
Santini
Fru talman! Jag vill ta upp en ordningsfråga när vi nu i dag skall rösta om den viktigaste handling vi har att ta ställning till här, det vill säga budgeten. I går dog nio personer i en trafikolycka i S:t Gotthard-tunneln. Detta måste få oss att ta ett större ansvar när vi under punkten "infrastruktur" röstar om insatser från Europas sida för att lösa problemet med trafik genom Alppassen. Dessa insatser är nödvändiga och kan inte skjutas upp längre.
I dag skall vi diskutera öppnandet av Mont Blanc-tunneln, där det finns många ekonomiska och miljömässiga problem. Låt oss också komma i håg att olyckan i S:t Gotthard till stor del orsakades av det trafiköverskott som S:t Gotthard, Brennerpasset och andra Alppass har fått ta emot just eftersom Mont Blanc-tunneln har varit stängd. Då måste vi med övertygelse rösta för infrastruktur som snabbar upp ombyggnaden av järnvägstunnlarna genom Brennerpasset och Fréjus och lägga om transporterna från väg till järnväg, till fromma för trafikanternas säkerhet liksom för miljön. Låt oss komma i håg det när vi röstar.

Talmannen
Det är helt riktigt, herr Santini.

OMRÖSTNING
- Förslag till ändringar och ändringsförslag gällande anslag i avsnitt III i förslaget till allmän budget för 2002 för kommissionen.

Förslag till ändringar till avsnitten I, II, IV, V, VI, VII och VIII till förslaget till allmän budget för budgetåret 2002 för Europaparlamentet, Rådet, Domstolen, Revisionsrätten, Ekonomiska och sociala kommittén, Regionkommittén, Ombudsmannen och Europeiska tillsynsmannen för dataskydd
Om ändringsförslag 192
Maij-Weggen (PPE-DE). (NL) Fru talman! Jag har en muntlig ändring av ändringsförslag 192. Den gamla texten lyder enligt följande, den är mycket kort: And furthermore research-projects making use of primates are also excluded. (Och dessutom är även forskningsprojekt där primater används uteslutna.) Jag skulle vilja att detta ändras till: Financing of research-projects making use of primates is suppressed within two years, unless it is proved that alternatives are not available. (Finansiering av forskningsprojekt där primater används förbjuds inom två år, såvida det inte är bevisat att det inte finns några alternativ.) Om det ändringsförslaget godkänns så kan det kombineras med 372. Då har vi en bra text. Jag har avtalat det här med Buitenweg.

Plooij-van Gorsel
Fru talman! Jag är emot detta muntliga ändringsförslag.
(Eftersom fler än tolv ledamöter reste sig, beaktades inte det muntliga ändringsförslaget.) I slutet av omröstningen

Buitenweg
Fru talman! Nyss kunde vi höra entusiastiska applåder när den slutliga omröstningen hade genomförts. Jag har inte svårt att tänka mig varför, eftersom det alltid är en långdragen process. Men trots det skulle jag vilja lägga fram ytterligare ett ändringsförslag för omröstning. Egentligen borde jag ha gjort det i början, men då gick vi vidare med omröstningen. Det handlar om revisionsrätten. Nu har vi röstat om ett belopp på en miljon på posten för byggnaden av en byggnad för revisionsrätten, vilket är nödvändigt inför utvidgningen. Vi i budgetutskottet skulle vilja att ytterligare sex miljoner euro placeras i reserven så att extra kapital kan skjutas till under det kommande året. Det för i slutändan med sig en rad besparingar för skattebetalarna och ger dessutom extra utrymme i framtida budgetplaner. Därför ber jag er än en gång att ta upp det här ändringsförslaget till omröstning, det innebär alltså sex miljoner euro extra i reserven på budgetpost 206.
(Parlamentet gav sitt samtycke.)   
Betänkande (A5-0330/2001) av Costa Neves för budgetutskottet om förslaget till Europeiska unionens allmänna budget för budgetåret 2002 (C5-0300/2001 - 2000/2324(BUD)) och ändringsskrivelse nr 1/2002 till förslaget till Europeiska unionens allmänna budget för budgetåret 2002 (12733/2001 - C5-0495/2001) (Avsnitt III - kommissionen)
I slutet av omröstningen

Costa Neves
Fru talman! Omröstningen är redan gjord, men under omröstningen av budgeten uttalade vi oss emot den här tanken, ändå försvann den delen från budgeten. Nu röstar vi för det avsnittet, vilket strider mot hur vi röstade om budgeten. Det finns alltså en motsägelse här som denna kammare måste vara medveten om. Men det stämmer att omröstningen redan är gjord.
(Parlamentet antog resolutionen.)
Betänkande (A5-0329/2001) av Buitenweg för budgetutskottet om förslaget till Europeiska unionens allmänna budget för budgetåret 2002 (C5-0300/2001 - 2000/2325(BUD)) och
om ändringsskrivelse nr 1/2002 till förslaget till Europeiska unionens allmänna budget för budgetåret 2002 (12733/2001 - C5-0495/2001)
Avsnitt I - Europaparlamentet
Avsnitt II - Rådet
Avsnitt IV - Domstolen
Avsnitt V- Revisionsrätten
Avsnitt VI - Ekonomiska och sociala kommittén
Avsnitt VII - Regionkommittén
Avsnitt VIII (A) - Ombudsmannen
Avsnitt VIII (B) - Europeiska tillsynsmannen för dataskydd
Om punkt 39

Talmannen
Fru Buitenweg, ni har ett muntligt ändringsförslag om punkt 39 tror jag, till följd av omröstningen om budgeten. Skulle ni vilja vara snäll och redogöra för detta ändringsförslag för oss igen, så att vi därefter kan rösta om det.

Buitenweg
. (NL) Jag skall läsa det på engelska. Det handlar om vad jag redan inledningsvis sade om de förutsättningar under vilka vi kommer att släppa de belopp eller de poster som vi vid den förra omröstningen placerade i reserven. Det rör sig om de förutsättningar som uppges i budgetutskottets ändringsförslag 73. Det är i enlighet med vad vi har diskuterat tidigare, och på det här viset är det tydligast. Vi måste alltså anpassa texten på det vis vi nyss röstade om. Det står:
" (Pengarna) kan frigöras, efter att det parlamentsutskott som är ansvarigt för förbindelserna med revisionsrätten givit sitt samtycke, så snart revisionsrätten har tillhandahållit uppdaterad information om de personalproblem den för närvarande brottas med och om hur ytterligare personal skulle göra det möjligt för revisionsrätten att bedöma effektiviteten i kandidatländernas finansiella kontrollsystem, förbättra sitt samarbete med de nationella revisionsmyndigheterna (något som krävs enligt Nicefördraget) och upprätta mer detaljerade särskilda bedömningar."
(Talmannen konstaterade att ingen motsatte sig beaktandet av det muntliga ändringsförslaget.)
(Parlamentet antog resolutionen.)   

Van Hulten
Fru talman! I tisdags tog Morgan upp frågan om det brev presidiet skickat till Prodi om reformen av kommissionen, med en mycket annorlunda ståndpunkt jämfört med den kommissionen har intagit. Vi har precis röstat om Buitenwegs betänkande och godkänt ändringsförslag 4 av Elles, som upprepar parlamentets helhjärtade stöd för reformerna av kommissionen.
Kommer ni nu att skriva till Prodi och framföra detta parlaments återupprepade helhjärtade stöd för radikala reformer av kommissionens tjänsteföreskrifter?
(Applåder)

Bourlanges
Fru talman! Jag tror att alla hörde på er röst att ni visar prov på ett stort personligt hjältemod genom att leda detta sammanträde, trots ert hälsotillstånd. På alla budgetutskottets ledamöters vägnar, och på alla kollegers vägnar tror jag, skulle jag vilja säga att vi verkligen uppmärksammar er trogenhet att leda omröstningarna om budgeten vid första och andra behandlingen.
(Applåder)

Elles
Fru talman! Jag ansluter mig gärna till Bourlanges kommentarer. Men vi måste dock granska van Hultens fråga, för när den togs upp av Morgan tidigare i veckan, med Provan som talman, sade Provan att han skulle undersöka om det vore möjligt att ta reda på vad som skulle ske.
Ni skulle kanske alltså kunna svara på van Hultens fråga och ta upp denna fråga med presidiet, som skall samlas för att klargöra situationen.

Harbour
Herr talman! Tyvärr var Fontaine tvungen att gå, så kanske ni skulle kunna vidarebefordra mina kommentarer till henne.
Som kammaren känner till ägnade jag förra året ganska mycket tid åt att studera reformprocessen för parlamentets räkning, och jag har fortsatt att studera den i utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden. Jag förstår Fontaines poäng, men jag ber er, å alla ledamöters vägnar, att ni håller oss bättre informerade om processen.
Det här var den huvudpunkt jag tog upp i september när jag bad ordförandeskapet att den information den ger oss om framstegen i reformerna skulle ligga på samma nivå som den vi får från kommissionen. Kinnock har gett oss en omfattande tidsplan för framstegen i reformdiskussionerna. Detta parlament, dessa ledamöter, har inte fått någon information alls från presidiet om reformprocessen. Jag ber er att ni blir mycket mer öppna och att ni ger oss en lägesrapport om dessa reformer.

Talmannen
Er begäran kommer att vidarebefordras, men ni måste förstå att jag, med tanke på de omfattande omröstningar som vi fortfarande har framför oss, inte kan förlänga denna debatt. Ni måste vara tappra. Talmannen var det när hon ledde sammanträdet trots sitt hälsotillstånd. Vad beträffar Fatuzzo har han fortfarande mycket arbete att utföra denna morgon, så låt oss alla vara energiska.
Betänkande (A5-0342/2001) av Seppänen för budgetutskottet om förslaget till driftsbudget för EKSG för år 2002 (SEK(2001)0827 - C5-0233/2001 - 2001/2100(BUD))
(Parlamentet antog resolutionen.)  
Resolutionsförslag (B5-0686/2001) om Europeiska unionens strategi inför Marrakechkonferensen om klimatförändringar
Om punkt 9

de Roo
Herr talman! Å mina kollegers i socialistgruppen och kristdemokraternas grupp vägnar skulle jag vilja lägga från ett muntligt ändringsförslag till punkt 9. Det lyder som följer: "...välkomnar det faktum att kommissionen har lagt fram det utlovade paketet med tre förslag om klimatförändringarna". Kommissionen lade i förrgår fram de tre förslagen, det måste vi rätta till.
Jag vill också gratulera kommissionen till att den gör detta före den viktiga konferensen om klimatförändringar i Marrakech, COP 7.
(Talmannen konstaterade att ingen motsatte sig beaktandet av det muntliga ändringsförslaget.)
(Parlamentet antog resolutionen.)
Andrabehandlingsrekommendation (A5-0326/2001) från utskottet för regionalpolitik, transport och turism om rådets gemensamma ståndpunkt (7193/2/2001 - C5-0292/2001 - 2000/0121(COD)) inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om fastställande av harmoniserade krav och förfaranden för säker lastning och lossning av bulkfartyg (Föredragande: van Dam)
(Talmannen förklarade den gemensamma ståndpunkten godkänd.)
Betänkande (A5-0327/2001) av Vatanen för utskottet för regionalpolitik, transport och turism om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om rapporteringsformaliteter för fartyg som ankommer till eller avgår från gemenskapshamnar (KOM(2001) 46 - C5-0051/2001 - 2001/0026(COD))
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Betänkande (A5-0338/2001) av Lamassoure för utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik om förslaget till rådets förordning om ekonomiskt stöd till Turkiet inför anslutningen (KOM(2001) 230-C5-0219/2001 - 2001/0097(CNS)
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Betänkande (A5-0343/2001) av Lamassoure för utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik om kommissionens återkommande rapport för 2000 om Turkiets framsteg på vägen mot anslutning (KOM (2000) 713 - C5-0613/2000 - 2000/2014(COS)
Om ändringsförslag 8

Swoboda
Herr talman! Jag skulle här i samstämmighet med föredraganden vilja lägga fram ett muntligt ändringsförslag. Jag har för tillfället bara den engelska texten framför mig. Det skall stå: "Insists on the immediate abolition of the death penalty ..." (Insisterar på att dödsstraffet skall avskaffas) i stället för "Reiterates its call for the immediate abolition of the death penalty ..." (Upprepar sin uppmaning om att dödsstraffet omedelbart skall avskaffas).
(Talmannen konstaterade att ingen motsatte sig beaktandet av det muntliga ändringsförslaget.) Om punkt 10

Swoboda
Herr talman! Här vill vi likaså lägga fram följande förslag för att nå en kompromiss, vilket sker i samarbete och i samförstånd med föredraganden. Det skall stå: "Urges Turkey to propose in the coming year a precise timetable ..." (Uppmanar Turkiet att nästa år föreslå en tydlig tidtabell), alltså skulle vi vilja infoga: "in the coming year"(nästa år).
(Talmannen konstaterade att ingen motsatte sig beaktandet av det muntliga ändringsförslaget.) (Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Betänkande (A5-0366/2001) av Gahrton för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi om förslaget till rådets beslut om fastställande av gemenskapens ståndpunkt inom den ministerkonferens som inrättats genom avtalet om upprättandet av Världshandelsorganisationen i fråga om Folkrepubliken Kinas anslutning till Världshandelsorganisationen (KOM(2001) 517 - C5-0487/2001 - 2001/0218(CNS))
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Betänkande (A5-0367/2001) av Gahrton för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi om förslaget till rådets beslut om fastställande av gemenskapens ståndpunkt inom ministerkonferensen, upprättad i enlighet med avtalet om upprättande av Världshandelsorganisationen, i fråga om anslutning till det särskilda tullområdet Taiwan, Penghu, Kinmen och Matsu (Taiwan) till Världshandelsorganisationen (KOM(2001) 518 - C5-0488/2001 - 2001/0216(CNS))
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Resolutionsförslag (B5-0695/2001) av Wurtz, för GUE/NGL-gruppen, om Europeiska rådets möte i Gent den 19 oktober

Ludford
Herr talman! Jag vill tala om Europeiska rådet i Gent.
Det är ett förslag från ELDR-gruppen, De Gröna och socialisterna om punkt 7, där var och en av oss har lagt fram ett ändringsförslag, ändringsförslag 13, 9 och 5. Förslaget är ett muntligt ändringsförslag för att slå samman dessa och för att i slutet av punkt 7 lägga till: "som på ett korrekt sätt företräder de afghanska kvinnorna och respekterar deras mänskliga rättigheter, och som åtar sig att se till att kvinnorna till fullo deltar i utformningen av framtiden".

