Situationen i Guinea (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är rådets uttalande om situationen i Guinea.
Cecilia Malmström
rådets ordförande. - (EN) Herr talman! Vi går från ett ämne till ett annat. Det här är en mycket allvarlig och viktig fråga som ledamöterna har tagit upp och valt att sätta upp på föredragningslistan.
Måndagen den 28 september dödades över 100 människor i Conakry i Guinea, när medlemmar av Guineas säkerhetstjänst sköt mot demonstranter. Guineanska medborgare hade samlats på ett stadion i huvudstaden för att demonstrera mot den guineanska juntaledaren kapten Moussa Dadis Camaras förmodade avsikt att kandidera till presidentposten. Hur många som dödades är fortfarande okänt, eftersom soldaterna också samlade in kropparna för att de inte skulle kunna räknas på offentliga bårhus. På det här stadiet vet vi inte vilken omfattning dessa tragiska händelser faktiskt har. Antalet skadade sägs vara minst 1 200, och ögonvittnen har rapporterat att soldater våldtog kvinnor på gatorna i Conakry.
Flera oppositionsledare skadades och häktades tillfälligt under våldsamheterna. Hur många demonstranter som fortfarande är frihetsberövade vet vi inte heller. Oppositionsledarnas bostäder har sökts igenom och affärer plundrats av uniformerade män. I en tv-sändning påföljande dag framförde kapten Camara sitt deltagande med de dödades familjer och besökte några av de skadade. Han utlyste två dagars landssorg och lovade att undersöka de våldsamma händelserna. Han tog avstånd från dödandet genom att säga att han inte hade någon kontroll över de soldater som gjorde sig skyldiga till grymheterna.
Europeiska unionen fördömde omedelbart med kraft dessa brutala och chockerande händelser. En förklaring från ordförandeskapet, ett uttalande från den höge representanten Javier Solana och ett uttalande från kommissionsledamot Karel De Gucht gjordes påföljande dag. Vi måste insistera på att de häktade ska friges och på att händelserna ska undersökas grundligt.
Våldet i Guinea fördömdes av hela världen. FN:s säkerhetsråd fick en rapport om situationen i landet i onsdags. Afrikanska unionen fördömde händelserna och beslutade att ta fram en rapport med möjliga åtgärder. Västafrikanska staters ekonomiska gemenskap (Ecowas) krävde en fullständig internationell granskning av saken. Som ni vet fördömde parlamentet det grundlagsvidriga maktövertagandet, och krävde i sin resolution av den 15 januari 2009 respekt för mänskliga rättigheter och en snabb återgång till konstitutionell ordning. EU beslutade att inleda ett samråd i enlighet med artikel 96 i Cotonouavtalet, och EU:s utvecklingsstöd - bortsett från humanitärt stöd och stöd till övergången till demokrati - frystes.
Vi har inte varit ensamma, utan våra internationella partner har agerat på samma sätt som vi. Afrikanska unionen och Ecowas beslutade att utesluta Guinea tills landet har ett parlament eller en regering som har utsetts på demokratisk väg. En internationell kontaktgrupp för Guinea med delat ordförandeskap mellan Afrikanska unionen och Ecowas, och med deltagande av Europeiska unionen, tillsattes. I mars kom militärjuntan och oppositionen överens om att val skulle hållas före utgången av 2009, vilket väckte rimliga förhoppningar om en fredlig och demokratisk övergång. Kapten Camara försäkrade att ingen av kuppens ledare skulle kandidera till politiska uppdrag. Ett nationellt övergångsråd skulle leda övergångsprocessen och ta fram förslag till ändringar i konstitutionen inför valet.
