Justering av protokollet från föregående sammanträde
Talmannen
Gårdagens protokoll har delats ut.
Finns det några synpunkter?
(Protokollet justerades.)

MacCormick
Herr talman! Jag skulle vilja gå tillbaks till en fråga som jag enligt protokollet tog upp under gårdagens sammanträde. I går kortades frågestunden med frågor till kommissionen av till endast en timme, och under den tiden besvarades endast fem frågor. En av de viktigaste aspekterna av unionens struktur är kommissionärernas ansvar att besvara frågor inför parlamentet, och de frågor som tas upp under frågestunden måste vara relativt detaljerade, och inte bara handla om allmänna ämnen.
Att fortsätta med denna praxis att korta av frågestunden kan få ödesdigra konsekvenser för unionen, eftersom detta medför att mycket få frågor behandlas ordentligt. En möjlighet som har föreslagits mig är att vi åtminstone bör överväga att ha en frågestund en gång per vecka i Bryssel och även i Strasbourg, i syfte att kunna ställa detaljerade frågor till kommissionen om de punkter som våra väljare vill att vi tar upp med kommissionen.
Det gläder mig att se att Provan är här i dag, eftersom frågor av det här slaget faller inom hans ansvarsområde i egenskap av ledamot av parlamentets presidium. Jag vill påpeka för ledamöterna att det är mycket viktigt att vi frågar ut kommissionen på ett effektivt sätt. Det gör vi inte för tillfället.
(Applåder)

Talmannen
Vi antecknar er anmärkning och den kommer att beaktas på lämpligt sätt.
Andrews har ordet för en ordningsfråga.

Andrews
Herr talman! Jag vill ta upp en administrativ förändring som har gjorts i parlamentet, vilket är en nyhet för mig. Tydligen har ett avtal slutits med en ny resebyrå för att ersätta Wagonlit. Alltsedan jag kom till parlamentet år 1984 har Wagonlit gett mycket bra service. Nu har vi en ny resebyrå som kommer in för att ta över, kanske för att gemenskapen skall spara några pund.
Resandet är tillräckligt komplicerat för kammarens ledamöter utan att man skall behöva ta in nya resebyråer, och detta utan att rådfråga ledamöterna. En del av de bästa resebyråer som har bistått parlamentet kommer att försvinna. Vi bör rådfrågas i större utsträckning innan sådana här förändringar vidtas. Jag anser att det är kommissionen som skall fatta det här beslutet, inte parlamentet. I och med detta undergrävs de tjänster som ledamöterna är berättigade till ännu mer. Jag hoppas att talmannen kommer att informera oss om anledningarna till tilldelningen av dessa kontrakt och hur mycket pengar man har sparat på detta. Jag ställer den här frågan i ledamöternas intresse, och inte av något annat skäl.
(Talmannen avbröt talaren.)

Talmannen
Vi antecknar er oro och presidiet skall fundera över frågan.
Fitzsimons har ordet för en ordningsfråga.

Fitzsimons
Herr talman! Jag vill kort ta upp en annan ordningsfråga angående protokollet. En stor del av gårdagens debatt fokuserades på det irländska folkets beslut om Nicefördraget. Som en sakfråga vill jag bara säga att det irländska folket fattade ett demokratiskt beslut som vi alla godtar. Det irländska folket tror på Europeiska unionen och utvidgningen, och kommer att ta itu med de frågorna i sinom tid och på sitt eget sätt.
Den ordningsfråga som jag verkligen vill ta upp är denna: Jag beklagar djupt det faktum att medan Le Pen talade i kammaren viftade French National Front med den irländska flaggan bredvid honom. Jag kan försäkra ledamöterna i kammaren att genom att göra så skymfade French National Front den irländska flaggan och allt den står för.
(Applåder)

Provan
Herr talman! En ordningsfråga. Liksom Andrews är jag bekymrad över det sätt på vilket frågan om resebyrån har hanterats. Jag är inte säker på att administrationen verkligen har tagit upp detta med kvestorskollegiet, vilket är det organ som frågan skall hänvisas till. Det är faktiskt deras uppgift att värna om ledamöternas intressen.
Vad beträffar MacCormick, gläder det mig att se Corbett sitter här eftersom det är utskottet för konstitutionella frågor som nu behandlar det här ärendet, efter det att presidiet beslutade att hänvisa det till dem. Jag anser att han har god kontroll över ärendet.

Bourlanges
Herr talman! Mitt yttrande gäller två olika saker. När det gäller den högst legitima frågan om bristande tid till frågestunden vill jag för det första påpeka att man inte samtidigt kan sträva efter att korta ner sammanträdestiden i Strasbourg och sedan oroa sig över att vi inte har tillräckligt med tid för att behandla problemen och föreslå att vi kompletterar den genom att utöka föredragningslistan i Bryssel.
Enligt fördraget är detta helt tydligt. Sammanträdena i Bryssel skall vara ett komplement till sammanträdena i Strasbourg, och vi kan därför inte förlänga dem så länge vi inte fullt ut utnyttjar den tid som står till vårt förfogande under sammanträdesperioderna. Vi måste påminna om detta, annars kommer organiserandet av sammanträdena verkligen att bli totalt osammanhängande.
Herr talman! Så ett andra litet påpekande, som inte har något att göra med det första. Det hänger samman med det protokoll som ni har justerat med er sedvanliga snabbhet och vanliga talang. Jag ville bara säga att jag lade ner min röst om resolutionen om Göteborg, och inte röstade för. Jag tycker att det kan läggas till protokollet, eftersom jag påpekade det förut.

Talmannen
Tack, herr Bourlanges. Vi kommer att rätta till det ni nyss påmint oss om.
Klamt har ordet för en ordningsfråga.

Klamt
Herr talman! Jag tar mig friheten att uppmärksamma den förvärrade situationen för transporten av ledamöterna i staden Strasbourg. Parlamentets administration föreskriver i kontraktsbestämmelserna att det enbart är fordon utan taxiskyltar som får användas. Det verkar som om detta bryter mot fransk lagstiftning. Det franska inrikesministeriet förklarade dock redan 1998 i en skrivelse att en specialbestämmelse gäller för Strasbourg. Sedan cirka två månader tillbaka kontrolleras och granskas parlamentets chaufförer kontinuerligt av polisen i sammanträdesveckan - så skedde även på måndag vid flygplatsen, med ledamöter i fordonen. När man till och med uppmanar dem att skaffa ytterligare ett fordon för transporten av ledamöterna i sammanträdesveckan - nu talar vi bara om fyra dagar, då tycker jag att gränsen till trakasserier redan har passerats. Därför skulle jag absolut vilja be er, herr talman, att kämpa hos det franska inrikesministeriet så att det blir en hållbar och genomförbar bestämmelse för chaufförerna.
Om det utöver de dåliga flygförbindelserna från och till Strasbourg dessutom blir begränsningar för ledamöterna inom biltransporten, då kommer detta att tillfoga Strasbourg ytterligare avsevärda skador som säte.

Talmannen
Tack så mycket fru Klamt. Vi tar hand om det.
Corbett har ordet för en ordningsfråga.

Corbett
Herr ordförande! Det som Bourlanges just sade om tidsbristen i Strasbourg är något överdrivet. Om ni läser gårdagens protokoll kan ni se att det under punkt 5 står att sammanträdet avbröts klockan 11.30 i väntan på omröstningen och att det återupptogs igen klockan 12.00. Vi hade alltså en halvtimme över. Den tiden hade kunnat användas på ett bättre sätt under det här sammanträdet. Följaktligen är det fullständigt felaktigt att påstå att problemen med frågestunden med frågor till kommissionen berodde på att vi inte hade tillräckligt med tid, eftersom vi inte längre sammanträder på fredagar.

Talmannen
Tack så mycket herr Corbett.

Strukturåtgärder
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande betänkanden:
A5-0195/2001 av Martínez Martínez för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling
1. om förslaget till rådets förordning om ändring, med avseende på strukturåtgärderna av förordning (EEG) nr 3763/91 om införande av särskilda åtgärder för vissa jordbruksprodukter till fördel för de franska utomeuropeiska departementen
(KOM(2000) 774 - C5-0748/2000 - 2000/0307(CNS))
2. om förslaget till rådets förordning om ändring, med avseende på strukturåtgärderna av förordning (EEG) nr 1600/92 om särskilda bestämmelser för Azorerna och Madeira angående vissa jordbruksprodukter
KOM(2000) 774 - C5-0749/2000 - 2000/0308(CNS))
3. om förslaget till rådets förordning om ändring, med avseende på strukturåtgärderna av förordning (EEG) nr 1601/92 om särskilda åtgärder för Kanarieöarna rörande vissa jordbruksprodukter
(KOM(2000) 774 - C5-0750/2000 - 2000/0309(CNS))
A5-0197/2001 av Martínez Martínez för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling
1.över förslaget till rådets förordning om särskilda åtgärder för vissa jordbruksprodukter till förmån för de franska utomeuropeiska departementen
(KOM(2000) 791 - C5-0744/2000 - 2000/0313(CNS))
2. om förslaget till rådets förordning om ändring, med avseende på strukturåtgärderna om särskilda åtgärder för vissa jordbruksprodukter till förmån för Azorerna och Madeira
(KOM(2000) 791 y COM(2001) 156 - C5-0745/2000 - 2000/0314(CNS))
3. om förslaget till rådets förordning om ändring, med avseende på strukturåtgärderna om särskilda åtgärder för vissa jordbruksprodukter till förmån för Kanarieöarna
(KOM(2000) 791 - C5-0746/2000 - 2000/0316(CNS))
4. om förslaget till rådets förordning om ändring, med avseende på strukturåtgärderna om ändring av förordning (EG) nr 1254/1999 om den gemensamma organisationen av marknaden för nötkött
(KOM(2000) 791 - C5-0747/2000 - 2000/0317(CNS))
Utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling
A5-0189/2001 av Poignant för fiskeriutskottet om förslaget till rådets förordning om ändring av förordning (EG) nr 2792/1999 om föreskrifter och villkor för gemenskapens strukturstöd inom fiskerisektorn
(KOM(2000) 774 - C5-0751/2000 - 2000/0310(CNS))
A5-0190/2001 av Fraga Estévez för fiskeriutskottet om förslaget till rådets förordning om undantag från vissa bestämmelser i förordning (EG) nr 2792/1999 om föreskrifter och villkor för gemenskapens strukturstöd inom fiskerisektorn
(KOM(2001) 62 - C5-0077/2001 - 2001/0035(CNS))

Martínez Martínez
. (ES) Herr talman! De två betänkanden jag lägger fram berör sju förordningar, vars revidering vi nu diskuterar. De handlar om Europeiska unionens yttersta randområden, nämligen: Guadeloupe, Martinique, Reunión och Guayana, Frankrike; Azorerna och Madeira, Portugal; samt Kanarieöarna, Spanien.
Orsaker som avlägsen belägenhet och intern och klimatologisk spridning har utgjort betydande hinder för dessas utveckling. De geografiska avstånden och de höga transportkostnaderna vid import och export, samt dessa territoriers begränsade storlek har hindrat att man dragit till sig och fått avkastning på större investeringar.
För att tillkännage gemenskapens skyldighet att solidariskt möta dessa yttersta randområdens behov antog Europeiska unionen mellan 1989 och 1991 ett antal åtgärdsprogram på grund av den avlägsna belägenheten och ökaraktären, de s.k. Posei-programmen. Syftet var att främja en hållbar utveckling och att stärka de produktiva sysselsättningsskapande sektorerna genom att använda strukturfonderna och föreskriva särskilt gynnsamma gemensamma politikområden, i synnerhet för den gemensamma jordbrukspolitiken. På så sätt upprättade man speciella stöd till vissa lokala produktioner, och man förbättrade försörjningen av råmaterial genom en särskild försörjningsordning som innefattades i de respektive Posei-programmen.
De stödåtgärder som gemenskapen fastställt har kombinerats med mycket beaktansvärda ansträngningar i de direkt berörda staterna, dvs. Frankrike, Portugal och Spanien, och i de regionala och lokala förvaltningarna. Därför kan man se märkbara framsteg, även om det fortfarande finns brister som gör att det är nödvändigt att behålla förfarandet, och dessutom förbättra systemen för att nå ännu positivare resultat.
För att nå fortsatta framgångar med att integrera dessa regioner i det europeiska området, och för att klara av fenomen som uppstått den senaste tiden på grund av den ökande globaliseringsprocessen, så är det nödvändigt att förse sig med en solidare rättslig grund och stärka de förordningar som hittills varit gällande.
Det är något vi arbetat på sedan flera månader. Vi har då dessutom kunnat räkna med att fördragen, sedan Amsterdam, i artikel 299 införde erkännandet av de yttersta randområdenas särskilda ställning och åtagandet att stödja dem så att de skall komma över sina svårigheter. Det reformprojekt som lades fram för oss gick i rätt riktning, men förslagen räckte inte till. Till exempel föreslogs inte den nödvändiga ändringen av rättslig grund i syfte att hänvisa till den nya texten i fördragen, som jag nyss nämnde, men de var naturligtvis en bra utgångspunkt för arbetet i vårt utskott för jordbruk och landsbygdens utveckling. Till stor hjälp har också samarbetet med utskottet för regionalpolitik, transport och turism och utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden varit. Det senare just för att uppmuntra ändringen av den rättsliga grunden.
Vi gick dessutom vidare till att lyssna på förvaltningar och sociala sektorer i de territorier vi här talar om. På så sätt kom vi fram till ett antal ändringsförslag som debatterades och antogs i utskottet.
Förutom den nämnda aktualiseringen av den rättsliga grunden finns det ändringsförslag som motsvarar krav som är gemensamma i de olika regionerna, och andra som är specifika för var och en utav dem. Bland de gemensamma bör man nämna möjligheten att dessa regioner skall kunna ha rätt till exportstöd för de produkter som exporteras och som tillverkas med råmaterial som fraktats till öarna med stöd av den särskilda försörjningsordningen, behovet att öka stödet till boskapssektorn och lämpligheten av att stärka de små och medelstora företagen inom jordbruks- och livsmedelsbranschen.
De ändringsförslag som berör viktiga speciella produkter i varje region handlar om de kanariska tomaterna, boskap, mjölkprodukter och sockerindustrin på Azorerna, korgindustrin på Madeira, samt risstödet i några av de franska departementen.
Med dessa ändringsförslag visar vi vår vilja att en gång för alla komma över våra yttersta randområdens problem. Det handlar inte om att ge bidrag till den ekonomiska och sociala eftersläpningen i dessa områden utan om att beslutsamt agera för att för alltid komma till rätta med denna eftersläpning och på så sätt ge dem som lever där livsvillkor och framtidsutsikter som är desamma som de som övriga medborgare i Europeiska unionen har.
Kostnaderna för de förbättringar vi föreslår är i övrigt naturligtvis obetydliga i det stora hela i unionens budget.
Jag avslutar med att tacka för den flit och skicklighet tjänstemännen i vårt utskott för jordbruk och landsbygdens utveckling visat. Jag vill också tacka kommissionen och rådet som följt oss med intresse och förståelse.
Om kammaren, som jag hoppas, antar det som utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling lägger fram för dess bedömning kommer det att vara rådet som bär ansvaret att inte svika våra förväntningar, som också är desamma som de som bor på Kanarieöarna, Madeira, Azorerna, Martinique, Guadeloupe, Reunión och Guayana.
Tänk på att det är i insatser som denna då vi sätter medborgarnas förtroende för Europeiska unionens agerande på spel och i slutändan, vårt projekts trovärdighet.

Poignant
. (FR) Herr talman! Mitt betänkande handlar även om att inom fiskeområdet genomföra artikel 299. 2 i Amsterdamfördraget, som berör de yttersta randområdena. I detta fördrag erkänns dessa regioners särart och de definieras vidare med avseende på nackdelar och svårigheter, vilka sammanhänger med deras avsides läge, ökaraktär, i många fall besvärliga terräng- och klimatförhållanden och i vissa fall ekonomiskt beroende. Sedan fördraget väl undertecknats har det möjliggjort en berättigad anpassning av berörda politikområden, utan att för den skull äventyra gemenskapsrättens samstämmighet.
Inom fiskeområdet berörs sju regioner och tre medlemsstater. Medlemsstaterna är Spanien, Portugal och Frankrike. Regionerna är Azorerna, Madeira, Kanarieöarna, Guadeloupe, Franska Guyana, Martinique och Réunion. Olika undantagsåtgärder är därmed tillåtna både när det gäller fiske och regionalpolitik, eller med andra ord våra strukturfonder.
Det betänkande jag lägger fram är naturligtvis positivt till denna anpassning, men samtidigt har några ändringsförslag lagts fram, som jag helt kort vill redogöra för. Jag har exempelvis lagt fram ett ändringsförslag som har antagits av fiskeriutskottet. Det gäller ändringsförslag 5, som handlar om något mycket viktigt för de som berörs - havsfiskarna - nämligen stödsatserna för det ekonomiska stödet från finansieringsinstrumentet FFU till dessa yttersta randområden. Kommissionen föreslår att gemenskapens stödsatser till dessa områden skall höjas, vilket är bra, upp till högst 85 procent, utom när det gäller förnyelsen av fiskeflottan och moderniseringen av fiskefartygen och pilotprojekt. Här skall samma stödsatser gälla som i den tidigare förordningen och alltså ligga kvar oförändrade.
Mitt ändringsförslag och ändringsförslaget från fiskeriutskottet gäller därför detta "utom". Med utgångspunkt i den rådande situationen för fiskeresurserna och behovet av att skydda dem och det nödvändiga i att bevara en motsvarande kapacitet för fiskeflottan, föreslår kommissionen att gemenskapens stödsats inte skall höjas och andelen privat självfinansiering inte heller minskas, när det gäller moderniseringen och förnyelsen av denna flotta.
Vi menar att denna ståndpunkt inte går i rätt riktning och inte bidrar till fördragets mål om att hjälpa dessa områden att övervinna sin eftersläpning i ekonomiskt hänseende. Därför är det lämpligt att ändra dessa stödsatser för grupp 2, vilket vi också föreslår. Detta skulle få positiva effekter på kustfiskets utveckling, leda till en ökad förädlingsgrad hos fångsterna och motsvara förväntningarna hos de verksamma inom denna bransch. Till detta kommer att den överkapacitet som förvisso råder i moderländerna inte alltid återfinns inom alla de yttersta randområdena. I alla händelser är det långt mer osäkert.
Nämnas bör slutligen att Europaparlamentet understrukit vikten av bättre säkerhet ombord på fartygen. En förnyelse och modernisering av fartygen i de yttersta randområdena är alltså ett viktigt led i arbetet för att tillförsäkra fiskarna goda arbetsförhållanden. Genom detta ändringsförslag föreslås därför att stödsats A motsvarande unionens andel höjs till 50 procent och stödsats C motsvarande övriga nationella eller regionala stöd höjs till 40 procent. Detta sagt om det i min mening avgörande ändringsförslaget till detta betänkande.
Det finns ett andra ändringsförslag, nummer 6 från McKenna. Det vållar däremot inga problem. Enligt förslaget skall betänkandet ange att dessa anpassningar inte får utnyttjas för att främja systemet med bekvämlighetsflagg. Därför måste betänkandet förses med en formulering som fungerar som en sorts rättslig försiktighetsprincip på detta område.
Slutligen har vi ändringsförslag 7 och 8 som berör frågan om icke-retroaktivitet. Frågan kom upp vid fiskeriutskottets sammanträde. Kommissionen har för övrigt inte varit särskilt tydlig. Den har till och med varit tveksam, och man skulle rentav kunna säga att dess svar inte var något svar. Ändringsförslaget står fortfarande på dagordningen, eftersom det åter har lagts fram. Utskottet för regionalpolitik har avgivit ett positivt yttrande, liksom utskottet för jordbruk. Till en början gav fiskeriutskottet inget positivt yttrande, åtminstone inte fullt ut, då man ansåg att denna princip om icke-retroaktivitet är en grundläggande princip i vår gemenskapslagstiftning. Men eftersom övriga båda utskott har avgivit ett positivt yttrande och Europeiska kommissionen inte varit särskilt tydlig föreslår jag att ni röstar för. Om detta skulle visa sig helt omöjligt i rättsligt hänseende så får gemenskapsrätten avgöra saken. Om det finns en möjlighet måste vi ta den, och vi kommer då att ha beslutat till förmån för en mycket god sak.

Fraga Estévez
. (ES) Herr talman! Som jag tror att ni alla redan känner till har förhandlingarna för att förnya fiskeavtalet med Marocko avslutats utan att en förnyelse uppnåtts.
Ni känner säkert också till att förhandlingarna pågått under en extremt lång tid, 15 månader Det har försatt gemenskapsflottan i en situation som är helt utan föregångare, då verksamheten stått still under en sådan period som inte hade förutsetts i gemenskapslagstiftningen. Artikel 16.1 b) i FFU-förordningen medger en tillfällig ersättning till fartyg som varit overksamma om en förnyelse av fiskeavtalen inte skett under 6 månader, med möjlighet till förlängning i ytterligare 6 månader, såvida en omstruktureringsplan läggs fram. Denna tidsfrist och dess förlängning tog slut den 31 december förra året medan vi fortfarande var mitt uppe i förhandlingarna med Marocko.
Kommissionen förstod då att man inte kunde lämna fartygsägare och besättning utan skydd medan nämnda förhandlingar pågick och därför lades den förordning vi i dag diskuterar fram för omröstning. Syftet var att ändra den rättsliga grunden i FFU-förordningen som har två mål. Det ena är att tillåta att nämnda stöd skall kunna förlängas 6 månader till, till den 30 juni i år, och det andra är att tillåta att berörda medlemsstater överskrider 4 procentströskeln i den FFU-budget de kan använda till stöd för den overksamma flottan. På grund av den mycket speciella situationen har fristen naturligtvis till stor del redan överskridits. Det var alltså ett väldigt rimligt förslag.
Då det betänkande vi i dag debatterar nästan var klart avslutade dock rådet i april förhandlingarna. I maj hade kommissionen fortfarande inte lagt fram sitt förslag till åtgärder som skulle beaktas i omstruktureringsplanen. Vi vet att kommissionen hade för avsikt att lägga fram ett förslag till förordning som gick i denna riktning under nästa rådsmöte (fiske) den 18 juni, men av tekniska skäl kommer den inte att kunna antas före den 3 juli, vilket gör att tidsplaneringen blir mycket försenad, eftersom även parlamentet skall rådfrågas.
Fartygsägarna bör också ha möjlighet att grundligt studera de valmöjligheter som erbjuds dem, beroende på vilken slags båt de äger, eftersom valet mellan att skrota, förlägga fartyget vid ett annat fiskevatten eller bilda ett gemensamt företag med en utländsk partner är företagsbeslut man inte kan ta så lättvindigt på.
Å andra sidan måste de arbetstagare som drabbas förmodligen vänta ännu längre eftersom de är beroende av sina företags beslut för att få veta t.ex. om de skall lämna fiskevattnet för att fiska i ett annat, eller om de helt enkelt blir arbetslösa om valet faller på skrotning. Det är uppenbart att dessa beslut inte kan antas före den 30 juni när vi ännu i dag inte känner till de möjligheter de i slutändan kommer att erbjudas.
Därför införde jag vid omröstningen om detta betänkande i utskottet ett ändringsförslag för att ändra datumen i kommissionens förslag och skjuta upp dem från den 30 juni till den 31 december. Fiskeriutskottet var helt införstådd med den situation som var för handen, och med tanke på att utökningen av tidsfristen dessutom inte medför ekonomiska konsekvenser för gemenskapens budget, eftersom ersättningarna kommer att fortsätta att utbetalas av berörda medlemsstaters FFU, beslutade det enhälligt att stödja det ändrade innehållet i betänkandet.
Därför hoppas jag att denna kammare, på grund av de skäl jag uppgett och med fiskeriutskottets klart uttalade stöd, också kan anta den text som i dag läggs fram för omröstning.
Jag skulle inte vilja avsluta utan att lyckönska de två föredragandena, och särskilt vill jag och fiskeriutskottet lyckönska Poignant. Jag försäkrar er att min grupp kommer att stödja ert betänkande och jag vill särskilt betona ändringsförslag 5 i detsamma eftersom jag anser att det passar mycket bättre till artikel 29.4 i förordning (EG) nr 1260/1999, som medger ett maximalt stöd på 50 procent till de små och medelstora företagen i de yttre randområdena.
Vi bör inte glömma att insatserna för att modernisera fartyg brukar vara de som utgör skillnaden mellan ett konkurrenskraftigt företag och ett företag med svårigheter, förutom att säkerställa värdigare arbeten för de anställda. Just därför borde de vara de sista offentliga investeringarna som försvinner eller som upphör att ges bra ekonomiska förutsättningar.

Sánchez García
. (ES) Herr talman, ledamöter, herr kommissionär! Å utskottets för regionalpolitik, transport och turism och också den liberala gruppens vägnar skulle jag vilja framhäva att den fråga som formulerats till parlamentet om den speciella tillämpningen i de yttersta randområdena av gemenskapsbestämmelser på olika områden, som Posei-programmens jordbruks- och strukturåtgärder inom jordbruk och fiske, motsvarar det förfarande som återfinns i den rättsliga grunden i nämnda artikel 299.2 i Romfördraget, efter ändringar i Amsterdam.
För det andra skulle jag ännu en gång vilja påminna om att de flesta av de yttersta randområdena, varibland räknas den skärgård jag själv kommer ifrån, Kanarieöarna, karakteriseras av att de är öar och att de ligger långt från gemenskapens område och de internationella marknadernas källor till försörjning av produkter för konsumtion och förädling.
Å andra sidan vill jag också visa att ur politisk synvinkel kommer dessa förslag vid en intressant tidpunkt, trots att de är sena, med tanke på det nya scenario vi nu står inför på grund av globaliseringen, utvidgningen och nya jordbruksavtal med tredje länder. I dem kan man se intressanta aspekter, som den regionala mångfalden och de socioekonomiska och geografiska egenheterna i de yttersta randområdena. De försöker uppnå målet med den ekonomiska och sociala sammanhållningen, de är balanserade för vart och ett av de berörda områdena och erkänner uttryckligen medborgarnas rättigheter i Europeiska unionen inom den ekonomiska neutralitet som rekommenderas av kommissionen.
I vissa fall har vi lagt till betydande förändringar, som innefattandet av kanariska tomater i stöden i jordbruksprogrammet Poseican, och granskningen av vissa produkter som inledningsvis innefattades i den speciella stödförordningen, samt förbättringarna av stöden till jordbruks- och boskapssektorn i de franska utomeuropeiska områdena, och i Madeira och Azorerna. Allt i en anda av att öka de yttersta randområdenas konkurrenskraft, dessas företag och sysselsättningen, samt skyddet av miljön och erkännandet av jordbrukssektorns strategiska karaktär. Och det viktigaste är den europeiska integrationen, till den grad att vi från och med nu kan tala om en utomeuropeisk dimension i Europeiska unionen.
Därför lyckönskar vi föredragandena för deras arbeten, särskilt Martínez Martínez för hans känslighet, och vi ber ledamöterna och alla de parlamentariska grupperna att de skall stödja dessa betänkanden. Utan tvivel kommer det att ge en större känsla av europeisk integration till berörda medborgare och i vårt fall kan vi, då vi återvänder till öarna, säga "att uppdraget utförts".
Slutligen måste jag tacka de regionala myndigheterna och de berörda staterna: Frankrike, Spanien och Portugal, samt kommissionen och det svenska ordförandeskapet och dess vilja att föra detta paket med förordningar om de yttersta randområdena framåt. Det är ett exempel på solidaritet mellan folken i Europeiska unionen. Personligen vill jag tala om att jag inte kommer att rösta i de förordningar som Martínez Martínez betänkande handlar om och som rör Kanarieöarna eftersom jag har jordbruksintressen på öarna.

Costa Neves
Herr talman, herr kommissionär! Jag stöder Miguel Angel Martínez Martínez betänkanden och anser att det är viktigt att rådet godkänner förslagen däri. Jag vill erinra om några aspekter i budgetutskottets yttrande:
1 - Revideringen av Posei-programmen måste stämma överens med gemenskapens löften att öka stödet till de yttersta randområdena.
2 - Kommissionens förslag reducerar, då det grundar sig på principen om budgetneutralitet, anslagsbeloppet till programmen i förhållande till början av 1990-talet, när de lanserades, vilket är oacceptabelt.
3 - Den pågående revideringen får inte äventyra verksamheten för de jordbrukare som omfattas av de gällande bestämmelserna. Gemenskapens stöd måste ökas och inte minskas.
4 - Nya jordbruks- och miljövårdsåtgärder och åtgärder för utveckling och anpassning av landsbygdsområdena måste införas, och slutligen måste kommissionen lägga fram nya förslag i fall några av åtgärderna visar sig otillräckliga eller går ut före 2006.

Cunha
Herr talman! Förlängningen av de särskilda jordbruksstödprogrammen för de yttersta randområden utgör en nödvändig åtgärd. Då de ligger långt ifrån de stora marknaderna är deras jordbruk, som normalt är småbruk, en viktig grund i deras ekonomi och de skulle inte kunna överleva utan stöd på en alltmer globaliserad marknad. Men kommissionens förslag är bristfälligt och begränsar sig i de flesta fall till att bevara status quo, utan att ta hänsyn till den nya marknadsdynamiken och de allt större svårigheterna för dessa regioner att konkurrera på de internationella marknaderna, efter att Världshandelsorganisationen skapades 1999. Det är i detta sammanhang, och utifrån det otillräckliga förslaget från kommissionen, som jag särskilt vill framhålla Miguel Angel Martínez Martínez roll, vilken har lyckats arbeta med alla sina kolleger i ett gott kompromissinriktat dialogklimat och med ett resultat som klart förbättrar kommissionens förslag.
Jag skulle här vilja understryka några ändringsförslag som föredraganden har tagit upp och som godkänts i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling, framför allt när det gäller de regioner jag främst känner till, Azorerna och Madeira: bidragsberättigande för traditionella vinsorter för omstrukturering av vinodlingar, inklusive röjningsbidrag för dessa sorter; upprätthållande av tillägget till det särskilda bidraget för handjur av nötkreatur avsedda för uppfödning, för att motivera uppfödarna att inte hålla en större mjölkkvot som skall omvandlas till köttproduktion och se till att mervärdet från gödningen inte försvinner ut från regionen i form av export av mycket unga nötkreatur; flexibilitet i bidragen till plantor och blommor utan att det skall vara nödvändigt att genomföra årskontrakt med producentorganisationer, något som skulle vara omöjligt med tanke på den otillräckliga organisationsgraden inom jordbruket i dessa regioner; utvidgning av stödet till saluföring av konsumtionspotatis; ökning av produktions- och bidragsrättigheter för strategisk produktion, såsom am- och dikor, nötkreatur för gödning eller sockerbetsodling; förbättring av det särskilda leveranssystemet inkluderande vissa råvaror som är viktiga för konkurrenskraften för produktion av foderblandningar och således för uppfödningssektorn. Avslutningsvis vill jag säga att parlamentet har utfört sitt arbete med en realistisk ansträngning till dialog mellan ledamöterna och mellan de ansvariga politikerna i Europeiska unionens yttersta randområden. Vi hoppas nu att rådet också utför sitt arbete och godkänner de åtgärder som utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling och detta parlament har godkänt. Enligt denna analys kommer Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokraterna att rösta för detta förslag och jag skulle än en gång för min politiska grupp, vilja ge ett stort tack till föredraganden för hans engagemang och öppenhet i arbetet med detta betänkande.

Fruteau
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Även om Amsterdamfördraget i sin artikel 299. 2 gav de yttersta randområdena fullt erkännande, lät de första större åtgärderna vänta på sig. Det gläder mig därför att vi i dag diskuterar de struktur- och jordbrukspaket som kommissionen föreslår, eftersom de obestridligt syftar till att på ett bättre sätt beakta de verkliga förhållandena i dessa områden. Jag vill för övrigt gratulera de föredragande och då särskilt Martínez Martínez och Poignant till ett utmärkt arbete.
I stort sett kan man anse att kommissionens förslag går i rätt riktning och på ett tillfredsställande sätt uppfyller de lokala behoven. Om man först ser till strukturinsatserna, är det bara att glädja sig över att stödsatserna höjs till 85 procent för de yttersta randområdena som helhet. Detta innebär konkret att man skapar samma möjligheter för befolkningsgrupper som har att hantera i stort sett likartade svårigheter.
När det gäller jordbruksåtgärderna är jag som medborgare från Réunion glad över stödåtgärderna till den traditionella produktionen och framför allt transportstödet för rörsocker, en åtgärd som våra odlare har väntat länge på. Vissa punkter föranleder dock några påpekanden från min sida. Först och främst beklagar jag att det inte uttryckligen anges att åtgärderna skall vara retroaktiva och det gläder mig att flera ändringsförslag från parlamentet med kraft erinrar om hur viktig denna fråga är för samtliga branscher, eftersom vi måste tänka på alla de tusentals producenter som väntar.
Sedan beklagar jag att kommissionen inte på eget initiativ behöll artikel 299. 2 som rättslig grund. I min mening strider detta helt mot den anda som stats- och regeringscheferna har förfäktat. I det sammanhanget gläder det mig att rådet delvis har gottgjort denna försummelse, eftersom en inskränkning av denna artikels räckvidd är detsamma som att ifrågasätta hela grunden för begreppet yttersta randområden.
Avslutningsvis vill jag uttrycka en förhoppning. Jag skulle önska att de reformer som här föreslås slutgiltigt lägger grunden för en ännu mer ambitiös politik för våra områden, så att lika möjligheter och acceptans för våra skillnader blir en realitet för alla unionens medborgare.

McKenna
Herr talman! Jag vill göra ett inlägg om Poignant-betänkandet. I utskottet lade vi fram ett ändringsförslag om det ökande problemet med fiskefartyg som för bekvämlighetsflagg, och det förkastades med mycket knapp marginal. Fler och fler skrupelfria fartygsägare flyttar över sina fartyg till länder som Belize, Honduras eller St. Vincent och Grenada. Det vet mycket väl att dessa länder kommer att se åt andra hållet, vad än fartygen gör, hur de fiskar och vad de fångar. Kommissionär Fischler har träffande beskrivit detta problem som "havens gissel".
För närvarande finns det ingenting som hindrar en europeisk fartygsägare från att utflagga sitt fartyg till ett av dessa länder och genom att göra detta erhåller ägaren ett mycket frikostigt bidrag på en miljon euro eller mer, och han får fortfarande behålla sitt företag. Vi införde ett ändringsförslag i syfte att försöka att stänga till detta stora kryphål genom att använda normer som har antagits av internationella fiskeriförvaltningsorganisationer. Det gläder mig att höra att föredraganden stöder vårt ändringsförslag, eftersom det är skandalöst att detta kryphål fortfarande finns kvar.
Jag kan inte förstå hur någon i denna kammare verkligen skulle kunna stödja att EU-fonder - det vill säga unionens skattebetalares pengar - används till att tillåta att fartygsägare slipper undan kontroller och sedan fiskar i konkurrens med laglydiga fartygsägare. Jag uppmanar alla här i dag att stödja detta ändringsförslag.

Figueiredo
Herr talman, ärade ledamöter, herr kommissionär! De specifika svårigheterna för gemenskapens yttersta randområden är bekanta: avstånd, utspridning och små marknader, vilket innebär högre kostnader, framför allt transportkostnaderna, och som försvårar utvecklingen. Utifrån artikel 299.2 i Amsterdamfördraget, som erkänner dessa regioners särdrag och behovet att vidta lämpliga gemenskapsåtgärder, är det möjligt att vidta åtgärder för att främja en hållbar utveckling och stärka de sysselsättningsskapande produktiva sektorerna, varför det är viktigt att använda denna rättsliga grund, oberoende av hänvisningar till den gemensamma jordbrukspolitiken, strukturfonderna eller annan gemenskapspolitik. Det är i detta sammanhang viktigt att analysera kommissionens förslag som även om de är positiva inte har nått fram till dessa yttersta randområdens behov, såsom jag kunde konstatera direkt på platser som Madeira och Azorerna. Därför är föredraganden Martínez Martínez arbete mycket viktigt och jag gratulerar honom till det betänkande han har utarbetat.
Betänkandet besvarar på ett allmänt sätt de frågor som kommissionen inte har behandlat som sig bör och som är viktiga för dessa regioner. När det gäller det första förslagspaketet, som syftar till en revidering för att öka strukturfondernas interventionsgrad, är det viktigt att göra en större ansträngning genom att något öka gemenskapens medfinansiering, särskilt när det gäller åtgärder inom jordbruks- och miljövården och de offentliga stöden till produktionssektorn, då dessa regioner hör till de fattigaste i Europeiska unionen, och det är nödvändigt att stärka deras strukturer för produktion, omvandling och saluföring.
När det gäller det andra förslagspaketet, som syftar till att revidera stödmekanismerna till jordbruksproduktionen i dessa regioner så att jordbruksstöden ger ett positivt bidrag till jordbrukarnas inkomster och till att sänka konsumentpriserna, är betänkandets nära hundra förslag viktiga, och där är det särskilt värt att, på grund av dess betydelse för de portugisiska yttersta randområdena Azorerna och Madeira, nämna behovet att stärka det specifika stödet till omstrukturering av vinodlingar, produktion och saluföring av potatis samt uppfödningssektorn, och frågan om mjölkkvoterna får inte heller glömmas eller de åtgärder som gör det möjligt att införa sockerraffinaderier på Azorerna och även ett stärkt stöd till te, liksom de specifika ändringsförslagen till Madeiras vin och stödet till korgproduktion. Jag hoppas att kommissionen och rådet godtar förslagen i de betänkanden vi behandlar i denna gemensamma debatt, vilka även inkluderar fiskeriområdet.

Van Dam
Herr talman! Europeiska unionens randområden befinner sig i en sårbar situation. Till följd av de strandade förhandlingarna med Marocko vars beteende var obegripligt ser det ut som en del av fiskeflottan måste saneras.
I kommissionens grönbok uppges att cirka 40 procent av den europeiska fiskeflottan måste skrotas om vi skall kunna fånga fisk i europeiska vatten om tio till tjugo år. Föredraganden Poignant motsätter sig tanken på att även randområden måste minska sin flottkapacitet. Även om jag mycket väl kan förstå hans oro å yrkesgruppens vägnar, är en sådan oro kortsiktig. I framtiden kan vi inte fortsätta att komplettera små fångster med bidrag ur strukturfonden. Någonstans måste flottkapaciteten skäras ned. Vid den nedskärningen av flottan vill jag framföra en idé till kollega Poignant: nämligen sjödagar. Den nederländska flottan har nominellt en för stor kapacitet för landets tilldelade fångstområde. Genom att begränsa antalet dagar som fiskefartygen får vara ute till havs reduceras emellertid den totala flottkapacitetens inverkan på fiskbeståndet. Därmed ligger kapaciteten för den flotta som per dag trafikerar havet inom de normer som har slagits fast. Med en sådan bestämmelse är det möjligt att modernisera flottan och göra den säkrare. Om vi nu inte vill begränsa flottans fångstkapacitet, så kommer naturen att göra det åt oss. Även i perifera områden måste man handskas på ett ansvarsfullt sätt med de rikedomar som havet ger oss.