Talmannen
Kära kollega, det enda problemet är att vi för tillfället är sysselsatta med en resolution från vår grupp. Vi har ännu inte hunnit fram till den gemensamma resolutionen. Ni har alltså gått händelserna i förväg. Vi måste först kontrollera om det finns någon majoritet för den första resolutionen.
(Parlamentet förkastade resolutionsförslaget.)   
Gemensamt resolutionsförslag om resultaten från Europeiska rådets informella möte i Gent den 19 oktober 2001

Izquierdo Rojo
Herr talman! Jag skulle vilja be om ett förtydligande för att fastställa om vi då vi sammanför ändringsförslagen bör behålla ordet "åtagande" som används i det socialdemokratiska ändringsförslaget. Det vill säga att det skulle vara ett "åtagande" för allt detta. Jag anser att det är underförstått att så är fallet, att ordet "åtagande" också bör finnas med i den sammanslagna texten.

Ludford
Herr talman! En av anledningarna till att jag föranleddes att föreslå det här muntliga ändringsförslaget, som slår samman de tre, är att det socialistiska ändringsförslaget inte låter så bra i den engelska texten. När det säger att vi bör inkludera en "kompromiss till förmån för Afghanistans kvinnor", kan det tolkas som att vi komprometterar Afghanistans kvinnors intressen. Det är ingen lyckosam ordalydelse på engelska. Det betyder uppgörelse. "Kompromiss" är ingen bra översättning av "compromis". Detta var en av anledningarna till att jag dristade mig att föreslå att vi skall försöka slå samman dessa och på så sätt få bort ordet "kompromiss" på engelska, vilket är tvetydigt.

Barón Crespo
Herr talman! Det handlar om en lingvistisk rättelse. Översättningen till engelska av det spanska ordet "compromiso" är "engagement" och inte "compromise".
(Talmannen konstaterade att ingen motsatte sig beaktandet av det muntliga ändringsförslaget.) (Parlamentet antog resolutionen.)
Betänkande (A5-0308/2001) av Poos för utskottet för konstitutionella frågor om reformen av rådet (2001/2020(INI))
(Parlamentet antog resolutionen.)
Resolutionsförslag (B5-0689/2001) av Gallagher för UEN-gruppen om förberedelser inför WTO:s fjärde ministerkonferens
(Parlamentet förkastade resolutionsförslaget.)Gemensamt resolutionsförslag om WTO:s fjärde ministerkonferens
(Parlamentet förkastade resolutionsförslaget.)
Gemensamt resolutionsförslag om WTO:s fjärde ministerkonferens
(Parlamentet antog resolutionen.)
Betänkande (A5-0331/2001) av Désir för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi om öppenhet och demokrati i internationell handel ((2001/2093(INI))
Om ändringsförslag 6

Schwaiger
Herr talman! Jag får påpeka att vi i Europeiska folkpartiets grupp till skäl A har lagt fram ändringsförslag 6, och att vi på den fjärde raden i den engelska texten kräver att orden " supply constraints" ersätts med ordet "quotas", ty detta är det riktiga uttrycket.
(Talmannen konstaterade att ingen motsatte sig beaktandet av det muntliga ändringsförslaget.) Om ändringsförslag 3

Deva
Herr talman! Jag vill lägga fram ett muntligt ändringsförslag, med föredragandens samtycke, för att få ordning på ändringsförslag 3 så att det nu lyder: "...uppmanar världsledarna, samlade i WTO, att göra ett åtagande vad gäller att samordna åtgärder för att bistå utvecklingsländerna att undanröja de hinder för tillväxt ...", osv.

Talmannen
Finns det några kolleger som motsätter sig beaktandet av detta muntliga ändringsförslag?

Désir
. (FR) Herr talman! Jag godkänner det muntliga ändringsförslag som Deva lagt fram. Om detta muntliga ändringsförslag antas, kommer min grupp att ge ändringsförslag 3 sitt stöd.
(Talmannen konstaterade att ingen motsatte sig beaktandet av det muntliga ändringsförslaget.) (Parlamentet antog resolutionen.)
Betänkande (A5-332/2001) av Brok för utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik om de framsteg som gjorts för att genomföra den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken (C5-0194/2001 - 2001/2007(INI))
Om punkt 7

Brok
Herr talman! Jag skulle i samstämmighet med förslagsställarna vilja föreslå att man skriver "väntar sig av medlemsstaterna" och tillfogar "och rådet".

Talmannen
Är det någon som motsätter sig att vi lägger till "och rådet"? Det är det inte. Då införlivar vi alltså detta muntliga förslag.
(Talmannen konstaterade att ingen motsatte sig beaktandet av det muntliga ändringsförslaget.) Om ändringsförslag 15

Lynne
Herr talman! Jag har blivit ombedd att lägga fram ett muntligt ändringsförslag. I en kompromissanda och för att det här ändringsförslaget skall godkännas föreslår jag att vi i slutet av punkt 37 lägger till: "och att bistå i kampen mot terrorismen".
(Talmannen konstaterade att ingen motsatte sig beaktandet av det muntliga ändringsförslaget.)
(Parlamentet antog resolutionen.) RÖSTFÖRKLARINGAR
Den allmänna budgeten 2002

Maaten, Manders, Mulder, Plooij-van Gorsel och Sanders-ten Holte
. (NL) Den nederländska delegationen från Folkpartiet för frihet och demokrati i ELDR-gruppen har under omröstningen om förslaget till allmän budget 2002 förklarat sig vara emot en ökning av betalningsbemyndigandena i utgiftskategori 2. Europeiska kommissionen har uppgett att dessa ökningar inte kan absorberas av ifrågavarande budgetposter, och dessutom leder dessa ökningar till högre inbetalningar för medlemsstaterna. Folkpartiet för frihet och demokrati anser således inte att denna ökning av betalningsbemyndigandena är nödvändig.
Däremot röstade delegationen för en ökning av åtagandebemyndigandena i utgiftskategori 2 eftersom även delegationen från Folkpartiet för frihet och demokrati anser att en ordentlig programmering av strukturfonderna är nödvändig.

Malmström och Olle Schmidt
. Vi har generellt röstat emot utskottets förslag till ökning av jordbruksutgifterna i kategori 1. Vi anser inte att det är rimligt att ungefär hälften av unionens totala budget varje år går till att subventionera produktion och export av jordbruksprodukter. Dagens gemensamma jordbrukspolitik är inte bara kostsam för unionen. Den bidrar även till högre konsumentpriser. Jordbrukssektorn är dessutom väl skyddad från konkurrens från utländsk import. Detta får en mycket snedvridande och destabiliserande effekt i världsekonomin.
EU:s gemensamma jordbrukspolitik utgör framför allt ett problem för utvecklingsländerna. Jordbruket är nämligen ett område där u-länderna är konkurrenskraftiga gentemot i-världens producenter. EU:s gemensamma jordbrukspolitik sätter här upp stora hinder, bland annat genom att detta jordbruk subventioneras och skyddas mot importkonkurrens. Att unionen dessutom ger bidrag till tobaksodling är särskilt anmärkningsvärt. Stöd till tobaksodling bör snarast avskaffas. EU:s verksamhet och budget bör istället inriktas på gränsöverskridande problem som inte medlemsstaterna kan lösa själva. Den gemensamma jordbrukspolitiken är djupt osolidarisk och måste omgående reformeras.
Betänkande (A5-0330/2001) av Costa Neves

Dell'Alba
Herr talman! Min röstförklaring kommer att bestrida ett visst effektivitetsrykte som de radikala ledamöterna har, eftersom vi misstog oss, verkligen misstog oss, vid omröstningen om budgeten, när det gällde ändringsförslag 75 om bidrag till de europeiska politiska partiernas finansiering. När vi undertecknade detta ändringsförslag, som syftade till att avskaffa den berörda budgetposten, eftersom vi inte bara anser att principen med finansiering för de europeiska politiska partierna inte är berättigad för närvarande, utan också att det inte finns någon rättslig grund i frågan -, röstade vi emot det ändringsförslag som vi själva hade lagt fram. Min röstförklaring syftar alltså till att rätta till omröstningsresultatet, i den mån det är möjligt. Vi har redan begärt att protokollet skall rättas till. Det är ett fel i vår röstförteckning som vi är angelägna om att rätta till. Vi avlägger dessutom ett positivt omdöme om Costa Neves betänkande, men vill gärna betona detta lilla tekniska fel angående ändringsförslag 75. Tack så mycket, herr talman.

Talmannen
Tack, herr Dell'Alba. Kammaren undrade vad det var frågan om. Nu har alla fått fullständig klarhet.

Fatuzzo
Herr talman! Inte kunde jag väl avstå från mina röstförklaringar bara för att jag har tappat rösten? När det gäller budgeten skulle jag vilja säga några ord om avsnittet som handlar om kommissionen. Jag röstade för det, men det är sista gången, för jag vill få klart för mig hur kommissionen fungerar. Den 1 januari 2002 skall jag ge mig ut på en lång resa, som Odysseus efter trojanska kriget, genom byråkratins kringelikrokar som skall föra mig till kommissionens 13 523 kontor med 33 728 anställda. Det kommer att bli en lång, mödosam och svår resa: jag kommer att träffa Polyfemos, trollkvinnan Kirke och kanske slutligen Penelope med drag av vår ordförande Prodi. Det kommer säkerligen att bli en chock, men jag hoppas kunna rösta för även nästa gång!

Krivine och Vachetta
. (FR) Liksom varje år är det främsta syftet med den andra sammanträdesperioden i oktober att anta gemenskapens budget. Det är det enda område där parlamentet kan påverka gemenskapspolitiken, eftersom det besitter medbeslutandebefogenheter tillsammans med rådet, och framför allt vetorätt. Det är alltså en av de få befogenheter som utövas av de företrädare som valts i allmänna val, i detta Europa där teknokratin och det demokratiska underskottet härskar.
Liksom förra årets budget, är budgeten för 2002 avbilden av denna liberala europeiska konstruktion. Det är en budget som är märkt av restriktioner (0,3 procent av den europeiska bruttonationalinkomsten), och som allmänt saknar resurser, särskilt för sysselsättningspolitiken, utvidgningen, hanteringen av livsmedelskriser, Afghanistan, Palestina eller till och med Balkan.
Föredraganden Costa Neves bekräftar allmänt dessa riktlinjer genom att föreslå en ökning av betalningsbemyndigandena - vilket är ganska positivt -, men även att strukturfonderna skall placeras i reserven, liksom ganska obegripliga överföringar från det operativa till det administrativa planet - vilket är ganska negativt.
Av dessa skäl kan vi varken ge vårt stöd till betänkandet eller till förslaget till budget för 2002.
Betänkande (A5-0329/2001) av Buitenweg

Fatuzzo
Herr talman! Jag röstade för Buitenwegs betänkande om budgeten, men jag vill ta tillfället i akt att understryka - med kraft och hög röst i detta parlament som är så fullt av ledamöter - att Pensionärspartiet som jag har äran att företräda här anser att Europaparlamentet - vars lagstiftning numera inverkar på 50 procent av de nationella lagarna, de som är anpassningar av de direktiv vi antar här - bör ha större resurser och en bättre organisation för att kunna fungera på ett sätt som är värdigt ett överstatligt parlament, ett parlament med så många viktiga uppgifter.

