administrativa reformen har satts igång, det är kommissionär Kinnock som ansvarar för den, och man har redan gjort mycket positiva framsteg på det området - och ni har hittills varit överens med kommissionen om denna bedömning. Vi måste slutföra detta. Kinnock arbetar mycket grundligt med detta. Men det är en sak och goda styrelseformer är en annan.
Vitboken om styrelseformerna i EU är mycket mer än en administrativ reform, det är en översikt som syftar till att belysa hur man skall samla, närma och integrera olika faktorer på ett bättre sätt i ansvarsfördelningskedjan i vårt komplicerade samhälle. Det är inte bara Europeiska unionens institutioner som ställs inför detta problem, utan alla våra länder, alla avancerade demokratier. Vi har ett samhälle som blir mer komplicerat för var dag med tekniska medel som blir alltmer verkliga och som förbättrar informationsflödet i hög grad, vilket i sin tur öppnar nya möjligheter, och där dessutom även organisationsformerna för unionsmedborgarskapet blir alltmer komplicerade för var dag.
Det är där som vitbokens betydelse ligger: hur allt detta skall räknas in i det europeiska institutionella systemet. Detta är mycket mer än en administrativ reform. Följaktligen får vi inte blanda ihop den administrativa reformen med den vitbok om styrelseformerna som kommissionen är i färd med att utarbeta under ledning av ordförande Prodi.
Liksom Perry och Söderman beklagar kommissionen djupt - och detta vill jag säga mycket klart till Perry - att det finns ett flertal koder som har olika rättslig karaktär. Detta bidrar varken till rättslig samstämmighet eller klarhet. Innan man går vidare måste man emellertid beakta att det är nödvändigt att, som det begärs i Perrys betänkande, se om det är tillräckligt med de koder för god förvaltningssed som nyligen har verkställts eller antagits eller nyligen har antagits - kommissionen antog sin kodex för tio månader sedan, rådet antogs sin i juli i år, precis innan sommaruppehållet - och följaktligen är det enligt vår åsikt ännu allt för tidigt att dra slutsatser om dessa nya koder för god förvaltningssed fungerar.
I det här sammanhanget kommer vi redan vid årsslutet att börja utarbeta en rapport, framförallt när det gäller kommissionens egen kodex för god förvaltningssed, som då kommer att ha tillämpats i ett år. När vi förfogar över tillräckligt med information kommer kommissionen att kunna överväga om vi verkligen skall börja förbereda ett lagstiftningsförslag om en horisontell förordning eller inte. För att kunna göra det måste vi förfoga över mer information, och därför kommer vi inte att ta ställning i den här frågan för närvarande.
När det gäller Almeida Garretts betänkande vill jag säga att det otvivelaktigt är det mest känsliga ur institutionell synvinkel. Emellertid blir mitt inlägg om detta betänkande kort, eftersom kommissionen enligt artikel 195 i fördraget endast har befogenhet att avge yttranden - som dessutom inte är förpliktigande. Men jag anser att det är viktigt att klargöra vår åsikt i den här frågan.
Först och främst vill jag gratulera Almeida Garrett till hennes fantastiska arbete. Jag har dessutom haft tillfälle att uttala mig i den här frågan i utskottet för konstitutionella frågor och har då betonat att den nuvarande stadgan fungerar väl.
Kommissionen har handlagt de undersökningar som ombudsmannen har tagit initiativ till - ett exempel på det är kodexen för god förvaltningssed som jag just nämnde - och mer allmänt svarar kommissionen på ett konstruktivt sätt och jag tackar Söderman som har pekat på detta - och vi har följt ombudsmannens tidsfrister för begäran om information.
Utskottet för konstitutionella frågor föreslår tre ändringar. När det gäller att ta bort undantaget för sekretesskäl för tillgång till handlingar har jag redan vid tidigare tillfällen påtalat att kommissionen aldrig har begagnat sig av detta undantag vid de tjugo tillfällen som ombudsmannen har begärt tillgång till handlingar. Det är sant att vi å ena sidan skulle kunna falla för frestelsen att vända kappan efter vinden och godta den position som utskottet för konstitutionella frågor har antagit, men å andra sidan är det inte mer än rätt att vi frågar oss om det verkligen är absolut nödvändigt att ändra denna punkt, eftersom allt har fungerat bra hittills.
Vi måste på grund av kommissionens roll och den typ av frågor som behandlas för närvarande visa prov på aktsamhet i alla ärenden som rör känsliga frågor, vilka kommer att bli alltmer varierade och känsliga allteftersom att arbetet med uppbyggandet av Europa framskrider.
Vi kan även stöta på problem med regeringarna i unionens medlemsstater.
Europeiska unionens struktur som grundas på tre pelare gör att kommissionens funktion och även Europaparlamentets roll varierar beroende på vilken pelare det handlar om. På grund av detta kommer kommissionen att behandla dessa frågor mer detaljerat i det yttrande som vi kommer att avge och som vi inom kort kommer att översända till parlamentet, när parlamentet antar en slutgiltig ståndpunkt om den antagna texten.
När det gäller avskaffandet av den princip enligt vilken tjänstemännen skall avlägga vittnesmål på sin förvaltnings vägnar, är inte kommissionen helt säker på var den står, men vi anser att det är viktigt att tjänstemännen inte bara uttalar sig för egen del, utan att de presenterar och förklarar det ärende som de har ansvar för. När det gäller de övriga, bör de följa de skyldigheter som finns i deras stadgar. Vad jag verkligen vill betona är att jag som gammal parlamentariker, förutom att jag är ledamot av kommissionen, fullständigt håller med föredraganden Almeida Garrett angående skillnader när det gäller det politiska och det administrativa ansvaret och när det gäller Europaparlamentets befogenheter i politiska frågor, som är det ansvar som vi kommissionärer har, och inte bara vi, utan även ledamöter av andra institutioner.
När det gäller de dokument som härrör från en medlemsstat är det lämpligt, som jag sade tidigare, att de är sammanhängande med den nya förordningen 1049/2001 (EG) om allmänhetens tillgång till handlingar. Principen att anhålla om förhandsgodkännande från medlemsstaten tas upp i artikel 4.5 i förordningen samt i ramavtalet med parlamentet. Förklaring 35, som är bifogad den slutliga versionen av Amsterdamfördraget går i samma riktning.
Herr talman, avslutningsvis upprepar jag mina gratulationer till alla de föredragande och jag tackar Söderman för hans enormt konstruktiva arbete som är till stor hjälp för oss, eftersom kritik naturligtvis - och detta skall vi vara väl medvetna om - är en sporre för att vi skall förbättra oss varje dag och dessutom tillför kritik nya lösningar. Vi har redan gått framåt när det gäller kodexen för god förvaltningssed, i frågan om överträdelseförfaranden och när det gäller tjänstemännens frihet, bland annat. Här vill jag säga er, ärade ledamöter, att man kan kritisera många saker, det finns ingenting som är perfekt, men när vi går djupare än så och framför kritik utan grunder, kan kritiken till och med förlora sitt inneboende värde, eller åtminstone försvagas.

Söderman
. (EN) Herr talman! Det fanns några frågor, inklusive två som togs upp i Almeida Garretts betänkande, som jag skall försöka klargöra.
För det första var det frågan om att höra kommissionärer som vittnen och problemen som uppstod i utskottet för konstitutionella frågor där vissa personer trodde att det kanske skulle bli svårt att dra en gräns mellan den politiska kontrollen av Europaparlamentet, kommissionärernas politiska ansvar och samma kommissionärers administrativa ansvar. Många medlemmar i utskottet för konstitutionella frågor trodde att detta var mycket svårt att lösa. Det är mycket viktigt att förstå att kommissionen är den verkställande myndigheten och teoretiskt är det gemenskapsförvaltningen som har kontakt med medborgarna. Naturligtvis har kommissionärerna administrativa funktioner. Vi har fått några klagomål i anslutning till detta och kommissionärerna har alltid gett mycket korrekta svar. För att undvika vidare debatt och förvirring i den här frågan kan detta därför strykas ur förslaget, som föredraganden sade, en dag kanske inte ett skriftligt svar är nödvändigt. Jag skulle vilja betona att OLAF har rätt att höra kommissionärerna och det var inspirationen till mitt förslag.
För det andra var det frågan om alla handlingar. Avsikten med att ombudsmannen har rätt att se alla handlingar är därför att medborgarna inte har denna tillgång. Tilliten till ombudsmannens arbete grundar sig på det faktum att medborgarna accepterar att de inte kan ha tillgång till alla handlingar, men de behöver veta att ombudsmannen har denna rätt om det behövs. Detta är grunden för deras förtroende för ombudsmannens verksamhet.
Det finns ibland farhågor om att ombudsmannen skulle få tag i statshemligheter. Under mina tolv år som ombudsman har jag i fall av dålig förvaltning aldrig behövt be om handlingar med riktigt hemligt innehåll. Mig veterligen finns det inga fall där en ombudsman läckt handlingar. Principen måste dock vara att ombudsmannen har rätt att se handlingar. Vi har haft vissa problem med tolkningen i denna fråga och vi har förlorat tid på båda sidor.
Prodi bad om en debatt om vitboken och detta är vad jag har försökt att sätta igång. Det är mycket viktigt att vitboken diskuteras, eftersom den fortfarande har en vända kvar. Jag hoppas på några konkreta förslag.
Jag kommer nu att gå in på kritiken om klagomålens låga antal, offentliggörandet av arbetet som utförs av ombudsmannens institutioners och de många klagomålen utanför mandatet. För det första ligger våra mandat helt och hållet inom Europeiska unionen. Medborgarna kan ha svårt att förstå detta när de stöter på problem med gemenskapslagstiftningen. De går till parlamentets informationskontor eller kommissionens representationskontor, får vår blankett och klagar till oss. Vi försöker att rätta till situationen. Det är möjligt att detta begränsar antalet klagomål men antalet har ökat under årens lopp.
På frågan om offentliggörande av ombudsmannens arbete skulle jag vilja nämna att vi är mer kända än många nationella ombudsmän och parlamentsmedlemmarna kan definitivt göra mycket för att tala om för medborgarna om rätten att göra framställningar och rätten att klaga hos ombudsmannen. Det är ju trots allt ni som möter européerna där ute. Det är ni som har kontakt med allmänheten. Om ni berättar för folket om möjligheterna kommer de att bli mycket mer kända. Många av er har gjort detta och det är jag tacksam för.
Jag känner mig mycket hedrad att jag fick möjlighet att diskutera dessa frågor. Jag är mycket tacksam för kommentarerna från de Palacio och alla ni som är här och jag tackar så mycket för ert arbete.
(Applåder)

Talmannen
Tack så mycket, herr Söderman!
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 12.00.

Överläggningar i utskottet för framställningar
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0236/2001) av Camisón Asensio för utskottet för framställningar om överläggningarna i utskottet för framställningar under parlamentsåret 2000-2001 (2001/2010(INI)).

Camisón Asensio
. (ES) Herr talman, ärade ledamöter! Jag börjar med att säga att det är en enorm tillfredsställelse för mig att vara föredragande för detta betänkande, eftersom jag hör till dem som är övertygade om att Europaparlamentets utskott för framställningar är ytterst värdefullt.
Detta beror på att denna institution för medborgarnas framställningar faktiskt är den mest direkta tillvägagångssätt som européerna har till sitt förfogande för att anmäla såväl de brister som fortfarande finns i gemenskapsrätten som de fall där man struntar blankt i att uppfylla de skyldigheter som härstammar från de direktiv och förordningar som redan har antagits, antingen för att de inte tillämpas eller för att de helt enkelt inte har genomförts.
Europeiska ombudsmannen och det viktiga arbete som bedrivs där fyller även en mycket viktig funktion. Även det faktum att det fanns en hög grad av enighet mellan alla ledamöter av utskottet vid debatterna och omröstningarna, har för mig varit en källa till stor glädje.
Siffrorna talar sitt tydliga språk: betänkandet består av 16 slutsatser som alla antogs enhälligt, och detsamma gäller de 5 ändringsförslag som lades fram efter små kompromissändringar. På grund av allt detta vill jag ge uttryck för min tacksamhet till hela utskottet och dess sekretariat.
Eftersom ni känner till innehållet i hela betänkandet kommer jag att begränsa mig till att ta upp några av de aspekter som enligt min åsikt är de som hör till nyheterna, till exempel att de europeiska medborgarnas rätt att inge framställningar - som enligt min åsikt är en grundläggande rättighet - även utsträcks till alla fysiska eller juridiska personer som är bosatta eller har sitt säte i en medlemsstat. Jag rekommenderar att en sådan rättighet skall ges den vikt den förtjänar i de planerade debatter som ingår som en del i det konvent som föreslagits för unionens framtida utveckling. Det finns ett uppenbart behov att ge Europaparlamentets utskott för framställningar den rang det förtjänar med tanke på att detta utskott har en mycket stor social betydelse på grund av den direkta kontakten mellan personer och institution.
Det är så det skall vara eftersom något måste göras för att lösa upp knuten av distansering mellan folket och de högsta europeiska institutionerna, vilket understryks i alla enkäter. En lösning är naturligtvis att i högre grad överösa institutionerna med initiativbetänkanden, framför allt när det gäller alla de frågor som väcker oro hos medborgarna för att på så vis fördjupa den direkta kontakten med institutionerna. Dessutom är det förståndigt att genom utskottet för framställningar försöka öppna vägar till ett lagstiftningsinitiativ som mognar fram och föds hos folket, eftersom ett sådant förfarande ofta pekar på allvarliga brister.
Allt detta visar återigen på att utskottet för framställningar bör ha rätt att få tillgång till alla handlingar som utbyts mellan institutionerna om ett ärende och som är av grundläggande vikt för att utskottet skall kunna utföra sitt viktiga arbete.
I detta sammanhang är det på sin plats att tacka för den ovärderliga hjälp som vi får från såväl kommissionen som Europeiska ombudsmannen. Vi kan inte säga detsamma om rådet som fortfarande saknas. Man kan se av de framställningar som inges nu - och detta står helt klart - att medborgarnas kunskapsnivå har ökat, såväl genom informations- och utbildningsarbete som mer konkret genom elektroniska medel. Man behöver riktiga handböcker för snabbförfaranden och vanliga förfaranden. Detta är en uppgift vi måste ta itu med. Det händer alltför ofta att vissa offentliga maktorgan på gemenskapsnivå, nationella, regionala eller lokala - det finns på alla nivåer - visar en viss likgiltighet när det gäller att finna rättvisa lösningar på de problem som läggs fram.
Det är nödvändigt att reagera inför denna olyckliga situation. Man måste åtminstone be om stöd från ordförandeskapet för denna kammare för att till och med och om det är lämpligt, offentliggöra vissa institutioners ovilja att lösa problem och rätta till uppenbara orättvisor som vissa grupper av vanligt folk i Europa utsätts för.
Avslutningsvis, vill jag erinra om att en så personlig kontakt mellan framställare och Europaparlamentet genom utskottet för framställningar som möjligt och de utmärkta tjänster som generaldirektoratet för forskning och STOA tillhandahåller är två mycket viktiga faktorer för att utskottet för framställningar skall kunna göra ett effektivt arbete.

Fourtou
Herr talman! Allra först vill jag tacka och gratulera Camisón för det både samvetsgranna och framåtblickande arbete han lagt ned under utarbetandet av betänkandet. Tack vare honom kan våra kolleger få en bild av medborgarnas förväntningar, och därmed av den uppgift som utskottet för framställningar har att hantera.
Framställarna befinner sig ofta i Kafkaliknande situationer. Detta framgår vid läsningen av vissa fall som Camisón tar upp. Oavsett om det handlar om problem med erkännande av utbildningsbevis, diskriminering, indrivning, återkallelse av registreringsbevis, är komplexiteten så stor och hindren så uppenbara att medborgaren känner sig fullkomligt vanmäktig.
Med hjälp av en samordnad insats från vårt utskott och Europeiska kommissionen är det möjligt att behandla dessa problem och rätt till vad som upplevs som orättvist. Men utskottet för framställningar kan göra mer. Det kan knyta medborgarna till utarbetandet av gemenskapsregler.
Den 13 juni hade jag äran att lägga fram ett betänkande om silikonimplantat för omröstning i parlamentet. Detta betänkande är emellertid ett exempel på den tyvärr alltför sällsynt förekommande tillämpningen av punkterna 1 och 4 i artikel 175 i arbetsordningen, där det bland annat står att det behöriga utskottet får besluta att utarbeta betänkanden om framställningar som det har förklarat tillåtliga och om så krävs lägga fram resolutionsförslag för omröstning i parlamentet.
Så var fallet med det betänkande som jag ansvarade för. Betänkandet tillkom faktiskt till följd av två framställningar som undertecknats av närmare 1 000 personer. Men det var endast andra gången sedan utskottet för framställningar inrättades som en resolution antogs i parlamentet till följd av direkta krav från Europeiska unionens medborgare.
Precis som Camisón förordar i punkt 18 i sitt betänkande, har vårt utskott i detta fall vänt sig till STOA för en vetenskaplig analys av de problem framställarna har stött på. Med hjälp av utökad användning av artikel 175, en tanke som föredraganden förfäktar, bör vårt utskott kunna upprätta en direktförbindelse mellan medborgarnas problem och samtliga parlamentsledamöter. Som jag ser det, är detta ett politiskt erkännande av en verklig lyhördhet gentemot medborgarna. Det är också en av framtidens vägar för utskottet för framställningar.

De Rossa
Herr talman! Det faktum att över 10 000 framställningar har mottagits av utskottet för framställningar sedan dess början visar tydligt den praktiska betydelsen av Europeiska unionen för dess medborgare. Utskottets för framställningar arbete har ofta lett till en lyckosam avslutning för den berörda medborgaren och har i vissa fall resulterat i ändringar i nationella lagar och praxis i medlemsländerna.
Områdena som uppvisar de största svårigheterna för individer och grupper av medborgare är fortfarande socialt skydd, sjukvård, skatter och erkännande av akademiska kvalifikationer, i synnerhet för medborgare som arbetar i andra länder än sina egna medlemsländer, som till exempel i gränsregioner.
Miljöklagomål har också lagts fram om stora exploateringar där det verkat som om deras inverkan på miljön och människors uppehälle i de påverkade områdena ignoreras av exploatörerna och i vissa fall av berörda myndigheter.
Det har rönts stora framgångar. Exempelvis blev en irländsk framställare med en lärarexamen för högre undervisning från Förenade kungariket vägrad ansökningsrätt till en tjänst i en statlig skola. Kommissionen tog på framställarens och utskottets för framställningar vägnar upp fallet och vann slutligen målet efter att ha mött starkt motstånd från de tyska myndigheterna. Det är sådana framgångar som kan uppnås av utskottet för framställningar och vi behöver mer medel om utskottet för framställningar skall kunna arbeta effektivt.

González Álvarez
Herr talman! Jag vill börja med att säga att jag i hög grad uppskattar arbetet vid utskottet för framställningar. Jag vet att detta utskott inte har mycket inflytande här i parlamentet, alla uppskattar det inte lika mycket, men jag anser emellertid att det arbete som bedrivs i utskottet för framställningar kanske är ett av de få områden som ger oss möjlighet till direkt kontakt med medborgarna och som gör att institutionerna kommer närmare dessa.
Jag instämmer helt i Camisón Asensios betänkande. Jag anser att den oro som vi som arbetar direkt i utskottet för framställningar känner tas upp i betänkandet och vi kommer därför att rösta för det. Men jag skulle vilja understryka vissa av de praktiska och reella problem som vi möts av ...
(Marinos avbröt talaren.) Jag ber så mycket om ursäkt, herr Marinos. Jag sade att vi utför ett mycket gott arbete i utskottet för framställningar och att utskottet har en stor betydelse.
Jag vill alltså understryka vissa av de reella problem som vi möter. Det första problemet: vi har goda förbindelser med Europeiska kommissionen och ombudsmannen samarbetar brett med utskottet för framställningar. Däremot har vi inte någon form av samarbete med rådet överhuvudtaget och det finns många, många framställningar som rådet skulle ha något att säga om och därför tycker vi att det är mycket tråkigt att rådet aldrig är närvarande. Detta är det första problemet vi har.
Problem nummer två: Snabbhet och beslutsfattande i arbetet med framställningar. Jag arbetar mycket med miljöproblem i utskottet för framställningar, det är logiskt, eftersom jag även arbetar i utskottet för miljöfrågor, och vad som ibland händer med miljöproblemen är att om svaret dröjer länge har besluten som fattades i landet i fråga och som gav upphov till framställningen redan fått oåterkalleliga effekter på miljön, vilket leder till att framställarna förlorar tålamodet. Därför är även detta ett av problemen i utskottet: det krävs en större snabbhet och större effektivitet i besvarandet av framställningarna. Jag är fullständigt införstådd med att medlemsstaterna ibland är mycket väl medvetna om att en försening i svaren kan underlätta det politiska beslutfattandet, och det är detta som händer ibland; det är inte utskottet som bär hela ansvaret, det är medlemsstaterna som dröjer med att svara.
Utskottet för framställningar är mycket viktigt för mig personligen som jag sade tidigare, och ändå är personalkapaciteten och de juridiska och tekniska resurserna så små - detta riktar jag naturligtvis mot vår egen institution - utskottet behöver faktiskt dessa resurser.
Camisón Asensio kommer med ett förslag som jag anser vara mycket bra. Enligt detta förslag bör man vid stora förseningar i svaren till medborgarna begära att parlamentets ordförandeskap offentliggör det försenade ärendet och vilka konsekvenser förseningarna får för framställarna, som faktiskt har tillräckligt mycket att göra med att lära sig gemenskapsrätten och samla in och sammanställa all dokumentation.
Jag anser kort sagt, herr talman, att det bör göras en insats för att utbilda och informera medborgarna om deras rätt att inge framställningar, eftersom denna rätt är inbyggd i unionsmedborgarskapet. Jag erinrar om att det under den föregående mandatperioden kom förslag om att utskottet för framställningar och utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor skulle försvinna; jag har den åsikten att båda utskotten har en stor framtid i parlamentet, eftersom det arbete som bedrivs i dem åtminstone bidrar till att föra medborgarna närmare vårt arbete.

Marinos
Herr talman! När det gäller vår käre kollegas, Camisón Asensio, utmärkta betänkande finns mycket att stödja och litet att tillägga. Jag begränsar mig till att kraftigt understryka det oförlåtliga faktum att ministerrådet på ett utmanande sätt ignorerar utskottet för framställningar och att ingen någonsin har kommit från ministerrådet för att samarbeta med oss, inte ens någon företrädare för det.
Och det är naturligt. De europeiska medborgarna vänder sig till utskottet för framställningar oftast just för att klaga på ministrarnas och deras myndigheters olagligheter eller underlåtelser då de inte får sina rättigheter tillgodosedda och deras protester eller klagomål ignoreras. Just därför är det utskottet för framställningar tillsammans med Europeiska ombudsmannen som de medborgare har hänvänt sig till vilka anser att de har förfördelats eller de vilka som aktiva medborgare försöker förhindra olagligheter, orättvisor och miljöförstöring. Därför bör Europaparlamentet uppmärksamma utskottet för framställningar mer och det bör ges ökade möjligheter till mer effektiva ingripanden. Det är sant att kommissionen har ett nära samarbete med oss, men även kommissionen kommer ofta i konflikt med de nationella myndigheterna på grund av att dessa är likgiltiga och skapar hinder för den. På så vis förblir pågående fall oavslutade under lång tid och de europeiska medborgare som efterfrågar vårt stöd blir besvikna.
Därför är det riktigt som sägs i Camisón Asensios betänkande att korta behandlingstider bör fastställas och göras obligatoriska för en snabbare utredning av framställningarna. Samtidigt bör ett förfarande inrättas genom vilket man offentliggör klagomålen och de anklagade myndigheternas overksamhet eller förhindrande attityd i framställarnas länder. Således skall medborgarna utrustas med det enda vapen som de skyldiga makthavarna är rädda för, nämligen offentligheten vilken blottställer dem inför väljarna.
Följande förslag tror jag skulle få mycket stor betydelse om det antogs: Att, under vissa förutsättningar, ett förfarande för tillfälliga åtgärder inrättas vilket omedelbart och tills vidare skulle stoppa sådana överträdelser av gemenskapslagstiftningen vilka är under utveckling varje gång som oåterkalleliga katastrofer hotar vår miljö eller vårt kulturella arv. Om ett tidsödande förfarande tillämpas innan Europadomstolen fäller sin slutgiltiga dom så innebär detta att domen då inte längre har någon verklig betydelse, eftersom skadan redan är skedd och den inte längre kan repareras.

Gemelli
Herr talman! Som avslutning på denna debatt skulle jag vilja tacka alla föredragandena - Bösch, Perry, Garrett, Sbarbati, Camisón Asensio - och alla de ledamöter som engagerar sig för framställningarna. Jag tackar också ombudsmannen som från sin utgångspunkt bedriver en verksamhet till medborgarnas försvar. Visst arbetar vi tillsammans och vi arbetar också för det europeiska medborgarskapet, för att begreppet europeiskt medborgarskap skall ha en försvarare i parlamentet, som är den främsta institutionen ur denna synpunkt.
Vi har gjort många framsteg och jag måste ge Europeiska kommissionen en eloge för dess stora lyhördhet, som visar sig i att de tjänstemän som presenterar betänkandena i utskottet för framställningar är väl förberedda. Å andra sidan har de europeiska medborgarna blivit fler och de tar till framställningar för att lägga fram personliga, sociala och miljöproblem: det är vår skyldighet att svara dem på ett uttömmande och tillfredsställande sätt, allt mindre platoniskt och med allt färre ytliga svar.
Med sina framställningar riktar de uppmärksamheten på den väg unionen fortfarande har att vandra innan medborgarnas trygghet kan garanteras. Vi tror verkligen inte att det måste till en likriktning till utslätning och opersonlighet i Europeiska unionen, utan vi tycker framför allt att de kulturella skillnaderna skall harmoniseras och tillvaratas som verkliga tillgångar för institutionerna.
Vi har inlett en tid av reformer, av försvar och förstärkning av framställningarna och med dessa reformer tror vi att vi bättre kan försvara medborgarna och samtidigt göra de europeiska institutionerna bättre kända för detta folk som blir allt större.

De Palacio
. (ES) Herr talman, ärade ledamöter! Denna debatt handlar precis som den föregående om de europeiska institutionernas förbindelser med medborgarna.
Jag vill gratulera Camisón Asensio till hans betänkande, i vilket han understryker att rätten att inge framställningar gör det möjligt för de europeiska medborgarna att framföra sina rättmätiga krav och även påtala de brister som finns i gemenskapslagstiftningen. Ur denna dubbla synvinkel intresserar sig kommissionen naturligtvis för det arbete ni, ärade kolleger genomför. Jag anser, som González sade förut, att parlamentets utskott för framställningar - tillåt mig säga det som utomstående - precis som vid andra parlament jag har erfarenhet från (parlamentet i mitt land till exempel, vilket är det jag bäst känner till) uppfyller en mycket viktig funktion för att föra medborgarna närmare institutionerna i allmänhet. Men dessa utskott är även viktiga för parlamentarikernas arbete, för att de skall vara medvetna om vilka känsliga frågor som oroar många medborgare.
I år är det inte bara kommissionens tjänsteenheter som har samarbetat med utskottet för framställningar, utan även vi, kommissionärerna. Vi har ansträngt oss för att samarbeta aktivt med er, ärade ledamöter. Jag vill här tacka Gemelli för den hänvisning han gjorde; det stämmer att såväl Kinnock som Liikanen, Wallström och Bolkestein har deltagit i ert arbete, de har varit med och diskuterat personligen, de har kommit med förklaringar och försökt bidra med argument, alternativ och lösningar till de problem som framfördes från utskottet för framställningar i form av klagomål som medborgare hade lagt fram inför utskottet. I detta sammanhang anser jag att den vikt som vi i kommissionen lägger vid det arbete som ni utför, ärade ledamöter, är uppenbar.
Ur denna synvinkel - och jag har haft tillfälle att uttala mig tidigare i den här frågan - kommer kommissionen att svara så öppet och konstruktivt som möjligt mot er önskan att förstärka detta samarbete. Jag vet att de tidsfrister inom vilka vi lämnar de upplysningar ni begär från oss ibland utgör ett problem, men ni vet mycket väl att när vi har haft problem av den typen har detta oftast - för att inte säga i hundra procent av tillfällena - berott på att kommissionen i sin tur var beroende av upplysningar som en medlemsstat var skyldig att tillhandahålla.
Förvaltningarna skiljer sig åt sinsemellan. Vi har inte befogenhet att tvinga medlemsstaterna att insända upplysningar, förutom genom politiska påtryckningar. Detta utövar vi - precis som ni gör, ärade ledamöter - när vi anmäler att en medlemsstat inte har svarat på eller försvårar svaret som de är skyldiga att sända till kommissionen. Det enda jag kan säga är att kommissionen kommer att fortsätta att försöka uppnå att unionens medlemsstater agerar så snabbt som möjligt i sina svar på de upplysningar vi begär, just för att kunna svara på lämpligt sätt på de problem som ni vidarebefordrar till oss och att vi försöker fortsätta samarbeta maximalt med er, ärade ledamöter.

Talmannen
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 12.00.

Sockerprodukter och vissa andra produkter avsedda som livsmedel
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0217/2001) av Lannoye för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om förslaget till rådets direktiv om förenkling av vertikala direktiv på livsmedelsområdet: Förslag till rådets direktiv om
1. vissa former av socker avsedda som livsmedel
(13003/1992 - C5-0346/1999 - 1996/0113(CNS));
2. honung
(8701/2000 - C5-0347/1999 - 1996/0114(CNS));
3. fruktjuice och vissa liknande produkter avsedda som livsmedel
(13760/1999) - C5-0348/1999 - 1996/0115(CNS));
4. vissa former av hållbarhetsbehandlad, helt eller delvis dehydratiserad mjölk avsedd som livsmedel
(14002/1999 - C5-0349/1999 - 1999/0116(CNS));
5. sylt, gelé och marmelad samt sötad kastanjepuré avsedda som livsmedel
(7138/2000 - C5-0350/1999 - 1996/0118(CNS)) (förnyad rådfrågning) (14003/1999 - C5-0346/1999 - 1996/0113(CNS)).

Lannoye
. (FR) Herr talman! Så här i slutet av förmiddagen skall vi tala om direktiv som rör frukosten. Det är lite sent, men jag skall ändå våga mig på det.
Först vill jag påminna om att det är andra gången vi rådfrågas om denna fråga. Under föregående mandatperiod yttrade sig parlamentet om kommissionens förslag till förenkling av de vertikala direktiven om socker, honung, fruktjuice, mjölk och sylt. Saken är den att rådet har tagit god tid på sig att bereda ärendet och i slutändan gjort betydande ändringar av kommissionens ursprungliga förslag. Detta är anledningen till att vi i dag rådfrågas.
Jag vill alltså påminna om att det gällde att förenkla dessa direktiv. Utskottet för miljö och konsumentskydd intar en ståndpunkt som helt klart är förenlig med detta mål, men utskottet vill också se till att man inte i förenklingens namn tummar på kvalitetskraven, och framför allt att man inte slarvar med kvaliteten på informationen till konsumenterna. Alla ändringsförslag som ingivits av utskottet för miljö går i denna riktning. En stor del av ändringsförslagen kommer för övrigt från föredraganden.
Jag vill påminna om att rådets konsensus givetvis begränsar vårt handlingsutrymme, eftersom vi endast rådfrågas, vilket innebär att rådet efter dagens omröstning till syvende och sist har helt fria händer att fatta sitt beslut. Jag tror ändå att ändringsförslagen lyckas förbättra skrivningarna i det syfte jag nyss angav, nämligen produktkvalitet och en korrekt information till konsumenten.
Jag skall nu gå igenom de olika direktiven för att peka på de viktigaste punkterna. När det gäller sockerdirektivet har vi först ett litet definitionsproblem. Rådet har med rätta definierat en sockerart som används allt mer, fruktsocker, men underlåtit att definiera vad man kallar "brunt socker". Parlamentets ändringsförslag syftar alltså till att kräva att begreppen definieras i texterna. Man måste föreskriva en viss tidsfrist, men kommissionen måste ge ett förslag till definition. Detta framstår som grundläggande.
Det andra ärendet gäller honung. Det är en känslig fråga eftersom honung är en utpräglad kvalitetsprodukt som i allmänhet framställs hantverksmässigt. Det har också funnits stora problem med saluföringen av honung under föregående år, eftersom man ofta ser blandningar av honung och det kommer ut olika honungssorter som saknar kvalitetsgaranti på Europeiska unionens marknad. Det gäller alltså att vara vaksam på definitioner och märkning. Kommissionen föreslår att en ny kategori för honung skall införas, silad honung. Utskottet för miljö föreslår att detta förslag inte skall godkännas, eftersom det inte längre går att kontrollera den silade honungens ursprung från blommor. I de flesta fall har det pollen som gör det möjligt att genomföra en sådan kontroll gått förlorat, något som förhindrar en korrekt definition av produkten och står i strid med en kvalitetsgaranti för konsumenten. Vi föreslår därför att detta förslag inte skall godkännas.
När det gäller skadliga ämnen som kan finnas i honung för industriellt bruk och bagerihonung, anser vi att dessa skall förbjudas. Det är förstås frågan om honung av lägre kvalitet, som används som råvara i vissa av livsmedelsindustrins blandningar, men det är uteslutet att godta förekomsten av skadliga ämnen. Utskottet för miljö har därför ingivit ett ändringsförslag med denna innebörd.
Det tredje direktivet handlar om fruktjuice. Jag tror att de flesta av ändringsförslagen inte syftar till att i grunden ändra kommissionens och rådets förslag, utan snarare till att precisera skrivningarna och undvika missbruk. Låt mig förklara: en icke uttömmande lista över metoder och ämnen som är godkända i framställningen, enligt förslaget, finner vi inte tillfredsställande. Det måste vara en positiv lista. Vi kräver därför att kommissionen inom en viss angiven tid lämnar en positiv lista över godkända beståndsdelar för filtrering och fällning, samt över godkända absorptionstillsatsmedel. En positiv lista innebär att de ämnen som inte står upptagna på listan är förbjudna. Detta anser vi på sikt vara tydligare och mer positivt för konsumenten.
I ett ändringsförslag krävs även att fungicider inte skall användas för att hållbarhetsbehandla frukt avsedd för framställning av fruktjuice, och att endast nedfrysning skall godkännas som hållbarhetsbehandlingsmetod.
När det gäller det fjärde direktivet om mjölk, har vi inte gjort några ändringsförslag. Vi tycker att den framlagda texten är fullt tillfredsställande. När det gäller sylt har jag personligen återinfört ett ändringsförslag, som inte godkändes av utskottet för miljö, men som jag finner viktigt. Det handlar om att man inte skall godkänna ett allmänt bruk av ett artificiellt aromämne i sylt och marmelad, nämligen vanillin. Det har absolut inget syfte, annat än att modifiera smaken.

Thyssen
Herr talman! Det är ungefär fem år sedan nu som rådet samrådde med oss angående förslaget om att förenkla sju vertikala direktiv om livsmedel. Meningen med de här förslagen var att de befintliga reglerna, vilka innehåller överdrivet detaljerade bestämmelser, skulle förenklas eller bytas ut mot direktiv i vilka endast de grundläggande kraven togs upp. På det sättet skulle de vara mer funktionella och bättre överensstämma med de horisontella direktiven. Det är en nobel strävan som motsvarar människornas förväntningar, både konsumenterna och de som berörs på något annat sätt. Det är vi i PPE-gruppen gärna med om att arbeta för.
Vi kan konstatera att vi har kunnat slutföra direktivet om kakao och chokladprodukter, vilket från början också ingick i det här paketet och som gick igenom det längsta beslutsförfarandet, nämligen medbeslutandeförfarandet, allra först. Fem andra direktiv i paketet med sju stycken, de fem som vi behandlar i dag, kommer det till slut att ha tagit över fem år innan vi förenklat dem. Vi undrar om vi ändå inte måste sträva efter snabbare arbetssätt och efter andra beslutsmetoder, vi tror nämligen inte att det är det som människorna önskar av oss.
Herr talman! Vi vill som PPE-grupp gratulera föredraganden till hans arbete. Förseningen beror absolut inte på honom utan på att rådet har ändrat vissa delar i grunden så att vi måste avge ett nytt yttrande. Jag kan för PPE-gruppen säga att vi instämmer i betänkandet så som det lagts fram för omröstning i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor. Det gäller alla delar av paketet, förutom för fruktsaft. I det fallet avviker vår ståndpunkt något från betänkandet men det framgick redan tydligt i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor. Jag tror alltså inte att jag här i detalj måste gå in på alla skäl, motiv och riktningar för den avvikelsen.
Jag vill dock inte dölja, herr talman, och det vill jag använda resten av min talartid till, att vi med anledning av de här frågorna i vår grupp har haft en allvarlig diskussion angående frågan om det nu verkligen är parlamentets sak att ta upp sådana här detaljerade åtgärder med 626 ledamöter. Det skapar problem för oss. Vi får kritik utifrån mot parlamentet. Det betyder inte att vi underskattar betydelsen av livsmedelslagstiftning. Vi vet att även detaljer är viktiga i det sammanhanget men vi undrar om vi verkligen är de bäst lämpade att fatta beslut på en så hög teknisk nivå och om vi måste sysselsätta ett parlament med 626 ledamöter med sådana här långtgående tekniska åtgärder. Den fråga som vi undrat över är: måste vi inte komma fram till två typer av indirekt lagstiftning, en som parlamentet yttrar sig om och en annan del som i större utsträckning borde anförtros åt de verkställande organen? Den diskussionen är absolut inte slutförd, men jag skulle gärna vilja att den förs även utanför PPE-gruppen.