Lang
Herr talman! Betänkandet om jordbruksprodukter från de utomeuropeiska departementen tycks ibland inte beakta de globaliserings- och frihandelsmekanismer som i övrigt förespråkas av Europeiska unionen. Förutom en del bra förslag, som höjningen av det offentliga stödet till investeringar i jordbruksföretag, stöter betänkandet på svårigheter av format.
För det första WTO och dess uttalade vilja att minska subventionerna och det direkta jordbruksstödet. Således offrar man bananerna från Antillerna och AVS-länderna för att tillfredsställa multinationella amerikanska bolag genom ett schablontullsystem 2006. För det andra Europeiska unionens utvidgning, som kommer att beröva de utomeuropeiska departementen en del av strukturstödet. För det tredje de bilaterala och multilaterala handelsavtalen, som underminerar principen om gemenskapspreferens. För det fjärde skatteharmoniseringen, som äventyrar sjötullarna och de skatteförmåner som det avlägsna läget berättigar till.
Ändå finns det metoder som inte tas upp i betänkandet för att rädda jordbruksproduktionen i de utomeuropeiska departementen. Dessa är att åter tillämpa gemenskapspreferensen, strikt tillämpa skyddsklausulerna, främja kvalitetsproduktion med ursprungsbeteckning, garantera de skatteförmåner som sammanhänger med områdenas ökaraktär och avlägsenhet, ge exportbidrag för förädlade produkter och kontrollera importen för att undvika bedrägerier och smuggling.
Det är bara till detta pris och på dessa villkor som vi kommer att kunna försvara våra traditionella tropiska produkter.

Souchet
Herr talman! Det är glädjande att se att kommissionen ställer sig positiv till medlemsstaternas vilja att införa en flexibel förvaltning av de strukturfonder som kan komma ifråga för de yttersta randområdena, för att beakta områdenas särskilda svårigheter. Höjningen av de befintliga stödtaken för vissa gemenskapsfonder är därför en positiv åtgärd. I gengäld bör vissa restriktioner som kommissionen infört slopas. Således bör den höjda stödsatsen för stöd från FFU ovillkorligen tillämpas på nödvändiga skeppsbyggen. På samma sätt är det viktigt att inte ålägga de yttersta randområdena samma stelbenta regler för medfinansiering som på unionens fastland. Dessa bestämmelser slår mycket hårt, i synnerhet mot myndigheterna i de utomeuropeiska departementen, med hänsyn till deras återkommande budgetmässiga svårigheter. Om regeln om medfinansiering skall kunna behållas måste den förvisso anpassas.
Dessa lättnader framstår som så mycket mer nödvändiga då hoten mot de yttersta randområdenas ekonomi blir allt fler, i synnerhet för de utomeuropeiska departementen. Vissa stöd kan dras in från en dag till en annan, som vi har sett i "banan-konflikten" med Förenta staterna. I och med att den karibiska regionen införlivas i det amerikanska frihandelsområdet runt 2005, kommer de utomeuropeiska departementen att tvingas bemöta en ojämn konkurrens från sina grannländer. Lamyinitiativet "Allt utom vapen" kommer att destabilisera produktionen av ris, socker och bananer. Eftersom denna bestämmelse inte är ömsesidig kommer den att skapa orättvisor. Således måste de utomeuropeiska departementen tullfritt importera varor från angränsande mindre utvecklade länder, samtidigt som detta inte är möjligt i omvänd riktning. AVS-länderna i det karibiska området kan å sin sida förbjuda europeisk export från de utomeuropeiska departementen genom systemet med negativ förteckning. Även om det givetvis inte kommer att vara tillräckligt är det därför absolut nödvändigt att strukturstödet till de yttersta randområdena omfattas av särskilda villkor som gör det möjligt för dessa europeiska territorier att åtminstone delvis kompensera sina strukturella nackdelar och därtill de hot de kommer att överhopas med under de kommande åren.

Varela Suanzes-Carpegna
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! I egenskap av ordförande i detta parlaments fiskeriutskott vill jag göra ett kort inlägg i denna debatt för att framhäva den stora betydelsen strukturåtgärderna har i fiskerisektorn och behovet av flexibilitet för att anpassa dem till konkreta situationer, vilket i dag visar sig i denna debatt.
Jag vill inleda mitt inlägg med att lyckönska alla föredragandena, även de som inte tillhör fiskeriutskottet, som Martínez Martínez, som jag också gratulerar. Jag vill dock i logikens namn koncentrera mig på dem som hör till mitt utskott, Poignant och Fraga, på grund av den stora träffsäkerheten i det arbete de lagt fram vid detta sammanträde, och det stora stöd de uppnått i vårt fiskeriutskott.
När det gäller kollegan Poignants betänkande måste vi gratulera oss till att artikel 299.2 innefattades i fördraget som rättslig grund, och som huvudsaklig utgångspunkt för en ny uppfattning om den verkliga dimensionen i begreppet yttersta randområden, samt för förändringen av taken för stöden. Vårt utskott besökte nyligen ön Reunión på initiativ av vår kollega Margie Sudre och jag tror att vi alla kommit tillbaka övertygade om behovet att med generös solidaritet stödja en lösning på, eller åtminstone mildra, de specifika och svåra problem dessa avlägsna europeiska territorier har.
När det gäller vår kollega Fragas betänkande är vi också tacksamma över den enhälliga solidaritet som uppnåtts i vårt utskott för att till den 31 december i år stödja förlängningen av vissa stöd till en specifik sektor som i så hög grad påverkas av förnyandet av fiskeavtalet med Marocko. Tidsfristerna Europeiska unionen har att anta den specifika planen för dem som drabbas av denna oenighet gör nämnda förlängning oundgänglig, som en nödvändig marginal för att kunna slutföra nämnda plan, utan att förringa den stora påverkan som redan skett.
Jag kan bara hoppas att såväl kommissionen som rådet tar till sig parlamentets enhälliga ståndpunkt.

Miguélez Ramos
Herr talman, kära kolleger! Den europeiska fiskerisektorn genomgår en period av omvälvningar. Det är i själva verket dåliga tider för fisket och som bevis på det diskuterar vi här i dag en förlängning av FFU-stöden till den flotta som fiskade i de kanarisk-sahariska fiskevattnen under den tid en omstruktureringsplan inte satts i verket, vilket detta betänkandes föredraganden, Fraga Estévez, förklarat för oss.
De europeiska kommunikationsmedlen går framåt, eftersom kommissionen har tänkt anslå 142 miljoner euro till nämnda plan. De skall belasta flexibilitetsinstrumentet, men såväl jag som den berörda sektorn hyser alltför många tvivel om detta, tvivel som jag skulle vilja att Fischler klargör för mig.
Begränsar inte flexibilitetsinstrumentet stöden till ett enda budgetår medan den spanska regeringens förslag, som innefattade en period på flera år, skulle vara mycket mer lämpat för att hantera dessa människor som blivit av med det fiskevatten där de enligt tradition fiskat?
Den spanska regeringen redogjorde för sin plan och beräknade den till 540 miljoner euro, 240 för FFU och 300 för ytterligare finansiering. Kan kommissionären förklara för mig varför man inte tillfredsställer dessa anspråk?
Herr kommissionär, skulle ni som var på rådsmötet i Nice kunna berätta om det som avtalades där om omstruktureringen av denna flotta innefattade stöd till ekonomisk pånyttfödelse i de områden som drabbades eller om det helt enkelt begränsade sig till att rikta stöd till skrotning, stöd till fartygsägare och fiskare?
Den drabbade sektorn, som är en stor sektor, har fler frågor än svar om framtiden. Vad kommer t.ex. att hända med FFU-förordningen, som fastställer att de stöd som fartygsägarna erhåller för tillfälliga stillestånd i sin verksamhet inte är förenliga med stöden för skrotning och att de därför om de vill ha stöden för skrotning måste betala tillbaka de stöd de fått för att flottan varit overksam? Inom sektorn vill man veta om denna omstruktureringsplan för flottan skall diskuteras i rådet (fiske) den 18 juni, om stöden skall förlängas på samma sätt till fartygsägare och anställda, som detta betänkande föreslår, eller om det bara kommer att vara för de senare, om ni redan fått de berörda regeringarnas omstruktureringsplaner, den spanska och portugisiska, och när ni, herr kommissionär, skall lägga fram ert förslag till parlamentet och rådet för oss.
Och slutligen om man i kommissionens plan kommer att innefatta fonder för en ekonomisk mångfald i områdena, eftersom det enligt mitt sätt att se det innebär en enkel omfördelning och omorientering av de FFU-medel som redan getts medlemsstaterna. Herr kommissionär, det är detsamma som att klä av en ängel för att klä på en annan.

Sudre
Herr talman, herr kommissionär! De nio förslag till förordningar som i dag föreläggs oss utgör den första vågen av åtgärder som tagits till förmån för de yttersta randområdena, sedan artikel 299. 2 i Amsterdamfördraget trädde i kraft. Även om merparten av de krav som berörda medlemsstater har formulerat ännu inte har behandlats av kommissionen, är dessa nya förslag synnerligen viktiga och banar väg för omfattande anpassningar.
När det gäller strukturåtgärderna är det glädjande att kommissionen föreslår en höjning av stödsatserna för strukturfonderna och höjda stödtak för offentligt stöd till de yttersta randområden, även om målet i realiteten är att ge dessa områden möjlighet att återgå till de stödnivåer som gällde under föregående programplaneringsperiod.
Jag beklagar dock att höjningen av stödsatserna endast omfattar vissa begränsade investeringskategorier. Detta får till följd att räckvidden avsevärt begränsas och i slutändan inte kommer att ge de yttersta randområdena möjlighet att återgå till de förhållanden som rådde under perioden 1994-1999.
När det gäller översynen av de jordbruksdelar som har lagts fram, måste det framhållas att det budgetmässiga utrymmet är ytterst begränsat och innebär en svår belastning för åtgärdernas innehåll och räckvidd. Jag vill erinra om att Poseidons finansieringsram har minskats med 25 procent, från 46 till 35 miljoner euro, i 2001 års budget, samtidigt som de beräknade kostnaderna för att finansiera reformen uppskattades till 55 miljoner euro för 2001.
Utan att gå in i detalj på förslagen, som i stort går i rätt riktning, är det absolut nödvändigt att artikel 299. 2 kvarstår som rättslig grund för denna text och att kontinuiteten i bestämmelserna garanteras för att lindra effekterna av kommissionens förseningar under arbetet med dem och undvika alla avbrott i finansieringen.
När det slutligen gäller förslaget till förordning om FFU, är det viktigt att undantagsstödsatserna för modernisering och förnyelse av fiskeflottan får tillämpas på fartyg på upp till 16 meter. Detta är en fråga av avgörande betydelse för fisket på Réunion. Jag uppmanar er att stödja dessa förslag, liksom de båda ändringar som jag åter har lagt fram.

Casaca
Herr talman! Jag vill gratulera föredragandena Miguel Angel Martínez Martínez och Bernard Poignant till deras utmärkta arbeten. Genom godkännandet av detta regelpaket för anpassningen av gemenskapens nivå av deltagande i strukturfonderna och revideringen av Posei-programmen, sluts en cirkel på lagstiftningsområdet för jordbruket och på strukturell nivå för gemenskapens yttersta randområden. När det gäller Azorerna anser jag att detta regelverk är positivt och fortsätter att närma denna region till de europeiska utvecklingsmodellerna. Jag gratulerar också föredraganden Carmen Fraga Estévez till hennes betänkande. Det är nödvändigt att utvidga och utveckla stödet till fiskarna och till den fiskerinäring som påverkas av att fiskeavtalet med Marocko inte förnyats. Jag vill i detta sammanhang än en gång ta upp det som i dag är det mest dramatiska problemet i Azorernas ekonomi och som också rör Madeiras ekonomi: den brutala minskningen av kvantiteten tonfisk som migrerar från ekvatorialvattnen i Atlanten till Makaronesiens skärgård. Det handlar om en direkt följd av de ökade fiskeriansträngningarna, nämligen genom tiotals notfartyg vars verksamhet Europeiska kommissionen uppmuntrar i Östafrikas vatten, där tonfisken börjar sin migrering till Makaronesiens vatten. Europeiska kommissionen måste genast utvärdera konsekvenserna av sin politik, såväl i Östafrikas vatten, där den tillämpas direkt, som i fiskesamhällena på Azorerna och Madeira och i konservbearbetningen av tonfisk på Azorerna där konsekvenserna märks påtagligt, och förändra politiken för stöd till överexploatering, de industriella metoderna och plundring av fiskeresurserna, för att övergå till ett hållbart fiske och att försvara fiskesamhällena.

Fernández Martín
Herr talman! Posei-programmen föreslogs för mer än 10 år sedan som instrument för utvecklingsstöd för de regioner vi i dag kallar yttersta randområden. I sina tre versioner för franska, spanska och portugisiska områden och departement beviljades, och genomfördes Posei som ett uttryck för rådets och kommissionens politiska vilja att stimulera utvecklingen i dessa områden som hörde till de mest missgynnade i unionen på grund av geografisk avlägsenhet och ökaraktär. Med innefattandet av den nya artikel 299.2 i fördraget har de yttersta randområdena nu en solid rättslig grund, vilket har gjort det möjligt för kommissionen att föreslå dessa nya Posei-program.
I den budget som definieras av den stabilitetspakt som uppnåtts för att möjliggöra den ekonomiska och monetära unionen, håller sig den finansiering som föreslagits av kommissionen strikt till de budgetmässiga neutralitetskriterierna. Och jag kan säga att hela den extra kostnaden i praktiken kompenseras genom de besparingar som tillkommit genom Agenda 2000-reformen. Allt som allt motsvarar kommissionens förslag dess vilja att uppfylla de åtaganden som anförtrotts den under de senaste åren, som t.ex. frågan om boskap och mjölkprodukter på Azorerna eller innefattandet av de kanariska tomaterna för att bara nämna två exempel.
Det återstår naturligtvis några frågor att lösa i den specifika försörjningsordningen för Kanarieöarna. Så är fallet särskilt med några produkter i livsmedelsförädlingsindustrin. Dessa bör lösas inom ramen för de beslut som skall fattas i behörig förvaltningskommitté. Om de ges samma villkor som nu skulle resultatet inte bli tillfredsställande.

Medina Ortega
Herr talman! Eftersom kommissionär Fischler skall ha ett inlägg alldeles strax kan jag kanske be honom att han lyssnar på mig för att förbereda sitt inlägg.
Jag skulle vilja lyckönska er, tacka kommissionen för dess intresse för de yttersta randområdena och uttrycka detta parlaments allmänna tillfredsställelse. Jag vill också tacka och lyckönska Martínez Martínez för hans arbete.
Men framför allt vill jag för Fischler nämna tre eller fyra ändringsförslag som är särskilt viktiga. Jag syftar på förordning (EEG) nr 1601/92, som handlar om särskilda insatser för Kanarieöarna, rent konkret ändringsförslagen 29 och 34 som syftar till att innefatta stöd för allmänna skogar som inte är kommunala, samt ändringsförslag 158 som också handlar om dessa. Jag anser att de spanska myndigheterna begick ett misstag då de inte ansökte om dessa stöd då så var dags och att de bör göra det nu.
Jag syftar också på ändringsförslag 126 och 127 som handlar om skyddet av den lokala industrin på Kanarieöarna och slutligen de ändringsförslag som syftar till att skydda de kanariska tomaterna, som kan komma att få svåra problem i den nya fasen av utarbetandet av en gemenskapspolitik som skall tillämpas i Medelhavsländerna, och också de föreslagna åtgärderna för stöd för vinodling och å andra sidan avskaffande av stöden till import på Kanarieöarna av bordsvin och mjölk i flytande form, som kan konkurrera med kanariska produkter.
Avslutningsvis, tror jag att vi har ett bra förslag från kommissionen och några bra betänkanden från Martínez Martínez. Europaparlamentet bör godkänna dessa förslag, till vilka det i kammaren förvisso inte lämnats in något ändringsförslag. Jag tror att flertalet av ledamöterna anser att den text som antagits i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling är mycket positiv.
Jag hoppas att kommissionen kommer att kunna beakta åtminstone några av de viktigaste ändringsförslagen, som dem jag just uppmärksammat.

Fischler
Herr talman, mina damer och herrar! Jag skulle till att börja med vilka tacka föredraganden, Martínez Martínez, och ledamöterna av utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling, utskottet för regionalpolitik, transport och turism, budgetutskottet och utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden för dessa betänkanden som på ett utförligt och konstruktivt sätt tar itu med den komplexa frågan om de yttersta randområdena.
Låt mig nämna några siffror om nackdelarna för dessa områden. Sex av de sju yttersta randområdena har en genomsnittlig percapitainkomst som ligger mellan 40 och 55 procent av det europeiska genomsnittet vilket därmed hör till den lägsta i unionen. Arbetslöshetssiffrorna i fem av dessa områden hör med 21 till 37 procent av den arbetsföra befolkningen till de högsta i Europeiska unionen.
Det första förslaget handlar om strukturfondens tillåtna nivå. Den högsta tillåtna nivån på fonden har - och det är nytt - för alla yttersta randområdena fastställts vid 85 procent av de ytterligare totalkostnaderna. Den högsta tillåtna nivån av fondmedel vid investeringar i små och medelstora företag har höjts från 35 till 50 procent.
Det andra förslaget handlar om förordningen om landsbygdsutvecklingen i den gemensamma jordbrukspolitikens andra pelare. Den övre gränsen för EUGFJ-andelen vid ytterligare investeringskostnader kommer vid investeringar i jordbruksföretag att höjas från 50 till 75 procent, och på området förädling och marknadsföring från 50 till 65 procent. Förutom detta kommer det även i framtiden att beviljas stöd till skogar och areal som tillhör lokala, regionala och nationella institutioner.
I förslaget planeras dessutom en ökning av vissa finansiella nivåer inom finansinstrumentet för omställningen inom fisket. Alla ytterligare utgifter som förorsakats som en följd av detta kan finansieras av de budgetmedel som beviljats för planeringsperioden 2000-2006.
Jag gläder mig åt att parlamentet i princip stöder kommissionens förslag och att det har blivit en konstruktiv diskussion i de olika utskotten. Jag kan också gå med på en rad ändringsförslag, på villkor att man hittar en lämplig formulering. Till detta hör ökningen av den högsta stödnivån för hela livsmedelsnäringen till 65 procent och 75 procent för små och medelstora företag, såvida investeringarna för sektorer och företag motsvarar vissa målriktlinjer. Dessa återstår att fastställa vid en senare tidpunkt.
För detta krävs det vidare en ökning av miljöåtgärderna inom jordbruket och de tre andra följdåtgärderna till 85 procent, och en fördubbling av de högsta beloppen för miljöåtgärder inom jordbruket, såvida dessa åtgärder gäller de känsliga områdena på Madeira och Azorerna. Jag godtar att dessa åtgärder träder i kraft retroaktivt från den 1 januari 2000. Kommissionen håller dock fast vid sin ståndpunkt när det gäller den rättsliga grunden. Artikel 299.2 skall enbart åberopas för undantag från fördragen eller från allmänna rättsliga principer.
Så till jordbruksdelen av Posei-programmet. Värderingen av stödbestämmelserna på grundval av de tidigare åtgärderna har visat att de tidigare åtgärderna har påverkats positivt både i stort och smått. Gång på gång har det dock framkommit kritik på några punkter. Kommissionens förslag har lagts fram i ljuset av värderingarna och även med kännedom om denna kritik.
Vilka är de viktigaste funderingarna? För det första: Den aktuella ramen för den särskilda försörjningsordningen och de specifika stöden till den lokala jordbruksproduktionen skall förenklas, konsolideras och förbättras. För det andra: De särskilda försörjningsordningarna måste stärkas, för deras mål om att göra produktionskostnaderna i randområdena mer lika dem i den övriga gemenskapen gäller fortfarande. För det tredje har förteckningen över produkter omarbetats och några olika djurfoder har lagts till i förteckningen. För det fjärde vill vi ha mer konkurrens mellan produktionsorterna. Därför inför vi principen om att stödet måste återspegla transportkostnaderna från det europeiska fastlandet. Och slutligen, för det femte, måste de gemensamma organisationerna av marknaderna för mjölk och nötkött anpassas till harmoniseringen av de tre Posei-förordningarna.
I sin inställning till ändringsförslagen måste kommissionen inrikta sig på principen om budgetneutralitet. Denna måste i vilket fall som helst iakttas.
Utgifterna för de tre Posei-programmen kan ändå stiga till 204,4 miljoner fram till år 2005, vid samma fördelning. Förslaget täcks av besparingar. Kommissionen kan därför gå med på ändringsförslag som påverkar budgeten endast om de utjämnas av lika stora besparingar.
Låt mig avsluta med de punkter jag kan gå med på. Jag kan gå med på att den särskilda försörjningsordningen för de franska områdena öppnas upp för produkter från alla tredje länder, alltså inte enbart från utvecklingsländer och andra utomeuropeiska områden, därefter de fasta tidsfristerna för ikraftträdandet av vissa artiklar i Poseidom, för att värna kontinuiteten och möjliggöra handel mellan Azorerna och Madeira med produkter som faller under försörjningsordningen. Under vissa villkor kan omställningen från befintliga vinodlingsarealer med hybridarter fortsättas på Azorerna och Madeira. Främjandet av import av nötkreatur för uppfödning skulle kunna tas med i ett omfattande program för att främja djuruppfödningen på Kanarieöarna. Slutligen bör övergångsreglerna förstärkas, för att garantera kontinuiteten.
Jag kan här inte gå med på att artikel 299.2 används.
Nu helt kort något om fiskebetänkandena. Jag skulle enbart vilja inskränka mig till ändringsförslagen - och de borde ni ju känna till eftersom ni snart röstar om dem. De första båda ändringsförslagen handlar om den rättsliga grunden. Eftersom samma rättsliga grund måste gälla för hela åtgärdspaketet står kommissionen fast vid sitt förslag om att använda artikel 37. Artikel 299 skall man bara åberopa när det handlar om undantag från fördraget. Detta är inte fallet här.
Det tredje ändringsförslaget kan jag godta. Ändringsförslagen 4 och 6 handlar om problem med fisken och med bekvämlighetsflaggning. Detta har uppmärksammats i debatten. Här håller vi med er helt och hållet i frågan. Jag skulle till och med uttryckligen vilja välkomna att parlamentet här har en tydlig ståndpunkt. Vi vill emellertid lösa detta problem mot bakgrund av en ny ändring av förordning 27/92, vilken redan är under utarbetande. De kommande dagarna kommer vi att sända över ett förslag till parlamentet och rådet.
När det gäller det femte ändringsförslaget skulle jag vilja notera att man kan urskilja en bred majoritet i rådet för en kompromisslösning. Denna kompromiss vore som kommissionen ser det godtagbar, eftersom det aktuella flottsegmentet faller under rubriken "småskaligt kustfiske" och negativa effekter måste undvikas. Det småskaliga kustfisket utgör heller ingen fara för bestånden.
I det femte ändringsförslaget föreslår ni att giltighetsområdet också skall sträckas ut till att gälla förnyelse och modernisering av den nämnda flottan och öka både de nationella interventionssatserna och gemenskapens interventionssatser för den totala flottan. Vi kan inte gå med på ert ändringsförslag 5, eftersom vi anser att en överkapitalisering av EU-flottan inte skall främjas ytterligare.
Ändringsförslagen 7 och 8 kan jag godta.
Därmed kort över till Fraga Estévez betänkande. I det diskuterade förslaget handlar det om den första delen av de åtgärder som Europeiska rådet i Nice beställde. Dagens förslag uppfyller en av riktlinjerna från Nice, nämligen att förlänga den hittills gällande stödordningen fram till den 30 juni. Den andra delen av uppdraget från Nice kommer vi också att slutbehandla i kommissionen i juni. I detta förslag till rådsförordning kommer vi att föreslå en rad undantag från FFU-bestämmelserna och föreslå specifika åtgärder för vilka ytterligare medel kan förutses. Eftersom detta förslag inte kommer att passera rådet innan hösten kan vi gå med på ert ändringsförslag, och det att inom ramen för det nuvarande förslaget förlänga stödet till berörda fiskare och till redarna fram till årets slut. Detta anser jag vara rättfärdigat av sociala skäl.
Jag hoppas, trots högljuddheten här, att de som är intresserade av detta har kunna hänga med i min rapport och mitt ställningstagande. Jag tackar för er uppmärksamhet!
(Applåder)

Balfe
Herr talman! Jag har förstått att en fråga om resebyrån togs upp i början av dagens sammanträde och att den nuvarande personalen måste lämna plats för ett nytt företag. Jag skulle vilja klargöra att kvestorerna inte rådfrågades om den här förändringen. De skulle ha rådfrågats och det gavs garantier för att de skulle rådfrågas innan ett anbud tilldelades, men så skedde dock inte. Jag har endast lyckats få tag på Mary Banotti än så länge, men jag kan försäkra er om att vi kommer att ta upp den här frågan.
(Applåder)

Corrie
Herr talman! Detta gäller den punkt ni tog upp efter kommissionär Fischlers inlägg. Jag anser att oväsendet i kammaren är rena skandalen. Jag vet att alla talmän desperat försöker att få slut på det. Jag föreslår ordförandeskapet att de överväger möjligheten att ha en femminutersrast mellan slutet på kommissionärernas inlägg och omröstningen. Vi kan inte fortsätta att tillåta att kommissionärerna behandlas på det här sättet.
(Applåder)

Talmannen
Jag håller fullständigt med er. Något måste göras åt det. Vi föregår med dåligt exempel. Jag vet inte vad människorna på åhörarläktaren tänker om kammaren.

OMRÖSTNING
1.     om förslaget till rådets förordning om ändring, med avseende på strukturåtgärderna, av förordning (EEG) nr 3763/91 om införande av särskilda åtgärder för vissa jordbruksprodukter till fördel för de franska utomeuropeiska departementen (KOM(2000) 774 - C5-0748/2000 - 2000/0307(CNS))

2. om förslaget till rådets förordning om ändring, med avseende på strukturåtgärderna, av förordning (EEG) nr 1600/92 om särskilda bestämmelser för Azorerna och Madeira angående vissa jordbruksprodukter (KOM(2000) 774 - C5-0749/2000 - 2000/0308(CNS))
3. om förslaget till rådets förordning ändring, med avseende på strukturåtgärderna, av förordning (EEG) nr 1601/92 om särskilda åtgärder för Kanarieöarna rörande vissa jordbruksprodukter (KOM(2000) 774 - C5-0750/2000 - 2000/0309(CNS))
(Parlamentet antog de tre lagstiftningsresolutionerna efter på varandra följande omröstningar )
Betänkande (A5-0197/2001) av Miguel Angel Martínez Martínez för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling
1. om förslaget till rådets förordning om särskilda åtgärder för vissa jordbruksprodukter till förmån för de franska utomeuropeiska departementen (KOM(2000) 791 - C5-0744/2000 - 2000/0313(CNS))
2. om förslaget till rådets förordning om särskilda åtgärder för vissa jordbruksprodukter till förmån för Azorerna och Madeira (KOM(2000) 791 och KOM(2001) 156 - C5-0745/2000 - 2000/0314(CNS))

3. om förslaget till rådets förordning om särskilda åtgärder för vissa jordbruksprodukter till förmån för Kanarieöarna (KOM(2000) 791 - C5-0746/2000 - 2000/0316(CNS))
4. om förslaget till rådets förordning om ändring av förordning (EG) nr 1254/1999 om den gemensamma organisationen av marknaden för nötkött (KOM(2000) 791 - C5-0747/2000 - 2000/0317(CNS))
(Parlamentet antog de fyra lagstiftningsresolutionerna efter på varandra följande omröstningar)
Betänkande (A5-0189/2001) av Bernard Poignant för fiskeriutskottet om förslaget till rådets förordning om ändring av förordning (EG) nr 2792/1999 om föreskrifter och villkor för gemenskapens strukturstöd inom fiskerisektorn (KOM(2000) 774 - C5-0751/2000 - 2000/0310(CNS))
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen)
Betänkande (A5-0190/2001) av Carmen Fraga Estévez för fiskeriutskottet om förslaget till rådets förordning om undantag från vissa bestämmelser i förordning (EG) nr 2792/1999 om föreskrifter och villkor för gemenskapens strukturstöd inom fiskerisektorn (KOM(2001) 62 - C5-0077/2001 - 2001/0035(CNS))
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen)
Betänkande (A5-0199/2001) av Gerardo Galeote Quecedo för utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik om kommissionens meddelande om utveckling av tjänsten för yttre representation (KOM(2000) 456 - C5-0629/2000 - 2000/2292(COS))
Galeote Quecedo (PPE-DE). (ES) Herr talman! För detta betänkande gäller Hughes-förfarandet och från budgetutskottet har vi fått veta att det föreligger en tydlig motsättning mellan punkt 3 och 12 som hänvisar till större personalbehov för yttre representation och punkt 28, som härstammar just från budgetutskottet och som understryker att denna ytterligare personal enbart kan motiveras inom gällande budgetram. Därför kommer jag för att tillnärma förslagen från utskottet för utrikesfrågor och budgetutskottet föreslå ett muntligt ändringsförslag som klargör att de budgetbegränsningar som fastställts i avsnitt 28 är att tillämpa på de personalbehov som man begär i punkt 3 och 12, och jag vill föreslå det, som ett undantag, innan omröstningen så att det kan bekräftas att de olika parlamentariska grupperna inte tar avstånd från detta förslag. Det skulle kunna göra det möjligt för den socialdemokratiska gruppen att dra tillbaka begäran om delad omröstning som begärs för punkt 3 och 12.

Talmannen
Tack, det var tydligt och till hjälp.
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen)
Betänkande (A5-0163/2001) av Rolf Linkohr för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi om meddelandet från kommissionen om Europeiska unionens oljeförsörjning (KOM(2000)631 - C5-0739/2000 - 2000/2335(COS))
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen)Talmannen. Härmed förklarar jag omröstningen avslutad.
RÖSTFÖRKLARINGAR
Betänkande (A5-0196/2001) av Hughes

Fatuzzo
Herr talman! I går hade jag som gäst i Europaparlamentet, förutom min hustru och syster, även min mor, Maria Fatuzzo, som följde parlamentets arbete och som sade till mig: "Min son, du avger alldeles för många röstförklaringar. Du borde göra färre!"
(Applåder) Och därför - mamma är alltid mamma - tänker jag i dag bara avge sex röstförklaringar i stället för femton. Den första avser betänkandet från Hughes, som bland annat nämner Galileo Galilei, det namn man gett systemet för satellitnavigering som jag hoppas skall bli till nytta för att följa långtradarna och kontrollera om de respekterar gällande normer vad gäller körtider, normer som beskrivs i detalj i Hughes betänkande.

Talmannen
Tack så mycket, och hälsa er mor från mig.

Kauppi
Herr talman! Jag vill avge en röstförklaring över mitt röstningsbeteende i samband med Hughes betänkande. Jag röstade emot alla utskottets ändringar. Jag anser att dessa inte har något att göra med några som helst av aspekterna på arbetssäkerhet, trafiksäkerhet eller hälsa. Det handlar bara om att försvåra små och medelstora transportföretagares situation. Vi har ju redan förordning 3820/85 om kör- och vilotider som reglerar också små transportföretagares kör- och vilotider. I detta direktiv nämns totalarbetstiden, och jag finner det upprörande att Europaparlamentet reglerar den totalarbetstid en privatföretagare fullgör för sitt eget företag och jag röstade kategoriskt emot alla ändringar.

MacCormick
Herr talman! Under gårdagens debatt fäste en rad talare från avlägset belägna delar av unionen uppmärksamhet på de eventuella allvarliga effekter som denna nya lag kan få på unionens randområden. Hudghton, till exempel, pekade på de problem som uppstår för förare som kommer från Hebriderna till Skottlands fastland och sedan fortsätter. Kauppi gjorde liknande påpekanden om Finland, och andra kolleger tog upp punkter om Portugal.
Under debatten fick vi höra om avsikterna att driva frågan till förlikning och nå en kompromisståndpunkt mellan kommissionen och parlamentet i förlikningen. Jag röstade som jag gjorde i hopp om att parlamentets delegation i förlikningskommittén kommer att ta itu ordenligt med de mycket allvarliga problem som avlägset belägna delar av unionen får när det gäller denna lag.

Bordes, Cauquil och Laguiller
. (FR) Vi har röstat för en minskning av arbetstiden och körtiden för så kallade förare som är egenföretagare, en kategori som fram till nu har utgjort ett sätt att kringgå lagstiftningen inom området.
För övrigt är vi kritiska till att raster inte medräknas i arbetstiden, när föraren inte är i en situation där han eller hon fritt kan förfoga över denna tid.
Det är likaså oacceptabelt att man först påpekar att "om nattarbete utförs får dygnsarbetstiden inte överstiga åtta timmar per 24- timmarsperiod", bara för att genast tillägga att denna arbetstid kan uppgå till tio timmar, om den genomsnittliga arbetstiden på 8 timmar inte överskrids under en längre referensperiod.
Det är oacceptabelt att beräkna den "genomsnittliga" arbetstiden, eftersom den ackumulerade tröttheten en given arbetsdag på mer än åtta 8 timmar inte blir mindre av det månatliga eller årliga genomsnittet, med de risker detta medför för förarens och andra trafikanters säkerhet.

Bushill-Matthews
. (EN) Förenade kungarikets konservativa delegation röstade emot ändringsförslagen i Hughes-betänkandet av de anledningar som jag poängterade i mitt inlägg i debatten.
Emellertid röstade vi för mitt ändringsförslag, nummer 23, där vi kräver en ingående konsekvensanalys skall genomföras och offentliggöras inom tre år från antagandet av detta direktiv. Vi gjorde detta trots kommissionär Palacios rent skandalösa kommentar vid slutet av gårdagens debatt om att hon "naturligtvis inte" kunde godta detta ändringsförslag eftersom det skulle innebära en orimlig administrativ börda!
Ändringsförslagen i Hughes-betänkandet kommer, i det fall de antas av rådet, att medföra ytterligare bördor för egenföretagare och för de små och medelstora företagen. Det är därför särskilt viktigt att effekten på sådana affärsrörelser klart identifieras och noggrant utvärderas på ett tidigt stadium, så att en ytterligare översyn av direktivet kan övervägas.

Figueiredo
skriftlig. (PT) Europeiska kommissionens förslag är oacceptabelt då det utesluter de oberoende förarna, eftersom detta äventyrar viktiga mål i den gemensamma transportpolitiken. Med det system som föreslås skapas förutsättningar för att snedvrida konkurrensen och skadar trafiksäkerhetsmålen, och det bidrar inte till att främja tjänstekvaliteten. Därför är den ståndpunkt som antagits i Hughes betänkande av yttersta vikt, vi har röstat för det även om de förslag vi har ingivit under debatten inte har tagits med helt. Det är viktigt att man, såsom vi förespråkar, tar med de oberoende förarna i det omedelbara tillämpningsområdet för det direktiv som antas, eller att det åtminstone sker så fort som möjligt. Bara på det sättet blir det möjligt att främja vägtrafiksäkerheten och undvika en snedvriden konkurrens.

Krivine och Vachetta
 - (FR) Detta betänkande är ett första steg, visserligen blygsamt, men dock ett första ack så nödvändigt steg för att reglera vägtransportsektorn där en maximal exploatering av både anställda förare och förare som är egenföretagare råder och där det till skillnad mot sjöfartssektorn växer fram ett veritabelt system med "bekvämlighetsflagg". Företagens säte ligger utanför Europeiska unionen och "lastbilsflottor" och "förarbesättningar" står utanför alla arbetsrättsliga normer och avtal.
Europa måste ta steg i riktning mot en förbättring av den befintliga lagstiftningen, främst genom en ändring av förordning 3820/85, och i riktning mot en gemensam anpassning till de mest långtgående landvinningarna för unionens löntagare i fråga om arbetstidens längd och nattarbete. Inga länder och inga företag får undantas från direktivet, inga undantag får beviljas. För att se till att lagstiftningen tillämpas måste unionen skaffa sig nödvändiga mänskliga och finansiella resurser, främst genom att i tillräckligt antal anställa utbildade arbetsinspektörer och -kontrollanter.
För närvarande kan en förares arbetstid uppgå till 60-70 timmar, varav minst 50 timmar vid ratten. Med arbetstid får man nämligen inte bara avse körtid, utan även alla övriga arbetsmoment. Nattarbetet måste minska radikalt - en körtid på
8 timmar är fortfarande alltför hög - med motsvarande kompensation, och bör begränsas till vissa varutransporter. Slutligen måste förare som är egenföretagare omfattas av bestämmelserna på samma sätt som anställda förare.
På grund av dessa framsteg har vi röstat ja till betänkandet.

Markov
. (DE) De grundläggande målen med den aktuella rekommendationen är en ökning av vägtrafiksäkerheten, säkerställandet av en minimistandard för de anställdas hälsa och säkerhet, samt lika konkurrensvillkor med andra transportsätt. Den gemensamma ståndpunkt rådet har antagit tar inte tillräcklig hänsyn till detta, i synnerhet när det gäller:
Inkluderande av förare som är egenföretagare
Personal i trafikföretag etablerade utanför EU:s medlemsstater har inte beaktats
Definitionen av begreppen arbetstid och jour
Definitionen av nattarbete
Med kännedom om att svåra förhandlingar med rådet väntar vid antagandet av rekommendationen, har min grupp ändå röstat för eftersom:
1. Det krävs att de förare som är egenföretagare inkluderas inom två år efter direktivets genomförande, för att lösa problemet med skenbart självständiga företagare, med det därtill hörande motståndet mot inskränkningar i arbetstiden
2. Arbetstiden för de förare som är egenföretagare får inte bara omfatta körtiden, utan även kontroller av fordonet, förvaltningsvillkor, administration osv., eftersom vilotiderna annars blir för få och detta utgör ett hot mot åkarnas hälsa och en minskning av säkerheten inom vägtrafiken, eftersom en mängd svåra olyckor sker till följd av uttröttning
3. Vid definitionen av begreppen jour, nattetid och nattarbete måste sociala aspekter beaktas
4. Allas körtidsbevis skall kunna visas fram, oberoende om de är anställda eller egenföretagare.