Kauppi och Korhola
. (FI) Liksom min grupp har jag förespråkat en övergång till ersättningar enligt verifierade kostnader när det gäller resekostnader samt ersättningar för sekretariat och kontorskostnader. Min grupp tolkar ordformen i ändringsförslag ett så, att det för tillfället inte finns några ändamålsenliga förfaranden. Samtidigt förbiser ändringsförslaget helt och hållet det faktum att lösningen av frågan nu är i rådets händer: parlamentet har föreslagit det förfarande som avses med ändringsförslaget och är berett att godkänna det, men rådet har inte förmått ge nödvändigt godkännande. Utgående från det ovannämnda anser min grupp att ändringsförslaget på ett ogrundat och orättvist sätt ställer parlamentet i en oförmånlig dager.

Markov
. (DE) Budgetdebatter är höjdpunkter i parlamentet, för de ger oss ju en möjlighet att få en övergripande bild av verkställd och framtida politik. Tyvärr kan jag av tidsskäl inte göra en sådan översikt. Tillåt mig därför att inskränka mig till en enda punkt, nämligen till situationen i de regioner i medlemsstaterna som gränsar till kandidatländerna. Det råder inget tvivel om att dagens gränsregioner i det långa loppet kommer att tjäna på en utvidgning av Europeiska unionen, då detta ju kommer att ge helt nya möjligheter till samarbete inom områden som rör näringsliv, kultur, socialtjänst och regional administration.
Likväl utsätts man på kort sikt i dessa gränsregioner för en enorm press att anpassa sig till specifika problem, vilka uppkommer på grund av graverande skillnader i fråga om utveckling, särskilt på det sociala området. Jag skulle bara vilja påminna om att löneskillnaderna mellan öst och väst ligger på cirka 60 procent. Därigenom uppkommer frågor som inte fanns i samband med tidigare utvidgningar och som får en ny dimension. De problem som man får räkna med på de lokala arbetsmarknaderna och inom servicesektorerna kan inte klaras av utan att man lägger ner mycket energi för att motverka dem. Talrika pendlare kommer att utgöra en enorm belastning för en arbetsmarknad som i alla fall är hårt ansträngd - enbart i Brandenburg och Mecklenburg-Vorpommern är arbetslöshetssiffror på över 20 procent inte sällsynta. Billiga tjänster med lönekostnader som ligger cirka 60 procent lägre utgör väldiga utmaningar för små och medelstora företag i hantverkssektorn.
Det program till stöd för gränsregionerna som kommissionen lagt fram motsvarar enligt de lokala och regionala regeringarnas och förvaltningarnas uppfattning inte storleken i utmaningen. Därför välkomnar jag å ena sidan att en särskild budgetpost för gränsregioner har infogats. Å andra sidan kräver jag att unionen så snabbt som möjligt ställer ytterligare ekonomiska medel till förfogande för att förvissa de berörda medborgarna i gränsregionerna om att deras bekymmer och svårigheter inte glöms bort. Vi behöver en rättslig grund, vilken kommissionen har att framställa inom den närmaste framtiden.
Betänkande (A5-0342/2001) av Seppänen

Bordes, Cauquil och Laguiller
. (FR) Vi röstade naturligtvis emot budgeten för EKSG, som fram till dess att EKSG-fördraget löper ut fortsätter att fungera som en subventionspump för aktieinnehavarna inom stålindustrin. Arbetsgivarna inom denna sektor har redan fått avsevärda summor, vilket tillåter sektorn att ställa om sig inom nya "lukrativa" sektorer, samtidigt som många arbetstagare som har förlorat sina arbeten fortfarande är arbetslösa.
I detta betänkande föreslår man att det sociala stödet skall tas med i Europeiska unionens budget, men den nödvändiga minimigarantin skulle innebära att alla de arbetstagare som berörs av de förlorade arbetstillfällen som fortfarande kommer att uppstå erhåller hela sin lön fram till pensionsåldern.
Betänkande (A5-0326/2001) av van Dam

Fatuzzo
Herr talman! Ni - liksom alla andra, tror jag - vet att jag var sjöman under mina första yrkesverksamma år. Därför ligger säkerheten och värnandet om mänskligt liv på haven mig särskilt varmt om hjärtat, och inte bara på haven utan också när gods lastas av från fartygen i hamnarna. Detta dokument handlar om att göra någonting för att öka säkerheten för de sjömän som arbetar i hamnarna. Hamnarna är mycket viktiga för Italien - särskilt hamnen i Genua, min födelsestad och hamnen i Livorno, där jag var nyligen - liksom alla hamnar är viktiga, hamnen i Marseille och hamnarna längs Europas övriga kuster. EU är den union av stater som har flest sysselsatta inom sjöfarten. Vi måste fortsätta att göra allt för att värna om mänskligt liv på haven, och det gör vi med detta dokument.
Betänkande (A5-0327/2001) av Vatanen

Fatuzzo
Herr talman! Jag röstade för vännen Vatanens betänkande. Han är säkert besviken över att vara föredragande för ett dokument som innebär så litet för transporterna - dock gör det något åt byråkratin. Jag skulle vilja säga till honom: det är inte bara inom sjöfarten vi inte kan eliminera byråkratin, men kan vi inte klara av att eliminera byråkratin åtminstone när det gäller pensionsutbetalningarna, beviljandet av pensioner? Herr talman, det finns pensionärer som dör på grund av byråkratin, utan att ha fått ut någon pension. Visserligen kommer de till paradiset, det märker de när de kommer fram. Dessa pensionärer förtjänar att komma till paradiset, liksom alla pensionärer, men det hade varit bättre om pensionerna hade kommit medan de fortfarande levde!
Betänkande (A5-0338/2001) av Lamassoure

Fatuzzo
Herr talman! Jag röstade för betänkandet om bistånd till Turkiet, men jag skulle vilja säga att Pensionärspartiet och jag personligen ber Europeiska unionen att vara modigare. De tolv stater som har sökt medlemskap i Europeiska unionen bör alla släppas in 2004 utan fler förbehåll, för detta vore ett uttryck för politiskt mod: de har väntat i femtio år på att få känna sig som riktiga européer. Herr talman! Var de sex stater som undertecknade Romfördraget tvungna att införliva gemenskapens regelverk i sin rättstillämpning innan de skrev under? Det fanns inga gemenskapsdirektiv och ändå byggdes ett stort Europa genom en viktig politisk handling. Jag skall säga er att vi kan släppa in alla dessa länder 2004, oavsett hur det står till med deras lagstiftning.

Gorostiaga Atxalandabaso
. (EN) Jag har röstat emot betänkandet om Turkiet.
Turkiet har ännu inte vidtagit tillräckliga åtgärder för att helt och hållet återinföra politiska rättigheter för det kurdiska folket, upphöra med tortyren och avskaffa de säkerhetsdomstolar och fängelser som driver fångar till de hungerstrejker som redan har krävt mer än 70 offer.
Turkiet har inte ens fastställt en exakt tidsplan för att uppfylla Köpenhamnskriterierna.
Vi offrar mänskliga rättigheter av geopolitiska och militära skäl. Detta kan inte tillåtas i ett demokratiskt parlament.

Meijer
. (NL) Vissa politiker vill att Turkiet skall bli medlem av Europeiska unionen innan landet förändras radikalt. Därför är de beredda att blunda för ett antal mycket negativa följder. Om ett sådant undantagsland ansluts så innebär det att de normer för demokratiska friheter och mänskliga rättigheter som gäller inom EU undergrävs på ett mycket allvarligt vis. Föredraganden har försökt göra intryck av att det i Turkiet rör sig om smärre brister som man snabbt och enkelt kan komma tillrätta med. Lyckligtvis har utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik visat sig vara avsevärt mer kritiskt, men långt ifrån tillräckligt kritiskt. De reformer som har aviserats är förvisso steg i rätt riktning, men det rör sig alltjämt om mycket små steg. Frigivningen av fångar och avskaffandet av dödsstraffet gäller för kriminella fångar, men ännu inte för politiska motståndare vars rättigheter man inte vill erkänna. Massmordet på armenier förnekas fortfarande eller rättfärdigas som ett normalt sätt att bekämpa motstånd, ett sätt som man vill kunna tillämpa även i framtiden. Befolkningen som har jagats bort från 3 500 förstörda kurdiska byar i den sydöstra delen av landet får inte återvända till området. Rädsla för vad man kallar "separatism" leder till att ett språk, sånger och skrifter är straffbara. Det här landet är fortfarande inte på väg till EU.

Souchet
. (FR) Frågan om Turkiet för oss bryskt över till frågan om vilket slags Europa vi vill ha. Om frågan om Turkiet ställs i sammanhanget med en anslutning till ett sammanhängande block, kommer den att vara mycket svår att lösa. Det räcker till exempel att man tänker på frågan om den gemensamma yttre gränsen.
För den händelse att den europeiska konstruktionen alltså beslutsamt utvecklas mot en föränderlig geometri är det inget som hindrar att Turkiet kan delta i vissa europeiska politiska linjer inom de områden där det finns verkliga gemensamma intressen. Om man däremot stannar vid en rigid uppfattning av Europeiska unionen, finns det på sikt inte någon annan utväg än att återgå till beslutet från Helsingfors och att återuppta en anslutningsprocess med Turkiet, av samma slag som den som vi utvecklar med de andra Medelhavsländer som geografin och historien har placerat utanför Europa.
Det förvånar mig för övrigt att genom Turkiets ambassadör få höra att föredraganden, Lamassoure, skulle vara fientligt inställd till ändringsförslagen om det armeniska folkmordet, samtidigt som hans egen politiska familj aktivt har deltagit i detta brotts erkännande i den franska nationalförsamlingen. Är det frågan om ett tvetydigt språk?
Betänkande (A5-0343/2001) av Lamassoure

Berthu
. (FR) Vi röstade emot Lamassoures betänkande om "Turkiets framsteg på vägen mot anslutning", eftersom vi inte förstår hur föredraganden kan förena sin uppfattning av ett federalt Europa, med starka överstatliga befogenheter, med Turkiets införlivande. Lagstiftningen måste nämligen svara mot ett folks identitet, och tillämpningen av demokratin hör till detta sammanhang. Vi har redan nu misslyckats med att finna det europeiska folket. Hur skulle det då vara med det turkisk-europeiska folket?
Lamassoure-betänkandet har i praktiken endast den förtjänsten att det i fullt dagsljus lägger fram det nuvarande Europas motsägelser. Om det är nödvändigt att etablera ett starkt samarbete med Turkiet, kan detta samarbete inte under några omständigheter införas genom att en överstatlig makt dikterar regler som tillämpas på samma sätt för alla, utan det måste vara följden av en dialog från nation till nation, inom ramen för ett Europa med en föränderlig geometri.
I Lamassoure-betänkandet hoppar man dessutom över erkännandet av det armeniska folkmordet år 1917, utan tvivel med avsikten att blidka Turkiet. Enligt vår åsikt borde man vara mer rättfram och begära att Turkiet erkänner detta folkmord. Det är naturligtvis svårt, men Turkiet skulle inte vara det första landet att beklaga en mörk episod i dess historia. Landet borde sedan ta ansvar för följderna, i ett verkligt försoningssyfte, genom att återupprätta de diplomatiska förbindelserna med Armenien.

Carlotti
. (FR) Det finns svåra frågor, som frågorna om historiska sår, som förblir levande i det armeniska samfundet världen över.
I sin resolution från juni 1987 begärde Europaparlamentet att Turkiet skulle ha modet att öppna ögonen inför sitt förflutna för att kunna blicka framåt. Ty den historiska sanningen är demokratins garant. Den låter sig inte förhandlas, och kan inte medge några individuella, finansiella eller ekonomiska intressen.
I dag är det inte frågan om att erkänna det armeniska folkmordets realitet, eftersom vår kammare redan hade tillfälle att uttala sig 1987.
Det jag vill när jag begär att folkmordet skall nämnas i Lamassoure-betänkandet är inte att man skall återuppliva ett nedärvt hat eller underblåsa intoleransens glöd, utan att man skall återspegla de armeniska samfundens berättigade oro.
De armenier som i början av seklet utvandrade till våra länder väntar i dag på en rättvisans handling. De vill att deras förfäder skall få en "moralisk begravning". Plikten att minnas är desto mer viktig vid en tidpunkt då de sista vittnena till landsflykten, de sista överlevande från massakerna, stilla slocknar.
Jag är övertygad om att inträdet i EU medför en anslutning till de grundläggande principer som föregick dess inrättande: demokrati, respekten för de mänskliga rättigheterna och för minoriteter. Med detta tillvägagångssätt uppmanas särskilt varje kandidatland att acceptera sitt förflutna för att kunna sluta fred med sin egen historia.
Kammaren gick inte på min linje, vilket jag beklagar.