Vad kan vi då göra för att förhindra mer våld, och hur kan vi hjälpa Guineas folk, som har berättigade önskemål om demokrati, fred och utveckling i ett samhälle där rättsstatsprincipen tillämpas? Det finns huvudsakligen tre insatsområden. För det första bör vi hålla kvar och förstärka den politiska pressen på regimen i Conakry, främst inom ramen för den internationella gruppen. Kapten Camaras beslut att inte kandidera kan göra att lugnet återvänder. Att Burkina Fasos president Blaise Compaoré har utsetts till medlare i krisen av Ecowas och den internationella kontaktgruppen är ett mycket positivt tecken, och Europeiska unionen har via ordförandeskapet välkomnat detta. Vi hoppas att denna medling ska bidra till en säker, fredlig och varaktig lösning på situationen i Guinea.
För det andra kan möjligheten av riktade sanktioner mot individer som begår våldsamma handlingar undersökas vidare. Vi måste samordna denna strategi med Afrikanska unionen och andra internationella och bilaterala partner. Det kommande ministermötet mellan EU och Afrika i Addis Abeba och mötet om Guinea i Abuja den 12 oktober kommer att vara viktiga härvidlag.
För det tredje bör vi fortsätta att ge humanitärt stöd till civilbefolkningen och stödja den demokratiska övergångsprocessen. Den sistnämnda kommer icke desto mindre att vara avhängig av om det finns någon trovärdig vilja hos övergångsmyndigheterna i Guinea att ta upp en fredlig och konstruktiv dialog igen, med ett tydligt åtagande att avstå från ytterligare våld och respektera medborgarnas mänskliga rättigheter och politiska friheter. Vi kommer att göra allt för att hjälpa Guineas folk i denna svåra stund, och vi är beslutna att stödja en återgång till civilt, konstitutionellt och demokratiskt styre genom fria och genomblickbara val. Vi uppmanar alla aktörer i Guinea att avstå från våld och genomföra en fredlig och demokratisk övergång.
Filip Kaczmarek
Herr talman, fru Malmström! Jag anser att krisen i Guinea är betecknande för ett mycket större problem som tyvärr finns i många länder i Afrika. Problemet är att de demokratiska institutionerna är svaga och att de mekanismer som kännetecknar ett moget civilsamhälle är underutvecklade och i vissa fall helt obefintliga. Detta är viktigt för Europa, inte bara på grund av att vi är bundna av våra värderingar, utan också av rent pragmatiska skäl.
Vi pratar ganska ofta om effektiviteten i vårt utvecklingssamarbete. Detta är inte så konstigt eftersom vi är den största givaren i utvecklingssamarbetet, och det ligger i vårt intresse att det används effektivt. Men vi måste inse faktum att vi inte kan förbättra effektiviteten om de länder som använder sig av utvecklingssamarbetet inte kan ge minsta garanti för att stödet används på ett bra sätt. Det är ju dock svårt att bygga upp sådana garantier utan demokrati och fungerande civilsamhälle.
Moussa Dadis Camara anklagade igår Frankrike för att förödmjuka afrikaner genom att bryta förbindelserna med Guinea. Detta stämmer inte. Frankrike har inte förödmjukat afrikanerna. Det är Camara själv som har förödmjukat sina landsmän och Afrika. Han har förödmjukat dem genom att tillåta dödande, genom att tillåta våldtäkter. Reaktionen från Frankrike och den franska regeringen var berättigad och korrekt, och vår ståndpunkt bör också vara lika resolut och sträng.
Paradoxalt nog är situationen är ganska enkel. Vi får inte underlåta att reagera på de våldsamma händelserna i Guinea. Vi måste kräva ett stopp på våldet. Liksom Cecilia Malmström anser jag att uppdraget till Burkina Fasos president är en mycket bra åtgärd, och jag önskar honom lycka till. Låt oss hoppas åtgärden blir effektiv. Vi bör också stödja Afrikanska unionen, som har tillkännagivit att sanktioner kommer att införas om inte den civila regeringen återupprättas.
Vi vet hur angeläget Sverige är om den demokratiska uppbyggnadsprocessen. Vi vet att just detta är högt prioriterat i ordförandeskapets utvecklingspolitik. Vi vet också att den svenska regeringen har både erfarenhet och en historia av framgång på detta område. Jag vill därför hoppas och tro att detta åtagande i ett så svårt och extremt fall som Guinea kommer att bli effektivt och bära frukt.