Meijer
. (NL) Arbete är fortfarande en handelsvara. För företagare är det intressant att låta arbetstagarna arbeta på tider som för dem innebär lägre kostnader. I fråga om vägtransporter föredrar de att chaufförerna kan sättas in när som helst på dygnet, under hela veckan. Ibland alltså tjugo timmar i sträck, och vid andra tillfällen ett par timmar fem gånger om dagen. På så vis kan de undvika att bli tvungna att anställa fler personer för att dela på uppgifterna. Det får emellertid till följd att människor blir stressade och uttröttade, råkar ut för fler olyckor och knappt har något privatliv. Endast genom en god samverkan mellan myndigheter och fackrörelsen kan vi få ett slut på detta. Nu när vägtransporterna får en alltmer internationell karaktär och billiga östeuropeiska företag med dåliga arbetsvillkor försöker erövra en del av den europeiska marknaden blir det allt nödvändigare med åtgärder. Just i fråga om gränsöverskridande problem finns ett stort behov av åtgärder på europeisk nivå, men under två år har rådet saboterat dessa åtgärder och även nu vill de endast ha en försvagad version. Det är bra att föredraganden vill genomföra huvudlinjer och att han vill vidta åtgärder för att förebygga att stora transportföretag slipper undan sitt ansvar genom att lägga verksamhetsriskerna på oskyddade egna chaufförer.

Sacrédeus
. Som representant för de svenska kristdemokraterna väljer jag att stödja andrahandsbehandlingen gällande arbetstidens förläggning för personer som yrkesmässigt utför mobilt arbete avseende vägtransporter, då detta är viktigt inte minst från trafiksäkerhetssynpunkt.
Jag har dock valt att rösta emot betänkandet på följande punkter: Förslaget att arbetstagaren skall informeras minst ett dygn i förväg, förslaget att tid bredvid förare skall räknas som arbetstid samt förslaget gällande maximalt 8 timmars dygnsarbetstid vid nattkörning. Mitt agerande är baserat på ståndpunkten att man måste hitta en bra balans mellan trafiksäkerhet och rimliga villkor för företagare.
Betänkande (A5-0156/2001) av Skinner

Fatuzzo
Som ni vet, herr talman, så är jag nationalsekreterare för det italienska Pensionärspartiet, och därmed företräder jag pensionärerna. Dessvärre är många, även bland de unga, pensionerade på grund av att de drabbats av olyckor på arbetsplatsen. Jag applåderar därför detta betänkande som har till syfte att rejält minska antalet arbetsplatsolyckor som beror på arbete på hög höjd. Detta är ett gissel som plågar hela världen och framför allt Europa, och i Europa de länder där man arbetar som intensivast, och därför är detta ett exempel på hur viktigt det är att Europeiska unionen ingriper med gemensam lagstiftning när det gäller denna verksamhet som orsakar så många skador och så mycket lidande i vårt Europa.

Malmström, Paulsen och Olle Schmidt
. Vi har, precis som i första behandlingen, avstått från att rösta på Skinners betänkande om minimikrav för säkerhet och hälsa vid arbetstagares användning av arbetsutrustning i arbetet. Detta är ett område på vilket EU inte bör ha så här stort inflytande.
Vi har en positiv grundinställning till Europeiska unionen. Den europeiska integrationen är en möjlighet att nå lösningar på gränsöverskridande problem, såsom miljö, handel, rörlighet över gränserna, mänskliga rättigheter och konflikthantering. Vi tror också på principen om subsidiaritet, att beslut skall fattas så nära den det berör som möjligt. Det är därför vi aktivt driver frågan om en konstitution för Europeiska unionen, där ansvarsfördelningen är tydlig för envar. Det måste stå fullkomligt klart för alla medborgare att EU enbart skall syssla med de frågor man kan bäst - de gränsöverskridande.
Vi är övertygade om att EU inte är den bästa nivån för lagstiftning om hur t.ex. stegar får användas vid arbeten över mark- eller golvplan. De nationella förutsättningarna måste få vara avgörande för hur man skall uppföra byggställningar och utföra arbeten.
För oss är det viktigt att EU i stället koncentrerar sig på ett fåtal områden där man verkligen kan göra nytta. Detta kan inte vara ett sådant område.

Sacrédeus
. Detaljreglering är inte rätta vägen. Följaktligen kan det inte vara EU:s eller Europaparlamentets uppgift att fastställa regelverket för stegars lutning, hur de placeras i förhållande till byggnader eller att de inte får vila på ett glidande underlag. Hur riktigt i sak och vällovligt detta än är kan det inte falla under europeisk politisk kompetens.
Denna gränsdragning måste Europaparlamentet klara genom att visa återhållsamhet med vad man ägnar sig åt och söker beslutskompetens över.
Den rimliga lösningen hade varit ett direktiv enligt vilket medlemsländerna blir skyldiga att vidta lämpliga och tillräckliga åtgärder för att tillförsäkra en viss nivå av säkerhet på arbetsplatsen.
En gemensam marknad bör ha vissa minimiregler och gemensamma mål för att uppnå bättre hälsa och säkerhet på arbetsplatser. Däremot är det förkastligt att på EU-nivå detaljreglera hur dessa mål skall uppnås.
Vi svenska kristdemokrater ser det som en högt prioriterad uppgift att arbeta för en tydligare kompetensfördelning mellan EU och medlemsstaterna. EU:s lagstiftning måste hållas ren från detaljregleringar, och i ny lagstiftning måste hänsyn tas till subsidiaritetsprincipen.
EU-direktiv bör i allt väsentligt syfta till att sätta upp mål, inte till att reglera detaljer och beskriva vägen till målet. Låt medlemsstaterna själva avgöra hur regler och förordningar för arbetstagares hälsa och säkerhet skall utformas för att direktivets målkrav skall uppnås på bästa sätt.
Europaparlamentariker förväntas visserligen, liksom nationella politiker, behärska en rad ämnesområden och förhålla sig till ett brett spektrum av politiska frågor. Regler om stegars förankring och stödsystem kan dock knappast höra till dessa.

Skinner
. (EN) I detta betänkande, som ledde till en gemensam ståndpunkt, främjas minimikrav för säkerhet och hälsa för alla arbetstagare inom Europeiska unionen som deltar i tillfälligt arbete på nivåer över mark- eller golvplan. Det är en lag som både är arbetsgivarvänlig och effektivt riktar uppmärksamheten mot en "säkerhetskultur" och den praxis som behövs för att rädda liv och minska skador.
Den socialistiska gruppen har hela tiden haft syftet att minska alla onödiga bördor för affärsrörelserna och samtidigt främja den mest effektiva och praktiska lösning som kan genomföras genom lagstiftning.
Betänkande (A5-0208/2001) av Sterckx

Ortuondo Larrea
Herr talman! Det är viktigt att vi i dag i Europaparlamentet i första behandlingen har kunnat anta det så kallade Erika II-paketet. Ett namn som påminner oss om det tråkiga fallet med det fartyg som bröts itu i slutet av 1999, för ett och ett halvt år sedan, vilket gav upphov till ett stort oljebälte och betydande konsekvenser för den nordvästra franska kusten och dess marina miljö.
Med detta andra paket har kommissionen tagit fram regler för att upprätta en europeisk sjösäkerhetsbyrå och en fond för ersättning vid skador som uppstår i europeiska vatten på grund av oljeföroreningar, samt att ett gemenskapssystem för uppföljning och information om sjöfarten skapas. För att uppnå det sista kommer fartyg under gemenskapsflagg och övriga som lägger till i unionens hamnar att tvingas vara utrustade såväl med automatiska identifieringssystem, så att kustmyndigheter skall kunna identifiera dem automatiskt, som loggböcker med uppgifter om färden - svarta lådor - som på ett säkert sätt lagrar information om position, rörelse, fysisk status, ledning och kontroll. Allt detta är av grundläggande betydelse för att utröna olycksorsaker och framför allt för att förebygga desamma, i kombination med en lämplig uppföljning.
Å sin sida kommer medlemsstaterna att vara skyldiga att utveckla nödhamnar och områden med säkra djup för navigerande riskfartyg, samt kustmyndigheter som fartygen också är skyldiga att meddela en uppdaterad rapport till om fartygets säkerhetsnivå som utarbetats av det klassificeringssällskap som ansvarar för inspektion av detsamma. Allt detta efter att ha antagit det ändringsförslag som jag lägger fram i Gruppen De Grönas/Europeiska fria alliansens namn.
Herr talman! Jag önskar att detta andra paket för sjösäkerhet skall lyckas bättre än det första och att det kan accepteras av rådet (transport) så att det snabbt kan träda i kraft och så att, med er hjälp, mänskliga liv och miljön skall skyddas bättre.

Blak, Lund och Thorning-Schmidt
. (DA) De danska socialdemokraterna har i dag röstat för en förbättring av säkerheten till sjöss. Vi har röstat för ett europeiskt övervaknings-, kontroll- och informationssystem för sjöfarten, för en fond för ersättning av skada orsakad av förorening av olja och för inrättandet av en europeisk sjösäkerhetsbyrå. Man hade kunnat undvika många föroreningsolyckor om säkerheten hade varit bättre. Det har skett alltför många olyckor under de senaste åren. Tankfartyget Erikas förlisning vid Bretagne i december 1999 var orsak till en omfattande oljeförorening, och vi har även det italienska kemikalietankfartyget Le Voli Sun. Det som hände senast var ett omfattande oljeutsläpp i Östersjön, som hade gått att undvika om vi hade haft bättre bestämmelser på gemenskapsnivå. Skeppsredarna anser att en "svart låda" inte har något att göra med säkerhet. Men det stämmer inte. Sådan utrustning är mycket användbar under utredningsarbetet, när två fartyg har kolliderat, som t.ex. var fallet i Östersjön. Om vi blir bättre på att hitta orsaken till olyckor, blir vi också bättre på att förebygga dem. Vi kan inte vänta på internationella bestämmelser i IMO. EU skall visa vägen i IMO genom att anta bättre bestämmelser. Vi kan inte kompromissa om säkerheten. Vi skall ha garantier för att fiskar, fåglar och människor skall kunna vistas i havet utan att bli insmorda av olja och kemikalier.

Krivine och Vachetta
. (FR) Detta direktiv syftar till att förbättra identifieringen av fartyg som anlöper europeiska hamnar och övervakningen av alla fartyg i transittrafik i områden med hög trafikintensitet eller i farliga farvatten, samt ålägga dessa fartyg att utrusta sig med transpondersystem så att de automatiskt kan identifieras och fortlöpande övervakas av kustmyndigheterna.
Återigen kan vi konstatera att detta direktiv innehåller klara framsteg vad avser kontroller, men stora brister främst när det gäller besättningarna.
Samtidigt som sjömännens svåra situation på ett stort antal riskfartyg är väl känd är det oacceptabelt att en kontroll av besättningens hälsa och fysiska tillstånd inte ingår i de obligatoriska inspektionerna. Inspektionerna måste också utföras av en utbildad och tillräckligt stor personalstyrka.
Slutligen kommer begreppet "nödhamn" att bli verklighet först om det finns effektiv utrustning för de nödställda.
Vi kommer att rösta ja till detta direktiv och samtidigt fortsätta att verka för att människorna (sjömän och inspektörer) äntligen skall ges den plats de förtjänar, nämligen i första rummet!
Betänkande A5-0208/2001 ) av Sterckx och betänkande (A5-0205/2001) av Mastorakis

Bordes, Cauquil och Laguiller
. (FR) Samtidigt som vi lägger ned våra röster om Mastorakis-betänkandet om inrättandet av en europeisk sjösäkerhetsbyrå, kommer vi att rösta för Sterckx-betänkandet, eftersom det innehåller konkreta åtgärder för att begränsa riskerna för föroreningar och för att besättningen utsätts för livsfara.
Det måste dock framhållas att det har krävts katastrofer, framför allt i samband med att oljetankern Erika och senare kemikaliefartyget Ievoli Sun förliste, för att dessa åtgärder äntligen skulle föreslås.
Återstår så att tillämpa åtgärderna. Inga särskilda tvingande bestämmelser föreslås för att göra dessa åtgärder till oeftergivliga krav för fartygens ägare och driftsansvariga. Ett minsta krav borde vara att båda dessa parter med sina övriga tillgångar som säkerhet skall göras ansvariga för alla fall av underlåtelse att uppfylla dessa direktiv.
Betänkande (A5-0205/2001) av Mastorakis

Fatuzzo
Jag var mellan elva och fjorton år gammal, herr talman. Varje morgon hade jag framför ögonen ett fantastiskt skådespel, tack vare att jag bodde på en höjd i min hemstad Genua: Genuas hamn, sedd uppifrån; fartyg som löpte in och löpte ut; många fartyg låg på redden i avvaktan på att få komma in, så kraftig var trafiken. Där föddes min kärlek till havet och min fascination inför båtar. Jag tror därför att ingen stad i Europa bättre än Genua skulle kunna företräda sjöfartens intressen och framför allt gäller detta säkerheten till sjöss. Jag hoppas därför, i egenskap av genuesare och sjöman, att sätet för det europeiska sjösäkerhetsorganet skall placeras i staden Genua.

Krivine och Vachetta
 - (FR) Detta förslag till förordning kommer om det antas att möjliggöra inrättandet av en europeisk sjösäkerhetsbyrå.
Inom sjösäkerhetsområdet förefaller det faktiskt relevant att hantera frågan på gemenskapsnivå. Denna byrå kommer att ha till uppgift att samordna utbildningsåtgärder, vetenskapligt och tekniskt stöd till medlemsstaterna för att tillämpa deras lagstiftning, insamling av data om föroreningar till havs, kontroll och eventuellt förslag till ändringar av gällande lagstiftning. Det är ett instrument som inte inkräktar på medlemsstaternas politiska beslut, utan är till hjälp för beslut och kontroll.
Dessutom är denna byrå ett önskemål från så gott som samtliga aktörer på det marina området.
Icke desto mindre är kommissionens roll när det gäller att utse ordförande och ledamöter till styrelsen och i förvaltningen av byrån så pass dominerande att de medborgare som krävt att denna byrå skall inrättas riskerar att stängas ute. Därför lägger vi fram flera ändringsförslag som syftar till att ändra det ursprungliga förslaget. Det är helt legitimt att parlamentsledamöter, lokala förtroendevalda, sjömännens intresseorganisationer och miljöorganisationer ingår i byråns styrelse. Det är också legitimt att styrelsen regelbundet rapporterar resultaten av sitt arbete.
Betänkande (A5-0201/2001) av Esclopé

Krivine och Vachetta
 - (FR) Denna förordning kommer att göra det möjligt att inrätta en fond för ersättning av skador som orsakas av föroreningar genom olja i europeiska farvatten (COPE-fonden).
Oljekatastrofen i december 1999 har nämligen än en gång visat på de bristfälliga ersättningarna. Merparten av de drabbade har fortfarande inte fått någon ersättning. Förslaget innebär en klar förbättring. Ändå är det otillräckligt, eftersom det inte löper linan ut när det gäller resonemanget om att göra befraktaren och redaren gemensamt ansvariga. Det innebär en förbättring, eftersom europeiska företag skall svara för fondens finansiering, vilket kommer att möjliggöra en snabb och generös ersättning. Förslaget uppvisar stora brister, eftersom denna förordning inte ger förorenarna obegränsat ansvar och inte föreskriver att den skada som orsakats skall ersättas i sin helhet.
Därför inger vi dessa ändringsförslag. Några av dem syftar till att införa ett obegränsat ansvar - genom att tydligt fastställa sambandet mellan fartygets ägare och flaggstat och genom att ålägga befraktare och redare att teckna en försäkring med obegränsad garanti. Andra förslag syftar till ökad insyn i förvaltningen av COPE-fonden genom sammansättningen av fondens kommitté. Vi kommer att rösta ja till denna text, men vi kommer att fortsätta att verka för att de totala skadebeloppen skall finansieras av förorenarnas kolossala vinster.

Souchet
. (FR) Jag vill fokusera mitt inlägg till frågan om ersättning till offren för föroreningar genom olja, som kammaren med att rätt har föreslagit skall utvidgas till att omfatta föroreningar genom farliga ämnen.
Det nuvarande systemet med begränsning av redarnas finansiella ansvar (som rent ut sagt är en skandal) och med en frivillig ansvarsbegränsning för befraktare av olja (inom ramen för ett FIPOL med begränsade resurser och utan samband med den faktiska kostnaden för föroreningarna) leder till att de skador offren utsätts för täcks i en omfattning som är tragiskt otillräcklig. Det är emellertid oacceptabelt att offren, och i förlängningen skattebetalarna, skall behöva träda i de ansvarigas ställe och betala för oljeutsläppen.
Kommissionen föreslår alltså att en specifikt europeisk fond (COPE-fonden) som bygger på principen att medlemsstaterna skall agera ställföreträdare för berörda parter inblandade i föroreningar genom olja. Men varje aktörs ansvar och naturligtvis i första hand redarens och befraktarens ansvar, bör tydligt kunna fastställas och och tydligt hävdas av offren.
Vi är överens om de mål som efterstävas: att offren skall få full ersättning för samtliga skador de har vållats och att ersättningsmekanismerna skall fungera snabbt och effektivt.
I gengäld är vi oroliga över de villkor som föreslås gälla för COPE-fondens verksamhet, och i synnerhet över att COPE-fondens förfaranden skall bygga på FIPOL:s förfaranden. I så fall riskerar offren att mötas av samma svårigheter som exempelvis Erika-offren, nämligen problem att bevisa föroreningen och företagens vägran att betala. I likhet med föredraganden kräver vi därför att särskilda förfaranden skall utarbetas för genomförandet av COPE-fonden, så att fonden snabbt kan uppnå sina mål till gagn för offren.
Betänkande (A5-0203/2001) av Collins

Fatuzzo
Och från havet, herr talman, stiger vi mot skyarna; från sjösäkerhet till flygsäkerhet. Jag applåderar flygplanspiloterna, flygteknikerna, all personal, de som arbetar i kontrolltornet etc., alla dem som har gjort flygtransporter till det absolut säkraste sättet att resa. Och detta är något som verkligen gläder mig, för sedan jag blev ledamot av Europaparlamentet tillbringar jag nästan hela mitt liv i skyn, på flygplan. Detta direktiv från föredraganden Collins vill ytterligare förbättra denna säkerhet och är därmed välkommet! Ett tack till kommissionen som har kommit med detta förslag och till oss parlamentariker som har godkänt det!

Markov
 - (DE) Min grupp välkomnar att Europeiska kommissionen har tagit hänsyn till parlamentets krav från debatten om anpassning av säkerhetsstandarder och rapporteringssystem från år 1997 och lagt fram ett självständigt direktivförslag om rapporteringen av händelser inom civil luftfart. Från och med nu måste störningar och brister som utgör oundgänglig säkerhetsinformation obligatoriskt meddelas i alla EU:s medlemsstater. Samtidigt skall all sådan information behandlas konfidentiellt.
Den ständiga förbättringen av flygsäkerheten är en fråga som ligger alla berörda, dvs. flygresenärer, flygföretag och serviceavdelningar, samt de ansvariga politiska krafterna såsom vi ledamöter i Europaparlamentet, varmt om hjärtat. Detta i allt högre grad eftersom flygtrafiken kommer att växa blixtsnabbt de kommande åren. De flesta olycksfall inom flygtrafiken kan bevisligen hänföras till den mänskliga faktorn. Därför kommer det att vara till gagn för en systematisk utvärdering av de olikartade händelserna och en härledning av slutsatser och förebyggande åtgärder om man inför ett enhetligt system för registrering, anteckning, utbyte och spridning av information om farliga eller potentiellt farliga händelser.
I synnerhet för utbildningen av personalen kommer en systematisk utvärdering av otillräckliga mänskliga beslut och beteenden att vara av betydelse. Genom att spela upp situationer och simulera beslutssituationer kommer man att hjälpa personalen att vara bättre förberedd och reagera på oegentligheter och nödsituationer på ett sansat sätt.
Därutöver kan alla de tekniska problem, störningar och brister som uppträder minska säkerhetsriskerna genom att de systematiskt registreras och lagras i en databank som är tillgänglig för de myndigheter som är ansvariga för säkerheten, samt att de utvärderas och slutsatsernas sprids.
Av denna anledning välkomnar vi inte bara kommissionens direktivförslag, utan röstar även för kollega Collins framlagda betänkande och de få ändringsförslagen.
Betänkande (A5-0210/2001) av Busk

Figueiredo
skriftlig. (PT) Även om det är viktigt att garantera goda villkor för djuren är det viktigt att vara medveten om verkligheten i varje medlemsstat. I Portugal, där de små grisuppfödningsanläggningarna dominerar, är det inte riktigt att genast införa en hel rad djupa förändringar i anläggningarna, vilka gör dem omöjliga ur ekonomisk synvinkel. De storslagna åtgärder som Europaparlamentet har godkänt tar inte hänsyn till verkligheten i ett litet land som Portugal. Dess tillämpning skulle på kort sikt leda till en koncentration av produktionen och till att förstöra de flesta små och medelstora jordbruken samt försämra situationen för familjejordbruken. Det är säkert viktiga åtgärder i de nordliga länderna men olämpliga för verkligheten i söder. Så även om vi fortsätter att försvara förbättrade villkor för djurhanteringen, har vi röstat emot detta betänkande.

Lulling
 - (DE) Djurens välbefinnande hör till vår etiska gemensamma värdegrund. Dock får man inte glömma att den höga djurskyddsstandarden i EU får höga produktionskostnader till följd. Därför måste man undvika att våra svinuppfödare utsätts för konkurrens från import som inte måste uppfylla samma krav i fråga om djurskyddsnormerna och därför kan hålla lägre priser. Man måste alltså förhindra import av fläskkött från tredje land som inte har samma lagstiftning när det gäller normer för djurskydd och djurhälsa. Därför måste också frågekomplexet djurens välbefinnande behandlas i de nära förestående förhandlingarna inom Världshandelsorganisationen.
Vi borde också tänka på att nya krav när det gäller djurskyddet leder till förändrade system för att hålla djuren. Om en svinuppfödare nyligen har byggt svinstior som uppfyller de tidigare reglerna måste man, om dessa regler nu ändras, dvs., förstärks, bevilja dessa uppfödare förnuftiga övergångsfrister, så att de skall kunna skriva av sina tidigare investeringar och ställa om.
De nya bestämmelserna kommer att innehålla mycket specifika detaljer för svinhållningen. Det handlar det om storleken på båsen, utformningen av dem och även om hållningen av dräktiga djur.
Vid alla ansträngningar för att åstadkomma en vändpunkt i jordbrukspolitiken måste man tänka på att den som vill ha allt högre standarder för djurskyddet även måste dra konsekvenserna av detta som konsument, dvs. måste vara beredd att betala mer för det griskött som kommer att produceras under bättre villkor. I Luxemburg har vi en kvalitetsmärkning för sådant griskött som blir allt populärare, vilket bevisar att konsumenten mycket väl kan förstå att han måste gräva djupare i portmonnän för kvalitativa jordbruksprodukter.

Meijer
. (NL) Om en stund, vid en kommande punkt på föredragningslistan om svinpest, kommer det ånyo att visa sig att det inom djuruppfödningen handlar om mer kött, billigare kött och att uppfylla världshandelns krav. Åt den fria marknaden offras inte bara människor och deras miljö, utan också djurens välbefinnande. Nationella skyddsregler skjuts åt sidan av stora ekonomiska intressen och europeisk avreglering. I ju högre grad den avregleringen genomförs, desto större är fördelen för den som producerar billigast. Därvid hålls ingen räkning med att man tillämpar ett dåligt arbetssätt för att kunna vara så billiga. Omständigheterna är mycket onaturliga för de grisar och kycklingar som stängs in i för små utrymmen, där de är i vägen för varandra. Det spar utrymme och därmed kostnader. Med rätta har människor och organisationer under senare år ägnat sig åt att väcka uppmärksamhet för detta. Därför är det positivt att det nu äntligen börjar uppstå ett större politiskt intresse för det djurplågeri som den intensiva djuruppfödningen orsakar. Varje bestämmelse som innebär någon förbättring erhåller mitt stöd, även om jag är allt annat än övertygad om att ett godkännande av det här förslaget innebär slutet på onödigt djurplågeri.
Betänkande (A5-0209/2001) av Brok

Bordes, Cauquil och Laguiller
. (FR) Under förevändning att hjälpa Kosovo föreslår detta betänkande stöd till privatiseringen av landets ekonomi, vilket att döma av de exempel som nämns i texten innebär att landet skall underställas västländernas banker.
Vår röst mot förslaget är ett uttryck för vår indignation mot hela den politik som förs av västmakterna, framför allt inom Europeiska unionen. Efter att ha vräkt bomber över Kosovo och Serbien består denna politik i att omvandla den ekonomiska krisen i dessa länder till en ytterligare avsättningsmöjlighet för västländernas kapital.
Att dessa västmakter reparerar vad de har förstört vore det minsta man kunde begära. Bara en bråkdel av de pengar som användes på kriget och en del av de resurser och den teknik som användes skulle räcka för att återställa infrastrukturen, bygga upp vägar, järnvägsnät och telefonförbindelser och bygga upp förstörda bostäder och företag. Detta borde göras på västmakternas bekostnad, närmare bestämt via deras militärbudgetar och utan att detta genererar privata vinster i väst. Trots att unionen gratulerar sig själv, inskränker sig dess ekonomiska resultat av interventionen för närvarande till att dela upp vad som återstår av Kosovos ekonomi, medan landet domineras av västbankerna och maffiaväldet.
Betänkandena (A5-0195/2001) och (A5-0197/2001) av Martínez Martínez

Fatuzzo
Herr talman! Detta är en av de viktigaste förordningarna bland alla dem som vi röstar om i Europaparlamentet. Att differentiera och specificera det bistånd, via strukturfonderna, som går till de utomeuropeiska territorierna och till ö-regionerna, dvs. till Azorerna, Madeira, Kanarieöarna, Guadalupe, Guyana, Martinique och Réunion, är något mycket positivt. Jag gläder mig å en av mina vänners vägnar, min bänkgranne Fernando Fernández, Kanarieöarnas guvernör, som tack vare detta kan resa runt på Kanarieöarna och känna stolthet, medveten om att Europa är nära de mest avlägsna delarna av det europeiska territoriet och de europeiska öarna. Låt oss hoppas att detta exempel kommer att följas varje gång man skall fatta beslut om unionens utomeuropeiska territorier.

Bordes, Cauquil och Laguiller
. (FR) Vi skulle utan förbehåll rösta ja till ett stöd till utomeuropeiska länder som århundraden av kolonisering och exploatering har hållit kvar i ekonomisk underutveckling.
Däremot vill vi uttrycka vår skepsis till det sätt på vilket Europeiska unionen utformar sitt stöd till dessa områden som benämns "yttre randområden", eftersom stödet inte enbart riktar sig till fattiga befolkningsgrupper, arbetstagare och småbrukare, utan även syftar till att stödja intressen, inhemska eller ej, som ingalunda behöver det, bland annat genom att främja "företagarandan".
Vi är för ett stöd, men på andra villkor. Därför har vi lagt ner vår röst, samtidigt som vi röstar för de ändringsförslag som kan tänkas gå i en riktning som främjar den arbetande befolkningens intressen.

Costa Neves
. (PT) Europeiska kommissionens förslag till revidering av Poseima är långt ifrån att motsvara förväntningarna. Med tanke på de goda resultat som har uppnåtts sedan det infördes, den långtgående kvalitativa förändringen under tiden, genom införandet av artikel 299.2 i fördraget om Europeiska unionen samt de successiva avsiktsförklaringarna från flera Europeiska råd, förväntade vi oss mer av det. Därför är detta yttrande från parlamentet ännu mer betydelsefullt, och det är det viktigt att rådet godtar det i så hög grad som möjligt. Jag vill framhålla de förslag som föredraganden Martínez Martínez har lagt fram, på hans initiativ eller med bidrag från flera ledamöter, bland dem jag själv, genom ingivandet av 20 ändringsförslag till kommissionens text, och jag är glad över att de har tagits med i parlamentets ståndpunkt, där de har godkänts med en uttrycklig majoritet. Men även om vi röstar för parlamentets ståndpunkt är det viktigt att värna om följande: - Jag accepterar inte att Poseima fortsätter att vara begränsat till jordbrukssektorn och undantagsvis till fisket, - Jag accepterar inte heller principen om budgetneutralitet, som leder till att de föreslagna anslagsbeloppen för framtiden är lägre än vid införandet av programmet, i början av 90-talet (och då det inte fanns någon artikel i fördraget om Europeiska unionen), - Jag accepterar inte heller typen av åtgärd som föreslås för att värna den främsta produkten på Azorerna, mjölken. Jag anser att de 70 000 tilläggstonnen som getts de azoranska jordbrukarna är otillräckliga och jag håller inte med om åtgärdens övergångskaraktär, vilken skall gälla endast till 2003, i uppenbar motsättning till artikel 299.2 i fördraget om Europeiska unionen.
Jag hoppas dock att möjligheten enligt kommissionens förslag att skära ner på vissa åtgärder har tagits bort. Här vill jag framhålla budgetutskottets yttrande, som är bilagt Martínez Martínez betänkande, och i vilket man diskuterar alla dessa reservationer.

Marques
. (PT) Amsterdamfördraget fastställde en rättslig grund (artikel 299.2), där behovet av en särskild behandling från EU:s sida av gemenskapens yttersta randområden erkändes, enligt den unika verklighet som råder där. Det har nu handlat om ett "rättsligt-konstitutionellt" erkännande - och inte som i Amsterdam, ett de facto-erkännande - som sker via förklaringar bilagda fördragen eller via instrument som Poseima, vilket betecknande nog benämns som ett särskilt program för de franska utomeuropeiska departementen på grund av deras avlägsna geografiska läge och ökaraktär.
Jag ger därför mitt hela stöd till parlamentets samtyckesförfarande för en rad åtgärder som vi har diskuterat och som Europeiska kommissionen har lagt fram, åtgärder som syftar till att förverkliga principen om gemenskapens yttersta randområden.
Slutligen en betoning av förslaget till revidering av Poseima. Ett program som har visat sig ha stor betydelser då det garanterar en tillämpning av betydelsefulla delar av den gemensamma jordbrukspolitiken för Madeira och Azorerna, på ett sätt som anpassats till särdragen i dessa regioners jordbruk. Poseima har därmed gett ett betydelsefullt bidrag till bevarandet av vårt jordbruk. Å andra sidan har Poseima varit avgörande då det innehåller särskilda åtgärder för att minska extrakostnaderna för livsmedelsförsörjningen, framför allt för transporter, för konsumtion eller industriell beredning. Förslaget till revidering av Poseima, med de av Europaparlamentet rekommenderade ändringsförslagen, är mycket positivt. Nya instrument har införts och förändrats i ljuset av de erfarenheterna som har vunnits.
Jag hoppas att kommissionen godkänner de ändringsförslag Europaparlamentet har lagt fram.

Sturdy
. (EN) Den brittiska konservativa delegationen av EPP-DE-gruppen röstade emot betänkandet Martínez Martínez om särskilda åtgärder för vissa jordbruksprodukter till förmån för en rad länder. Mina kolleger och jag har fullständig förståelse för de särskilda behov som Europeiska unionens yttersta randområden har på grund av sin isolerade belägenhet och de problem som detta medför. Emellertid har kommissionen enligt vår åsikt utarbetat ett lyhört förslag för att bekämpa dessa svårigheter och att gå ännu längre än så, som föredraganden föreslår, är inte försvarligt ur politisk synpunkt eller i budgethänseende. Jordbrukssektorn har allvarliga problem över hela unionen och att ytterligare tänja på jordbruksbudgeten förefaller oss inte vara genomförbart i det här skedet. Liknande tankegångar vägledde min delegations beslut att rösta emot Martínez Martínez andra betänkande om strukturåtgärder.
Betänkande (A5-0185/2001) av Fraga Estévez

Figueiredo
. (PT) Efter att fiskeavtalet med Marocko löpte ut den 30 november 1999, har gemenskapsflottan varit overksam. Med tanke på denna situation har kommissionen föreslagit en förändring av förordningen för strukturåtgärderna med två mål: att förlänga tilldelningsperioden för ersättning för upphörande av verksamheten, fram till den 30 juni 2001 och göra det möjligt att tillåta ett överskridande av gränsen på fyra procent från fonden för fiskets utveckling till denna typ av stöd, beroende på antalet fiskare och fartygsägare som berörs av denna paralysering i Portugal och Spanien.
I detta betänkande föreslår Fraga Estévez en förlängning av stöden till slutet av år 2001, vilket vi anser vara lämpligt med tanke på den osäkerhet som fortfarande råder när det gäller ett förnyande av fiskeavtalet, och förseningarna i att förmedla de nödvändiga medlen för att möta de höga omstruktureringskostnaderna för gemenskapsflottan om det inte förnyas, vilket i sin tur gör det allt svårare med tanke på förhandlingsförlamningen och slutsatserna från det senaste ministerrådet för fiske.
För Portugal är situationen mycket komplicerad eftersom nära 30 fartyg och 600 fiskare lever i denna ständiga osäkerhet, och därför skulle en förlängning av stöden, trots att den kommer sent, kunna minska effekterna av overksamheten och även en djupare om strukturering. Därför har vi röstat för betänkandet.
Betänkande (A5-0199/2001) av Galeote Quecedo

Sacrédeus
(PPE-DE), skriftlig. Vi svenska kristdemokrater vill betona att det är viktigt att ett eventuellt inrättande av en europeisk diplomatskola, vilket föreslås i artikel 9, inte leder till att detta skulle ersätta varje medlemsstats egen nationella diplomatutbildning.
Det är viktigt att varje lands utlandstjänst har en egen grundutbildning för att kunna betjäna sina medborgare fullt ut, inte minst på deras eget modersmål.
Betänkande (A5-0163/2001) av Linkohr

Fatuzzo
Blå himmel, svalor som kommer från alla håll, spegelblankt hav, underbart solsken. Befinner vi oss kanske i Italien, herr ordförande? Nej, vi är i Sverige, på den vackra ön Gotland. Men vad har detta att göra med Europeiska unionens oljeförsörjning? tänker ni. Jo, det har det, för förra lördagen och söndagen var jag på en konferens om förnybara energikällor som hölls just på den vackra ön Gotland i Sverige, där 50 procent av energin kommer från förnybara energikällor, dvs. från vind, biomassa etc. Jag hoppas med andra ord att vi i Europa skall bestämma oss för att utnyttja förnybara energikällor.

Bonde, Krarup och Sandbæk
. (DA)Vi har gemensamt röstat för betänkandet, eftersom vi anser att det är viktigt att man hittar alternativa energikällor till mineralolja. Vi har däremot röstat emot punkt 8 i betänkandet, eftersom vi allmänt är motståndare till användning av kärnenergi.

Bordes, Cauquil och Laguiller
. (FR) I betänkandets skäl påpekas att "De höga oljepriserna och prisvariationerna drabbar framför allt de fattigare befolkningsskikten". I motiveringen konstateras också att höjningarna till största delen beror på spekulation. Men allt det övriga vittnar om de europeiska institutionernas frivilliga oförmåga att ingripa, som de för övrigt delar med nationalstaterna.
Varje prishöjning i spekulationssyfte ger några oljekoncerner och kapitalistiska mellanhänder gigantiska intäkter som tas från befolkningen, däribland de fattigaste grupperna, som direkt eller indirekt får betala.
När det gäller medlemsstaterna är det inte bara så att de låter bli att ingripa för att bromsa dessa höjningar, utan de tjänar även på dem via skatten på olja, ytterligare en indirekt skatt som är lika orättvis som momsen, eftersom den slår lika mot fattiga som rika.
Det är inte sant att de offentliga myndigheterna inte kan förbjuda prisökningarna. Det är inte sant att de inte kan slopa skatten på oljeprodukter för personlig konsumtion. Kommissionen är ur stånd att vidta de åtgärder som krävs och nöjer sig med att rada upp tomma fraser. Därför har vi röstat mot detta betänkande.

Thomas-Mauro
. (FR) Det är viktigt att medlemsstaterna på allvar planerar att minska sitt beroende av energiförsörjning från länder utanför Europeiska unionen.
Skälen till detta är dels strategiska och kommer att få allt större betydelse i takt med att oljetillgångarna minskar, fördyras och centreras till en enda del av världen, som inte nödvändigtvis är den mest demokratiska.
Dels har problemet med klimatförändringen i växthuseffektens spår gjort att vi förbundit oss att följa internationella åtaganden.
Därför måste medlemsstaterna göra allt som står i deras makt för att minska sin förbrukning av fossila bränslen. En av de vägar vi kan gå är att utveckla biobränslen. Denna väg har inte tillräckligt beaktats i Europeiska kommissionens förslag. Vi har i själva verket möjlighet att producera stora mängder oljeväxter, sockerbetor och spannmål som kan användas för att framställa miljoner liter bränsle för att ersätta de fossila bränslena. De mest framsynta biltillverkarna och oljebolagen stöder denna strategi.
Vi anser därför att medlemsstaterna och kommissionen bör göra allt som står i deras makt för att underlätta forskning, utveckling och produktiva investeringar till förmån för biobränslen, främst genom anpassade skatteåtgärder. Det är av största vikt att medlemsstaterna förstår att biobränslena inte skall omfattas av samma beskattning som fossila oljeprodukter.

Talmannen
Jag förklarar röstförklaringarna avslutade.

System för direktstöd inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0184/2001) av Friedrich-Wilhelm Graefe zu Baringdorf för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling om förslaget till rådets förordning om ändring av förordning (EG) nr 1259/1999 om upprättande av gemensamma bestämmelser för system för direktstöd inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken (KOM(2000) 841 - C5-0762/2000 - 2000/0335(CNS)).