Hyland
Herr talman! 1998 godkände detta parlament de fem direktiv som diskuteras i dag med ändringar. De har skickats tillbaka till oss bara för att det skett några förändringar i utskottsförfarandet. Jag noterar med tillfredsställelse att utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor inte har några invändningar till det reviderade förfarandet. Det föreslår emellertid nya ändringar i texten för det föreslagna direktivet.
Meningen med direktiven är att förenkla reglerna som styr innehåll och namngivning. Vi bör därför undvika att komplicera ärendet. Politisk enighet har nåtts i den här frågan efter långa och mödosamma förhandlingar och vi bör därför till varje pris undvika att öppna förhandlingarna igen. Jag kan gå med på förändringar som ökar klarheten men inte ändrar innehållet. Ett sådant fall är inkluderandet av en definition för farinsocker. Detta skulle ge ökat skydd för konsumenter. När det gäller fruktjuicer är de föreslagna ändringarna för behandling och innehåll mer lämpade att regleras genom den övergripande lagstiftningen för dessa behandlingar. Förslaget att introducera tre nya produktnamn för fruktjuicer ligger inte i linje med de förslag som för närvarande diskuteras för kodexen. Dessutom kommer de bara att leda till att hela debatten öppnas igen.
Jag tror inte att omfattande förändringar, om de antas av detta hus, kommer att åstadkomma någonting. De kommer bara att försena förfarandet. Om det händer är det konsumenterna som förlorar i slutändan.

Fiori
Herr talman! Det är inte lätt att tala om livsmedel i dag. Om man sedan dessutom som Lannoye tar upp rent tekniska aspekter blir det ännu mer komplicerat. Vi instämmer med betänkandet, utom när det gäller den punkt som Thyssen tog upp.
Det jag ville säga har dock inte med själva betänkandet som sådant att göra, utan handlar snarare om att parlamentet under de närmaste månaderna borde ta ställning till hur lagstiftningen skall gå till i framtiden. Också i detta betänkande hittar vi vissa punkter där vi antingen har skärpt ståndpunkterna eller gjort ingrepp i lagar som redan har diskuterats under de senaste två månaderna - jag tänker då till exempel på vattenfrågan. Jag tror att denna institution har allt att vinna på en samordnad lagstiftning. En annan punkt som jag sedan återkommer till är den överdrivna regleringen av vår lagstiftningsverksamhet, vilken inte har någon motsvarighet i våra medlemsstater. I medlemsstaterna finns det en hel rad frågor som man löser med cirkulär.
När det gäller det betänkande som vi utarbetade tillsammans med kommissionen förra året om dessa frågor bör vi tänka igenom detta mycket noggrant, för jag tror inte att en konsument som går ut och köper honung genast tänker på skillnaden mellan honung som har producerats i bikupa och filtrerad honung, även om etiketten är tydlig. Eftersom vår roll är att vara super partes och producera en lagstiftning som Europas medborgare förstår, bör vi då kanske göra vissa överväganden under de kommande månaderna.

Klaß
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Jag skulle vilja använda min korta talartid till att ta ställning till punkt 3 i direktivet om fruktjuicer. Vi arbetar i dag allt hårdare för konsumentinformation och upplysning. Den ansvarskännande konsumenten skall, informerad genom etikettering och märkning, själv besluta vad han skall köpa. Det måste skapas stränga, tydliga och entydiga bestämmelser som alla kan förstå. Beteckningar som juice, fruktjuice, nektar, fruktjuice från koncentrat eller till och med innehåller frukt gör det svårt för konsumenterna att se eller värdera en produkts verkliga kvalitet eller produktionssätt.
1975 infördes, eller betonades, med fruktjuicedirektivet för första gången beteckningen fruktjuice, och konsumenten har vant sig vid detta. Fruktjuice och fruktjuice från koncentrat är till resultatet en och samma produkt. Beteckningen "fruktjuice från koncentrat" avser enbart tillverkningssättet och inte de ämnen som ingår, vilka ju i slutändan måste vara identiska. Den kompletterande beteckningen "med koncentrat" anser jag snarare vara förvirrande. Produkternas beteckningar måste definieras tydligt och vara enkla och begripliga. Vi måste förhindra tillsatsbeteckningar som inte är absolut nödvändiga, för förvirring är inget konsumentskydd.
För mig utgör ändringsförslag 18, 19 och 25 en ogenomförbar förstärkning av det befintliga rättsläget, i synnerhet för juiceindustrin, och jag anser att de måste avslås. Frukt för konsumtionsmarknaden, alltså för förtäring, får behandlas med fungicider. Varför då inte frukt för juicetillverkning? Likaså måste kriterierna i EU:s dricksvattendirektiv för det vatten som behövs för att framställa fruktjuice vara tillräckliga. Jag ber alltså kollegerna att vid omröstningen på ett objektivt och målinriktat sätt skicka iväg ett direktiv som är till hjälp för konsumenterna och genomförbart för tillverkarna.

Whitehead
Herr talman! Jag delar några av Thyssens reservationer om vad vi har blivit ombedda att göra här samt graden av skicklighet som vi gör det med. Lannoye vet att jag respekterar honom, men jag måste tyvärr säga att jag är rädd att vi upprepar några av misstagen som begicks i debatten om chokladdirektivet och beslutsamheten att döpa om vissa produkter.
Lannoyes förändringar har skapat förvirring när det gäller renheten av honung. Jag håller med honom om fruktjuicerna och jag lovordar hans motiv. Men det finns ett antal medlemsländer som i hög grad använder filtrerad honung för att avlägsna insektsrester, sandkorn och pollenfragment. Jag har inte hört några övertygande argument att denna skada på produkten skulle tillföra oönskat material och det finns absolut andra ändringar framför oss i dag som kräver avlägsnande av organiska och oorganiska material från en del honung. Rådet har nått en förnuftig ståndpunkt i denna fråga och jag har inte sett några bevis - och jag har kontrollerat med vår egen livsmedelsmyndighet - för att det skulle finnas några berättigade farhågor om innehållet. Det finns andra sätt att spåra honungens ursprung, lika väl som polleninnehållet som den föredragande hänvisade till.
Slutligen, skulle jag vilja se på det som ett antal medlemsländer kallar "bagerihonung", vilket skall omdefinieras, om föredraganden får som han vill, som " industriell honung" . Något sådant existerar inte. Jag skulle vilja se detta som ett oavsiktligt översättningsfel men denna nedsättande fraseologi är troligtvis inget misstag. Man kan inte alltid göra sig förstådd bara genom att sätta ihop ett substantiv och ett adjektiv. Om jag skulle beskriva Lannoye, som jag högaktar, som en "industriell belgare", skulle detta vara en meningslös fras. Vi borde använda en riktig beskrivning som förstås över hela gemenskapen, inte en påhittad beskrivning. Detta är inte en produkt lämplig enbart som smörjmedel i industrin. Det är en produkt som människor känner till och har förtroende för och den är säker för konsumenter.

Ayuso González
Herr talman, herr kommissionär! Av tidsskäl kommer jag endast att ta upp direktivet om fruktjuicer. Kommissionens förslag är tillräckligt bra för att inte ändras. Jag måste ge en särskild eloge till inledningen där juicer har delats upp i två definitioner: "fruktjuice" och "fruktjuice som erhålls från koncentrat" eftersom detta bidrar till att informera konsumenten. Just därför kan jag inte hålla med om ändringsförslag 29, i vilket kommissionens text tas bort och jag stöder i stället ändringsförslag 30, som går djupare in på samma fråga med en hänvisning till bilaga I.
Jag vill även säga att jag totalt förkastar ändringsförslagen 18, 19, 23 och 25. Det första av dessa handlar om förbud mot användning av fungicider i behandlingen efter skörd. Man måste vara medveten om att i Europa plockas frukten framför allt för marknaden för färsk frukt och först efter en urvalsprocess vad gäller kvalitet och storlek på frukten vet man vilka partier som skall säljas som färska och vilka partier som skall bli juice.
De gränsvärden för bekämpningsmedelsrester i färsk frukt som bedöms som säkra för konsumenten har nu fastställts i direktiv 97/41/EG, och detta gränsvärde grundas på mycket grundliga undersökningar. Enligt min åsikt gäller samma direktiv även för juice, färsk frukt, hemmagjord juice och förpackad juice. Dessutom är behandlingen efter skörden nödvändig för att säkerställa att lagring, transport och distribution sker under de allra bästa förhållanden - och jag upprepar vad jag sade tidigare - det är en hög dos av bekämpningsmedlet som kan vara farlig, inte själva substansen. När det gäller kvalitetskrav på det vatten som tillsätts koncentraten, har vi även ett annat direktiv, 98/93/EG, som handlar om kvalitetskrav på vatten avsett för mänsklig konsumtion, inklusive livsmedelsindustrin.
Slutligen, är avsikten med ändringsförslag 23 att fastställa en positiv lista över tillåtna ämnen, och det är inte logiskt att definiera fler ämnen än dem som redan är godkända enligt direktiven 89/109/EEG och 90/128/EEG, som handlar om de material och produkter som är avsedda att komma i kontakt med livsmedel, eftersom detta hindrar industrin att anpassa sig till den tekniska utvecklingen på ett smidigt sätt.

Ebner
Herr ordförande, herr kommissionär, kära kolleger! Livsmedel, konsumentskydd - dessa frågor har blivit laddade ämnen. De innehåller också en avsevärd del osäkerhet. Betänkandet borde medföra mer klarhet, och kollega Lannoyes insatser är också mycket tydliga. Jag tror emellertid att för mycket noggrannhet och för mycket detaljer också är farliga, och i det avseendet kan jag bara stödja det som kollega Thyssen sade: Vi måste här skilja mer mellan politiska uttalanden och tekniska diskussioner, även när det gäller vår egen verksamhet. Många gånger ställs det för höga krav på oss, inte för att vi i genomsnitt har så låg IQ, utan för att vi inte kan ha de specifika fackkunskaperna, eftersom det helt enkelt förutsätts för mycket, och då får man svårigheter med att avgöra vad som är lobbying och vad som är meningsfull verksamhet. Jag anser också att vi måste se upp vid regleringen av detaljer när det gäller märkningen, så att vi inte i ren regleringsiver - som exempelvis när det gäller fruktjuicerna, där man nu ändå har hittat en kompromiss - i slutändan bara vilseleder konsumenterna med dubbel information och dubbla deklarationer. Om det fortsätter så här måste vi snart skriva ut de kemiska sammansättningarna även på vinetiketter, och då kommer det inte att bli så enkelt att sälja vin längre.
Jag gläder mig och tackar alla de som har bidragit till att hitta kompromisser när det gäller fruktjuiceområdet, frågan om fungicider, vattentillsatser, frågan om juice och koncentrat samt när det gäller aromer, och jag hoppas att det kommer att bli omöjligt att dölja ursprunget när det gäller honungen. Jag ber också kollegerna att vara uppmärksamma vid omröstningen i det avseendet.

Souchet
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! När det gäller direktivet om fruktjuice vill jag uttrycka vårt samtycke till rådets förslag, som vi anser är ett steg i rätt riktning, det vill säga att effektivt skydda konsumenterna, som skall förses med tydlig, lättförståelig och objektiv information som ger dem möjlighet att välja utifrån en god sakkännedom, såväl vad gäller kvalitet som livsmedelssäkerhet. De ökade produktionskostnader som följer med detta arbete och med kvalitetsgarantin skall för övrigt tydligt framgå av märkningen.
Det finns för närvarande två huvudkategorier av fruktjuice som båda motsvarar en särskild typ av produkter och en specifik framställningsmetod. När det gäller märkningen ger dock inte den nuvarande metoden konsumenten möjlighet att tydligt särskilja dessa båda kategorier. För att kunna undanröja denna källa till förvirring hos konsumenten om vad det egentligen är för typ av produkt han eller hon köper, föreslog det finländska ordförandeskapet att två enkla, tydliga och objektiva definitioner skall införas. Termen "fruktjuice" skall förbehållas fruktjuice som inte är framställd av koncentrat, och juice framställd av koncentrat skall ges ett försäljningsnamn som överensstämmer med egenskaperna för denna typ av juice.
På detta sätt kan den konsument som vill ha en mer autentisk och naturlig produkt enkelt hitta den på hyllan med det tydliga namnet "fruktjuice", i vetskap om att han eller hon är beredd att betala det pris som svarar mot denna produkts särskilda egenskaper, samtidigt som den konsument som söker en mer standardiserad och ekonomisk produkt med full sakkännedom kan söka efter en juice framställd av koncentrat, utan att det råder något tvivel om produktens typ och särskilda egenskaper. Herr ordförande! Definitionen av dessa båda juicetyper med motsvarande försäljningsnamn tycks oss vara ett verkligt framsteg på konsumentinformationens område och det är av det skälet vi stöder förslaget.

Rodríguez Ramos
Herr talman! Även jag kommer av tidsskäl endast att tala om förslaget om juicer.
Som föregående talare redan har sagt anser vi att rådets förslag klart bidrar till utvecklingen genom att fastställa denna tydliga åtskillnad mellan fruktjuice och fruktjuice som erhålls från koncentrat. Det är synnerligen positivt, eftersom konsumenten i och med detta får fullständig information om dessa produkter, vilkas egenskaper och produktionsformer klart skiljer sig åt. Vi kan därför inte gå med på att införa ändringsförslag som innebär att man helt eller delvis förvränger den distinktion som klart fastställs i rådets text.
Å andra sidan kan vi inte heller godta de ändringsförslag som avser att avskaffa användning av frukt som är avsedd för marknaden för färsk frukt, vilket är vad som skulle ske om vi förbjuder behandling efter skörd. Användningen av denna frukt innebär och möjliggör att man får en produkt av hög kvalitet och som är säker för konsumenten samt att överskott av råmaterial från jordbruket kan utnyttjas. Detta i sin tur leder till att man kan undvika stora försämringar och föroreningar av miljön.
Följaktligen kommer vi helt klart att rösta för rådets förslag och anta detta. Vi anser att de flesta av de ändringsförslag som har lagts fram i utskottet i avsikt att klargöra eller förbättra situationen, inte gör något annat än att öka förvirringen.

Fischler
Herr talman, ärade ledamöter, ärade damer och herrar! Till att börja med skulle jag vilja tacka ledamöterna i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor och i synnerhet er, herr Lannoye, som föredragande för att ni har granskat förslagen till de fem så kallade vertikala direktiven som rådet sänt över.
Dessa direktiv handlar om vissa former av socker avsedda som livsmedel, om honung, om fruktjuice och vissa liknande produkter avsedda som livsmedel, vissa former av hållbarhetsbehandlad, helt eller delvis dehydratiserad mjölk avsedd som livsmedel och om sylt, gelé, marmelad och kastanjepuré avsedda som livsmedel.
Kommissionen välkomnar att parlamentet när det gäller kommittéförfarandet håller sig till den linje som rådet angett och därmed är införstått med att förfarandet med en rådgivande kommitté ersätts med förfarandet med en rådgivande kommitté.
När det gäller ändringsförslagen om rådets fem förslag konstaterar kommissionen att parlamentet redan 1996 hördes om kommissionsförslagen och tog ställning till dessa i sina sammanträden den 14 januari 1998 och den 4 maj 1999. Även om jag anser att några av dessa ändringsförslag verkar vara mycket vettiga ur redaktionell eller teknisk synvinkel, måste jag tyvärr hänvisa till att det här, som sagt, handlar om rådets förslag och inte om ursprungliga kommissionsförslag och att dessa ändringsförslag därmed gäller rådets förslag och inte kommissionsförslagen.
Därför måste jag tyvärr konstatera att kommissionen inte kan godkänna de ändringsförslag som föreslås i betänkandet.

Talmannen
Tack så mycket, kommissionär Fischler!
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 12.00.
(Sammanträdet avbröts kl. 11.49 och återupptogs kl. 12.00.)

Swoboda
Herr talman! Jag vill inte fördröja omröstningarna länge. Tidigt i dag kom jag enligt artikel 148.3 med en invändning mot protokollet. Enligt artikel 148.3 skall parlamentet besluta om det om så behövs. Parlamentet har inte beslutat om detta. Jag skulle egentligen bara vilja veta vad som händer nu med min invändning.
För det andra skulle jag vilja peka på följande: I går beslutade vi i samband med mitt betänkande att anta kommissionens förslag. I en lagstiftningsresolution beslutade vi sedan att förkasta kommissionens förslag. Detta ändrades av sessionstjänsten i protokollet till "godkänner kommissionens förslag". I punkt 4 finns det dock i likhet med tidigare en mening som står i strid med det första beslutet, för här står liksom tidigare att den övre gränsen skall behållas, något som vi röstade emot i början. På grund av dessa motsägelser som finns kvar i det nuvarande utkastet till protokoll, bad jag att utskottet för konstitutionella frågor skulle ägna sig åt att generellt sett ändra arbetsordningen, så att det blir tydligt vad som händer när sådana motsägelser uppstår. Jag skulle bara vilja påpeka att det inte har fattats något beslut om min invändning mot protokollet i enlighet med artikel 148.3. Jag antar att protokollet därmed inte är godkänt på denna punkt och kommer att godkännas först vid en senare tidpunkt.

Jarzembowski
Herr talman, mina damer och herrar! Kollega Swoboda begår ett misstag, och jag ber er att noggrant uppmärksamma detta. Parlamentet fattade i går visserligen ett lätt motsägelsefullt beslut, jag betonar, lätt motsägelsefullt! Vi antog med en klar majoritet med 303 mot 253 röster kommissionens förslag om transitsystemet. I förslaget står det att den hittillsvarande övre gränsen skall avskaffas. Detta godkände parlamentet med otvetydig majoritet.
Enligt min åsikt var det ett faux pas av några kolleger att punkt 4 nu har kommit med. I realiteten är det dock inte någon motsägelse i fråga om innehållet, eftersom kommissionen också i punkt 4 uppmanas att bevara en övre gräns till dess att systemet med miljöpoäng upphör att gälla. Vi har alltså klart och tydligt beslutat att anta kommissionens förslag. Om rådet röstar för det är det perfekt. Jag hoppas att rådet kommer att göra det. Det andra kravet i punkt 4 är ett krav som kommissionen skall fundera på. Vad kommissionen gör i det här fallet, om den föreslår en ny övre gräns eller ingen alls, är upp till kommissionen. Vi har nämligen - och det framgår av punkt 4, om ni läser den andra halvan av meningen - faktiskt inte krävt den gamla övre gränsen, utan vi har sagt att kommissionen skulle kunna pröva att fastställa en ny övre gräns, i beaktande av kloka synpunkter. Men detta faux pas gick igenom med majoritet. Det betyder emellertid bara att kommissionen uppmanas att tänka över detta och meddela parlamentet sin åsikt när den har avslutat reflektionsprocessen. Parlamentets tydliga ståndpunkt var, är och förblir - och i det avseendet finns det inget att rätta till, herr Swoboda - att vi i går med stor majoritet godkände kommissionens ståndpunkt! Det skulle jag ännu en gång vilja fastställa!

Talmannen
Herr Swoboda, herr Jarzembowski! Jag tycker det verkar som att ju längre ni pratar, ju närmare varandra ni kommer. Vi skall undersöka det här noggrant och vi kommer att hålla er underrättade.

OMRÖSTNING
Fischler
Ärade damer och herrar! Efter samråd med ansvariga tjänsteenheter skulle jag inte slutgiltigt vilja fastställa kommissionens ståndpunkt. Kommissionens skulle vilja förbehålla sig rätten att ännu en gång ompröva saken.
(Applåder)

Talmannen
Föredraganden, Cappato, har ordet. Ni har nu ett par alternativ att göra. Ni kan i alla fall meddela parlamentet om ni vill behålla förslaget, då övergår vi nu till omröstning om lagstiftningsresolutionen eller också kan ni återförvisa det till utskottet.
Herr föredragande, framför ert yttrande!

Cappato
. (IT) Herr talman! Mot bakgrund av röstresultatet och att väldigt många avstod i omröstningen tror jag att det är en riktig försiktighetsåtgärd att återförvisa detta betänkande till utskottet, inte för föredragandens skull utan för kammarens.
(Ärendet återförvisades till det ansvariga utskottet.) 
 
Betänkande (A5-0271/2001) av Ries, för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor, om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring för tjugofjärde gången av rådets direktiv 76/769/EEG beträffande begränsning av användning och utsläppande på marknaden av vissa farliga ämnen och preparat (beredningar) (pentabromdifenyleter) (KOM(2001) 12 - C5-0018/2001 - 2001/0018(COD))
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
 
Betänkande (A5-0272/2001) av Nisticò, för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor, om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om att fastställa kvalitets- och säkerhetsnormer för insamling, kontroll, bearbetning, förvaring och distribution av humanblod och blodkomponenter och om ändring av rådets direktiv 89/381/EEG (KOM(2000) 816 - C5-0034/2001 - 2000/0323(COD))

Nisticò
. (IT) Herr talman! I egenskap av föredragande vill jag be er och kammaren att anta mitt förslag att genomföra omröstningen om ändringsförslag 75 före ändringsförslagen 55 och 56. Detta för att få en logisk följd i ändringsförslagen, eftersom ändringsförslag 75 skulle ersätta ändringsförslagen 55 och 56. Dessutom kommer det ett muntligt ändringsförslag till ändringsförslag 75 av Lisi och Santini, vilket jag instämmer i, och ett ändringsförslag 43 av Tannock och Korhola, vilket jag också instämmer i.

Lund
Herr talman! Den fråga Nisticò tar upp om att ändra röstordningen tror jag har diskuterats med honom de senaste 10 dagarna och vi har för länge sedan nått fram till den slutsats som framgår av röstlistan, så jag förstår inte varför Nisticò överhuvudtaget lyfter fram frågan nu. Ändringsförslag nr 55 och 56 bör helt klart gå till omröstning före nr 75, och detta har det rått enighet om under en längre tid. Det verkar dock som om Nisticò fortfarande försöker resa tvivel beträffande detta, vilket jag inte kan förstå.

Talmannen
Det kan jag vara mycket tydlig om, herr föredragande! Vi måste även här tillämpa arbetsordningen och ordningsföljden för omröstningen, såsom på nytt undersökts av berörd tjänst innan ni talade, är riktig och den överlåts sedan till talmannens bedömning. Jag tycker att vi behåller ordningsföljden som den är.

Nisticò
. (IT) Herr talman! Syftet med mitt inlägg var att be kammaren ta ställning, eftersom den är suverän och därmed kan ändra en ordning som den inte anser är logisk. Jag insisterar därför på att mitt förslag tas upp till omröstning, så att vi ser vem som är för och vem som är emot.

Talmannen
Herr Nisticò! Ni har sagt två saker. Kompromissändringsförslaget kan vi prata om strax. Det kan ni strax lägga fram och då kan församlingen säga om den antar det eller inte. Ordningsföljden för omröstningen är ändå talmannens behörighet. Jag tar med den behörigheten beslutet att behålla omröstningen, enligt rekommendation från berörd tjänst. Det här är den rimligaste ordningsföljden. När det gäller ett eventuellt muntligt ändringsförslag, kan vi som sagt strax återkomma till det när det behandlas.

Bowis
Herr talman! Nisticò sade att det fanns ett muntligt ändringsförslag till ändringsförslag 43, vilket är ett av dem som ni försöker anta i klump.

Talmannen
Om det muntliga ändringsförslaget gäller ändringsförslag 43 som ingår i blocket så får ni lägga fram det, då kan vi nu behandla den punkten innan vi röstar om hela blocket. Stämmer det, herr Nisticò?

Nisticò
. (IT) Helt rätt. Tannock lägger fram detta ändringsförslag.

Talmannen
Det kan nu motiveras. Det muntliga ändringsförslaget till ändringsförslag 43.

Tannock
Herr talman! Det muntliga ändringsförslaget som jag föreslog till ändringsförslag 43 av Lund gällde en ersättning till hans andra punkt. Detta är något som jag har nått en kompromiss med Korhola över. Det lyder som följer: "Vid brist på vissa plasmaprodukter, och endast avseende import till EU från länder utanför EU, kan medlemsländerna ge dispens från direktivet under förutsättning att den överenskomna kvaliteten och säkerhetsföreskrifterna följs."
Detta är absolut nödvändigt för att säkra europeiska blödarsjukas intressen som ibland är beroende av importerade faktor VIII plasmaprodukter som kan innehålla donerat och sålt blod från Förenta staterna. Så det är absolut nödvändigt, om vi inte skall riskera livet på brittiska och andra blödarsjuka. Detta har stöd från mig själv och Korhola. Jag har förstått att Lund också kommer att stödja det.
Efter omröstning om ändringsförslagen 55 och 56
Talmannen. Vi känner till förfarandet vid framförandet av muntliga ändringsförslag och då måste jag fråga plenarsammanträdet om ni har några invändningar mot det. Tolv ledamöter eller fler kan ha invändningar mot det. Jag frågar om man kan godta ändringsförslaget? Jag ser fler än tolv ledamöter. Därmed förkastas det muntliga ändringsförslaget.
Jag föreslår att vi gör det här praktiskt, att vi snart röstar separat om ändringsförslag 43. Vi kommer nu att rösta i block om alla 60 ändringsförslag från utskottet minus ändringsförslag 43.

Lisi
Herr talman! Det var tråkigt att ni inte kunde ge mig ordet, som jag begärde, före omröstningen om ändringsförslag 55 och 56, eftersom meningen med det muntliga ändringsförslaget just var att göra det möjligt för kammaren att, innan den röstade om nr 55 och 56, bedöma om den kunde instämma i den kompromiss som mitt förslag innebär. Eftersom den första delen nu har fallit till följd av att jag tyvärr inte fick ordet, är det i det här läget absolut ingen mening med att lägga fram det muntliga ändringsförslag som gällde den första delen. Jag beklagar det, eftersom jag hade kunnat lägga fram det om vi hade kastat om ordningen, som föredraganden föreslog. Jag försökte göra det innan kammaren röstade: jag fick inte ordet och detta är resultatet.
(Applåder)

Talmannen
Tack, herr Lisi! Det tjänar i alla fall inte något till just nu.
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)

 
Betänkande (A5-0229/2001) av Evans Jonathan, för utskottet för ekonomi och valutafrågor, om förslaget till rådets förordning om genomförandet av konkurrensreglerna i artiklarna 81 och 82 i fördraget och om ändringarna av förordningarna (EEG) nr 1017/68, (EEG) nr 2988/74, (EEG) nr 4056/86 och (EEG) nr 3975/87 (förordning om tillämpning av artiklarna 81 och 82 i fördraget) (KOM(2000) 582 - C5-0527/2000 - 2000/0243(CNS))
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)

 
Betänkande (A5-0269/2001) av Andria, för utskottet för ekonomi och valutafrågor, om förslaget till rådets förordning om upprättandet av ett system för medelfristigt ekonomiskt stöd till medlemsstaters betalningsbalans (KOM(2001) 113 - C5-0121/2001 - 2001/0062(CNS))
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.) 
 
Betänkande (A5-0217/2001) av Lannoye, för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor, om förslaget till rådets direktiv om förenkling av vertikala direktiv på livsmedelsområdet:Förslag till rådets direktiv om:1. vissa former av socker avsedda som livsmedel(14003/1999-C5-0346/1999 - 1996/0113(CNS));2. honung(8701/2000-C5-0347/1999-1996/0114(CNS));3. fruktjuice och vissa liknande produkter avsedda som livsmedel(13760/1999-C5-0348/1999-1996/0115(CNS));4. om vissa former av hållbarhetsbehandlad helt eller delvis dehydratiserad mjölk avsedd som livsmedel (14002/1999-C5-0349/1999-1996/0116(CNS)):5. sylt, gelé och marmelad samt sötad kastanjepuré avsedda som livsmedel (7138/2000-C5-0350/1999-1999/0118(CNS)) (Förnyad rådfrågning)
(Parlamentet antog de fem lagstiftningsresolutionerna.)
 
Förslag till gemensam resolution angående resultaten från Bonnkonferensen om klimatförändringar
(Parlamentet antog resolutionen.)
 
Betänkande (A5-0284/2001) av Cederschiöld, för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor,
om strategin för ett säkrare informationssamhälle - ökad säkerhet i informationsinfrastrukturen och bekämpning av datorrelaterad brottslighet (KOM(2000) 890 - C5-0143/2001 - 2001/2070(COS))

Cederschiöld
. Herr talman! Jag vill bara mycket kort förklara de båda ändringsförslagen. De är nämligen inte särskilt politiska utan snarare tekniska.
Det ena ändringsförslaget gäller tillägget om terrorism. Det var en muntlig ändring som antogs enhälligt i utskottet, men av tekniska skäl föll denna ändring tyvärr bort. Det hade därför egentligen inte behövts något ändringsförslag här i plenum, utan det handlar bara om att godkänna det enhälliga beslutet från utskottet.
Det andra ändringsförslaget är språkligt. På engelska hade termen labelling, märkning, använts. Ett bättre ord på engelska hade varit certification, vilket i översättning uppenbarligen blir tydligare även i de övriga språkversionerna.
(Parlamentet antog resolutionen.)

 
Betänkande (A5-0280/2001) av Bösch, för utskottet för framställningar, om Europeiska ombudsmannens årsrapport 2000 (C5-0302/2001 - 2001/2043(COS))
(Parlamentet antog resolutionen.) 
 
Betänkande (A5-0245/2001) av Perry, för utskottet för framställningar, om särskild rapport från Europeiska ombudsmannen till Europaparlamentet efter undersökningen på eget initiativ av om de olika gemenskapsinstitutionerna och -organen antagit någon kodex för god förvaltningssed som är tillgänglig för allmänheten (C5-0438/2000 - 2000/2212(COS))
(Parlamentet antog resolutionen.)
 
Betänkande (A5-0240/2001) av Almeida Garrett, för utskottet för konstitutionella frågor, om ändring av artikel 3 i ombudsmannens stadga
(1999/2215(ACI))
Ändringsförslag 1
von Boetticher
Herr talman! Innan vi röstar om detta yrkande med namnupprop skulle jag vilja påpeka att vi, om vi skulle rösta för detta yrkande, skulle göra oss skyldiga till ett svårt brott mot den europeiska primärrätten, nämligen mot Europeiska unionens grundläggande fördrag. I ett demokratiskt konstruerat Europa får det inte vara så att ombudsmannen får kontroll över ledamöterna!
(Applåder)
Även om jag förordar och stöder ombudsmannens ämbete får det inte vara så att ledamöterna skall ställas till svars.
(Applåder)

Talmannen
Kollega von Boetticher! Vi skall inte föra några diskussioner om innehållet under omröstningen. Det är överenskommet. Ni vet själv också att kammaren är mycket väl medveten om innehållet i ändringsförslagen.
Herr Duff! Ni får inte gå in på innehållet här. Vi skall inte föra någon konstitutionell debatt här. Ni får säga något helt kort om någon ordningsfråga om ni vill men inte om innehållet.

Duff
Herr talman! Om jag var oförmögen att tala om innehållet skulle jag bara säga att det föregående uttalandet från husets PPE-sida är fullkomligt struntprat.

Talmannen
Kolleger! Det är hög tid att börja med omröstningen.

Almeida Garrett
Herr talman! Det enda jag skulle vilja be er om är att ni informerar denna kammare att föredraganden är emot detta ändringsförslag.
(Parlamentet antog resolutionen.)

 
Betänkande (A5-0236/2001) av Camisón Asensio, för utskottet för framställningar, om överläggningarna i utskottet för framställningar under parlamentsåret 2000-2001 (2001/2010(INI))
Artikel 175 i arbetsordningen
(Parlamentet antog resolutionen.)

 

Cox
Herr talman! Jag ville inte avbryta omröstningen tidigare, men jag skulle vilja återknyta till Nisticòs betänkande.
Tannock gjorde oss uppmärksamma på frågan om tillgången på blod och plasmaprodukter för blödarsjuka om källan finns utanför gemenskapen. Jag är inte välinformerad om fakta i frågan, men jag hade ett intryck av att hans ingripande snarare var baserat på bevisliga fakta än på politiska preferenser. När vi behandlar lagstiftning som direkt påverkar människors hälsa måste vi vara mycket försiktiga och uppmärksamma.
Jag ber er, herr talman, att be tjänstemännen att sammanställa ett dokument med fakta i denna fråga så att vi kan låta våra kolleger få kännedom om det i grupperna. Jag är rädd att vi kan ha misstagit oss vid omröstningen.

Talmannen
Herr Cox! Jag skall naturligtvis be tjänstemännen att gå igenom allt noga. Det är självklart och särskilt om ni ber om det.
RÖSTFÖRKLARINGAR
Betänkande (A5-0270)/2001) av Cappato

Fatuzzo
Herr talman! Jag sluter ögonen och vad ser jag? Jag är i Venedig, världens vackraste stad: det är månsken, det finns gondoler, vi är på Canal Grande med italiensk mat, spaghetti med bläckfisk, fransk Dom Pérignon-champagne och en blond skönhet som för mig tillbaka till min ungdoms dagar. När jag kommer hem igen hittar jag mina tillhörigheter utanför dörren, tack vare det svaga skyddet för personuppgifter och värnandet av privatlivet: min fru har fått reda på det!
Det var därför jag röstade för, herr talman. Men var det dröm eller verklighet, tro?

Meijer
. (NL) I Nederländerna sätter många människor upp dekaler om att reklam undanbedes på sina brevlådor. Det har nu så sakteliga blivit allmänt godtaget att det är ohyfsat och till och med rättsvidrigt att kringgå det meddelandet. En sådan reglering kallar man nu för en opt out, varvid mottagaren själv måste meddela om han eller hon vill få den här posten eller inte. En opt in, varvid det krävs ett meddelande om att man vill få kommersiell post, skulle vara ännu bättre. Vid elektronisk kommunikation finns det ännu fler skäl för en sådan opt in. På det sättet förhindras att konsumenten besväras med att ta emot och radera oönskade meddelanden, vilka han eller hon dessutom måste betala för. Dessutom överbelastas e-posten på grund av det här överflödet av reklam och blir alltså oanvändbar för tillförlitlig kommunikation. Kommissionen föreslår helt riktigt en sådan opt in i artikel 13. Jag blir förskräckt över föredragandens ståndpunkt, eftersom han verkar förespråka en opt out, vilken endast befriar konsumenten från överbelastning efter att denne uttryckligen protesterat. Dessutom finns det redan dåliga erfarenheter med löften från organisationer som tjänar sina pengar genom "direct marketing". Det skydd av privatlivet som eftersträvas i det här direktivet, utsätts av ett allvarligt hot på grund av Cappatos inställning.