Grossetête
. (FR) Jag lade ner min röst om detta resolutionsförslag.
Jag beklagar att Europaparlamentet inte kunde uppvisa sammanhållning, när man förkastade de ändringsförslag i vilka man begärde att Turkiet skulle fullfölja dialogen med erkännandet av det armeniska folkmordet. Förra året engagerade sig parlamentet nämligen öppet för att få den turkiska regeringen att offentligt erkänna denna period i sin historia.
I dag har vår europeiska kammare, under skydd av listigheter, visat prov på hyckleri.
När det gäller Turkiets eventuella anslutning till Europeiska unionen påminner jag om att den verkliga frågan om Europas gränser fortfarande inte är färdigdiskuterad.
Vi fortsätter att, på avstånd från människorna, diskutera en hypotetisk anslutning för detta land till unionen utan att ställa den verkliga frågan om Europas identitet och konturer.
Det vore bättre att kommissionen och parlamentet kom på den goda idén att utforska vägen till en anslutning för Turkiet snarare än ett direkt införlivande.

Krivine och Vachetta
. (FR) Detta betänkande om Turkiets framsteg på vägen mot anslutning till Europeiska unionen läggs fram i ett mycket märkligt sammanhang.
För det första dignar Turkiet under tyngden av sin utlandsskuld (över 120 miljarder) och måste följaktligen avsätta nära 70 procent av sin budget för att betala denna skuld. Mot skuldspiralen svarar ett svångremsprogram och strukturella reformer som medför en omfattande arbetslöshet och tydliga nedskärningar i socialbudgetarna. Till de ekonomiska svårigheterna tillkommer en försämrad politisk situation, särskilt för åsiktsfångarna, en ihållande förhandling om kurdernas rättigheter och det faktum att det armeniska folkmordet inte erkänns, och mer allmänt att den turkiska befolkningens demokratiska rättigheter inte respekteras.
Även om man i betänkandet beaktar de sociala följderna av den utdragna ekonomiska och finansiella krisen och "talar för omgående utbetalning av ekonomiskt stöd från Europeiska unionen som skall åtfölja reformerna, i synnerhet på det sociala planet, och då särskilt när det gäller att skapa en rättsstat och främja det civila samhället; och anser att omfattningen av det stöd som beviljats Turkiet, trots att det ökats, ännu inte motsvarar vikten av den prioritering som uttalas i denna punkt", och även om man i betänkandet insisterar "på nödvändigheten av att Turkiet förses med en modern lagstiftning angående strejkrätten och gemensamma förhandlingar", är det inte de europeiska regeringarnas, eller den turkiska regeringens uppgift att fastställa anslutningsvillkoren. Det är upp till Turkiets befolkning att besluta om dessa och den måste tillfrågas genom en folkomröstning. Det är av dessa skäl som vi inte har röstat för detta betänkande.
Betänkande (A5-0366/2001) av Gahrton

Meijer
. (NL) Med tanke på Världshandelsorganisationens kännetecken frågar jag mig vad ett stort och fattigt land har att hämta där. Jag skulle vilja ge Kina rådet att stanna utanför organisationen, och fortsätta att förlita sig mer på självförsörjning än på att delta i världshandeln. Men samtidigt instämmer jag i att Kina inte får vägras inträde om landet själv ber om det. Under många år var Folkrepubliken Kina internationellt isolerat och erkändes inte av de flesta länder. Sedan det erkännandet till slut ägde rum betraktas territoriet på ön Taiwan, som styrs av efterträdarna till den regering störtades år 1949, som en icke-erkänd stat, vilket är ett problem som man nu måste se till att finna en lösning på. Å ena sidan finns det ekonomiska och militära förbindelser, å andra sidan låtsas man som om det inte existerar. Lika forcerat som det tidigare var att räkna Kina till Taiwan är det nu att automatiskt räkna Taiwan till Kina. Under cirka ett halvt århundrade har dessa två områden växt långt ifrån varandra, och etniskt sett har det alltid funnits skillnader. Med motvilja instämmer jag med de föreslagna konstruktionerna, men därmed är de verkliga problemen inte lösta.
Europeiska rådets möte i Gent (RC B5-0696/2001)

Alyssandrakis
. (EL) Vid det informella toppmötet i Gent tog Europeiska unionens ledare ännu en gång tillfället i akt att sluta upp vid sidan av den amerikanska imperialismen och stödja dess äventyrliga planer i Centralasien genom bombningarna som sprider död i Afghanistan. EU:s ledare har uttryckligen uttalat sin avsikt att förbereda den situation som skall komma efter (i deras smak naturligtvis) talibanernas regim och sin vilja att bidra till "återuppbyggnaden" av detta land och har på detta sätt avslöjat sitt yttersta mål, nämligen att inte hålla sig borta då man efteråt skall dela på bytet. Dessutom har man inlett ett nära samarbete med USA på en rad områden, däribland rättsligt bistånd. På fronten för "den inre fienden" hoppas toppmötet på att antidemokratiska reformer av lagstiftningen påskyndas i fråga om en gemensam definition av terrorism och en gemensam europeisk häktningsorder, med en brådska som avslöjar dess avsikter. När det gäller Mellanöstern begränsar sig toppmötet till allmänna uttalanden om en palestinsk stat och talar om ett slut på våldet utan att alls hänvisa till den israeliska aggressionen.
Det rör sig om ett toppmöte som helt i likhet med föregående möten är fullmatat med antifolkliga och antidemokratiska åtgärder och ett aggressivt agerande mot folken, ett toppmöte som bör få både medlemsstaternas och hela världens folk att känna oro och att skärpa sin kamp, ett toppmöte som ännu en gång bekräftar Europeiska unionens imperialistiska karaktär och verkligen ger en tankeställare för alla dem som uttalar att EU kan fungera som en motvikt till den amerikanska aggressionen.
Den gemensamma resolutionen är inget annat än ett frånstötande förhärligande av toppmötets beslut utan något tecken på känsla för vilka följder dessa beslut kommer att få både inom EU och globalt. Av dessa skäl har Greklands kommunistiska partis ledamöter av Europaparlamentet röstat nej till resolutionen.

Berthu
. (FR) Europeiska rådet i Gent har precis tagit del av en rapport från kommissionen om förberedelserna för övergången till eurosedlar och euromynt, i vilken det läggs fram 40 "normer för god praxis " som föreslås för bankerna, regeringarna och detaljhandlarna i medlemsländerna "för att återta den tid som gått till spillo".
Detta inskjutna inlägg från kommissionen måste beröra oss. Varför är vi på efterkälken, när datumet för utbytet av mynten och sedlarna är fastställt sedan länge, och när regeringarna hade gott om tid att förbereda sig för det? Det här är den mest troliga förklaringen: de ansvariga tycks ha ansett att privatpersonerna, som ändå sitter i fällan, skulle vara tvungna att anpassa sig. Varför skulle man trötta ut sig under dessa omständigheter? Denna inställning säger mycket om tankebanan bakom en åtgärd som man falskeligen har lagt fram som fullständigt inriktad på förbättringen av medborgarnas bekvämlighet.
När man går igenom förteckningen över de "40 normerna för god praxis" märker man dessutom att det rör sig om små knep på en mindre betydande nivå - från den planerade visningen av priserna i euro till förlängningen av öppettiderna i bankernas kassor - vars effekter inte kan vara annat än marginella. Men de stora tänkbara åtgärderna för att minska medborgarnas svårigheter har beslutsamt avfärdats, om det så rör sig om finansiella åtgärder (ersättning till handlarna och de små företagen för deras anpassningsansträngningar) eller tekniska åtgärder (inskrivning på sedlarna och mynten av både valören i euro och det motsvarande värdet i den nationella valutan). När det gäller dubbel inskrivning på sedlarna och mynten är det sant att man borde ha tänkt på det tidigare, och att man för att göra detta verkligen borde ha varit intresserad av att underlätta för privatpersonerna. Men inget är mer främmande för idégivarna till den gemensamma valutan.
Medborgarna kommer kanske trots allt - inget ont som inte för något gott med sig - således att upptäcka i början av nästa år att de i praktiken knappast har räknats när det gäller införandet av den gemensamma valutan. Och kanske kommer de av detta att lära sig några allmänna sanningar om Bryssels verkliga natur.

Figueiredo
. (PT) Trots att vi har sett några aspekter som vi tycker är positiva, kan vi inte låta bli att hävda vårt avståndstagande till och kritik av några mycket negativa aspekter i det beslut som Europaparlamentet antog i dag, bland annat parlamentets stöd till den krigsstrategi som USA bedriver mot Afghanistan, vilket inte bara inte löser något problem utan också förvärrar den humanitära krisen, rasismen och främlingsfientligheten.
Vi kritiserar också de envisa politiska påtryckningar som syftar till att snabba på en militarisering av EU och att göra aspekter som rör "rättsliga och inrikes frågor" gemensamma, genom att "skapa ett sant gemensamt rättsligt område". De förslag som vill skapa "ett mandat om en gemensam arresteringsorder" eller den ifrågasatta och farliga gemensamma definitionen av en terroristhandling är särskilt oroande, samt de åtgärder som är en stor fara för friheterna, garantierna och de grundläggande rättigheterna som rör polis och domstolars samordning och effektivitet inom ramen för ett samarbete med USA.
Vi kan heller inte låta bli att ta upp den symtomatiska frånvaron i beslutet av någon kritisk hänvisning till rådets beslut i Gent om att hålla fast vid ett följande av "Stabilitetspakten", genom en försiktig lönepolitik, reform av arbetsmarknaden, liberalisering av den offentliga servicen - där beslutet nyligen om posttjänster är ett exempel -, reform av den offentliga servicen med socialförsäkringsförmåner eller rådets beslutsamhet i att inleda en ny förhandlingsomgång inom ramen för WTO. Försvårande åtgärder för löntagarnas och befolkningens intressen i de olika EU-länderna.
Då det gäller att bilda ett nytt "konvent" för att "förbereda" en ny regeringskonferens, anser vi att huvudmålet är att försöka begränsa eller villkora regeringarnas och nationalparlamentens suveräna beslut.
Därför röstar vi emot.

Krivine och Vachetta
. (FR) Det informella mötet i Gent har, liksom de föregående mötena, visat på de befintliga meningsskiljaktigheterna mellan de olika statscheferna, vilka i stor utsträckning har kommenterats i media.
Men utöver denna uppenbara osämja har en väsentlig fråga skapat enhällighet: EU ligger verkligen i krig, och skall stärka sitt engagemang för att delta i striderna. Dess bekämpningsarsenal tar ett steg framåt:
Snabbinsatsstyrkan skall inrättas;
Ett europeiskt rättsligt område kommer att göra det möjligt att skapa en åklagarmyndighet, och att harmonisera straffen;
Europols förmånsrätter kommer att stärkas.
Det farligaste nu för de medborgerliga friheterna är utan tvivel inrättandet av en europeisk arresteringsorder, som leder till att bekämpandet inom hela territoriet försvåras genom införandet av en rätt till undantag för de förmodade terroristerna. Definitionen av termen terrorist har utvidgats, och skulle kunna stämma in på alla de människor som motsätter sig en orättvis och oacceptabel ordningsmakt.
Vid detta möte fanns det naturligtvis inte plats för det sociala Europa, tvärtom: detta Europa krävde en lönemässig skattelättnad och en djupgående reform av arbetsmarknaden. Det sociala Europa i Gent befann sig på gatorna: i de demonstrationer som anordnats av de unga och av arbetsmarknaden.
Det är därför som vi, i samstämmighet med dessa rörelser, kommer att rösta emot denna resolution om resultaten från mötet i Gent.