Graefe zu Baringdorf
Herr talman, kommissionär Fischler! I det betänkande som vi nu förhandlar om handlar det om att förenkla det direktstöd som infördes 1992 och sedan anpassades i Agenda 2000, åtminstone i den nedre regionen. I kommissionens förslag planeras att upp till 1 000 euro skall utbetalningen göras med ett schablonbelopp och inte längre påtvinga småföretagen denna komplicerade ansökan.
Vi i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling stöder detta yrkande. Vi anser att 1 000 euro är lite för lite, och vi har föreslagit att denna gräns skall sättas vid 1 500 euro. Då kan ungefär en tredjedel av alla företag i Europa använda sig av denna ordning om schablonbetalningar. Detta skiljer sig naturligtvis åt från land till land. Jag tror att Cunha kommer att gå in mer på detta. I Portugal ligger naturligtvis denna andel mycket högre.
Vidare påpekar vi att vi även här vill tillämpa de bestämmelser som finns i artiklarna 3 och 4 i förordning 1229/99, enligt vilka miljönormerna måste följas. Det vi inte accepterar i denna bestämmelse om ett schablonbelopp är att en besparing skall göras på de små företagen. Om ett företag tar detta schablonbelopp i anspråk skall det uteslutas från utjämningsbetalningarna de kommande åren, eftersom en retroaktiv beräkning görs. Detta innebär att dessa företag utesluts från ökningen. Därför föreslår vi att man skall göra ett pålägg på 20 procent på dessa utbetalningar.
Nu skulle man kunna säga att dessa 20 procent också hade rättfärdigats genom att man direkt och omedelbart anpassar dessa betalningar till ökningarna. Vi anser att detta är lite för komplicerat, men vill inte att de små företagen skall bestraffas genom denna bestämmelse vid utbetalningen. Ni känner till de motsättningar som finns vid utbetalningarna av stödet: Stora, rationaliserade företag i Europa, var de än finns, får en mycket hög summa utbetald per arbetskraft. Om man tänker på att en så liten summa betalas ut i dessa små företag, som ju också behöver arbetskraft, anser jag att kommissionen inte skall göra inbesparingar på denna arbetskraft och på dessa företag.
Kommissionär Fischler, ni har föreslagit eller tänkt er att i framtiden möjligtvis ställa upp till 5 000 euro ur den andra pelaren till förfogande för företag i denna storleksordning, eftersom dessa företag genom sin verksamhet, om de följer bestämda miljönormer, bidrar till att utforma landsbygden i ekologiskt och socialt avseende. Då borde man i denna bestämmelse inte spara in på dessa små företag och inte utesluta dem från detta. För annars måste man ju rekommendera företagen att inte acceptera denna utbetalning av ett schablonbelopp, för de har nu naturligtvis rätt till en komplett utbetalning - det upphäver ju inte lagen -, om de inte tar det fasta beloppet. Möjligtvis skulle det kunna leda till att denna åtgärd, som vi anser vara vettig, inte accepteras av de små företagen eftersom de säger nej, jag skulle vilja ha hela utbetalningen, även om det bara handlar om små belopp. Men just eftersom det handlar om små belopp, eftersom det handlar om små företag som huvudsakligen gör ett bra jobb på landsbygden, borde ni fundera ännu en gång över detta.

Cunha
Herr talman! Jag vill börja med att välkomna Europeiska kommissionens förslag, som är inriktat på att förenkla småjordbrukarnas ansökningsförfaranden för den gemensamma jordbrukspolitikens direktstöd, dess lämplighet och mening. De erfarenheter vi har i dag av den gemensamma jordbrukspolitiken tillämpning är att den i praktiken marginaliserar småjordbrukarna, vilka i detta förslag definieras som de som under de tre senaste åren har mottagit mindre än 1 000 euro om året. För det första därför att stöden per hektar eller per djur innebär en minimal effekt för dessa jordbrukares inkomster, vilka ofta inte har mer än fem eller tio hektar jordbruksmark eller mer än ett halvdussin djur. För det andra därför att det av småjordbrukarna i allmänhet krävs samma byråkrati som krävs för 10, 50 eller upp till 100 gånger större stödbelopp, och de måste ibland fylla i ett dussin olika blanketter, varje år, för att få ett bidrag som ibland är löjligt litet. Det vill säga, det lilla bidragsbeloppet i kombination med de byråkratiska kraven, gör att de flesta småjordbrukare inte känner minsta motivation att söka de stöd de har rätt till.
Förutom denna inledande positiva bedömning av förslaget vi debatterar, vill jag göra tre kommentarer: den första är att jag tycker det är ett rimligt förslag som utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling godkänt om att öka gränsen från tusen till ettusenfemhundra euro, vilket gör det möjligt att nå en tredjedel av Europeiska unionens jordbrukare, och i vissa länder, som mitt land, mer än två tredjedelar. Det är en försiktig men realistisk inledning som jag tycker är rimlig och betydelsefull. Dessutom tycker jag att det ändringsförslag som också har godkänts här, om att öka stödnivån med 20 procent för de tre senaste åren, är viktigt, också för att denna nivå ännu inte har stabiliserats efter reformen av Agenda 2000, dessutom är det också en uppmuntran till de små jordbrukarna att ansöka om stöden. Men vissa stöd hamnar ändå utanför, som dem till olivolja, bananer, tobak, potatisstärkelse etc., vilka jag hoppas också kommer att tas med i framtiden.
För det andra vill jag kommentera att principen om bortkoppling av produktionsstöden till jordbrukarna har vissa potentialer, men det får inte leda till att kravet på att jordbrukaren skall ha en viss faktisk produktion tas bort. Tvärtom kan vi främja nerläggning.
Tredje kommentaren: det kommer i framtiden att bli nödvändigt att tänka på en annan stödskala för småjordbrukarna, vilken måste få ett gemensamt belopp, relativt sett större än till de stora eller medelstora anläggningarna, i annat fall riskerar detta stöd att bli ineffektivt. Detta är mycket viktigt. Stöden till de små jordbruksanläggningarna får inte beräknas på samma grund som de andra. Det kommer att bli nödvändigt att förutse nya grunder för bidragen, eftersom att basera dem på ett genomsnittsvärde för de tre senaste åren utesluter de små jordbrukarna som odlar utan rätt till bidrag, men som ur ett mångsidighetsperspektiv också har rätt att få dem, precis som de andra.

Rodríguez Ramos
Herr talman! Den socialdemokratiska gruppen mottar med tillfredsställelse detta förslag eftersom det utgör ett steg till mot en förenkling av jordbrukspolitiken och gynnar de små jordbrukarna.
Förslaget medger att de administrativa kostnaderna för förvaltning och handläggning av stöden i många fall inte motsvarar den stödsumma dessa små jordbrukare erhåller. Av kommissionens egna uppgifter erhåller 23,2 procent av exploateringarna direkta ersättningar som ligger under 1 000 euro. Det är den maximala summa kommissionen fastställt för att falla under den förenklade ordningen. Dock får 48 procent av exploateringarna mindre än 2000 euro och som vi redan sett är det stora variationer mellan länderna. Det är något som visar oss att om den förenklade ordningen skall vara effektivt bör summan ökas till maximalt 1500 euro, precis som utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling föreslagit.
Å andra sidan anser vi att det är oacceptabelt att alla ändringar i förvaltnings- och betalningssystemen ekonomiskt skall kunna drabba de jordbrukare som har de lägsta inkomsterna och som får en minsta procentsats i stöd. Därför stöder vi föredragandens förslag, på så sätt att de totala direktstöden, som beräknas utifrån de verkliga utbetalningarna de tidigare åren, ökas med 20 procent för att kompensera den ökning som de framtida betalningarna utanför den förenklade ordningen kommer att uppgå till. På så sätt skulle man undvika särbehandling och möjliga negativa ekonomiska effekter som förslaget skulle kunna få för de små jordbrukarna.
Jag önskar detta initiativ, som verkar vara en försöksverksamhet, all lycka och jag hoppas och önskar att kommissionen kommer att fortsätta att lägga fram förslag som går vidare i riktning mot att förenkla regelverket och hanteringen av jordbrukspolitiken, vilket spelar en stor roll för att uppnå att de europeiska medborgarna får större insyn, närhet och förståelse för gemenskapspolitiken.

Jové Peres
Herr talman! Det är inte ofta vi står inför ett så kort förslag som har så stor betydelse. En förenkling av stödsystemen i den gemensamma jordbrukspolitiken var nödvändig. Dock måste man se till att förenklingen inte leder till snedvridning eller effektivitetsförluster. Av den anledningen är det förvånande att kommissionens förslag brister i att precisera åtgärdens tillämpningsområde och det faktum att kommissionen utgår från schablonbelopp för att utvärdera det. Det gör att man måste tillstå Graefe zu Baringdorfs betänkandes förtjänster.
Jag skulle vilja påminna om att jag skrev ett betänkande, och därefter skrev Redondo ett annat som föreslog en statistisk behandling av betalningarna ur EUGFJ-garantin, för att få en exakt kunskap om tillämpningen av den gemensamma jordbrukspolitiken. I början accepterade kommissionen det inte, därefter lovade den att gå vidare på den vägen. Jag tror att om vi i dag skulle ha haft en mycket exaktare kunskap om de frågor vi diskuterar om vi hade gjort så.
Men om vi återgår till den grundläggande frågan tror jag att man måste tänka på vissa nyanser, och jag tänker hela tiden på kommissionens inledande förslag: dvs. beviljandet av stöd utan krav att upprätthålla en viss verksamhet skapar en risk att rasera den ekonomiska väven, att skapa ett beroende i en sektor som under de senaste 10 åren sett över 30 procent av exploateringarna försvinna och mer än 25 procent av sysselsättningstillfällena likaså. Ordningen kan också få problem när det gäller möjligheten att särbehandla stöden mellan de små exploateringarna och deltidsjordbruket.
Under dessa omständigheter anser jag att det som Graefe zu Baringdorf gjort har ett enormt värde, som min politiska grupp stöder, och jag vill helt enkelt säga att vi skulle vilja stöda Graefe zu Baringdorfs ursprungliga förslag ännu mer i alla sina punkter och inte det som resultatet till slut blev, efter omröstningen i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling. Hur som helst kommer vi att stödja betänkandet.

Hyland
Herr talman! Jag gratulerar föredraganden. Jag välkomnar kommissionens förslag om att på försök införa ett förenklat system för utbetalning av direktstöd till jordbrukare. Även om systemet till en början endast kommer att omfatta jordbruksföretag som har små inkomster, är det likväl ett tecken på att kommissionen är villig att bemöta parlamentets krav och förvisso även kraven från nationella regeringar, om ett förenklat och mindre byråkratiskt system för administration av EU-stödet till jordbruket. Eftersom jordbrukssystemen på de flesta familjejordbruken i stort sätt är lika, förefaller principen med utbetalning av ett årligt genomsnittsbelopp beräknat på de tre senaste åren vara förnuftigt och rättvist.
Emellertid måste kommissionen klargöra hur tillämpningen av påföljder inom detta system med genomsnittsbelopp skall gå till. Förslaget kommer att leda till mindre pappersarbete för jordbrukarna och ett mer kostnadseffektivt utbetalningssystem för de nationella förvaltningarna. Jag stöder den åsikt som utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling hyser om att den övre gränsen bör höjas med 20 procent och jag instämmer i många av de kommentarer som Cunha gjorde tidigare. Jag hoppas att så många jordbrukare som möjligt kommer att välja att delta i det här systemet och att de erfarenheter som vunnits kommer att leda till att systemet utvidgas till att omfatta andra jordbruksföretag i framtiden. Eftersom många små familjejordbruk är pressade och det finns ett motstånd bland unga människor att ägna sig åt jordbruk som en yrkeskarriär, anser jag att det övre taket bör fastställas till en nivå som bidrar till uppmuntra små jordbruksföretag och de personer som är beroende av jordbruket för sin inkomst till att fortsätta sin verksamhet.
Det gläder mig att miljökrav ingår i kraven för att vara berättigad att delta i stödordningen. Det har skett en enorm förbättring av miljöförhållandena på landsbygden, vilken beror på att jordbrukarna deltar i miljöprogrammen för skydd av landsbygden och följer miljökraven i den reformerade gemensamma jordbrukspolitiken. Det här är ett mycket användbart förslag som verkligen bör uppmuntras, och jag tackar kommissionären för att han har lagt fram det inför kammaren.

Pesälä
Herr talman, herr kommissionär! På liberala gruppens vägnar vill jag tacka kommissionen och föredraganden för detta väl utförda värv som inte bara siktar på att förenkla administrationen utan även denna gång mot ett mål som är positivt också för jordbrukaren: förenkling av proceduren vid ansökning om stöd. I det avseendet är denna öppning i princip mycket stor. Var man är rör sig inom EU och diskuterar med jordbrukare är det första och enda ärendet man stöter på det, att byråkratin, det gränslösa ifyllandet av papper och de besvär det medför skapar en mycket negativ bild för jordbrukarna. Särskilt för jordbrukare med små arealer är det här ett speciellt viktigt ärende.
I ett långt tidsperspektiv bör systemet utvecklas, så att utvecklingsåtgärderna för landsbygden förbinds med det. Dessutom är det skäl att integrera extensifieringspremien i detta system, till och med nu i inledningsfasen. Jag är ytterst förvånad över att kommissionen utgår från en linje med en inkomstutveckling som är cementerad på en konstant nivå utan indexändringar i systemet. Föredraganden har vederbörligen inskridit i saken och anmärkt att det utanför systemet, i enlighet med Agendabeslut, är möjligt att höja på stöden. Detta anser jag vara en mycket viktig punkt. Då systemet skall vara lockande även för jordbruksföretag som önskar utvidga sin verksamhet, är vårt utskotts förslag om höjning av stödet motiverad. Vi kan diskutera nivån, men principen i detta speciella ärende är synnerligen viktig. Därför är detta försök, som visserligen är experimentellt och temporärt, värt att stödjas.

Patakis
Herr talman! Kommissionens förslag begränsar sig vilseledande till oviktigt tal om förvaltningsfrågor och förbiser samtidigt medvetet såväl det sätt på vilket direktstödet inom den gemensamma jordbrukspolitiken fördelas till jordbruksföretagen som den försämrade situationen för de små jordbruksföretagen.
Både enligt fåtalet uppgifter i betänkandet och enligt systemet avseende bokföringsuppgifter för jordbruksföretag är det 23,2 procent av jordbruksföretagen tillhörande detta system som uppbär direktstöd lägre än 1 000 euro om året. Denna andel är i verkligheten mycket större om även de jordbruksföretag medräknas som inte ingår i systemet och som man kan förutsätta är små jordbruksföretag, vilket leder till att en betydligt större andel än 23,2 procent av totala antalet jordbruksföretag inom gemenskapen erhåller endast 1,4 procent av direktstödet. Denna siffra som kommissionen så medvetet förbiser visar hur hycklande de förklaringar är som ledande personer inom kommissionen avger om att det påstådda målet för gemenskapsbudgeten och för direktstödet är att minska ojämlikheten mellan Europeiska unionens rika och fattiga jordbruksregioner samt mellan rika och fattiga jordbruksföretag. Resultatet är att 20 procent av Europeiska unionens stora jordbruksföretag tar emot 80 procent av gemenskapens stöd vilket med förvåning konstaterades av före detta ledamoten av kommissionen MacSharry, och tyvärr försämras situationen.
Greklands kommunistiska partis parlamentsledamöter kommer att rösta nej till kommissionens förslag och parlamentets betänkande av följande skäl: Fördelningen av direktstödet gynnar på ett utmanande sätt de stora jordbruksföretagen på bekostnad av de små vilket leder till att inkomstskillnaden ständigt växer mellan de rika och de fattiga jordbruksregionerna samt mellan de stora kapitalistiskt drivna jordbruksföretagen och de små familjejordbruken; fördelningen av direktstödet fungerar som ett verktyg för utplånande av de små jordbruksföretagen; kommissionens förslag behandlar inte alls det huvudsakliga problemet.

Figueiredo
Herr talman! Den gemensamma jordbrukspolitiken gör det svårare att ge stöd till småjordbrukarna i länder som Portugal där 75 procent av jordbrukarna är småskaliga. En förenkling av direktstödsystemet är nödvändigt, och därför är det viktigt att göra framsteg på detta område även om det sker på experimentnivå. Parlamentets betänkande förbättrar kommissionens förslag och ökar omfattningen av det förenklade systemet för jordbrukarna som får upp till 1 500 euro per år och ökar även stöden med 20 procent. Med tanke på hur den portugisiska jordbrukssektorn ser ut, hade vi föredragit att tröskeln hade blivit 2 500 euro, så som Friedrich-Wilhelm Graefe zu Baringdorf föreslog, vilket hade gjort att många fler portugisiska jordbrukare hade kunnat vara med i systemet. Jag beklagar alltså förslaget från Arlindo Cunha, vilket begränsar denna tröskel till 1 500 euro. Men det är nödvändigt att garantera att detta förenklade system inte används av kommissionen för att uppnå andra syften, framför allt när det gäller reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken. Denna måste definiera klara villkor för tillgång till det förenklade samarbetet i samarbete med de nationella regeringarna, och med garantier för upprätthållande av jordbruksverksamheten. I vilket fall som helst stöder vi det betänkande som parlamentet lägger fram.

Fischler
Herr talman, föredragande Graefe zu Baringdorf! Jag skulle till att börja med vilja tacka er för det gedigna arbete ni har gjort med det här förslaget. Mina ärade damer och herrar! Revisionsrätten har i sitt yttrande om Agenda 2000-reformerna kritiserat att myndigheterna i medlemsstaterna betalar ut relativt små stödbelopp till ett relativt stort antal jordbrukare, detta med betydande administrativa kostnader. Några medlemsstater har yttrat sig på liknande sätt i möten med de arbetsgrupper som har träffats under generaldirektoratet jordbruks ordförandeskap.
Det aktuella förslaget är kommissionens svar på dessa krav. Det skall inte bara göra livet enklare för de nationella myndigheterna, utan framför allt för jordbrukarna, vilka i framtiden kommer att kunna ta detta förenklade system i anspråk. För jordbrukarna är väl den viktigaste fördelen att de i framtiden kommer att behöva fylla i färre formulär och att förutsättningarna för beviljande av stöd blir avsevärt enklare. För de nationella myndigheterna minskas arbetsåtgången för såväl bearbetningen av ansökningarna som för kontrollerna.
Jag kämpar hårt för att vi skall lyckas att förenkla den gemensamma jordbrukspolitiken. Detta förslag är ett första steg i dessa förenklingsansträngningar, det är något fullständigt nytt. Efter att vi tidigare har koncentrerat oss på att förenkla redan utfärdade bestämmelser, som visat sig vara svåra att använda, komplicerade eller dyra, är detta nu en ny väg att gå. Men vi kommer säkert också att fortsätta arbetet med att förenkla redan utfärdade bestämmelser.
Eftersom många aspekter av småbrukarbestämmelsen ännu inte har testats, måste vi beakta att det väl måste handla om ett försök som till att börja med skall genomföras till år 2005. Av samma anledning har kommissionen även medvetet inskränkt bestämmelsens användningsområde till ett visst antal direktstöd, och den har fastställt ett relativt lågt högsta belopp, för att här eliminera riskerna och inte dra på sig någon kritik från Europeiska revisionsrätten.
Bestämmelsen skall utvärderas innan försöksfasens slut, och jag hoppas verkligen att denna utvärdering kan utgöra grunden för att vi skall kunna hitta en mer omfattande, mer generös och även mer långsiktig lösning.
Nu över till de enskilda ändringsförslagen. Miljövillkoren enligt förordning 1259/99 gäller även fortsättningsvis eftersom de redan täcks i förordningen. Därför är ändringsförslag 1 inte nödvändigt i sig. Förslaget i ändringsförslag 2 och 3 om att öka betalningarna med 20 procent tycker jag är problematiskt. För det första vore inte bestämmelsen budgetneutral längre, utan man kan räkna med merkostnader i storleksordningen 100 miljoner euro om året.
För det andra är syftet med förslaget uteslutande att få ut de befintliga stöden till jordbrukarna på ett förenklat sätt. Dessutom skulle jag vilja göra er uppmärksamma på att jordbrukarna ändå kommer att ha ett val mellan om de vill använda genomsnittet från de senaste tre åren som grund eller från närmast föregående år. Det stämmer att vi befinner oss i en viss övergångsfas. Men för de totala arealbidragen är denna övergång avslutad i dag. När det gäller nötköttsstödet sker det här nästa år ännu en ökning. Det stämmer. Om en jordbrukare faktiskt har en känsla av att han skulle förlora pengar, då har han ju rätt att för detta enda år lämna in en normal ansökan och först ett år senare gå över till ordningen om schablonbetalningar. Det är alltså inte kommissionens avsikt att behandla jordbrukarna orättvist. Men det stämmer heller inte att vi för in en höjning av stödet genom bakdörren.
Kommissionen kan acceptera idén i ändringsförslag 4 om att höja den föreslagna översta gränsen över 1 000 euro. Ändringsförslag 5 måste emellertid kommissionen avvisa. Beslutet om att använda det här systemet måste på detta försöksstadium ske på nationell nivå, om medlemsstaterna ges möjligheten att använda stödordningen för små producenter regionalt.

Graefe zu Baringdorf
Herr talman! Tillåt mig att avslutningsvis ställa en fråga till kommissionen! Ni säger att 100 miljoner blir följden. Enligt de beräkningar ni har gjort i detta förslag, utgör de utbetalningar som det gäller här - om jag kommer ihåg det rätt -, 1,6 procent av de totala betalningarna. De är alltså försvinnande små. Som Pesälä sade handlar det för oss i denna fråga inte om en höjning av stödet, utan vi ville inte komplicera saker och ting. Om kommissionen säkerställer att kommissionen för de företag som fått ett schablonbelopp adderar det som tillkommer i ökning av stödet, då skulle vi bli belåtna. Det skall inte bli någon ökning av stödet genom bakdörren, trots att dessa företag verkligen hade behövt en sådan. Det är emellertid en helt annan fråga. Men att spara in på det, det anser vi inte vara rätt. Om ni så snabbt har räknat ut de 100 miljonerna eller låtit någon räkna ut dem, är vi intresserade av att veta hur mycket som skulle sparats in om denna ökning av stödet inte genomförs. För då vore det en inbesparing och ett återförande av stöd som drabbar dessa småföretag, och det, tycker jag, borde vi utesluta.

Fischler
Herr talman! Även kommissionen anser att det inte skall handla om inbesparingar, men det får inte heller bara handla om utökningar av stödet. Som vi förstår förslaget skulle en schablonökning på 20 procent bli följden, och det innebär att faktiskt avsevärda merkostnader blir följden. Jag har ju sagt till er att alla ökningar av stöd från Agenda 2000 redan täcks här, med undantag av den senaste ökningen, som kommer att ske till den 1 juli nästa år inom nötköttssektorn. Alla andra har redan ingått. Ökningen för nötköttssektorn kommer inte heller nästa år att vara 20 procent, utan ligga på ungefär 10 procent. Om en jordbrukare alltså - han har ju ett fritt val - har känslan av att han borde vänta ett år med att få schablonbeloppet, då har han ju denna möjlighet, då skulle just denne jordbrukare, som är specialiserad på nötköttsproduktion, träda in i bestämmelsen om schablonpriser ett år senare. Det kan han ju, och därmed är det över huvud taget ingen nackdel kopplad till detta för jordbrukaren.
Det är inte vårt mål att så att säga uppnå inbesparingar - det borde man inte beskylla oss för -, utan vårt mål är att göra livet lättare för människorna, och garantera budgetneutralitet. För övrigt - det har jag pekat på - är detta första steg ett försök, och vi kan ju också efter tre års användning - nej, redan tidigare, för vi vill ju göra en slags midterm review -, i princip kan vi alltså redan efter ett års användning undersöka om saker och ting går bra eller ej.

Talmannen
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 18.30.
(Sammanträdet avbröts kl. 13.05 och återupptogs kl. 15.00.)

DEBATT OM AKTUELLA OCH BRÅDSKANDE FRÅGOR
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är debatt om aktuella och brådskande ärenden av större vikt.

Konvention om biologiska vapen och toxinvapen
Talmannen
Den första punkten är gemensam debatt om följande resolutionsförslag:
B5-0434/2001 av Patricia McKenna med flera för Verts/ALE-gruppen om protokollet för efterlevnaden av konventionen om bakteriologiska (biologiska) vapen och toxinvapen (BTV-konventionen);
B5-0436/2001 av Pedro Marset Campos med flera för GUE/NGL-gruppen om protokollet för efterlevnaden av konventionen om bakteriologiska (biologiska) vapen och toxinvapen (BTV-konventionen);
B5-0446/2001 av Bill Newton-Dunn för ELDR-gruppen om protokollet för efterlevnaden av konventionen om bakteriologiska (biologiska) vapen och toxinvapen (BTV-konventionen);
B5-0454/2001 av John Walls Cushnahan och Bernd Posselt för PPE-DE-gruppen om protokollet för efterlevnaden av konventionen om bakteriologiska (biologiska) vapen och toxinvapen (BTV-konventionen);
B5-0462/2001 av Jan Wiersma och Margrietus Van den Berg för PSE-gruppen om protokollet för efterlevnaden av konventionen om bakteriologiska (biologiska) vapen och toxinvapen (BTV-konventionen).

Newton Dunn
Herr talman! Som ni alla vet möts Europeiska unionens ledare och den amerikanska presidenten i Göteborg i dag. En del av de saker de kommer att diskutera är naturligtvis sina meningsskiljaktigheter om Kyotoprotokollet om klimatförändringar och växthuseffekten och om ABM-avtalet, vilket måste uppdateras.
Men det finns en annan viktig punkt som har fått mycket lite publicitet och som denna debatt är avsedd att dra uppmärksamheten till. Den frågan är de förhandlingar om att uppdatera 1972 års konvention om biologiska vapen och toxinvapen som har pågått i sex års tid och som nu är nära att avslutas. Problemet med 1972 års konvention är att framställning av biologiska vapen förbjöds, men den innehöll den inga åtgärder för att kontrollera om dessa vapen framställs i det tysta.
Efter sex års förhandlingar ser det nu ut som att den nya administrationen i Förenta staterna backar tillbaka och är ovillig att stödja de villkor som har förhandlats fram till dags dato, inklusive de som har förhandlats fram av deras egna föregångare. Det är en allmänt spridd uppfattning här i kammaren att presidentvalen i oktober förra året inte tydde på att det amerikanska folket ville ha några stora förändringar av regeringspolitiken, utan att de snarare vill ha en fortsättning av den tidigare politiken. Icke desto mindre kommer det nu mycket oroande signaler om att amerikanerna kanske inte kommer att stödja det arbete som har genomförts hittills. Om det är på det viset och om det inte blir någon slutlig överenskommelse om biologiska vapen och toxinvapen, vilket budskap kommer då att sändas till de stater som president Bush kallar de "röda" staterna i världen?
Vi kan inte ingripa i förhandlingarna men det viktigaste vi kan göra - och jag hoppas att kammaren kommer att hålla med om detta - är att ge Europeiska unionens förhandlingsdelegation ett starkt stöd och säga till amerikanerna: "kom igen, skriv på, vi behöver den här överenskommelsen".

Posselt
Herr talman! Det 1900-tal som ligger bakom oss inleddes med en användning av giftgas på bred front i första världskriget, alltså av kemiska stridsmedel. Efter andra världskriget sattes kärnvapen in, och den sista fjärdedelen av 1900-talet, som inleddes med Vietnamkrisen, präglades på ett speciellt sätt också av utvecklingen av biologiska vapen. Vi måste klart och tydligt se att just vår tid och genteknikens möjligheter naturligtvis medför fasansfulla möjligheter till förstörelse. Människans förstörelseförmåga blir allt större, och genom detta möjligheten till definitiv förstörelse, samtidigt som den internationella rätten å andra sidan sorgligt nog inte håller jämna steg med detta, och mycket av det som vore nödvändigt som fundament för internationell rätt, framför allt gemensamma värderingar, gemensamma etiska värderingar, snarare försvagas än förstärks. Färre etiska fundament alltså, och samtidigt fler möjligheter till förstörelse.
Detta visar vilket enormt ansvar vi har, och därför är det absolut nödvändigt att här följa internationell rätt, förstärka den och arbeta för multilateralism i dessa frågor. USA har naturligtvis ett stort ansvar, men även vi i Europeiska unionen, och vi måste akta oss så att vi inte alltför ofta uppträder i rollen som den som visserligen protesterar, i detta fall med rätta, mot amerikanerna, men inte är i stånd att, och inte vill, medverka på ett självständigt sätt som en maktfaktor i det internationella maktspelet.
Det är lätt för oss att kritisera USA:s ledande roll, och jag tror att denna ledande roll faktiskt är för stor. Det beror emellertid inte på USA, det beror på Europeiska unionens politiska och framför allt säkerhetspolitiska svaghet. Jag vädjar till toppmötet i Göteborg att nu äntligen göra rätt prioriteringar och sätta utrikes- och säkerhetspolitiken i centrum för toppmötet, så att Europeiska unionen äntligen blir en jämbördig partner till USA. Då kommer även detta problem att lösas.

Wiersma
Herr talman! President Bush Europa-besök kommer till stor del att handla om hans planer på ett nationellt robotförsvar. Detta skulle ha till syfte att skydda USA mot anfall från så kallade rogue states. För att uttrycka saken milt kan man säga att vi inte är särskilt entusiastiska över de här planerna, och vi vill gå multilateralt tillväga för att ta itu med det hot som Förenta staterna målar upp. Robotförsvaret kommer för övrigt inte att skydda amerikanarna mot det hot som utgörs av exempelvis biologiska vapen som kan spridas på flera olika vis. Det är ironiskt men också tragiskt att USA inte tycks vilja medverka till att förstärka konventionen om biologiska vapen. Biologiska vapen är enklare att utveckla och sprida än kärnvapen, och faran för dessa vapen kan endast bekämpas effektivt med multilaterala avtal, och till dessa hör en adekvat kontrollmekanism för att spåra dem som gör sig skyldiga till överträdelser. Den kontrollmekanismen måste inrättas snabbt. Med ett avtal om det kommer vi äntligen att boka ännu en liten framgång i kampen mot massförstörelsevapen. Den politiska slutsatsen av ett avtal borde vara att det verkligen finns internationella alternativ till ett ensidigt agerande på säkerhetsområdet.

McKenna
Herr talman! Spridning av massförstörelsevapen utgör ett mycket stort hot mot världen. Vi måste ta itu med missbruket av bioteknik för fientliga syften. Vi måste gripa oss an problemet med användningen av biologiska vapen och toxinvapen. Det är en skam att det i dag inte finns någon mekanism i funktion för att kontrollera att konventionen om biologiska vapen och toxinvapen följs.
Ett juridiskt bindande protokoll för att stärka följandet av BTV-konventionen är ett mycket brådskande ärende. Vi uppmanar de avtalsslutande medlemsstaterna att visa maximal flexibilitet och att vara beredda att kompromissa så att en kort tidsfrist kan uppfyllas och ett protokoll kan antas innan den femte konferensen om översyn av konventionen i november-december i år.
Vi skulle också vilja se att staterna skapar ett om möjligt kraftfullare kontrollsystem för att stävja fientlig användning av bioteknik. Detta innebär allra minst att fortsätta att tillämpa den åtgärd som nyligen skildrades i ordförandens förslagstext. Vi rekommenderar att det i den slutliga versionen av efterlevnadsprotokollet fastställs ett modernt och öppet kontrollsystem som är möjligt att anpassa till ändringar i det politiska klimatet och den tekniska utvecklingen.

Byrne
. (EN) Herr talman! Kommissionen stöder till fullo de resolutioner som har lagts fram av de olika grupperna i Europaparlamentet. För närvarande är det verkligen mycket viktigt att det internationella samfundet når verkliga framsteg inom området för icke-spridning och nedrustning. När det gäller det särskilda fallet med BTV-konventionen som undertecknades år 1972, har avsaknaden av ett protokoll för kontroll av BTV-konventionen varit en svag punkt visavi icke-spridning i det internationella samfundet. Ad hoc-gruppen skapades i syfte att lösa den här frågan. Efter fem år av svåra förhandlingar sedan nedrustningskonferensen i Genève, är nu tiden inne för att slutföra detta protokoll.
Europeiska unionen berömmer det engagemang som ambassadör Tóths, ordförande för ad hoc-gruppen, har visat för att uppnå verkliga framsteg i tid för ett antagande av kontrollprotokollet under BTV-konferensen i slutet av detta år. Kommissionen hoppas att alla avtalsslutande medlemstater kommer att godta det dokument som har utarbetats och se det som en bra utgångspunkt för att utarbeta ett protokoll och nå en överenskommelse i denna fråga innan BTV-konferensen.

Talmannen
Jag förklarar den gemensamma debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 18.30.

Läget i Centralafrikanska republiken
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande resolutionsförslag:
B5-0431/2001 av Didier Rod med flera för Verts/ALE-gruppen om Centralafrikanska republiken;
B5-0437/2001 av Fodé Sylla och Joaquim Miranda för GUE/NGL-gruppen om läget i Centralafrikanska republiken;
B5-0447/2001 av Bob van den Bos för ELDR-gruppen om läget i Centralafrikanska republiken;
B5-0455/2001 av John Bowis och Philippe Morillon för PPE-DE-gruppen om läget i Centralafrikanska republiken;
B5-0463/2001 av Margrietus Van den Berg med flera för PSE-gruppen om läget i Centralafrikanska republiken.

Haarder
Herr talman! Det är en tragedi som vi nu behandlar i kammaren. Ett rikt land som nästan gått i konkurs, statligt anställda som inte får någon lön, brott mot de medborgerliga rättigheterna, kuppförsök och förtryck, eldstrider och hundratals döda. Vi fördömer våldet mot den lagligt valda regeringen, vi kräver att man respekterar lagen och för en fredlig dialog, och vi uppmanar kommissionen och rådet att hjälpa till med humanitärt bistånd och bidra till dialogen, om detta är möjligt. Jag tror att vi alla är överens om detta här i parlamentet. Men, herr talman, era inledande svårigheter med att hitta en talare till denna punkt som var närvarande, förstärks ju av att vi bara är ca 10 ledamöter i kammaren, och jag är rädd för att vi inte kommer att vara hundratals när vi om ett par timmar har omröstning om dessa resolutioner. Och jag hoppas att ni, herr talman, kommer att ta upp saken i presidiet, så att vi kan få en anständig behandling av dessa mycket viktiga frågor. En behandling som sker vid en tidpunkt när även rådet är närvarande, och när fler ledamöter är närvarande. Vi kan ju inte vara betjänta av detta tillvägagångssätt.

Morillon
Herr talman! Situationen i Centralafrikanska republiken har återigen förvärrats allvarligt och flera hundra offer har skördats efter försöket till statskupp och den påföljande repressionen.
Denna kris drabbar återigen en befolkning som plågas av stamstrider, i ett land som sedan årtionden tillbaka lider av en allvarlig ekonomisk kris. Vår föredragande Haarder har nyss påmint oss om detta. Krisen är så mycket mer oroande som den har lett till att väpnade styrkor och utländsk milis gjort militära insatser i landet, enligt samma mönster som händelserna i Demokratiska republiken Kongo. Krisen riskerar att störta Centralafrikanska republiken i ett jämförbart kaos, som kan generera ett än större elände.
Europeiska unionen kan inte fortsätta blunda för denna tragedi. Det är inte fråga om att på nytt blanda oss i andra länders politik. Vad det är fråga om är att inte falla för likgiltighetens frestelse.
Den resolution som strax kommer att läggas fram för omröstning i kammaren ger uttryck åt vår medkänsla och fördömer återgången till våld. Europeiska unionen har en skyldighet att göra mer, givetvis genom att öka sitt humanitära bistånd, och framför allt genom att nära samarbeta med FN i dess strävanden att skapa ett klimat som främjar försoning. Detta skulle enligt min mening underlättas stort om en fredsbevarande styrka placerades ut i landet, liknande den som från 1998 och fram till i februari i år spelade en positiv roll.
Detta tar vi upp i vårt resolutionsförslag, som gruppen för Europeiska folkpartiet och Europademokraterna helhjärtat kommer att stödja.

Cauquil
Herr talman! Vi vill passa på att ansluta oss till denna resolution som kritiserar det förtryck den centralafrikanska armén ägnar sig åt efter försöket till statskupp den 28 maj liksom förtryckets etniska prägel.
Redan i resolutionens första skäl bekymrar man sig emellertid om att detta land inte betalat tillbaka sin skuld till Världsbanken, detta land som är ett av de fattigaste i världen och vars befolkning svälter ihjäl. I resolutionen kritiseras närvaron av utländska väpnade styrkor, i detta fall från Libyen. Men hur kan man undgå att erinra sig att den utländska styrka som under längst tid närvarat i landet och på ett olyckligt sätt präglat dess öde är den franska armén? Det är den franska armén som har skyddat det koloniala förtrycket, och det var den franska armén som tillsatte en av sina underofficerare, Bokassa, som centralafrikansk statschef när landet blev självständigt, utan att tillfråga befolkningen.
Hur kan man glömma det skydd som Bokassa och hans bedrifter åtnjöt i åratal eller de franska ministrarnas och själve presidentens närvaro vid den maskerad då Bokassa krönte sig själv till kejsare? Samtidigt som vi kritiserar de styrande i Centralafrikanska republiken och dess armé, vill vi därför påminna om det långt större ansvar som vilar på den franska staten. Vi kommer därför att lägga ner våra röster om resolutionen.

Van Hecke
Herr talman! Demokratin har fortfarande inte fått något fäste i Afrika. Det visade sig ännu en gång i försöket till statskupp i Centralafrikanska republiken, för övrigt ett klassiskt scenario. En ledare vägrar att acceptera valresultatet och gör allt för att, stödd av soldater ur den egna etniska gruppen, återerövra makten, och därefter följer förtryck och utrensningar.
Den här gången är dock skillnaden att trupper från andra afrikanska länder genast ingrep för att stödja den demokratiskt valda ledaren. I ljuset av den internationella gemenskapens likgiltighet lär sig alltså de afrikanska länderna långsamt att lösa sina egna problem själva. Att ett land som Libyen därmed vinner mer makt och anseende på kontinenten är en beklaglig men tydligen oundviklig sidoeffekt.
Men det är mer än så som står på. Händelserna i Centralafrikanska republiken är också en förlängning av kriget i Kongo. Kuppmakarna erhåller stöd av Kabila-vänliga trupper, som försöker anfalla de kongolesiska rebellerna bakifrån och försöker skära av deras frontlinjer. Kriget i Kongo, kriget i Centralafrika sprider ut sig som en oljefläck över kontinenten. Tyvärr ser Europa på, obeslutsamt och passivt.
Bristen på intresse och framför allt de delade meningarna inom Europeiska unionen leder till ett föga handlingskraftigt och enhetligt uppträdande gentemot de länder som kränker Lusaka-avtalet. Jag skulle än en gång vilja framföra en varm vädjan om att inte glömma bort Afrika, i deras och vårt intresse. För vill vi på lång sikt undvika att hundratusentals afrikaner emigrerar till Europa så måste vi i högre grad verka för konflikthantering och att förebygga konflikter, samt se till att människor får möjlighet att överleva i sina egna länder.
(Applåder)

Byrne
. (EN) Herr talman! Kommissionen känner oro över det nyligen inträffade kuppförsöket i Centralafrikanska republiken och den ökande politiska och sociala instabiliteten i landet. I det här sammanhanget har kommissionen i samarbete med Centralafrikanska republiken nyligen slutfört en strategi för landstöd med målet att främja gott styre och en stabilare social och institutionell miljö som förhandskrav för hållbar utveckling.
Gemenskapens samarbetsprojekt kommer att fokuseras på transport- och hälsosektorerna. Denna strategi måste kanske ses i ljuset av de händelser som nyligen har inträffat. Det bör betonas att krisen inte vid något tillfälle övergick i ett allmänt myteri och att den huvudsakligen begränsades till militära operationer. Den humanitära kris som har blivit resultatet av krisen förefaller vara väl identifierad och möjlig att hantera.
Kommissionens kontor för humanitärt bistånd (ECHO) har ända sedan inledningen av krisen haft regelbundna kontakter med delegationen och med internationella icke-statliga organisationer som samarbetar med FN på plats i Bangui.
I samråd med dessa samarbetspartner och för att bemöta denna kris kommer kommissionen att bistå med en miljon euro för en tvåmånadersåtgärd. Detta stöd kommer att innefatta nödhjälp med livsmedelssändningar till 35 000 barn och andra särskilt utsatta grupper, såsom gravida kvinnor och äldre; medicinsk hjälp i form av medicin, utrustning och småskalig rehabilitering för att göra det möjligt för plundrade hälsokliniker att omgående öppna igen och hjälp för återinstallering i form av enkla hushållsredskap och möjligen stöd till att reparera bostäder som har fått allvarliga skador.