McKenna
Herr talman! Jag skulle vilja lämna röstförklaringar för två betänkanden tillsammans: Cappatos och Cederschiölds betänkanden.
Jag röstade emot de båda betänkandena. Det finns en först och främst stor fara när det gäller det fullständiga bevarandet av information om användare. Detta väcker allvarliga frågor om civila friheter. Cyberbrotten har lett till en situation där nya former av brott skapas. Bristen på uppmärksamhet kring civila friheter, bristen på uppmärksamhet kring människornas grundläggande rätt till privatliv förbises. Det finns här en stor fara att människor i framtiden kommer att vara rädda för att kommunicera och använda modern teknik, eftersom de vet att deras kommunikationer blir uppsnappade, avlyssnade och kommer i händerna på människor som inte har rätt till dem.
Innan vi ser på möjligheten att lagstifta på de här områdena bör vi först av allt se till att människornas grundläggande rättigheter och civila friheter skyddas. Båda är inskrivna i den europeiska konventionen om mänskliga rättigheter och i EU-fördragen. Betoningen ligger här på att använda skrämseltaktik såsom problem med pedofili, terrorism, droger eller vapenhandel. Dessa är mycket känsloladdade frågor. Folk är mycket villiga att tillåta lagstiftning och vidtagandet av förtryckande åtgärder därför att de är oroliga för dessa frågor.
Det faktum att jag röstade emot betyder inte att jag inte är berörd av dessa frågor. Men först och främst måste vi skydda människornas grundläggande civila friheter såsom det står skrivet i internationell lagstiftning. Vi bör inte förbise detta. Vilken sorts samhälle skulle vi ha om folks grundläggande rättigheter förbisågs i bekämpandet av andra brott? Det finns många likheter mellan de båda. Det måste vi komma ihåg.
Betänkande (A5-0272/2001) av Nisticò

Figueiredo
. (PT) Det finns polemiska aspekter i detta betänkande, vilket det också finns i kommissionens egna förslag. Som föredraganden från utskottet för rättsliga frågor sagt är det kanske att föredra att båda direktiven slogs ihop, dvs. det aktuella förslaget som rör behandlingen av personuppgifter och sekretess vid överföring av elektronisk meddelanden och direktivet om universella tjänster. Kommissionens förslag att ge arbetsgivare rätt att övervaka sina anställda är dessutom en komplicerad och mycket känslig fråga.
Blocksända ej beställda elektroniska meddelanden (s.k. spamming), är dessutom en annan källa till bekymmer för den som försöker hitta en tillfredsställande lösning. Därför förtjänar DECO:s (Associação Portuguesa para a Defesa do Consumidor) ståndpunkt all uppmärksamhet, vilket stöder kommissionens förslag, som tänkt sig att göra ett i förväg givet godkännande obligatoriskt opt-in för elektronisk post som är obeställd, eftersom den verkar ge de europeiska konsumenterna fler garantier att kunna välja om de vill ta emot sådan spammed e-post och därmed kunna undvika att bli bombarderade av elektroniska meddelanden som inte är beställda, reklam av olika slag, utom i de fall då de gett sitt samtycke till det.

Newton Dunn
. (EN) Jag röstade emot. Motsatsen skulle vara fullständigt ineffektiv. Om EU lagstiftar för att begränsa skickande av e-post, vare sig det gäller marknadsföring, penninginsamling eller politiska budskap, kommer e-post fortfarande att skickas till mottagare inom EU - men skickas från länder utanför EU. Jag är rent av frestad av tanken att starta ett litet företag på någon solig plats, till exempel en karibisk ö, varifrån jag obegränsat kunde sprida e-post in i EU från EU-företag i utbyte mot ett fett arvode. Detta företag kunde inte existera inom EU. Det välmenande EU, om det röstar för förslaget, kommer att göra två skadliga saker: det kommer att handikappa EU-baserade företag gentemot deras konkurrenter i övriga världen och det kommer att överföra jobb till länder utanför EU. Vägen till helvetet, sägs det, är stenlagd med goda föresatser. Skräppost måste kunna kontrolleras - men den kan bara kontrolleras genom global lagstiftning och samarbete.

Sacrédeus
. Jag väljer att gå emot den ståndpunkt som min partigrupp har intagit vad gäller reglerna om att via e-post sända ut icke beställd reklam till konsumenter. Reklam via e-post innebär allmänt sett en olägenhet för konsumenten, då den bl.a. tar tid att öppna och radera. Vidare bidrar den till spridningen av virus på Internet. Dessutom är det konsumenten som får bära kostnaderna för att ta emot och läsa reklamen. Mot bakgrund av detta anser jag att endast en opt-in-lösning effektivt kan skydda konsumenter från icke beställd reklam. Mitt ställningstagande i denna fråga har påverkat min röst i slutomröstningen om detta betänkande.
Betänkande (A5-0271/2001) av Ries
Schörling (Verts/ALE), skriftlig. Högbromerade flamskyddsmedel finns långt upp i näringskedjan. Detta konstateras för första gången sedan en svensk miljöstudie visat att högbromerade flamskyddsmedel, vilka ansetts vara mindre skadliga än de lågbromerade, också är bioackumulerande sedan de hittats i ägg från pilgrimsfalk i Sverige. Studien visar 400 gånger högre halter av bromerade flamskyddsmedel i ägg hos vilda pilgrimsfalkar jämfört med äggen från burhållna falkar.
Vi vet att de lågbromerade flamskyddsmedlen är bioackumulerande sedan de hittats i fåglar, fiskar och däggdjur, men tidigare har man trott att högbromerade inte varit särskilt skadliga. De högbromerade har större molekyler och skulle därmed ha svårare att tränga in i cellmembranen hos levande organismer. Nu har detta alltså visat sig vara fel.
Detta är ett stort hälso- och miljöproblem, eftersom många användare ersatt de högbromerade flamskyddsmedlen i produkter med lågbromerade, och användningen av lågbromerade flamskyddsmedel som dekaBDE står för 80 procent av alla flamskyddsmedel.
Gruppen De Gröna röstade därför för att hela gruppen av penta-, okta- och dekaBDE skall förbjudas redan nu. Det kräver försiktighetsprincipen, mot bakgrund av de nya rön som gjorts. En majoritet av parlamentet valde att invänta den riskbedömning som för närvarande pågår för dekaBDE. Det innebär att tonvis med farliga högriskkemikalier fortsätter att släppas ut i miljön, vilket enligt vår syn strider mot försiktighetsprincipens intentioner.

Fatuzzo
Herr talman! Pensionärspartiet är helt för en reglering av blodgivning och blodtransporter. Pensionärerna tillhör dem som är mycket aktiva i de föreningar som engagerar sig i blodgivning i hela Europa. Jag välkomnar därför detta utmärkta, perfekta och kompletta betänkande av min vän Nisticò, vilket jag röstade för.
Herr talman, det finns ett italienskt ordspråk som lyder: "Il riso fa buon sangue" (ordagrant Skratt är bra för blodet), och vi vill att det blod som är i omlopp skall vara bra. Alltså tror jag att det är bra att jag ibland får någon att skratta i och med dessa röstförklaringar, för det gör blodet gott och bidrar också till det som är syftet med detta direktiv.

Alavanos
Problemet med kontrollen av blod för blodtransfusioner och av blodgivare har upprepade gånger sysselsatt Europaparlamentet och sedan 1993 finns en mängd resolutioner om detta. Det finns fortfarande en betydande oro hos allmänheten på grund av den brottsliga ansvarslöshet som har visats av behöriga myndigheter i olika länder inom Europeiska unionen.
Kommissionens förslag om ändring av direktiv 89/381/EEG hade som målsättning att öka både kvaliteten och säkerheten rörande bestämmelserna om insamling, kontroll, transport, förvaring och distribution av blod och olika blodkomponenter. Det är viktigt att medlemsstaterna kan införa ännu strängare normer och att transporten av blod mellan de 15 medlemsstaterna inte styrs av reglerna för den inre marknaden.
Jag röstar för Nisticòs betänkande eftersom det står fast vid stränga bestämmelser, motsätter sig kommersialiseringen av humanblod och eftersträvar att behovet av blod säkras genom nätverk av frivilliga för största möjliga säkerhet vilket skall avlägsna Europeiska unionens behov av leverantörer utanför gemenskapen.

Bordes, Cauquil och Laguiller
. (FR) Vi har röstat ja till denna text, efter de ändringsförslag som har lämnats av Europaparlamentets utskott för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor. Och vi har röstat emot alla ändringsförslag som kan tänkas äventyra eller inskränka blodgivningen, som grundar sig på idealism, frivillighet och icke-profit.
Vi beklagar endast att det i betänkandet inte föreskrivs att företagen skall ha formell skyldighet att bevilja sina löntagare den ledighet som krävs för att lämna blod och slopa de krångliga tillståndsförfaranden som får den goda viljan att vackla.
Vi är motståndare till det ekonomiska systemet som helhet, ett system som drivs av vinstintressen. Den vinst som direkt eller indirekt hämtas från handeln med mänskliga organ, mänskliga celler och vävnader, är ett av detta systems mest motbjudande uttryck, som vittnar om det faktum att samhället inte har lämnat barbariet.

Carlotti
. (FR) Det europeiska direktivet om kvalitets- och säkerhetsnormer för insamling, kontroll, bearbetning, förvaring och distribution av blod måste ändras för att förbättra skyddet för givare och mottagare.
Mottagarnas säkerhet förtjänar att garanteras mer effektivt. Detta kan ske dels genom bättre spårbarhet i hela blodtransfusionskedjan, dels genom att man garanterar att personalen på samtliga blodtransfusionsinrättningar i Europa har hög kompetens.
Förbättrad säkerhet ökar förtroendet för blodförsörjningssystemet och uppmuntrar följaktligen givarna att lämna blod.
Men i direktivet måste man också erinra om principerna. Blod är ingen handelsvara. I Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna anges för övrigt att det är förbjudet att använda människokroppen i vinstsyfte.
Vi måste därför tydligt understryka gåvoprincipen. Genom sin gåva utför medborgaren en solidaritetshandling. Detta förutsätter att blod och blodkomponenter inte får tas från andra än frivilliga givare. Detta har de europeiska socialisterna betonat.

Costa, Raffaele
. (IT) Jag kan inte annat än uttrycka mitt bifall till Giuseppe Nisticòs betänkande. Detta eftersom sedan en tid mer eller mindre alla, medborgare och verksamma inom sektorn, har känt ett behov av gemenskapsregler som fastställer klara bestämmelser också vad beträffar det känsliga området insamling, kontroll, behandling, bevarande och distribution av blod och blodderivat: ett område där den ytterliga brådskan när det gäller att tillfredsställa det stora medicinska behovet aldrig får ses som frikopplad från skälen till kontroll och förebyggande åtgärder. Nisticò har utvecklat alla dessa argument på ett utmärkt sätt, delvis beroende på sin yrkeskunskap. Av dessa skäl instämmer jag i betänkandet som helhet och röstade därmed för det.

Caudron
. (FR) Jag har i likhet med många andra kolleger kontaktats av blodgivarorganisationer som är oroade över eventuella ändringar av den befintliga lagstiftningen inom detta område.
Alla beklagar med en mun och med rätta bristen på blod och plasma inom Europeiska unionen och understryker samtidigt att man på inga villkor får låta vaksamheten mattas när det gäller kvaliteten på dessa produkter, i synnerhet med tanke på att Europeiska unionens behov till hälften fylls av importerat blod!
Det föreliggande av parlamentet ändrade direktivet ändrar, integrerar och kompletterar nu gällande europeisk lagstiftning om kvalitets- och säkerhetsnormer för insamling, kontroll, bearbetning, förvaring och distribution av humanblod och blodkomponenter. Det handlar om att anta strängare bestämmelser för att godkänna givare och tillämpa spårningsundersökningar på givarna, samt på gemenskapsnivå inrätta ett kvalitetssystem för blodtransfusionsinrättningar. Det hela skall kompletteras med ett likvärdigt system för kontroll och godkännande i medlemsstaterna. Slutligen föreslås att gemensamma normer skall fastställas för utbildning av personal och möjligheten att spåra blod från givare till patient.
Dessa åtgärder skall givetvis inte hindra medlemsstaterna från att behålla eller införa striktare skyddsåtgärder.
Det är för övrigt önskvärt att Europeiska unionens importberoende av blod och blodkomponenter från tredje land minskar. I detta syfte måste vi bedriva informationskampanjer riktade till potentiella givare. Men vi får inte under några omständigheter tänka oss ett system med ersättning för dessa produkter. Europaparlamentets betänkande betonar med rätta vikten av att blodgivningen sker på ideell basis och erkänner samtidigt att man måste framhålla att givarna gör en samhällelig insats och understryka värdet i deras gåva.
Jag är själv blodgivare och envis förkämpe för blodgivning. Därför har jag röstat ja till detta betänkande.

Caveri
. (IT) Jag följde frågan om blodgivning i det italienska parlamentet under många år, där det också rent av bildades en grupp ledamöter som var medlemmar i AVIS, den största frivilligorganisationen i Italien. Det den har arbetat för under dessa år har varit att få den så kallade "Blodlagen" antagen och sedermera förbättrad.
Redan då fick jag den uppfattningen att det är oundgängligt med en ökande europeisk harmonisering av bestämmelserna på detta område inte bara med tanke på ett europeiskt medborgarskap som tvingar fram en likartad behandling av hälsofrågorna i Europa, utan också därför att det är nödvändigt med gemensamma regler när vi ställs inför svåra sjukdomar - såsom aids och BSE - och har en global blodmarknad där man även måste ta hänsyn till vetenskapliga framsteg (konstgjort blod, människoblod producerat av stamceller).
Ändringarna i det direktiv vi behandlar tillfredsställer de som, liksom jag, alltid har slagits för en kraftfullare offentlig politik som främjar frivillig blodgivning utan ersättning. Man kanske hade kunnat göra ännu litet mer, genom att avsätta resurser för att främja initiativ till stöd för frivillig blodgivning, men redan nu har vi tagit ett stort steg framåt.

Figueiredo
. (PT) Det är viktigt att framhålla, vilket har skett i detta betänkande, att människokroppen eller dess kroppsdelar inte får bli föremål för kommersialisering, vilket naturligtvis inbegriper människoblod, oberoende av vilket tillstånd kroppen befinner sig i. Flera givarorganisationer, inklusive Föreningen för tillvaratagande av blodmottagares intressen i Portugal och Internationella blodgivarförbundet stöder denna ståndpunkt, inklusive de olika positiva aspekterna i betänkandet som innebär ett framsteg för främjandet av frivilligheten vid blodgivning i flera medlemsstater i Europeiska unionen. Ett stort antal blodgivare är avgörande för att alla medlemsstater skall vara självförsörjande, även om solidaritetsprincipen också bör gälla mellan medlemsstaterna, så långt det är möjligt.
Så som anges i betänkandet, om man vill att blodgivare skall skänka sitt blod gratis, och så måste det vara, får inte blodförsörjningssystemen vara kommersiella. Blodhanteringen bör i alla etapper vara en service som ges medlemsstaternas hälso- och sjukvård, till förmån för de sjuka.
Alla de förslag som förbättrar det aktuella direktivet från 89/381 är positiva, särskilt när det gäller kvalitets- och säkerhetsnivån under de olika etapperna: tappning, behandling, förvaring och distribution av blod.

Grossetête
. (FR) Jag har röstat ja till detta betänkande. Jag tror och hoppas att de initiativ som förordas i detta betänkande kommer att göra det möjligt att undvika de katastrofer vi har upplevt, bland annat i Frankrike med blodskandalen med smittat blod. Vi kan inte förtränga denna tragiska händelseutveckling som har lämnat så djupa spår i vårt medvetande.
Det är därför vår uppgift att på europeisk nivå fastställa höga normer för blodkvalitet och säker insamling av blod och ställa höga krav på förvaringsförhållanden och spårbarhet samt införa stränga kontrollbestämmelser.
Blod är inte en vara bland andra. Det är ingen handelsvara och inget skall få oss att vika från den linjen. Jag är en bestämd motståndare till alla former av kommersiell användning av humanblod och ställer mig bakom principen om frivillig gåva utan ersättning.
Skälen härtill är främst etiska. Vårt parlament och framför allt parlamentets utskott för humangenetik hänvisar ständigt till etik. Men är det etiken som driver oss att införa ersättning för blodgivning? Skall förhållandet mellan läkare och givare grunda sig på förtroende eller på en rent finansiell förbindelse?
När det gäller etiska regler har vi antagit en stadga för grundläggande rättigheter, där det klart och tydligt sägs att det är förbjudet att använda människokroppen i vinstsyfte. Vi måste vara konsekventa i vårt politiska engagemang.
Därefter kommer vetenskapliga skäl. Det framgår av undersökningar att en säker försörjning tycks säkerställas bättre genom gåvometoden utan ersättning och att blod som samlas in på detta sätt löper mindre risk att överföra smittsamma sjukdomar. I ett direktiv som syftar till blodkvalitet och blodsäkerhet kan vi inte bortse från detta vetenskapliga konstaterande.
Slutligen av kulturella skäl. I Frankrike - och det visar stödet från olika organisationer som har kontaktat mig - kan vi inte acceptera tanken på att ersättning skall utgå för blodgivning, främst av de skäl jag just nämnt.
(Inlägget kortades ned enligt artikel 137 i arbetsordningen.)
Betänkande (A5-0229/2001) av Evans
Fatuzzo (PPE-DE). (IT) Herr talman! Jonathan Evans, som är föredragande av detta betänkande om ändrade konkurrensregler, sitter vanligen bredvid mig i detta vackra parlament. Han har övertygat mig om att hans betänkande är bra och jag röstade för det, men i egenskap av företrädare för pensionärerna och Pensionärspartiet, herr talman, måste jag säga att det vore bra om det fanns samma regler för pensioner i hela Europa om vi vill ha en verklig konkurrens mellan de produkter som tillverkas i Europa.
Om arbetskraftskostnaderna, som inkluderar pensionskostnaderna, skiljer sig åt - de är högre i Italien, lägre i Tyskland och Nederländerna - blir konkurrensen snedvriden. Vi måste ha samma pensionsregler i hela Europa.

Konrad
Herr talman, mina ärade damer och herrar! Jag röstade nej till Evans-betänkandet eftersom jag är emot en åternationalisering av konkurrenspolitiken i Europa. Om kommissionen ger upp sitt frikännandemonopol i framtiden, då får vi inte en reform av konkurrensrätten, utan vi får ett systemskifte. Om kommissionen i framtiden inom ramen för detta systemskifte bara inskränker sig till att kontrollera missbruk, då anser jag det vara mycket betänkligt.
Om i framtiden tingsrätter för talan inom ramen för konkurrensrätten, då tror jag att vi inte längre kan tala om en enhetlig konkurrenspolitik, i synnerhet mot bakgrund av Europeiska unionens utvidgning.
En europeisk kartellmyndighet vore lösningen för framtiden. Jag anser att man måste gå i den riktningen.

Blokland
. (NL) Evans-betänkandet stöder vi eftersom föredraganden på rätt sätt anger var kommissionens förslag måste anpassas. Det är ett steg i rätt riktning.
Av subsidiaritetsskäl uppskattar jag verkligen att de nationella konkurrensmyndigheterna får en större roll i verkställandet av konkurrensreglerna. Det får dock inte undergräva en enhetlig tillämpning. Det skulle, förutom osäkerhet för företagen, även leda till skillnader i konkurrensläge mellan medlemsstater.
De nationella myndigheterna behöver entydiga regler för att förebygga skilda tolkningar. Nu är det fortfarande för osäkert vilken myndighet som är ansvarig för vad. Den myndighet som är bäst lämpad kan vara den myndighet inom vars geografiska område de viktigaste följderna visar sig, men även den myndighet som följt ärendet under en lång tid.
Föredraganden rör vid sakens kärna när han uppmanar till ett mer detaljerat utarbetande av förslaget till förmån för rättssäkerheten. Oavsett indelningen av befogenheter har kommissionen ansvaret att garantera en enhetlig tillämpning vid effekter i flera medlemsstater.
Gentemot kommissionens mäktiga befogenheter är det på sin plats med en förstärkning av rätten till försvar. I det sammanhanget uppstår frågan om kommissionen kan ange hur svar kan ges på företagens behov av ett snabbt domslut som gäller i hela Europeiska unionen.
Ropen om rättssäkerhet är inte bara en fråga om ett mer detaljerat utarbetande av kommissionen. Europeiska institutet för offentlig förvaltning påpekade nyligen att det i många fall helt enkelt finns för få prejudikat. Det är alltså speciellt för det nuvarande läget i den europeiska konkurrensrätten att stora juridiska risker inte kan uteslutas. Innan den föreslagna reformen kan äga rum, måste kommissionen därför lägga en grund i form av riktlinjer eller lagstiftning som garanterar rättssäkerheten.
I det perspektivet är konceptet med kärnfrågor för kommissionen och verkställande uppgifter för de nationella myndigheterna värt litet närmare eftertanke. En rättvis och decentraliserad tillämpning kommer att visa sig nyttig, särskilt efter utvidgningen.
Betänkande (A5-0269/2001) av Andria

Figueiredo
. (PT) I det här betänkandet analyseras ett förslag till förordning från kommissionen som rör tillämpningen av artikel 81 och 82 i fördraget i syfte att skapa en sant gemensam konkurrenspolitik, med en mer likartad tillämpning, som gör det möjligt att upptäcka problemen snabbt, genom att ta bort den gällande delgivningssättet, och stärka kommissionens grundbefogenheter, men samtidigt decentralisera rätten att tillämpa en politik för oberoende nationella myndigheter som skall övergå till att arbeta i ett nätverk med kommissionen.
För att ni inte skall börja undra om kommissionen tänker åternationalisera politiken, lägger den fram artikel 3 i förordningen, där det föreskrivs att EG-rätten gäller över den nationella, dvs. de nationella myndigheternas och domstolarnas tillämpning av EG-rätt.
I hela kommissionens förslag finns dessutom ett tydligt ställningstagande för en stärkning av kommissionens befogenheter, vilket syns tydligt i artikel 7, som Europaparlamentets betänkande däremot försöker mildra. Men det som kvarstår är kommissionens brådska att omformulera konkurrenspolitiken före utvidgningen, genom att stärka sin befogenhet att ingripa och överstatligheten.
Enligt parlamentets betänkande vill man fastställa några hinder och bromsa kommissionens ambitioner, vi lägger ner våra röster.

Fatuzzo
Herr talman! Andria, som är en stor vän av Fatuzzo och Pensionärspartiet, har övertalat mig att rösta för sitt viktiga betänkande, som skapar en möjlighet att låna ut pengar till de länder i Europeiska unionen som inte använder den gemensamma valutan, euron, för att vid behov sanera deras betalningsbalanser.
Detta kommer i en mycket nära framtid - hoppas jag - vara av intresse för alla de stater som har sökt medlemskap i Europeiska unionen, de tolv stater som håller på att bli medlemmar i unionen och som jag hoppas kommer att bli det så snart som möjligt, men jag får lust att säga till Andria: "Andria, på det här sättet sanerar vi de europeiska ländernas finanser, men kan du inte hitta på ett system som gör att pensionärerna kan sanera sina betalningsbalanser?"

Meijer
. (NL) I tisdags fördes en omfattande debatt om en möjlig utökning med tolv nya medlemsstater. I de flesta av dessa stater är ekonomin svag i jämförelse med de nuvarande medlemsstaterna. Det kan knappast förväntas att de nya medlemsstaterna snabbt kommer att övergå till euro som enda lagliga betalningsmedel. Euron kan högst få en ställning som ett andra betalningsmedel i dessa stater, vid sidan av den nationella valutan och i en ständigt växlande kurs. Där blir euron i bästa fall ett betalningsmedel för de rika och för utlänningar, ungefär som den amerikanska dollarns roll i många länder. Följden av utvidgningen kommer därför att bli att det antal medlemsstater som kommer i fråga för finansiellt stöd av betalningsbalansen, kommer att öka kraftigt. Jag håller därför inte med om en samtidig sänkning av maxvärdet för lån som skall godkännas från 16 till 12 miljarder euro. Kommissionen har fortfarande inte lagt fram något konkret förslag om hur de nya medlemsstaterna skall kunna deltaga. Jag kan dock instämma i att ansvaret för förvaltningen av lånesystemet övergår från Europeiska centralbanken till Europeiska kommissionen. För det här ändamålet måste det finnas ett ansvarigt politiskt organ och det är inte banken.
Betänkande (A5-0217/2001) av Lannoye

Fatuzzo
Herr talman! Sedan detta direktiv av Lannoye, som jag med nöje röstade för, antogs kommer min frukost aldrig mer att bli sig lik. Äntligen får vi, och jag, en europeisk frukost, en riktig europeisk frukost, för vi kommer att få ett mer europeiskt socker, europeisk honung, europeisk juice, europeisk mjölk och till och med marmeladen kommer att smaka Europa. Hur skulle vi annars ha kunnat skapa ett sötare Europa, om inte tack vare detta direktiv som är framlagt av Lannoye och som jag röstade för? Tack Lannoye, och tack Europa!
Konferens om klimatförändringar (RC B5-0539/2001)
Meijer (GUE/NGL), skriftlig. (NL) Den fortsatta Bonnkonferensen om klimatförändringar har gett upphov till två ytterligheter. Å ena sidan har de rätt som säger att det resultat som fastställdes där var det bästa möjliga under rådande förhållanden. Å andra sidan är resultatet sämre än den sämsta möjliga variant som fruktades vid den förra konferensen i Haag i november 2000. Då dominerade rädslan att medgivanden skulle göras till USA för att få fram ett världsomspännande avtal. I Europeiska unionens medlemsstater handlade frågan om ett val mellan två möjligheter. Den ena var att hålla fast vid de intagna ställningarna för att kunna genomföra de sänkningar som överenskommits i Kyoto. Den andra var att söka efter något som med nöd skulle kunna godtas av amerikanerna och acceptera den medföljande kravsänkningen som oundviklig. Vid debatten i plenarförsamlingen den 29 november ställde jag mig som observatör på den här konferensen bakom de franska och tyska gröna miljöministrarnas ställningstagande. Sedan den nya amerikanska presidenten vägrat att underteckna något som helst avtal verkar motståndet mot det som då var uppnåeligt ha glömts bort. Nu har det betalats mer för att hålla Japan och Australien inom gränserna än vad Amerika begärde förra året. Bush har vunnit. Om tio år kommer man att tala om det här otillräckliga avtalet som skamligt.

Grossetête
. (FR) De senaste åren har aktuella händelser riktat strålkastarljuset mot livsmedelsskandalerna, och konsumenterna kräver med rätta att få korrekt information om de produkter man köper.
De uppgifter som lämnas till konsumenten skall vara så tydliga och lättfattliga som möjligt, samtidigt som man skall undvika för många produktkategorier.
Därför får försäljningsnamnet för fruktjuice inte ge upphov till några tveksamheter. Det är därför av största vikt att uppmärksamma konsumenten på skillnaden mellan färskpressad fruktjuice och fruktjuice som framställs av koncentrat. Dessa båda tydliga angivelser gör att köparen kan välja en produkt med full sakkännedom.
På samma sätt framställs vissa fruktjuicer av en blandning av färsk frukt och juice som framställs av koncentrat. Att då endast använda angivelsen "färsk fruktjuice" skulle vara att lura konsumenten.
Det är viktigt att märkningen i detta fall innehåller en kompletterande uppgift om att slutprodukten även består av koncentrat. Angivelsen "framställd av koncentrat" eller "delvis framställd av koncentrat" skall då stå direkt under produktnamnet och uppgiften skall stå i tillräckligt stor stil för att konsumenten garanterat skall uppfatta informationen.
Denna åtgärd gäller även nektar som är framställd av koncentrat.
Dessa beslut syftar till att ge konsumenten så tydlig information som möjligt, men även till att inte straffa producenterna. Tillverkningsmetoderna för dessa båda kategorier av produkter skiljer sig nämligen åt i tekniskt, ekonomiskt och organoleptiskt hänseende. Framställningen av färskpressad fruktjuice kräver att hanteringen av dessa produkter håller hög kvalitet, framför allt vid pressning och pastörisering, samtidigt som framställning av fruktjuice av koncentrat inte är lika krävande.
Betänkande (A5-0284/2001) av Cederschiöld

Lulling
. (FR) Det har redan gått fyra år sedan jag i denna församling gjorde ett inlägg med anledning av det vertikala direktivet om honung. Även den gången var Lannoye föredragande.
En av de saker som då oroade mig mest var märkningen. Jag försökte också visa att märkningen av en honungsburk framför allt borde informera konsumenten om honungens ursprung och kvalitet, detta för att undvika att en importerad honung från okänd ort och med pollen av helt okänt slag skulle förväxlas med en kvalitetshonung som framställts av våra biodlare.
I dag handlar det fortfarande om honungens kvalitet. Vad jag vill är att uppmärksamma er på kommissionens förslag om möjligheten att sila honungen för att avlägsna pollen, något som jag bestämt motsätter mig. Pollen är nämligen det enda säkra tecknet på honungens ursprung.
Som tur är undviker föredragandens ändringsförslag att vilseleda konsumenten, som inte längre skulle veta varifrån honungen kommer och exakt vad den består av om man silade den för att avlägsna pollen.
Utan dessa ändringsförslag skulle vi alltså inte längre ha någon garanti för honungens kvalitet och konsumenten skulle inte längre kunna skilja mellan kvalitetshonung från den egna regionen och honung för industriellt bruk från utomeuropeiska länder, där man sedan länge silar honungen.
Enligt direktivet skulle dessutom en honung kunna innehålla 20 procent pollen av typ "A" och 80 procent pollen av 8 olika sorter. På etiketten skulle det endast stå "Honung av A-pollen" eftersom den engelska versionen av direktivet faktiskt använder termen "mainly" för att beskriva sammansättningen och förekomsten av pollen i honungen. Detta ord, "mainly" anger en huvudingrediens, men inte nödvändigtvis en huvudingrediens bestående av 50 procent (lägg märke till att den tyska översättningen "überwiegend" och den franska "essentiellement" anger en huvudingrediens på mer än 50 procent).
Därigenom blir det möjligt att blanda olika sorters nektar, utan att mer än 50 procent kommer från en viss nektar. Man skulle kunna tänka sig en honung med 20 procent A-nektar och återstående 80 procent från 8 olika sorters nektar.
(Inlägget kortades ned enligt artikel 137 i arbetsordningen.)

Villiers
. (EN) Efter mer än fem års beredning, har vi i dag till sist röstat om förslaget till rådets direktiv om sylt, gelé, marmelad och kastanjemos.
Det gläder mig att parlamentet har lämnat rådets undantag för kakor oförändrat, vilket innebär att brittiska favoritkakor, t.ex. "jammy dodger", inte kommer att beröras av direktivet.
Kakan "jammy dodger" är en gammal fin brittisk institution, och många i Förenade kungariket hade fruktat att direktivet skulle resultera i ett förbud mot kakan. Det är skönt att se att inte alla brittiska traditioner och institutioner hotas av Bryssel.

Vachetta
Jag avstod från att rösta om det gemensamma resolutionsförslaget om Bonnkonferensen om klimatförändringar. Det ger nämligen en alltför entusiastisk bild av det avtal som förhandlats fram. Det är svårt att tro att detta avtal skall "ge ny kraft" åt Kyotoprotokollet, utgöra ett "avgörande instrument" för " att genomföra en världsomfattande strategi mot global uppvärmning" och förmedlar " ett mycket positivt budskap till alla
de medborgare som är oroade över globaliseringen i världen" . I själva verket bör vi dra i larmklockan: nio år efter Rio har ingen effektiv åtgärd genomförts och de ambitioner som staterna har aviserat har blivit märkligt urvattnade.
Bonnavtalet innehåller en del positiva punkter, exempelvis ett nej till att beskriva kärnkraften som en "ren" energikälla. Men det innebär att man på nytt backar i förhållande till de som hävdar att marknaden är allt, och det kan enbart oroa och inte lugna "de medborgare som är oroade över globaliseringen i världen". Den gemensamma resolutionen är mycket tvetydig i denna grundläggande fråga. I punkt 9 "beklagas" att "kolsänkor" och "flexibla mekanismer" ges så mycket utrymme i Bonnavtalet. Men i punkt 6 föreslås att temat för 2003 års klimatkonferens skall vara dessa "mekanismer" (den internationella handeln med utsläppsrätter) och inte de helt nödvändiga offentliga politiska åtgärder som krävs i kampen mot klimatkaoset.
Enbart det faktum att ett avtal har undertecknats i Bonn med Japan, Australien, Kanada och Ryssland bör inte tillåtas dölja hur stort avståndet är mellan avtalets innehåll och de akuta utmaningar vi har att bemöta.

Fatuzzo
Herr talman! Jag beklagar att jag måste be om ordet så ofta, men jag har hört att det har framlagts anti-Fatuzzo-ändringsförslag till arbetsordningen, vilka syftar till att begränsa röstförklaringarna till tre per sammanträdesperiod, och därför måste jag passa på att utnyttja de röstförklaringar jag har kvar under dessa sista dagar.
Jag röstade för Cederschiölds betänkande, eftersom en av de största faror som hotar oss är databrottsligheten. Jag undrar dock: varför kan vi inte betala konsulter, informationsbrottslingar, för att avslöja databrottslighetens hemligheter för oss så att vi bättre kan bekämpa denna fula ovana som alltför många människor i Europa har?
Betänkande (A5-0280/2001) av Bösch

Fatuzzo
Herr talman! Jag är absolut för ombudsmannens verksamhet och det han har gjort under dessa år, vilket framgår av detta betänkande. Sanningen är den att många europeiska medborgare inte känner till sina rättigheter, de vet inte vad de kan göra enligt EG-direktiven och framför allt tror de att EG-direktiven och EG-förordningarna inte kommer från EU. De är övertygade om att det är italienska lagar, och det tror jag inte är bra. Därför föreslår jag att ombudsmannen skall framhärda och att vårt parlament skall bifalla mitt yrkande att lägga till titeln "EG-lag" i de direktiv och förordningar som införlivas med nationell lagstiftning.
Betänkande (A5-0240/2001) av Almeida Garrett
Betänkande (A5-0245/2001) av Perry
Dehousse (PSE), skriftlig. (FR) Betänkandet från Perry innebär en lyckad och konstruktiv slutpunkt på 15 månaders lugnt och kontinuerligt arbete i Europaparlamentet.
Den 11 april 2000 förelade den europeiske ombudsmannen, Jacob Söderman, parlamentet ett nyskapande förslag som handlade om en kodex för god förvaltningssed tillämplig för samtliga institutioner och organ inom Europeiska gemenskapen. Det är denna kodex som nu på morgonen har antagits. För att uppnå detta resultat, med så gott som enhällig uppslutning från Europaparlamentet, har han varit tvungen att undanröja flera hinder.
Först och främst gällde det - som i de flesta parlamentariska församlingar - att undvika en behörighetskonflikt mellan våra olika utskott, eftersom fyra av dem kunde förklara sig vara behöriga vad avser hela förslaget, beroende på vilket perspektiv man anlade. Vi lyckades undvika denna fara.
Sedan gällde det att hitta en solid och ej ifrågasatt rättslig grund för att kunna anta kodexen. Detta har utskottet för rättsliga frågor arbetat med och överbryggat traditionella tvister och motsättningar mellan olika grupper, och de mer diskreta men inte mindre svårlösta motsättningarna mellan olika nationaliteter. Jag är glad över att ha kunnat delta, genom ett yttrande som är mycket öppet för vad denna breda och konstruktiva majoritet uttrycker.
Europaparlamentet har i dag velat både stärka och förenkla de europeiska medborgarnas rättigheter gentemot gemenskapens förvaltningsverksamhet. Detta har lyckats, eftersom den antagna kodexen innehåller viktiga nyheter, som vi gradvis kommer att upptäcka vikten av. Men förenklingen är minst lika betydelsefull, eftersom den gör att man kan undvika en oändlig fragmentering av varje medborgares rättigheter, rättigheter som i realiteten förlorar sin betydelse om de förändras i varje nytt sammanhang.
Jag är glad över att ha kunnat bidra genom att rösta ja till detta avgörande framsteg för det europeiska medborgarskapet.

Fatuzzo
Herr talman! Jag drömde om herr Söderman! Ja, om honom också! Vi åt middag, men det var inte den Söderman vi ser i dag, det var en ung Söderman, mycket ung. Vi var vänner och där vi satt och småpratade anförtrodde han mig: "Min dröm, Fatuzzo, är att en gång när jag blir stor bli europeisk ombudsman, för jag skulle vilja kunna kontrollera vad de europeiska institutionerna gör och när det finns någon tjänsteman som inte uppför sig korrekt skulle jag vilja kunna avslöja honom och se till att alla europeiska medborgare har möjlighet att dra fördel av den europeiska lagstiftningen". Nå, herr talman, äntligen har den dröm som Söderman hade i min dröm faktiskt blivit sann i och med att detta direktiv antogs.
Betänkande (A5-0236/2001) av Camisón Asensio

Bordes, Cauquil och Laguiller
. (FR) Även om texten talar om "en fördjupning av demokratin" och nämner "en fläkt av öppenhet" och trots själva syftet med texten, som är att ge ombudsmannen större tillgång till officiella handlingar, genomsyras hela texten av att man vill bevara " tystnadsplikt" för de uppgifter som ombudsmannen kan tänkas få tillgång till.
I stället för att göra institutionerna och deras arbetsmetoder öppnare, tjänar ombudsmannens arbete endast till att dölja att denna öppenhet alls inte existerar för en förkrossande majoritet av befolkningen.
Därför har vi inte röstat ja till detta betänkande. Att vi inte heller har röstat nej, beror enbart på att de officiella franska myndigheterna protesterar mot att ombudsmannen (och bara han!) skall få något bättre tillgång till "hemliga handlingar". De protesterar på försvarsunionens vägnar och kräver att betänkandet skall avvisas.
Vi vill åter markera vårt motstånd både mot industri- och affärssekretess och mot de föregivna statshemligheter som mindre tjänar till att skydda staten mot en utomstående stat, än till att dölja de statliga institutionernas agerande - däribland av det tarvligaste slag - från den egna befolkningens blickar.