Muscardini
. (IT) De fundamentalistiska terroristernas attentat ledde inte bara till att de båda "tvillingtornen" i New York raserades, det verkar på ett avgörande sätt ha bidragit till att avmystifiera två andra "grundpelare" öster om Atlanten: den gemensamma försvarspolitiken och den europeiska utrikespolitiken. Att detta sistnämnda attentat kunde lyckas på ett så förödande sätt beror på det påtagliga stöd det har fått från vissa europeiska regeringar som har kastat åratal av uttalade avsikter att fastställa en europeisk utrikespolitik och goda föresatser om militär integration på skräphögen, och hissat sina flaggor som "nationella makter" utan att för övrigt ensamma besitta varken den reella makten att ta itu med en världskris eller trovärdighet när det gäller att trygga säkerheten i Europa. Det mini-toppmöte med tre länder som avhölls en timme före det informella mötet med de femton visade att också Europa drabbades av ett ras. Och de uttalanden som spreds för undertecknande efter det informella toppmötet tjänar ingenting till när det gäller att bekämpa terrorism. Vi är vana sedan decennier att läsa utmärkta slutdeklarationer. Dessa motsäger dock fakta och skapar ett förståeligt bryderi inför detta "Europa, landet ingenstans" som lyckas enas om ord, men som omedelbart försvinner när det gäller att handla och verka gemensamt för att ta itu med de krissituationer som hotar världsfreden.
Mot bakgrund av detta anser jag att vår viktigaste uppgift är att föra fram Europeiska unionen som en politisk aktör. "Triumvirerna" i Gent, som inte ens bjöd in den höge representanten för den europeiska utrikespolitiken, hade inte detta mål. De var, och är, upptagna med att slåss om att ha ledarskapet eller vinna nästa val. En av dem talade om "en ny huvudroll för Tyskland inom utrikes- och försvarspolitiken" och glömde tillägga "inom ramen för Europa" - som man har gjort sedan 56 år här, vilket en uppmärksam ledarskribent noterade. Var det bara tankspriddhet eller ett uttryck för en nationell politisk viljeinriktning? Dessa "triumvirer" skulle inte förtjäna att diskuteras om det inte hade dykt upp ett annat, mycket mäktigare, triumvirat bestående av USA, Ryssland och Kina vid horisonten. Med ett kraftlöst Europa kommer triumviratet i Gent - som Prodi kallade "en skymf mot Italien och Europa" - att bli en fjäderviktare i den internationella boxningsringen och det kommer dessutom att tära på de små krafter som återstår hos Europa. I dess ställe måste det uppstå ett kraftfullt Europa som är stolt över sin styrka och över att se sig som oundgängligt när det gäller att säkerställa regionala balanser.
Vid det kommande mötet med Europeiska rådet i Laeken måste tvetydigheterna och motsägelserna från Gent raderas ut. För att lyckas med detta måste rådet sätta upp en epokgörande utmaning för sig: att övergå från ord till handling och inleda ett "förstärkt samarbete" om det politiska Europa. Detta skulle också gagna den ekonomiska och finansiella stabiliteten eftersom det skulle rätta till det abnorma i att vi har en Europeisk centralbank som inte har en europeisk regering bakom sig. Men är en sådan utmaning tänkbar när dagsläget är ett sådant lapptäcke? Jag kan inte tro annat än att integrationen leder till en större sammanhållning mellan de beståndsdelar det handlar om. Femton stater som har en större sammanhållning inom säkerhet och försvar - och som därmed har en fastställd utrikespolitik - utgör otvivelaktigt en mycket mer pålitlig kraft i kampen mot den internationella terrorismen och som garant för freden.
Efter att ha gjort dessa bedömningar och med en reservation om förfarandet med ett "konvent" som skall upprätta förslaget till institutionell reform röstar jag för resolutionen, i förhoppning om att uttalandena äntligen skall följas av handling.

Thors
. 20 miljoner afghaner drabbas hårt av bombningar, vars orsaker de inte kunnat påverka. FN:s kommissarie för de mänskliga rättigheterna har vädjat om att det behövs ett uppehåll i bombningarna för att före vintern kunna få ut livsmedel till befolkningen. Tre år av torka har gjort försörjningsläget ohållbart. Därför har jag stött ändringsförslagen 2 och 3 i omröstningen om resolutionen om Europeiska rådets informella möte i Gent. En ytterligare förutsättning är dock att talibanerna låter transporterna komma fram till de behövande. Vi vädjar också till Pakistan att de skall låta flyktingarna få skydd.
Betänkande (A5-0308/2001) av Poos

Fatuzzo
Herr talman! Jag röstade för men både för egen del och som företrädare för Pensionärspartiet och som övertygad Europavän vill jag att rådet skall ha mindre makt och parlamentet mer. Vi vet att rådet väljs av de folkvalda, men Europaparlamentets ledamöter väljs direkt av medborgarna. Vi är Europa! Europaparlamentet skall ha den lagstiftande makten och rådet kan ha några mindre lagstiftningsuppdrag när det gäller alla staternas lagar, såsom försvar och utrikes, men inte mer. Därför insisterar jag på att man skall göra allt för att ge Europaparlamentet den makt det förtjänar och att rådet skall fråntas den makt det inte förtjänar.

Talmannen
Vi noterar att ni vill pensionera rådet, vilket är ganska normalt, med tanke på er politiska bakgrund.

Andersson, Färm, Hulthén och Hans Karlsson
. Motivet till att "rollerna för den höge representanten för GUSP och den kommissionsledamot som är ansvarig för de yttre förbindelserna bör slås samman till en tjänst och överföras till en vice ordförande för kommissionen" är att det blir svårt att i längden bibehålla de dubbla kommandon som gäller för politiken i den andra pelaren. Det är problematiskt - både ur tydlighets- och budgethänseende - att EU skall hålla sig med två utrikesadministrationer för att verkställa utrikespolitiken.
Detta innebär däremot inte att vi på något sätt stöder en överstatlighet inom den andra pelarens områden. Vi vill därför inte att GUSP skall införlivas i den första pelaren, gemenskapspelaren.
Ställningstagandet ovan gäller även för tillämplig passus i punkt 3 i betänkandet om de framsteg som har gjorts för att genomföra den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken (A5-332/2001 föredragande: Brok).

Berthu
. (FR) I Poos-betänkandet läggs intressanta tekniska reformer fram för att göra det möjligt för råden att arbeta bättre "inom en konstant rättslig ram", utan någon ändring av fördragen. Men man förvånas över att inte finna den mest uppenbara reformen för att underlätta arbetet för rådet (allmänna frågor), vars överbelastning i dag utgör det främsta problemet: att dela det i ett råd för allmän samordning (allmän organisation av arbetet och institutionella frågor) och ett råd för utrikesfrågor, som naturligtvis skulle vara utpräglat mellanstatligt.
Denna enkla och praktiska reform får inte federalisternas stöd, eftersom de fruktar att reformen för gott skall locka till sig den höge representanten för GUSP till det nya mellanstatliga rådet för utrikesfrågor, när de tvärtom vill locka honom till gemenskapens mitt genom att placera honom i kommissionen, och genom att samtidigt ge kommissionen utrikespolitiska befogenheter. Deras förslag är inte realistiskt.
I en vidare mening gör man i Poos-betänkandet inget försök att förutse hur morgondagens Europa kommer att se ut, och att därav dra slutsatser om hur rådet borde utvecklas. Det kommer att vara ett Europa med många och diversifierade länder, och alltså nödvändigtvis ett Europa med en föränderlig geometri. Av samma skäl kommer det att vara ett Europa där gemenskapsmetoden ofta kommer att betraktas som alltför rigid, och där det mellanstatliga arbetet kommer att inneha en stor roll, alltså ett Europa där åtskillnaden av fördragets "pelare" kommer att ha en varaktig existens. Det kommer slutligen att vara ett Europa där Bryssels nuvarande beslagtagande kommer att ha kommit till en ända åtminstone får vi hoppas det-, och där de nationella demokratierna på nytt kommer att få ett ord med i laget.
Dessa stora riktlinjer får oss att inför framtiden utforma en central ställning för rådet, som borde ge det en ökad drivkraftsroll (initiativet till texter måste fördelas bättre), likväl som en roll med samordning mellan pelarna, mellan de olika sfärerna, mellan den nationella nivån och den europeiska nivån. Det är denna typ av diskussion som det nu vore lämpligt att inleda.

Bordes, Cauquil och Laguiller
. (FR) Vår röst emot reformen av rådet innebär inte på något sätt att vi föredrar dess nuvarande funktionssätt. Det är inte rådets konstitutionella utformning som har betydelse - även om man skulle kunna säga många saker om dess antidemokratiska karaktär - utan dess innehåll.
Rådets grundläggande existensberättigande går ut på att styra de rikas kollektiva angelägenheter i Europas olika länder, för att deras respektive intressen inte skall motsäga varandra, och så att ett allmänt samförstånd skall kunna inrättas.
Men Europeiska rådet företräder inte intressena hos majoriteten av unionens befolkning mer än de olika regeringarna företräder de verkliga intressena hos hela deras egna befolkningar.
Den av allt att döma demokratiska utformning som utnämningen av de nationella regeringarna antar till följd av valen, hindrar inte regeringarna från att tjäna de stora arbetsgivarna i deras länder. Med desto större anledning, att tjäna Europas verkställande makt, som inte ens är underställd ett val.
Vi ger varken det nuvarande funktionssättet eller de europeiska institutionernas reformerade funktionssätt vårt stöd.

Figueiredo
. (PT) Poos betänkande om reformen av rådet och är polemiskt och motsägelsefullt och det banar vägen ytterligare för en europeisk federalism, även om det bara sker försiktigt. Betänkandet har också positiva sidor om en förstärkt öppenhet, oberoende av hur man ser på utvecklingen av institutionerna i ett utvidgat Europeiska unionen, vilket är fallet då betänkandet hänvisar till rådets funktion och de nationella och regionala parlamentens ökade deltagande i EU-politiken. För övrigt har betänkandet flera mycket polemiska aspekter, särskilt överförandet av GUSP:s högste representants funktion till kommissionen, med en minskning av rådets befogenheter och en högre grad av gemenskap för denna viktiga politik, vilket vi inte kan annat än opponera oss emot.
Samtidigt banar det väg för en funktion av rådet som kan komma att påverka de nationella regeringarnas uppgift menligt, genom att ta upp en förstärkt federalism, där följande har framkommit: en förstärkning av rådet (allmänna frågor) som företrädesvis skulle ha möte varje vecka med de delegerade ministrarna, en åtskillnad av rådets lagstiftande och verkställande funktion, då den förstnämnda är tänkt att fungera offentligt, vilket tycks peka mot ett slags Europeiska unionens senat.
Genom att rösta emot har en opposition mot den federalistiska vägen hävdats utan att betänkandets positiva aspekter ifrågasätts.

Krivine och Vachetta
. (FR) Reformera rådet? Obestridligheten av denna nödvändighet, likväl som den europeiska konstruktionens demokratiska underskott, sticker i ögonen på den allmänna opinionen inom Europa. Att stärka demokratin och öppenheten, medborgarnas delaktighet och kontroll, detta borde vara de oeftergivliga villkoren för denna reform. Och man borde uppvisa försiktighet innan man, liksom föredraganden gör, förklarar att alla funktionsrubbningar beror på att fördragen inte respekteras, eller till och med på att kommissionen och rådet (allmänna frågor) har förlorat befogenheter.
Men utöver de strukturella förbättringarna, som till exempel förstärkningen av parlamentets roll, underställandet av kommissionen och rådet för en kontroll, förstärkningen av medborgarnas befogenheter, direkt eller indirekt - med hjälp av föreningar, fackförbund etc. , borde vi i dag diskutera innebörden i denna europeiska konstruktion som domineras av liberalism, en konstruktion som utgör demokratins fullständiga kontrast, och tillgodogörandet av de sociala behoven. Nya institutioner för ett annat Europa, detta borde vara det ämne som diskuteras och som Europas folk röstar om. Det var därför som vi inte röstade för Poos-betänkandet.

MacCormick
. (EN) Det var ett sant nöje att rösta för Poos utmärkta betänkande.
Som företrädare för Skottland, och som ledamot av underavdelningen Europeiska fria alliansen i min grupp, välkomnar jag i synnerhet punkt 13 i betänkandet, med uppmaningen att man skall involvera de nationella parlamenten och regionmyndigheterna i förbundsstater eller stater med en hög grad av regionalt självstyre, och rådet bör delta i enlighet med artikel 203 i EG-fördraget. För Skottlands och liknande länders del kommer detta bara att vara en början, men det kommer att bli en viktig sådan.
Detta parlament är bekymrat över det demokratiska underskottet. Låt oss för att avhjälpa detta säkra en större roll för regionala parlament i den europeiska lagstiftningen. Om parlamentariker på alla nivåer i Europa skall engageras på ett effektivt sätt, måste en öppen och offentlig lagstiftningsdebatt äga rum i rådet. Vi måste betona behovet av offentlighet och öppenhet i rådet, såsom anges i punkt 26 i betänkandet. De reformer som krävs i det här betänkandet går alla åt rätt håll.