Sylla
Herr talman! Jag har inte mycket att tillägga, eftersom kommissionären har besvarat de frågor jag ville ställa.
Efter detta är det bara viktigt att kanske en sista gång understryka det förhållande att alla orsaker till vad som nu pågår i ett land som Centralafrika ändå hänger samman med denna beryktade politik, denna så kallade strukturanpassning, som påtvingas länder av IMF och Världsbanken och som driver hela befolkningar till fattigdom och till att inte effektivt kunna opponera sig mot diktatorer världen över.
Herr kommissionär, herr talman! Jag är verkligt angelägen om att Europeiska unionen skall fortsätta att öka sina ansträngningar för att hjälpa civilbefolkningen och stödja demokratin, genom att bekämpa denna uppgivna strukturomvandlingspolitik, för att den är orättvis. Den bidrar till att stärka diktatorerna och inte demokraterna.

Talmannen
Jag förklarar den gemensamma debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 18.30.

Mänskliga rättigheter
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande resolutionsförslag:
Guatemala - B5-0430/2001 av Monica Frassoni med flera för Verts/ALE-gruppen om läget beträffande mänskliga rättigheter i Guatemala;
B5-0438/2001 av Giuseppe Di Lello Finuoli med flera för GUE/NGL-gruppen om läget beträffande mänskliga rättigheter i Guatemala;
B5-0448/2001 av Carles-Alfred Gasòliba i Böhm för ELDR-gruppen om läget beträffande mänskliga rättigheter i Guatemala;
B5-0456/2001 av José Ignacio Salafranca Sánchez Neyra med flera för PPE-DE-gruppen om Guatemala;
B5-0464/2001 av Margrietus Van den Berg med flera för PSE-gruppen om Guatemala.
Valfusk i Tchad- B5-0439/2001 av Fodé Sylla med flera för GUE/NGL-gruppen om valfusk i Tchad;
B5-0449/2001 av Bob van den Bos för ELDR-gruppen om presidentvalen i Tchad;
B5-0457/2001 av John Bowis och Philippe Morillon för PPE-DE-gruppen om det aktuella läget i Tchad till följd av presidentvalen;
B5-0465/2001 av Marie-Arlette Carlotti med flera för PSE-gruppen om presidentvalen i Tchad;
B5-0472/2001 av Nelly Maes med flera för Verts/ALE-gruppen om läget i Tchad.
Egypten- B5-0422/2001 av Bastiaan Belder för EDD-gruppen om läget i Egypten;
B5-0425/2001 av Olivier Dupuis med flera för TDI-gruppen om fallen Nawal Saadawi och Saad Eddin Ibrahim i Egypten;
B5-0440/2001 av Yasmine Boudjenah med flera för GUE/NGL-gruppen om läget beträffande mänskliga rättigheter i Egypten;
B5-0450/2001 av Bob van den Bos med flera för ELDR-gruppen om fallen Nawal Saadawi och Saad Eddin Ibrahim i Egypten;
B5-0466/2001 av Margrietus Van den Berg för PSE-gruppen om fallen Nawal Saadawi och Saad Eddin Ibrahim i Egypten;
B5-0471/2001 av Daniel Cohn-Bendit med flera för Verts/ALE-gruppen om fallen Nawal Saadawi och Saad Eddin Ibrahim i Egypten.
Malaysia- B5-0433/2001 av Patricia McKenna för Verts/ALE-gruppen om kvarhållande utan rättegång med stöd av Internal Security Act (ISA) i Malaysia;
B5-0441/2001 av Luigi Vinci för GUE/NGL-gruppen om kvarhållande utan rättegång med stöd av Internal Security Act (ISA) i Malaysia;
B5-0451/2001 av Jules Maaten för ELDR-gruppen om läget i Malaysia;
B5-0458/2001 av John Cushnahan och Bernd Posselt för PPE-DE-gruppen om kvarhållande utan rättegång med stöd av Internal Security Act (ISA) i Malaysia;
B5-0467/2001 av Glynn Ford för PSE-gruppen om kvarhållande utan rättegång med stöd av Internal Security Act (ISA) i Malaysia.
Afghanistan- B5-0423/2001 av Bastiaan Belder för EDD-gruppen om talibanregimens forsatta brott mot de mänskliga rättigheterna i Afghanistan;
B5-0424/2001 av Olivier Dupuis med flera för TDI-gruppen om läget i Afghanistan;
B5-0427/2001 av Crisitiana Muscardini för UEN-gruppen om läget i Afghanistan;
B5-0429/2001 av Jill Evans med flera för Verts/ALE-gruppen om Afghanistan;
B5-0442/2001 av Geneviève Fraisse med flera för GUE/NGL-gruppen om talibanregimens forsatta brott mot de mänskliga rättigheterna i Afghanistan;
B5-0452/2001 av Cecilia Malmström och Astrid Thors för ELDR-gruppen om talibanregimens fortsatta brott mot de mänskliga rättigheterna i Afghanistan;
B5-0459/2001 av Thomas Mann och Charles Tannock för PPE-DE-gruppen om Afghanistan;
B5-0468/2001 av Margrietus Van den Berg och Vattimo för PSE-gruppen: läget i Afghanistan.
Guatemala

Lagendijk
Herr talman! Även min grupp stöder kommissionens rekommendationer till historisk uppklaring, för att ställa de som i det förgångna har gjort sig skyldiga till kränkningar av de mänskliga rättigheterna i Guatemala inför rätta. Det är bra och meningsfullt att Europeiska unionen ger sitt stöd åt dem som ofta under svåra omständigheter har den svåra uppgiften att spåra upp de skyldiga och ställa dem inför rätta. Då talar jag om människorättsaktivister, advokater och domare. Tidigare har dessa personer ofta saknat stöd från de guatemalanska myndigheterna. Det är således min innerliga förhoppning att det stödet kommer att tillta efter och tack vare den här resolutionen. Men, - och då riktar jag mig till kollegerna i PPE-DE, i den mån de är närvarande - då måste vi vara ärliga och inte höja människor över lagen. Det är vad som riskerar att hända nu. Ni vet antagligen vem jag talar om, herr Rios Mont, för närvarande talman för parlamentet. Även han, just han, kommer att bli tvungen att stå till svars för sitt förflutna som militär diktator, och jag hoppas att den här kammaren är beredd att i resolutionen uttryckligen utkräva det här ansvaret av honom och andra som var verksamma på åttiotalet.

González Álvarez
Herr talman! För ett år sedan begärde vi här att den straffrihet skulle få en ände som gjorde det möjligt att de som mördade biskop Gerardi ännu inte hade dömts. Lyckligtvis vet vi i dag att tre officerare i armén och en präst - det är hemskt att en präst deltagit - är dömda för brottet.
Vi tror att det är nödvändigt att sätta igång en serie processer mot alla dem som är inblandade i mordet på biskop Gerardi, enligt vad som kan utläsas i rapporten om fallet, som är mycket balanserad och som heter "Guatemala, aldrig mer". Om det inte görs kommer straffriheten att förvandlas till ett stort problem i det framtida Guatemala. Därför tror vi att Europeiska unionen bör bidra till att alla vittnen i Guatemala, domare och försvarare av de mänskliga rättigheterna som arbetar för detta i Guatemala, skall skyddas. Jag är övertygad om att vi kan göra det från Europeiska unionen.
Vi bör kräva att alla de personer som arbetar mot straffriheten skyddas och för att tydliggöra aspekterna i detta betänkande.

Haarder
Herr talman! Vi lever lyckligtvis i en tid när förtryckta folk och folkgrupper kan få sina rättigheter tillgodosedda, och när bödlars och tyranners handlingar kan exponeras och fördömas. Det avgörande är inte alltid straffen. Det avgörande är att få veta sanningen. Det måste bli en rättssak, därför att sanningen skall fram, så att folket kan få ett skydd mot nya svek. Guatemala har ratificerat Genèvekonventionen och konventionen om förebyggande av och straff för folkmord. Sanningskommissionen har uppmanat myndigheterna att rättspröva dem som har utfört eller stött folkmord. Presidenten har stött detta, men vi ser att både domare och andra personer med anknytning till de rättsvårdande myndigheterna blir förföljda och mördade, och vi måste också i detta parlament noga övervaka situationen och fortsätta med våra påtryckningar, så att dessa processer slutförs i öppenhet och så att sanningen kommer fram och skeletten dras fram ur garderoberna.

Pomés Ruiz
Herr talman! Detta parlament har alltid upprätthållit sina löften när det gäller fredsprocessen i Guatemala. Det har gjorts ända sedan fredsavtalen slöts år 1996, då Europaparlamentet var närvarande vid undertecknandet, precis som vi vid upprepade tillfällen uttalat vår avsikt och vår önskan om nationell försoning i Guatemala, utan att detta skulle leda till att straffrihet skulle råda.
Den gemensamma resolution som vi lägger fram, som är resultatet av en enhällig överenskommelse mellan alla politiska partier i detta parlament, understryker den enhälliga och konstanta inställningen i denna kammare. En kammare som så länge arbetat för de mänskliga rättigheterna i allmänhet, och med folket i Guatemala i ett läge då det i synnerhet är fred som eftersträvas.
De färska rättsliga domarna, som den som nämndes om mordet på biskop Gerardi har visat betydelsen av att rättvisan och rättsstaten får ha sin vanliga gång och fungera normalt, som i vilket demokratiskt system som helst. Men vi får inte glömma de störningar och påtryckningar som pågått under denna process.
Vi måste visa vår oro över situationen med våld och attacker mot personer och myndigheter som genomlevts och som naturligtvis gett upphov till omvälvningar.
Logiken i att låta sår vara öppna under lång tid går hur som helst inte att rättfärdiga och ju fortare man får ett slut på den desto fortare kan Guatemala gå mot demokrati, respekt för rättsstaten, utveckling, fred och sociala framsteg, som leder till framgång och etablerande av ett klimat av samlevnad och respekt som vi så innerligt önskar för Centralamerika och Guatemala.
Vi är inte tillskyndare av att stödja ändringsförslaget av Frassoni om att göra konkreta insatser mot militära ledningar. Vi anser att den godtyckliga karaktären i detta ändringsförslag inte är bra. Dessutom skulle vi överta domstolarnas roll, som vi vill stödja i deras oerhört viktiga arbete för att skapa fred och återupprätta rättsstaten.

Van den Berg
Herr talman! För den socialdemokratiska gruppens räkning skulle jag i fråga om detta underbara land och detta anmärkningsvärda folk i Guatemala vilja säga att de naturligtvis har en mycket mörk period bakom sig, under vilken en vit minoritet på ett rasistiskt sätt styrde och härskade över den till största delen guatemalanska befolkningen som indigenas.
Storgodsägarnas hela historia, capituleros historia, sträcker sig över en mycket längre period. Det förklarar också varför ett land med en sådan institutionell bakgrund trots fredsavtalen har det oerhört svårt att finna myndigheter, normer, värderingar och demokratisk kapacitet för att verkligen göra upp med sitt förflutna och betrakta fredsavtalen som en ny början.
Rigoberta Menchu är en person som i mycket hög grad har talat till den inhemska befolkningens fantasi. Det är fortfarande den befolkningen som fruktas och som känner hur tungt motståndet är, men jag tror att president Portillo är uppriktig även i det avseendet och försöker ta nya steg.
Det är också av den anledningen som jag, i motsats till min kollega i PPE-DE, tror att ändringsförslaget trots allt är meningsfullt. Eftersom det tydliggör att även de kretsar som under lång tid ansett sig och känt sig och i viss utsträckning fortfarande känner sig stå utom och över lagen måste bli föremål för noggrann juridisk granskning och att de i det avseendet inte får utgöra något undantag. En person som Rios Mont med hela hans cirkel av familjer och släktingar hör absolut till dessa kretsar. På den punkten hoppas jag också att kommissionen kommer att finna styrka. Det kommer de inte att göra utan stöd från den internationella gemenskapen. I den bemärkelsen är det vi gör här i det Europaparlamentet av stor vikt och betydelse. I den här resolutionen erkänns också den nya fas som Guatemala befinner sig i och regeringens legitimitet erkänns till fullo. Jag hoppas att resolutionen även kommer att vara Rigoberta Menchu till heders.
Valfusk i Tchad

Sylla
Herr talman, herr kommissionär! Jag tror att valet i Tchad är ett skolexempel för alla som världen över vill ha en bruksanvisning i hur man uppför en valmaskerad. Först och främst har vi det klimat av förföljelse av oppositionella som råder, man har fängslat syndikalister och fyllt valurnorna med en miljon röster.
Men för alla er som fortfarande tvivlar på hur en neokolonialistisk politik kan se ut, tror jag att det som har hänt i Tchad faller under det internationella samfundets ansvar, och i synnerhet mitt eget land Frankrikes ansvar. Frankrike har alltsedan självständigheten fortfarande en militär närvaro i landet. Det är militären som har tryckt valsedlarna. Det är den som har tillverkat valurnorna. Det är militären som har transporterat valmaterialet till de mest avlägsna landsdelarna i detta enorma ökenland.
Jag tror därför att Frankrike har ett direkt ansvar här och att valfusket har skett i maskopi med Frankrike. I alla händelser har Frankrike direkt eller indirekt medverkat till det. Och för övrigt beror det internationella samfundets tystnad på att man nyligen upptäckt en enorm oljefyndighet i landet.
Med utgångspunkt i detta, herr kommissionär, måste Europeiska unionen peka ut de internationella oljebolagen som ansvariga. Inte nog med att de struntar i miljön, de bryr sig inte heller om vad som gagnar befolkningen, och än mindre demokratin. Ni får ursäkta mig, kära kolleger, men jag tror att vi här ser ett verkligt skolexempel på vad man ännu kan kalla neokolonialistisk politik i Afrika.
(Applåder)

Van den Bos
Herr talman! Den nyvalda presidenten Deby har avgivit underbara löften till sin befolkning, Europeiska unionen och världsbanken. Han uppgav att han skulle ta itu med den vitt utbredda korruptionen och respektera de mänskliga rättigheterna. Med hjälp av oljepengarna skulle han se till att landet tar sig ur fattigdomsspiralen. Inser Deby att han oåterkalleligt måste hålla sig till de avtal som ingåtts? Världsbanken investerade inte närmare 4 miljarder gulden i oljeprojektet utan vidare. Inte heller de europeiska Cotonou-pengaflödena är ovillkorliga. Hjälpen skapar förpliktelser, men allt tyder på att presidenten försöker klara sig undan. Miljonförskottet från oljekonsortiet använde Deby delvis till anskaffning av vapen. Därmed bröt han sitt löfte till världsbanken om att använda pengarna till att bekämpa fattigdom. Valet verkar i hög grad ha manipulerats. Begränsningen av tryckfriheten och de godtyckliga arresteringarna av medlemmar av oppositionen understryker än en gång bristen på demokrati. Europa måste göra det tydligt för Deby att han inte kan bryta sina löften ostraffat.

Bowis
Herr talman! Förra året besökte Maes, Carlotti och jag själv Tchad för att inspektera oljeledningsprojektet och dess inverkan på lokalbefolkningen, samhällena och miljön. Vi satte oss även in i läget för de mänskliga rättigheterna i landet. I dag har vi tre lagt fram detta förslag på grund av den oro vi kände vid vårt besök, en oro som nu har förstärkts på grund av de anklagelser som har följt efter presidentvalen. Vi skall naturligtvis inte dra förhastade slutsatser. Naturligtvis bör vi lyssna på OAU-övervakarna, vilka ansåg att valen i det stora hela genomfördes på ett rättvist sätt. Men vi måste även lyssna på de valobservatörer och de människorättsgrupper som inte ansåg att valen var rättvisa.
Tchads regering måste lugna den allmänna opinionen inne i landet och i omvärlden genom att genomföra en oberoende och offentlig undersökning om de anklagelser som har framförts. Europeiska unionen måste insistera på detta. Vi har stora investeringar i Tchad och vi bör sannerligen överväga att sända övervakare från detta parlament till Tchad till nästa års parlamentariska val. Men vi vill ha svar på vissa frågor.
För det första, om det finns 4 miljoner registrerade väljare i Tchad och ytterligare en halv miljon som är registrerade utomlands, hur kan då 5,6 miljoner personer ha röstat? Är det sant att barn sågs med röstsedlar? För det andra, varför tilläts inte OAU och andra internationella observatörer att besöka den norra delen av landet? För det tredje, varför ersattes funktionärer vid röstlokaler i norr med militär och annan civil personal? För det fjärde, om det totala antalet röster som registrerats i syd till övervägande del var för oppositionskandidater som det har uppgetts, hur kan det totala röstresultatet ha beräknats som den gjordes? För det femte, är det sant, och jag tror att det är det, att en delegation av kvinnor som ville lägga fram en petition till den franska ambassadören blev beskjutna och skingrades av militärpersonal? För det sjätte, stämmer det att sex oppositionskandidater anhölls efter valet och att en av dessa, Yorongar, slogs och skadades? Jag träffade honom i Tchad och jag träffade honom igen nu i eftermiddag och han visade mig bevis på den vård han har fått vid ett sjukhus i Paris. Alla dessa frågor måste besvaras och redovisas. Detta är vårt krav och det är vad folket i Tchad kräver.
(Applåder)

Van den Berg
Herr talman! Även den socialistiska gruppen är oerhört bekymrad över den oro som har uppstått i Tchad efter omvalet av Idriss Deby. Beskyllningar för valfusk, arresteringar och tortyr av medlemmar av oppositionen, demonstrationer som upplöses med våld. Vi fördömer dessa kränkningar av de grundläggande rättigheterna mycket kraftigt.
Jag har också ytterligare en fråga - jag ansluter mig för övrigt till samtliga frågor som min kollega från PPE-DE har ställt. Kommer Idriss Deby också att bli en ny oljediktator? Det är naturligtvis inte sympatiskt att uttrycka det på det viset, men det ser onekligen ut som om oljevinsterna missbrukas för att hålla honom vid makten. Kommer samma sak att ske i Tchad som i Nigeria, Angola och Sierra Leone? Vi vet vilken effekt utvinningen av råvaror som olja och diamanter har haft och fortfarande har i konflikterna i dessa länder.
Pipelineprojektet Tchad-Kamerun erhåller stöd från världsbanken och Europeiska investeringsbanken. Redan i januari 2000 gav kammaren uttryck för sin oro rörande pipelineprojektet. Den senaste tidens utveckling i Tchad ser dessvärre ut att ge oss rätt. Den speciella uppläggningen av projektet måste garantera att avkastningen används till ekonomiska och sociala utvecklingsprogram till fördel för de fattiga, men den instabila situationen i Tchad hotar dessa goda avsikter och det är oacceptabelt. Både världsbanken och vi i Europa måste öka trycket på Tchad så att den där rådande situationen för de mänskliga rättigheterna förbättras. Vad mig beträffar kan det till slut även innebära att finansieringen upphör. Samtidigt måste de internationella företag som är involverade ta sitt ansvar. Jag yrkar än en gång - jag har gjort det tidigare i fråga om länder i Afrika - på en uppförandekod mellan internationella inrättningar och multinationella oljeföretag, i vilken de företag som berörs åtar sig att bedriva sin verksamhet i enlighet med villkor som inte strider mot samhälleliga intressen. Att underteckna denna uppförandekod - och det skulle kunna vara på initiativ av Europeiska unionen eller kommissionen - borde vara ett grundläggande villkor för att multinationella företag skall få ta del i projekt i utvecklingsländer som finansieras med allmänna medel.

Maes
Herr talman! Kollegerna har utförligt pekat på det valfusk som har ägt rum i Tchad. Återigen ser vi att demokratiska val, eller val som avses vara demokratiska, inte förlöper på ett demokratiskt vis. Valet i Tchad har blivit en riktig hold up. En statskupp som är ett demokratiskt spel för gallerierna och det får vi som utländsk allmän opinion inte låta oss luras av.
Vi har talat med representanter från Tchad. Kollega Bowis har redan nämnt detta. Folket i Tchad har inget förtroende för landets demokratiska inrättningar och det visar sig att de har rätt. Oss försöker man övertyga genom att lägga fram lagtexter som skulle garantera att oljevinsterna på ett korrekt vis återbördas till befolkningen och att dessa kommer att befrämja utvecklingen av både den norra och södra delen av landet.
Tvärtom, redan då varnade människor oss för att den än en gång odemokratiskt valda president Idriss Deby inte kommer att göra annat än att använda oljepengarna för att ytterligare förstärka sin militära makt, och där ersätter den militära makten den demokratiska makten.
Av sex miljoner invånare lär nämligen inte mindre än fyra och en halv miljon ha röstat. Man har delat ut röstsedlar. Man har sålt dem. Man har på konstgjord väg förstorat befolkningen i den norra delen och på konstgjord väg förminskat befolkningen i den södra delen. För att undvika att antalet lagda röster skulle överträffa antalet väljare lät man helt enkelt bli att räkna de röster som kom från tchadiska väljare i utlandet. Kort sagt, sådana parodier kan vi inte acceptera.
Det ser ut som om alla klagomål som har lagts fram har tillbakavisats av de högsta instanserna och att valresultaten skulle ha förklarats vara definitiva. Detta kan vi ändå inte godta. Det skulle innebära att vi själva, våra medborgare och våra demokratiska inrättningar framstår som otillförlitliga.
Jag vill också rikta en stark uppmaning till den franska regeringen att inte frångå sitt ansvar. Varje gång vi besöker västafrikanska länder kan vi konstatera att det franska inflytandet fortfarande gör sig gällande i hög grad. Det är endast för att tjäna neokoloniala syften och det ställer vi oss inte bakom!
Herr Yorongar som har torterats finns här ibland oss. Jag ger honom här min hyllning.
(Applåder)

Martínez Martínez
Herr talman! I går bekräftade Tchads författningsdomstol att president Idriss Deby blivit omvald samt att resultatet var att han fått 67 procent av rösterna i valet den 20 maj. Ett sådant valresultat borde inte kunna ge upphov till något tvivel om legitimiteten i valet av honom, om det inte vore för de anklagelser om oegentligheter som kommit från övriga kandidater och det nationella oberoende organet för valövervakning.
Själva president Deby har för mycket välrenommerade kommunikationsmedia uttalat att oegentligheter är vanliga i afrikanska val och demokratier, men man får inte gömma sig bakom det allmänt dåliga för att rättfärdiga interna överträdelser.
I det här fallet talar vi inte om tekniska problem som kan uppkomma även i de mest konsoliderade demokratier. Vi talar om tvångsmedel mot oppositionskandidaterna, om begränsningar av de mest grundläggande friheter som skall fungera i en valprocess och helt klart talar vi ännu en gång om rättstatens funktion, som även i sina mest grundläggande nivåer verkar ifrågasatt i detta fall.
Som så många gånger är det upp till Europaparlamentet att vädja till de institutioner i Europeiska unionen som ansvarar för utrikes förbindelser att de skall utvärdera om Tchads demokrati går framåt eller ej, efter bekräftandet av valresultatet. Om vi håller oss till innehållet i några av anklagelserna räknas de gärningar vi fått höra om till så allvarliga att de är helt oacceptabela under 2000-talet. Ännu en gång måste vi upprepa lämpligheten att använda alla medel som står till vårt förfogande, särskilt de som fastställdes i Cotonouavtalet, och vårt samarbete med AVS-länderna, rent konkret de afrikanska länderna, för att undvika och rätta till mer än tvivelaktiga gärningar som det som precis hänt i Tchad.
Gemensamt bör vi säkerställa framgång för de som på allvar försöker uppnå värdiga nivåer på demokrati, frihet och framgång i dessa länder, som nödvändigt villkor för att förverkliga stabilitet och framgång i samhällena.
Den socialdemokratiska gruppen ber att ni stöder vår resolution och också att kommissionen skall ha den som grund i sitt uttalande, så att Tchads regering skall få vetskap om vår oro och att de sektorer i Tchads samhällen som trängts ut ur valprocessen skall få veta att de kan räkna med vår solidaritet.
Det kommer fler möjligheter. Det är särskilt vikigt att riksdagsvalen som skall hållas i mars 2002 inte misslyckas, i syfte att skapa en verklig ram för demokratisk samlevnad i Tchad.
Egypten

Dupuis
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Fallen Saadawi och Ibrahim berör ett land som vi sällan talar om. Vårt parlament föredrar att låta detta land falla i glömska tillsammans med de andra länderna i den "bouillabaisse-grupp" från Barcelona som omfattas av EU-Medelhavsavtalen.
Ändå händer det ganska märkliga saker i detta land Egypten. Fallet med fru Saadawi är betecknande. Hon anklagas för apostasi och hotas av påtvingad skilsmässa. Det är en sedvänja som jag hoppas att kollegerna vill titta lite närmare på. Saadawi riskerar att dömas till fängelsestraff. Jag tackar de 100 kolleger som har undertecknat ett upprop, tillsammans med ett stort antal framstående internationella personer. Bonino kommer tillsammans med andra kolleger att vara på plats i Kairo under de närmaste dagarna för att försvara henne och vara med henne under rättegången. Jag anser att det är parlamentets plikt att reagera mycket skarpt.
Det förfarande som ligger till grund för denna kritik kallas "hisba". Det är ett förfarande som endast får inledas av män, och då av män som bekänner sig till islam. Det är ett förfarande som helt strider mot den egyptiska författningen, framför allt dess artikel 40. Jag uppmanar därför alla kolleger att stödja denna kamp, som enligt min uppfattning inte kommer att avslutas i dag, eftersom jag uppmanar kommissionen att stödja Ibrahim. Ibrahim har finansierat sin verksamhet med medel från kommissionen och har anklagats för bedrägeri, trots att kommissionen har för vana att utöva strikta kontroller. Det vore därför minst sagt lämpligt att kommissionen försvarade honom med största eftertryck.

Fraisse
Herr talman, kära kolleger! Kanske kan man helt enkelt säga att häxjakten återigen har inletts i Egypten, eftersom ett antal författare och personligheter hädanefter utsätts för censur och hot mot sina grundläggande rättigheter.
En individs grundläggande rättighet kan exempelvis vara den rättighet som föreskrivs i artikel 7 i stadgan om grundläggande rättigheter som vi nyligen har röstat igenom, om skydd av privatlivet.
Även om Saadawi anklagas för apostasi vet ni att hon måste skilja sig, vilket innebär en kränkning av hennes privatliv. Jag skulle kunna nysta vidare på den tråden, men först och främst måste jag tala om henne, eftersom denna kvinna 1972 hade modet att kritisera kvinnlig könsstympning. Det var för trettio år sedan, vid en tidpunkt då det inte var lätt att kritisera könsstympning och än svårare om man kom från dessa länder.
Alltsedan dess har hon utan avbrott fortsatt att bedriva sin feministiska kamp, genom tidningar, artiklar, böcker och många offentliga framträdanden. Vi vet därför vem denna kvinna är. När man behandlar henne som hon behandlas i dag visar man ingen som helst respekt för hennes engagemang. Kanske gäller det därför att uppmärksamma det faktum att åklagaren i dag rekommenderar att åtalspunkterna mot henne skall läggas ned. Dupuis nämnde just att rättegången äger rum i nästa vecka, men det är möjligt att internationella påtryckningar - och jag tackar Bonino för att hon formulerat det upprop jag själv undertecknat - kan förmå Egypten att som vi hoppas dra tillbaka sitt beslut. Jag vill emellertid påminna er om att skilsmässan....B
(Talmannen avbröt talaren.)

Van den Bos
Herr talman! Egypten är av avgörande betydelse för stabiliteten i Mellanöstern. Landet underhåller viktiga förbindelser med Förenta staterna och Europa. Tyvärr är det fortfarande inte tal om någon intern stabilitet. Redan 1967 utfärdades det nödtillstånd som sedan dess inte har återkallats. Egypten är långt ifrån en demokrati. Landet saknar väsentliga politiska friheter och de mänskliga rättigheterna kränks. Regeringen begränsar handlingsfriheten för politiska partier, människorättsorganisationer, yrkesorganisationer och pressen. Människor fängslas och torteras utan rättsliga processer. Än i dag hålls skenrättegångar. Den amerikanska sociologen Ibrahims dom för inte så länge sedan passar in mycket bra i den här negativa bilden. Den bevisar att rättsskipningen styrs av politiska motiv och är orättfärdig. Som viktig partner till Egypten vore det här lämpligt att lägga fram starka protester. Barcelonaprocessen kommer aldrig att komma i gång om demokratiseringen bromsas upp av autokratisk ovilja. Stabilitet är något annat än rättslöshet.

Boumediene-Thiery
Situationen för de mänskliga rättigheterna i Egypten blir allt mer oroande.
Som våra kolleger har påtalat är de prövningar Nawal Saadawi utsätts för knappast uppbyggliga och i dag får vi också veta att hon skall föras inför domstol och riskerar fängelse och påtvingad skilsmässa. Och flera andra försvarare av de mänskliga rättigheterna lever under dessa trakasserier från lagstiftning och rättsväsen.
Undantagstillståndet, lagen om organisationer och rättsapparaten har förvandlats till redskap för att undertrycka alla former av uttryck. Detta framgår av regeringens övertramp på det människorättsliga området, bland annat när det gäller tortyr och misshandel. Vad torterarna beträffar fortsätter de att härja helt ostraffat.
Regeringen respekterar varken sina skyldigheter enligt internationell rätt eller de internationella åtaganden den på senare år har ingått. Till dessa hör artikel 2 i associeringsavtalet med Europeiska unionen.
Det är därför av största vikt att de egyptiska myndigheterna fördömer alla dessa våldshandlingar, ser till att skydda sina medborgare genom att införa verkliga åtgärder, främst för kvinnor, minderåriga och fångar, som garanterar oberoende rättvisa, med undersökningar och inspektioner, avstår från all lagstiftning som inskränker yttrande- och föreningsfriheten, och inte längre utlyser undantagstillstånd för att inskränka de demokratiska friheterna och handlingsfriheten för alla landets människorättsaktivister.

Martin, Hugues
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! I egenskap av föredragande för associeringsmötet mellan Europeiska unionen och Arabrepubliken Egypten vill jag påminna er om hur viktigt detta avtal är för att bygga ett övergripande partnerskap med denna viktiga aktör i Mellersta Östern, det vill säga inte enbart ett handelsavtal utan även ett politiskt och kulturellt avtal. Det kan vara frågan om det avgörande avtalet med detta broderland, och ingen kommer att ta miste på det. Efter det att förhandlingarna avslutades i juni 1999 bör associeringsavtalet komma att undertecknas inom mycket kort och vi kommer att få anledning att yttra oss om denna text.
Det är min förhoppning att den skall vara början till en nytändning för våra förbindelser med Egypten och öka vårt ömsesidiga utbyte och förståelse, eftersom detta är ett av de grundläggande målen för detta associeringsavtal. Jag anser inte att det handlar om att kopiera våra modeller och våra begrepp, och oåterkallerligt fördöma vissa attityder, utan om att analysera, förstå, stötta, utan att för den skull acceptera vad som inte är acceptabelt. Det är i min mening vad som motiverar denna resolution som är en kompromiss, och jag vill tacka de av mina kolleger som har medverkat under arbetet med den och understött den, i synnerhet Purvis och Dary.
Denna resolution syftar till att visa att min grupp och vårt parlament uppvisar en enad front för att värna respekten för de mänskliga rättigheterna i världen, och främst gentemot våra partnerskapsländer kring Medelhavet. Vi måste vara omutliga i dessa frågor och samtidigt uppmuntra alla som slår in på rätt väg. Att ömsesidigt förtroende är nödvändigt är ett av de budskap jag i dag vill föra vidare och resolutionerna om brådskande och aktuella frågor får inte göra så att vi glömmer detta budskap, utan tvärtom göra det till ett viktigt redskap. Efter att länge ha diskuterat detta med de egyptiska myndigheterna vet jag att de för sin del har förstått detta och att de är redo. Detta är kärnpunkten.
(Applåder)

Dary
Herr talman, kära kolleger! Det kommande undertecknandet av ett partnerskapsavtal mellan Egypten och Europeiska unionen skall främst inom ramen för arbetet med människorättsliga frågor göra det möjligt att komma till rätta med alla svårigheter som de olika organisationer som företräder dessa rättigheter möter ute på fältet.
För den skull får vi inte automatiskt falla in i att frågan brådskar och jag tror att det skulle ha varit att föredra om vi inom ramen för de institutionella och förtroendefulla förbindelser som på ett tydligt sätt har upprättats mellan unionen och Egypten i förväg hade förankrat vår egen uppfattning och våra egna reflektioner kring de åtgärder som ett antal parlamentariker i denna kammare redan har vidtagit.
Av den orsaken anser jag personligen att denna resolution är förhastad och att situationen var gynnsam för att komma till rätta med situationen inom området för de mänskliga rättigheterna, mot bakgrund av att förhållandena på detta område har förbättrats i Egypten och inom ramen för associeringsavtalet. Vad jag här uttrycker är min fria uppfattning som ledamot och inte nödvändigtvis uppfattningen i min grupp.

Bordes
Ledamöterna från partiet "Lutte ouvrière" kommer att rösta för denna resolution för att protestera mot en oacceptabel kränkning av yttrandefriheten. Vi kritiserar samtidigt den tortyr som tillämpas på polisstationerna i Egypten. De fakta som redovisas av Amnesty International som har uppmärksammat oss på dessa metoder gäller en rad fall då män, kvinnor och till och med barn har torterats, i vissa fall med dödlig utgång. Den egyptiska polisen kan bara tillåta sig att utöva dessa skändliga metoder med den egyptiska regeringens tysta medgivande, eller rentav på regeringens order, och det är troligt att regimens ledare å sin sida vet att stormakterna kommer att blunda. Stormakterna, i synnerhet inom unionen, förfogar dock över betydande påtryckningsmedel mot den egyptiska regimen, som får omfattande stöd från väst.
Europaparlamentet bör i sin helhet ta ställning mot den egyptiska regimens barbariska metoder. I brist på ett sådant ställningstagande, vill vi gärna göra oss till tolk för önskemålet från Amnesty International om att europeiska ledamöter skall ingripa mot statens tortyr, om så bara genom personliga protestskrivelser som skickas till myndigheterna. Även om det inte kan sätta stopp för polismetoderna kanske det kan påverka såtillvida att de offer som nu är i torterarnas händer kan räddas.

Belder
Herr talman! Yttrandefrihet i Egypten anno 2001: det officiella författarförbundet utesluter sin medlem, författaren Ali Selim. Anledningen till det här drastiska beslutet? Selim förespråkar en normalisering av förhållandet mellan sitt land och grannlandet Israel. Därför lägger jag med eftertryck till hans namn bland de i den föreliggande resolutionen.
Uteslutningen av Selim kom för övrigt inte oväntat. Under fyra år har den här oberoende och modiga författarens uppträdande varit en vagel i ögat på sina kolleger. Orsaken är uppenbar. Det egyptiska författarförbundet förbjuder sina medlemmar direkta kontakter med Israel. Inte desto mindre har Selim fram till dags dato besökt Israel sju gånger. Och sitt kall trogen publicerade han skildringar av sina erfarenheter under vistelserna i Israel. De föll inte i god jord hos författarförbundet: överdrivet positivt om Israel löd den kollektiva recensionen. Författaren Selim gick dock längre än så. Han uttalade sig öppet för att göra slut på den nuvarande palestinska intifadan. Därmed var måttet rågat för det egyptiska författarförbundet, för de stöder nämligen den så kallade "Aksa-Intifidan". Kort sagt, Selims uteslutning var ett faktum.
Samtidigt varnades elva andra författare för att ha intagit samma ståndpunkt som Ali Selim. En mycket ansedd medlem av det egyptiska författarförbundet, Nobelprisvinnaren Nagid Mafouz, protesterade för en tid sedan mot censuråtgärderna.
Jag skulle vilja att kommissionen vidtar åtgärder i den här frågan. Likriktningen av tankegodset i kombination med propagandan för rent antisemitiska uppfattningar står när allt kommer omkring i direkt strid mot de normer och värderingar som Europeiska unionen säger sig föra ut. Dessutom bidrar EU på så vis till återupplivningsförsöken av de tynande fredsförhandlingarna i Mellanöstern. Den här fredsprocessen är i vilket fall som helst oförenlig med den allmänna politiska tonen i den egyptiska statspressen. Den håvar ju in de mest fantastiska anti-israeliska och anti-västerländska historierna, respektive beskyllningarna. Om Colin Powells besök hos "sina chefer i Tel Aviv" kan man till exempel läsa följande i tidningarna: "Den amerikanska utrikesministern tvekade inte att underkasta sig när han var i Israel. Där stod han vördnadsfullt med en judisk kalott på huvudet framför statyn för den (märk väl) fiktiva förintelsen under andra världskriget". Inte konstigt att hedersgästen på bokmässan i Kairo, den arabiska motsvarigheten till bokmässan i Frankfurt, i år hette Roger Garaudy. En man som i den europeiska pressen beskrivs som "den internationellt mest beryktade och förföljda förnekaren av förintelsen". Den egyptiska uttolkningen av yttrandefriheten är i hög grad politiskt selektiv. Även detta bör kommissionen ta upp med myndigheterna i Kairo.