Patrice Tirolien
Herr talman! Den oroväckande säkerhetspolitiska utvecklingen i Guinea kräver beslutsam respons från Europeiska unionen. Som ni vet slog regeringstrupper i Guinea den 28 september 2009 med våld ned en fredlig demonstration som förenade alla oppositionspartier, 157 människor dödades och över tusen skadades, bland annat genom osedvanligt grymma våldtäkter och stympningar. Republiken Guinea har sedan landet blev självständigt 1958 bara upplevt två diktatorsregimer. Det är hög tid att sätta stopp för denna onda spiral.
Europeiska unionen, dess medlemsstater och dess institutioner fördömde redan den 28 december 2008 Moussa Dadis Camaras statskupp. Helt enligt förfarandet har rådet sedan tillämpat artikel 96 i Cotonouavtalet för att tillsammans med Guineas myndigheter upprätta en färdplan som ska användas som en ram för övergången till demokrati. Listan på åtgärder omfattar särskilt anordnandet av fria och öppna val inom ett år och åtagandet att medlemmar i nationella rådet för demokrati och utveckling (CNDD), bland andra Moussa Dadis Camara, inte ska ställa upp i dessa val.
Kapten Camaras beslut att skjuta upp valet till våren 2010 och hans vägran att diskutera frågan om han ska ställa upp i presidentvalet var tecken på vad som komma skulle, med den nuvarande upptrappningen. Demonstrationen som så brutalt slogs ned den 28 september syftade just till att uppmana militärjuntan att hålla sina löften. Reaktionen från den sittande regeringen i Conakry visar tydligt att dess sanna avsikter är att eliminera alla former av demokratisk opposition för att kunna behålla makten.
Det internationella samfundet har svarat med ett enhälligt fördömande av våldsamheterna och den guineanska regimen. Europaparlamentets fiskeriutskott var rasande över massakern och vägrade nyligen, med rätta, att rösta för ett fiskeriavtal mellan Europeiska unionen och Guinea.
Mot bakgrund av de senaste händelserna vill parlamentet nu veta vilka beslut rådet har tänkt fatta för att hantera situationen. För det första - tänker rådet pressa på om att upprätta en internationell undersökningskommission om händelserna den 28 september? Hur tänker rådet agera för att försäkra sig om att CNDD respekterar sina åtaganden att organisera fria och öppna val så fort som möjligt, utan att Moussa Dadis Camara eller någon annan medlem av CNDD deltar? Vilka åtgärder har rådet för avsikt att vidta mot den guineanska juntan, med beaktande av artikel 96 i Cotonouavtalet? Och slutligen, vilka konkreta åtaganden har rådet gjort till stöd för de olika initiativ som drivs av Ecowas, Afrikanska unionen och Internationella kontaktgruppen för Guinea?
Niccolò Rinaldi
Herr talman, fru Malmström, mina damer och herrar! För det första vill jag uttrycka min sympati för offren i Conakry, och jag talar både för gruppen Alliansen liberaler och demokrater för Europa och för de 30 afrikanska parlamentsledamöterna i AVS-EU:s liberala demokratiska nätverk som vi träffade i förra veckan för att bland annat diskutera situationen i Guinea tillsammans med ordföranden för Guineas liberala parti, ett parti som tyvärr har drabbats direkt av våldet.
När det gäller vad som behöver göras inom vissa områden som det svenska ordförandeskapet redan tagit upp begär vi följande. För det första måste vi tillsammans med våra partner i Afrikanska unionen kräva att de fångar och politiska ledare som fortfarande hålls i förvar släpps fria. För det andra måste vi kräva att fria och demokratiska val hålls utan deltagare från nationella rådet för demokrati och utveckling. För det tredje efterlyser jag riktade sanktioner som ska antas utan alltför mycket krusiduller, eftersom vi i vart fall måste sända ut ett mycket tydligt budskap mot de fruktansvärda illgärningar som har begåtts. För det fjärde vill vi ta upp frågan om fiskeriavtal: Vi i ALDE-gruppen röstade emot avtalen i fiskeriutskottet och bidrog därmed till att säkra den majoritet som krävdes för att i möjligaste mån blockera avtalet. Vi anser att detta är ännu ett viktigt beslut som rådet måste fatta.