Meijer
. (NL) Som tidigare minister i Luxemburg känner Poos till hur ärenden behandlas inom rådet, och dessa kunskaper har han nu haft stor nytta av. Med rätta tar han upp det faktum att man sammanträder bakom stängda dörrar, vilket står i strid med demokratins och offentlighetens principer. Han föreslår också att specialiserade rådskonstellationer endast skall förbereda beslut istället för att själva fatta dem. Och den märkliga nya funktionen som hög representant för GUSP som har utvecklats till en europeisk superminister för utrikes- och säkerhetsfrågor, men som inte kan ställas till svars politiskt för detta, vill han integrera i Europeiska kommissionens portfölj för yttre förbindelser. Poos begränsar sig till vad som går att uppnå inom de nuvarande fördragen och de nuvarande maktförhållandena, så att förändringarna skall kunna genomföras snabbt. I denna strävan stöder jag honom. Men även om dessa reformer genomförs så förblir rådet en otymplig inrättning, en rest från de tre europeiska gemenskapernas tidigaste period som vänder sig bort från de nationella parlamenten och Europaparlamentet. Som förhandlare om utformningen av ett samarbetsavtal och som innehavare av vetorätt hade de nationella ministrarna en funktion. I sin nuvarande funktion, som okontrollerbar senat och regering på samma gång, har de inte det längre. De nationella parlamenten måste överta deras uppgift. Så länge rådet existerar i någon form så innebär det att den parlamentariska demokratin undergrävs.
Världshandelsorganisationen (RC B5-0691/2001)

Berthu
. (FR) Vi röstade emot PSE:s och PPE:s gemensamma resolution om WTO:s nästa ministerkonferens i Quatar i november 2001, eftersom vi tycker att det än en gång verkar som om WTO gillrar en fälla för oss genom att acceptera att inleda nya internationella handelsförhandlingar utan att spelreglerna och målen har klargjorts tillräckligt väl.
Av det anförande som kommissionär Lamy gjorde i går drar vi slutsatsen att även om han anstränger sig för att lägga fram en diversifierad palett med mål för den kommande förhandlingen (liberalisering, reglering, införlivande av utvecklingsländerna, beaktande av den hållbara utvecklingen), förblir liberaliseringen ändå det främsta målet. Dessutom uppmuntrar WTO:s referenstexter, som är inriktade på en alltför strikt kommersiell syn på utbytena, automatiskt till ett antagande av denna prioritering. Denna prioritering skulle ytterligare förvärras om införlivandet av frågan om investeringar, inom förhandlingsmandatet, lades till inom WTO:s befogenheter, vilket skulle riskera att återuppväcka det beklagliga multilaterala investeringsavtalet.
Det betyder inte att vi påstår att liberaliseringen i sig är dålig, vilket ett vänsterparti anser. Men vi anser att vi nu måste ta en paus.
Vi måste ta oss tid att upprätta ett tydligt bokslut över Uruguayrundan. Och på grundval av detta bör vi förvisso inleda en förhandling, men med följande huvudsakliga uppdrag: Hur garanterar man rätten för varje samhälle och för varje nationell demokrati att välja sin livsmodell? Liberaliseringen kommer endast att få alla dessa förmånliga följder om vi först har gett ett konkret svar på denna fråga.

Patakis
. (EL) - Folkens ökade oro över globaliseringen uttrycktes i massdemonstrationerna i Seattle, Prag och Genua. De mycket omfattande folkliga reaktionerna visar att Världshandelsorganisationens (WTO) bestämmelser inte är socialt godtagbara. Manifestationerna med demonstranter som deltog från hela världen spelade en avgörande roll för samtalens misslyckande.
WTO, vars grundläggande mål är att släppa handeln helt fri, främjar i själva verket ett förfarande präglat av nykolonialism och utgör i dag ett av de viktigaste stöden för den nya världsordningen. Med hjälp av WTO:s bestämmelser främjas de härskande multinationella bolagens intressen, vilka redan har monopol inom olika områden av den internationella handeln med följd att WTO är en mardröm för både utvecklingsländerna och arbetstagarna som ser sina rättigheter krympa. De stora länderna gynnar sina multinationella bolags intressen på bekostnad av de mindre utvecklade länderna och tar inte alls upp frågan om dessa länders stående begäran om att deras skuld skall avskrivas.
För jordbrukssektorn krävs att de begärda omstruktureringarna för att koncentrera jord på ett fåtal händer genomförs snarast så att detta skall utgöra en länk i en hel kedja som kontrolleras av de multinationella komplexen. Genom frihandel och avskaffandet av tullavgifter och stöd drabbas dessutom jordbruksproduktionen direkt vilket leder till att jordbrukarnas inkomster minskar, antalet jordbrukare minskar och arbetslösheten ökar. Jordbruksproduktionen i Grekland liksom i andra länder offras för att skydda industriprodukterna från centrala och norra Europa och för att dessa produkter skall få en bättre ställning på den internationella marknaden.
Vi tror att EU inom ramarna för de nya samtalsrundorna inte kommer att försvara folkens intressen utan återigen kommer att försöka göra anspråk på en större andel för de europeiska monopolen i konkurrens med andra imperialistiska centra i USA och Japan.
De regler som är styrande i internationella ekonomiska förhållanden och inom handeln bör tjäna arbetstagarnas intressen och inte kränka de grundläggande sociala rättigheterna utan stödja utvecklingen i de mindre utvecklade länderna samt respektera miljön och rättigheten för alla folk att själva utöva kontroll och besluta om sin framtid.
WTO är till sin natur en imperialistisk konstruktion som är intresserad av att vinsten blir den största möjliga för kapitalet och att omflyttningen av kapital, särskilt inom handel och finans, kan ske på ett sätt som är mest säkert, flexibelt och utan hinder, vilket leder till misär för stora befolkningsgrupper i världen och ständigt ökade föroreningar och förstörelse av naturen.
I denna den nya världsordningens värld där djungelns lag gör sig gällande på alla sätt och där den större fisken äter den mindre förstår folken mer och mer att den enda lösningen är motstånd och motattack. Rörelsen mot "globaliseringen" och mot WTO utgör, trots sin bristande homogenitet och sina skiftande inslag, en första motattack på monopolkapitalets diktatur och dess ekonomiska intressen. Rörelsen ger ett budskap om motstånd och motattack riktat till miljontals arbetstagare, arbetslösa samt små och medelstora jordbrukare, det vill säga till alla offer för den kapitalistiska världsordning som WTO vill tvinga fram.
Greklands kommunistiska partis Europaparlamentariker har röstat nej till resolutionen, eftersom den till största delen stöder storfinansens planer på total liberalisering, ökad plundring av de fattiga länderna, utplånande av jordbruken och attack på arbetstagarnas erövringar och på världens alla folks rättigheter.

Souchet
. (FR) Jag beklagar att kommissionär Lamy inte var tydligare i går när det gällde de skiljaktigheter som finns mellan rådets förhandlingsuppdrag och förslaget till ett uttalande från ministrarna vid konferensen i Doha. Jag tror mig ha hört - men kommissionären talade med låg röst - att dessa skiljaktigheter främst berörde den nya sänkningen av det externa skyddet och de inre stöden för vårt jordbruk som vissa stater krävt.
Jag beklagar också att den gemensamma resolution som detta parlament just har röstat om brister i sammanhang genom att man tiger om gemenskapens förmånsbehandling, samtidigt som man i resolutionen med rätta betonar WTO:s medlemmars rätt att tillämpa en jordbrukspolitik som är anpassad till deras behov och villkor och särskilt, för Europeiska unionens länder, att försvara en modell med europeiskt jordbruk som bygger på familjedrift, livsmedelssäkerhet och livsmedelskvalitet, skyddet av miljön och en jämvikt mellan territorierna.
Livsmedelssäkerheten medför en strategisk dimension som de tragiska händelserna den 11 september belyser ur ett nytt perspektiv. Det är inte godtagbart för Europeiska unionen att vara varaktigt beroende av import - i nivå med 75 procent av dess behov - för en produktgrupp som är så viktig, livskraftig och strategisk som proteinhaltiga oljeväxter. Hur kan Europeiska unionen fördöma sig själv till en nollprocentig tillväxt inom en avgörande sektor där världsproduktionen ökar med 5 procent per år? Vad skulle hända vid oförutsedda klimathändelser i USA? Det farliga misstag som begicks i och med Blair House-avtalet, den absurda och stränga självbegränsning som beviljats i Marrakech, måste alltså ovillkorligen rättas till vid nästa förhandlingsomgång. Det totala avskaffandet av animaliskt mjöl gör det desto mer nödvändigt att kunna stödja utvecklingen av gemenskapens produktion av vegetabiliskt protein: denna målsättning måste vara en prioritet för den europeiske förhandlaren. Vi kommer att vara oerhört vaksamma när det gäller denna fråga.
Betänkande (A5-0331/2001) av Désir

Fatuzzo
Herr talman! Visst röstade jag för detta dokument om demokrati i den internationella handeln, men jag skulle vilja göra mer. Bland annat i egenskap av företrädare för de pensionärer som jag har träffat under dessa två och ett halvt år skulle jag i dag vilja lansera en ny slogan: "Pensionärer i alla stater, förenen eder!". Pensionärerna är medborgare som har mer pengar än ungdomarna och som skulle kunna ange villkoren för handeln och ekonomin i hela världen. Därför uppmanar jag alla pensionärer och alla äldre i hela världen att förena sig i en organisation som med hjälp av den tyngd deras antal ger dem kan diktera villkoren för den internationella handeln, så att den blir mänskligare och kommer närmare de behövande, vilket vi alla önskar oss.

Berthu
. (FR) Vi röstade för betänkandet om "öppenhet och demokrati i internationell handel" för att bekräfta vårt krav på en reform av WTO när det gäller öppenhet och rättvisa (särskilt för lösningen av tvistemål), liksom kravet på kontroll för befolkningarna.
Men i detta hänseende består en dubbel tvetydighet: på europeisk nivå och inom WTO. När det gäller Europeiska unionen har de på varandra följande reformerna av fördragen praktiskt taget uteslutit de nationella parlamenten från kontrollen och ratificeringen av den gemensamma handelspolitiken. Nicefördraget, som nu håller på att godkännas, lyckas praktiskt taget med att slutföra detta, genom att utesluta parlamenten från förhandlingarna om tjänster och immaterialrätt. Men Europaparlamentet tar varken över när det gäller juridik eller i praktiken. Och hur som helst skulle slutresultatet vara en allmän försvagning av den demokratiska kontrollen, även om parlamentet uppnådde en verklig ratificeringsrättighet, på grund av avskaffandet av alla direkta befogenheter för de nationella demokratierna, vilka står närmast befolkningarna.
I detta perspektiv liknar Europaparlamentets förslag om att en rådgivande parlamentarisk församling skulle inrättas inom WTO inledningsvis inrättandet av en högre nivå av berövande. Denna församling skulle nämligen riskera att ännu litet mer berättiga att man klarar sig utan de nationella demokratiernas åsikt, och att man sålunda skulle införa "regler" vars konsekvenser skulle vara att begränsa de nationella demokratierna ytterligare. Vi måste alltså mycket tydligt bekräfta att syftet med den rådgivande församlingen är att förbättra informationen, men inte under några omständigheter att på något som helst sätt ersätta de nationella parlamenten.
För oss är nämligen den främsta "regel" som man bör ta till sig att varje folk, som uttrycker sig direkt eller genom sitt nationella parlament, har rätten att välja vilken samhällsmodell och vilka lagar som skall tillämpas i landet.

Bordes, Cauquil och Laguiller
. (FR) Föredraganden för denna text kan inte vara så naiv att han tror att de skriande meningsskiljaktigheterna när det gäller handelsutbyten beror på det faktum att majoriteten av de länder som deltar i WTO " marginaliseras de facto på grund av att de inte är delaktiga i arbetsmetoderna och att de saknar eller har en begränsad representation i Genève " eller till och med på "sedvanor som är ett arv från GATT".
De ekonomiska förbindelserna länderna emellan, och särskilt handelsförbindelserna, lyder endast under lagen att starkast vinner, och inte på något sätt under denna "demokrati" som föredraganden skulle vilja införa där. De imperialistiska länderna inför sina lagar i länderna i tredje världen, och USA inför till och med sina lagar i andra rangens imperialistiska makter. Det är uppenbarligen inte genom att ge de fattigaste länderna några ytterligare tjänstemannatjänster inom WTO eller inom något annat internationellt organ som man kommer att förändra maktbalansen.
Bakgrunden till betänkandet ligger i praktiken i det faktum att denna internationella handel, vars lagar beror av djungelns lag, väcker samhällskritik och demonstrationer. Europarlamentet, som är oförmöget att ändra bakgrunden till dessa förhållanden, är benäget att ge en demokratisk nyans till de förbindelser som är motsatsen till de förbindelser som utövas på jämlika grunder och med demokrati.
Vi har som ni förstår inte gett dessa tillgjordheter vårt stöd och vi har röstat emot detta betänkande.