Purvis
Herr talman! Detta är en onödig och icke önskvärd debatt om brådskande ärenden. Den är absolut förhastad som Dary sade. Den sattes igång av de Bonino-radikala och grundades på felaktiga och tendentiösa anklagelser mot det egyptiska rättvisesystemet. I diskussionsprocessen mellan grupperna fick vi fram fakta som till och med de var tvungna att hålla med om. Resultatet är att den föreslagna kompromissresolutionen i vilken det praktiskt taget inte sägs något annat än vad som skulle krävas av vilken som helst av våra medlemsstater, till exempel att frihet och mänskliga rättigheter är grundläggande för en demokrati. Trots detta har författarna till detta resolutionsförslag kommit med skamliga och ogrundade anklagelser i sina inlägg.
Herr kommissionär, det finns emellertid en fråga som jag vill ställa er och jag skulle om möjligt vilja ha ett entydigt svar. I punkt 4 i denna resolution uttrycks vårt stöd för Khaldun Centre for Democracy och det begärs att kommissionen skall fortsätta sitt ekonomiska stöd för denna organisation och den verksamhet som bedrivs där. Min fråga är denna: är kommissionen fullständigt nöjd med hur Khaldun Centre for Democracy har förvaltat och redovisat de biståndsmedel de får och i synnerhet de biståndsmedel som de får från Europeiska unionen? Detta är ett av problemen med det här fallet. Om svaret på frågan är "ja", kommer jag med glädje att stödja punkt 4. Om svaret är "nej" eller "kanske inte", anser jag att vi bör rösta emot punkt 4 till dess vi är nöjda, och även rösta emot resolutionen i sin helhet om den fortfarande innehåller punkt 4. Ett svar tack, kommissionären.
Malaysia

Haarder
Herr talman! Jag har följt utvecklingen i Malaysia under ett antal år genom besök och bekanta som bor där. Det är nedslående att se hur premiärminister Mahatir i allt högre grad begår brott mot helt elementära demokratiska principer och allmän anständighet, för att bryta ned sina politiska rivaler. Denna Internal Security Act, ISA, används och missbrukas för att bryta ned premiärministerns politiska och personliga fiender, på samma sätt som i en diktaturstat. Samma sak gäller den paragraf i den malaysiska grundlagen som syftar till att säkra fred i landet och mellan de etniska grupperna, och som nu används i regeringens egna syften. Den tidigare premiärministern, Tunku Abdul Rahman, sade redan för fjorton år sedan, att det såg ut som om Mahatir var på väg mot ett auktoritärt styre. Man kan lugnt säga att han har fortsatt på den inslagna vägen. Det är djupt beklagligt, och det är bra, att parlamentet i dag diskuterar detta, att vi får en snabb förklaring från regeringen. Malaysia bör få veta sanningen när vi sammanträder med malaysierna i olika forum under de kommande veckorna och månaderna.

Posselt
Herr talman! Man kan inte tala om Malaysia utan att tänka på statens kloke grundare på 1950-talet, Tunku Abdul Rahman, som klarade av att på ett klokt sätt integrera folken och religionerna och skapa jämvikt dem emellan, genom att han behandlade alla rättvist. Han påminner om en figur i den europeiska historien, om kejsar Karl IV, luxemburgare precis som Astrid Lulling, som klarade av att integrera tyskar och tjecker, fransmän och italienare i Europas centrum, och som med den gyllene bullan skapade medeltidens mest moderna och mest välbalanserade författning för romarriket.
Denna roll som Karl IV utövade i Europa utövade, som sagt, Tunku Abdul Rahman på 1900-talet i Malaysia, för han lyckades förena hinduer, muslimer och buddhister, malajer, tamiler och kineser, och detta i en federalistisk skapelse med nio olika sultanfamiljer i spetsen, vilka avlöser varandra i en mycket insiktsfull rytm i ledningen för denna flerfolksstat.
En sådan ömtålig skapelse är baserad på respekten för den andres kultur. Den är baserad på respekt för rätten. Den är naturligtvis framför allt baserad på respekten för rättsstatsprincipen. Därför är det ytterst problematiskt att denna känsliga jämvikt sedan några år tillbaka störs allt mer av premiärminister Mahathirs centralistiska personlighet. Först och främst slutade han respektera de enskilda staterna, sedan slutade han, genom att missbruka den muslimska tron, visa respekt för de andra religionerna och rubbar nu också jämvikten mellan nationaliteterna.
Till detta hör att hädanefter, med den så kallade lagen om intern säkerhet, beläggs även politiska rivaler från det egna lägret med munkavle och rättsstatsprincipen i Malaysia trängs tillbaka allt mer. Detta är ytterst oroväckande, för Malaysia befinner sig i en viktigt geopolitisk situation. Det är också ett viktigt land ekonomiskt sett. Det är framför allt en viktig beståndsdel i Asean, vår partnergemenskap i Sydostasien.
Därför måste vi arbeta hårt för att Malaysia skall återvända till Abdul Rahmans anda, eller till luxemburgarnas anda, som har spelat en så framstående integrerande roll just i vår Europeiska union. Jag tror faktiskt att Mahathirs tid är förbi och att det är nödvändigt att nya demokratiska krafter kommer till makten i det här landet, som återinför rättsstatsprincipen där, för att denna komplicerade skapelse av många folk och många religioner inte skall hamna i ett blodbad genom överdriven centralism och totalitarism.
(Applåder)

Schulz
Herr talman! Får jag utanför talarlistan ställa en fråga till kollega Posselt? Jag följde med stor uppmärksamhet hans historiska föredrag, även om kritiken mot Mahathir förvånade mig mycket, eftersom professor Rinsche tidigare alltid talade om för oss att Mahathir var Asiens största statsman. Förhåller det sig nu på ett annat sätt för de tyska kristdemokraterna? Ni sade tidigare, herr Posselt, att Karl IV var luxemburgare precis som Lulling. Jag har tidigare utgått från att Lulling är en kvinna från Luxemburg. Har jag missuppfattat något ber jag er att upplysa mig om hur det förhåller sig.
Afghanistan

Dupuis
Herr talman! Jag tänker inte svara med ett personligt uttalande till Purvis. Jag anser att hans mycket selektiva sätt att resonera kring vad som har hänt och fortfarande pågår i Egypten är hans ensak. Olyckligtvis kommer knappast framtiden och för övrigt inte heller historien att ge honom rätt. När det gäller Afghanistan anser jag fortfarande att vi kan vara uppriktigt besvikna över den politik unionen bedriver och i synnerhet den som kommissionen och rådet bedriver i fråga om Pakistan, som vi ju vet är avgörande för Afghanistans framtid.
Så länge det inte finns en mycket bestämd politisk linje gentemot Pakistan kommer talibanerna att fortsätta med vad de gjort i flera år. Nyheten är fortfarande alldeles färsk: talibanerna har tagit över en stad i centrala Afghanistan. Det första de ansåg sig behöva göra var att bomba och ödelägga sjukhuset, bomba och ödelägga det humanitära hjälpcentret. Det här är dagens Afghanistan, som vi kommer att fortsätta att indirekt stödja så länge vi inte har en bestämd politik gentemot alla dessa länder som fortsätter att stödja landet, givetvis i första hand Pakistan, men vi skall inte glömma Saudiarabien och några andra stater.
Jag kommer därför att fråga kommissionen om den skulle kunna ge oss ett antal klara och exakta uppgifter om vilken politik den ämnar föra gentemot de länder som hjälper denna avfälling till regim att sitta kvar. Vi känner till katastroferna, vi har mycket ofta talat om dem, först och främst kvinnornas situation, men de sträcker sig tyvärr mycket längre. De innebär även att hela Afghanistans ungdom utesluts från varje form av utbildning värd namnet. Vi vet mycket väl att koranskolorna i sin afghanska tappning inte har något med utbildning att skaffa. Det är därför hög tid att vi av kommissionen och rådet, som än en gång är frånvarande, utverkar konkreta svar.

Sörensen
Herr talman, kolleger! Efter det dystra öde som afghanska kvinnor och Baymans buddastatyer drabbades av, går talibanerna ytterligare ett steg i sin hänsynslösa religiösa fanatism. Sikh- och hinduminoriteterna är tvungna att fästa ett gult kännetecken på sina kläder.
The Human Rights Watch rapporterar i dag om det allra senaste grymheten i denna never ending story: 60 medborgare innestängda och officiella och kommersiella byggnader samt bostäder förstörda.
När regimen i Kabul övertog makten skulle den erkännas på basis av tre kriterier: utrotning av narkotikahandeln, kamp mot terrorism och efterlevnad av de mänskliga rättigheterna. Vad beträffar förminskningen av opiumproduktionen har talibanerna endast haft notoriska framgångar. De är också övertygade om att de aldrig kommer att erhålla ett internationellt erkännande, och väljer således att utöva ett massivt förtryck, läs kollektivt mord, av sitt folk. Den första följden av isoleringspolitiken är att alla förhandlingar blir omöjliga, och det gör att den enda följden av sanktionerna att en pinad befolkning bestraffas, en befolkning som endast kan fly till läger i hopp om att nå Europa. Frågan är alltså inte längre om talibanerna kränker de mänskliga rättigheterna utan vilka slutsatser vi måste dra av detta. Vår grupp lägger således fram två tillkommande ändringsförslag. Om talibanerna nu även erövrar Panjshir kommer de att betrakta sig själva som stora segrare över västerlandet och ryssarna, vilket kommer att göra att de helt kommer att avstå från att sluta kompromisser med den internationella gemenskapen. Det skulle leda till att de icke-statliga organisationerna jagas bort, och därmed våra enda informationskällor. Europa skulle kunna föreslå att häva sanktionerna och samtidigt öka det diplomatiska trycket på Pakistan. Detta skulle fördröja talibanernas frammarsch och framför allt tvinga tillbaka dem till förhandlingsbordet. Detta är emellertid endast möjligt om man samtidigt investerar i icke-statliga organisationer som är verksamma på platsen och som försöker förbättra situationen för kvinnor, barn och män.

Fraisse
Herr talman! För två dagar försökte "Médecins du monde" väcka opinion i Frankrikes städer, på samma sätt som vi här i parlamentet försöker väcka opinion kring situationen i Afghanistan. "Médecins du monde" tillade att Europeiska gemenskapens budget som går till icke-statliga organisationer där nere, minskade - ja minskade kraftigt.
Jag frågar mig hur vi kan ta emot företrädare för den afghanska motståndsrörelsen, samtidigt som vi stöder de afghanska kvinnorna - vilket jag finner utmärkt - utan att gå längre än så och utan att ha resurser som matchar vår indignation.
Detta tycks mig i dag vara innebörden i resolutionen, som på mig verkar bra mycket bättre än den vi skrev för två månader sedan och som jag tyckte var väl försiktig i fråga om diskrimineringen mot kvinnor. Jag ser att man i dag förstår att tala om de kriminella handlingarna, kränkningarna, apartheidsystemet, alla dessa saker som hör samman med kvinnornas situation av i dag.
Dagens situation är alltså svår. Den är kanske rentav värre, eftersom vi stöder överste Massoud, de afghanska kvinnorna och många andra samt hela den afghanska befolkningen som håller på att dö av svält. Men även om vårt stöd hädanefter kommer att få till resultat att sanktionerna förvärras och kvinnor förbjuds att köra för de icke-statliga organisationer som arbetar för kvinnornas sak och i att man slår igen brödbutiker som gav kvinnor möjlighet att både arbeta, få mat och skaffa mat till andra, då måste vi för vår del göra mer. Och att göra mer, det har redan sagts, det är att ställa krav på de länder som stöder talibanerna.
Jag tror att Europeiska gemenskapen eller Europeiska unionen inte bara måste ge mer pengar, utan också kunna ställa politiska krav på dem som stöder denna regim och gör det möjligt för den att överleva. Det är en logisk följd av vår indignation, en logisk följd av vårt stöd och det är vårt ansvar.
Jag skulle önska att vi slutade att nöja oss med resolutioner som, även om de blir bättre för varje gång, fortfarande är alltför svaga i förhållande till vad vi måste göra för denna lidande befolkning.
(Applåder)

Thors
Herr talman! Det har sagts av föregående talare att vi upprepade gånger har fördömt det våld som förekommer i Afghanistan och de kränkningar av de mänskliga rättigheterna som sker varje dag. Men vad skall vi göra när situationen blir sämre för kvinnor och för hazarerna som nämndes i dag? Vi har en situation med avrättning av 170 civila i januari och, vilket Dupuis och de andra nämnde, angrepp i Yakaolang. Vad skall vi göra?
Vi vet å andra sidan att EU efter toppmötet i Tammerfors 1999 godkände en rekommendation från en arbetsgrupp på hög nivå om hur vi skulle sköta den afghanska situationen. Jag tror att den strategin måste bedömas strikt. Vi måste se över den på nytt. Hur bemöter våra ambassader i Pakistan människor som ansöker om att få komma till våra länder? Jag har hört sägas att de bl. a. behandlas som kriminella.
Jag ser med glädje att vi efterlyser ett Echo-kontor i Afghanistan, vilket bör upprepas. Vi måste även ge vårt stöd till de kristna organisationer som verkar i Afghanistan. Det finns kristna organisationer som med låg profil gör oerhört mycket för den afghanska befolkningen. Också de behöver vårt stöd. Vi måste också verka, vilket även sagts av andra talare, för att vapenembargot skall träda i kraft och för att FN skall få tillträde till landet för att bl. a. undersöka de grymheter som förekommit gentemot hazarerna.
Detta är några av de åtgärder som behövs. Vi kan inte komma längre genom att gång på gång fördöma. Man känner sig verkligt maktlös. Vi behöver en intelligentare politik här. Jag tycker att erfarenheter från våra närområden har visat att en närvaro i landet också kan ge goda resultat och framförallt är humanitärt motiverad.

Mann, Thomas
Herr talman! Talibanregimen innehar det dystra världsrekordet i brott mot de mänskliga rättigheterna. För några veckor sedan - kollegerna hänvisade till detta - förstördes Buddhastatyerna från Bamiyan, och radikalismen fortsätter. Religiösa minoriteter - till att börja med hinduerna, nu även icke-afghaner- tvingas att identifiera sig med ett gult tygstycke: Ödesdigra påminnelser om den totalitära nazistregimen i mitt land väcks till liv.
Sedan talibanernas maktövertagande har situationen för civilbefolkningen försämrats dramatiskt. Kvinnor och flickor förtrycks systematiskt, tvingas bära slöja, de förvägras utbildning och vid äktenskapsbrott hotar dödsstraff. Kvinnor får inte ens vara verksamma vid utdelningen av bröd från FN:s livsmedelsprogram längre. De får inte köra bil längre och det arbete internationella organisationer utför förhindras rejält. Män måste bära fes och låta skägget växa, tjuvar misshandlas, och i avskräckande syfte huggs händerna av dem offentligt. Egyptens och många muslimers högste islamiske ledare, Farid Wasil, fråndömer talibanerna kännedom om Koranens sanna värden och idéer. Han förkunnar att deras religiösa utlåtanden, fatwas, är ogiltiga.
Herr kommissionär, vi uppmanar den pakistanska regeringen att ta avstånd från allt stöd till denna regim, såväl ekonomiskt som moraliskt.
Även de tidigare löftena om att förstöra vallmofält eller opiater har knappt förverkligas. Förra onsdagen beslagtog den tyska tullen i en container från Afghanistan sex kilo heroin och 64 kilo hasch till ett totalt värde på 2 miljoner euro. Försäljningen av narkotika främjar finansieringen av religiösa fanatiska fälttåg och internationell terrorism.
I likhet med tidigare uppehåller sig bin Laden där och blir inte utelämnad, utan respekterad. FN-sanktionerna, herr kommissionär, måste vara kvar tills det att Afghanistan, tar sig från den medeltid mulla Omar påbjudit till nutiden, och därmed till demokrati och rättsstatsprincipen.

Vattimo
Herr talman! Jag vill inte upprepa allt det som redan har sagts av mina kolleger, som har uttryckt sig så vältaligt, men med jämna mellanrum diskuterar vi på nytt problemet med Europas och det internationella samfundets hållning gentemot Afghanistan, och för varje gång verkar det som om det tidigare rekordet när det gäller kränkningar av mänskliga rättigheter har överträffats. Det senaste - och detta rör mig även i egenskap av italienare - är ett italienskt sjukhus i Kabul, ett av de få som fungerade någotsånär modernt, som tvingades stänga sedan personalen hotats av repressalier eftersom regimen inte tillät att kvinnor arbetade där i nära kontakt med läkare och sköterskor. Som vi redan har hört har regimen nyligen också tvingat minoriteter att bära kläder med särskild märkning, vilket på ett makabert sätt påminner om nazistiska metoder som man hade hoppats skulle vara utrotade för alltid. Allt detta gör att vi inte längre kan tro på rena verbala fördömanden, utan ställa frågan vilka effektiva påtryckningsmedel som Europeiska unionen kan ta till gentemot Afghanistan. Här handlar det om att utöva påtryckningar på länder som diplomatiskt erkänner Afghanistan och även stöder det landet ekonomiskt - Pakistan, Saudiarabien etc. och att organisera effektiva, fristående hjälpinsatser från Europeiska unionen när det gäller leverans och distribution av humanitärt bistånd, såväl inne i som utanför landet, vid gränserna, där det finns läger för flyktingar och skingrade, liksom i Indien och Pakistan.
Allt detta är extremt bråttom, och inte bara för att bidra till att stärka de mänskliga rättigheterna i detta land, utan också för att undvika att talibanerna bidrar till att sprida en fanatisk, blodig bild av Islam i västvärlden, en bild som skulle passa bra ihop med den som odlas av våra egna fundamentalister och rasister.

Tannock
Herr talman! I tisdags dömdes Mohamed al-'Owhali till livstids fängelse i New York för bombattentatet mot Förenta staternas ambassad i Nairobi medan hans chef, Osama bin Laden, ges helgonstatus av talibanerna som islamisk hjälte i Afghanistan. Detta land är nu så extremt och medeltidsmässigt att papperspåsar är förbjudna i det fall de innehåller orätta versioner av koranen och kvinnorna är beslöjade, åtskilda från männen och har inga möjligheter alls till att arbeta. Även schack och drakflygning har bannlysts som icke islamiska aktiviteter, även om många islamiska lärda skulle bestrida sådana tolkningar av koranen. De regler som talibanerna har infört tycks i själva verket snarare härstamma från stamsedvänjor, där kvinnan endast har fortplantningsvärde och ekonomiskt värde, än från koranen.
Fram till nyligen har fokus legat på att försäkra att muslimerna lever i enlighet med islam. I mars, efter det att talibanerna tagits över av en hårdför fraktion med anknytning till bin Laden, har emellertid de fantastiskt vackra Buddhastatyerna från fjärde århundradet i Bamiyan förstörts med dynamitsprängningar. Nu hörs ekon från Nazisttyskland när hinduer, många tiotusentals personer som jag företräder som grupp i London, måste bära ett synligt gult tygstycke i offentliga sammanhang.
Jag menar inte att en direkt intervention i det land som besegrade Röda armén är varken lämplig eller genomförbar. Dessutom kan interventioner av utomstående i andra staters interna affärer ofta förvärra och förlänga en konflikt, vilket kan ha hänt i Balkan. Vi kanske helt enkelt måste vänta tills saker och ting ebbar ut av sig själva. Det skall inte heller förglömmas att det nu råder ett slags fred i största delen av Afghanistan.
Emellertid bör vi göra mycket klart för talibanerna att om de skulle vilja ha vår hjälp måste de lyssna på den allmänt utbredda oro som människor i hela världen känner, som är chockade och upprörda över den brutala karaktären i deras medeltidsregim.

Byrne
. (EN) Herr talman! Jag kommer först av allt att ta upp situationen i Guatemala. Kommissionen följer situationen där på nära håll. Det råder en ökande oro inom Europeiska unionen och i det internationella samfundet över de avsevärda försämringarna inom nyckelområden såsom skydd av mänskliga rättigheter, rättvisa och gott styre i Guatemala.
Kommissionens huvudsakliga prioriteringar i förbindelserna med Guatemala är att stödja genomförandet av 1996 års fredsavtal, vilket bör leda till ökad respekt för mänskliga rättigheter; att främja moderniseringen av staten och att stötta gott styre. Europeiska unionen har gett mycket stöd till fredsprocessen i Guatemala, såväl politiskt som ekonomiskt. Målsättningen för samarbetsprogrammet med Guatemala är just att ge lämpligt stöd till fredsprocessen. Kommissionen har bistått det civila samhället och statliga organisationer i syfte att bidra till försoningsprocessen i landet. Samtidigt förbereder kommissionen ett program för att förbättra rättsystemet. Vidare bekräftas vårt engagemang för fredsprocessen genom ett samförståndsavtal som undertecknats gemensamt av Europeiska kommissionen och Guatemalas regering den 26 mars 2001, där vi bistår med 93 miljoner euro av kompletterande stöd för perioden 2001-2006. Kommissionen och medlemsstaterna har även fört en regelbunden politisk dialog med Guatemala för att upprepa vikten av respekt för de mänskliga rättigheterna. De allra senaste EU-åtgärderna för Guatemala är den gemensamma förklaringen från San José 17-mötet i mars i år och förklaringen från det svenska ordförandeskapet på den tredje årsdagen av mordet på biskop Gerardi. I detta avseende välkomnar kommissionen den nyligen avgivna domen i rättegången om mordet på biskop Gerardi som ett uppmuntrande bevis på domstolsväsendets engagemang i Guatemala för att förbättra läget för de mänskliga rättigheterna i Guatemala. Under ett besök i Centralamerika i slutet av mars 2001 uppmanade dessutom min kollega, kommissionär Patten, president Portillos regering att vidta brådskande åtgärder för att undvika en negativ händelsespiral i Guatemala och att återuppliva det avbrutna genomförandet av fredsavtalen.
Kommissionen följer även situationen i Tchad på nära håll, efter den nationella oberoende valkommitténs tillkännagivande av resultatet från presidentvalen den 20 maj. Befolkningens lugn på valdagen och det höga valdeltagandet visade ett medborgerligt engagemang som är berömvärt. Enligt internationella observatörer följde röstningsförfarandena rättsliga bestämmelser, men det fanns dock vissa organisatoriska brister. I ett uttalande från valövervakningsuppdraget rapporterades det att oppositionskandidaterna noterade vissa bevis på oegentligheter och bedrägeri som enligt dem hade stört röstandet. Den 12 juni tillkännagav det konstitutionella rådet det officiella valresultatet, vilket bekräftade att Idriss Déby hade vunnit och sitter en andra mandatperiod med 63 procent av rösterna. Enligt uppgifter godkände inte rådet röstningen vid vissa röstlokaler. Situationen övervakas nära av Europeiska unionens chefer för valobservationsuppdraget på plats. I enlighet med artikel 8 i Cotonouavtalet kommer kommissionen att fortsätta sin pågående politiska dialog med Tchad. Tchad har varit engagerat i en demokratisk process under de tio senaste åren. Denna ansträngning leder till ett ökat skydd för mänskliga och civila rättigheter. Emellertid medges det att dessa fri- och rättigheter inte respekteras i tillräckligt hög grad av alla aktörer. För att säkerställa hållbar fred i landet är det absolut nödvändigt att ta itu med dessa frågor. Den nionde EUF-strategin för landsstöd, vilken nu är på det slutliga föreberedelsestadiet, innehåller ett brett program för stöd till det civila samhället, inklusive människorättsorganisationer.
Den dom som nyligen avkunnades mot den välkände förkämpen för mänskliga rättigheter och demokrati, professor Saad Ibrahim, och hans kolleger, har väckt stort intresse i det internationella samfundet. Fallet professor Ibrahim och hans 28 medanklagade vid centrumen Ibn Khaldun och HODA har följts på nära håll av Europeiska kommissionen och medlemsstaterna. När de först kvarhölls utan åtal förra året, gav Europeiska unionen klart uttryck för sin oro på allra högsta nivå, inte bara när det gällde fängslandet och anklagelserna, utan även på grund av den intensiva och negativt inställda massmediakampanjen mot de anklagade. När de anklagade slutligen åtalades och när det klargjordes att dessa åtal innefattade en punkt om att ta emot utländska medel (till exempel från EU) utan godkännande, erinrade Europeiska kommissionens delegation i Kairo de vederbörande myndigheterna om att bidrag till civila samhällsorganisationer var fullständigt i sin ordning och täcktes av ramavtalet mellan EU och Egypten om ekonomiskt och tekniskt samarbete. Stöd till det civila samhället är också en grundläggande beståndsdel i Barcelonaprocessen och ett uttryckligt mål för Barcelonaavtalet från 1995, vilket Egypten har undertecknat.
Åtalet innefattade även en punkt om missbruk av EU-medel anslagits till de prodemokratiska programmen Ibn Khaldun och HODA. I det uttalande som Europeiska kommissionen gjorde i Bryssel den 13 december förra året klargjordes det att de berörda projekten var underställda normala övervakningsförfaranden, inklusive en extern halvårsrevision. Som svar på Purvis fråga i synnerhet, bör det betonas att kommissionen fick goda framstegsrapporter från båda projekten år 1999 om en tillfredsställande och oberoende finansiell revision.
De egyptiska myndigheterna har än så länge inte kommit med några bevis eller upplysningar till stöd för de anklagelser de har riktat mot de projekt som har finansierats av Europeiska unionen. EU-observatörer var närvarande under hela rättegången och Europeiska unionen har alltid gjort klart att den förväntar sig att rättsprocessen genomförs korrekt och att rättvisa kommer att råda. Unionen har mycket noga undvikit alla interventioner som skulle kunna inverka menligt på dessa förväntningar. Emellertid var valet av tidpunkt för att avkunna dom, en månad tidigare än väntat, det faktum att domen synbarligen fastställdes utan hänsyn till försvarets argument, vilka lades fram under rättegångens avslutande dag och de hårda domarna - 7 år för Ibrahim och ett lägre straff men inte desto mindre hårda domar för alla de anklagade - fullständigt oväntat och mycket störande.
Avkunnandet av domen gav upphov till ett muntligt uttalande från kommissionen den 23 maj och en förklaring från ordförandeskapet den 25 maj. I uttalandet och förklaringen uttrycktes djup oro. Europeiska unionen utnyttjade tillfället för att betona den vikt unionen fäster vid den civila samhällsutvecklingen och upprepade på nytt att programmen för detta ändamål är en grundläggande beståndsdel av Europeiska unionens bilaterala program för Egypten. Europeiska unionen fortsätter att följa fallet på mycket nära håll. Domstolen har skyldighet att meddela domskäl inom en månad från utfärdandet av domen, och detta kommer vi att läsa med intresse. Möjligheterna till att överklaga är även begränsade. Den rättsliga processen är inte avslutad, och man får hoppas att slutresultatet kommer att återspegla det egyptiska rättssystemets bästa traditioner. De egyptiska myndigheterna är väl medvetna om det internationella intresset för detta fall och om de konsekvenser som en slutlig dom som uppfattas som orättvis kan få.
Nawal el Saadawi, den välkända feministförfattaren, anklagades för apostasi, men den allmänna åklagaren förkastade åtalet den 23 maj. Detta verkar emellertid inte var slutet på historien, och åtal kan fortfarande väckas vid en annan domstol. Situationen följs noggrant av kommissionen. Ibrahim- och Saadawifallen har båda väckt stor oro, även om vidare rättsliga steg och möjligheten till en positiv utgång fortfarande är öppen. Hela situationen är komplicerad och inte helt klar. Det finns även tecken på optimism inom vissa områden, till exempel kvinnors rättigheter, rättsligt kontrollerade val, social lagstiftning och så vidare. En allt större del av det egyptiska samhället delar fullständigt åsikten att Egypten måste införa så hög levnadsstandard som möjligt och arbetar i den riktningen.
När det gäller Malaysia har kommissionen noggrant följt den malaysiska polisens anhållande av tio reformvänliga aktivister med stöd av Internal Security Act (ISA) bara några dagar före den andra årsdagen, den 14 april, av fällandet av den tidigare vice premiärministern, Anwar Ibrahim. Kommissionen beklagar djupt det faktum att inrikesministern den 2 juni undertecknade en häktningsorder för fyra av de tio oppositionsaktivisterna och att de övriga sex personer som anhölls med stöd av ISA fortfarande sitter häktade hos polisen. Kommissionen är djupt oroad över dessa händelser och anser att detta strider mot etablerade demokratiska förfaranden. Detta förstärker den oro som redan har uttryckts förut om det allmänna läget för mänskliga rättigheter i Malaysia. I detta avseende välkomnar kommissionen det faktum att den malaysiska nationella kommittén för mänskliga rättigheter har ifrågasatt grunderna för anhållandena och att företrädare för regeringen har förklarat att ISA måste upphävas eller åtminstone omarbetas grundligt.
Kommissionen välkomnar även det faktum att Malaysias högsta domstol frigav två av dem som häktats med stöd av ISA genom att åberopa habeas corpus den 30 maj, och att högsta domstolen uppmanade det malaysiska parlamentet att grundligt granska ISA på nytt. Kommissionen är redo att stödja åtgärder från Europeiska unionen för att driva på frågan om det allmänna läget för mänskliga rättigheter och om ISA i synnerhet gentemot Malaysias regering närhelst tillfälle ges.
Kommissionen är i likhet med parlamentet djupt oroad över den ständigt försämrade humanitära och politiska situationen i Afghanistan. När det gäller de humanitära frågorna fortsätter kommissionen tillsammans med andra partner att ge bistånd till utsatta grupper och befolkningar inne i Afghanistan och till flyktingar i grannländerna. Denna hjälp lämnas i hela landet till de områden där behoven är som störst, och som är tillgängliga och säkra. Detta ligger i linje med Europeiska unionens gemensamma ståndpunkt om Afghanistan, i vilken man sätter upp målet att bistå med effektiv humanitär hjälp på grundval av en opartisk behovsbedömning. Företrädare för kommissionen deltar regelbundet i besök på plats och bedömningsuppdrag inne i Afghanistan för att få förstahandsinformation om förhållandena och att säkerställa att hjälpen kan riktas till de områden där behoven är som allra störst.
När det gäller den politiska frågan har företrädare för kommissionen, vilka agerar som en del av EU-trojkan, försökt övertala de två grupperna i den rådande konflikten att främja en fredlig lösning. EU-trojkan, vilken består av de ambassadföreträdare som är baserade i Islamabad, träffade nyligen Kandahar och Faizabad för att förklara Europeiska unionens gemensamma ståndpunkt för talibansidan. De noterade en motvillighet att överväga nya fredsalternativ. Europeiska unionen med andra partner ser för närvarande på hur man bäst kan främja en process som leder till en överenskommelse.
Det finns två saker som är helt klara när det gäller Afghanistans framtid. För det första kommer inblandning av utomstående i konflikten i Afghanistan bara att förlänga striderna. Detta gäller för stöd som ges till vilken sida som helst i tredje land, där man strävar efter att uppnå nå sina egna dagordningar och sina egna nationella intressen. För det andra är en militär lösning på den komplicerade situationen i Afghanistan inte möjlig. Landets historia visar klart att ingen grupp någonsin kommer att kunna införa sin makt och sin politiska och kulturella filosofi i hela landet. Jag vill ytterligare understryka detta faktum, särskilt som svar på vad Dupuis sade, genom att fästa uppmärksamhet på det faktum att kommissionen inte ger bistånd till någon grupp. Hjälpen ges till utsatta grupper och befolkningar alltefter behov och där tillgänglighet och säkerhetsförhållanden tillåter det. Eftersom talibanerna kontrollerar 90 procent av Afghanistans territorium är det uppenbart att mycket av Europeiska gemenskapernas hjälp kommer att ges i områden som kontrolleras av talibanerna.
Av dessa skäl upprätthåller Europeiska unionen ett vapenembargo som gäller hela Afghanistan och fortsätter förhindra ingripanden av tredje land. Samtidigt stöder Europeiska unionen FN:s fredsansträngningar och betonar behovet av en regering på bred basis i landet.
Slutligen, som svar på Fraisses inlägg, har striderna mellan talibanerna och styrkorna från den Nordliga alliansen åter intensifierats efter vinteruppehållet och talibanerna väntas försöka driva bort Nordliga alliansens styrkor från de cirka 10 procent av Afghanistans territorium som de ockuperar för närvarande, medan Nordliga alliansens befälhavare Massud och hans allierade försöker utvidga konflikten till områden som redan kontrolleras av talibanerna.
Samtidigt lider i synnerhet afghanerna i de sydliga, centrala och västra regionerna av landet fortfarande av effekterna från den värsta torka som har drabbat landet på 30 år. Ett stort antal afghaner har på grund av rädsla för hungersnöd och konflikten tvingats lämna sina hem och lever nu i IDP-läger inne i Afghanistan, eller har gått över gränsen till antingen Iran eller Pakistan. Under år 2000 och 2001 flydde ytterligare 500 000 interna flyktingar från striderna eller torkan och landet är starkt beroende av den mathjälp som till stora delar tillhandahålls av Förenta staterna.

Dupuis
Herr talman! Jag ville fråga Purvis om han tänker avge en misstroendeförklaring mot kommissionen, med tanke på de falska nyheter och avsiktliga lögner som kommissionär Byrne just har uttalat inför nu närvarande ledamöter.

Talmannen
Jag förklarar den gemensamma debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 18.30.

Nepal
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande resolutionsförslag:
B5-0426/2001 av Olivier Dupuis med flera för TDI-gruppen om läget i Nepal;
B5-0428/2001 av Gerard Collins för UEN-gruppen om konsekvenserna av massakern på den kungliga familjen i Nepal;
B5-0435/2001 av Reinhold Messner med flera för Verts/ALE-gruppen om Nepal;
B5-0443/2001 av Luigi Vinci för GUE/NGL-gruppen om läget i Nepal;
B5-0460/2001 av Thomas Mann och Charles Tannock för PPE-DE-gruppen om Nepal;
B5-0469/2001 av Jean-Claude Fruteau och Pedro Sánchez Aparicio för PSE-gruppen om läget i Nepal.

Dupuis
Herr talman! När det gäller Nepal är vi medvetna om att det handlar om en tragedi av Shakespearemått, men jag tror ändå att huvudproblemet och vårt problem som Europaparlament är att möta framtiden.
Jag uppmanar alla kolleger att stödja det ändringsförslag som inlämnats av vår kollega Messner, som kräver att vår talman skall ge en delegation från parlamentet tillstånd att snarast resa till Nepal. Jag tror att denna delegation spelar en avgörande roll. De destabiliserande krafter som i dag verkar i Nepal är mycket starka och jag tror att det vore mycket oklokt att underskatta dem. Situationen är ytterst labil och jag är övertygad om att en symbolhandling som närvaron av tre Europaparlamentariker i Nepal skulle kunna påverka händelseutvecklingen i positiv riktning.
Ingen är ovetande om den osunda roll som spelas av ett stort land som i normala fall inte borde gränsa till Nepal, men som genom sin politiska ockupation av Tibet i dag praktiskt taget är granne till Nepal. Alla känner till det logistiska stöd som detta land - Folkrepubliken Kina - består den maoistiska gerillan med, en gerilla jämförbar med Sendera luminoso i Peru - det säger nog allt - och det är nödvändigt att utöva påtryckningar även på detta land för att få ett slut på stödet till denna gerilla, som har en destabiliserande inverkan och riskerar att störta detta fantastiska lilla land i Himalaya i kaos. Det är nödvändigt att vi till sist får en annan politik i detta område.
Ett sista påpekande, riktat till kommissionen. I åratal har vårt parlament begärt att få öppna en fullvärdig delegation i Nepal. Jag tror att den senaste tidens händelser tyvärr gör det ännu mer motiverat att öppna en sådan delegation.

Messner
Herr talman! Efter tragedin i Nepal då nästan hela kungafamiljen dödades hotar nu inbördeskrig i detta lilla kungadöme i Himalaya. Man måste också ta med i beräkningen att detta land är inklämt mellan Tibet - som i dag tillhör Kina - och Indien, och riskerar att kvävas mellan dessa jordens mest folkrika stater.
Några fakta om dagens Nepal: Nepal är ungefär lika stort som Schweiz och Österrike tillsammans. I landet lever dock 22 miljoner människor, och när man tänker på att en stor del av landet ligger högt uppe i bergen, har dessa människor lite utrymme. Marken är överbetad, skogarna avverkade och ekologisk kollaps hotar. Det finns knappt några skolor i landet, knappt någon infrastruktur och korruptionen är ett problem. Nepal hör till de fattigaste länderna i världen, och det är enbart turismen som utgör en inkomstkälla.
Därtill kommer dessa maoistiska grupper som är kritiska mot kungafamiljen, och som redan kontrollerar en del av landet - framför allt i väster - och är ännu mer skeptiska mot den nya kungen, brodern till den avlidne kung Birendra, än mot den gamla kungafamiljen.
Vad detta land nu behöver är utbildning. Dessa människor behöver också vår solidaritet, de behöver hopp och initiativ. Turismen får inte ebba ut, vilket naturligtvis skulle bli fallet med ett inbördeskrig. Jag anser att Europa här borde spela en fredsskapande roll. Därför mitt förslag om att skicka en liten EU-delegation till Nepal för att göra något i förebyggande syfte, innan det är för sent.
Vi har våra värden som öppenhet, demokrati och hopp att föra in i detta lands framtid. Vi får inte lämna detta land, som har många vänner i Europa, i sticket.
(Applåder)

Mann, Thomas
Herr talman! Den nepalesiska kungafamiljens död har skakat oss alla. Vi intygar vår solidaritet med det nepalesiska folket. Kung Birendra, som jag träffat några gånger som vice ordförande för SAARC-delegationen, åtnjöt den allra högsta popularitet och sympati. Hans bekännelse till demokrati, till ett flerpartisystem, har gett detta land mycket hopp, ett land - där har Reinhold absolut rätt - som är utfattigt i ekonomiskt hänseende, men som är så rikt kulturellt sett. Tragedin i kungapalatset i Katmandu som kung Birenda, hans fru Aishwarya och ytterligare anhöriga föll offer för, efterlämnar ett vakuum. Utegångsförbuden och mötesförbuden kan bara lugna läget något, det har skett några våldsamma övergrepp.
Ett första positivt tecken var den nye kungen Gyanendra som sade: Jag kommer att underteckna Nepals gamla författning, min brors författning, för att fortsätta på den demokratiska väg som inleddes i familjen. Även tillsättandet av en undersökningskommission var viktig: Det är en första signal, just på grund av befolkningens väldiga reservationer mot den nye makthavaren, så att förtroende kan vinnas. Kommissionen leds av chefen för högsta domstolen, som är tillräckligt neutral, men kommissionen kommer att bli trovärdig först när det inte bara är regeringsföreträdare utan även företrädare för oppositionen som deltar, och naturligtvis även internationella observatörer. Alltså, om en delegation skall delta, då måste det vara SAARC-delegationen från Europaparlamentet!
De maoistiska underjordiska rebellerna har försökt att utnyttja det gynnsamma läget och destabilisera landet ytterligare. Regeringen och oppositionen måste äntligen lära sig att gå andra till mötes, att utveckla samförstånd. De måste röja undan terrorism och kupper, och det kräver inte personliga oegentligheter, utan en gemensam konceptuell linje. PPE-gruppen vädjar till kungen och till ansvariga politiker att göra allt som står i deras makt för att befria befolkningen från dess rädsla och oro, och EU, herr kommissionär, måste visa vägen!
Ånyo uppmanar jag Europeiska kommissionen att äntligen öppna ett kontor i Katmandu, sätet för SAARC:s generalsekretariat. Därifrån skulle vi kunna genomföra Europeiska unionens utmärkta samarbetsavtal med Nepal. Det är en utmärkt grund. För några år sedan godkände vi här i Europaparlamentet detta avtal.
(Applåder)

Fruteau
Herr talman, kära kolleger! Allra först vill jag uttrycka min medkänsla med det nepalesiska folket, som i dag genomlever ett av de svåraste skedena i sin historia. I egenskap av vice ordförande för delegationen för Sydasien hade jag tillfälle att träffa kung Birenda, en framstående person som hade lyckats rubba uråldriga politiska traditioner genom att inrätta en konstitutionell monarki. Han var en verkligt stabiliserande faktor och inkarnerade hoppet om att det nepalesiska folket skulle ta sig upp ur den djupaste fattigdom och att rättssamhället och demokratin varaktigt skulle etableras.
Det nepalesiska folket såg honom samtidigt som symbolen för nationens enhet och det kitt som förenade nationen. När denna person så tragiskt dör är det en källa till åtskillig oro och väcker många frågor. Bakom denna tragedi döljer sig en politisk process som nu brutalt äventyras. Ett band av förtroende mellan det styrande skiktet och folket slits av. Den innebär också en helt ny giv i spelet om en region som präglas av stark instabilitet.
Europeiska unionen värnar starkt om respekten för de mänskliga rättigheterna och de demokratiska principerna. Därför måste vi med skärpa fördöma de repressiva handlingar och de fängslanden som följt efter kungens död. Inte heller får vi tiga om det svåra problemet med flyktinglägren i Bhutan, som jag särskilt ömmar för efter att ha gjort en resa dit förra året inom ramen för delegationen, och vi hoppas att de positiva åtgärder som hade påbörjats för att lösa detta problem skall fullföljas med samma beslutsamhet.
Jag vill till sist i min tur vädja till kommissionen om att låta en fullvärdig delegation öppnas i Kathmandu med uppgiften att försöka hjälpa detta traumatiserade folk att läka sina sår.