Vår femte punkt är att vi måste upprätta riktade program för att hjälpa offren, särskilt de kvinnor som våldtogs och som säkerligen behöver särskild hjälp. Slutligen handlar det om rättvisa. Vi ser det som oerhört viktigt att en internationell undersökningskommission inrättas, och att internationella brottmålsdomstolen deltar fullt ut. Om det finns någon lärdom att dra av massakern i Conakry är det, än en gång, att rättvisa måste skipas och att människor som begår den här typen av brott i Afrika eller någon annanstans inte får komma undan utan straff.
Eva Joly
för Verts/ALE-gruppen. - (FR) Herr talman, fru minister, mina damer och herrar! Vi kan inte tiga still inför förra veckans tragiska händelser i Guinea. Det våld som användes mot motståndarna och i synnerhet kvinnor är ytterst motbjudande och oacceptabelt.
Jag vill uttrycka mitt stöd för offren och för deras familjer, varav en del fortfarande väntar på att återfå kvarlevorna av sina kära, vilka forslades bort av juntan för att sopa över spåren av det som var en sannskyldig massaker.
Utöver de nuvarande åtgärder som inletts av rådet och kommissionen kan vi nu, tack vare den parlamentariska situationen, reagera mot dessa våldshandlingar och sända ett starkt budskap till Guineas regering genom att avvisa betänkandet om partnerskapsavtal om fiske med Guinea, som vi ska rösta om vid nästa plenarsammanträde.
Utvecklingsutskottet avvisade redan i september enhälligt detta fiskeriavtal mellan Europeiska unionen och Guinea, och uttryckte tvivel om hur de medel som beviljas av Europeiska unionen används. Bortsett från det faktum att det verkar olämpligt att bevilja medel på grundval av de fångster som görs av EU-fartyg utan att ta hänsyn till vare sig fiskeresurser eller vilka effekter det får för lokalbefolkningen, gör den senaste händelseutvecklingen att vi fruktar att dessa medel kommer att användas för militära ändamål och mot det guineanska folket.
Europaparlamentet kan inte stödja fiskeriavtalen med Guinea medan offrens sår fortfarande är öppna. Det vore att ge helt fel signaler till den guineanska regeringen. Det skulle vara en skandal som jag inte kan förmå mig att bidra till.
Marie-Christine Vergiat
Herr talman, mina damer och herrar! Som så många andra nya parlamentsledamöter har jag slagits av den uppmärksamhet som ägnas åt de mänskliga rättigheterna i debatterna i denna kammare, och särskilt de som hålls av vår talman Jerzy Buzek. Jag skriver under helt på detta, eftersom anledningen till att jag är här, till att jag stått överst på en lista under Europavalet i Frankrike, är framförallt att jag kämpar för organisationer och i synnerhet för de mänskliga rättigheterna.
Jag kan därför inte stå likgiltig inför händelserna i Guinea - de som drabbades den 28 september var förkämpar för de mänskliga rättigheterna, och mer allmänt företrädare för det civila samhället, som arresterades, våldtogs om de var kvinnor och massakrerades. Över 150 människor dödades och över 1 250 skadades - som Cecilia Malmström sade - på en och samma dag. Förtrycket fortsatte under de följande dagarna och fortsätter fortfarande, trots det faktum att dessa människor, som sagt, demonstrerade fredligt för att påminna kapten Moussa Dadis Camara om vad han själv hade lovat. Mot bakgrund av de vittnesmål som flödat in råder det inga tvivel om att våldsdåden utfördes av regeringstrupper, trots att kapten Camara påstår motsatsen.