Sacrédeus
. Jag har i dagens omröstning gett mitt stöd till en avgörande förstärkning av den europeiska ombudsmannens ställning. Förslaget går ut på att ändra artikel 3 i ombudsmannens stadga, så att ombudsmannen får tillgång även till hemligstämplade handlingar inom unionen. Dessutom föreslås att alla tjänstemän inom unionen skall åläggas att vittna på ett fullständigt och sanningsenligt sätt, och att deras lojalitetsplikt mot arbetsgivaren skall upphöra.
Därmed blir tjänstemän förpliktade att värna sanningen och medborgarna, snarare än att värna sin egen institution. Det är en avgörande förbättring av öppenheten och den demokratiska kontrollen i EU.

Fatuzzo
Herr talman! På sidan 8 i betänkandet av Camisón Asensio står det: "medborgaren [...] har rätt att kräva att [...] förseningar i fråga om medborgerliga rättigheter effektivt och snabbt skall rättas till". Detta är alldeles utmärkt. Pensionärspartiet instämmer i detta betänkande, och personligen har jag röstat för det, men jag undrar: det här som jag har läst i betänkandet, och som är rätt, när kommer vi att kunna genomföra det i Europa så länge våra femton stater betalar ut pensionerna? Det finns åtskilliga stater där pensionerna betalas ut för sent, ibland till och med flera år, flera tiotals år för sent. Även vi, Europa, måste engagera oss och ingripa så att dessa förseningar upphör.
(Sammanträdet avbröts kl. 13.22 och återupptogs kl. 15.00.)

DEBATT OM AKTUELLA OCH BRÅDSKANDE FRÅGOR
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är debatt om aktuella och brådskande frågor av större vikt.

Zimbabwe
Talmannen
Vi börjar med den gemensamma diskussionen om följande resolutionsförslag:
(B5-0549/2001) av Belder för EDD-gruppen om situationen i Zimbabwe.
(B5-0554/2001) av Cox, Mulder och Haarder för ELDR-gruppen om situationen i Zimbabwe.
(B5-0571/2001) av Lucas och Maes för Verts/ALE-gruppen om Zimbabwe.
(B5-0581/2001) av Andrews för UEN-gruppen om den förvärrade situationen i Zimbabwe.
(B5-0582/2001) av Van Orden med flera för PPE-DE-gruppen om situationen i Zimbabwe.
(B5-0583/2001) av Bertinotti och Herman Schmid för GUE/NGL-gruppen om situationen i Zimbabwe.
(B5-0592/2001) Kinnock och Van den Berg för PSE-gruppen om situationen i Zimbabwe.

Belder
Herr talman! Det är verkligen otroligt att det en gång så välmående Zimbabwe, brödbod för södra Afrika, så snabbt har glidit in i ett ekonomiskt och politiskt kaos. Under täckmantel av "markreformer" plundrar och ockuperar de så kallade "veteranerna" hur de vill de vita ägarnas farmer. Dessa banditer skyr ingen form av våld. Skrattande ser polisen på när hederliga medborgare under brutala former hotas och till och med mördas. Tusentals, mestadels svarta lantarbetare, blir också av med sina arbeten och jagas bort från sina hus. Trots att rättsväsendet angett denna verksamhet som olaglig så fortsätter den oförtrutet.
Dessutom har de här hotelserna nu även vänt sig mot rättsväsendet självt. Diverse oberoende höga domare har tagit ett steg tillbaka på grund av det. Förbudet att publicera "oriktiga" nyheter som kan sprida panik och förtvivlan, används allt oftare för att hindra den fria pressen. Oppositionsledaren Morgan Tsvangirai åtalades tidigare i år för att ha överträtt den lagen.
Herr talman! Jag vill ta det här tillfället i akt att understryka kollega Van Ordens förslag att låta den mannen bli kandidat till Sacharovpriset.
Den som regisserat den här statsterrorismen är den 77-årige diktatorn Robert Mugabe. Han rättfärdigar sina missdåd med en uppmaning till förnyad frihetskamp, kamp mot "den onda kapitalismen" och "de dåliga vita".
Hans vicepresident Joseph Msika går till och med ett steg längre. Han uttalade nyligen att vita inte är några mänskliga varelser. Det behöver inte kommenteras. Det blir allt tydligare att Mugabes otyglade beteende får honom att förlora all trovärdighet som nationell och regional ledare. Den sig själv isolerande presidenten har dock ändå vänner här och var. Med anledning av Libyens nationella revolutionsfestligheter förra helgen satt Mugabe som viktigaste gäst bredvid Ghaddafi. Ett par dagar tidigare hade värden Ghaddafi givit Mugabe ett lån på 360 miljoner dollar i olja och en gåva på en miljon dollar till hans valfond.
I denna glasklara gemensamma resolution uppmanas rådet och kommissionen att vidta konkreta åtgärder mot Mugabe-regimens brottsliga politik. Ingen medlemsstat borde få dra sig undan från detta.
(Applåder)

Mulder
Herr talman! Det kanske finns fler i den här kammaren som liksom jag i början av åttiotalet regelbundet besökte Zimbabwe och då kunde upptäcka vilket land det verkligen var. Det var ett land fullt av hopp, inbördeskriget var över och man ville börja en ny framtid. Motsättningarna mellan vita och svarta skulle upphöra. Om vi nu ser vad det blivit av det hela tjugo år senare så är det kaos, fattigdom, kanske en kommande svält, ingen pressfrihet och framför allt ingen demokrati.
Självklart kan inte Europa, nu lika lite som tidigare, sitta stilla och titta på. Jag tror dock även att främst Europa måste anmoda Afrika att fördöma Mugabe, om vi inte passar oss så kan nämligen situationen sprida sig till andra länder i området.
Vilka möjligheter har vi enligt min partigrupp? I första hand genom att stoppa biståndet. Livsmedelshjälp är en annan sak. Om uppgifterna är riktiga så kan Zimbabwes självförsörjning vara i stor fara och kommer helt säkert att bli det. Om det händer så måste det ges livsmedelshjälp, men den får då inte delas ut genom regeringsorganen för då vet vi var den tar vägen. Den måste delas ut via oberoende organisationer.
Vi vill också att det undersöks vilka sanktioner som kan vidtas mot Mugabe och hans klan personligen. Kan vi göra något mot de egendomar de har i Europa, frysning av bankkonton till exempel.
Slutligen, skulle jag gärna vilja att kommissionen undersöker om ryktet är sant att personer från Zimbabwe som med hjälp av studiemedel kan studera vid europeiska universitet och skolor, främst väljs ut från kretsen runt Mugabe och hans vänner. Är det sant och tänker kommissionen i så fall göra något åt det?

Maes
Herr talman! Zimbabwe är ett land som för ett antal år sedan väckte så stora förhoppningar att man ansåg att Afrika och post-apartheidsregimen i Sydafrika borde ta lärdom av Zimbabwe som ett land där det verkligen lyckats. Det eländiga är naturligtvis att Mugabe dragit ut på sin maktexistens till orimlig längd och själv glömt att lösa problemet med markreformerna. Det sätt som han nu hanterar det överträffar all fantasi och för landet mot undergången.
Jag är också mycket besviken över att Zimbabwe fortfarande, trots allt elände som drabbar landet, är inblandat i kriget i Demokratiska republiken Kongo. Jag är mycket besviken över att de markockupationer som det landet genomgår är orsak till att hela det ekonomiska systemet hamnar i obalans och att ett land som egentligen är lämpat att producera livsmedel, nu självt drabbas av svält.
Mycket av de förhoppningar som Zimbabwe väckte har nu krossats. Jag är därför besviken över Europeiska unionens hållning eftersom den inte lyckas inta en sammanhängande hållning och vidta de åtgärder gentemot Zimbabwe som behövs för att förpassa Mugabes regim till historieböckerna och ge förhoppningarna om en ny tid chansen.
(Applåder)

Van Orden
Herr talman! Parlamentet kommer i dag att rösta om den femte resolutionen på 18 månader om Zimbabwe. Om rådet och kommissionen inte ansåg sig behöva agera tidigare, så är det sannerligen dags att agera nu, innan Mugabes regim förstör allt hopp för det land som har stora möjligheter att bli det mest välmående i Afrika.
Rättsstatens sammanbrott, de fruktansvärda brotten mot de mänskliga rättigheterna som drabbat alla befolkningsgrupper i Zimbabwe och den katastrofala ekonomiska situationen, har dokumenterats väl och har också trappats upp. Den politiska oppositionen mot Mugabes regim har främst drabbats av angrepp från Zanu-PF. Oppositionsmedia har bombats och kritiska journalister angrips rutinmässigt. Oppositionspolitiker inom rörelsen för demokratiska förändringar och deras anhängare har särskilt varit föremål för trakasserier, allvarliga hot, godtyckliga arresteringar och mord. Under de senaste veckorna har många parlamentsledamöter med en hårsmån klarat sig med livet i behåll efter våldsamma angrepp.
Detta är inte något slags familjegräl mellan Förenade kungariket och Zimbabwe. Mugabes regim är en destabiliserande faktor i Centralafrika och hans brott mot de mänskliga rättigheterna är en fråga för världssamfundet. Det ekonomiska sammanbrottet i Zimbabwe drar med sig grannstaterna. Under de senaste två dagarna har högre, svarta aktivister från oppositionen vid sitt besök hos detta parlament, noga framhållit att krisen inte har någonting att göra med mark, utan med Mugabes önskan om att hålla kvar sin makt. Han skulle förlora i presidentvalet nästa år, men försöker att avstyra detta med hjälp av en besinningslös kampanj bestående av brutala hot mot hans politiska motståndare. Vi måste inse att de demokratiska normerna, rättsskyddet och de grundläggande mänskliga rättigheterna har övergivits i Zimbabwe, och detta gäller för alla befolkningsgrupper.
Det krävs ett oerhört mod för att kämpa för demokrati, frihet och yttrandefrihet under dessa omständigheter. Morgan Tsvangirai, som ledare för det oppositionella MDC sedan 1999, personifierar detta mod och kampen för verklig frihet i Zimbabwe, och förtjänar ett internationellt erkännande för detta.
Jag hade hoppats att högre företrädare för rådet hade varit närvarande här i eftermiddag. Denna resolution riktas särskilt mot rådet, eftersom det kommer att äga rum ett antal sammanträden på hög nivå under de kommande veckorna. Kan jag få en försäkran om att sekretariatet i dag kommer att se till att vår resolution överlämnas till ordförandeskapet, så att den kan tas upp vid ministrarnas informella sammanträde i Genval, nära Bryssel, i helgen, och formellt placeras på rådets (allmänna frågor) dagordning den 8 oktober?
(Applåder)

Bordes
Herr talman! Efter att ha plundrat Zimbabwe under ett sekel av kolonialistisk dominans, efter att ha exploaterat de arbetande klasserna och berövat bönderna deras mark, har Förenade kungariket lämnat efter sig en situation där den bördigaste marken fortfarande tillhör några tusen rika, vita jordbrukare. Stormakterna hade inga invändningar mot den diktatoriska och korrupta regimen i Zimbabwe, innan landets diktator Mugabe för att bevara sin maktposition började göra en del demagogiska utspel som äventyrade de vita jordbrukarnas privilegier.
Frankrike fortsätter för övrigt att utan skrupler stödja diktaturen, fast man är mindre lierad med denna klick privilegierade. Den spelade indignationen hos alla som här i parlamentet protesterar mot Mugaberegimens våld, framstår under dessa förhållanden mest som hyckleri och ett sätt att försvara en handfull privilegierade mot miljoner bönders rätt att leva i detta land. Även om vissa markockupationer som genomförs av fattiga bondegrupper sker med hjälp av våld utgör detta endast en bråkdel av det våld de själva utsattes för när marken togs ifrån dem.
Vi för vår del protesterar mot Mugaberegimen i dess egenskap av diktatur och korrupt regim, men vi gör det också för att denna diktatur fortsätter att värna om upprörande sociala orättvisor och en liten grupps privilegier. Dit hör både de styrande och de rika vita jordbrukarna.
Men vi ställer oss inte bakom denna gemensamma resolution och ifrågasätter både dess innehåll och anda. Det är landets egna befolkning som skall göra upp med Mugabe och hans diktatur. Det är inte den privilegierade minoritetens medbrottslingar och de som har lett och understött det koloniala våldet som skall undervisa detta land i moral.
Vi vill också uttrycka vår solidaritet med Zimbabwes arbetande befolkning och stödja dess rätt att ta all mark i besittning, utan vare sig återköp eller skadestånd.

Kinnock
Herr talman! Jag måste säga att - i egenskap av brittisk person - jag kan bekräfta att mina förfäder inte hade något som helst att göra med förtrycket eller undertryckandet av Zimbabwes folk. Jag vill klargöra att jag och min familj inte på något sätt har gjort oss skyldiga till att har stött någonting som ägde rum under kolonialtiden.
Det är mycket viktigt för oss att förstå att den resolution som vi diskuterar här i dag läggs fram vid en mycket viktig tidpunkt. Det ger tillfälle för president Mugabe att fatta beslut om att en gång för alla träda tillbaka från makten, som Van Orden så tydligt uttryckte det. Förutom förhandlingarna, som äger rum just nu i Abuja mellan samväldets utrikesministrar, finns det en rad EU-initiativ, t.ex. den belgiske utrikesministerns - som ordförandeskapets företrädare - och den höge representanten Solanas planerade besök i länder i södra Afrika.
Det också en hel del annat. Något som är mycket viktigt är att - om ca tre veckor - den förberedande gruppen kommer att börja förbereda för Europeiska unionens deltagande - som jag hoppas kommer att bli verklighet - under presidentvalet i mars. Det innebär att det är mycket viktigt. Men om det visar sig att alla dessa initiativ misslyckas, och han fortfarande inte är redo att föra en dialog med det internationella samfundet, kommer det att bli dags att noga granska det som händer.
Jag vill särskilt säga till fru Maes att ett av skälen till att rådet och kommissionen inte velat vidta snabba åtgärder, som kanske en del i detta parlament hade velat, är risken att det som Mugabe vill ha är en ursäkt för att utlysa ett undantagstillstånd i Zimbabwe, så att han kan ställa in valet, stoppa den demokratiska processen och kväva den officiella oppositionen, såväl som varje form av opposition från press och media. Vi måste förstå de möjliga konsekvenserna av allt som Europeiska unionen, eller samväldet, gör för att ta itu med det som sker i Zimbabwe.
Beslutet kommer att fattas den 8 oktober när rådets (allmänna frågor) sammanträde planeras äga rum. Om inga framsteg har gjorts före denna tidpunkt, om samtalen har misslyckats, om vi säger att detta är ett meningslöst förfarande, då är det nödvändigt att vi vidtar s.k. smarta sanktioner. Vi bör inskränka viseringarna för alla Mugabes kolleger och hans regering, och identifiera de personer som har bankkonton i utlandet och frysa deras tillgångar. Detta är smarta sanktioner som inte kommer att skada de fattiga i Zimbabwe, utan däremot skada de zimbabwier som tycker väldigt mycket om att komma till London och handla på Harrods eller besöka sina barn som går i brittiska privatskolor. Det är denna typ av viktiga åtgärder som Europeiska unionen kan vidta. Vi måste på liknande sätt titta på möjligheten att upphäva utvecklingsbiståndet, eftersom enligt Cotonouavtalet är det så vi bör agera. Vid den tidpunkten skulle vi vara tvingade att uttrycka parlamentets åsikt, som vi nu säger, att det har skett otillräckliga framsteg när det rör övertagande av mark, politiskt våld och alla de saker som andra har tagit upp.
Slutligen stöder jag oppositionspartiledaren Morgan Tsvangirai, som i morse på BBC sade väldigt hårda ord om Mugabe, och jag citerar honom och avslutar med det: "President Mugabe har på ett tydligt sätt brutit mot samväldets och alla andra internationella organisationers grundsatser, och bör nu isoleras från det internationella samfundet". Vi bör ta hänsyn till de ord som uttrycks av oppositionens ledare i Zimbabwe.

Banotti
Herr talman! Man kan säga väldigt litet på en minut, men jag instämmer i det som van Orden, Kinnock och många andra talare har sagt. Jag besökte dåvarande Rhodesia på 1960-talet, och det fanns mycket orättvisa i landet vid den tidpunkten. Vi hade så stora förväntningar på president Mugabe. Vi trodde att han var en liberal, seriös och intelligent ledare. Tyvärr kan vi bara, när vi nu ser kaoset, risken för svält och förstörelsen av ekonomin, beklaga det faktum att han inte uppfyllde de förväntningar vi hade på honom.
Jag håller med om att det är rätt att använda smarta sanktioner, eftersom folket i Zimbabwe redan lider oerhört när de nu får se sitt land upplösas i kaos. Jag uppmanar alla kolleger att stödja denna resolution.

Khanbhai
Herr talman! Det finns 4 500 jordbrukare av brittisk, nederländsk, tysk och grekisk härkomst som äger 8,3 miljoner hektar mark i Zimbabwe. Nio vita jordbrukare och 360 svarta lantarbetare har dödats under de senaste månadernas kaos. Tusentals svarta jordbrukare har förlorat sina jobb, deras hem är obeboeliga och deras jordbruk är svårskötta.
Zimbabwe är beroende av ett blomstrande jordbruk och jordbrukarnas bidrag är avgörande för att hålla ekonomin uppe. Det finns pengar att hämta från Förenade kungarikets regering, enligt "Lancaster House"avtalet, och de vita jordbrukarna är beredda att överlämna 80 procent av sin mark till de svarta familjerna. Mugabe måste godta en sådan lösning.
1970 förstatligade Tanzania jordbruk som odlade sisalhampa, företag och fast egendom, och tog därmed kål på sin privata sektor. Samma sak hände i Uganda 1972, när asiaterna kastades ut ur landet, och allt sedan dess har dessa två länders ekonomier varit körda i botten. Jag sympatiserar med jordbrukarna och lantarbetarna i Zimbabwe, eftersom min familj drabbades av en liknande konfiskation och ett liknande förstatligande.
Min familj har bott i Tanzania i 166 år, mycket längre än många vita jordbrukare i Zimbabwe. Vi köpte land från tyska Östafrika 1876, och jag har fortfarande äganderättshandlingen. Vi förlorade mark och egendom genom förstatligandet utan att få någon ersättning, och jag vet vad det innebär. Jag delar den tysta, svarta majoritetens sorg i Zimbabwe, som fortsätter att leva i fattigdom. De fattigaste i Zimbabwe vill inte skjuta, döda, plundra och bränna skördar. De är hungriga och arbetslösa. De behöver mat, utbildning, sjukvård, arbete och bostad.
Det var de visioner och de kvaliteter som Nelson Mandela uttryckte som slutligen visade Afrika att försoning, samarbete, demokrati och respekt för alla människor, oavsett deras hudfärg, är enda sättet att styra ett utvecklingsland, det enda sättet att hjälpa de fattigaste att slippa fattigdom och sjukdomar. President Mugabe måste följa Mandela och godta försoning och demokrati, tillåta de jordbruk som drivs av vita att blomstra och att de får fortsätta med sin jordbruksverksamhet och acceptera att Zimbabwe tillhör Zimbabwes folk, och att ingen har rätt att beröva dem ett anständigt liv grundat på fred och demokrati.

Gahler
Herr talman! Rådet, kommissionen och parlamentet är fullständigt på det klara med läget i Zimbabwe. Ingen kan säga att han inget visste. Ministerrådet, som nu förhåller sig passivt, gör sig till medbrottsling. Det är en skandal att det återigen inte fattades något beslut i går i Bryssel i rådsarbetsgruppen "Afrika". Uppenbarligen är prioriteringen Afrika, som man propagerar för, bara en läpparnas bekännelse för ordförandeskapet. Tyvärr går Frankrike i spetsen för en grupp medlemsstater som uppenbarligen har en annan dagordning. För hur kan det annars vara så att alla andra länder antingen avslutar eller minskar sitt finansiella samarbete, medan Frankrike däremot ökar det.
Jag uppmanar de medlemsstater i EU som vill bli mer aktiva, även före Nicefördragets ikraftträdande, att praktisera ett förstärkt samarbete och påminna Frankrike och andra om att de säkert satsar på fel häst om de de facto förblir passiva.
Jag tror, ärade kollega Kinnock, att Mugabe inte behöver våra beslut eller våra krav när han beslutar sig för att utfärda state of emergency. Förmodligen gör han det ändå, eftersom han i vilket fall som helst skulle förlora valet när det äger rum.

Parish
Herr talman! Jag var en av dem som deltog i observatörsdelegationen som reste till Zimbabwe, det gjorde även Gahler och andra i kammaren. Jag vill spräcka myten om att detta handlar om mark och markägande: Det handlar om politik. Det handlar om det faktum att Mugabe vet att om han får samma antal röster som i förra årets allmänna val, skulle han förlora ett presidentval. Han håller på att driva bort jordbrukarna och lantarbetarna från jordbruksmarken, ut ur valkretsarna, så att de inte kan röstregistrera sig. Det handlar helt enkelt om politik. Det handlar inte om koloniala maktfrågor. Det handlar om politik.
Dessa jordbruk drivs på ett bra sätt, de tillhandahåller kyrkor, skolor och sjukvård i dessa områden. Samhällena kommer nära varandra. 70 procent av Zimbabwes ekonomi handlar om jordbruk, och detta har slagits i spillror. Vi måste ta till smarta sanktioner mot president Mugabe. Han lyssnar inte på försonligt tal. Vi måste agera, och vi måste agera nu.
(Applåder)

Lamy
. (FR) Som de ledamöter som nyss tog till orda framhöll, befinner sig Zimbabwe helt klart i en allvarlig kris, som kan komma att utmynna i en politisk konflikt under extremt svåra sociala förhållanden, och gränsa till en humanitär katastrofsituation. Vår analys överensstämmer med den de flesta av er har gjort. Regeringen i Zimbabwe har som enda mål att stanna vid makten, även om man är tvungen att slutgiltigt förstöra ett land som för inte länge sedan sågs som en av de mest stabila ekonomierna och demokratierna i Afrika. Regeringen i Zimbabwe skulle rimligen ha kunnat undvika denna kris och är därför tveklöst ansvarig för denna dramatiska nedstigning i helvetet.
Vårt politiska mål, som också är Europeiska unionens mål,­ flera av er har påpekat detta - är att presidentval skall hållas. Unionens huvudsakliga mål är att presidentval skall hållas 2002, och under bästa möjliga förhållanden för att möjliggöra en förändring, som termen lyder i förtäckt språkbruk. Unionens ståndpunkt måste mot bakgrund av detta mål vara att hitta en balans mellan att å ena sidan markera vårt missnöje över hur situationen utvecklas för närvarande och å andra sidan undvika att situationen får tjäna som ursäkt för att utfärda krigslagar, som skulle få till följd att det val vi vill ha skjuts upp. Enligt vår åsikt utgör övervakningen av valet 2002 en högt prioriterad åtgärd för unionen.
Angående vad som har sagts i inläggen om genomförandet av artikel 8, det vill säga den politiska dialogen (artikel 8 i Cotonouavtalet), stöder vi att den politiska dialogen fortsätter, men framhåller samtidigt precis som ni att inga väsentliga framsteg har skett i dialogen under de senaste månaderna. Det återstår en strimma av hopp, nämligen ordförandeskapets kommande besök i de länder som är inblandade i Kongokrisen, en händelse som skulle kunna leda till att dialogen får nytt liv.
När det gäller nästa steg, som är att genomföra artikel 96 i Cotonouavtalet, där det talas om att samråda och vidta lämpliga åtgärder (återigen ett förtäckt språkbruk) kommer rådet att behandla denna fråga i början av oktober, givetvis med vår medverkan, och vi kommer då att besluta om vi skall ta detta steg eller inte. När det gäller hur denna situation påverkar utvecklingsbiståndet, hoppas vi kunna hålla igång de program som gemenskapen finansierar i Zimbabwe, främst på hälsovårds- och utbildningsområdet, med hänsyn till programmens humanitära och sociala karaktär, för att inte bestraffa en befolkning som redan med full kraft drabbats av den ekonomiska krisen. Som ni också har nämnt äger allt detta rum mot bakgrund av ytterst oroande ekonomiska och sociala förhållanden. Vi vet att det i år råder ett underskott på spannmål i Zimbabwe som redan märks av och som det borde vara möjligt att hantera, om det bara gällde spannmålsbristen och dess följder för befolkningen. Den djupa instabilitet som härskar i landet, den ekonomiska krisen och de samhällskonflikter som utspelas är emellertid en starkt bidragande faktor till osäkerheten på livsmedelsområdet, och vi menar att den under dessa förhållanden riskerar att förvärras. Därför är det i samspelet mellan livsmedelssituationen, underskottet på jordbruksprodukter, framför allt spannmålsunderskottet och den ekonomiska och politiska situationen, som fröet till ett förmodligen än allvarligare scenario än det nuvarande ligger och gror, och det måste vi göra allt för att undvika.

Talmannen
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 18.30.

Mul- och klövsjuka
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande resolutionsförslag:
(B5-0548/2001) av van Dam för EDD-gruppen om mul- och klövjsuka.
(B5-0553/2001) Martinez med flera för TDI-gruppen om mul- och klövjsuka.
(B5-0555/2001) av Mulder för ELDR-gruppen om mul- och klövjsuka.
(B5-0563/2001) av Goepel, Sturdy och Maat för PPE-DE-gruppen om mul- och klövjsuka.
(B5-0573/2001) av Lucas med flera för Verts/ALE-gruppen om mul- och klövjsuka.
(B5-0580/2001) av Berlato och Hyland för UEN-gruppen om mul- och klövjsuka.
(B5-0584/2001) av Jové Peres med flera för GUE/NGL-gruppen om mul- och klövjsuka.
(B5-0593/2001) av Garot och Adam för PSE-gruppen om mul- och klövjsuka.

Van Dam
Herr talman! Regionerna Oene, Kootwijkerbroek, Mayenne, Cumbria och Northumberland har blivit beryktade i Europa. Regioner där människor och djur har lidit under mul- och klövsjukeepidemin. Lidandet gäller dock inte enbart att mul- och klövsjukan brutit ut utan även det sätt på vilket sjukdomen enligt EU-reglerna måste bekämpas, nämligen genom att döda alla djur på de smittade gårdarna och i en omkrets runt dessa. Ett handlingssätt som endast vilar på behållandet av avlägsna exportmarknader. Bisarrt, om vi inser att Europeiska unionen importerar kött av vaccinerad nötboskap från Argentina.
Mycket av de senaste månadernas lidande hade inte behövts om kommissionen varit beredd att godkänna förebyggande vaccination. I Frankrike, och sedan slutet av juni även i Nederländerna, har krisen avvärjts. I Förenade kungariket inte än tyvärr. Lantbrukarnas och djurens lidande fortsätter där i oförminskad skala. Siffrorna är svindlande. Sedan i morse kl. 9.00 har 2005 nya fall konstaterats. Tjugo nya fall i Northumberland där inga nya fall konstaterats på tre månader. I Förenade kungariket har fyra miljoner djur förstörts i samband med mul- och klövsjukan och ytterligare en och en halv miljon i samband med andra krisrelaterade välfärdsproblem. Jag skall tala klarspråk. Det här är ingen förlust av produktionsenheter. Det här är förstörelse av levande väsen. Det förvånar mig att de brittiska myndigheterna först nu överväger att vaccinera. Argumentet att man vill behålla givande exportmarknader håller inte längre när vintern står för dörren. Under nuvarande omständigheter har Förenade kungariket förlorat den marknaden för längre tid än så.
Jag hoppas verkligen att de brittiska myndigheterna vill lyssna till Sir William Stewart från British Association of Science som säger att vaccination måste utgöra en del av bekämpandet av mul- och klövsjukan och borde ha använts mycket tidigare. Förenade kungariket är inte längre den isolerade ö som det var förut. Det förekommer en intensiv kontakt med det europeiska fastlandet genom de många förflyttningarna av människor, djur, bilar och lastbilar. Det gör situationen i Förenade kungariket till ett livsfarligt hot mot jordbruket i Europa. De nuvarande kontrollerna är, även vid den nederländska gränsen, så minimala att det är att inbjuda till problem.
Därför uppmanar jag rådet och kommissionen att vidta tillräckliga försiktighetsåtgärder för att förebygga en ny spridning av mul- och klövsjukan på det europeiska fastlandet, så att människor och djur besparas från onödigt lidande. Slutligen uppmanar jag på nytt kommissionen att, i ljuset av de ohanterliga krisen i Förenade kungariket, brådskande ändra sin politik när det gäller icke-vaccinering.

Martinez
Herr talman, herr kommissionär! I detta utbrott av mul- och klövsjuka finns tekniska skuggzoner, politiska förvissningar och strategiska frågetecken.
När det först gäller skuggzonerna kan man fråga sig hur mul- och klövsjukan, det vill säga viruset, har kunnat nå ända fram till Storbritannien, till en ö, så långt bort från de kända endemiska smittohärdarna Turkiet, Asien, europeiska Trakien? Har det kanske simmat dit? Varför detta dogmatiska nej till vaccinering, som ändå är effektivt. På 1950-talet hade man i Frankrike upp till 300 000 smittohärdar årligen, som försvann i och med den obligatoriska vaccinering som infördes 1961 och varade fram till 1991. Varför har man i samma land haft mul- och klövsjukevirus och galna ko-prioner?
Alla dessa frågor leder till politiska förvissningar, eller kanske lärdomar. Både när det gäller BSE och mul- och klövsjukan reagerade de brittiska myndigheterna sent och drunknade i arbete, eftersom ultraliberalismen under Thatchertiden bara lämnade kvar 220 veterinärer mot 8 000 i Frankrike. Precis som till ett utvecklingsland fick Australien, Kanada och till och med den franska armén skicka veterinärer till Storbritannien. På grund av veterinärbristen saknades ett nätverk för epidemiologisk övervakning, och därför spreds smittan. Ultraliberalismen gjorde också att slakterier slogs igen och den gjorde att fåren transporterades ända från Carlisle, från Hadrianus mur, från Northumberland ner till Sydengland, och viruset sprids. Viruset sprids i Storbritannien och sedan gränserna slopats sprids det även i Frankrike. Fri rörlighet är detsamma som fri smitta.
En tredje förvissning framträder i en undersökningsrapport från det franska parlamentet i juni 2001. Det var hemliga uppköp till dumpade priser - på mindre än 90 euro per får till den muslimska festen i Aïd el Kebir - som bidrog till att viruset spreds.
Men vid sidan av dessa förvissningar finns det frågor till kommissionen. Och det är bra att det är strategen Lamy som är här. Först och främst undrar man om inte ersättningssystemet i Storbritannien till slut håller på att bli ett smittspridningsbidrag? Det har antytts att den generösa ersättningen gjort att man kanske haft intresse av att ha smittade djur. Särskilt som sammanlagt fyra miljoner slaktade djur - till största delen får - gör det möjligt att bli av med överskottet. Och har inte Nya Zeeland som världens främsta exportör intresse av att öka sina potentiella marknadsandelar i Europa efter hand som man slaktar? Och det skall gudarna veta, har man kunnat komma överens om Echelonavtalet mellan anglosaxer, då kan man utbyta tjänster. Jag, Storbritannien, tar hand om den generösa individuella ersättningen och du, Nya Zeeland, får möjlighet att exportera mer. Cairngruppen skulle gnugga sina händer. Doha skulle vara en framgång. Det vore bra om Lamy kastade ljus över detta.

Mulder
Herr talman! Ingen kris i Europa, och särskilt i Nederländerna, har påverkat den allmänna opinionen så mycket som mul- och klövsjukan. Den stora frågan är, och jag vet inte om kommissionen kan svara på det: vad är kommissionens förklaring till den fortsatta mul- och klövsjukan i Förenade kungariket?
Enligt min åsikt beror det inte enbart på myndigheterna i Storbritannien självt. Varje skattebetalare är ju med och betalar för en lösning på krisen. Har kommissionen uppmanat England att till exempel använda sig av ringvaccinering? Jag tror att det exemplet var mycket lyckosamt i Nederländerna, och varför skulle det nu inte kunna upprepas i andra europeiska länder?
Nästa fråga. En av orsakerna till krisen är att kött importerats illegalt till Europa. Bevakningen av de yttre gränserna lämnar mycket övrigt att önska. Min fråga till kommissionen är: vad har skett med de yttre gränserna sedan dess? Vad skillnaden mot hur det var för, låt oss säga sex månader sedan? Varför inte en liknande kontroll som den i Förenta staterna eller i Australien, där kontrollen är mycket sträng vid ankomst till landet? Det har jag inte kunnat upptäcka någonstans i Europa.
En fråga till. Jag tror att en storskalig slakt av djur på sikt inte längre kommer att accepteras inom den allmänna opinionen. Utvecklandet av markörvacciner skulle kunna vara en lösning. Kommissionen har redan gjort något åt det men vill kommissionen göra mer för att se till att de här markörvaccinerna och även de tillhörande provmetoderna blir tillgängliga så snabbt som möjligt, så att vi inte behöver slakta så många djur?
Slutligen, vill jag gärna veta något om kostnaderna. Situationen i Storbritannien är speciell eftersom hela frågan om rebate spelar en roll men hur mycket uppskattar kommissionen att allt det här har kostat hittills?

Sturdy
Herr talman! Det råder för närvarande fullständig kris på den brittiska landsbygden. Jag har ett dokument här i vilket det står att den brittiska regeringen erkänner att man inte kunde uppfylla de fastställda tidsfristerna för slakten av de smittade djuren. Det står vidare att man misslyckats med kontrollen över sjukdomen, som min kollega där sade, eftersom det nu sker nya utbrott i centrala Förenade kungariket, mitt i den region där vi trodde att vi lyckats bli kvitt sjukdomen.
Vi har misslyckats med att kontrollera den, och vi har också misslyckats med att upprätta de nödvändiga gränskontrollerna. I söndags körde jag från mitt jordbruk i norra Yorkshire till Strasbourg. Jag blev aldrig tillfrågad om jag hade något kött i bilen, och det fanns inga gränskontroller över huvud taget, där man kontrollerade min bil. Det fanns inga platser där man fick desinficera bilen. Det fanns en enkel matta mitt i vägen, och det var allt.
Jag vill säga till herr Lamy, som är den mest inflytelserika personen här i dag, att vi har fått en situation där England blivit Europas soptipp. Vi importerar livsmedel från dessa länder. Vi måste undersöka detta.
Slutligen: Kommer han att överväga en offentlig utredning om det sätt på vilket denna fråga hanterats?

Lucas
Herr talman! Jag beklagar verkligen att detta är andra gången på sex månader som vi måste diskutera mul- och klövsjukan i denna kammare. Skälet till diskussionen är, vilket står i den gemensamma resolutionen, att de åtgärder som vidtagits av den brittiska regeringen för att kontrollera sjukdomen har misslyckats, att det sker nya utbrott och att det finns en mycket stor risk att sjukdomen återigen sprider sig till kontinenten.
Vi måste fråga oss själva varför den brittiska regeringen har misslyckats, och särskilt varför den hela tiden förkastar idén med vaccinering inom en viss radie från ett drabbat jordbruk, när det har blivit allt fler på landsbygden som vill genomföra denna. Det har blivit allt tydligare att det inte är småjordbrukarnas levebröd, eller ens turistindustrin och landsbygdsekonomin i ett större perspektiv, som Förenade kungariket prioriterar, utan helt enkelt vår köttexport och att återfå mul- och klövsjukefri exportstatus så snabbt som möjligt. Men det går inte ens att försvara det omfattande slaktandet av kreatur med denna dystra ekonomiska realitet. Enligt de brittiska jordbrukarnas fackförening tjänar Förenade kungariket bara 630 miljoner pund sterling per år på export av kött- och mejeriprodukter. Jämför detta med den uppskattade kostnaden för landsbygdsekonomin på 9 miljarder pund sterling för mul- och klövsjukeepidemin.
Jag välkomnar uppmaningen i resolutionen till att utföra en fullständig kostnads- och intäktsanalys av de olika idéerna om sjukdomskontroll, så att vi kan jämföra de förluster som har skett genom slaktandet med dem som skulle ha skett vid vaccinering. Jag är säker på att resultaten skulle visa att den brittiska regeringens förhållningssätt inte bara är inhumant, utan också oekonomiskt. Vi uppmanar kommissionen att se över EU:s strategi om att till varje pris försvara mul- och klövsjukestatus, och att erkänna att slaktandet och destrueringen av friska djur både är inhumant och ineffektivt.