Fruteau
. (FR) Tisdagen den 11 september 2001: linjeflygplan fulla med passagerare störtar mot två symboler för den amerikanska allsmäktigheten, i detta fall tvillingtornen och Pentagon.
Amerika har skadats i sin kärna, men det är också ett civilisationsprojekt som har drabbats. Av detta förfärliga illdåd som drabbar USA, som är den främsta aktören inom och förmånstagaren till en allt mer orättvis globalisering, måste vi dra en lärdom: de industrialiserade länderna kan inte längre klara sig utan en diskussion om förbindelserna mellan nord och syd. Demonstrationerna i Seattle, Göteborg eller Genua bar med sig de första symptomen på denna globala fraktur. Det är nu lämpligt att ifrågasätta särskilt denna globaliserings regleringsorgan.
Betänkandet från vår kollega Harlem Désir är i detta hänseende upplyftande. I Seattle till exempel bestod USA:s delegation av ungefär 150 personer, och Japans och EU:s delegationer av ungefär ett hundratal, medan merparten av utvecklingsländerna endast företräddes av en enda person. Under dessa omständigheter är det svårt för planetens fattigaste länder att göra sitt folks röst hörd.
Om WTO:s legitimitet inte kan ifrågasättas, är dess funktionssätt och dess öppenhet, liksom dess effektivitet när det gäller fördelningen av rikedomar, mer än diskutabla. Jag tycker att de förslag från föredraganden som syftar till att svara mot denna trefaldiga utmaning verkar gå i rätt riktning, och därför har jag röstat för hans betänkande.
Men våra handlingar får inte enbart bestå av detta: vi måste också agera direkt när det gäller de fattiga ländernas skulder, visa prov på mindre arrogans och mer respekt när det gäller våra partner på södra halvklotet, och upphöra med att vilja påtvinga dem vårt civilisationssätt.
WTO:s fjärde ministerkonferens, som skall äga rum i Doha i Qatar i november i år, är i detta hänseende ett tillfälle att ta i akt för att de uttalanden som är fulla av goda känslor skall omvandlas till konkreta åtgärder, som lika många stöttepelare i en mer rättvis och mer solidarisk värld.

Meijer
. (NL) En världshandelsorganisations existens skulle kanske kunna vara meningsfull om den begränsade sig till att förenkla de handelskontakter som enskilda stater önskar upprätta med andra fjärran avlägsna stater. Den nuvarande Världshandelsorganisationen har emellertid pretentioner som tyvärr är långt större än så. De vill ålägga medlemsstaterna normer som gör att skyddet av arbete, miljö och offentliga inrättningar underordnas handelsfriheten och skyddet av stora internationella företag. WTO har blivit ett slags alternativt FN, men det är inte antalet invånares makt som räknas utan pengarnas makt. Till följd av den pålagda globaliseringen ökar skillnaderna mellan rika länder som exporterar dyra avancerade tekniska produkter och fattiga länder som är beroende av exporten av billiga råvaror från jordbrukssektorn eller gruvindustrin. Vinsterna av de investeringar som har gjorts i dessa länder går tillbaka till de rikaste länderna. WTO försöker upprätthålla dessa missförhållanden, och utgör därmed ett hot mot välfärden, miljön och demokratin. Désir gör ett duktigt försök att befrämja öppenhet och demokrati i den internationella handeln. Därvid har han mitt stöd, men jag är rädd för att resultaten kommer att vara otillräckliga utan mer långtgående förändringar.
Betänkande (A5-0332/2001) av Brok

Fatuzzo
Herr talman! När jag läste Broks betänkande - för att bestämma mig för hur jag skulle rösta - på planet från Bratislava till Prag och sedan till Malpensa, på väg tillbaka från mitt besök i Slovakien, somnade jag som jag ofta gör. Och jag drömde. Eftersom jag vet att Brok är en sådan expert på utrikespolitik, herr talman, drömde jag att han hade blivit utrikesminister i ett framtida Europa. Jag drömde också att det förutom Brok fanns mycket vackra blonda flygvärdinnor från Tjeckiska republiken på planet.
Herr talman, jag vaknade. Jag är säker på att de vackra blonda flickorna förblir en dröm, men kommer vi att få se Brok som utrikesminister i verkligheten?

Korakas
. (EL) - Jag måste medge att vår föredragande, den tyske kristdemokraten Elmar Brok, talar i klartext. Både resolutionsförslaget och motiveringen utmärks av en militaristisk och aggressiv cynism när det gäller innehållet i GUSP (den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken) och i den gemensamma europeiska säkerhets- och försvarspolitiken.
Han uppskattar att, särskilt sedan mitten av 2001, den gemensamma politiska viljan till operativa åtgärder har befästs och hänvisar till Mellanöstern och f.d. Jugoslaviska republiken Makedonien som exempel på EU:s självständiga och lyckade ingripande i "krishantering". Vidare nämns i betänkandet en omfattande katalog över de medel och institutioner som EU för närvarande förfogar över för att fullgöra det "lovvärda" arbetet med "konfliktförebyggande" och "krishantering" (som givetvis EU skall se till att få till stånd) i hela världen. Därvid bland annat en snabbinsatsstyrka med främsta mål att före 2003 få till stånd en Europaarmé med initialt 60 000 man, vidtagande av åtgärder för snabb utbetalning av anslag, en icke-militär men beväpnad krishantering (genom skapandet av en polisstyrka på 5000 man) samt en (ny) lägescentral och en enhet för politisk planering och tidig förvarning (Solana förfogar över båda). Förutom våra grannländer anses bland andra Ryssland, Ukraina, Moldavien, Afrika och Latinamerika som strategiska partner. Ett uttalat mål är att genomdriva en politik som tjänar de imperialistiska intressena, att dessa länder godtar den kapitalistiska marknadens regler och naturligtvis ... respekt för de mänskliga rättigheterna, på det sätt som EU menar. Med ett "globalt ansvar för fred, stabilitet och en varaktig utveckling" som föregiven anledning betonas vidare behovet av att EU utvidgar sina strategiska planer till Iran, Kina, Korea och Indonesien.
Med andra ord framhäver Broks betänkande på ett cyniskt sätt EU:s imperialistiska karaktär som emellertid, genom att göra nödvändigheten till en dygd, vill främja sina intressen i perfekt samarbete med USA och genom att använda Natos medel. Betänkandet är verkligen mycket tydligt beträffande fördelningen av roller mellan de två imperialistiska huvudaktörerna, USA och EU. De skall om möjligt verka tillsammans, men EU skall också verka utan USA när USA inte är villigt eller redo till detta. Helt förenlig med denna ståndpunkt är den om fullt stöd till USA i det nya imperialistiska kriget i Afghanistan, och generellt i både Europa och Asien, med kampen mot den internationella terrorismen som förevändning, vilken terrorism nu kommer som "den efterlängtade motståndaren" - som manna från himlen - efter upplösningen av Sovjetunionen och Warszawapakten, och ger alibi åt imperialisterna för att rättfärdiga upprustningen, inskränka våra folks rättigheter, bepansra sitt system på många olika sätt och ingripa på alla sätt - militärt och icke-militärt - över hela världen.
Utmärkande för betänkandet är Broks uttalande till Europaparlamentets kammare då betänkandet lades fram: "Om vi vill vara övertygande och trovärdiga i vår utrikespolitik måste vi dagligen visa att vi är redo att göra oss gällande militärt då det inte godtas med andra medel....". Vem kan i dag tvivla på den marxistiska ståndpunkten att kriget ligger i kapitalismens natur och, ännu mer, i imperialismens?
Det är därför, herr talman, som folken inte kan unna sig lyxen att slå sig till ro. Fronten för fred på nationell och europeisk nivå och över hela världen mot de krigshetsande imperialisterna utgör mänsklighetens enda framtidsperspektiv för överlevnad.

Meijer
. (NL) Befintligheten och upprätthållandet av en armé rättfärdigas alltid med argumentet att detta var nödvändigt för att kunna försvara det egna territoriets frihet och avskräcka potentiella ockupanter. Eftersom ingen är för en invasion så accepterar de flesta att det finns en sådan armé, även om det ofta är med tvekan och motvilja. En armés agerande utanför det egna landets gränser är däremot något som alltid och med rätta betraktas som en form av aggression och imperialism. De senaste åren har det pågått en offensiv för att kunna rättfärdiga arméers agerande utanför det egna landets gränser. Så skedde i Irak, i Kosovo och nu i Afghanistan. När Solana tillträdde hörde jag honom säga att han känner till många platser utanför EU:s gränser dit vi kan skicka en armé. Brok vill att det snabbt skall bli möjligt att sätta in en sådan "snabb insatsstyrka ". Den delen av hans förslag avvisar jag. Däremot är jag överens med honom vad beträffar kampen mot penningtvätt och internationell narkotikahandel, vad beträffar att finna en humanitär och politisk lösning för Tjetjenien, vad beträffar förstärkta fredsbevarande uppgifter för UNO samt vad beträffar att göra Makedonien beroende av hjälp vid genomförandet av den överenskomna grundlagsändringen.

Souchet
. (FR) Man kan inte bli annat än överraskad av den stora skillnaden mellan Broks betänkande och den nya inriktning som de internationella förbindelserna fått efter den 11 september. Föredraganden tar förvisso upp den 11 september, men utan att dra någon slutsats av det när det gäller en nyorientering för GUSP. Tvärtemot håller han sig till den gamla tankebanans betryggande dogmer, som är ordnade kring "gemenskapshelheten": den höge representanten för GUSP borde införlivas i gemenskapsrätten, beslut om gemensamma åtgärder borde fattas med majoritet, etc.
Men det nya internationella landskap som framträder i och med den varaktiga kamp som inletts mot terrorismen medför två handlingsnivåer: den nationella nivån, där man förfogar över avgörande drivkrafter av hög rang för denna nya form av krig, och världsnivån, som endast är anpassad efter stora nödvändiga samarbeten. Den europeiska nivån utgör endast ett mellanliggande skede, och är oftast alltför snäv för att angripa den internationella terrorismens globala kretsar och nätverk.
Under spända perioder tenderar de avgörande samarbetena att organiseras direkt mellan staterna. Det var fallet med det betydande militära bidrag som Förenade kungariket gav till USA:s insatser, trepartsmötet i Gent och det fransk-tyska bilaterala samarbetet.
När det gäller GUSP kommer den snabbt att behöva anpassas till den nya diplomatiska situationen. Det nödvändiga samarbetet mellan de olika pelarna, liksom mellan den mellanstatliga delen och gemenskapsaspekterna, måste organiseras kring rådet, som är ensamt om att spela rollen som medelpunkt. Samma effektivitetskrav borde leda till inrättandet av ett särskilt råd för utrikesfrågor, som är avskilt från rådet (allmänna frågor), en punkt som kommissionär Barnier för övrigt tog upp i sitt anförande. I brist på en sådan utveckling riskerar GUSP att snabbt marginaliseras och att hänvisas till en strikt formellt tillkännagivande roll.

Van Orden
. (EN) Vi brittiska konservativa ger ett starkt stöd till det europeiska samarbetet inom utrikespolitiken och användandet av EU:s civila instrument för att förebygga konflikter där det finns gemensamma intressen. Vi insisterar dock på att nationella regeringar måste behålla sin absoluta suveränitet över utrikes- och försvarspolitiken. Vi stöder därför inte de steg som tas mot upprättandet av en diplomatisk tjänst för EU eller att utrikespolitiken görs till gemenskapsfråga, utvidgningen av Europols behörighet till operativa områden, eller åtgärder som kommer att leda till att en europeisk armé skapas. Vi anser att Nato skall vara den internationella organisation som först och främst används, inte bara för ett kollektivt försvar, utan för alla relevanta krishanteringsuppgifter som kräver att militära resurser används.

GOM för får- och getkött
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0340/2001) av Adam för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling om förslaget till rådets förordning om den gemensamma organisationen av marknaden för får- och getkött (KOM(2001) 247 - C5-0214/2001 - 2001/0103(CNS)).