Situationen i landet är förvirrad, men de civila samhällsorganisationerna har samlat sig i organisationen Guinean National Council of Civil Society Organisations och vädjar till det internationella samfundet om hjälp. Under de senaste månaderna har detta nationella råd varit ett exempel för de afrikanska länderna och organiserat en omfattande process för Guineas folk på grundval av de åtaganden som gjorts av Camara.
Nyheterna från Guinea är alarmerande. Vi kan inte bara nöja oss med att prata här i parlamentet. Den här debatten äger rum på vår begäran, på begäran av gruppen Europeiska enade vänstern/Nordisk grön vänster, men vi måste gå längre än så. Vi kräver ett uttryckligt fördömande av ingripandet mot demonstrationen.
Cecilia Malmström talade om riktade sanktioner. Kan vi få veta mer om detta? Jag tycker mig ha förstått att vi rör oss i rätt riktning när det gäller kraven på att förföljelserna omedelbart upphör, att alla som arresterats ska släppas och att en internationell undersökningskommission tillsätts. Men kan Cecilia Malmström ge oss mer information om detta också?
Vi har också fått veta att allt bistånd har frusits, utom humanitärt bistånd och livsmedelsbistånd. Vi ser detta som ett minimum, men hur kan vi i praktiken ge stöd till övergången till demokrati?
Vi vill att en resolution röstas igenom under nästa sammanträdesperiod i Strasbourg så att Europaparlamentet inte bara nöjer sig med ord, utan även agerar genom att fatta ett beslut, som vi kunde göra i januari. Jag säger det en gång till - läget är akut. Organisationerna på plats varnar oss för risken för etniska konflikter. Vi får inte vänta på ett nytt Rwanda innan vi reagerar; de mänskliga rättigheterna måste försvaras i Afrika likaväl som de måste försvaras överallt annars i världen.
Licia Ronzulli
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Cecilia Malmström har beskrivit situationen i Guinea på ett utmärkt sätt. Landet har nu i flera veckor varit skådeplatsen för våldsamma sammandrabbningar där fria medborgare som demonstrerat på gatorna för sina politiska åsikter har utsatts för ett våld utan motstycke. Den guineanska regeringen förföljer och dödar alla vilkas politiska åsikter avviker från ledarnas och berövar därmed folket den frihet som vi alla vet är en okränkbar rättighet för alla människor.
Otaliga massakrer har ägt rum, och risken är att det urartar till folkmord om vi inte snarast antar omedelbara och påtagliga åtgärder. I förra veckan beslutade gemensamma parlamentariska AVS-EU-församlingen, där jag är vice ordförande, att anta en resolution som fördömer de guineanska myndigheternas våld och kräver att den lokala regeringen omedelbart börjar följa rättsstatsprincipen och slå vakt om de grundläggande rättigheterna.
Efter att 157 människor har dött i sammandrabbningar på gatorna och Moussa Dadis Camara har försökt mörklägga detta har medlemmar av oppositionen vänt sig till det internationella samfundet i hopp om att få hjälp och bättre skydd. Den 5 oktober motsatte sig dock kapten Camara närvaron av en utländsk fredsbevarande styrka i landet och avvisade all utländsk inblandning i landets inre angelägenheter.
Jag anser därför att vi utöver fördömandet måste svara med omedelbara konkreta åtgärder, som min kollega Niccolò Rinaldi just sade. Inför våldet och förnekandet av rätten till liv - där kvinnor och barn än en gång drabbas värst - får vi inte stå handfallna. Vi måste kräva en återgång till rättsstaten. Jag vädjar därför till mina kolleger i parlamentet och institutionernas företrädare och hoppas att vi kan komma fram till en enhällig överenskommelse - och jag vill understryka enhällig - om att vidta omedelbara åtgärder som kan göra det möjligt för det guineanska folket att återupprätta de grundläggande och okränkbara rättigheterna, som demokrati och frihet, i sitt land. Jag vill naturligtvis också personligen uttrycka mitt stöd för de familjer som drabbats av dessa tragiska händelser.