Byrne
. (EN) Kommissionen känner bestörtning inför de dramatiska händelser som skakar Nepal. Den har förståelse för det chocktillstånd som Nepals folk befinner sig i efter en älskad monarks död, en symbol för enighet och kontinuitet, och inför det faktum att många andra medlemmar av kungafamiljen har dött.
Situationen är fortfarande instabil för närvarande. Det är ännu för tidigt att bedöma hur landets stabilitet kommer att påverkas av palatsmorden och förutsäga om dessa händelser kommer att ta en ödesdiger vändning eller äventyra demokratin.
När detta inträffade hade situationen i Nepal redan varit turbulent under de senaste månaderna till följd av politisk paralysering och den konstanta hotet från maoistiska rebeller. I de europeiska kondoleanstelegrammen betonas därför särskilt vikten av behovet av att bevara demokratin - en demokrati som är en anmärkningsvärd bedrift av Kungariket Nepal och den framlidne kung Birendra.
Kommissionen kommer att följa den framtida utvecklingen mycket uppmärksamt för att säkerställa att alla parter agerar i respekt för demokratiska och mänskliga principer i enlighet med de grundläggande bestämmelserna i artikel 1 i samarbetsavtalet mellan EG och Nepal.
I det här sammanhanget beklagar kommissionen djupt att tre nepalesiska redaktörer från tidningen Kantipur har anhållits. Som ni vet har kommissionen konsekvent stött Nepal i landets strävan efter att uppnå social och ekonomisk utveckling. EG har beviljat 160 miljoner euro i samarbetshjälp sedan år 1977, och summan ligger för närvarande på runt 50 miljoner euro per år. Vårt åtagande står fast. Vi är även beredda att utveckla vårt samarbete till en ny dimension där särskild hänsyn tas till styret. Under de nuvarande omständigheterna anser vi emellertid att dammet måste lägga sig innan vi fortsätter med några ytterligare konkreta åtgärder.
Som svar på den fråga som har väckts av flera av er om huruvida kommissionen kommer att inrätta en delegation i Kathmandu, gläder det mig att kunna tala om för er att kommissionen för närvarande förbereder ett meddelande om tjänsten för yttre representation, vilket kommer att omfatta situationen för nya delegationer och där man kommer att ta itu med den här särskilda frågan. Meddelandet bör kunna offentliggöras innan sommaruppehållet.

Talmannen
Jag förklarar den gemensamma debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 18.30.

Läget i Angola
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande resolutionsförslag:
B5-0432/2001 av Nelly Maes med flera för Verts/ALE-gruppen om Angola;
B5-0444/2001 av Joaquim Miranda med flera för GUE/NGL-gruppen om läget i Angola;
B5-0445/2001 av José Ribeiro e Castro för UEN-gruppen om läget i Angola: det civila samhället och skapande av fred;
B5-0453/2001 av Bob van den Bos för ELDR-gruppen om läget i Angola;
B5-0461/2001 av Carlos Coelho och Arlindo Cunha för PPE-DE-gruppen om läget i Angola;
B5-0470/2001 av Mário Soares med flera för PSE-gruppen om läget i Angola.

Maes
Herr talman! Som så många gånger tidigare talar vi om Angola. Kriget har nu pågått i tjugofem år. Och än en gång skall vi rösta om en resolution. Men vi måste väl ändå fråga oss om ansträngningarna för att åstadkomma fred är tillräckliga.
Det gläder mig att det svenska ordförandeskapet har ägnat sig åt den här frågan och lagt fram en förklaring. Men jag frågar mig ändå om inte båda parterna, och då menar jag både herr dos Santos regering och UNITA, inte gör allt för att kriget skall fortgå.
Det här är ett krig som närs av en ström av smugglade diamanter och olja: tillräckligt för att köpa mängder av vapen och hålla civilbefolkningen gisslan. Jag anser att det här kriget är anstötligt för vår civilisation.
Därför vill jag yrka på att de rekommendationer som ånyo skrivs ned i den här resolutionen följs upp av både kommissionen och rådet, så att vi ser om viljan till fred verkligen växer. Vi gläder oss naturligtvis över att både president dos Santos och ledningen för Unita nyligen lagt fram förklaringar om att man skall påbörja en dialog.
Vi måste emellertid slå fast att civilbefolkningen hela tiden åläggs nya plågor. Vi har gisslantagningarna som genomförs av en ny rörelse som också kallar sig en rebellrörelse. Vi har de nya minfälten. Vi har anfallen på städer och de ständiga anfallen på civilbefolkningen. Och de som bor i de områdena har under tiden börjat förstå att soldaterna vid gränserna driver handel med varandra. Vilken cynism!

Miranda
Herr talman! Den komplicerade situationen i Angola kräver en ständig uppmärksamhet och vaksamhet, och därför anser vi att det är motiverat att åter föra upp frågan på föredragningslistan här i parlamentet. Strävan efter fred och stimulans till alla de som faktiskt arbetar för den måste vara ett av de främsta målen i vår institution. Men detta får inte omintetgöra alla tidigare resolutioner eller ståndpunkter som tagits relativt nyss i övriga gemenskapsinstitutioner och internationella organ, framför allt i rådet, som har särskilda befogenheter på detta område. Det får inte heller ignorera eller dölja viktiga aspekter som på senare tid har inträffat och som visar på situationens utveckling i landet och klargör, om det nu behövs, de verkliga avsikterna hos vissa krafter som verkar i området, främst Jonas Savimbis Unita. Jag vill också redan nu understryka att jag tycker att det är positivt att kompromissresolutionen, som den ser ut, i det väsentliga har gjort slut på försöken till mystifiering av verkligheten i Angola och Unitas penningtvätt vilket fanns i UEN:s ursprungsförslag.
Men det är också sant att även efter de positiva förändringar som denna kompromiss har bidragit med genom vårt förslag, framför allt genom att fastställa samstämmigheten med den ståndpunkt som det svenska ordförandeskapet har intagit för unionens räkning, så finns där oacceptabla ståndpunkter och allvarliga brister. Detta gäller det uppenbara försöket att lägga lika mycket ansvar på Angolas legitima regering som på Unita, vilket går helt emot de successiva FN-resolutionerna som man på ett symptomatiskt sätt nu glömmer, likadant sker också med det oacceptabla utelämnandet av Unitas senaste fördömliga attack på Cachito, där ett stort antal försvarslösa och oskyldiga människor dödades och man på ett skamligt sätt förde bort flera tiotals barn och ungdomar. Just därför anser jag att det är av yttersta vikt och är mycket lämpligt att kommissionen upprepar de ståndpunkter som den institutionen och rådet har intagit för Europeiska unionens räkning. Enligt vår åsikt kan faktiskt inte något motivera att de nämnda åsikterna och bristerna kvarstår i en resolution från detta parlament, åsikter som för övrigt är det huvudsakliga skälet till att vi inte skrivit under kompromissen. Vi är för övrigt förvånade över den totala avgrunden mellan det som rådet har godkänt och nyligen upprepat, och det som nu föreslås, särskilt som vissa av de främsta undertecknarna av denna kompromiss kommer från samma politiska kraft som har skapat en regering som så nyligen definierade och antog sin ståndpunkt. Också av detta skäl har vi lagt fram några ändringsförslag för att harmonisera vår ståndpunkt med rådets och det internationella samfundets och att garantera en kontinuitet och konsekvens med det vi alltid har stått för. Vår slutliga röst beror naturligtvis på hur omröstningen om dessa utfaller.

Ribeiro e Castro
Herr talman, kära kolleger! Vi har precis fått höra ett tal om kriget, ett tal som har lett till kriget, ett tal som har lett till ett ständigt misslyckande för den internationella medlingen. Och detta har inte varit vår avsikt. Vår avsikt är att bidra till freden, för äntligen börjar vi se tydliga signaler i Angola om att något kan vara på väg att förändras på ett varaktigt sätt i detta land. Detta är den stora nyheten de senaste månaderna. Bland de fruktansvärda krigsnyheterna som fortsätter att komma, är det dessa signaler om fred som på ett fast sätt spirar ur det angolanska civila samhället och som gör att vår omröstning i dag är angelägen. Det är dessa signaler som vi vill peka på, omfamna och uppmuntra. Vi ville inte bara gråta över fler döda eller beklaga ännu mer förstörelse. Vi vill välkomna dem som med mod, generositet och självständighet, i kyrkor och många sektorer i det angolanska samhället, som bygger en ny väg som den nationella försoningen och den varaktiga freden kan ledas in på. Vi måste lyssna på angolanerna. De vet mer och bättre än vi. AMC, en bred medborgarrörelse lade nyligen fram en samhällsplattform i Luanda, vilken talar om en nationell försoning som inkluderar alla. Inkluderar alla för att inte utestänga någon, för det är det är den förgiftande andan av uteslutning som sår kriget, misären och förstörelsen i hela Angola. Den skall inrymma alla eftersom denna inställning är en förutsättning för försoning och för att utan en verklig försoning som återskapar förtroendet kan det inte bli någon fred.
Angolanerna vill ha fred. Vi måste lyssna på angolanerna, och lita på den interna medlingen och att energin hos de civila rörelserna kan lyckas där den internationella medlingen har misslyckats. Vi måste följa angolanernas röst, de goda människorna, inte bara de i AMC, utan många rörelser som det sjuder i ett hoppingivande fredsnätverk: den mellankyrkliga kommittén för fred i Angola, den Angolanska reflektionsgruppen för fred, kvinnogruppen "Fred och utveckling", som i just i dag samlar en internationell konferens i Luanda, Martin Luther King-associationen, rörelserna Rättvisa, Fred och Demokrati, "Sanzala för fred", Fredsbudbärarna, Mosaik och ännu fler som för några månader sedan på ett Forum om krigets många konsekvenser krävde en omedelbar vapenvila. Det är dessa röster vi måste lyssna på. Vi måste lära känna dessa ansikten, lära oss dessa man, sprida dessa ansikten och öppna våra händer. För Angolas tragiska nutidshistoria lär oss en sak: vi bör bara lita på dem som talar om fred utan vapen i händerna, med gester och med fredsinstrument. Det är viktigt att få slut på krigets bipolära monopol.
Jag ber därför att vi ansluter oss till en inbjudan som jag redan har bett talmannen att genomföra, så att vi här kan få höra om visioner och om framtiden för Angola som personer som D. Zacarias Kamuenho, Vieira Lopes, Rafael Marques, Justino Pinto de Andrade, William Tonnet, Chivukuvuku, Marcolino Moco, Cesinanda Xavier och andra framför, vilka ansluter sig till denna civila rörelse för fred. Dessa har mycket att lära oss. Angola fortsätter att lida, men det behöver inte vara så. Detta fredliga Angola väntar på att vi skall bli kapabla att ge nya signaler som skiljer sig från de nya signaler som man utmanar oss med.

Thors
Herr talman! Alla, åtminstone i Finland, har nog spelat ett spel som heter Afrikas stjärna. Varje gång vi diskuterar Sierra Leone eller Angola tänker jag med förfäran på detta spel som betraktades just som ett sådant, samtidigt som det på ett blodigt sätt - än i Angola, än i Sierra Leone - visade att det som egentligen kunde vara ett lands välsignelse kan vara dess förbannelse.
Bästa vänner, jag tror faktiskt att vi börjar se tecken på en intelligentare politik när det gäller övervakning av resurser. Vi har sett många förslag till fred, Lusakaprotokollet, fredsförslag i Sierra Leone och liknande, men så länge krig lönar sig bättre än fred kommer vi inte särskilt långt. Jag stöder därför med kraft det som Maes framförde, nämligen att det är denna väg vi måste välja för att komma vidare.
Jag tycker också att Kanada, som har inlett ett sanktionsarbete, är värt vårt stöd och är en referenspunkt för våra aktiviteter när det gäller sanktionsarbete, arbete mot landminor och arbete mot barnsoldater. Vi skall inleda ett liknande arbete som är lika ambitiöst.
Det är intressant att notera att många som talar Angolas språk uttalar sig i dag. Jag tror också att det är många bland oss som har dåligt samvete för det vi tidigare sagt om Angola. Vi har alla på vårt sätt bidragit till tragedin. Nu gäller det att få ett stopp på detta, att se på det som pekas ut i FN:s rapporter - även i de rapporter som beställts av medlemsstaternas parlament - och att också peka på presidenterna, de makthavande i Togo eller Burkina Faso, som på sitt sätt har bidragit till att köpa diamanter eller olja.
När det gäller Världsbanken, som omnämnts i debatten, tror jag faktiskt att den kan vara en väldigt positiv aktör i Afrika, t.ex. genom att som nu övervaka de intäkter som regeringen i Angola får genom oljehanteringen.

Coelho
Herr talman, herr kommissionär, mina damer och herrar! I Angola fortsätter kriget, förstörelsen och det meningslösa och chockerande slöseriet med människoliv Angola har alla förutsättningar att bli ett stort, rikt, utvecklat land och en faktor för stabilitet och framsteg i sydvästra Afrika, men det har slösat bort sina resurser och sin energi på en konflikt som tycks förevigas. Vi fördömer kriget som utväg. Och vi fördömer alldeles särskilt de omänskliga attackerna på försvarslösa civila, på kvinnor och barn, attacker som ingenting kan rättfärdiga. Detta parlament har redan många gånger på senare år uttalat sig om Angola och kritiserat olika inställningar och beteenden. Vi påminner om dessa överläggningar, som vi skriver under och stöder, och vi skriver under, påminner om och stöder kompromissresolutionen. Vi minns också överläggningarna i FN om konflikten och är inte okunniga om att de olika parterna har olika ansvar. Men enligt vår mening är vår roll nu, i detta ögonblick när en liten hoppets strimma börjar synas med uttalanden från de huvudansvariga och med fredsinitiativ i det civila samhället, att uppmuntra denna rörelse.
Vi måste säga till det angolanska folket och dess politiska ledare att det internationella samfundet är berett att samarbeta i strävan efter fred. Det finns ingen militär lösning på denna konflikt. Detta uttalade rådet (allmänna frågor) vid sitt sammanträde den 11 juni i Luxemburg. I dag är det Europaparlamentet som hävdar samma sak i de europeiska folkens namn. Vi gratulerar till den kompromisstext som vi lyckats åstadkomma och kommer att rösta emot de förslag som skulle kunna förvanska det, inte för att vi inte håller med om innehållet i flera av dem, utan för att det man i dag väntar sig av oss är ord av uppmuntran och inte av anklagelser.

Soares
Herr talman, ärade ledamöter, företrädare för kommissionen! Jag bifaller också resolutionsförslaget om Angola, som är ett resultat av en kompromiss och som enligt min mening är ett moderat och ganska balanserat förslag. Det handlar i grunden om en appell för fred som nu måste stödjas av det internationella samfundet och framför allt av vårt parlament, vilket redan understrukits av José Ribeiro e Castro och nu av Carlos Coelho. Situationen i Angola är en tragisk situation. Angola är ett ödelagt land som har levt med ett tjugosex års oavbrutet inbördeskrig. Det vill säga, från självständigheten den 11 november 1975 fram till i dag har inbördeskrig rått i Angola och det fortsätter. Detta inbördeskrig kan inte, vilket har betonats här, lösas på militär väg. Och teorin om att det är möjligt att nå en lösning genom att krossa fienden, eller att mörda Savimbi, är ingen lösning för kriget skulle fortsätta. Kriget kan bara upphöra genom förhandlingar mellan de som är inblandade och genom påtryckningar från det civila samhället i Angola, vilket nu äntligen håller på att dyka upp. Det finns också självständiga röster i det civila samhället som kräver fred, framför allt genom stöd från den angolanska katolska kyrkan, vilken har spelat en oerhört viktig roll, och från alla andra kyrkor, som utövar stora påtryckningar för freden, det vill säga, för en förhandling om fred. Det är detta tryck vi måste stödja, såväl i Europeiska unionen som i dess organ, Europaparlamentet.
Det har pratats om ett förslag från några av våra vänner i vänstern - De gröna och kommunistpartiet - som ville att man skulle göra ett särskilt fördömande av massakern i Cachito. Vi håller inte med om detta och vi föreslog ett muntligt ändringsförslag som skulle kunna bli en kompromiss. Detta muntliga ändringsförslag fördömde alla massakrer, var de än inträffade, därför att vi har inte bara massakern i Cachito, det har också ägt rum massakrer nyligen i till exempel Cabinda. Om vi alltså bara pratar om en slags massakrer tittar vi med ett blint öga på en verklighet som är komplex, vilket redan har sagts, och detta är alltså, även om det ser ut som en humanitär fråga, en i stort sett politisk fråga vilken vi inte kan instämma i. Av detta skäl kommer vi att rösta för resolutionsförslaget som det är skrivet och inte för de ändringsförslag som har ingivits. Genom detta anser vi att vi kan bidra till fred i Angola, och jag vill stödja ett förslag från min kollega José Ribeiro e Castro om att Europaparlamentet skall lyssna på oberoende röster från Angola som i dag slåss för fred med stort mod, exempelvis journalisten Rafael Marques, eller ärkebiskop Zacarias Kamuenho, eller den före detta premiärministern i Angola, Marcolino Moco, och många andra angolaner som har förmågan och modet att komma till detta parlament och verkligen säga att det är nödvändigt att stoppa krigsherrarna. För det är sant att det finns krigsherrar på båda sidor och att båda är fördömliga, dels på MPLA:s sida, dels på Unitas sida (och vi måste fördöma båda), så är det också så att det finns intressen som tjänar på kriget, och de som tjänar på kriget är olje- och diamantintressena. Det är nödvändigt att få det civila samhället och kyrkorna att träda fram så att denna så hårt åtgångna befolkning äntligen skall kunna uppnå fred.

Byrne
. (EN) Herr talman, ärade kolleger! Kommissionen känner djup oro över det fortsatta kriget i Angola, i synnerhet på grund av de allt fler attacker mot civila som nyligen har skett och det fortsatta lidandet för de 3-4 miljoner medborgare som drabbats av det återupptagna kriget sedan år 1998. Som det fastställs i den gemensamma ståndpunkten som antogs den 11-12 juni 2001 av Europeiska unionen, fortsätter kommissionen sitt engagemang för stödja initiativ som bidrar till en politisk lösning på den angolanska konflikten. Kommissionen strävar efter att främja stärkandet av demokratiska institutioner och förbättring av de mänskliga rättigheterna, att lag och ordning råder och en öppnare förvaltning av statsfinanserna. Kommissionen uppmuntrar politisk dialog i enlighet med villkoren i Lusakaprotokollet och hoppas att de uttalanden som president Dos Santos nyligen har gjort där han inbjuder Savimbi att fastställa datum för sina åtgärder för att få slut på kriget, kommer att leda till en dialog för fred och nationell försoning.
Kommissionen uttrycker sin djupa oro över att hjälporganisationer inte kan komma fram till människor i nöd på grund av bristande säkerhet. Kommissionens hjälpstrategier går ut på att leverera ett flexibelt paket med nöd- och rehabiliteringshjälp i enlighet med de växlande kraven, såväl som att skapa förhållanden som att göra det möjligt att genomföra strukturella utvecklingsåtgärder. Jag vill informera parlamentet att nivån för ekonomiskt stöd under år 2001 väntas stiga till en liknande nivå som under år 2000, då den låg på 52 miljoner euro.

Talmannen
Jag förklarar den gemensamma debatten avslutad och detta avslutar debatten om aktuella och brådskande frågor av större vikt.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 18.30.

Räddningstjänstinsatser vid olyckshändelser
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0180/2001) av Laura González Álvarez för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om förslaget till rådets beslut om inrättande av en samordningsmekanism inom gemenskapen för räddningstjänstinsatser vid olyckshändelser (KOM(2000) 593 - C5-0543/2000 - 2000/0248(CNS)).

González Álvarez
. (ES) Herr talman! Redan 1985 inleddes ett gemenskapssamarbete inom området för räddningstjänsten med två program. Det ena sträckte sig över 2 år, 1998-1999, och det andra gäller till 2004.
Under de senaste åren har katastroferna, som i många fall kallas naturkatastrofer, gett upphov till allvarliga konsekvenser för människor, miljö och egendomar. Att stödja medlemsstaternas riskförebyggande, att öka utbildningen av dem som ingriper vid katastrofer, att bidra till att utbilda och medvetandegöra medborgarna om att skydda sig själva är några av målen med dessa program, men i dag debatterar vi rådets förslag att sätta i gång en samordningsmekanism, insatser och räddningstjänst vid katastrofsituationer.
Jag tror att man bör påminna om att enligt Förenta nationernas mellanstatliga panel om klimatförändringarna står det redan nu klart att om de aktuella tendenserna med ökningar av växthusgaser inte ändras kommer dessa katastrofer, översvämningar, torka, stormar m.m., att bli vanligare och vanligare. Därför är denna mekanism mycket välkommen.
Att fastställa de tillgängliga insatsresurserna, utbildning av utvärderings- och samordningsgrupper som ingriper vid akuta fall och ett gemensamt system för omedelbar kommunicering är de aspekter som ligger till grund för detta förslag för att uppfylla målen att skydda medborgarna, miljön, natur- och kulturresurserna.
De fyra prioriteringar som definierar denna mekanisms agerande är: förebygga olyckor, kapacitet att reagera omedelbart, svara på akuta situationer och återställande åtgärder vid katastrofer. Och för att uppnå dessa mål är det viktigaste att skapa ett operativt center för hantering, samordning och information, att identifiera tillgängliga resurser i medlemsstaterna, utbildningsprogram för insatsgrupper, experter på utvärdering av behov och samordning av transporter, resurser och utrustning och att fastställa ett gemensamt system för akuta kommunikationer som kontaktar alla tillgängliga räddningstjänstgrupper.
Det är uppenbart att verkligheten är olika i var och en utav medlemsstaterna. I Tyskland och Spanien är den väldigt väl begränsad till de autonoma delstaterna, regionerna, som har en egen räddningstjänst även under rådhus- och stadshusnivå. I övriga länder är räddningstjänsten mer centraliserad.
I vilket fall som helst anser vi att det kommer att vara mycket användbart med denna nya mekanism som kan samordna och effektivt sätta igång alla de resurser vi har tillgång till i Europa vid tydliga akuta situationer, som de som inträffat de senare åren. Jag minns tydligt vad som hände i nationalparken Doñana, när en damm med giftigt avfall brast. Den översvämmade en flod och ett enormt bördigt lågland. Över 5 000 jordbrukare förlorade då sina arbeten. Därför är det oerhört viktigt med en mekanism av denna art och att den är snabb och effektiv.
Kanske också träning och utbildning av medborgarna i att skydda sig själva, utöver behovet av snabb kommunikation och samordning. Jag blev förvånad över siffran men det finns i Europa nära 5 miljoner frivilliga som utan någon som helst ersättning hjälper till vid katastrofsituationer. Behovet av en grundutbildning för dessa personer skulle vara till stor hjälp för att bemöta dessa katastrofer. Jag tror att man måste påminna sig om vad som hände med Erika, vid den franska kusten och andra katastrofer av dessa slag.
Jag tycker att de förslag parlamentet lägger fram är godtagbara, att de förbättrar mekanismen och att det i framtiden kommer att vara mycket viktigt att det finns en klar och konkret mekanism med ett centrum för samordning av kommunikationer och resurser inom räddningstjänstens område.

Fischler
Herr talman, mina ärade ledamöter! Till att börja med skulle jag vilja tacka parlamentet och i synnerhet er, fru ledamot, som föredragande samt utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor för det utmärkta och konstruktiva arbetet med detta ärende. Jag tror inte att det är nödvändigt att i detalj påminna om de senare årens talrika naturolyckor, andra allvarliga olyckshändelser och miljöolyckor. Ni, fru ledamot, nämnde precis en som orsakade svåra skador i flera medlemsstater och i grannländerna.
De europeiska medborgarna har gett uttryck för sin oro och låtit förstå att de förväntar sig konkreta åtgärder från gemenskapens sida, så att ett effektivt katastrofskydd garanteras i en nödsituation. Även ni som parlament har genom en rad resolutioner uppmanat till initiativ på detta område.
I kommissionsförslaget av den 27 september i fjol planeras att ett gemensamt förfarande för interventioner från katastrofskydd vid naturolyckor, andra allvarliga olyckshändelser och miljöolyckor inrättas inom och utom Europeiska unionen. Målet är att förbättra och samordna medlemsstaterna vid sådana svåra katastrofer, men även vid kärnkrafts- och miljöolyckor, och skapa möjligheter till omgående hjälp när ett enskilt lands kapacitet inte räcker till.
Låt mig först och främst om resultatet av det parlamentariska arbetet säga att många av de föreslagna ändringarna har fått ett mycket brett stöd eftersom de avsevärt förbättrar kommissionens förslag. De viktigaste förbättringarna är följande: inrättandet av ett uppföljnings- och informationscentrum som operationellt instrument för genomförandet av beslutet, uppbyggnaden av en databank om medlemsstaternas kapacitet på området serum och vaccin eller andra livsviktiga medicinska resurser, betoningen på betydelsen av räddningsinsatser för de isolerade regioner och regioner som ligger i unionens randområden, användning av ny teknik, inklusive meddelande- och varningssystem och system för informationsutbyte samt även satellitteknik i syfte att skydda kulturarvet.
Av denna anledning kan vi av de totalt 46 ändringsförslagen godta 35 i sin helhet, i princip eller delvis.
När det gäller de övriga ändringsförslagen finns det några frågetecken från vår sida, huvudsakligen angående följande aspekter: För det första, hänvisningen till faktorn humanitär hjälp som kommer till uttryck i ändringsförslag 12. Detta ändringsförslag skulle kunna leda till en viss förvirring och till en viss risk för överlappning med ECHO-programmet. Kommissionen skulle vilja undvika detta och förkastar därför detta yrkande.
Så till nödvändigheten av ett omedelbart agerande på gemenskapsnivå vid avsiktlig förorening av havet. Det är ändringsförslag 1 och 13. Begreppet "avsiktlig förorening av havet" är, anser jag, inte ett korrekt och lämpligt begrepp. För avsiktlig förorening av havet utlöser inget snabbt agerande, det beror på föroreningens art eller katastrofens art om man måste handla snabbt.
Sedan till den exakta definitionen av den roll och de uppgifter det operativa centret för uppföljning och information skall ha. Detta gäller delvis ändringsförslag 5, 14 och 16. Yrkande 17 måste kommissionen förkasta.
Hänvisningarna till uppföljnings- och informationscentret är ett konstruktivt bidrag. Några formuleringar är dock vilseledande och borde därför omarbetas eller strykas. Centret skall vara ett verktyg för kommissionen och medlemsstaterna och ingen aktör.
Alltså, en gång till, sammanfattningsvis: Kommissionen stöder ändringsförslag 3, 6, 9, 10, 11, 15, 18, 23, 25, 27, 31, 35, 36, 38 till 41. Den stöder i princip elva ändringsförslag som dock kräver vissa redaktionella anpassningar. Det är ändringsförslag 4, 7, 19, 22, 24, 26, 30, 32 till 34 och 37. Kommissionen stöder delvis ändringsförslag 5, 8, 13, 14, 16, 21 och 45. Kommissionen kan inte godta ändringsförslag 1, 2, 12, 17, 20, 28, 29, 42 till 44 och 46.
Avslutningsvis, skulle jag vilja betona att kvaliteten på vårt förslag har ökat tack vare parlamentets bidrag och stöd. Jag är säker på att förbättringarna kommer att bidra till att rädda fler människoliv i framtiden och minska skadorna vid naturolyckor och andra allvarliga olyckshändelser, eller vid kärnkrafts- och miljöolyckor.

Talmannen
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 18.30.

Gemenskapsåtgärder för att bekämpa klassisk svinpest
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0143/2001) av Encarnación Redondo Jiménez för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling om förslaget till rådets direktiv om gemenskapsåtgärder för att bekämpa klassisk svinpest (KOM(2000) 462 - C5-0493/2000 - 2000/0214(CNS)).

Redondo Jiménez
. (ES) Herr talman, herr kommissionär, ledamöter! Det betänkande som enhälligt antogs i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling den 25 april om gemenskapsåtgärder för att bekämpa klassisk svinpest föreslår ett system för tidig diagnos och att bibehålla gemenskapsmetoderna att bekämpa sjukdomen och masslakta, eftersom framstegen när det gäller vaccinering ännu inte är tillräckliga.
Anledningen till att man använder en politik där man inte vaccinerar grundar sig på det faktum att de vaccinerade grisarna, vid infektion, kan bli bärare av viruset. Det gäller särskilt dräktiga suggor, som utan att visa tecken på sjukdom kan överföra sjukdomen horisontellt till resten av beståndet och vertikalt till sina kultingar, vilket kan leda till permanent infektion hos avkomman.
När det gäller att differentiera de djur som vaccinerats, eller som haft sjukdomen och skapat antikroppar, är dessutom denna differentiering mellan vaccinerade och infekterade ännu inte tillförlitlig. Man måste forska vidare om detta tills vaccineringar är effektiva, och vi har funnit metoder för differentiering som visar om djuren vaccinerats eller haft sjukdomen.
Detta regelverk förbättrar vissa profylaktiska normer, förtydligar definitioner och föreslår att som tillägg till direktivet innefatta en "diagnostikhandbok". Dessutom handlar de ändringsförslag som föreslagits om djurens välbefinnande på exploateringen och under transport och man föreslår akuta lösningar vid allvarliga fall av sanitära kriser som gör att djuren får vara stilla under långa perioder, som interventionsköpen, som kommissionen faktiskt aldrig använt sig av.
Man föreslår också att detta sanitära regelverk utsträcks till länderna i Central- och Östeuropa och att de innefattas i planerna för att bekämpa den klassiska svinpesten. Till detta dokument har det lagts fram flera ändringsförslag som föredraganden anser sig behöva kommentera på något sätt.
Det finns ett ändringsförslag, 34 som lagts fram av Mulder, för ELDR-gruppen. Det försöker vara logiskt men eftersom de sanitära kontrollmyndigheterna är nationella verkar det ogenomförbart att dela upp Europeiska unionen i regioner som tillhör olika nationer och som inte överensstämmer med de nationella gränserna. Jag skulle vilja fråga Mulder, som är här i kammaren, om holländarna kommer att kunna kontrollera de tyska bestånden eller om tyskarna skall kontrollera de holländska bestånden. Jag tror inte att någondera av parterna kommer att bli överens om det.
Ändringsförslag 35 av Mulder, går emot såväl föredragandens som betänkandets anda. Vaccinering mot sjukdomen är inte tillräckligt om man inte också tar bort djuret. Försäljningen av kött som vaccinerats i Europeiska unionen skulle ge en sämre säkerhet för våra konsumenter än för de som bor i tredje land. Till att börja med skulle vi inte kunna exportera, och dessutom skulle denna nyhet i pressen sänka sektorn. Färskt kött av vaccinerade djur bär på virus och skulle kunna smitta friska djur som uppföds på avfall av desamma. Därför kan jag inte godta ändringsförslag 35.
När det gäller ändringsförslag 36, också av Mulder, stöter vi åter på temat med samfinansiering och föredraganden är också emot det.
Det finns två andra ändringsförslag, 33 av Böge, för PPE-gruppen och ändringsförslag 37 av Graefe zu Baringdorf, för Gröna gruppen/ALE. Dessa två ändringsförslag går lite längre än vad föredraganden tänkte på, eftersom användningen av matavfall är förbjuden sedan mer än 20 år i mitt land.
Dock har i denna kammare i Paulsens betänkande antagits ändringsförslag 102 vid detta sammanträde och jag vill inte gå emot andan i denna kammare. Därför menar jag att såväl ändringsförslag 33 som 37 är godtagbara eftersom de kan leda oss till att på ett riktigare sätt lösa kontrollen av djurfodret.

Stevenson
Herr talman! Detta är ett mycket omfattande betänkande och jag gratulerar Redondo till allt arbete som hon har lagt ner på det. Det kanske kan vara intressant för parlamentet att veta att Redondo mycket vänligt accepterade min inbjudan att komma till London under utarbetandet av detta betänkande för att lyssna till vad företrädare för Förenade kungarikets svinindustri, överordnade tjänstemän från National Farmers' Union och jordbruksministeriet hade att säga. Av en händelse närvarade vi vid ett av sammanträdena torsdagen den 20 februari i år, just den dagen då det första utbrottet av mul- och klövsjukan i Förenade kungariket rapporterades. Som ni väl kan tänka er, fick vårt sammanträde ett abrupt slut på grund av denna nyhet.
Det är faktiskt delvis på grund av mul- och klövsjukan som jag vill kommentera frågan om att utfodra svin med matavfall. Jag vet att mina kolleger från Tyskland och Österrike har allvarliga betänkligheter mot förslaget att förbjuda sådant material som svinföda i Europeiska unionen. Som Redondo just har sagt, är avsikten med ändringsförslag 33 att tillåta kontrollerad utfodring med matavfall som är underställd mycket stränga bestämmelser, om det kan garanteras att de patogener som orsakar epizootiska sjukdomar har förstörts genom värmebehandling. Avsikten med ändringsförslag 37 är att uppnå ett liknande mål.
Jag vill be kammaren att förkasta båda dessa ändringsförslag i kväll. I Förenade kungariket hade vi mycket stränga kontroller av utfodring av svin. Vi försäkrade oss om att svinuppfödare endast använde den bäst lämpade och mest moderna utrustningen för att koka matavfall för att förstöra alla patogener, och vi såg till att regelbundna inspektioner av de jordbruk som använder sådan utrustning utfördes. Men naturligtvis kan man inte lagstifta mänskligt beteende. Det verkar nu vara nästan säkert att infekterat matavfall som av någon anledning inte hade behandlats på rätt sätt eller kanske inte hade behandlats överhuvudtaget, levererades till ett jordbruk i nordvästra England. Detta simpla fel, om det var medvetet eller bara ett misstag, har lett till att över sex miljoner djur i Förenade kungariket och tiotusentals djur i Irland, Nederländerna och Frankrike har destruerats. Vi har nu totalförbjudit matavfall i Förenade kungariket. Jag uppmanar kammaren att göra detsamma i hela Europeiska unionen.

Kindermann
Herr talman! Å Europeiska socialdemokratiska partiets grupps vägnar skulle jag vilja tacka föredraganden, Redondo, så hjärtligt för hennes arbete, som har fått en oväntad aktuell koppling i ljuset av den senaste tidens utbrott av mul- och klövsjuka. Parallellerna mellan svinpest och mul- och klövsjuka är ju uppenbara: Såväl när det gäller mul- och klövsjuka som svinpest har gemenskapen i det förflutna beslutat sig för att föra en politik som innebär att man inte vaccinerar. Dramatiken med händelserna i samband med mul- och klövsjukan har emellertid visat oss att den villkorslösa icke-vaccineringen är uppe till diskussion. Jag skulle därmed inte vilja säga att vi i framtiden borde vaccinera över hela EU. Dödandet av smittade bestånd, det så kallade stamping out, måste även fortsättningsvis utgöra hörnstenen i bekämpningsstrategin. Vaccineringen borde dock ges högre prioritet. Enligt min åsikt får vi emellertid inte stanna vid frågan om vaccinering, utan vi måste utveckla en omfattande profylax för djursjukdomar som strategi, vilken särskilt kan användas i sjukdomsfria tider. Till detta hör exempelvis kraftigare kontroll av import från tredje land, kontroller av flygplatser, men även karantänåtgärder vid nytillskott till djurbestånd.
Ytterligare en viktig punkt är principen om regionalisering. Kommissionen måste här agera snabbt och förhandla med EU:s handelspartner, för att även genomföra denna princip. Det får inte vara så att alla EU-stater över en kam måste utstå importbegränsningar från tredje land när en djursjukdom bryter ut i en eller bara några medlemsstater. Europeiska unionen använder redan denna princip för import från tredje land. Nu måste tredje land även bevilja oss samma villkor. I detta sammanhang får markörvacciner stor betydelse. Detta har också föredraganden klart och tydligt understrukit. Man måste återigen investera i dessa vacciner, samt i utvecklingen av metoderna för differentialdiagnos, så att vaccinerade djur inom en nära framtid kan skiljas från insjuknade och därefter blir en ekonomisk användning av dessa vaccinerade djur möjlig.
Jag skulle emellertid vilja gå in på en annan mycket specifik punkt, nämligen tillvaratagandet av matrester, dvs. matavfall från storkök osv. Detta har i decennier tillvaratagits till djurfoder, och så måste det förbli även i framtiden. Liksom detta nu är fallet vid animaliskt mjöl, stöder jag här ett villkorat förbud som det formuleras i ändringsförslag 37 från Gruppen De Gröna/Europeiska fria alliansen, dvs. användningen av dessa matrester är bara möjlig på villkor att ett lämpligt steriliseringsförfarande används. Jag tror att om en exakt kontroll genomförs - och det har historien visat i många medlemsstater -, då blir det också möjligt att även i framtiden använda denna högvärdiga proteinkälla. Detta yrkande från De gröna förtjänar vårt stöd, eftersom den tillåter ett fortsatt tillvaratagande, men ställer upp stränga villkor för detta.