Adam
Herr talman! Jag företräder den region i nordöstra England, där det ursprungliga utbrottet ägde rum och som helt nyligen drabbats av ytterligare utbrott. Jag beklagar verkligen att vi inte lyckats komma överens om en kompromisstext vid detta tillfälle. Skälet till detta är enkelt. I skäl A anklagas Förenade kungariket för att ha misslyckats med att kontrollera utbrottet av mul- och klövsjukan. Detta är i sanning inte ett angrepp på den brittiska regeringen, utan på alla de som kämpat på ett mycket heroiskt sätt mot sjukdomen sedan i slutet på februari - jordbrukarna själva, veterinärerna, forskarna, tjänstemännen inom den offentliga förvaltningen, polisen, militären, många olika organisationer på glesbygden, som alla deltagit. I synnerhet jordbrukarna i Allendaledalen, platsen för det senaste utbrottet, ansåg att de hade vidtagit alla nödvändiga åtgärder för att undvika sjukdomen.
Ett misslyckande med att kontrollera antyder att utbrottet redan skulle vara över. Men upphovsmannen till resolutionen förklarade inte när och med vilka medel detta skulle ha åstadkommits. Ingen har någonsin lovat, eller ens antagit, att utbrottet skulle vara över på detta stadium. Vid dess höjdpunkt upptäckte man 40-50 fall varje dag. Trots det senaste utbrottet i Allendale, ligger genomsnittet nu på två eller tre fall per dag. Om inte detta tyder på en viss grad av kontroll, så har vi verkligen ett mycket allvarligt problem framöver - någonting som ingen av oss kunnat föreställa sig.
Det är viktigt att komma ihåg att den brittiska regeringen från första början gett fullständig information till de övriga medlemsstaterna, och följt råden från den ständiga veterinärmedicinska kommittén. I detta avseende kan vi peka på avsevärda framsteg för de mekanismer som tillämpas inom Europeiska unionen.
Ett par ord om vaccinering. Jag skulle rekommendera van Dam, den ursprunglige talaren när det rör denna resolution, att söka jobbet som forskningschef i Förenade kungariket. Han verkar sannerligen vara en sådan auktoritet på vaccinationsområdet och vara så övertygad, att detta med råge bräcker den nuvarande forskningschefen, professor David King, som så sent som i morse sade i ett radioprogram att vi inte kan vara säkra på att en vaccinering av djuren hade gjort någon nytta. Även i Nederländerna slaktades djur, och det finns ett verkligt problem när det gäller antydningen om att vaccinering faktiskt räddar djurets liv. Detta är inget säkert resultat - men jag vet inte när jobbet blir ledigt!

Maat
Herr talman! Min kollega Adam kallar den brittiska regeringens handlande en stor framgång. Den stora framgången med hanterandet av mul- och klövsjukan ger dock flera lantbrukare på det europeiska fastlandet nya sömnlösa nätter. Är det en framgångsrik politik? Politiken med avseende på mul- och klövsjukan där kommer inte till korta bara på grund av att vi inte använder oss av till exempel vaccinering och ringvaccinering, utan även på grund av att rådet och rådets ledamöter hanterar den hotande faran från Storbritannien enormt lättsinnigt. Det är väl ändå riktigt enkelt att lägga ut desinfektionsmattor i hamnar och på flygplatser och utföra standardkontroller för att begränsa problemet. Det uppmanar vi verkligen kommissionen och rådet till.
Herr talman! I mitt eget land är det så att de ekonomiska ersättningarna till lantbrukarna minskar rejält om de gjort små fel och om de har haft mul- och klövsjuka. Samtidigt ser många ministrar inte bjälken i det egna ögat genom att de inte gör något för att hindra hotet om mul- och klövsjuka från Storbritannien med hjälp av gränskontroller. Det är mycket illa och det måste kommissionen och rådet göra något åt.
(Applåder)

Whitehead
Herr talman! Ingen tvivlar på allvaret när det rör mul- och klövsjukeepidemin i Förenade kungariket. Jag tror att det varit den värsta mul- och klövsjukeepidemin någonsin i världen. Ingen får tveka om att man inte vidtagit drastiska åtgärder för att stävja den.
De två senaste oroshärdarna visar att detta utbrott kommer att få verkningar under många månader. Vi kan, å ena sidan, inte säga att de uppdämningspolitiska åtgärderna är för långtgående, p.g.a. slaktningsstrategin och, å andra sidan, att de är för slappa, därför att de har låtit sjukdomen få fäste. Vi föregrep inte djurtransporternas väldiga omfattning på ett effektivt sätt, särskilt när det gällde får, i februari 2000 och senare. Under den första av de tre undersökningar som inletts i Förenade kungariket, måste man granska detta och kanske också rollen för en form av stöd inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken, för främjande av vissa av dessa former av djurtransporter. Vi gav effektiv information till våra nederländska, franska och irländska grannar, och för dem har det fungerat. Vi bör undersöka hur deras uppdämningspolitik fungerade och varför. Jag menar att vaccinering måste vara ett av de alternativ som kan rekommenderas av undersökningskommittén, om den finner detta lämpligt.
Slutligen ett ord till Sturdy, som efterlyste en offentlig europeisk undersökning. När en sådan ägde rum om BSE, var han inte lika entusiastisk. Men BSE var en ny sjukdom. Det fanns ett faktiskt element av hemlighållande av vissa av de faktorer som resulterade i sjukdomen, och i synnerhet av den europeiska faktorn och det faktum att vi fortfarande exporterade smittat köttmjöl till den europeiska kontinenten i åratal efter det att vi själva förbjudit det. Detta var en äkta europeisk undersökning. Det råder ingen tvekan om att detta utbrott var epidemiskt. Jag anser att våra vänner bör acceptera att britterna måste få ordning på saker och ting och, om detta innebär att undersökningarna blir offentliga, detta kan man ta itu med i Förenade kungariket. Det är inte jämförbart med det som hände i BSE-fallet: Vi har gjort vår plikt gentemot våra grannländer. Vi hoppas att de nu har en så stark tro på oss, att de låter oss hjälpa oss själva att se till få alla medel granskade på ett lämpligt sätt, så att denna fruktansvärda sjukdom kan utrotas.

Graefe zu Baringdorf
Herr talman! Varken BSE eller mul- och klövsjuka är någon engelsk sjukdom, utan ett europeiskt problem. Dödandet av miljoner djur, skadorna på och utplåningen av jordbruksföretag lämpar sig inte heller för partipolitiska motsättningar. Jag kommer väl ihåg hur Labours ledamöter gick lös på den konservativa regeringen på BSE-tiden, och nu är frestelsen stor för de konservativa att gå lös på Labourregeringen, men även om det har skett försummelser från regeringarnas sida, så är inte det de gör här något konstruktivt bidrag.
Vi har lagt fram en förordning om utfodring av animaliskt mjöl i vissa fall - den handlar om animaliskt avfall. Hade den lagts fram redan då hade vi inte haft något BSE-problem. Samma sak gäller för mul- och klövsjuka. Kommissionen måste ändra sin strategi. Holland genomförde en zonvaccinering, och det skedde mot opinionen i EU och i kommissionen. Jag vill inte att ni möjliggör det, utan jag vill att ni genomför det, att vi kommer fram till en annan strategi och att vi säkrar det även i handelspolitiskt avseende!
Vi måste ta avstånd från denna vansinniga strategi med "fri från mul- och klövsjuka" eller "pestfri" och diskutera det med våra handelspartner! Vi behöver en förordning om utfodring eller om förstörelse av matrester. Det som rådet nu har gjort, nämligen att enbart förbjuda, det hjälper inte. Hela klabbet måste ju ta vägen någonstans, och vi kan inte bara gräva ner det, för då får vi återigen ett problem med olämplig behandling.

Keppelhoff-Wiechert
Herr talman, herr kommissionär, ärade kolleger! Antalet fall av mul- och klövsjuka stiger återigen. Mul- och klövsjuka är - som vi vet - ofarligt för människor, viruset är dock i allra högsta grad smittsamt för alla klövdjur och leder till svåra ekonomiska förluster. Med hänsyn till de nya fallen av epidemin uppmanar jag återigen kommissionen och rådet att sätta vaccinering före slakt. Vi måste i Europa tänka om när det gäller bekämpningen av djurepidemier, och för detta finns det i dag, anser jag, en mycket väl avvägd resolution.
Konsekventa epidemihygieniska försiktighetsåtgärder är bara en sida av myntet. Mul- och klövsjuka är en ständigt lurande fara med tanke på de vanligt förekommande affärs- och semesterresorna världen över. Vi måste genomföra kontrollerna vid flygplatserna till skydd för införande och spridning av denna epidemi på ett mer konsekvent sätt. Jag kan konstatera att såväl jordbrukare som konsumenter har svårigheter med de etniska problemen med den nuvarande vaccineringspolitiken. Vi har med ödesdigra följder att göra. Vi måste äntligen bryta med icke-vaccineringspolitiken. Vi behöver markörvaccin. Vi behöver en förnuftig hantering av zonvaccineringen, och vi borde inom politiken visa vägen så att den vetenskapliga utvecklingen går framåt i fråga om förebyggande åtgärder och framställning av lämpligt vaccin.
(Applåder)

Lamy
. (FR) För att snabbt ge en bild av hur situationen i unionen ser ut i dag, tillämpas inga restriktioner på grund av mul- och klövsjuka inom unionen, med undantag för Storbritannien, och detta gäller sedan den 25 juni i år, trettio dagar efter det att det sista vaccinerade djuret slaktades och destruerades. I fjorton av unionens femton medlemsstater samt i Nordirland har vi alltså en ganska positiv situation, som är resultatet av att man på ett effektivt sätt genomfört och tillämpat åtgärderna för att bekämpa mul- och klövsjukan inom gemenskapen. Med risk för att förnärma Lucas och för ett ögonblick anlägga ett internationellt perspektiv, är det vår fasta förhoppning att de åtgärder som har antagits av Frankrike, Irland och Nederländerna kommer att få det klartecken som krävs från Internationella byrån för smittsamma husdjurssjukdomar (International Office of Epizootics). Detta bör göra det möjligt för tredje land att häva de handelsrestriktioner som fortfarande gäller.
Eftersom detta kanske inte är huvudsaken - och på den punkten kan jag lugna Lucas ­, skall vi återgå till att titta på Förenade kungariket, där situationen förvisso är fortsatt oroande, eftersom man upptäckte den 2 000:e smittohärden den 3 september. Även om situationen i Storbritannien i närmare tre månader har varit stabil, oroar den oss på grund av att smittohärdarna inte försvinner inom och i närheten av de områden som omfattas av restriktioner. Många av er har tagit upp de senast inträffade fallen i grevskapet Northumberland, det område där epidemin först uppträdde. De är oroande, eftersom de upptäcktes tre månader efter det att sjukdomen försvunnit. Radikala åtgärder har vidtagits - de smittade hjordarna har slaktats, liksom hjordar i grannskapet och "kontakt-hjordar". Även om det var väntat att ett förvisso begränsat, men icke desto mindre oroande antal smittohärdar skulle uppträda efter sjukdomens drastiska nedgång i början av april, har ett litet antal smittohärdar likafullt funnits kvar under alltför lång tid och kommissionen har krävt att de brittiska myndigheterna skall intensifiera sina åtgärder för att utrota sjukdomen. Vi lever också under tidspress, eftersom det hela blir svårare under höst och vinter, både på grund av väderförhållanden och de sedvanliga förflyttningar av djuren som brukar ske under denna period.
För närvarande är sjukdomen inne i ett kritiskt utvecklingsskede. Det är inte rätt tidpunkt att släppa på kontrollerna. Det har påpekats och flera av er har betonat att man under denna period av året börjar se hur hjordarna förflyttas och omfördelas på olika sätt och vi menar därför att man måste begränsa djurens förflyttningar till det strikt nödvändiga. Kommissionen har meddelat berörda aktörer detta.
Låt oss fortsätta att tala om Storbritannien. De komplicerade strukturerna inom sektorn för uppfödning av nötkreatur, det faktum att fåren inte visar några sjukdomstecken och att sjukdomen sprids långsamt inom hjordarna - allt detta är faktorer som sammantagna komplicerar problemet och tvingar oss att tillgripa laboratorietester. Dessa testers tillgängliga kapacitet är numera tillräcklig.
Vad anser då kommissionen? Vi kommer inte att säga att situationen är tillfredsställande, för det är den inte just i det här fallet, men risken för att smittan sprids till övriga medlemsstater är i dag mycket lägre än den var i mars och april, när läget var som värst, eftersom samtliga restriktioner som infördes i fråga om transport av djur och obearbetade produkter från Storbritannien fortfarande gäller. Vi genomför regelbundna kontroller på plats, senast i slutet av augusti, för att försäkra oss om att de brittiska myndigheterna vidtar adekvata åtgärder.
Andra, i vissa fall vidsträckta, områden av Storbritannien har aldrig drabbats av sjukdomen, och det är nödvändigt att reflexionsarbetet inom veterinärkommittén fortsätter, så att det går att planera för ett återupptagande av handeln i dessa områden under strikt reglerade former, när situationen så medger. Vi kommer att vara ytterst försiktiga på denna punkt, eftersom erfarenheterna från Northumberland påminner oss om att risken finns kvar även i de områden där sjukdomen verkade vara under kontroll.
Jag skall återvända lite till frågan om tredje land, om Lucas låter mig göra det. Ett antal länder har infört diskriminerande åtgärder mot europeiska produkter, åtgärder som går längre än gällande internationella normer och vi arbetar med denna fråga tillsammans med ett antal av våra handelspartner. Många länder utanför gemenskapen har gradvis lättat på de något överdrivna förbud som de ursprungligen införde. Andra länder, som Förenta staterna och Kanada och även några kandidatländer, tvekar däremot att häva restriktionerna som de i dag felaktigt upprätthåller. Och vi kommer att fortsätta vårt arbete, med utgångspunkt i WTO-avtalet om sanitära och fytosanitära åtgärder.
Mer allmänt kan vi först understryka att denna kris redan nu har haft betydande återverkningar på gemenskapens budget. Vi har beslutat att bevilja ett anslag på 400 miljoner euro till de fyra medlemsstater som berörts i år, och de första prognoserna pekar på att unionens finansiella utgifter kommer att ligga runt drygt en och en halv miljard euro. Vi kommer att vidta nödvändiga åtgärder med tanke på budgetförfarandet. Det rör sig utan tvekan om en undantagssituation, vi kan inte budgetera för husdjurssjukdomar av denna omfattning och vi måste därför genomföra budgetjusteringar. Detta är en aspekt av saken.
En andra aspekt är givetvis att bilden av vår uppfödning har skadats. Så är läget i dag när över 4 miljoner djur har slaktats. För det tredje existerar problemet även utanför Europeiska unionen, vilket har påpekats, och vi är allvarligt oroade över att en smittohärd nyligen upptäckts i den turkiska delen av Trakien.
Från kommissionens sida vill vi slutligen kunna dra en del lärdomar om krishantering av detta slag för att förbättra nuvarande regel- och lagstiftningssystem. Ett exempel kan vara att föreskriva ett visst antal extra krav på gemenskapshandeln med små idisslare, såsom begränsning av antalet stopp i transportkedjan som förmodligen är en första början. Sedan arbetar vi på ett förslag om identifiering och registrering av får och getter, samt på ett annat förslag om resenärers införsel av animaliska produkter. Vi arbetar även på att kunna anpassa våra kontrollförfaranden när en farsot av denna typ uppträder. Jag tror att vi nu har tillräcklig erfarenhet. Låt oss inte göra oss några illusioner. En förstärkt lagstiftning och strängare rutiner är nödvändiga, men kommer inte i sig att räcka för att förhindra att en liknande epidemi uppträder på nytt. Det krävs även en förbättring av veterinärtjänsterna inom medlemsstaterna, och sannolikt ändrade uppfödningsmetoder.
Jag vill sluta med en fråga som flera av er har uppmärksammat oss på under debatten, nämligen frågan om vaccinering. När det gäller användningen av så kallade "ringvaccinationer" runt smittohärdarna, vill jag påminna de bland er som i detta sammanhang kritiserar kommissionen och undrar varför kommissionen inte beslutade om omedelbar tvångsvaccinering, om att vaccinering enligt vår nuvarande rättsordning, som kännetecknas av vissa former av subsidiaritet, faller under de nationella myndigheternas kompetens, vad man än tycker om det. Det finns alltså ett förfarande som ger en berörd medlemsstat som så önskar rätt att tillgripa vaccinering och det är på den vägen det hela fungerar. Förfarandet existerar och står till medlemsstaternas förfogande, men faller inte under kommissionens ansvar. Jag tror mig därmed ha givit ett tydligt svar på frågorna från van Dam, Martinez, Mulder och Lucas.

Talmannen
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 18.30.

Mänskliga rättigheter
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande resolutionsförslag:
Mauretanien - (B5-0545/2001) av Rod, Maes och Isler Béguin för Verts/ALE-gruppen om Mauretanien.
(B5-0556/2001) av Van den Bos för ELDR-gruppen om situationen för de mänskliga rättigheterna i Mauretanien.
(B5-0565/2001) av Khanbhai för PPE-DE-gruppen om kränkningarna av de mänskliga rättigheterna i Mauretanien.
(B5-0579/2001) av Turchi för UEN-gruppen om situationen i Mauretanien.
(B5-0585/2001) av a Sjöstedt med flera för GUE/NGL-gruppen om situationen i Mauretanien.
(B5-0594/2001) av Carlotti, Napoletano och Van den Berg för PSE-gruppen om situationen i Mauretanien.
Togo
(B5-0546/2001) av Rod, Isler Béguin och Maes för Verts/ALE-gruppen om Togo.
(B5-0557/2001) av Van den Bos för ELDR-gruppen om fängslandet av en oppositionsledare i Togo.
(B5-0566/2001) av Schwaiger med flera för PPE-DE-gruppen om fängslandet av en oppositionsledare i Togo.
(B5-0578/2001) av Turchi för UEN-gruppen om situationen i Togo.
(B5-0586/2001) av Morgantini, Sylla och Cossutta för GUE/NGL-gruppen om fängslandet av en oppositionsledare i Togo.
(B5-0595/2001) av Carlotti och Van den Berg för PSE-gruppen om situationen i Togo.
Kambodja
(B5-0558/2001) av Maaten för ELDR-gruppen om situationen i Kambodja och förberedelserna inför lokalvalet den 3 februari 2002.
(B5-0564/2001) av Posselt för PPE-DE-gruppen om Kambodja.
(B5-0572/2001) av McKenna för Verts/ALE-gruppen om Kambodja.
(B5-0587/2001) av Sjöstedt och Frahm för GUE/NGL-gruppen om Kambodja.
(B5-0596/2001) av Lage, Carlotti och Van den Berg för PSE-gruppen om förberedelserna inför lokalvalet i Kambodja den 3 februari 2002.
Afghanska flyktingars ansökan om asyl i Australien- (B5-0559/2001) av Malmström och Schmidt för ELDR-gruppen om situationen för 438 afghanska flyktingar på ett norskt lastfartyg utanför Australiens kust.
(B5-0570/2001) av Boumediene-Thiery med flera för Verts/ALE-gruppen om de asylsökande på båten "Tampa" i australiska farvatten.
(B5-0577/2001) av Muscardini för UEN-gruppen om afghanska flyktingars ansökan om asyl i Australien.
(B5-0588/2001) av Ainardi med flera för GUE/NGL-gruppen om de afghanska flyktingarnas situation på lastfartyget "Tampa" utanför Australiens kust.
(B5-0597/2001) av Van den Berg med flera för PSE-gruppen om 438 afghanska flyktingars situation på ett norskt lastfartyg utanför Australiens kust.
(B5-0601/2001) av Tannock, Van Orden och Sacrédeus för PPE-DE-gruppen om de afghanska flyktingarna utanför Australiens kust.
Attentat mot ett tåg i Angola- (B5-0544/2001) av Maes, Lucas och Isler Béguin för Verts/ALE-gruppen om Angola.
(B5-0560/2001) av Malmström för ELDR-gruppen om attacken mot ett tåg i Angola.
(B5-0567/2001) av Cunha för PPE-DE-gruppen om UNITA-attacken mot ett tåg i Angola.
(B5-0576/2001) av Ribeiro e Castro och Queiró för UEN-gruppen om Angola.
(B5-0589/2001) av Miranda med flera för GUE/NGL-gruppen om attacken mot ett tåg i Angola.
(B5-0598/2001) av Lage och Van den Berg för PSE-gruppen om situationen i Angola.
Mauretanien

Rod
Herr talman! Upplösningen av det största oppositionspartiet i Mauretanien i oktober 2001, "de demokratiska krafternas union - ny tidsålder", och arresteringen av ledaren för folkfrontens parti Chbih Melainine och den påföljande femåriga fängelsedomen efter en summarisk rättegång äventyrar de grundläggande demokratiska principer som dock slås fast i Mauretaniens konstitution.
Men vilket värde har egentligen denna konstitution? Det existerar ingen föreningsfrihet för politiska partier. Det gröna partiet, som redan för flera månader sedan lämnade in sina partistadgar, har fortfarande inte erkänts och har inte ens fått ett mottagningsbevis på sin ansökan. Detta antidemokratiska tricksande äger rum strax innan det planerade parlamentsvalet och det lokala valet i oktober. Vi har ingen garanti för detta val, eftersom det inte finns någon oberoende valkommitté. Vi anser att frigivningen av Chbih Melainine är en förutsättning för att hålla valet i oktober, liksom att alla oppositionspartier återupprättas. Det är för att ge alla dessa politiska aktörer möjlighet att delta som vi kräver att valet skjuts upp. I syfte att återupprätta demokrati och garantera att fria och rättvisa val anordnas i Mauretanien, uppmanar vi rådet och kommissionen att inleda diskussioner med regeringen, enligt det förfarande som föreskrivs i artikel 96 i Cotonouavtalet.

Van den Bos
Mauretanien förbereder sig grundligt för valet i oktober. Politiska motståndare till regimen skaffas undan. Människor arresteras slumpvis, överdrivet våld används mot fredliga demonstranter och pressen fungerar endast som lakejer åt presidenten. Rättsväsendet står även här helt till de politiska makthavarnas förfogande. Vid en skenrättegång dömdes nyligen presidentens viktigaste politiska motståndare till inte mindre än fem års fängelse. De fångna politikerna hölls länge incomunicado och fördes sedan till ett fängelse 800 km från huvudstaden så att de i praktiken knappast kan räkna med några besök. Ingen kan tydligen göra något åt det. Oberoende människorättsorganisationer kan knappt fungera där.
Medan Västvärldens länder i Durban måste ursäkta sig för deras förfäders slavhandel så är slavhandel fortfarande praxis i Mauretanien. I kastsystemet blir människor livegna från födseln. De får ingen undervisning, inga inkomster för påtvingat arbete och får inte gifta sig utan tillåtelse från sin herre. Enligt en uppskattning som det amerikanska utrikesdepartementet gjorde för några år sedan så finns det fortfarande cirka 90 000 slavar i Mauretanien. Det här landet förbjöd officiellt slaveri som sista land i världen år 1983, 1983!, men gör nu allt för att dölja den hemska verkligheten för yttervärlden.
Det är nu hög tid att Europeiska unionen inleder förhandlingsförfarandet från artikel 96 med Mauretanien. Vi kan inte fortsätta ge hjälp och upprätthålla intensiva handelsförbindelser som om inget har hänt. Vi måste förbereda oss på skenval i en skendemokrati.

Khanbhai
Herr talman! Mauretanien är ett mycket stort land och nästan 90 procent av det är öken. Det är ont om vatten och dess 2,2 miljoner invånare är fattiga och bor på landsbygden. Man är beroende av sin export av järnmalm och sitt fiske - bara två saker. Jag uppmanades i maj att leda en liten delegation av parlamentsledamöter och besöka Mauretanien, vilket jag gjorde. Jag tillbringade en vecka i landet och träffade parlamentariker, alla ministrar, president Taya, företrädare för det civila samhället och icke-statliga organisationer. Vi reste runt i landet - en vecka känns som en lång tid att tillbringa i Mauretanien. Jag hade Sudre och Langenhagen med mig under besöket. Jag blev imponerad över vad president Taya hade gjort under årens lopp i ett så pass fattigt land.
Jag är förvånad - och jag vill genera honom och hans regering, vilket jag skall göra under AVS-konferensen när deras delegater anländer - över detta tråkiga fall, dvs. att man arresterat oppositionen. Det finns ingen anledning, inget behov. Han är ganska stark och ganska populär. Han har klarat sig bra. Han kan klara sig bra utan att låsa in oppositionen.
När det rör slaveri, är det faktiskt förbjudet enligt islam och Mauretanien är ett muslimskt land. Det finns morer, svarta och olika blandningar av dessa. Jag har sett hur de lever. Jag såg inga slavar, även om detta inte är ett bevis för att det inte finns några. Jag skall sannerligen genera Mauretaniens regering vid AVS-konferensen, för att se till att denna praxis inte fortsätter och att oppositionen får möjlighet att verka fritt, så att det råder ministeransvar. Det är bättre för landets president och för folket i landet.

Carnero González
Herr talman! Situationen i Mauretanien blir mycket riktigt allt värre.
Vi talar om ett land som är part i ramavtalet mellan AVS-länderna och Europeiska unionen och som dessutom aspirerar på att övergå från sin nuvarande status som observatör för att ingå i ramavtalet som fullvärdig medlem i enlighet med Barcelonaprocessen. Vi har en skyldighet att erinra myndigheterna i Mauretanien om att det ur Europeiska unionens synvinkel är omöjligt att till exempel överväga att landet får status som fullvärdig medlem i enlighet med Barcelonaprocessen om inte demokratin blir verklighet, om man fortsätter att kränka de mänskliga rättigheterna och om man även fortsättningsvis står fast vid datumet för kommunalval och val till lagstiftande församlingar, vilka enligt planerna kommer att äga rum nu i oktober utan någon form av garantier.
Det är uppenbart att upplösta partier eller fängslade oppositionsledare har mycket små möjligheter att delta i dessa val, och de har inte heller möjlighet att göra sina röster hörda, eftersom pressen antingen är regeringsvänlig eller helt enkelt inte existerar.
Jag vill inte ens tänka på hur situationen måste vara för den där ensamma ledamoten som inte tillhör regeringspartiet i en församling på 79 mandat, men jag kan tänka mig att om en regeringsmotståndare väljs vid valen - vilket inte kommer att inträffa - skulle den personen förmodligen på kort tid gå från att vara ledamot i parlamentet till att sitta i fängelse.
Därför anser jag mycket riktigt att Europeiska unionen måste sätta igång de åtgärder som förutses i artikel 96 i Cotonou-avtalet. Mauretanien bidrar nu till att minska demokratin och de mänskliga rättigheterna ännu mer i Maghrebområdet, vilka redan hade minskat förut. Men detta är naturligtvis ännu ett fall i en kontinent som Afrika, där kränkningar av mänskliga rättigheter ständigt inträffar.
Ett land i vilket inte den diktator som står på turordningen, utan faktiskt samma gamla vanliga diktator, president Mauya Uld Sid'Ahmed Taya, han som just sparkade undan benen på det spelbord de hade ställt upp mellan oppositionen och regeringen med hjälp av unionens medling för att genomföra regelrätta val, vilka som dessutom har skjutits upp sine die. Jag anser att unionen bör agera med kraft.
Togo

Rod
Herr talman! För två år sedan, när jag gjorde mitt första inlägg i denna kammare, handlade det redan då om att fördöma situationen i Togo. Även om välvilliga röster försäkrar att allt nu håller på att ordna sig, befinner sig Togo fortfarande i ett tillstånd av politisk förlamning, som landet är långt ifrån att ta sig ur. Demokratin är fortfarande en fjärran utopi. De medborgerliga rättigheterna kränks ständigt, precis som de mänskliga rättigheterna. Och jag menar att passiviteten hos EU-ländernas regeringar inte på något sätt främjar en förändring. Parlamentets återkommande fördömanden förblir ren retorik och får inga effekter. Nu senast ansåg regeringen att kommissionens bidrag till anordnandet av nyval - fyra miljarder CFA-franc - var otillräckligt och regeringen tog tillfället i akt att än en gång skjuta upp detta så efterlängtade parlamentsval. Helt i strid med tidigare löften planerar president Eyadema och hans regering rentav att ändra konstitutionen för att han skall ha möjlighet att kandidera. Slutligen fängslades och dömdes en av oppositionens män, Yawovi Agboyibo, för en månad sedan på falska grunder. I själva verket hade han kritiserat den terror som utövas i områden där oppositionen är i majoritet, en terror som tog sig uttryck i våldtäkter och övergrepp och till och med mord på oppositionella. President Eyadema tycks mindre benägen än någonsin att uppfylla sina skyldigheter mot folket och sina åtaganden gentemot det internationella samfundet. Här måste parlamentet återigen skarpt fördöma dessa övergrepp, kräva att fria val hålls som planerat och uppmana rådet och kommissionen att inleda diskussioner enligt artikel 96 i Cotonouavtalet.

Van den Bos
Hur kan man i 34 år sitta kvar vid makten i Afrika? Oppositionspartier förbjuds eller också görs det omöjligt för dem att fungera. Motståndare som har anhängare eller som hotar att få det sätts bakom lås och bom. Pressen manipuleras helt och hållet och den som öppet kritiserar presidenten slutar i en cell och han har tur och under marken om han har otur. Massdemonstrationer slås hänsynslöst ned. Den politiska klassen består helt och hållet av slaviska tjänare till presidenten genom ett system av belöningar och straff. En skrattretande personkult måste ge statschefen en i det närmaste gudomlig ställning. Den franska presidenten Chirac måste övertygas så mycket att han fördömer Amnesty International i stället för skändningarna av de mänskliga rättigheterna i Togo. Morden på motståndare till regimen förblir ostraffade.
Det är tyvärr fortfarande det kända mönstret i många afrikanska länder och vi vet inte så noga vad vi skall göra åt det. Det grova maktmissbruket står i vägen för utvecklingen och upprätthåller fattigdomen. Europeiska unionen drog helt riktigt in allt bistånd redan 1993, men läget har inte blivit bättre. Tvärtom, nyligen fängslades oppositionsledaren och människorättskämpen Agboyibo i sex månader för att han skulle ha förolämpat premiärministern. För att ge kraft åt sina argument har hans excellens en privatarmé på 1 000 man.
Togo begär ekonomiskt stöd för att hålla parlamentsval i oktober. Frågan är om vi då inte är med och betalar organisationen av en demokratisk fars som endast är avsedd att ge makthavarna ett sken av legitimitet. President Eyadema har meddelat att han skall hålla sig till grundlagarna och avgå år 2003, men varför skulle vi tro på någon som har ljugit i 34 år för att hålla sig kvar vid makten.

Van Hecke, Johan
Herr talman! Zimbabwe, Mauretanien, Togo, det verkar verkligen som om demokratiseringsprocessen i Afrika är på tillbakagång. Vissa ledare visar sig verkligen mycket kreativa när det gäller att skaffa undan sina politiska motståndare och kringgå de demokratiska spelreglerna. En av dessa är general Eyadema i Togo.
Han drog sig inte för att vid det senaste valet 1998 helt enkelt stoppa räkningen av rösterna och utropa sig själv till president på nytt. Sedan följde en period av blodigt förtryck, då enligt Amnesty hundratals människor mördades. En internationell kommission bekräftade det, men hittills har ingen ställts till ansvar eller bestraffats för det här. Tvärtom, förtrycket fortsätter helt enkelt. Det senaste offret är oppositionsledaren Agboyibo. I en skenrättegång dömdes han förra månaden till sex månaders fängelse för spridande av falsk information. Jag har flera gånger träffat Yawovi Agboyibo i hans hemort. Jag hyser mycket stor beundran för det sätt på vilket han med ständig risk för sitt eget liv fortsätter ivra för de mänskliga rättigheterna och ett återinförande av demokratin i landet.
Den här regimen måste stoppas på ett eller annat sätt. Att fortsätta låta bli att ge bistånd är en sak, men jag tror att vi måste våga ställa frågan om ett land som Togo verkligen hör hemma på konferenser med AVS och Europeiska unionen. Problemet är dock, precis som när det gäller Zimbabwe, att vissa europeiska medlemsstater följer sitt eget program på grund av kommersiella eller andra intressen och på det sättet motarbetar den europeiska strategin gentemot Togo. Det räcker inte att fastställa vackra principer i ett avtal. De måste också tillämpas på ett konsekvent sätt och det gäller också för ett land som Frankrike.

Cauquil
Herr talman! I resolutionen krävs att Yawovi Agboyibo, motståndare till diktatorn Yadema, skall friges. Av det skälet stöder vi resolutionen, men vi hävdar att de som godkänner västmakternas politik inte är rätt personer att vara upprörda nu, eftersom denna diktatur som sedan 1967 förtrycker det togolesiska folket endast har kunnat sitta kvar vid makten med stormakternas, och då i synnerhet Frankrikes, stöd.
Man kan därför fråga sig hur meningsfullt det är att anta en resolution i parlamentet, om den sittande diktatorn sedan välkomnas med alla hedersbetygelser i regeringspalatsen och fortsätter att motta stöd som han kan använda för att köpa vapen och hålla sig kvar vid makten.
Kambodja

Maaten
Herr talman, herr kommissionär! Det är tydligt att den politiska situationen i Kambodja just nu är lugnare än den någonsin har varit och det är lika tydligt att landet fortfarande är långt ifrån en riktig demokrati. Det behövs fortfarande mycket stöd på den långsamma vägen mot demokrati och de lokala valen kommer att bli ett mycket viktigt ögonblick i den processen.
Det kambodjanska folkpartiet. Som styr i landet, är ett kommunistiskt parti av den gamla sorten och det betyder att det som parti är direkt eller indirekt inblandat i allt, i varje sektor, på varje nivå i det landet. Det är därför inte överraskande att partiet ser de lokala valen som ett hot som ständigt måste uppskjutas. Därför är det av grundläggande betydelse att vi fortsätter utöva internationella påtryckningar på regeringen att göra allt för att skapa en period utan våld före valet och på nytt börja med registreringen av väljare. Den registreringen av väljare sköts av bycheferna och de tillsätts av Kambodjanska folkpartiets centralkommitté, och inget är lättare för dem än att ge de intygen till personer som är för regeringen och att inte ge dem till dem som är mot regeringen.
Oppositionsledaren, parlamentsledamoten Sam Rainsy, träffade i måndags Europeiska kommissionens lokala representant, vilken under samtalet kunde tala om att vi är mycket positiva till den nationella valkommitténs arbete. Nu, herr talman, så långt har jag inte kommit än på långa vägar. Den nationella valkommittén måste vi följa mycket noga för där ligger naturligtvis kruxet huruvida valet kommer att gå rättvist till eller inte. Europeiska unionen har få skäl att vara stolt över det sätt på vilket den skötte observationen av det senaste valet i Kambodja och vi måste försöka göra det mycket bättre den här gången.

Posselt
Herr talman! Kambodja hade en mycket mörk period, som i det här fallet var blodröd. På den här tiden föll nästan tre miljoner människor offer för en marxistisk ideologi. På den här tiden fanns det två personer som förkroppsligade hoppet om frihet - Som San, den store demokraten som ofta var här i Strasbourg, och som nu är död, och kung Sihanouk, som i dag är en gammal och sjuk man. Därför är det viktigt att detta land förnyas från grunden och unga, demokratiska krafter främjas. Det går bara via kommunerna, det går bara genom i grunden demokratiska kommunalval. Därför är det så viktigt att vi stöder och stärker de många kandidaterna i kommunerna, att vi ser till att kommunalvalen blir rättvisa, att vi övervakar på ett mer effektivt sätt, att vi undertrycker, förhindrar och rättar till manipulationer vid registreringen. När det handlar om specialdomstolen måste vi klart och tydligt säga att det här inte handlar om hämnd, utan om rätt. Man måste klart och tydligt säga till framtidens gärningsmän att våldsdåd, folkmord, massmord på rättsstatlig grund kommer att straffas på ett hänsynslöst sätt, oberoende av vem som är ansvarig för dem. Därför behöver vi en internationell domstol med stort deltagande från kambodjansk sida, så att det inte blir en främmande domstol, utan även det kambodjanska folkets domstol.