Isabella Lövin
Herr talman, ärade ledamöter, minister Malmström! Jag är medlem i fiskeriutskottet och besökte själv Guinea förra året i december, så jag har följt denna fråga mycket nära.
Först och främst finner jag det anmärkningsvärt att Europeiska unionen vidhåller sitt fiskeriavtal med Guinea, eftersom man träffade avtalet med den tidigare regimen två veckor före statskuppen. Vi har faktiskt hållit fast vid ett avtal som vi har träffat med en laglig regim, men nu så har vi en militärdiktatur. Under hela året har vi hållit fast vid detta.
USA:s utrikesminister Hillary Clinton gick i går ut och uppmanade öppet Moussa Dadis Camara och hans regim att avgå. Jag kan bara instämma i detta minimikrav och vill dessutom påpeka att det vore en skam för Europaparlamentet om vi om två veckor röstar för ett fiskeriavtal med Guinea som skulle förse denna regim med över en miljon euro i slutet av november. Fiskeriavtalet berör tonfiskfiske för 25 europeiska båtar. Jag anser att det är helt självklart att dessa båtar får se sig om efter andra fiskevatten. EU kan nämligen inte göra affärer med diktaturer, som slaktar sitt eget folk på öppen gata.
Argumentet att fiskeriavtalets pengar skulle komma folket till del, vilket kommissionen hävdade inför utvecklings- och fiskeriutskottet, är helt falskt. Det visar en utvärdering som kommissionen gjorde av det tidigare avtalet. Man har ingen aning om var pengarna från dessa fiskeriavtal hamnar. Det gällde den tidigare regimen. Att den nuvarande regimen skulle använda pengarna på ett bättre sätt anser jag knappast troligt.
Jag undrar därför vad ministerrådet tänker göra åt fiskeriavtalet. Tänker EU gå ihop med USA och kräva regimens avgång?
Cristian Dan Preda
(RO) Jag vill också framhålla att jag ser de våldsdåd som begåtts i Guinea som något fruktansvärt motbjudande. Jag ser att Frankrikes utrikesminister för två timmar sedan deklarerade att Dadis Camara antas vara involverad i beslutet att genomföra massakern, vilket är utomordentligt allvarligt.
Bortsett från våldshandlingarna, som är förkastliga, ligger utan tvivel källan till dessa spänningar i det faktum att Dadis Camara vill bli Guineas permanenta ledare och vägrar hålla sitt löfte att inte på något sätt lägga sig i landets politik. Jag anser också att den internationella pressen som utövas i detta sammanhang måste vara mycket tydlig. Det gläder mig att Burkina Fasos president Blaise Compaoré, som har stor erfarenhet av förhandlingar och medling i afrikanska konflikter, har utsetts till medlare i detta fall. Vi måste ge honom vårt stöd genom diplomatiska åtgärder.
Chris Davies
(EN) Herr talman! Jag måste rätta Eva Joly, som sade att fiskeriutskottet enhälligt avvisade det föreslagna partnerskapsavtalet med Guinea. Avtalet avvisades faktiskt med bara en rösts övervikt. Det är mycket märkligt att hela PPE-gruppen ville behålla avtalet. Detta är ett avtal som medför att hundratusentals euro hamnar i händerna på denna regim för att vi ska kunna fiska tonfisk vid kusten. I bästa fall är det, i likhet med många av dessa avtal, en sjaskig överenskommelse, men under dessa omständigheter är det fullkomligt oacceptabelt.
Ministern nämnde sanktioner som kan införas mot Guinea. Kommer hon nu att lägga till denna i sin lista och ge oss ett löfte att hon kommer att kämpa för att försöka se till att detta partnerskapsavtal upphävs?
Krisztina Morvai
(EN) Herr talman! Jag har nästan ett kvartssekels erfarenhet av att som jurist arbeta med människorättsfrågor både internationellt och hemma i Ungern. Jag tar alla tillfällen i akt att understryka att Europeiska unionen måste försvara mänskliga rättigheter, helst i hela världen. Men det är oerhört viktigt att göra det på ett trovärdigt sätt, och för att skapa trovärdighet måste vi försvara mänskliga rättigheter också innanför våra gränser, i Europeiska unionen.