Maes
Herr talman! Jag skulle vilja tacka föredraganden, för jag har lärt mig något av hennes betänkande och det tycker jag alltid är oerhört roligt. Dessutom pekar hon i betänkandet på nödvändigheten av att ändra direktiven. Det är naturligtvis så att vi måste få svinpesten under kontroll, men utrotningsmetoder som fordrar masslakter accepteras egentligen inte längre enligt den allmänna opinionen. Det är ett problem.
Jag kommer själv från Flandern. Det är ett mycket tätbefolkat land, men det finns ännu fler grisar än människor. Det innebär att vi själva konfronteras med det här problemet i mycket hög grad. Jag instämmer alltså med att bekämpningen av svinpest är viktig, men samtidigt vill jag också påpeka att den här djursjukdomen i motsats till andra djursjukdomar inte för med sig någon fara för människor.
Jag konstaterar att utrotningen till följd av sjukdomen är en sak, men den är svår att skilja från utrotningen av ekonomiska skäl, exempelvis på grund av att det blir överfullt i stallen eller på grund av att djur blir för tunga för försäljning. Därför är det alltid lite hycklande när masslakter övervägs, för det framgår inte så tydligt om slakten sker för att förekomma sjukdomar eller om det är av ekonomiska anledningar. Jag måste ärligt medge att jag i det avseendet inte har något fullt förtroende för sektorn.
Betänkandet har övertygat mig om att en anmärkningsvärd utveckling av spårvaccinerna har ägt rum. I mina ögon finns det alltså ingenting som hindrar att det förklaras färdigt för användning så att det kan användas i mycket större skala än bara i nödfall. Om det inte är pålitligt, exempelvis för att spridningen fortfarande kan ske via placentan, så tycks det mig vara logiskt att det inte kan användas på suggor, men att det kan vara användbart i andra fall. Om det som i antagandet i betänkandet visar sig att diagnosmetoden inte är tillförlitlig, så anser jag att man måste göra allt för att utveckla bra diagnosmetoder så att man kan urskilja vaccinerade djur å ena sidan och å andra sidan djur som har utvecklat antikroppar eftersom de har haft sjukdomen eller kommit i kontakt med sjukdomen på något annat vis. Det är av den anledningen som jag anser att utrotningsmetoden som metod att bekämpa den här djursjukdomen måste avvisas och att vi måste inrikta oss på att utveckla inte bara spårvaccin, för det finns redan, utan också på att utveckla bra diagnosmetoder och att förfina vaccinet så att det även kan användas på suggor. I vilket fall som helst måste direktiven förse oss med bestämmelser som gör att masslakter inte blir nödvändiga. Jag instämmer med en av kommissionens slutsatser, nämligen att masslakter svärtar ned den jordbrukspolitik och hälsopolitik som vi vill föra i Europeiska gemenskapen.

Van Dam
Herr talman, herr kommissionär! Grisar ägnas stor uppmärksamhet den här veckan. Tyvärr slutar det intresset med behandling av Redondo Jiménez betänkande i ett antiklimax. I måndags talade den svenska ministern om djurens välbefinnande, bland annat om en skärpning av bestämmelserna om djurens välbefinnande under transporter. I morse röstade vi om Busks betänkande, i vilket vi försöker förbättra grisars livsmiljö in i minsta detalj. Allt det ligger bakom oss. Nu ligger ett nytt betänkande framför oss och genom att rösta på det instämmer vi utan vidare med att tusentals friska grisar destrueras om svinpesten bryter ut.
Det här parlamentet talar med två röster! En som riktar sig till konsumenten och hans känsla för djurens välbefinnande och en som riktar sig till ekonomin och handeln som framför allt inte får drabbas för hårt när en sjukdom bryter ut. Jag har begärt en omröstning med namnupprop om det här betänkandet och kollega Mulders ändringsförslag, så att allmänheten får se hur ledamöterna lägger sina röster och lär känna parlamentets kluvna tunga i fråga om djurens välmående.
Det är förvånansvärt att Redondo Jiménez inte har dragit några lärdomar av bekämpningen av mul- och klövsjukan såsom den har tagit form i Förenade kungariket och Nederländerna under de senaste månaderna. Som förberedelse inför det här betänkandet hade jag gärna tagit med mig Redondo på en tur i regionen Oene, mul- och klövsjuketriangeln i Nederländerna. Hon hade säkerligen lagt märke till att det på nästan varje äng står en skylt med texten: "EU, vaccinera nu!" Jag har tidigare hävdat i denna kammare att djur är mer än produktionsenheter. De är av Gud skapade varelser som vi bär ansvar för. Normer och värderingar gäller inte endast i kyrkan eller på gatan, utan också i stallet.
Fram till 1980 var vaccinering allmänt accepterat i Europeiska unionen och det bidrog till att kuva pestepidemier. För att tillmötesgå handeln började man föra en politik enligt vilken man slutade att vaccinerar djuren. Vid utbrottet av svinpest i Nederländerna 1997 destruerades tusentals friska svin och även då höjdes röster om att vaccinera djuren. När skall den här kammaren börja lyssna på medborgarna? Det finns vaccin tillgängliga som gör det möjligt att skilja vaccination fån infektion. Det finns hakar med vaccinerna, men det gör det väl med massdestruering av djuren också? Märk väl att Internationella byrån för epizootiska sjukdomar rekommenderar att länder, som tidigare inte vaccinerade borde överväga nödvaccinationer med ett spårvaccin vid allvarliga utbrott av svinpest.
Smittsamma sjukdomar, som exempelvis svinpest, visar på svagheter i den nuvarande jordbrukspolitiken. Det är inte med rätta som biologiskt jordbruk och extensiv uppfödning framhålls som lösningen på alla problem. Dessa former av jordbruk är inte mindre känsliga för husdjurssjukdomar, tvärtom. Till följd av den höga graden av isolering inom den intensiva uppfödningen är dessa företag i själva verket mindre känsliga för smitta. Därmed är det inte sagt att det ekologiska jordbruket inte har några önskvärda aspekter - dess småskalighet har många fördelar. En kombination av den ekologiska småskaligheten och den intensiva uppfödningens isolering är nyckeln till framtiden. I fråga om produktionen måste vi gå ifrån den stora rörligheten och övergå till en slutnare företagsverksamhet, med regionala i stället för internationella kretsar.

Nicholson
Herr talman! Jag vill ansluta mig till gratulationerna till föredraganden till ett mycket välkommet betänkande. Likt mul- och klövsjukan dyker svinpest upp igen då och då i olika medlemsstater i Europeiska unionen. Det enda sättet att kontrollera sjukdomen på för närvarande är tyvärr genom storskalig slakt av djur, av vilka många är sjukdomsfria. Som det redan har sagts, har vi hittills inte lyckats utveckla ett markörvaccin som gör det möjligt att kontrollera sjukdomen.
I dessa moderna tider har jag mycket svårt att förstå varför vi inte har gjort större framsteg. Man behöver bara se på allt vi har till vårt förfogande och de kostnader vi har ådragit oss i och med denna meningslösa slakt av tusentals oskyldiga djur. Vi hörde nu i veckan att i Förenade kungariket har djur slaktats på fem eller sex jordbruk runt det varje bevisat fall av mul- och klövsjukan. Kostnaderna, och jag talar inte bara om kostnaderna för finansministeriet och Europeiska unionen, utan om den verkliga kostnaden för förlusterna av dessa djur, är enorma.
Jordbruksindustrin behöver sannerligen inte mer dålig publicitet och jag stöder Stevensons ståndpunkt om de ändringsförslag som har lagts fram av Mulder. Det är väldigt bra att tala om stränga kontroller, men man kan inte skydda sig mot mänskliga fel. Man kan inte förebygga ett fel som en individ gör och det behövs bara att en enda person låter bli att följa dessa kontroller för att utfodringen med matavfall ger upphov till ett reellt problem, vilket verkar ha varit fallet i Förenade kungariket med mul- och klövsjukan.
Jag förstår att det kommer att bli mycket svårt och ta tid att säkra en överenskommelse mellan alla berörda parter - våra handelspartner och alla andra. Men vi måste börja och vi måste lägga upp riktlinjer nu. Vi kan aldrig mer gå igenom vad vi just har bevittnat, vare sig det är svinpest eller mul- och klövsjukan. Det måste finnas ett bättre sätt. Europeiska unionens folk begär detta. Många jordbrukare kräver att det måste finnas en bättre kontrollmetod. Det åligger oss att finna ett bättre sätt för att vi åter skall slippa bevittna den meningslösa slakt vi nyligen har sett.
Ingen kan övertyga mig om att vi gör rätt för närvarande. Jag tror inte att vi gör det. Vi har gjort misstag och vi måste erkänna dessa misstag och rätta till dem, hellre förr än senare.

Byrne
. (EN) Tack, ärade ledamöter. Jag vill tacka föredraganden, Redondo Jiménez, och utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling för betänkandet om förslaget till rådets direktiv om gemenskapsåtgärder för att bekämpa klassisk svinpest. Det främsta syftet med kommissionens förslag är att uppdatera de befintliga kontrollbestämmelserna om svinpest, och även ta hänsyn till den nyaste kunskapen och de erfarenheter som har vunnits när det gäller att kontrollera sjukdomens orsaker. I förslaget tas även hänsyn till utvecklingen av nya diagnosredskap och vaccin och till de yttranden som Vetenskapliga kommittén har gjort i dessa frågor.
Parlamentet är väl medvetet om att ett större utbrott av klassisk svinpest inträffade i ett flertal medlemsstater under 1997-1998. Denna kris ledde till att kommissionen började se över gemenskapens lagstiftning om den här frågan och att se på möjligheterna att införa bestämmelser för användning av de så kallade markörvaccinen som ett kompletterande hjälpmedel mot sjukdomen i nödfall. Brådskan med den här översynen har ökat med anledning av det oroande utbrottet i Förenade kungariket förra året, och i dag har vi bekräftelser på ett utbrott i Lérida i Katalonien i Spanien.
Kommissionen har omedelbart fattat ett beslut i fullt samråd med de spanska myndigheterna om att införa importrestriktioner från denna region. Detta beslut kommer att omprövas vid ett av Ständiga veterinärkommitténs sammanträden, vilket är planerat att äga rum denna vecka. Det beslut som fattas i dag har omedelbar effekt till den 30 juni och kommer att omprövas under tiden. Innan jag började mitt inlägg i den här debatten hade jag ett kort telefonsamtal om den här frågan med den spanska jordbruksministern. Ett enda jordbruk berörs, och det gläder mig att kunna säga att han informerade mig om att alla de djur som flyttades från det jordbruket innan bekräftelsen har slaktats. Emellertid måste vi fortfarande vara mycket försiktiga när det gäller detta problem. Situationen måste följas upp mycket noggrant, och jag kommer gärna att hålla parlamentet informerat om den utveckling som sker.
Om vi går tillbaka till detta förslag, och till markörvaccinering i synnerhet, finansierade kommissionen särskilda försök och forskningsprojekt. Genom denna forskning uppnåddes mycket värdefulla resultat. När kommissionen utarbetade sitt förslag var det ett grundläggande syfte att varsamt bana väg för en möjlig användning av dessa vaccin. Naturligtvis kan användning av vaccinen endast komma i fråga i en nödsituation och när det väl finns laboratorieanalyser tillgängliga som gör det möjligt att skilja mellan vaccinerade respektive infekterade djur. Här måste jag betona vikten av att undersökningarna är effektiva, vilket är en annan fråga än själva markörvaccinationerna.
Det är uppmuntrande att parlamentets utskott för jordbruk och landsbygdens utveckling, den ekonomiska och sociala kommittén, Regionkommittén och medlemsstaterna i stor utsträckning stöder kommissionens sätt att gripa sig an denna känsliga fråga. Detta kontrasterar mot situationen för några år sedan, när experterna själva hyste relativt olika åsikter. Detta är en påminnelse om hur viktiga vetenskapliga undersökningar är för att få svar på tekniskt komplicerade frågor som denna. Jag är medveten om att Redondo höll en intressant och viktig offentlig utfrågning när hon utarbetade sitt betänkande med experter på svinpest från flera medlemsstater i syfte att bättre förstå de framsteg som har gjorts efter utbrotten från 1997-1998.
I sitt betänkande stöder Redondo de huvudsakliga aspekterna i kommissionens förslag i hög grad och jag är naturligtvis mycket glad över detta. Tillåt mig emellertid att ta upp de föreslagna ändringsförslagen i detalj. Jag kommer att börja med de ändringsförslag som kommissionen inte kan godta. Kommissionen kan inte godta ändringsförlagen 2-5, 26, 28 och 30, eftersom de går utanför detta direktivs räckvidd. Jag förstår att den nyligen inträffade mul- och klövsjukkrisen har föranlett parlamentet att ta upp vissa närliggande problem som har med djurhälsa att göra, vilka vi naturligtvis måste ta itu med. I betänkandet behandlas till exempel genomförandet av kontroller av import av levande djur, produkter, spårbarhet, finansiering av kostnader i samband djursjukdomar och framtida problem med djurhälsa som kan uppstå i och med utvidgningen. Jag delar parlamentets oro. Men dessa komplicerade frågor kan inte behandlas i det här direktivet.
Jag har redan informerat kammaren om att kommissionen kommer att ta upp dessa frågor i ett separat rättsligt ramarbete innan årsslutet. Kommissionen kan heller inte godta ändringsförslagen 6-8, 12, 16-18, 22, 24, 25 och 29, som innehåller vissa tekniska detaljer av förhållandevis mindre vikt. När det gäller dessa, anser kommissionen att texten i vårt förslag är lämpligare. Ändringsförslag 15 rör inrättandet av gemenskapsfinansierade marknadsstödsåtgärder i de fall förbudet mot förflyttning av djur förlängs på grund av ett utbrott av svinpest. Kommissionen kan inte godta detta ändringsförslag eftersom sådana beslut måste fattas från fall till fall. Den rättsliga grundvalen för att göra detta finns redan i ramverket för den inre marknadsorganisationen för svinkött. Det har redan bevisats att denna mekanism är effektiv och det finns inte behov av ytterligare rättsliga bestämmelser i det här avseendet. Ändringsförslagen 20 och 21 berör olika myndigheters roll i kontrollen av klassisk svinpest hos vildsvin.
Kommissionen kan inte godta dessa ändringsförslag eftersom det är medlemsstaternas skyldighet att säkerställa att alla myndigheter som eventuellt kan vara involverade i kontrollen av sjukdomen ges en egen roll. Deras samarbete måste garanteras för att säkerställa en korrekt utrotning av sjukdomen. Ändringsförslag 23 handlar om införandet av en artikel om möjlig användning av markörvaccin. Som jag redan har sagt är kommissionen och parlamentet överens i den här viktiga frågan. Kommissionen kan emellertid inte godta det här ändringsförslaget eftersom vårt förslag redan innehåller omfattande bestämmelser om markörvaccin. Vi kommer dock ta hänsyn till parlamentets anmärkningar i en ny redogörelse.
Ändringsförslagen 20 och 29 handlar om den rättsliga status som diagnostikhandboken för klassisk svinfeber skall ha, vilken kommissionen ämnar anta. Efter att detta direktiv har antagits, vilket sker efter att Ständiga veterinärkommittén har lämnat sitt yttrande, föreslås det i betänkandet att denna handbok skall inlemmas som bilaga till själva direktivet. Kommissionen anser att en sådan åtgärd skulle kunna skapa förvirring ur rättslig synpunkt och kan därför inte godta dessa ändringsförslag. Emellertid kommer vissa ändringar att införas i texten för att förstärka konceptet, men handboken måste vara en grundläggande del av gemenskapens lagstiftning om svinpest. I ändringsförslagen 24 och 25 konstateras behovet av vissa övergångsbestämmelser om beredskapsplaner, vilket faktiskt redan finns i artikel 28 i förslaget. Även om kommissionen delar parlamentets åsikter kan vi inte godta dessa ändringsförslag.
Däremot kan kommissionen helt eller delvis godta ett antal ändringsförslag. Även i dessa fall behöver formuleringarna dock förändras. Detta berör inte bara vissa tekniska aspekter av direktivet, som desinfektion av anläggningar eller annat infekterat material och stickprovsundersökningar av misstänkta svin, utan även vissa mer substantiella och känsliga frågor, som vaccinering med markörvaccin och införandet av ett förbud om att utfodring av svin med matavfall. När det gäller denna sista fråga kan jag bara tillägga till det jag redan sade under förra tisdagens debatt om förordningen om animaliska biprodukter, att kommissionen är fast besluten att säkerställa att det finns förenlighet mellan detta direktiv och nämnda förordning.
Sammanfattningsvis kan kommissionen helt eller delvis godta följande ändringsförslag på villkor att nödvändiga ändringar görs i formuleringarna: ändringsförslag 1, 9-11, 14, 19, 27, 31 och 32. Kommissionen kan inte godta ändringsförslagen 2-8, 12, 13, 15-18, 20-26, 28-30 och 33-37. För att avsluta, ärade kolleger, vill jag än en gång tacka Redondo och utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling för detta utmärkta betänkande och för deras stöd.

Talmannen
Tack, herr kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 18.30.

Fiskeavtal EEG-Islamiska förbundsrepubliken Komorerna
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0192/2001) av Pérez Royo för fiskeriutskottet om förslaget till rådets förordning om slutande av protokollet om fastställande av de fiskemöjligheter och den ekonomiska ersättning som föreskrivs i avtalet mellan Europeiska gemenskapen och Islamiska förbundsrepubliken Komorerna om fiske utanför Komorernas kust för perioden 28 februari 2001 -27 februari 2004 (KOM(2001) 173 - C5-0144/2001 - 2001/0088(CNS)).

Pérez Royo
. (ES) Herr talman! Det protokoll som vi i dag föreslås anta, mellan Europeiska unionen och Islamiska förbundsrepubliken Komorerna har sitt ursprung i ett inledande avtal 1988 och det handlar om den femte perioden i detta avtal. Det är med andra ord fjärde gången som det inledande avtalet förnyas. Det avtal vi i dag skall rösta om bibehåller en kontinuitet i förhållande till de tidigare i samklang med flertalet avtal av detta slag som Europeiska unionen undertecknat.
Avtalet upprätthåller, som jag nämnde, en kontinuitet i förhållande till de föregående. Man inför endast smärre kvantitativa ändringar avseende antalet båtar med tillstånd att fiska och storleken på fångsterna och också smärre ändringar när det gäller kvantitet, som dock är märkbara när det gäller strukturen på det ekonomiska stödet från unionen och de företag som drar nytta av avtalet.
Den tillåtna fångstvolymen fastställs till 4 600 ton, något över det tidigare avtalet som låg på 4 500 ton, men rätt så mycket under de historiska nivåerna från 1988 till 1994 som låg på 6 000 ton. När det gäller antalet fartyg som tillåts fiska fastställs de till 65. 40 notfartyg för tonfisk och 25 fartyg för ytfiske med backor/långrev. Det är en ökning av båtar från 60 till 65. Av dessa kommer notfartygen för tonfisk från följande länder: Frankrike 21, Spanien 18 och Italien 1. När det gäller fartygen för ytfiske med backor/långrev är de flesta spanska och några från Portugal.
Man bör lägga märke till att även om antalet båtar har ökat så har antalet notfartyg för tonfisk minskat, vilka är de som ger den största volymen i fångster räknat. De går från 44 till 40 och fartygen för ytfiske med backor/långrev har ökat från 16 till 25. Dessa siffror speglar just den verkliga användningen under det tidigare avtalets giltighetstid, som gick från 75 till 80 procent för notfartygen för tonfisk och 90 procent för fartygen för ytfiske med backor/långrev, vilka är just de som nu ökas i antal.
När man övergår till det ekonomiska bidraget måste man uppmärksamma att det fastställs till en summa som ligger något över en miljon euro. Rent konkret 1 050 750 euro, dvs. motsvarande 350 000 euro per år som avtalet gäller.
Den huvudsakliga ändringen i punkten handlar om strukturen på det ekonomiska stödet. I det tidigare avtalet delades de upp i 50 procent för var och en av delarna i de fonder som anslagits som kompensation och de som destinerades till specifika insatser targeted measures, dvs. stödåtgärder för utveckling av den lokala fiskerisektorn, tekniska program etc. I det nya avtalet ligger fonderna för dessa specifika åtgärder, targeted measures, däremot på 60 procent av det ekonomiska bidraget. Det innebär att man så att säga anstränger sig mer för att bidra till utvecklingen istället för det rent kommersiella.
Man ändrar också fördelningen av kostnaderna för avtalet. Gemenskapens bidrag till budgeten minskar med 2,7 procent och i stället ökar fartygsägarnas bidrag med 35 procent. I konkreta termer blir det en avgift som går från 20 till 25 euro per ton i fångsten.
Det handlar om ett rättvist och balanserat avtal som förenar de olika intressena och de olika delar som oundvikligen påverkas i detta slag av avtal. Det vill säga i första hand Islamiska förbundsrepubliken Komorernas intressen, Europeiska unionens intressen, de företags intressen som kommer att dra nytta av avtalet och slutligen, men inte självklart minst betydande är aspekten att bevara bestånden.
Det handlar som sagt om ett rättvist och balanserat avtal som röstats fram av en mycket bred majoritet i utskottet och som jag nu begär kammarens röst för.

McCartin
Herr talman! Jag vill tacka Pérez Royo för hans betänkande och för det effektiva sätt som utskottet har hanterat den här frågan på. Han hade vårt fulla stöd. Men vi har vissa reservationer. När det gäller denna taktik att för gemenskapsflottornas räkning köpa fiskevatten från tredje land, frågar jag mig ofta om det inte skulle vara bättre att lägga pengarna på annat för att främja de regioners intressen som vi skall hjälpa. Jag har inga invändningar överhuvudtaget mot behovet av att utveckla fiskehamnarna som på många sätt är hårt pressade på grund av omstruktureringar och utfiskning. Jag har inga invändningar mot Europeiska unionens ursprungliga politiska förslag om att hjälpa regionerna, i synnerhet de i Spanien och Portugal, som i hög grad eller delvis är beroende av fisket.
Men jag har allvarliga invändningar mot att handla med länder som Komorerna, som har en befolkning på en halv miljon personer och en BNP per capita på 700 US-dollar. Jag kan inte tro att dessa personer har några resurser överhuvudtaget för att bevaka sina vatten eller på något sätt skada sina bestånd. Vi sänder uppenbarligen - som föredraganden påpekade - ungefär 65 fiskefartyg (till största delen spanska och franska) till dessa vatten. Dessa fartyg fångar 40 000 ton fisk. Hur kan någon ha någon som helst kontroll över vad de gör eller vad de tar med sig tillbaka? Jag tror faktiskt, för att säga det rent ut, att detta är en licens för att plundra.
Först av allt skulle jag vilja ha en ordentlig utvärdering, som Pérez Royo begärde, en ekonomisk utvärdering och en kostnads-intäktsanalys från unionens sida. Jag skulle vilja gå ännu längre och ha en social utvärdering av de pengar vi lägger ned, i syfte att ta reda på om vi bidrar till att förbättra den sociala och ekonomiska situationen i regioner i Spanien och Frankrike eller inte, dit det är meningen att pengarna skall gå, eller om vi i själva verket endast ger licenser till ett litet antal personer som kontrollerar ett stort kapital för att exploatera ett lands vatten som inte har någon möjlighet att kontrollera sina egna resurser.
Detta är vad som främst oroar mig. Jag skulle föredra att ta dessa pengar och lägga dem på de berörda regionerna i Spanien, Portugal eller Frankrike, och använda dem på ett sådant sätt att vi har direkt kontroll över den utveckling vi främjar och på ett sätt som vi kunde vara säkra på är hållbart - kanske på fiskodling eller alternativa industrier.
Likväl stöder jag det här betänkandet. Pérez Royo företräder utskottets åsikter i den här frågan.

Fischler
Herr talman, ärade ledamöter! Jag skulle till att börja med vilja tacka föredraganden, Pérez Royo, för detta betänkande om det nya fiskeavtalet med Islamiska förbundsrepubliken Komorerna. Det gläder mig också att ni, herr föredragande, stöder detta förslag fullt ut.
Det nya protokollet gäller uteslutande för tonfisk och i detta planeras fångstmöjligheter för totalt - vilket redan har sagts - 65 fartyg. Den finansiella motprestationen uppgår till cirka 350 000 euro årligen. Det är glädjande att 60 procent av denna summa skall användas för riktade åtgärder för att utveckling av den lokala fiskerisektorn på Komorerna, med särskild hänsyn till det småskaliga fisket.
Kort om ändringsförslagen. Ändringsförslag 1, 3 och 4 är inga problem när det gäller innehållet, men de är överflödiga som vi ser det, eftersom kommissionen har uppfyllt de krav som finns i ändringsförslagen redan inom ramen för interinstitutionella avtal, och i synnerhet genom ramavtalet mellan Europaparlamentet och kommissionen av den 5 juli förra året.
Ändringsförslag 5 kan jag tyvärr inte godkänna. Den gällande principen lyder nämligen här att det inte krävs något nytt mandat för protokoll som skall omförhandlas, eftersom det handlar om en bilaga till ett avtal.
Ändringsförslag 2 kan jag helt och hållet bifalla, men som vi ser det behövs det inte, eftersom de principer som tas upp i det motsvarar redan gemenskapens grundläggande ståndpunkt om hållbarhet och ett ansvarsfullt fiske. Jag skulle som exempel vilja nämna meddelandet om "Fiske och fattigdomsbekämpning" och den grönbok som nyligen lades fram om fiskeripolitikens framtid.
När det gäller ändringsförslag 6 delar kommissionen parlamentets önskan om ett skydd för kvastfeningens livsmiljö. I stället för att hänvisa till texten i rådets förordning föreslår jag följande: Kommissionen är beredd att i ett brev övertyga Komorernas myndigheter om denna arts betydelse och det därmed sammanhängande problemet. Vi översänder gärna en kopia av detta brev till fiskeriutskottets ordförande.
Ändringsförslag 7 avslutningsvis kan jag inte godta. Det är nämligen en integrerad ingrediens i vår avtalspolitik och det står i alla förhandlingsdirektiv att en del av den finansiella kompensationen för de beviljade fångsträttigheterna måste skaffas fram från EU-budgeten och den andra delen från fartygsägarna. Konkret betyder det att gemenskapen övertar den finansiella motprestationen till aktuellt tredje land, men fartygsägarna måste naturligtvis betala licensavgifterna själva.

Talmannen
Tack så mycket, herr kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 18.30.
Eftersom vi har kommit till slutet av föredragningslistan gör vi en kvarts avbrott i sammanträdet, i väntan på era röster.
(Sammanträdet avbröts kl. 18.15 och återupptogs kl. 18.30) - Angående talmannens meddelande om utskottens sammansättning.

MacCormick
Herr talman! Jag är säker på att ni nu med avsevärd lättnad kan bekräfta att ett stort antal pågående fall inför utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden om immunitet för ledamöter nu kommer att löpa ut.

Talmannen
Jag låter den anmärkningen stå för er, kära kollega.

OMRÖSTNING
Talmannen
Vi ska nu genomföra omröstningen gällande debatten om aktuella och brådskande frågor.
Före omröstningen om Tchad:

Maes
Herr talman! Jag har ett par smärre ändringar som är nödvändiga till följd av den förändrade situationen i Tchad och ett tillägg som alla grupper är överens om och som också är mycket enkelt och kort. I punkt i) måste orden must endorse ändras till did endorse (i perfekt). I den beslutande delen av punkt 3 måste följande tillfogas till den första raden: notes that the election of President Idriss Deby on 20th May 2001 was confirmed by the Chadian Constitutional Court on the 13th of June. Detta till följd av den förändrade situationen, det har redan hänt. Vi kan alltså inte förändra något längre. Sedan finns det en överenskommelse om att lägga till en punkt 10 b: calls on the Commission to examine the possibility of using the consultation procedure under the terms of Article 96 of the Cotonou Convention.

Talmannen
Tack! Era båda förtydliganden är alltså tekniska anpassningar som grundar sig på konstaterade fakta.

Sylla
Herr talman! Det är inte för att invända som jag yttrar mig, utan bara för att säga att jag tycker att de ändringar som Maes föreslog var förnuftiga, men att det samtidigt är så att den debatt vi har haft inte helt överensstämmer med den text vi skall rösta om.
Därför kommer jag personligen inte att delta i denna omröstning, eftersom jag menar att västländernas och i synnerhet Frankrikes stora ansvar just i samband med Tchad inte framkommer tillräckligt väl i texten. Jag accepterar ändringarna från Maes, men personligen kommer jag inte att delta i omröstningen om Tchad eftersom jag anser att texten inte går tillräckligt långt.

Talmannen
Det är er oinskränkta rätt, herr Sylla. Det kommer att tas med i protokollet.
Därmed har de båda första tekniska anpassningarna av Maes förts in. Vad beträffar den mening hon läste upp är det ett muntligt ändringsförslag.
Finns det några kolleger som motsätter sig att detta muntliga ändringsförslag beaktas?
Det var det inte, så även det förs in i texten.
Under omröstningen om Afghanistan:

Maes
Herr talman! Vi trodde att vi skulle rösta om ännu en del av punkt 6, nämligen den allra sista.

Talmannen
Nej, fru Maes, vi har behandlat meningen separat, vi har röstat om två delar och båda delarna godkändes av kammaren.
Före omröstningen om Angola:

Ribeiro e Castro
Herr talman! Det är inte i egentlig mening ett muntligt ändringsförslag, det är snarare en faktaprecisering vilken jag, om ingen är däremot, skulle vilja be korrigerades i texten till den gemensamma resolutionen. I sjätte stycket nämns existensen av tre miljoner förflyttade personer till följd av kriget i Angola. Den senaste statistiken och informationen från internationella organisationer och icke-statliga organisationer pekar mot fyra miljoner. Därför vill jag yrka, om ingen är däremot, att antalet korrigerades: fyra miljoner människor och inte tre.

Talmannen
Hur som helst skall vi inte börja med att rösta om den gemensamma resolutionen. Först finns det två gruppresolutioner som inte omfattar hela texten. Jag föreslår att kollegerna funderar över Ribeiros förslag medan vi röstar om övriga förslag. Vi får se om kammaren godtar den tekniska anpassning som vår kollega föreslår.
Angående omröstningen om Angola:

Swoboda
Herr talman! För att få ett så brett samförstånd som möjligt och ett så brett bifall som möjligt här har jag följande förslag, nämligen att vi gör ett muntligt tilläg som ersätter 2, 3 och 4 och infogas som ny siffra 5a och som skulle låta på följande sätt - jag hoppas att ni ursäktar min dåliga franska, jag visste inte att det skulle bli en fransktalande talman här -:
"Fördömer alla massakrer på civilbefolkningen som begåtts av de närvarande militära styrkorna".
Detta skulle, om det vinner bifall, ersätta ändringsförslag 2, 3 och 4.

Talmannen
För det första talar ni perfekt franska, herr Swoboda, och för det andra skall jag tillämpa vår arbetsordning.
Finns det några kolleger som motsätter sig att detta muntliga ändringsförslag beaktas?
Så är inte fallet.
Betänkande (A5-0184/2001) av Graefe zu Baringdorf för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling om förslaget till rådets förordning om ändring av förordning (EG) nr 1259/1999 om upprättande av gemensamma bestämmelser för system för direktstöd inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken - (KOM(2000) 841 - C5-0762/2000 - 2000/0335(CNS))
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Betänkande (A5-0180/2001) av González Álvarez för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om förslaget till rådets beslut om inrättande av en samordningsmekanism inom gemenskapen för räddningstjänstinsatser vid olyckshändelser - utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor (KOM(2000) 593 - C5-0543/2000 - 2000/0248(CNS))
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Betänkande (A5-0143/2001) av Redondo Jiménez för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling om förslaget till rådets direktiv om gemenskapsåtgärder för att bekämpa klassisk svinpest - (KOM(2000) 462 - C5-0493/2000 - 2000/0214(CNS))
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Betänkande (A5-0192/2001) av Pérez Royo för fiskeriutskottet om förslaget till rådets förordning om slutande av protokollet om fastställande av de fiskemöjligheter och den ekonomiska ersättning som föreskrivs i avtalet mellan Europeiska ekonomiska gemenskapen och Islamiska förbundsrepubliken Komorerna om fiske utanför Komorernas kust för perioden 28 februari 2001 - 27 februari 2004 (KOM(2001) 173 - C5-0144/2001 - 2001/0088(CNS))
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)RÖSTFÖRKLARINGAR
Betänkande (A5-180/2001) av Gonzalez Alvarez

Turchi
Den serie av naturkatastrofer och tekniska och ekologiska katastrofer som med jämna mellanrum drabbar hela regioner i världen har sedan länge krävt en möjlighet att snabbt och effektivt kunna ingripa på gemenskapsnivå, något som har blivit möjligt genom detta förslag till beslut om civilt skydd, som jag därför anser mig kunna stödja.
I min egenskap av föredragande av yttrande för budgetutskottet vill jag, när det gäller detta förslag, understryka hur denna mekanism för gemenskaplig samordning av ingripanden på området civilt skydd har fått en permanent utformning för att kunna möta tillfälliga behov. Det handlar i själva verket om att skapa en struktur inom kommissionens ram som kan samordna medlemsstaternas åtgärder.
Kostnaden för denna mekanism blir 1,5 miljoner euro per år, och de kommer att hänföras till budgetpost B4-3300 " Gemenskapssamarbete inom civilt skydd och i samband med naturkatastrofer" , för vilken det även finns en annan rättslig grund som godkänner ett flerårigt program (2000-2004) vars anslag är 7,5 miljoner euro. I enlighet med den gemensamma förklaringen av den 20 juli 2000 har jag noterat hur denna extrautgift faktiskt låter sig förenas med rubrik 3 i den finansiella översikten utan nedskärningar av befintliga program.
Men jag är å andra sidan förvånad över två saker som jag redan i mitt betänkande hade bett kommissionen klarlägga: för det första gäller det distinktionen mellan å ena sidan konjunkturberoende kostnader och rent operativa åtaganden som insatsstyrkorna och styrkorna för utvärdering och samordning, och å andra sidan strukturella kostnader av en mer administrativ natur; för det andra gäller det riskerna för dubbleringar i samband med åtgärder som finansieras med medel avsedda för civilt skydd, något som även omfattar militära styrkor, utbyte av experter och mobilisering av speciell kompetens.
Jag anser emellertid under alla omständigheter att detta förslag till beslut är värt vårt stöd, och förklarar därför att min grupp röstar för förslaget.
Betänkande (A5-0143/2001) av Redondo Jimenez

Klaß
 - (DE) Den klassiska svinpesten är ett av gisslen i Europas djurvärld. Virussjukdomen hos svin, som är ofarlig för människor, kan bryta ut igen eftersom viruset återigen finns i några av EU:s regioner på grund av infekterade vildsvinsbestånd.
Det är vettigt att utveckla bekämpningsstrategier i lugna tider och inte i kristider. Förebyggande åtgärder måste stå i förgrunden eftersom ett sjukdomsutbrott kan medföra ett massivt dödande av djur.
EU:s vaccineringspolitik står, senast med utbrottet av mul- och klövsjukan, mer i blickfånget än tidigare. Användningen av vanliga vacciner är kopplad till långa tider med fullständig isolering av djurbesättningen i de berörda regionerna.
Situationen vore en annan om man skulle kunna använda markörvacciner, vilka man fortfarande håller på och testar och förbättrar. Vaccinerade djur måste kunna åtskiljas från infekterade djur.
Redondo har lagt fram ett balanserat, bra betänkande om problematiken med den klassiska svinpesten. Jag stöder kravet på förstärkt forskning och utveckling av vacciner.
Med användningen av markörvacciner skulle det finnas ytterligare ett mycket användbart instrument för att bekämpa epidemin i områden med hög täthet på svinbestånden, och det massiva dödandet av djur skulle kunna undvikas. I samband med sjukdomar spelar hygienen en viktig roll. Tillredningen av foder måste vara underkastad de strängaste föreskrifter, vilka är kontrollerbara och även måste kontrolleras.
Jag tillbakavisar ett fullständigt förbud mot utfodring med matrester. Härmed förstörs värdefulla näringsämnen, bara för att vi inte kan behandla dessa så att de är hygieniskt rena.

Meijer
. (NL) Produktionen av grisar har tilltagit starkt under senare år. Vegetabiliska produkter, som människor tidigare åt direkt, matar man nu grisarna med, och de grisarna äts sedan upp av människor. Insatsen var mer kött och billigare kött. Alltför lite eftertanke ägnades åt djursjukdomar, djurens välbefinnande och människors hälsa. Om vi föder upp stora antal slaktdjur under konstgjorda omständigheter och tätt sammanpackade så får sjukdomarna en större chans. Just i fråga om denna utrymmesbrist i stallen och den omfattande transporten som handeln orsakar är förebyggande vaccinering vår enda möjlighet att begränsa att sjukdomar bryter ut. Ändå uteblir de självklara säkerhetsåtgärderna. Den internationella handeln kräver kött från icke-vaccinerade djur. Det är kortsiktigt att Europeiska kommissionen fortsätter att medverka till icke-vaccineringspolitik före och en masslakt av friska djur efteråt, och att föredraganden instämmer med det. Det här sättet att ta sig an svinpesten förklarar handeln helig och djuret fågelfritt. Detta förebådar föga gott inför den överenskomna omprövningen av vaccineringspolitiken i slutet av den nuvarande epidemin av mul- och klövsjuka. Som förespråkare för förebyggande vaccinering och motståndare till onödig slakt kan jag inte instämma med föredragandens förslag.

 

Fatuzzo
Jag måste förklara, herr talman, varför jag inte kan avge några röstförklaringar. Min mor, som är 86 år gammal, har kommit på besök till Europaparlamentet; hon har följt hela sessionen; hon har sagt till mig: "Bravo, Fatuzzo! Vilket fint parlament! Men du pratar lite för mycket. Du måste avge färre röstförklaringar." Mamma är alltid mamma! Därför tänker jag göra som hon säger och inte avge fler röstförklaringar. För i dag!
(Applåder och munterhet)

Talmannen
Herr Fatuzzo, jag tror att applåderna visar hur förundrad kammaren är över er mammas klokhet.

Avbrytande av sessionen
Talmannen
Jag förklarar Europaparlamentets session avbruten.
(Sammanträdet avslutades kl. 19.00.)