Maes
Herr talman! Kambodja kommer vi alltid att minnas som landet med Killing Fields. Den terrorperioden kastar fortfarande sin skugga över landet. Även nu med det kommande valet verkar den demokratiska processen absolut inte att förlöpa bekymmerslöst. Tvärtom, det finns begränsningar för oppositionen. Våldet ökar. Registreringen av väljare har stoppats, så att 30 procent av väljarna inte ens skulle kunna delta i valet.
Det är brist på juridiska garantier i den särskilda domstolen, och så vidare. Ändå förblir det en utmaning för vår tid att utifrån Europeiska unionen, utifrån de demokratiska länderna, göra allt för att bevaka det hela och hjälpa till att styra landet i riktning mot demokrati. Det vore ändå bra om åtminstone en garanti skulle kunna ges. Något konkret, nämligen att registreringen av väljare återupptas så att hoppet om ett demokratiskt valresultat inte krossas helt i förväg.
Afghanska flyktingars ansökan om asyl i Australien

Maaten
Herr talman! Krisen med båten med de afghanska flyktingarna intill Australien visar oss än en gång hela problemet med de afghanska flyktingarna. De senaste 20 åren har miljoner människor flytt från Afghanistan och enligt FN:s människorättsorganisation har cirka 6,2 miljoner afghaner klassificerats som flyktingar.
Deras första anhalt när de lämnar landet är i allmänhet flyktinglägren i Pakistan och Iran där de lever under fruktansvärda förhållanden. Pakistan klarar inte längre av mängden flyktingar och skickar dem tillbaka till Afghanistan. Utanför flyktinglägren står så kallade reseombud som skickar flyktingar med pengar vidare till andra länder och den billigaste resan till ett Västland är nu en resa till Australien, vilken kostar cirka 6 000 euro.
Herr talman! Den här strömmen av flyktingar kommer inte att upphöra om vi inte lyckas ta emot flyktingarna intill Afghanistan och där måste vi i Europeiska unionen stoppa våra pengar. Där finns lösningen på problemet. Så länge man där lever under avskyvärda förhållanden, kommer man att fortsätta fly till Västländer.

Sörensen
Kolleger! De afghanska flyktingarna förtvivlade färd mot hopp om en chans till ett nytt liv är en historia som till största delen hade varit svart om det inte vore för kaptenens agerande på det norska fartyget Tampa. Han räddade inte bara människorna från en sjunkande båt utan fortsatta sedan konsekvent att välja människornas sida. Det är tack vare sådan humanitär hjälp till nödställda människor som vi kan fortsätta tro på en bättre framtid.
Därför anser vår partigrupp att det måste införas en laglig skyldighet att låta fripassagerare gå iland i den första hamn som angörs i enlighet med 1957 års avtal om fripassagerare. Till följd av krocken mellan de olika rättssystemen blir flyktingarna en dödlig boll i spelet med att skjuta ifrån sig ansvarsskyldigheter.
Det måste därför tydligt sägas att Australien i den här frågan har handlat allt annat än lovvärt. De lokala politiska intressena har prioriterats före respekten för de mänskliga rättigheterna. Genom sitt handlande stöder och finansierar Australien källan till de problem som landet konfronteras med. Det ägnas för litet uppmärksamhet åt orsakerna. Huvudansvaret för det här dramat ligger hos Talibanregimen som systematiskt förstör sitt eget land, andligen mördar sin egen befolkning, varigenom folkförflyttningar blivit ett nödvändigt ont.
I det här sammanhanget har vi ett internationellt humanitärt ansvar. Vi hade kunnat hoppats att Australien skulle använda sin politiska tyngd till att fördöma regimen i Afghanistan och uppmana den internationella gemenskapen till ett konstruktivt handlande.

González Álvarez
Herr talman! Jag tror att vi alla kan förstå att människor flyr från Afghanistan. Inte bara på grund av landets förtryckande och fanatiska regim som förbjuder utbildning för kvinnor och unga flickor, och inte låter dem arbeta eller ens att gå till läkare, utan även på grund av den försämrade ekonomiska situation som denna fanatiska regim är orsak till i landet. Vi förstår följaktligen fullständigt de nära 500 personer som försökte fly med risk för sina liv fly och som möttes av en mur som ett land som Australien hade rest upp, ett land som kunde ha tagit emot dem utan problem från allra första början.
Jag anser att det är på sin plats att hedra det norska lastfartygets kapten, Arne Rinnan, för hans mod. Utan att tänka på konsekvenserna och endast vägledd av humanitära hänsynstaganden ingrep han omedelbart och räddade dem som riskerade att drunkna. Däremot måste man rikta hård kritik mot Australien som var skyldigt att ta emot ett fartyg som befann sig i dess vatten med 500 personer ombord, vilka befann sig i en så brydsam situation som dessa flyktingar gjorde.
Det är nödvändigt att upprätta normer som förhindrar att situationer av det här slaget uppstår. Jag vet att det inte är lätt, att flyktingarna blir allt fler och fler, att fattigdomen breder ut sig, vilket är orsaken till att många personer söker efter ett bättre liv, men jag anser att den attityd som Australien visade inte får upprepas i något annat land med någon annan grupp flyktingar som med stöd av Förenta nationernas konvention av år 1951 inte begär något annat än att få överleva.

Medina Ortega
Herr talman! Vi höll på att förhandla om förslaget till resolution om de afghanska flyktingarna när ett turkiskt fartyg närmade sig Greklands vatten just i dagarna, och 350 flyktingar kastade sig i havet. Av dessa personer kunde 215 räddas och man söker i nuläget fortfarande efter drygt hundra personer, som man inte vet om de har drunknat eller om de lyckats överleva. En före detta europeisk kommissionär och tidigare ledamot av detta parlament, den grekiske nuvarande ministern för handelsflottan, Christos Papoutzis, har påvisat den turkiska regeringens oansvarighet som ledde till att en sådan här situation kunde uppstå.
Vi går, som min kollega just sade, igenom en världsomspännande globaliseringsprocess. Fenomenet olaglig invandring är inte begränsat till ett visst område i världen, faktum är att ett stort antal invandrare även kommer till Europeiska unionen för närvarande, och jag vill ta tillfället i akt nu när kommissionär Lamy som har engagerat sig så mycket i problemen med globaliseringen är här för att säga att jag anser att vi står inför en aspekt av fenomenet globalisering. Precis som kapital och varor har fri rörlighet, förefaller det som om även personer vill kunna förflytta sig fritt.
Som González Álvarez sade är detta ett svårlöst problem, men jag anser att vi bör kunna göra något härifrån på många plan. Det mest allmängiltiga planet skulle vara att reglera den internationella ekonomin på ett sätt som skulle inkludera befolkningsrörelser. På ett mer konkret plan skulle det handla om ett agerande av Europeiska unionens institutioner för att försöka reglera denna olagliga invandring. Just nu i veckan, denna sommar, har vi på ön där jag bor sett olagliga invandrares döda kroppar efter att de kastat sig i havet från de små grundgående båtar, "pateras", som de marockanska skepparna använder, och dessa skeppare tillhör verkliga maffior.
Den fråga som kommissionen måste ställa sig är vilka åtgärder Europeiska unionen förbereder för att agera i sin egen sfär och vilka åtgärder som unionen föreslår på det internationella planet. Jag anser att vi måste agera inom vårt eget område, i grannländernas områden, i länder som Turkiet och Marocko som skickar oss olagliga invandrare, och på det internationella området genom att upprätta ett allmänt regelverk.
Jag tror inte att ansvaret i frågan om de afghanska flyktingarna endast kan läggas på Australien. Även den indonesiska regeringen har till exempel ett ansvar: fartyget kom ursprungligen därifrån, besättningen var indonesisk, allt tog sin början i vatten under indonesisk jurisdiktion och det förefaller som om ingen nu kommer ihåg att kräva att länderna tar ansvar i frågor av det här slaget.
Enligt min åsikt krävs det ett internationellt agerande i det här fallet och detta skulle vara ett mycket bra tillfälle för Europeiska kommissionen att ta ett initiativ, inte bara i närområdet, i grannländerna, utan som sagt på det internationella området för att uppnå att migrationsflödena och den olagliga invandringen regleras.

Tannock
Herr talman! I augusti räddade det norska fraktfartyget Tampa 433 afghaner och fyra indonesiska besättningsmän från ett fiskefartyg som hade börjat sin resa från en indonesisk hamn. Kaptenen fick tillstånd att fortsätta till den indonesiska hamnstaden Merak, då han under hot från passagerarna, som hotade att begå självmord, tvingades att styra mot australiskt territorialvatten. Man tror att många av dessa passagerare kommer från ett flyktingläger i Pakistan, och att de har betalat ca 4 500 pund sterling per person för att föras olagligt till Australien. Den gällande taxan för Tyskland är tydligen 7 000 pund sterling och för Förenade kungariket, det mål man hade valt, 10 000 pund sterling.
Australiens regering hade fullständig rätt att utöva sin rätt som suverän stat, enligt havsrätten, att säkra sina gränser genom att vägra fartyget tillträde till australiskt territorialvatten. Inte heller dess skyldigheter enligt Genèvekonventionen från 1951, är tillämpliga innan en asylsökande faktiskt befinner sig inom landets territorium. Konventionen, som infördes före tiden då de billiga charterresorna gjorde sitt intåg, var ett svar på nazismens fasor och utformad för att skydda principen om asyl. Som vi alla känner till missbrukas den emellertid allt oftare av ekonomiska migranter som passerar genom åtskilliga säkra men fattiga länder, i syfte att nå rika länder där man kan slå sig ned, där detta kan resultera i människosmuggling, prostitution och en svart arbetsmarknad.
I Förenade kungariket ansökte över 100 000 personer om asyl förra året, och huvuddelen av dessa ansökningar var ogrundade. Men det är fortfarande lönsamt för kriminella människosmugglare att utöva sitt värv, eftersom överklaganden kan pågå under flera år och, t.o.m. när man inte vinner dessa deporteras nästan aldrig någon tillbaka till sitt hemland.
Australiens problem är också vårt problem. Vi måste snabbt ta itu med behovet att säkra våra gränser och avvisa dem som kommer hit på ett olagligt sätt. Många känner oro. EU bör omgående utveckla nya strategier på detta område. Vi måste också utöva kraftiga påtryckningar på de länder som vägrar att ta tillbaka sina egna landsmän. Det är faktiskt så att vi helt och hållet måste omförhandla Genèvekonventionen från 1951 och göra ytterligare bedömningar.
Jag vill berömma Australiens premiärminister Howard för hans handfasta och modiga ståndpunkt i samband med denna fråga.

Sacrédeus
Herr talman! Europaparlamentet uppmanar talibanregimen i Afghanistan att underlätta frivilligorganisationernas verksamhet när det gäller att tillhandahålla brådskande humanitär hjälp och livsmedelsskydd åt den afghanska befolkningen. Varför flyr människor i massor, i tusental, från Afghanistan? Vad är det för regim som styr landet?
Nu senast har den kristna hjälporganisationen Shelter Now International utestängts från Afghanistan, och organisationens verksamhet tvingas läggas ner. Åtta av dess medarbetare, varav fyra från ett EU-land - från Tyskland - samt två från USA och två från Australien har denna vecka ställts inför rätta i Kabul för påstådd kristen missionsverksamhet. Åklagaren kräver dödsstraff. Sexton afghaner ställs också inför rätta enligt samma muslimska lag och hotas med dödsstraff för att ha konverterat från islam till kristendomen. Chris Patten, Louis Michel och även Javier Solana agerar för dessa människors skydd.

Kinnock
Herr talman! Låt mig börja med att säga att jag inte kan hålla med någon som antyder att de flesta ansökningar som handlagts i Förenade kungariket har betraktas som bedrägliga. Jag vill uttrycka mitt avståndstagande från denna typ av uttalanden. Det ger en felaktig bild av inställningen hos de britter som inte förstår det slags attityd som vi fått ta del av här tidigare i eftermiddag.
Vi är glada att de afghanska flyktingarna, efter åtta dagar av sittande under presenningar och i containrar i den stekande solen, nu till sist fått drägliga förhållanden ombord på fartyget under sin långa resa till Port Moresby i Papua Nya Guinea. Det har varit en oerhört tragisk händelse, och det har varit hemskt att se och tänka på deras lidande. Med det visar oss framför allt att det 50-åriga asylsystemet, som infördes på Förenta nationernas tillskyndan, inte längre fungerar. Det håller på att braka ihop av trycket från 21 miljoner migranter per år. Desperationen hos de som fanns ombord på Tampa är tydlig. Att antyda att folk tar lätt på denna typ av åtgärd är löjligt. De tar fruktansvärda risker när det gäller sina liv och sina barns liv, för att undkomma förföljelse eller fattigdom. De korsar haven i gummibåtar, de kryper in under tåg som t.ex. Eurostar och in i stora flygplan. Lidandet som flyktingarna ombord på Tampa har gått igenom, måste åtminstone resultera i att alla de regeringar som vi företräder omvärderar sättet på vilket de tillämpar FN:s flyktingkonvention från 1951.
Till sist vill jag säga att det vi först och främst måste försöka att göra, är att se till att det är regeringar, i stället för brottslingar, som bestämmer var flyktingar slutligen hamnar.
Attentat mot ett tåg i Angola

Rod
Herr talman! Den attack mot ett tåg som den 10 augusti orsakade 260 civila dödsoffer och mer än 150 skadade i Angola är oacceptabel och måste fördömas, av så mycket större skäl som flera andra bussar också utsattes för dödliga attentat under de veckor som följde.
Än en gång har Unita slagit till och därmed fortsatt att bryta mot det fredsavtal som 1994 undertecknades i Lusaka , där det bland annat föreskrevs att stridande rebeller skulle avväpnas.
Dessa terrordåd är tyvärr endast en ytterligare etapp i det inbördeskrig som i mer än ett kvarts sekel har härjat i landet, men framför allt innebär dessa extrema våldshandlingar mot civila även att utsikterna att anordna det planerade regeringsvalet under 2002-2003 flyttas fram.
När president dos Santos den 23 augusti aviserade sin avsikt att inte ställa upp i presidentvalet, lade han bollen på rebellernas planhalva. Han säger sig vara beredd att anordna fria och demokratiska val, på villkor att kriget upphör.
Enligt presidenten är det nu upp till Savimbi och hans väpnade rörelse att återupprätta ett fredligt klimat. Men Unitas ledare Savimbi hävdar att han vill förhandla. Vi vet mycket väl att han egentligen bara eftersträvar en enda sak, där han sitter på sina diamanter, och det är hela makten.
Det här handlar också om vårt eget ansvar, för vem är det som förser Unita med vapen? Vilka är det som medverkar till diamanthandeln? Inte heller kan man påstå att regeringen är särskilt öppen. Förvaltningen av oljeinkomsterna är höljd i mörker och man kan därför misstänka att allmänna medel har använts för att stärka regimen. "Angolagate-skandalen" har avslöjat européernas roll i denna hantering.
Våldet måste få ett slut och en dialog måste utan dröjsmål inledas. Angolas befolkning måste rösta och få fred. Europeiska unionen har ett inflytande att använda sig av och en roll att spela. Det måste vi påminna den om, vi måste anta denna resolution och gå vidare.

Coelho
Herr talman, herr kommissionär, ärade kolleger! Än en gång diskuterar vi Angola i detta parlament. Nyheterna kommer ofta och är alltid sorgsna. Den senaste handlar om en attack mot tre passagerarfordon i södra Kwanza, i söndags, då ett tiotal personer dödades, ett attentat som ännu ingen tagit på sig.
Före det var det en attack mot det tåg som vi idag fördömer, en attack som Unita tagit på sig och där drygt två hundra personer dog. Det är liv som går till spillo, oskyldigt blod som flyter, våld som vi inte får sluta att ta avstånd ifrån. Vi fördömer i dag Unita med samma oberoende som vi i februari förra året fördömde MPLA och Angolas regering för förföljelsen av journalister. Men viktigare än att fördöma den som hänsynslöst fortsätter att föra krig och kritisera båda sidor, vilka utan tvivel förtjänar vår kritik eftersom de följer en konfrontationslinje, skulle det vara att uppmuntra till fred.
Detta parlament kan bidra till att uppmuntra alla de i Angola som är trötta på kriget och vill ha en bättre framtid. Jag har tillsammans med många kolleger, bl.a. min kollega Ribeiro e Castro, skrivit under ett förslag om att tilldela Sacharovpriset till Zacarias Kamuenho, ärkebiskop i Huambo och ordförande för Angolas och São Tomés biskopskonferens. Jag vädjar till alla att vi gör denna gest för att ge de som vill ha fred i Angola styrka.

Ribeiro e Castro
Herr talman, kära kolleger! Jag överensstämmer helt och hållet med det som mina kolleger Rod och Coelho som föregick mig har sagt och som, som tur är, står i kontrast till försöket att använda resolutionen som vi skall rösta om i dag som instrument, och som vi portugiser har fått uppleva genom radio och press. Särskilt genom ledamoten som är nästa talare, min kollega Joaquim Miranda.
Vi ser på dessa förskräckliga händelser i Angola med stor bestörtning. Vi ser smärtan hos angolanerna och dessa oskyldiga civila offer för Unitas attentat eller för andra omständigheter som inte alls gläder oss. Vi ser inte på dem som någon triumf som ger näring åt regeringens krigförande diskurs och fortsatta krig. Vi måste vara medvetna om det drama som utspelar sig i Angola sedan 26 år tillbaka, ett bipolariserat oändligt våld som angolanerna är trötta på.
Denna fas i inbördeskriget, det måste vi tänka på, är inbördeskrigets tredje våg, och var och en försöker vara brutalare än den tidigare. Man förstår det tydligt av Unitas brustna löften, men även president dos Santos beslut, tillkännagivet i december 1998, att man tänker slå ner sin svurne fiende med vapen.
Nu kan detta ge upphov till en katastrof, och det är katastrofen vi återigen får uppleva.
Jag vill be er om att få läsa ett vittnesmål från en missionär som återvänt från Angola för några månader sedan: "År 2000 firade Angola 25 år av självständighet. År 2001 "firade" landet 40 år av krig. Det finns redan tre generationer av angolaner som bara känner till hur det är att leva i krig. Jag har bott i Kuito och Huambo mellan 1989 och 1994. Jag fick se hur många angolaner gav uttryck för omättliga förhoppningar, som grusades av brustna löften. När det nu står klart att det inte finns någon militär lösning på konflikten (det har det aldrig funnits), talar man mer än någonsin om att nyckeln till freden finns i vapnen som kan bana väg för freden. Emedan detta sägs och görs så studerar inte ungdomen, de vuxna arbetar inte, barnen går inte i skolan, sjukhusen har ingen medicin, och med denna beväpnade kurs har inte Angola någon framtid." Allvarliga händelser inträffar, som dem som vi fördömer idag. Missionären fortsätter: "Men jag kan inte acceptera att man gör slut på ett land med sådana materiella rikedomar, men framför allt med sådan människorikedom."
Denne präst, fader Tony Neves, en stor kännare av Angola, avslutar med en dröm om fred, samtidigt som han varnar oss: "Angola, 25 år efter befrielsen, har bara två alternativ: fred eller total förstörelse."
Det är när vi står inför det här som vi måste vara medvetna om vårt ansvar. Vi får inte tjäna krigsherrarna, må vara de med diamanter eller de med olja. Vi kan bara lita på dem som kämpar för fred utan vapen i händerna, på dem som, med stöd från kyrkan, från ärkebiskop Kamuenho, från dem inom Comité Inter-Eclesial para a Paz (ung. samkyrkliga fredskommittén), reser sig i det civila samhället, på dem som är från Unitas och MPLA:s moderata sektor, som de f.d. premiärministrarna Marcolino Môco och Lôpo de Nascimento, som vissa journalister som vi ibland hör talas om här p.g.a. förföljelsen av dem, som vissa moderata ledamöter från Unita, Chivukuvuku Jaka Jamba, många moderata personer från MPLA och framför allt andra små partier som finns i det angolanska parlamentet och som ingen någonsin lyssnar på. Varför är det så att vi aldrig hör på dessa personer? Som t.ex. Filomeno Vieira Lopes och Mfulopinda Nando Vítor, dessa som aldrig gripit till vapen.
Det är dem vi skall lyssna på, för Angola tillhör inte bara dos Santos och Savimbi. Angola är angolanerna, och vi måste lyssna på talesmännen för dem som lider och inte talesmännen för dem som dödar.
Zacarias Kamuenhos kandidatur är en del av denna ansträngning. Jag vädjar till alla kolleger att vi som internationellt samfund skall förstå angolanernas drama. Det kalla kriget har redan hållit på länge, det är hög tid för det internationella samfundet att sluta att "ge näring åt elden" i Angola och ansvarsfullt bidra till freden, till dialogen, för ett bilateralt eldupphör, samtidigt och omedelbart.

Miranda
Herr talman! De ruttna terroristattackerna som Savimbis Unita gör sig skyldig till i Angola, först i Caxito, sedan mot ett tåg, och därefter mot bussar, skolor, sjukhus, förtjänar vårt fullständiga fördömande, därför att de i huvudsak drabbar den civila befolkningen. Vi står inför några av de mest våldsamma och usla terroristhandlingarna någonsin i historien. Därför anser vi att Europaparlamentet inte får upphöra att ge uttryck för, också det, det mest häftiga fördömandet tillsammans med det internationella samfundet och särskilt övriga EU-institutioner i ett omisskännligt fördömande av ett sådant barbari.
Under tiden, om det nu finns några tvivel kvar, visar dessa handlingar på ett brutalt sätt det rätta i det internationella samfundets olika ställningstaganden som unisont har vädjat om och beslutat att isolera och sanktionera Unita. Denna organisation hade redan tidigare visat tillräckliga prov på att stå i centrum för ansvaret för den dramatiska situation som drabbat detta land och dess folk, särskilt genom att inte acceptera valresultat och hindra att deras styrkor avväpnas, kriga och mer allmänt genom att vägra lyda och hindra tillämpningen av överenskommelser som de själva skrivit under.
Men nu, med dessa vandaliska dåd, avslöjar de sig ännu mer, nu finns inga tvivel längre, inte de allra minsta, när det gäller vilket slags organisation det här är och vilket syfte den har. Det är därför som det inte finns något utrymme för felaktiga ställningstaganden, särskilt från Europaparlamentets sida. Alla ställningstaganden eller initiativ är oacceptabla, särskilt de som vänner till Unita är skyldiga till, som t.ex. ledamot Ribeiro e Castro, som vill förmildra, som försöker urskulda eller vända bort uppmärksamheten från Unitas enorma ansvar för denna oerhörda situation som Angola lever i, samt särskilt de som försöker likställa Angolas legitima regering med en sådan terroristorganisation. Nu är det dessutom mer tydligt än någonsin att det inte finns någon fredlig väg i Angola som inte obligatoriskt går via Unitas uppenbara ansvar, deras politiska och diplomatiska isolering, upphörandet med att sälja och köpa diamanter som hjälper dem och deras definitiva avväpning.
När det nu väl är sagt, endast några korta ord om förslaget till resolution som vi strax skall rösta om. Vi bedömer att ett antagande av resolutionen, trots en eller annan punkt som vi inte kan acceptera helt och hållet, men som inte är så väsentlig, utgör ett positivt steg för att låta Europaparlamentet ta ställning igen som det brukar och följa det internationella samfundet och övriga EU-institutioner i den här frågan. Men jag vill särskilt understryka resolutionens korrekta bedömning då den kallar dessa handlingar som Unita begått den senaste tiden för terroristiska. Det är den rätta benämningen och av detta måste man ta konsekvenserna.

Ribeiro e Castro
Herr talman! Jag skulle vilja bemöta en referens av personlig karaktär som jag anser vara oacceptabel och en förolämpning i detta sammanhang. Jag protesterar fullständigt och kraftigt mot denna klumpiga insinuation, ännu mer, ett fullkomligt skamligt och opassande påstående som kom från kommunistpartiets bänk, vilket bär det största ansvaret för kriget i Angola, att jag skulle vara "vänligt inställd till Unita".
Jag vill framhålla med all tydlighet att jag häftigt fördömer attentaten mot civila offer, men jag är medveten om situationen i Angola. Jag tjänar vare sig diamantherrarna eller oljeherrarna, eller den korrumperade makt som finns i Angola som bär mycket ansvar för det som händer och angolanernas lidande. Ledamoten borde skämmas för det som han sagt och det han gjort, först och främst för att han är ordförande för utskottet för utveckling och samarbete och borde bidra mer ansvarsfullt för att främja ett eldupphör och en dialog, vilket är det som angolanerna ber oss om.

Lamy
. (FR) Herr talman! Låt mig gå igenom de olika frågor som har tagits upp i debatten och meddela er kommissionens ståndpunkt.
Först har vi Mauretanien. Vi delar den oro man har uttryckt om respekten för de mänskliga rättigheterna i Mauretanien. På senare år hade vissa framsteg noterats. Nu är det uppenbarligen slut med detta, eftersom vi befinner oss i ett skede då utvecklingen tar flera steg tillbaka. I likhet med de talare som yttrat sig under debatten, anser vi att unionen inte stillatigande kan åse hur oppositionsledaren Chbih fängslas, på det sätt som kommit till vår kännedom, och mot bakgrund av det förestående valet. Vi anser därför som ni att åtgärder måste vidtas för att kräva att Chbih friges i väntan på att hans överklagande tas upp i kassationsdomstolen. Vi skall också utnyttja detta tillfälle för att påminna dessa myndigheter om de principer unionen följer i fråga om valförfaranden. De båda frågor vi prioriterar är att agera för att Chibh friges och för att valet i oktober skall genomföras.
Så till Togo. Även i detta fall delar vi er oro, både när det gäller fängslandet av en lokal journalist i maj och fängslandet av två ledare för politiska oppositionspartier, Olympio i juni och Agboyibo helt nyligen. Alla dessa namn och händelser har relaterats här, främst av Rod. Vi vill kunna fortsätta den uppvaktning av utrikesministern i landet som genomfördes den 17 augusti. Vid detta tillfälle redovisade vi än en gång vår oro för regeringen i Togo. Och jag tror att vi då tydligt förmedlade budskapet att unionens ståndpunkt är att politiska partier och media skall ges möjlighet att fortsätta sin verksamhet utan restriktioner. För närvarande har inte uppvaktningen givit något resultat. Vi anser att premiärministerns uttalande i augusti om att valet måste uppskjutas och hans förslag om att ändra vallagen, som flera av er har berört, inte är någon god nyhet och inte bidrar till att skapa gynnsamma förutsättningar för ett öppet, fritt och demokratiskt val. Vi har med tillfredsställelse noterat president Eyademas uttalande i denna fråga. Han menar att premiärministers uttalanden i detta fall får stå för honom själv och att presidenten ämnar följa konstitutionen och respektera de åtaganden som ingåtts enligt Loméavtalet.
Vi fortsätter att bevaka den politiska och ekonomiska situationen och vi står fast vid ståndpunkten att vi kan stödja valprocessen genom att hjälpa regeringen att skapa nödvändiga förutsättningar, detta trots att utvecklingssamarbetet med Togo som ni ju vet har avbrutits enligt bestämmelserna i Lomékonventionen, som motsvarar vad som i dag är artikel 96 i Cotonouavtalet. Herr Rod, i det perspektivet har vi redan lämnat artikel 96 bakom oss. Unionen har även tackat ja till den togolesiske utrikesministerns inbjudan om att delta i en valobservatörsgrupp. Om Förenta Nationerna beslutar att svara för samordningen av en sådan valövervakning har vi inga invändningar mot detta. Då återstår att fastställa villkoren för att organisera och genomföra denna observatörsgrupp. Om en sådan grupp beslutas kommer parlamentets medverkan givetvis att vara välkommen.
När det gäller de mänskliga rättigheterna i Kambodja har Kambodja officiellt inbjudit kommissionen och medlemsstaterna att utse och skicka observatörer som skall övervaka kommunalvalet. För detta ändamål har vi skickat en undersökningsdelegation. Delegationens slutsatser och rekommendationer kommer att behandlas av rådet redan nu i september, för att besluta om vi skall organisera en observationsgrupp från gemenskapen eller ej som övervakar kommunalvalet. Vi är även beredda att bidra till att valet genomförs på ett riktigt sätt genom projekt för teknisk assistans. När det gäller frågan om inskrivningen på röstlängder, fru Maes, visar de senaste uppgifter vi har tillgång till att det totala inskrivningstalet ligger på närmare 80 procent, vilket är en förbättring jämfört med tidigare siffror, även om man ännu inte har nått hundraprocentig täckning.
När det gäller att hantera det som varit, som några av er har varit inne på, vill jag erinra om att vi reservationslöst stöder Förenta nationernas och Kambodjas regerings ansträngningar att nå en överenskommelse om den domstol som skall döma de röda khmererna.
När det gäller de afghanska flyktingar som söker asyl i Australien är vi i likhet med Kinnock lättade över att en lösning har kunnat hittas för att ge nödvändig hjälp och skydd till dessa människor - män, kvinnor och barn som flyr undan en av världens mest intoleranta regimer. Om jag tolkar era inlägg rätt syftar de inte till att kritisera ett eller annat tredje land, utan till att undersöka vad det kan finnas i dagens internationella förvaltningssystem som ger oss möjlighet att behandla den här typen av situationer.
Ni har rätt i att vi inte kan undgå att reagera. Vi vet alla att andra fartyg transporterar andra människor som flyr från elände, ofta under omänskliga förhållanden, och söker asyl - även utanför våra europeiska kuster. Detta är inte en fråga "för resten av världen" som vi kan distansera oss från. Vi kan inte heller enbart betrakta frågan i ljuset av de problem den kan orsaka på annat håll. Det finns ett tydligt växande missnöje i det internationella samfundet över den framtvingade migrationen, vare sig den har ekonomiska, politiska eller kriminella orsaker, eftersom det är rätt ord för att benämna de organiserade nätverken för människohandel. Herr Medina Ortega, vi delar den uppfattning som ni och andra ledamöter har uttryckt om att det är viktigt att anta internationella instrument som gör det möjligt att förutse och åtgärda dessa fall, samt åtminstone uppdatera och anpassa 1951 års konvention till en situation som inte längre liknar den som rådde på femtiotalet. I det perspektivet stöder vi de ansträngningar som initierades av FN:s höge flyktingkommissarie med anledning av firandet av konventionens 50-årsdag. Den höge flyktingkommissarien har spelat en avgörande roll för att lösa krisen på Tampa. Jag tror att vi alla bör uppmuntra honom att föra upp denna typ av problem på dagordningen för de kommande samråd som efter Genèvekonferensen i december bör ge oss möjlighet att uppdatera dessa bestämmelser, eftersom det ju rör sig om internationella bestämmelser. Låt oss också påminna om de viktiga protokollen om människohandel och smuggling av migrerande, som fogats som bilaga till FN-konventionen om bekämpning av internationell brottslighet från december 2000. Gemenskapen har själv skrivit under dessa protokoll som när de träder i kraft - efter ett antal ratificeringar - kommer att förbättra det gemensamma regelverk vi förfogar över i kampen mot denna typ av brottslighet.
När det gäller unionen i sig - och jag vill upprepa att även detta berör oss - har Amsterdamfördraget och slutsatserna från Europeiska rådet i Tammerfors lagt grunden för en gemensam politik inom området för asyl och invandring. Jag tror att unionen genom dessa texter och olika uttalanden har bekräftat sin och medlemsstaternas starka förankring i en humanitär tradition. Detta bör avspegla sig i att man inför ett gemensamt asylsystem som erbjuder lämpligt skydd åt alla som behöver det och garanterar principen om icke-avvisning.
Detta förutsätter givetvis förebyggande åtgärder i ursprungsländer och -områden. Vi hade börjat utveckla detta angreppssätt när rådet antog ett antal handlingsplaner som utarbetats av gruppen som arbetar med asyl och invandring. En av dessa handlingsplaner berör just Afghanistan och angränsande regioner. Om detta skulle visa sig ineffektivt måste vi se över frågan på nytt och vi räknar med parlamentets hjälp att gå vidare i denna riktning.
Så till de ligor som ägnar sig åt människosmuggling. Vi måste förstärka unionens åtgärder, särskilt i de fall då offren kan åtnjuta internationellt skydd. Även i detta fall anser kommissionen att det krävs ett något mer systematiskt och samordnat tillvägagångssätt. Vi kommer inom helt kort att ta ett steg i denna riktning med hjälp av ett meddelande.
Allt det här omvandlas alltså till en tidsplan för EU-åtgärder. Arbetet har påbörjats i rådet. Skall jag vara helt ärlig tycks takten än så länge vara mycket långsam, men det är inte oväntat med tanke på hur känsliga dessa frågor är för medlemsstaterna. Det kommer troligen att krävas en ny påstötning på lämplig politisk nivå, förmodligen vid Europeiska rådet i Laeken. Det är i varje fall vad ordförandeskapet verkar planera. Det säger sig självt att parlamentets stöd i denna riktning kommer att hjälpa oss att gå vidare åt rätt håll. Det är vi övertygade om.
När det till sist gäller tågattentatet i Angola har jag inte mycket att tillägga. Vi har samma syn på mycket av vad som har sagts. Kommissionen är precis som ni mycket oroad över att detta krig fortsätter, beklagar att sammandrabbningarna intensifieras och att hundratals civila än en gång har dödats i olika områden av landet under de senaste veckorna. Vi är fast beslutna att stödja de ansträngningar som gjorts i linje med unionens gemensamma ståndpunkt för att hitta en politisk lösning på konflikten i Angola. Jag har inte i era inlägg uppfattat någon djupgående kritik av denna gemensamma ståndpunkt. Vi arbetar därför på att genomföra den och stöder alla förslag som syftar till att stödja initiativ från den afrikanska unionen OAU - sådana förekommer - eller från regionala afrikanska organisationer, exempelvis Södra Afrikas utvecklingsgemenskap, i syfte att utveckla arrangemang som tillkommit på afrikanska staters initiativ i konfliktförebyggande och konfliktlösande syfte. Jag vill påminna om att vi fortsätter med vår humanitära hjälp till Angola. Det är en omfattande hjälp, och vi är beredda att anpassa detta humanitära stöd till typ och omfattning beroende på den rådande situationen.

Wurtz
Herr talman! Jag var inte närvarande vid debatten, eftersom jag deltog i talmanskonferensen, men man har informerat mig om att en ledamot i min grupp, Miranda, bokstavligen utsattes för ett verbalt överfall av en annan ledamot. Jag anser att sådana metoder är oacceptabla. Det är ett grovt misstänkliggörande av hans person, och därför, herr talman, skulle jag önska att ni gav Miranda ordet och att hans klarläggande fördes till protokollet.

Talmannen
Herr Wurtz, ni var inte närvarande. Det var till att börja med Miranda som angrep de andra kollegerna. Jag gav kort kollegan ordet för ett svar. Därmed är fallet avslutat, för jag fruktar att om Miranda återigen säger någonting så säger Ribeiro e Castro återigen något osv., och sedan kommer vi att tillbringa hela dagen här. Båda herrarna har haft ordet om samma fråga. Därmed jämnade det ut sig till 1-1!

Miranda
Just det, herr talman, det är en ordningsfråga. Jag tror att herr talman nog inte var tillräckligt uppmärksam då han sade, nu, att jag var den som var först med att angripa ledamot Ribeiro e Castro. Det är inte sant. Under ledamot Ribeiro e Castros inlägg, som var före mitt, hade han redan hänvisat till mig på ett fullständigt oacceptabelt sätt, och det stämmer att herr talman inte anmärkte på den saken alls. Som ni ju minns, sade han att jag manipulerade den allmänna opinionen, att jag manipulerade pressen, att jag försökte amvända detta parlament som ett instrument, han hänvisade särskilt till den omständigheten att jag var ordförande i utskottet för utveckling och samarbete.
Det jag sade i mitt inlägg, och det som gav upphov till ledamot Ribeiro e Castros svar, det jag hänvisade till var bara att några av Unitas vänner, särskilt dr. Ribeiro e Castro, hade drivit fram några initiativ. Det jag vill säga nu, herr talman, är att det för mig inte är någon förolämpning, därför att det är allmänt känt, och notoriskt hos detta parti, dr. Ribeiro e Castros parti, att det har öppna och etablerade kontakter med Unita. Och det var exakt så jag menade. Varken mer eller mindre! Och därför blev det där sagt ...
(Talmannen avbröt talaren.)

Posselt
Herr talman! Jag skulle som en ordningsfråga vilja säga att talmannen handlade absolut korrekt, för Ribeiro e Castro tog inte Unita i försvar, han har skrivit under ett yrkande i vilket Unita kritiseras. Han kritiserade organisationen i sitt tal och talmannen lät honom besvara det personliga angreppet. Jag anser alltså att talmannen har handlat absolut korrekt.

Talmannen
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 18.30.

Truppminor (antipersonella minor)
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande resolutionsförslag:
B5-0542/2001 av Van Orden och Van Hecke för PPE-gruppen;
B5-0561/2001 av van den Berg och Sakellariou för PSE-gruppen;
B5-0568/2001 av Haarder m.fl. för ELDR-gruppen;
B5-0575/2001 av Maes och McKenna för Verts/ALE-gruppen;
B5-0590/2001 av Segni för UEN-gruppen;
B5-0599/2001 av Bonino m.fl.
om åtgärder för att främja en utfästelse från icke-statliga aktörers sida om att verka för ett totalförbud av truppminor.