Som jag har nämnt flera gånger de senaste tre månaderna satt Kinga Göncz, som är ledamot av parlamentets utskott för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor, tidigare i en regering som vi i Ungern kallar ”prickskytteregeringen” och som sköt mot människor på Budapests gator den 23 oktober 2006. Ända sedan dess har vi haft en människorättskris i Ungern, och Europeiska unionen gör ingenting åt den. Vi har en vice ordförande i utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor som ingick i regeringen vid den tiden. Innan vi har granskat denna fråga på allvar kommer ingen att anse att någonting vi gör i fråga om mänskliga rättigheter är trovärdigt.
Cecilia Malmström
rådets ordförande. - (EN) Herr talman! Jag vill än en gång tacka Europaparlamentet för att ha satt upp detta på dagordningen. Det är ett mycket allvarligt ämne, och, som jag hoppas framgick av mitt inledningsanförande, vi delar er oro över de fruktansvärda brotten mot mänskliga rättigheter i Conakry. Det finns oro och farhågor till följd av att människor fortfarande är frihetsberövade, och vi har krävt en grundlig undersökning av vad som har hänt samt att de internerade ska friges.
Jag tycker att man kan säga att Europeiska unionen har varit oerhört tydlig. Händelserna har fördömts av Javier Solana, Karel De Gucht och ordförandeskapet, och nu vet jag att AVS-gruppen i Europaparlamentet också har gjort ett uttalande. Det är mycket bra att Europeiska unionen på ett enhälligt, konkret och koncist sätt fördömer dessa fruktansvärda händelser. Vi agerar också i mycket nära samarbete med andra aktörer, så att världssamfundet kan fördöma och handla på ett mycket konsekvent sätt. Det är enda sättet att verkligen utöva påtryckningar.
Vi har den internationella kontaktgruppen. En medlare, Burkina Fasos president, har utsetts, vilket är mycket bra. Han ingår också i kontaktgruppen. Tillsammans med kontaktgruppen, som EU och USA ingår i, har vi - för att svara på er fråga, fru Lövin - krävt kapten Moussa Dadis Camaras avgång. Hela världssamfundet har krävt detta.
Vi är också öppna för att besvara andra frågor och diskutera sanktioner. Vi tror att effekten blir större om vi gör det tillsammans med världssamfundet. Det finns olika sätt att rikta in sig på individer och så vidare här, och vi måste under de kommande dagarna fortsätta diskussionerna med internationella aktörer om hur vi kan samordna dessa sanktioner så att de får maximal effekt: med Afrikanska unionen, med kontaktgruppen, med USA och så vidare.
Vi har också, som jag sade, inlett ett samråd i enlighet med artikel 96 i Cotonouavtalet, och vi har frusit allt EU:s utvecklingsstöd, bortsett från humanitärt stöd och stöd till övergången till demokrati.
När det gäller fisket - om det ska ingå eller inte - hör jag klart och tydligt vad ni säger. Jag kan bara uppmana er att fortsätta diskussionerna med kommissionen. Det är kommissionen som ansvarar för EU:s fiskeripolitik. Vi diskuterar också detta med kommissionen, och jag beklagar att den inte är representerad här just nu. Ni kan dock vara säkra på att vi kommer att fortsätta att arbeta med världssamfundet för att hålla kvar trycket på regimen och driva på för en grundlig undersökning och förhoppningsvis en dag också fria och rättvisa val i Guinea. Jag tackar er och ledamöterna för den här debatten.
Talmannen
Tack så mycket, fru Malmström. Ni har mycket tålmodigt tillbringat hela eftermiddagen och en del av kvällen här. Det märks att ni för inte så länge sedan var ledamot av parlamentet och trivs i den här miljön!
Debatten är härmed avslutad.