Maes
Problemet med truppminorna är inte bara ett problem med stater. Långt efter att fred har slutits, och jag hoppas att det någon gång kommer att ske till och med i Angola, kommer det under lång tid finnas fält som man inte kan beträda eftersom de är fulla av minor och en fara för oskyldiga människor.
År 1997 slöts ett avtal om förbud mot truppminor. 149 länder har redan undertecknat det. Många länder har ratificerat det men 52 har inte gjort det och däribland inte de minsta. Ett av de stora problemen är att minorna inte bara läggs ut av reguljära arméer utan även av terroristiska organisationer och rebellrörelser. Av den anledningen är det nödvändigt att även de uppmanas avstå från att använda truppminor.
För en officiell instans som vår är det omöjligt att engagera icke-statliga aktörer i förhandlingarna men det är bra att vi som officiell instans uppmanar de länderna att inte skaffa truppminor och att vi stöder de icke-statliga organisationer som gör insatser för att förmå även terroristorganisationer och rebellrörelser att avstå från att använda truppminor. Jag hänvisar i det sammanhanget till det Genèveupprop som vi fick presenterad här i vårt eget parlament den här veckan.

Cauquil
Herr talman! Jag tror att alla är emot truppminor. I det sammanhanget förvånas jag över att resolutionen vänder sig till andra aktörer än stater. Om truppminor framställs och används så är det med staternas goda minne, och alltså är det deras sak att engagera sig för att minor varken framställs eller används, och jag förstår inte ens rubriken på en sådan resolution! För mig är den enda möjliga tolkningen att parlamentet på det här sättet visar sin lojalitet mot stormakterna och nationalstaterna.

Maaten
Herr talman! Jag skall hålla mig till ämnet. Truppminor dödar, varje dag och i många länder. Truppminor är ett dödligt hot varje dag i tiotals länder. Bara i Kambodja har över 35 000 personer skadats av truppminor och det är de som överlevt. Varje dag plockas minor bort och varje dag läggs nya minor ut.
Avtalet mot truppminor från 1997 har ratificerats av 19 länder och undertecknats av 141 länder. Till de länder som inte har undertecknat hör länder som till exempel Ryssland, Jugoslavien, men även ett land som Finland som använder minor för att skydda gränsen mot Ryssland. Det är naturligtvis billigare. På det sättet kan försvarsbudgeten sänkas. Det kan vi förstå. Om Finland dock kan använda sig av det argumentet, varför kan då inte andra länder göra det också. Jag vill uppmana kommissionen och medlemsstaterna att tvinga de egna och de framtida medlemsstaterna samt de länder som får ekonomiskt stöd från Europeiska unionen, att underteckna avtalet.

Tannock
Herr talman! Jag talar på min kollega Van Ordens vägnar, som inte är här i dag, men som under många år deltagit direkt i arbetet med att komma till rätta med det gissel som antipersonella minor utgör.
De flesta av EU:s medlemsstater har inte längre antipersonella minor i sin vapenarsenal. Dessa vapen förbjöds för fyra år sedan. Det är bara oansvariga militära styrkor som t.ex. de i f.d. Jugoslavien och väpnade grupper utan anknytning till en stat som deltar i inbördeskrig och uppror, som fortsätter att använda dessa hemska vapen.
Definitionsmässigt deltar inte dylika grupper i Ottawakonventionen för förbud av landminor. Genom denna resolution riktar man uppmärksamheten på detta faktum och söker att hitta sätt på vilka dessa grupper kan påverkas. Detta kräver en mycket noggrann bedömning, eftersom vi måste vara mycket försiktiga så att vi inte indirekt uttrycker någon form av erkännande av dessa gruppers, eller deras åtgärders, legitimitet. Vi vill inte avleda EU-resurser från den prioriterade uppgiften när det rör minröjning och hjälp till personer som drabbats av minskador. Vi vill att denna fråga skall uppmärksammas av alla deltagande parter i Ottawakonventionen, som kommer att samlas i Managua i Nicaragua senare under denna månad.

González Álvarez
Herr talman! Europaparlamentets ståndpunkt mot antipersonella minor och för ett totalförbud av dessa har redan uttryckts klart i flera resolutioner. Resultatet från Ottawa beror på det arbete som vissa specialiserade icke-statliga organisationer har genomfört.
Jag anser att Europeiska unionen vid det kommande mötet mellan de länder som har undertecknat konventionen, vilket kommer att äga rum i Managua, bör bidra till att fler länder undertecknar och ratificerar denna konvention. Det finns 52 länder som inte har undertecknat det och många har fortfarande inte ratificerat det. Man bör även bidra till att ökade resurser skjuts till för en total undanröjning av minor, eftersom de minor som fortfarande finns nedgrävda är orsak till att människor dör och stympas i hela världen, och man bör kräva av de inblandade parterna - statliga och icke-statliga parter - att de når en överenskommelse om ett totalförbud av dessa minor.
Herr talman, avslutningsvis anser jag att det är på sin plats att de icke-statliga organisationernas arbete erkänns och att vi stöder dem, eftersom dessa organisationer, vilket det initiativ som har lanserats av den humanitära organisationen "Genèveuppropet" och andra organisationer visar på, kommer att bidra till att ett sådant dödligt och avskyvärt vapen som antipersonella minor försvinner.

Lamy
. (FR) Herr talman! Vad uträttar vi? Jag tror att det är den fråga som är aktuell och som ni vill att vi skall besvara.
Först och främst har vi inrättat ett regelverk för unionen och strax före sommaren antog vi två förordningar om bekämpningen av dessa minor. Detta gör att vi hädanefter förfogar över rättsliga instrument för att genomföra effektiva och samordnade insatser.
Sedan skall vi tillsammans med ordförandeskapet aktivt delta i ett sammanträde mellan de stater som undertecknat Ottawakonventionen. Mötet anordnas i slutet av denna månad i Nicaragua. Vi anser att detta möte är viktigt, eftersom vi naturligtvis kommer att diskutera de utmaningar det innebär att eliminera truppminorna, och utbyta konkreta erfarenheter med alla som påbörjat detta arbete samt utöva påtryckningar på de stater som ännu inte har undertecknat konventionen - något som de flesta av er har önskat.
I våra ögon är målet fortfarande detsamma och vi är fast beslutna att uppnå det genom att genomdriva ett allmänt förbud mot produktion, lagring, förflyttning och användning av truppminor (antipersonella minor).
Det åligger i första hand staterna och regeringarna att förverkliga detta mål och undanröja de miljoner minor som fortfarande måste avlägsnas i konfliktområden världen över och den risk dessa utgör inte bara för människoliv utan även för ekonomiska verksamheter. Förvisso är det så. Tyvärr händer det ibland att även icke-statliga aktörer använder truppminor vid interna konflikter eller konflikter mellan länder och även de bär alltså ett ansvar för lidandet och den förödelse som minorna orsakar för befolkningar och samhällen.
Erfarenheten har visat, och det nämnde ni, att vi måste utforska nya vägar att knyta icke-statliga aktörer till åtgärder för att bekämpa truppminor och få dem att ansluta sig till målet om ett heltäckande förbud mot dessa vapen. I det perspektivet är uppropet i Genève ett lovvärt initiativ, men vi måste försäkra oss om att framtida initiativ av detta slag verkligen överensstämmer med de redan mycket stora ansträngningar som har genomförts av det internationella samfundet.
Som parlamentet vet har den internationella kampanjen för ett förbud mot truppminor antagit formen av en världsomfattande rörelse, som Europeiska unionen allt sedan starten har ställt sig bakom. Denna internationella kampanj har i samarbete med ett antal överenskommelser på statlig och icke-statlig nivå utarbetat normer och handlingsprogram som kompletterar det internationella regelverk som Ottawakonventionen är ett exempel på.
Vi hoppas därför att dessa initiativ skall komplettera detta internationella regelverk och förstärka de åtgärder som genomförs inom staterna och det civila samhället, och vi är beredda att stödja dem.
Vi bör analysera detta Genèveupprop i detalj och uppmuntra dess initiativtagare att nära samordna sina aktiviteter med Ottawakonventionen och med övriga centrala avtal, för att se till att alla styrkor som mobiliseras i detta syfte aldrig någonsin löper risken att splittras, med tanke på utmaningens omfattning. Mycket arbete återstår ännu för att konsolidera de krav och ambitiösa mål som fastställdes i Ottawakonventionen.

Talmannen
Tack så mycket, herr kommissionär!
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 18.30.

Torka i Centralamerika
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande resolutionsförslag:
B5-0547/2001 av Salafranca Sánchez-Neyra och García-Margallo y Marfil för PPE-gruppen;
B5-0562/2001 av Díez González m.fl. för PSE-gruppen,
B5-0569/2001 av Sánchez García och Gasòliba i Böhm för ELDR-gruppen,
B5-0574/2001 av Mayol i Raynal m.fl. för Verts/ALE-gruppen;
B5-0591/2001 av Marset Campos m.fl. för GUE/NGL-gruppen;
B5-0600/2001 av Queiró och Ribeiro e Castro för UEN-gruppen;
om torkan i Centralamerika.

García-Margallo y Marfil
Herr talman! Jag kommer inte att använda den talartid jag har rätt till med att övertyga er, ärade kolleger om de mycket allvarliga konsekvenser som den följd av naturkatastrofer som har inträffat i Centralamerika har lett till.
Jag kommer däremot använda en del av min talartid för att säga att detta har fått konsekvenser på kort sikt. För att fatta mig mycket kort: en och en halv miljon personer svälter i regionen, utan att förglömma de konsekvenser som katastroferna får på lång sikt på den hållbara utvecklingen och klimateffekterna.
Hittills har de europeiska institutionerna reagerat med att försöka mildra konsekvenserna på kort sikt: med nödhjälp och livsmedelssändningar, som knappt har räckt till för att mildra svälten i regionen. Hittills har vi inte varit förmögna att tillgodose behoven eller bristerna på lång sikt.
Syftet med denna resolution är i första hand begära att kommissionen beaktar dessa behov när den utarbetar budgeten för år 2002. Det andra syftet är att kommissionen sätter igång åtgärder som påskyndar och ger drivkraft åt en politik för hållbar utveckling i fråga om utveckling av jordbruket, vilket tjänar till att förebygga torka samt de konsekvenser på lång sikt som jag nämnde tidigare. För det tredje hänvisar jag till punkt 4 som handlar om en samarbetspolitik med regionen på lång sikt, vilket skulle bidra till att råda bot på de behov jag betonade tidigare.

Marset Campos
Herr talman! Sanningen att säga har människorna i denna region av Centralamerika redan lidit nöd alltför länge.
Först var det dödsskvadronerna och ultrahögerregeringarna. Sedan, när man lyckats uppnå demokrati tack vare Europeiska unionens medling kom de korrupta regeringarna, senare inträffade de katastrofer som orsakades av orkanen Mitch, efter detta kom jordbävningarna och nu denna torka, som medför svält, misär och död för hundratusentals personer, vilket redan har kommenterats här.
Europeiska unionen bör skilja sig från mängden och agera solidariskt, men inte bara genom att anta budgetmedel för den nuvarande situationen, utan även inför de kommande åren. Det är nödvändigt att avsätta stora budgetbelopp för att undanröja orsakerna till och konsekvenserna av denna torka.
Det var jag som utarbetade betänkandet om återuppbyggandet efter orkanen Mitch i Centralamerika, och jag har kunnat bekräfta att den korruption som finns i området förhindrar att hjälpen kommer fram direkt till de behövande. Därför rekommenderar vi att det stöd vi bistår med skall sändas på så direkta vägar som möjligt, genom kommuner och demokratiska icke-statliga organisationer.

Díez González
Herr talman, ärade kolleger, herr kommissionär! Vi nås varje dag av fasansfulla bilder av nya tragedier som ödelägger världen: folkgrupper som utplånas, barn som dör av hunger eller sjukdomar, flyktingar utan fristad, invandrare som flackar omkring i världen i sitt sökande efter en möjlighet till ett bättre liv ...
Men det finns tragedier som består även när ingen längre talar om dem, när de förvärras och envist dröjer sig kvar även om nyhetsprogrammen inte längre tar upp dem.
Ett av dessa fall som nu har arkiverats i den rika världens selektiva minne är situationen i Centralamerika och torkans dramatiska effekter som ödelägger området sedan över tre månader tillbaka. Det är mycket olyckligt att detta sker i en region som, vilket redan har sagts, redan är försvagad av ständiga naturkatastrofer, som går längre än politiken, och detta i ett område där de sociala och ekonomiska strukturerna inte har några resurser alls för att klara detta.
El Salvador har fattat beslut om att detta är ett nödläge och så sent som i går förklarade Guatemala att landet officiellt befinner sig i katastrofläge i ett verkligt desperat försök att bekämpa hungersnöden. Torkan har förstört största delen av skörden i regionen och hungern berör nu, vilket också redan har nämnts, miljoner personer. Allt detta i ett område där en mycket hög procentandel av befolkningen lever i fattigdom eller extrem fattigdom.
Inom Förenta nationernas livsmedelsprogram slog man larm för bara en kort tid sedan och tillkännagav att om den nuvarande situationen fortsätter på det här viset, kommer FN endast kunna tillgodose behoven för hälften av den värst drabbade befolkningen under knappt tre månader.
Därför vill jag särskilt fästa uppmärksamhet på rekommendationen i punkt 4. Avsikten med denna och med den i punkt 3 är att involvera våra beslut om utvecklingsbidrag med målet att bekämpa de strukturella problemen. Endast på detta sätt, genom att investera i hållbar utveckling i världens mest utsatta områden, kan vi förebygga och mildra effekterna från naturkatastroferna i den mån det är möjligt, eftersom vi då investerar vårt stöd och våra resurser för att stödja befolkningen och göra den mer motståndskraftig, så att människorna orkar uthärda konsekvenserna av fenomen som inte ens vi, i den rika världen, kan undvika.
Ärade kolleger, det är hög tid att Europa blir mer aktivt, att vi lär människorna att fiska i stället för att dela ut fiskar.

González Álvarez
Herr talman! Jag instämmer i vad mina kolleger har sagt. Vi i delegationen för förbindelserna med Centralamerika och Mexiko besökte El Salvador i juli och vi kunde då se konsekvenserna av jordbävningarna och orkanen Mitch. Faktum är att Europeiska unionen har ett mycket omfattande program för återuppbyggnad av institutioner i detta område, men för närvarande är det följderna av torkan som är värst, vilket de redan varnade oss om när vi var där i juli.
Enligt min åsikt måste vi förbereda två typer av bidrag: omedelbart stöd för att undvika hungern, och ett mer långsiktigt stöd för att arbeta för en hållbar utveckling; IPCC (Intergovernmental Panel on Climate Change) anser nämligen att jordbävningar, översvämningar och torka kommer att bli vanligt förekommande, och detta just i den fattigaste delen av världen, i den del som sämst kan uthärda konsekvenserna av sådana katastrofer. Följaktligen anser jag att Europeiska unionen måste använda båda kanalerna: omedelbara stöd, vilket de bad oss om när vi var där i juli, och mer långsiktiga stöd för att förebygga det som sker för närvarande.
Vi är även oroade över hur stödet distribueras. Distributionen måste kontrolleras mycket noggrant av de av Europeiska unionens tjänsteenheter som befinner sig in situ, för att den skall komma fram till de som verkligen är drabbade. Det finns vissa protester när det gäller den här saken.

Lamy
. (FR) Kommissionen är givetvis väl medveten om den situation som tas upp i resolutionen. Den nuvarande torkan i dessa länder är troligen den värsta sedan den torka som orsakades av El Nino 1997. I dagsläget tycker vi dock att det är överdrivet att jämföra situationen med den efter orkanen Mitch. Kommissionens enheter och företrädarna för länderna i Centralamerika står i fortlöpande kontakt och i likhet med företrädarna för dessa länder, som vi samarbetar med, anser vi att situationen visserligen är klart oroande, men att den i detta skede fortfarande är under kontroll. Det verkar inte heller som om den kommer att hålla i sig särskilt länge, med tanke på att regnet är på väg i de flesta av de områden som drabbats av torkan.
Även om regnet är tillbaka på kort sikt, får det inte hindra oss från att reflektera över de verkliga orsakerna till denna kris. Jag tror att ni alla har nämnt att orsakerna är konjunkturrelaterade, och framför allt strukturella. Det gäller exempelvis de drastiskt minskade intäkterna från basprodukter och särskilt kaffe, att jordbrukspolitiken förmodligen är förlegad och många familjer på landsbygden har allt svårare att få tillgång till produktionselementen, för att inte tala om den fattigdom som tveklöst härjar i alla dessa länder.
När det gäller den kortsiktiga övervakningen, om uttrycket tillåts, har kommissionen och unionen numera ett nätverk med missionskontor som gör det möjligt att bevaka livsmedelssituationen i alla känsliga områden. Ett av dessa kontor ligger i Centralamerika och gör att vi kommer att kunna varskos i realtid och ingripa om så krävs. Problemets kärna, det vill säga de strukturella orsakerna till den osäkra livsmedelsförsörjningen i området, är förstås det verkliga problem som vi måste bemöta på medellång och lång sikt. Det har många av er också nämnt.
Främst i raden av lösningar som vi kan se står landsbygdens utveckling. Det är redan en prioriterad fråga för unionens verksamhet och utvecklingssamarbete i de flesta av de berörda länderna. Vi vill se den förstärkas genom att ansträngningarna samordnas, vare sig det gäller att hjälpa lokala regeringar så att de kan koncentrera sin utvecklingspolitik till detta område - och vi har möjlighet att göra detta - eller stödja projekt som drivs av icke-statliga organisationer och lokala gemenskaper i syfte att diversifiera produktion och distribution av skördarna och skapa familjeinkomster av ett annat slag. Det kan också handla om samordning med andra internationella givare - medlemsstaterna, Bretton Woods-institutionerna - eller om att inrätta program för att minska fattigdomen i de berörda länderna. I likhet med er är vi övertygade om att vi måste hantera akuta situationer på kort sikt, men att problemet går på djupet och att det är de djupliggande orsakerna som måste angripas om vi vill undvika att liknande händelser upprepar sig.

Medina Ortega
Herr talman! Jag vill påtala ett fel i den spanska versionen av resolutionen om de afghanska flyktingarna utanför Australiens kust så att kammarens tjänster skall kunna rätta till detta.
I skäl E fattas det en mening, eftersom det talas om att "tillåta de asylsökande att söka asyl i Australien vid ett tillfälle" och det skall stå "som har kommit till australiensiskt territorium".
Det räcker helt enkelt att anpassa denna text till de övriga versionerna - jag har sett den engelska, franska och tyska versionen. Jag vill påtala detta fel så att kammarens tjänsteenheter rättar till det.

Talmannen
Herr kollega, jag litar fullkomligt på er eftersom jag känner till vilka utomordentliga kunskaper ni har i andra språk. Det kommer säkert att rättas till. Från min högra sida har man redan försäkrat mig om att detta kommer att kompletteras på spanska.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 18.30.

Bergsjordbruk
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0277/2001) av Ebner för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling om situationen efter 25 års tillämpning av gemenskapsbestämmelserna till förmån för jordbruket i bergsområden.

Ebner
Herr talman, ärade kolleger! Initiativbetänkandet om situationen efter 25 års tillämpning av gemenskapsbestämmelserna till förmån för jordbruket i bergsområden står på Europaparlamentets dagordning vid en tidpunkt då internationella året för bergsområden 2002 står för dörren.
Det kommande året planeras därför aktiviteter på internationell, nationell och lokal nivå för att främja en hållbar utveckling av bergsområdena. De viktigaste målen för det här året är att öka medvetenheten och kunskapen om bergsområdenas ekosystem, dynamik och funktioner, att främja och bevara bergsområdenas kulturella arv samt att bevara och hållbart utveckla resurserna i bergsområdenas samhällen så att den nuvarande och framtida befolkningens livskvalitet kan bevaras. Slutligen utgör bergsområdena 30 procent av den totala ytan och 20 procent av den odlade arealen inom Europeiska unionen, och 10 procent av EU:s befolkning bor där.
Jag är övertygad om att Europeiska unionen också borde ta till vara det kommande internationella året för bergsområden för att konkret ta hänsyn till bergsregionernas speciella frågor och erkänna bergsområdena som omistliga livsmiljöer. Livskvaliteten i bergsregionerna måste samtidigt bevaras och skyddas, och den hotande utflyttningen måste stoppas. Detta betänkande är också de facto parlamentets yttrande om bergsåret och skall tjäna som underlag och kravkatalog för kommissionen och rådet.
I det aktuella betänkandet, som praktiskt taget godkändes enhälligt av utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling, pläderar jag i grund och botten för en helhetsstrategi från EU:s sida till förmån för bergsområdena. I det avseendet innehåller betänkandet talrika nya och enligt min åsikt praktiskt inriktade förslag som jag ber er ta med er till den nära förestående omröstningen.
Kommissionen ombeds och uppmanas för det första att redan under innevarande år lägga fram ett meddelande i vilket EU:s åtgärder när det gäller det internationella året för bergsområden presenteras. Jag anser också att det är lämpligt att detta meddelande innehåller ett helhetskoncept för de berörda områdena med avseende på framtiden efter 2006 och på utvidgningen. Detta skulle absolut leda till en översyn av direktiv 268/75 och därpå följande ändringar.
Likväl skulle jag vilja klarlägga att det nödvändiga helhetskonceptet måste tillkomma med hänsyn till subsidiaritetsprincipen. Trots att det ofta finns liknande problem och svårigheter är det nämligen ett faktum att även bergsområden uppvisar skillnader och särskilda egenskaper, och att det därför inte kan finnas någon allmängiltig patentlösning. Gemensamma problem kan bättre bemästras över nationsgränserna.
I mitt betänkande framför jag därför också ett försök till lösning, som tar hänsyn till följande områden: jord- och skogsbruk, kommunikationer, turism, energi- och vattenförsörjning, regional planering, naturskydd (biologisk mångfald) och bevarandet av det gemensamma kulturarvet.
Nu kort över till enskilda krav som ni kan hitta i betänkandet. Jordbruket: Här krävs sammanfattningsvis en utbyggnad av jordbrukspolitikens andra pelare och därmed landsbygdsutvecklingen, varvid man på ett lämpligt sätt måste ta hänsyn till jordbrukets miljö- och landskapsvårdande funktion samt jordbrukets mångfunktionella karaktär.
Sökandet efter gemensamma strategier för problemlösning i form av regionala konventioner, utarbetandet och uppdateringen av kriterier och data om bergsområden, samt finansieringen av verklighetsnära projekt med regional anknytning inom det sjätte ramprogrammet, utbyggnaden av nödvändig basinfrastruktur samt ut- och vidareutbildning, så att befolkningen kan behålla en rimlig informationsnivå, förstärkandet av kommunikationerna i bergsområdena enligt principen om hållbarhet för att naturskyddet, näringslivet och möjligheterna att leva där skall vara tryggade. Detta skall uppfattas så att exempelvis vägar till gårdar och fäbodar måste garanteras, samtidigt som större trafikleder måste följa de allra strängaste kriterier i fråga om miljöhänsyn.
Avslutningsvis, måste sägas att det är nödvändigt med en speciell behandling av bergsområden, inte minst med hänsyn till utvidgningen. Det stundande bergsåret är ett idealiskt tillfälle, ärade herr kommissionär, ärade kolleger, för att konkret ta itu med morgondagens förslag. Ni, ärade damer och herrar, kan genom att rösta ja till mitt betänkande, och framför allt ni herr kommissionär, och kommissionen, genom att genomföra idéerna i detta, lämna ett viktigt bidrag till denna utveckling.

Schierhuber
Herr talman, herr kommissionär, ärade damer och herrar! Till att börja med skulle jag vilja tacka kollega Ebner så hjärtligt för hans initiativbetänkande. Det är ett betänkande som jag kan stödja av hela mitt hjärta. Med tanke på det faktum, som kollega Ebner redan har tagit upp, att cirka 30 procent av EU:s yta består av bergregioner och andelen i vissa medlemsstater, som exempelvis Österrike, till och med uppgår till 50 procent, välkomnar och stöder jag detta initiativbetänkande.
Betydelsen av bergens ekosystem är ett kulturellt arv. Bevarandet av resurserna och en hållbar förvaltning av dessa är mycket viktigt för många regioner i Europa. Skyddet av bergen, skogarna, vattnet, av den ekologiska jämvikten och mångfalden arter måste tematiseras i ett europeiskt helhetskoncept. Många bergskedjor sträcker sig över gränserna. Det finns många problem som kan bemästras bättre och enbart gemensamt över gränserna. Jag skulle i det här sammanhanget vilja betona jord- och skogsbrukets mångfunktionella uppgift i bergsområdena, vilka även är mycket viktiga i en utvidgad union.
Såväl de människor som bor i bergen som de turister som varje år söker ledighet och avkoppling i bergen, uppskattar detta unika natur- och kulturlandskap. Därför måste vi skapa lämpliga incitament så att människorna blir beredda att leva och arbeta där. De ekologiska och socioekonomiska följderna av en utflyttning och avfolkning måste förebyggas. Bergsböndernas hållbara jordbruk producerar inte bara livsmedel av hög kvalitet, utan innebär också en insats för hela mänskligheten.
Förenta nationerna har med rätta utropat år 2002 internationella året för bergsområden. Jag anser att det är viktigt att Europa nu intar en ståndpunkt och att kommissionen så snabbt som möjligt lägger fram ett meddelande som också innehåller en verkligt tydlig definition där kriterier som exempelvis höjd över havet, lutning och förkortad odlingssäsong beaktas, för att verkligen kunna gå in på de olika problemen i hela Europa, och som även föreslår koncept för strategier och stödmekanismer i enlighet med detta.
(Applåder)

Izquierdo Rojo
Herr talman! Ebner-betänkandet ger kommissionen mycket bra riktlinjer att följa nu när den skall utarbeta sitt meddelande inför det internationella året för bergsområden år 2002.
Av betänkandets många och enligt min åsikt mycket värdefulla förslag, skulle jag vilja fästa uppmärksamheten på vissa frågor som i detta stundande firande av bergsjordbrukets silverbröllop förtjänar att få en mycket speciell och ibland ny uppmärksamhet.
Jag menar i första hand den roll som kvinnorna bör tillerkännas i denna nya form av mångfunktionellt jordbruk. I dag krävs det att man behandlar kvinnor på ett nytt sätt som har mycket litet att göra med den föråldrade marginaliseringen av kvinnor i den traditionella gemensamma jordbrukspolitiken. Detta förslag tas upp i punkt 19 i Ebner-betänkandet, men om man vill att det skall göras på ett bra sätt, herr Fischler, är en samordnad behandling nödvändig.
I den nya jordbruksproduktionen i bergsområdena är kvinnorna för närvarande huvudpersoner i många viktiga aspekter, såväl i jordbruket som i turismen, landsbygdsutvecklingen, landsbygdsturismen, den nya tekniken, hantverket, handeln och ekonomin. Herr kommissionär, jag hoppas att ni inser att kvinnorna utgör en enorm potential.
För det andra vill jag fästa uppmärksamhet på förslaget i punkt 22 som även det handlar om ett annat allvarligt problem som finns i dag, nämligen invandringspolitiken. Det föreslås att de bergsområden som är glest befolkade skulle kunna användas för återintegrering av invandrare.
För det tredje, herr kommissionär, anse jag att man bör vidta kompensationsåtgärder för att undvika att bergsområdena får mindre strukturstöd till följd av utvidgningen. Detta måste undvikas, eftersom utvidgningen inte under några omständigheter får inverka negativt på dessa områden.
Slutligen, anser jag att det skulle vara mycket lämpligt att främja de små och medelstora jordbruksföretagen genom att man styr om medel som är avsatta för sysselsättningen.
Herr kommissionär, om ni verkligen vill ge ny drivkraft åt bergsjordbruket hoppas jag att ni beaktar dessa förslag.

Caveri
Herr talman, ärade ledamöter! Jag tackar Ebner så mycket för det arbete han har lagt ned och även för att han har godtagit mina ändringsförslag till texten. Betänkandet talar för sig självt: det är fullständigt och uttömmande och har också förtjänsten att bergsjordbruket sätts in i det större sammanhang som heter bergsområdenas problem. Om vi skall skapa en riktig europeisk politik tror jag att denna aspekt skall uppmärksammas här, med anledning av det internationella bergsåret 2002.
Det är nämligen så, kommissionär Fischler, att det visserligen står om bergsjordbruk i Agenda 2000, men allt blir mer komplicerat när det skall genomföras, till exempel när Italiens regioner utfärdar lagar till bergsområdenas fromma som till exempel handlar om husdjursskötsel eller rent av om redan inträffade naturkatastrofer.
Då omvandlas ert generaldirektorat för jordbruk till ett organ som kontrollerar lagarnas förtjänster och legitimitet och en lång skriftväxling inleds, bestående av små detaljförfrågningar. Det fordras minst sex månader för att få ett definitivt svar och dessa svar präglas ofta av otillgänglighet. Ibland tar man till konkurrensreglerna som alltid tycks missgynna det särpräglade bergsjordbruket.
Detta kan förr eller senare komma att leda till anti-europeiska strömningar, särskilt i unionens alpområden - Schweiz lyckas ägna sig åt bergsfrågorna utan detta kontrollnät. Därför ber vi er, herr kommissionär, att sprida kännedomen om principerna i detta betänkande om jordbruket och att i detta sammanhang påminna om att unionen har undertecknat jordbruksprotokollet i Alpkonventionen.

Graefe zu Baringdorf
Herr talman! Herr Ebner, hjärtliga gratulationer! Ett bra betänkande. Som under lupp blir det inom bergsjordbruket tydligt vad som sker när man försöker att bedriva ett hållbart, lokalt anpassat jordbruk. Men ert betänkande har också en nackdel. Det koncentrerar sig bara på detta utsnitt. Det är intressant att kammaren - eller de som ännu är närvarande, men dessa företräder ju majoriteterna - med majoritet kan komma överens om dessa många goda förslag och varningssignaler. Egentligen gäller det för jordbruket som helhet att vi generellt måste främja ett hållbart jordbruk, men det skulle man inte kunna ena sig om, så det här har en alibifunktion. Det beklagar jag verkligen. Detta skall dock inte förringa nyttan med detta betänkande. Vi kommer naturligtvis att rösta för det. Men vi skulle gärna vilja utvidga denna diskussion till hela jordbruket, för att komma fram till ett lokalt anpassat och hållbart jordbruk.

Patakis
Herr talman! Förutom att betänkandet innehåller de numera generella fromma förhoppningarna ger betoningen av att den nya förordningen skall fungera inom ramarna för Agenda 2000 inget utrymme för optimism när det gäller en förbättring av dagens mödosamma situation för jordbrukarna - vilka till största delen består av små och medelstora odlare - och att deras överlevnad skall säkerställas eftersom inriktningen i Agenda 2000 är känd, nämligen ökad liberalisering av jordbruksproduktionen samt koncentration av jord och produktion till allt färre händer vilket leder till en snabbare ekonomisk och social nedgång i bergsområdena.
Förslaget om att kompensera minskningen av gemenskapsstödet för dessa områden genom att genomföra nationella och regionala åtgärder betyder i praktiken att bergsområdena helt överges av Europeiska unionen och att man försöker överlåta till medlemsstaterna att ge även det ynkliga och ineffektiva stöd som funnits de senaste 25 åren. Detta överlåtande kommer att få mycket negativa konsekvenser för länder såsom Grekland med stora delar bergsområden och en liten statlig budget och kommer att leda till att det blir omöjligt att stödja dessa områden genom nationella anslag. Dessutom innebär ett sådant förslag att en nationalisering införs av finansieringen såvitt gäller den politik som Europeiska unionen utformar, vilket betyder att de fattigaste länderna måste tillämpa gemenskapspolitiken som är emot jordbrukarna, utan kompensationer och stödåtgärder, och betala ur egen ficka.
Därtill visar förslaget om att avvisa ett avskaffande av mjölkkvoterna för bergsområdena, på grund av den minskade konkurrensen och den höga produktionskostnaden, inte bara på den fullständiga frånvaro av sociala kriterier utan också det upprörande hyckleriet i Europeiska unionens förklaringar om miljövänlighet, då unionen vidtar samma begränsande åtgärder för både boskapsuppfödning i bergsområden och den som är industriell, trots att det är känt för alla vilka skillnader som finns mellan dem både när det gäller miljö och folkhälsa. Med hårda nyliberala kriterier och med vinsten och konkurrensen som filosofi döms bergsområdena till nedgång och övergivande.
Av dessa skäl, herr talman, kommer vi att rösta emot betänkandet eftersom vi anser att just de åtgärder som föreslås, genom att de skall verka inom de allmänna ramarna för Agenda 2000 och med den så kallade konkurrensen som filosofi, inte ens kommer att förhindra utan påskynda den ekonomiska nedgången och avfolkningen i bergsområdena med mycket stora ekonomiska, sociala och miljömässiga följder.

Martinez
Herr kommissionär! Utan att ens invänta år 2002 och det internationella året för bergsområden är alla vi här återstående tjugo ledamöter överens om att skydda bergsjordbruket, som uppges utgöra 20 procent av vår areal. Jag kommer själv från ett område där det finns berg och betesvandring för får. Det är verkligen ett idealiskt jordbruk, särskilt för Europeiska kommissionen. Man ägnar sig åt lantbruk, skogsbruk, biologisk mångfald, det är miljövänligt, man bekämpar jorderosion. Man producerar kvalitet, honung, kött, frukt, turism, man betonar livskvalitet, och framför allt är man inte överdrivet produktiv. Man ägnar sig inte åt intensivt jordbruk. Man står inte i vägen för Förenta staterna på världsmarknaden för vete, oljeväxter, animaliskt protein. Bergsjordbruket är i grund och botten mångfunktionalitet men utan stora volymer. Det är den österrikiska modellen, som 2006 års reform av den gemensamma jordbrukspolitiken vill göra till en modell för hela Europa, inklusive slättlandet. I grunden är det en joddlande jordbruksjänta som tillsammans med vår kommissionär Fischler skulle skutta runt bland höstackar, klämtande fårskällor och murmeldjur, mitt på alpängarna, klappande kossor av någon sällsynt ras medan president Bushs Texascowboys skulle ha monopol på köttmarknaden.
Därför säger jag ja till bergsjordbruk i - bergen - men nej till ett europeiskt jordbruk som i WTO:s förhandlingar reduceras till naturreservat med bönder som Mike Moore skulle klä ut till Disneyfigurer, och som skulle ha till uppgift att roa anglosaxiska turister genom att bevara landskapet.

McCartin
Herr talman! Jag vill tacka Ebner för ett mycket omfattande och stimulerande betänkande. Vi kan återkomma till ämnet vid ett senare tillfälle på ett annat sätt och göra en del kostnadsberäkningar och ett snävare, mer omfattande förslag om hur vi kommer att genomföra de ideal som uttrycks i detta betänkande. Vi måste också ta med i beräkningen att vi kommer att få en konflikt. För det första har vi storleken på budgeten och utvidgningen, som också kommer att leda till en ökning av bergsområdena inom Europeiska unionen, samtidigt som vi vägrar att ta fram några resurser för att finansiera de mycket idealistiska förslagen i detta betänkande, som de flesta i denna kammare skulle ansluta sig till.
I vissa delar av Europeiska unionen kör folk bil i två timmar för att komma till jobbet och sedan återigen i två timmar för att komma hem till sin trånga bostad. All samhällsservice är överutnyttjad, samtidigt som vi tar bort samhällsservicen i andra områden. Vägarna överutnyttjas, vi stänger polisstationer, mindre kyrkor och skolor.
Vi i Europeiska unionen får inte göra samma misstag som amerikanerna. Vi bör inte överge stora områden i våra länder, så att människornas verksamhet avstannar alltmer. Dessa bergstrakter kommer inte att vara attraktiva om det inte finns några samhällen, om det inte finns en mångfald av jordbruk och boskap och folk som bor där. De kommer inte att kunna tillhandahålla de turistattraktioner som vi behöver i framtiden.
Om vi låter detta ske, kommer det att bli som i mitt hemland när vi lade ned våra järnvägar för 50 år sedan. Vi kommer att ångra vårt beslut om 40 eller 50 år. Om vi gör så att folk inte kan bo i dessa områden, vilket gör att vi går miste om en levande landsbygd, kommer Europa att bli fattigare, och vi kommer att få ångra detta.
Vi bör kämpa inom ramen för Europeiska unionen, därför att enskilda stater har misslyckats. Jag besökte Skottland i somras, och jag såg i vilken utsträckning högländerna berövats sin befolkning. Förenade kungariket har blivit mycket fattigare på kuppen. Om vi låter detta hända på andra håll, kommer Europa att bli ännu fattigare. Vi bör återkomma till denna fråga senare och lägga fram ordentliga förslag till budgetresurser som vi, i egenskap av union, kan använda för att nå detta mål.

Santini
Herr talman! De siffror som somliga ledamöter har nämnt visar tydligt att någonting som är mer i minoritet än bergsområdena inte finns i denna kammare. Vi utgör bara något mer än 5 procent av invånarna, av de europeiska medborgarna, men som framgår av bland annat Europaparlamentets historia som institution. Under Europeiska unionens femtio år är detta endast tredje gången som ordet "berg" och ett förslag till resolution om bergsområdena nämns i denna kammare. Den första gången var 1983: upphovsmannen var dåvarande ledamoten Colleselli, från Cadore i Norditalien. Den andra gången, femton år senare, var det just undertecknad som fick äran och uppdraget att föra in bergsproblematiken i denna kammare, i och med ett betänkande med titeln "En ny strategi för bergsområdena" som antogs 23 oktober 1998. I mitt betänkande utgick jag ifrån bergsområdena som helhet, med alla deras problem, och drog sedan också där slutsatsen att kärnfrågan var och förblev bergsjordbruket.
Ebner - som jag gratulerar till ett konkret betänkande - för fram denna dimension ännu längre och ger oss nya perspektiv. Jag kan säga att betänkandet utgår just ifrån slutsatsen i det föregående betänkandet för att peka på att det är just jordbrukssektorn som kan bli bergsområdenas räddning, den räddning vi alla här vill ha.
Dock inser vi än en gång att jordbruket inte kan klara sig på egen hand. Det är därför det också i Ebners betänkande dyker upp förslag som gäller levnadsvillkoren i bergsområdena som helhet: frågor om transporter, infrastruktur, turism och ekosystem.
Det finns emellertid ytterligare en faktor som vi måste slå vakt om: det viktigaste inslaget i bergsområdena, herr kommissionär, som är och förblir människan. Medelåldern för jordbrukare i Europa ligger runt 50 år - och det vet ni. I bergsområdena finns det jordbrukare som är över 60 år gamla. Detta är ett dåligt tecken för bergsområdenas framtid.
Förutom att återge dem resurser måste vi återge dem appeal och tillförsikt. Framför allt måste vi vara modiga nog att inse att det finns ett specifikt "bergsjordbruk", herr kommissionär: låt oss göra det med övertygelse så att också bergsområdena kan finnas kvar!

Fischler
Ärade herr talman, ärade ledamöter, ärade damer och herrar! Kommissionen har alltid tillmätt frågan om bergsjordbruket stor betydelse och den har också ett stort intresse av detta. Jag tackar därför utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling och i synnerhet föredraganden, herr Ebner, för initiativet till detta betänkande om situationen efter 25 års tillämpning av gemenskapsbestämmelserna till förmån för jordbruket i bergsområden.
Med utgångspunkt i Santini-betänkandet om en ny strategi för jordbruket i bergsområdena från år 1998 och med tanke på det internationella året för bergsområden kommande år uppmärksammar Ebner-betänkandet eftertryckligen bergsområdenas betydelse för Europeiska unionen. I synnerhet betonas vikten av miljöskydd, nödvändigheten av att bevara attraktiva naturområden, produktionen av kvalitetsprodukter och vikten av att bevara kulturarvet. Dessutom betonas att landsbygdens livskraft inom bergsområdena vida överstiger jordbruksramen och är beroende av en mångfald faktorer.
Denna utgångspunkt visar att vi ägnar oss åt samma frågor. Mångfunktionaliteten utgör också kärnan i den nya politiken för att utveckla landsbygden. Den syftar till att främja ett jordbruk där alla funktioner och tjänster erkänns, alla de funktioner som jordbrukarna erbjuder vårt samhälle.
Detta är en integrerad beståndsdel i den europeiska jordbruksmodellen, och jag kan, för att reagera på några av de betänkligheter som yttras i betänkandet, försäkra er om att kommissionen kommer att kämpa för att man tar hänsyn till denna aspekt vid handelsförhandlingarna inom ramen för Världshandelsorganisationen.
Kommissionen uppmanas i betänkandet att med hänsyn till utvidgningen skapa en global strategi för bergsområdena och deras jordbruk, såväl i medlemsstaterna som i kandidatländerna. På denna punkt, det vill jag säga, skiljer sig kommissionens ansats från den i betänkandet. Jag vill påminna er om att den nya utvecklingspolitiken för landsbygden startade först i fjol. I den här nya politiken har vi ställt subsidiariteten i förgrunden och på det viset gjort det möjligt för medlemsstaterna att själva bestämma sina prioriteringar och i sina planer för landsbygdens utveckling eller i sina planeringsdokument för strukturfonderna vidta de åtgärder de tycker verkar vara lämpligast för att bäst utveckla sina regioner och möta de befintliga lokala svårigheterna eller nackdelarna.
Denna decentraliserade ansats, som för övrigt även gäller för Sapard-programmet, gör det möjligt att särskilt väl skräddarsy utvecklingsprogrammen för bergsområdena och även ta hänsyn till de skillnader som finns mellan bergsområdena - exempelvis behöver Pyrenéerna andra koncept än Alperna. Så främjas en hållbar utveckling där hänsyn tas till såväl de socioekonomiska problemen som de miljörelaterade utmaningar som varje område konfronteras med. I stället för att nu återigen fastställa en central väg bör man utförligt med unionens alla institutioner och organ, medlemsstaterna, regionerna, lokala organ, men också med näringslivet och arbetsmarknadens parter, icke-statliga organisationer och även den vetenskapliga världen, diskutera bästa möjliga genomförande av bergsområdespolitiken.
I det här sammanhanget skulle jag vilja peka på att kommissionen den 31 januari i år antog den andra rapporten om ekonomisk och social sammanhållning, som bland annat väcker frågan om ett fastställande av prioriteringar för en balanserad och hållbar utveckling av områden i en utvidgad union, samt frågan om hur det ökade sammanhållningsbehovet skall täckas och som inbjuder till en diskussion om detta. Denna rapport erbjuder många möjligheter att främja regioner som släpar efter i utvecklingshänseende.
Kommissionens bidrag till det internationella året för bergsområden kommer därför framför allt att syfta till att göra våra befintliga stödmekanismer mer kända. Kommissionen kommer under andra halvan av år 2002 att på initiativ av kommissionär Barnier och mig organisera ett seminarium som syftar till att presentera de möjligheter gemenskapspolitiken erbjuder bergsregionerna och propagera för dessa. Ni och alla övriga intresserade kommer också att bjudas in till detta.
Om jag får återkomma till det aktuella betänkandet skulle jag vilja understryka att det med det aktuella rättsliga läget utan tvekan är möjligt att på ett målinriktat sätt stödja jordbruket i bergsområdena, och det genom de utjämningsbetalningar, vilka är och förblir vårt grundläggande stöd till bergsområdena, genom stöd på skogsbruksområdet, genom förädlingsstöd och stöd till marknadsföring eller genom stöd till diversifiering, exempelvis på turistområdet. Jag skulle också vilja erinra om, fru Rojo, att det i föreskrifterna för att skapa landsbygdsutvecklingsprogram föreskrivs att man särskilt måste uppmärksamma program som är speciella för kvinnor och att vart och ett av landsbygdsutvecklingsprogrammen även måste innehålla ett kapitel om hur man särskilt vill hjälpa kvinnorna.
På liknande sätt som för landsbygdsutvecklingen gäller det också för de gemensamma marknadsordningarna. I dessa tas också hänsyn till de särskilda egenskaperna hos det extensiva jordbruket, i synnerhet i bergsområdena, antingen genom specifika åtgärder som är exakt skräddarsydda för dess särdrag - exempelvis extensifieringsbidraget inom nötdjursproduktionen - eller premien för får- och getköttsproduktion, eller genom ett ytterligare spelrum som beviljas medlemsstaterna för att de skall kunna ge ett särskilt stöd till områden som de själva väljer.
Kommissionen kommer i samband med midterm-review att gå in på den särbehandling av jordbrukare i bergsområdena i fråga om mjölkkvoter som föreslås i betänkandet. Slutligen får man när det gäller strukturfonden inte glömma att 95 procent av bergsområdena faller inom mål 1 eller mål 2. Dessa bergsområden kan ta alla våra stödbestämmelser i anspråk, medlemsstaterna kan på ett målinriktat sätt skräddarsy nödvändiga åtgärder efter de aktuella kraven, vare sig det nu handlar om trafik- eller telekommunikationsnät, om grundläggande tjänster för befolkningen eller om stöd till ekonomisk verksamhet. Som ett komplement till detta är i grund och botten nationellt stöd möjligt - det pekade ledamot Caveri på. Men även här gäller att även fortsättningsvis måste anmälningar göras eftersom detta a) ger regionerna en säkerhet om att deras åtgärder också är i enlighet med gemenskapsrätten, och b) eftersom det inte får bli så att det sker en otillåten konkurrens mellan de enskilda regionerna.
Jag kan inte här prata om alla förslag i betänkandet, men jag hoppas att det seminarium som kommissionen organiserar med anledning av det internationella året för bergsområden kommer att ges tillfälle att komma tillbaka till förslagen. I mellantiden kommer kommissionen att inom ramen för sin behörighet och genom att utöva sin initiativrätt mer noggrant granska slutsatserna i betänkandet och fortsätta den dialog som inletts i dag. Jag är säker på att vi därmed kommer att lyckas att ställa bergområdenas särskilda karaktär och bergsområdenas betydelse för Europa ännu mer i förgrunden.
(Applåder)

Talmannen
Tack så mycket, kommissionär Franz Fischler.
Härmed förklaras debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum idag kl. 18.30.

Grundutbildning i utvecklingsländerna
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5­0278/2001) av Kinnock, för utskottet för utveckling och samarbete, om grundutbildning i utvecklingsländerna inom ramen för FN:s generalförsamlings extra session om barn i september 2001 (2001/2030(INI)).

Kinnock
. (EN) Herr talman! Som ni antydde syftar detta betänkande till att man skall fokusera på de verkliga möjligheter som FN:s generalförsamlings extra session om barn - som äger rum senare denna månad - ger detta parlament att koncentrera sig på ett grundläggande sätt på vilket vi kan ta itu med fattigdomen i världen. Det är en möjlighet för oss att inte bara sätta vår prägel på denna fråga, utan också att uppmana till åtgärder.
Låt mig ange målen: obligatorisk och fri utbildning för alla, i syfte att halvera antalet vuxna analfabeter till år 2015, undanröja ojämlikheterna mellan könen inom den grundläggande utbildningen och påbyggnadsutbildningen till år 2005, utöka möjligheterna till utbildning för vuxna och ungdomar samt förbättra kvaliteten på den nuvarande utbildningen.
Vi är ganska trötta på dessa utvecklingsmål som man talar om. De är fastställda och de är oändliga. Vi känner till alla "varför", när det rör dessa utvecklingsfrågor. Det vi från utskottet för utveckling och samarbete frågar oss, är "hur" vi skall kunna uppnå dessa mål. Frågan ligger vid själva kärnpunkten hos den globala strategi som vi, i utskottet, diskuterar när det gäller fattigdom. Det är tydligt att EU spelar en viktig och central roll i sammanhanget. Man gjorde tydliga åtaganden i Dakar i Senegal förra året. Men varken från EU eller från något annat håll kommer det egentligen några praktiskt genomförbara strategier.
Jag har själv arbetat som lärare i 30 år, framför allt på lågstadiet, så jag tycker att det kan vara ganska berättigat att jag känner passionerat för att undersöka skälen till denna kris. En av sex i världen är funktionella analfabeter. 130 miljoner - en av fem - av alla barn får inte någon form av grundskoleutbildning. En tråkig detalj i sammanhanget är att två tredjedelar av dessa är flickor. Deras utbildningssituation är fruktansvärd. Det handlar ofta om barn som försöker att lära sig något sittandes under ett träd, samtidigt som deras lärare inte har tillgång till något undervisningsmaterial, inte ens "svarta tavlan". När vi talar om informationsteknik, talar vi ofta om barn som inte ens hållit i en penna, än mindre suttit framför en dator. I dessa skolor påverkas också utbildningskvaliteten ofta av det faktum att eleverna inte får undervisning på sitt modersmål.
Det finns ett tydligt samband mellan analfabetism och mycket låga inkomster. De genomsnittliga inkomsterna i ett land återspeglar mycket tydligt i vilken utsträckning man har tillgång till utbildning. Det finns även ett direkt samband mellan barnadödlighet och föräldrarnas utbildningsnivå. En ökning av flickors grundläggande utbildning med 10 procent skulle på ett betydande sätt minska spädbarnsdödligheten och dödligheten i barnsäng. Ändå ser vi hur stödet från industriländerna till grundläggande utbildning minskar över hela världen. Det omfattar bara 1 procent av det totala biståndet.
Utvecklingsländerna själva är inte i tillräcklig grad intresserade av utbildningens betydelse. Indien avsätter mindre än 1 procent av BNP till den grundläggande utbildningen. Vad gäller EU hoppas jag att kommissionären håller med om att detta inte är tillräckligt. Jag hoppas inte att ni meddelar att allt detta kommer att införlivas i de befintliga förfarandena. Vi behöver få ett svar från kommissionären om hur vi avser att genomföra målen. Jag skulle vilja höra hur han avser att förbättra samordningen mellan de nationella vägledande programmen för Cotonouavtalet, och om vårt deltagande i styrkommittén som arbetar med afrikanska utbildningsfrågor. Jag känner också till att kommissionen lovat att utarbeta ett meddelande om grundläggande utbildning under det belgiska ordförandeskapet. Jag skulle vilja veta när vi kan förvänta oss att få ta del av detta.
Låt mig bara beröra en eller två frågor. Naturligtvis en prioritering av flickor, och jag misstänker att Junker kommer att tala om det. Sist in, först ut; detta är vad flickorna drabbas av. Flickor har låg social ställning och därför prioriterar man inte deras skolgång. Jag skulle vilja se mycket mera fortbildning i ministerierna i utvecklingsländerna, och konkreta program för att se till att vi får in flickor i skolan. Effekterna av hiv är oerhörda. Det finns miljoner barn som blivit föräldralösa p.g.a. aids i utvecklingsländerna, och i ett land som Zambia finns det fler lärare som smittas av hiv varje år, än man kan utbilda och ge jobb inom skolan. Det är naturligtvis mycket viktigt att vi diskuterar dessa frågor.
Det verkar svårt att kunna uppnå målen. Finns det under rådande omständigheter ett tillräckligt politiskt engagemang för att se till att vi får in alla flickor i skolan senast under 2005? Verkligheten är sådan - och jag hoppas att folk kommer att erkänna detta på ett klart och tydligt sätt vid FN-konferensen nästnästa vecka - att som den nu ser ut, är alla dessa mål ouppnåeliga. Att uppnå målet med allmän grundläggande utbildning verkar oerhört svårt. Jag vill höra från kommissionen hur dess arbete med att söka uppnå dessa mål inbegriper icke-statliga organisationer och det civila samhället och alla de som deltar i den globala utbildningskampanjen. Det är en mycket framgångsrik, aktiv och dynamisk kampanj. Jag hoppas att Europeiska kommissionen har många kontakter med dem, men jag misstänker att så inte är fallet.
Enligt den globala utbildningskampanjen skulle utbildningsmålen kräva 8 miljarder US-dollar per år. Detta motsvarar de globala militära utgifterna under fyra dagar och den internationella valutaspekulationen under nio minuter. Jag tycker därför att om bara engagemanget hade funnits, så hade vi kunnat klara av det. Det är värt priset. De nuvarande orättvisorna som jag har beskrivit är ohållbara och i sanning oförsvarbara.

Ferrer
Herr talman, herr kommissionär! Det är inte mer än rätt att jag börjar mitt inlägg med att å PPE-gruppens vägnar gratulera Kinnock för hennes utmärkta betänkande och för att hon förvarar det så intensivt.
Förslagen i detta betänkande, tillsammans med den resolution vi antog under den föregående sessionen i juli, är enligt min åsikt det bästa bidrag som parlamentet kunde ge till Förenta nationernas generalförsamlings extra session om barn i september, eftersom det olyckligtvis är så att utbildningsfrågan fortfarande är den största olösta frågan i utvecklingssamarbetet och detta trots de högtidliga förklaringar och åtaganden som har antagits vid de olika internationella konferenser där denna fråga har tagits upp.
Siffrorna på miljontals barn som aldrig har gått i skolan, vilket Kinnock mycket väl har påmint oss om, talar för sig själva. Det är allvarligt att så många miljoner barn berövas sin grundläggande rätt till utbildning, men det är ännu allvarligare att miljoner personer på grund av att denna rätt kränks är dömda till fattigdom och underutveckling. Nyckeln till välstånd och utveckling, framför allt när det gäller informationssamhället och den kommunikationsnivå vi har i dag, är nämligen vilken utbildningsnivå befolkningen har tillgång till.
Det står klart att vi beslutsamt måste ta itu utbildningsfrågan i utvecklingsländerna, annars är det inte möjligt att utrota fattigdomen. Vad som i stället kommer att ske är att klyftan mellan de rika och de fattiga länderna ökar. Det faktum att man är medveten om detta har lett till att utbildningen har blivit en central punkt i den globala strategin för att utplåna fattigdomen. I detta sammanhang måste det erkännas att Dakar-konferensen utgjorde ett stort steg framåt för alla, men detta kommer inte att leda någon vart om man inte går från ord till handling i enlighet med de åtaganden som fastställdes i Dakar och antar ett konkret världsomspännande initiativ. Detta initiativ måste inriktas på att utarbeta strategier och mobilisera de resurser som behövs för att snabbt kunna tillhandahålla effektivt stöd för att understödja de ansträngningar som har genomförts på nationellt plan - vilket står i ett av åtagandena från Dakar.
Europeiska unionen har som främsta bidragsgivare och som förkämpe för solidaritet och försvar av de mänskliga rättigheterna på den internationella arenan ett ansvar för att främja dessa strategier och den politik som inriktas på att övervinna de hinder som gör att barn inte kan få en utbildning av god kvalitet. Detta måste göras genom ett nära samarbete med de övriga bidragsgivarna, inklusive Internationella valutafonden och Världsbanken, och genom samarbete med det civila samhället. Europeiska unionen har en politisk och moralisk plikt att avsätta nödvändiga ekonomiska resurser för att uppnå att alla får tillgång till kostnadsfri utbildning till år 2015. Allt detta i linje med de utmärkta förslag som Kinnock-betänkandet innehåller och som återspeglar såväl den praktiskt taget enhälliga uppfattningen i utskottet för utveckling som min grupps uppfattning.
För att uppnå detta mål krävs det dessutom att man brådskande går vidare med att antingen efterskänka eller omstrukturera utvecklingsländernas skulder och avsätta de medel som då lösgörs till utbildningsprogram. Det krävs att man gör utvecklingsländerna ansvariga och att man stimulerar dem med initiativåtgärder om det är nödvändigt, så att de uppfyller de åtaganden som antogs i Dakar och prioriterar utbildningen. Framför allt krävs det att man ökar de finansiella anslagen och att man i linje med de som främjar kampanjen för utbildning för alla, åtminstone avsätter 8 procent av det officiella stödet till utveckling och grundutbildning. För att vi skall kunna vinna slaget mot analfabetismen i världen måste våra resurser stå i förhållande till de stora utmaningar som vi nu står inför.
Avslutningsvis, vill jag säga att detta är den enda möjligheten för att miljoner barn skall kunna göra bruk av den grundläggande rättigheten till utbildning. Om de får utbildning kan de öppna dörren för utvecklingen och en dag bli fria män och kvinnor.

Martínez Martínez
Herr talman! Min kollega Glenys Kinnocks betänkande är ett av dem som vi har följt med största intresse i den socialistiska gruppen.
Texten innehåller siffror som ofta är så skandalösa att de bör lugna våra samveten något eftersom dessa siffror klart och tydligt visar att nästan alla vi som säger att vi anser att utbildning för barn är en viktig faktor för att en utvecklingsprocess skall lyckas motsäger oss själva.
Det finns många förklaringar i vilka grundutbildningen för barn i utvecklingsländerna är ett av de huvudsakliga villkoren för att dessa länder skall kunna börja befria sig från de orättvisor och den rådande eftersläpningen i utvecklingen.
Kinnock tar i sitt betänkande upp det stora antal åtaganden som vid flera olika tillfällen har avtalats i världssamfundet i den här frågan. Det senaste tillfället var världskonferensen om utbildning som ägde rum i Dakar förra året.
Men betänkandet innehåller även en uppräkning av fall där de utvecklade länderna har minskat sina ansträngningar för utbildning och omsorg för barn i utvecklingsländerna i stället för att öka dem. Fall av brist på sammanhang och oansvarighet tas upp och detta kritiseras. Detta gäller särskilt länderna i söder som, förutom mycket få undantag, fortsätter att prioritera andra områden som till exempel militära utgifter framför utbildningen av sina yngsta medborgare, och dessa områden får i de flesta fall större resurser än de som investeras i utbildning.
Den resolution som vi skall rösta om får inte bara bli ett värdelöst dokument som så många andra. En uppmaning till sammanhang och ansvarstagande är en verklig programförklaring och parlamentet måste bidra till att driva fram att detta blir ett mål för Europeiska unionen i utbildningsfrågorna.
Detta betänkande bör dessutom fungera som en referenspunkt för unionens och många europeiska staters agerande, såväl medlemmar i unionen som kandidatländer, vid Förenta nationernas generalförsamlings extra session om barn som kommer att äga rum i New York om några dagar. Där kommer Glenys Kinnock att medverka och hon kommer att tala klartext, eftersom hon har vårt stöd i ryggen.
Dokument som detta är det bästa sättet att göra något åt situationen, med konkreta förslag. Eftersom globaliseringen främst koncentreras på marknaden alstrar detta nämligen ojämlika förhållanden, fattigdom och utestänger utvecklingsländerna på världsnivån, vilket i sin tur leder till att många människor över hela världen starkt tar avstånd från detta.
Avslutningsvis, tackar och gratulerar vi Glenys till hennes arbete, det är viktigt att uppfylla de mål hon tar upp i sin text, och därför är det lämpligt att detta betänkande får så bred spridning som möjligt. Detta kommer att bidra till att övertyga och vägleda många människor och till att öka Europaparlamentets trovärdighet bland Europas medborgare. Det kommer även att bidra till att personer utanför vårt territorium återfår sitt förtroende för oss och börjar hoppas igen.

Van den Bos
Vad lär vi oss av hur undervisningen bedrivs i utvecklingsländerna? Främst att bra grundläggande undervisning absolut inte får den prioritet den förtjänar. Bra gratis undervisning är avgörande för utvecklingen. 900 miljoner människor är fortfarande analfabeter. Målen från Dakar riskerar att inte uppfyllas på långt när. Därför behövs det nya impulser på allra högsta politiska nivå, nämligen från Europa, Amerika och Japan. Det finns ett brådskande behov av genomarbetade strategiska initiativ med en realistisk tidsplan och mer ekonomiska medel. Vägledande program måste utarbetas per land.
Europeiska unionen har hittills ägnat allt för litet uppmärksamhet åt undervisning. Argumentet att andra givare redan gör tillräckligt är absolut påvisbart fel. Orsaken till att utbildningsmöjligheterna hamnat på efterkälken är inte bara givarnas fel. Många utvecklingsländer ger det själva en alldeles för låg prioritet. Det är förskräckligt ledsamt att det i Afrika ges ut dubbelt så mycket pengar på militärutrustning än på undervisning. Om Indien fortsätter ge ut mindre än 1 procent av BNP på skolor så blir det naturligtvis aldrig något av utvecklingen.
Kinnocks betänkande är utmärkt. Det måste mycket riktigt ägnas särskild uppmärksamhet åt flickor, personer som lämnar skolan i förtid och även före detta barnsoldater. Barns grundläggande rättigheter kommer endast att respekteras om vuxna kan dra rätt politisk lärdom av de felaktiga skolerfarenheterna.

Maes
Herr talman! Vi har naturligtvis alldeles för ont om tid att behandla Kinnocks utmärkta betänkande som sig bör. Jag delar hennes skepsis gentemot de stora kongresser där människor med dyra kostymer och stora pro diems träffas för att prata om prioriteter som de sedan genast glömmer, medan de fattigaste ländernas skolbudget sjunker och antalet barn som är dömda till analfabetism fortsätter att stiga. Jag har verkligen intrycket av att ett antal länder handlar på samma sätt som vissa regeringar på 1800-talet: håll dem fattiga och håll dem dumma, då har vi minst bekymmer med dem. Det är egentligen det strategiska skälet som jag söker bakom det tydliga försummandet av grundutbildningen. Grundskolan har även i våra egna budgetar för utvecklingssamarbete haft en alldeles för låg prioritet. Mina kolleger har lyckligtvis redan sagt mycket som är sant. Jag vill därför inskränka mig till ett par förslag i samband med den grundutbildningen i Kinnocks betänkande som är mycket komplett.
Utbildningen skall vara gratis. Barn får inte uteslutas på grund av att de inte kan betala grundutbildningen, annars döms de till ett liv på gatan, till utnyttjande genom barnarbete, och så vidare. Tvärtom, vi borde till och med ge barn från fattiga familjer studiebidrag så att de kan gå i skola, för att förflytta sig alla kilometer, för att betala sin uniform, och så vidare. Även lärarna måste betalas, de måste utbildas och de måste få en lön som gör det möjligt för dem att överleva på ett rimligt sätt, så att de inte behöver lämna barnen åt sitt öde för att brådskande måste ge sig iväg för att tjäna ihop till något ätbart åt sin egen familj. Det är tydligt att det måste till nationella handlingsplaner. Jag förväntar mig mycket mer av de regeringar som är medvetna om problemet men då måste vi också vara beredda att bistå dessa regeringar och öka deras styrkraft. Alltför ofta går vi och sätter oss med våra dyra specialister och våra dyra icke-statliga organisationer medan vi egentligen stöder de torftiga utbildningsmöjligheterna i landet självt alldeles för litet. Det hindrar inte att jag förväntar mig av EU att den nu efter alla vackra ord även övergår till handling.

Junker
Herr talman, mina damer och herrar! Kinnocks betänkande är en stor prestation och måste välkomnas oinskränkt. En stor del av de minst utvecklade länderna finns bland AVS-länderna i det svarta Afrika. Här finns det ett deprimerande utbildningsunderskott som måste beklagas, i synnerhet flickor och kvinnor undanhålls även den enklaste grundutbildning. Men det finns exempel som skapar hopp, och det skulle jag vilja tala om.
Regeringen i Mali, som bekant ett mycket fattigt land i Sahel, har lagt fram ett ambitiöst politiskt program. Här satsar man djärvt på en decentralisering, och här har man tagit itu med en omfattande utbildningsreform. Barnen i Mali, både flickor och pojkar, skall om så är möjligt få en god skolutbildning på sitt regionala eller etniska språk. Det är emellertid lättare sagt än gjort, för här finns det varken utbildade lärare på regionalspråken eller motsvarande läroplaner, för att inte tala om böcker. De förra måste utbildas, de senare måste utarbetas. Det går inte över en natt, och det går inte att genomföra överallt på en gång.
Det räcker med att tänka på de nomadiska befolkningsgrupperna i öken. För dessa måste man hitta speciella skol- och förmedlingsformer, för att bara nämna ett exempel. Detta är en enorm utbildningspolitisk utmaning, som på ett mycket bra sätt stöds av olika givarorganisationer. En viktig hjälp, i synnerhet i glesbefolkade regioner, kan också radion utgöra. I Mali har det i mellantiden, i likhet med i andra utvecklingsländer, etablerats många lokal- och regionalstationer som också enkelt kan användas för decentraliserade utbildningsinsatser med hjälp av centralt producerade kassetter.
I australisk outback är skolundervisning över radion en självklarhet sedan lång tid tillbaka. I Afrika kan väl anpassade elektroniska medier, men även mobila skolor, avsevärt bidra till att undanröja utbildningsunderskottet. Det är en tacksam uppgift för Europeiska unionens utvecklingssamarbete att bidra till sådana metoder.
(Applåder)

Fischler
Mina ärade damer och herrar ledamöter! Kommissionen välkomnar den framlagda resolutionen som lagts fram införs FN:s extra session om barn och gratulerar er, fru Kinnock, till ert mycket omfattande betänkande. Ni betonar i ert betänkande bland annat med rätta nödvändigheten av att akut vidta åtgärder för att genomföra åtgärdsramen från Dakar. Kommissionen har dessutom beslutat att ge utvecklingspolitiken, och i synnerhet områdena utbildning och hälsa, en särskilt hög prioritet år 2002.
Barnens välbefinnande är en grundläggande fråga och ett grundläggande mål. Ett mål som vi särskilt vill uppnå med de socialt inriktade politikområdena, som utbildnings- och hälsopolitiken. De frågor som står i samband med dessa togs upp förra året i rådet och kommissionens förklaring om utvecklingspolitik i Europeiska gemenskapen i samband med fattigdomsbekämpningen. Även i partnerskapsavtalen från Cotonou spelar de en central roll. Kommissionen har också förstärkt stödet på utbildningsområdet och koncentrerat sina åtgärder de senaste åren på grundutbildning och i synnerhet på primärutbildningen.
Därför har gemenskapen förstärkt den generella tilldelningen av medel avsevärt i jämförelse med andra sektorer. Dessutom innehåller de flesta program för att främja primärutbildningen särskilda klausuler till förmån för flickorna, för att motverka könsbetingad diskriminering.
Om de mer specifika diskussioner och rekommendationer som gäller gemenskapen måste följande anmärkning göras: För det första, utbildningssektorn är av avgörande betydelse för strategin för fattigdomsbekämpning, som är det överordnade målet för gemenskapens utbildningspolitik. Kommissionen delar uppfattningen om att tydliga mål måste definieras så att utbildningsaspekter ingår i fattigdomsbekämpningen och att även det civila samhället inkluderas.
Denna ståndpunkt företräds även av kommissionen i förhandlingarna med utvecklingsländerna när det handlar om strategier för fattigdomsbekämpning. För kommissionen är det mycket viktigt att spela en aktiv roll i dessa förhandlingar och främja de internationella utvecklingsmålen.
För det andra, i Dakar gjorde gemenskapen förra året en formellt förpliktelse i vilken den bekräftade visionen av en värld där rätten till utbildning omfattar alla, vilken stöds på den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna och överenskommelsen om barnens rättigheter, enligt vilken utbildning är en mänsklig rättighet. Gemenskapen anslöt sig också till kravet om att "inga länder som på allvar omfattar tanken om utbildning för alla kommer att hindras från att uppnå detta mål på grund av bristande resurser."
Kommissionen delar Europaparlamentets uppfattning om att en bättre samordning och mer överensstämmelse mellan gemenskapsåtgärder och medlemsstaternas verksamhet med hjälp av expertgrupper för utbildningsfrågor, samt en intensifiering av samarbetet med Unesco och sammanslutningen för utbildningsutveckling i Afrika, är avgörande för att öka gemenskapsstödets effektivitet.
I detta syfte bygger kommissionen ut sitt samarbete med Unesco, i synnerhet genom att stödja Unesco i dess uppgift att samordna utbildningen för alla parter. Dessutom deltar kommissionen i den arbetsgrupp som inrättades för att genomföra åtgärdsramen från Dakar. Den främjar vidare målen om utbildning för alla sina förhandlingar om strategierna för AVS-länderna för den nionde Europeiska utvecklingsfonden.
När det gäller den svåra frågan om att inrätta en global fond för grundutbildningen anser inte kommissionen att en sådan förordning är någon framkomlig lösning, detta på grund av kommissionsförfarandet för programplanering och genomförandet av stöd. Kommissionen förkastar dock i grund och botten inte ett sådant globalt initiativ, så som det förutses i åtgärdsramen från Dakar, även om sätten att genomföra detta måste diskuteras utförligt.
För det tredje står frågan om barnens rättigheter i nära samband med könsproblematiken i största allmänhet. Utbildningsmålen för barn och i synnerhet flickor kan inte uppfyllas helt och hållet om kvinnan inte är jämställd i familjen och de olika samhällena. Kommissionen kämpar därför för att ägna utbildningsbehoven för flickor i utvecklingsländerna särskild uppmärksamhet. Den förbereder nu en handlingsplan för jämställdhet mellan könen där hänsyn tas till denna fråga. Dessutom tar man i den hänsyn till könsspecifika frågor också i alla sina egna utbildningsprogram.
(Applåder)

Talmannen
Tack så mycket, kommissionär Franz Fischler.
Härmed förklaras debatten avslutad.
Omröstningen kommer att ske efter detta.

OMRÖSTNING
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är en omröstning av aktuella, brådskande och mycket viktiga frågor.
Betänkande (A5­0277/2001) av Ebner, för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling, om situationen efter 25 års tillämpning av gemenskapsbestämmelserna till förmån för jordbruket i bergsområden (2000/2222(INI))

Fiori
Herr talman! Det finns ett problem i texten under punkt 11 på sidan 10, i den del som handlar om vinodling i bergsområdena. I den italienska texten finns det en motsägelse på tredje raden från slutet där det sägs att det inte skall göras någon åtskillnad mellan anläggningskostnaderna för vingårdar i låglänta områden och i bergsområden. Syftet med utskottets arbete och uppenbarligen med de ändringsförslag som har lagts fram är ju tvärtom att anläggningskostnaderna för vinodlingar på slätterna och i bergsområdena skall jämföras med kostnaderna för vinodlingar i kulliga landskap.

Meijer
. (NL) Ett jordbruk som blir allt mer beroende av världsmarknaden kommer att försöka producera så billigt som möjligt, på bekostnad av arbetets kvalitet, av naturen, av miljön och av djurens välmående. De minst produktiva områdena kommer att överges först. Det är områden som länge varit obebodda, eftersom det behövs större ansträngningar för att försörja sig där. De människor som till sist ändå etablerade sig där, var de som var utstötta från samhället. Ofta var det före detta fångar, etniska minoriteter och förlorarna i krig om de bästa markerna. De minst produktiva områden som förlorarna kom till var inte bara bergsområden utan även lågt belägna "wetlands", alltså gamla träsk och kärr där marken består av torvjord, ett fuktbevarande vegetabiliskt material som krymper och försvinner när det torkar. Lantbrukare i berg och i "wetlands" spelar nu en viktig roll vid naturförvaltning, rekreation och vattenhushållning. I en fri oskyddad marknad är de dömda att försvinna. Då återvänder inte urnaturen till deras arbets- och levnadsområden utan då slår förfallet till. Mekanisering och förstörelse av landskapet för att effektvare kunna bearbeta det är inget godtagbart alternativ. Därför stöder jag gärna de föreslagna stödåtgärderna, men jag invänder mot att de begränsas endast till bergen.

Talmannen
Vi skall be våra tjänstemän att göra en lifting och ta hänsyn till er anmärkning.
(Parlamentet antog resolutionen.)
Betänkande (A5­0278/2001) av Kinnock, för utskottet för utveckling och samarbete, om grundutbildning i utvecklingsländerna, i samband med FN:s generalförsamlings extra session om barn i september 2001 (2001/2030(INI)).
(Parlamentet antog resolutionen.)
RÖSTFÖRKLARINGAR
Betänkande (A5­0277/2001) av Ebner
Betänkande (A5­0278/2001) av Kinnock

Bordes och Cauquil
. (FR) Vi instämmer med betänkandets författare när han kräver att "man bör erbjuda alla barn upp till 15 års ålder obligatorisk och kostnadsfri grundläggande utbildning av god kvalitet". Men till och med i de europeiska länderna, där det existerar lagar om detta, är kostnadsfriheten till stor del teoretisk eftersom den inte omfattar läromedel och skolmaterial, något som drabbar barn från sämre ställda grupper, för att inte tala om de alltför stora klasserna och de bristfälligt utrustade skolorna i arbetarkvarteren.
Dessa problem drabbar länderna i de underutvecklade länderna med så mycket större kraft, även om skolgången är obligatorisk.
I betänkandet hävdas att "en av de effektivaste strategierna för att bryta den onda cirkeln av fattigdom är att lösa utbildningskrisen". Det är att vända upp och ner på verkligheten. Utan att "bryta den onda cirkeln av fattigdom", det vill säga sluta att plundra fattiga länder och suga ut deras arbetande befolkning, kommer även fagert tal med de bästa avsikter att fortsätta vara fagert tal och miljoner barn i de fattiga länderna kommer att förvägras ens ett minimum av utbildning.
Att vi röstar ja innebär att vi enbart under dessa förutsättningar ställer oss bakom de avsikter som uttrycks.

Talmannen
Omröstningsblocket är härmed avslutat.

Avbrytande av sessionen
Talmannen
Härmed förklarar jag Europaparlamentets sammanträde avslutat.
(Sammanträdet avslutades kl. 18.55.)