Adam
. (EN) Herr talman! Den nuvarande organisationen är påtagligt otillfredsställande för alla inblandade parter, i synnerhet för får- och getproducenterna, men även för medlemsstaterna och kommissionen. Den har lett till att fårproducenternas inkomster har halkat efter de generella inkomstnivåerna för övriga sektorer inom jordbruket. Denna ökande klyfta är allvarlig när man tänker på att stora delar av gemenskapen är kraftigt beroende av får- och getuppfödning.
Metoden för att räkna ut stödet är komplicerad och statistiskt tvivelaktig. De siffror som används som underlag för det eventuella bidraget för får kan inte rättfärdigas på ett tillfredsställande sätt eftersom det kräver detaljerad information om vad som händer på marknaden, information som varken är lätt att få tag på eller att bestyrka.
En annan nackdel är att bidraget är baserat på kompensationsbetalningar. Detta kan inte WTO godta och utgör därför ett hinder mot förhandlingar om jordbruksfrågor generellt sett.
För jordbrukare råder under en tid på tolv månader osäkerhet i fråga om vilket årligt bidrag som så småningom kommer att betalas ut. På grund av den här osäkerheten tillåter inte bidraget någon effektiv planering av verksamheten.
Kommissionen har identifierat alla dessa nackdelar och de stärks i stor utsträckning av en studie som framställdes innan de förslag som vi nu debatterar. Kommissionens förslag är i grund och botten enklare, mindre byråkratiskt och kommer att vara lättare att förstå. Den avgörande skillnaden är att det kommer att vara baserat på en fast årlig betalning. Detta är mindre betänkligt för WTO och kommer därför att vara ett stöd i de övergripande jordbruksförhandlingar kommissionen är involverad i.
Ännu viktigare, ur jordbrukarens synvinkel, är att bidraget kommer att vara känt i förväg, och detta kommer att göra det enklare för jordbrukarna att fatta affärsbeslut.
Mina diskussioner med får- och getproducenterna i gemenskapen bekräftar att förslagen i stort sett är godtagbara för dem. Den information jag har från medlemsstaterna är att de i stort sett är godtagbara även för dem. Det råder enighet om att det är önskvärt att man kommer överens om översynen lagom till 1 januari 2002, så att fördelarna för jordbrukarna kan börja verka så snabbt som möjligt.
Grundtanken i kommissionens förslag är i stort sett acceptabel för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling, men det finns skillnader i fråga om betoningen. Utskottet föreslår ett bidrag som är 50 procent högre än det som kommissionen lagt fram. Det lägre bidraget för mjölktackor och getter förkastas och ett högre bidrag föreslås för får och getter i mindre gynnade områden.
Det råder ett kraftigt tryck inom utskottet för att organisationen av marknaden skall ta större hänsyn till nationella skillnader. En rad förslag har lagts fram. Dessa rör frågor som extensifiering, sänkning av djurtäthetsnivån och försäljning av bidragsrättigheter.
Det finns också förslag som skulle tillåta medlemsstaterna ytterligare betalningar i form av ersättning per djur och arealersättningar. Dessa skulle baseras på objektiva kriterier som skulle kunna täcka, inter alia, miljöhänsyn, märkning och spårning.
Inom fåruppfödningen har inte samma produktionsökning skett som inom andra jordbrukssektorer. Ändringsförslag har lagts fram som efterlyser stöd från kommissionen till ytterligare marknadsbefrämjande åtgärder. Att rikta in sig på ungdomar för att för att främja konsumtionen kommer att vara viktigt för att uppnå framgång.
Utskottet inser att det här är ett övergångsskede och ser fram emot rapporter från kommissionen om miljökonsekvenser, spårbarhet och betestekniker. Man räknar med att detta kommer att leda till omfattande reformer i översynen efter halva tiden av Agenda 2000.
Utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling förväntar sig av kommissionen ett positivt svar på de ändringsförslag det har föreslagit.

McCartin
. (EN) Herr talman! Mitt yttrande å budgetutskottets vägnar är kort, eftersom budgetutskottet ombads avge sitt yttrande om kommissionens förslag. I grund och botten stöder vi det. För det första strömlinjeformar det politiken, förenklar den och gör den lättare att försvara inom GATT-förhandlingarna, och skänker därmed trygghet på längre sikt för jordbrukare som ägnar sig åt får- och getuppfödning.
Vi föreslog ett ändringsförslag om individuell märkning. Vi föreslog det på ett sådant sätt att vi inte skulle komma in på området livsmedelssäkerhet, eller över huvud taget på jordbruksutskottets verksamhetsområde. Vi ville helt enkelt säkerställa att bidragen betalas ut för får och getter som faktiskt finns och att vi har ett medel för att säkerställa att djuren kan räknas och redovisas. Eftersom jag är ansvarig för animaliska produkter i budgetutskottet tyckte jag att det var min plikt att införa det här ändringsförslaget.
Personligen kan jag säga att budgetutskottet har sitt ansvar. Förslaget från kommissionen är till stora delar neutralt, men utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling har sitt ansvar gentemot jordbrukarna. Jag stöder den ståndpunkt den har intagit i det avseendet. Jag stöder Doyles ändringsförslag som gick igenom i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling. När det gäller kostnader lade budgetutskottet till ungefär 400 miljoner euro i horisontella nedskärningar som rådet dragit av från budgeten, så i morse lade vi till 400 miljoner euro. Vi lade till ytterligare 400 miljoner för åtgärder för djurhälsan.
Budgeten i år är 2 procent större i reella termer än vad vi startade med i fjol, och i reella termer är den större än 5 procent om man tänker på avkastningen. Jag och PPE-ledamöterna i budgetutskottet anser att det finns tillräckliga medel för att uppfylla begäran från utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling: Om Doyles ståndpunkt godtas av det här parlamentet och av rådet kommer det att finnas tillräckligt med resurser för att finansiera politiken. Det kommer att ske en omfördelning av pengar från rika områden till fattiga områden, från stora jordbrukare till små jordbrukare. Det är en social och regional åtgärd som vi klarar av.

Doyle
Herr talman! Jag upprepar vad min kollega, McCartin, just sade. Han talar å budgetutskottets vägnar. Det finns pengar för att stödja de förslag om ett engångsbidrag på 30 euro och ett tilläggsbidrag på 9 euro som godkänts av utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling. Det finns pengar. Jag vädjar till kollegerna att stödja jordbruksutskottets åsikter. Jag är rädd för att kvällens omröstning - på en torsdagskväll - kan bli icke-representativ för det beslut utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling fattade med stor majoritet i denna speciella fråga.
Får- och getproducenternas medelinkomster inom gemenskapen tillhör generellt sett de lägsta av alla sektorer, i synnerhet i norra Europa där lamm föds upp i köttproduktionssystem. Kommissionen har angett att jämfört med situationen för nötkött och andra råvaror har gemenskapen ett underskott på fårkött och med det rådande systemet flyr jordbrukarna fårproduktionen, i synnerhet i norra Europa. Nötköttssystemet stöder också oavsiktligt denna flykt från fårproduktionen eftersom mjölktackor räknas till extensifieringsbidraget under detta system men betalas inte ut, och därmed uppmuntras jordbrukare som har möjligheten att minska mängden får och öka mängden boskap på en egendom för att få mer extensifieringsbetalningar.
Den mest kostnadseffektiva lösningen ur den gemensamma jordbrukspolitikens synvinkel är att säkerställa att får- och getsystemet, tillsammans med den inverkan nötköttssystemet har, uppmuntrar till att så mycket land som möjligt används till fårproduktion i Europa. Det är åtminstone fyra gånger så dyrt att försörja en enhet nötköttsboskap jämfört med en enhet fårkött.
Samtidigt som nötköttsproducenterna får allt stöd de behöver, med tanke på deras nuvarande svårigheter, så ligger det inte heller i deras intresse att få konkurrens som genereras mellan olika slags boskap genom obalanser inom respektive system.
Det huvudsakliga förslaget om ett fast, enda bidrag på 30 euro stöder jag helt och hållet. Jag stöder det helt och hållet, i stället för det orättvisa, osäkra och - ur WTO-synvinkel - oacceptabla nuvarande systemet för kompensationsbetalningar. Vi stöder ändringsförslagen om flexibilitet, vilka sänder en signal till kommissionen om att det finns utrymme för olika behandling i några medlemsstater när det gäller det här systemet, förutsatt att detta inte kommer från engångsbetalningen. Vi kan inte stödja ändringsförslag om identifiering och spårbarhet eftersom detta är en fråga för GD V. Inte för att vi inte stöder principen, utan för att det är en fråga för ett annat generaldirektorat, och enbart av den anledningen.

Garot
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Jag skulle först av allt vilja hylla det arbete som vår föredragande Gordon Adam utfört, och gratulera honom till hans vilja att ge framtidsutsikter till får- och getuppfödarna, vilka i allmänhet befinner sig längst ned på stegen för jordbruksinkomsterna.
Utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling har, som ni på mycket goda grunder kommer ihåg, genom sin röst fastställt principen med ett schablonmässigt grundläggande stöd, ett jordbruksbidrag och ett ytterligare flexibelt bidrag som grundas på kvalitetskriterier för produkterna, miljön eller den ekonomiska organisationen. Men de nivåer som vårt utskott har fastställt borde ändå anpassas på ett bättre sätt i kammaren om parlamentet har för avsikt att påverka rådet, och alltså att vara trovärdigt. Kommissionen förespråkade nämligen maximalt 28 euro per djur. Utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling har höjt beloppet till 44 euro, vilket sträcker sig långt utöver vad uppfödarna förväntar sig och vilket för övrigt skulle kunna visa sig svårt att förena med marginalerna i budgethanteringen.
På min grupps vägnar har jag alltså på nytt ingivit två ändringsförslag från föredraganden, som syftar till att återupprätta det grundläggande bidraget på 25 euro per djur samt bidraget till mjölkboskap - tackor eller getter - på 20 euro. Inom "köttsektorn" skulle det maximala stödet per djur sålunda vara 39 euro, en siffra som gör att de mjölkuppfödande får- och nötproducenterna blir behandlade på ett likvärdigt sätt när det gäller offentliga bidrag per hektar.
Enligt min åsikt är detta ett absolut logiskt resonemang, eftersom dessa båda typer av uppfödning ofta samverkar inom samma regioner och samma områden, och ibland till och med inom samma jordbruksföretag. Vi står nu inför två motsatta situationer på marknaderna: en överskottssituation när det gäller nötkött och en underskottssituation när det gäller fårkött. Om bidragen per hektar ligger på en likvärdig nivå kan detta leda till en utjämning av produktionen, eftersom uppfödarnas val då påverkas av marknadskurserna.
Att jag för övrigt förespråkar ett upprätthållande av en skillnad mellan grundbidraget för "köttsektorn" och för mjölksektorn, beror på att ett motsatt beslut skulle betyda att får- och getmjölksekonomin vore utan betydelse, vilket ingen skulle kunna tro.
Det är av dessa skäl, kära kolleger, som jag från er sida i kväll väntar mig ett stöd för dessa förslag, som jag uppfattar som realistiska och ansvarsfulla.

Mulder
Herr talman! För den liberala gruppens räkning kan jag meddela att vi stöder kommissionens förslag i stora drag. Vi anser att det nya systemet är bättre än det gamla systemet som mer eller mindre var ett system för deficiency payments.
Även vi anser att de belopp som nämnts av utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling är överdrivna. Av den anledningen skulle vi vilja stödja Garots och Adams ändringsförslag, som är lite mer blygsamma, men som ger en bra förhandlingsposition gentemot rådet.
Min grupp har lagt fram nya ändringsförslag med avseende på identifieringen av djuren. Om pengar utbetalas, djurpremier och så vidare, så anser vi det vara av största vikt att kontrollsystemet är spic&span och att det inte krånglar. Därför måste kommissionen i möjligaste mån skynda på med ett nytt identifieringssystem.
Slutligen, men det säger jag inte för gruppens räkning, har jag lagt fram ändringsförslag som innebär att även vallar och vissa områden utanför havsvallar i Europa skall höra till de minst gynnade.

Wyn
Jag skulle först och främst vilja gratulera föredraganden till hans hårda arbete med detta svåra betänkande. Jordbruket har det senaste året drabbats hårt i Förenade kungariket, och fåruppfödningen utgör naturligtvis inget undantag. Med tanke på det faktum att 80 procent av min egen nation - Wales - av EU betecknas som mindre gynnat och att fåruppfödning är den enda jordbruksmetod som är möjlig i många delar av Wales, så har det här betänkandet vittgående konsekvenser för Wales och dess bergs- och höglandsjordbrukare, och har så även för deras europeiska kolleger. Jag välkomnar därför ytterligare ekonomiskt stöd till jordbrukare som befinner sig i mindre gynnade områden såsom Wales, och jag uppmanar mina kolleger i Europaparlamentet att stödja ytterligare betalningar till dessa områden.
Eftersom det här bidraget inte kommer att lösa den akuta krisen över en natt behöver vi få igenom förslaget så snabbt som möjligt för att säkerställa att de årliga bidragsbetalningarna för får kommer att vara på plats i januari år 2002. Det ursprungliga förslaget var en besvikelse, och en mängd hårt arbete har lagts ned för att få bästa möjliga uppgörelse till stånd i det avseendet. Naturligtvis vill jag att jordbrukarna skall få ett så rättvist och högt bidrag som möjligt. Emellertid måste vi arbeta inom budgetramen och detta är anledningen till att jag helt och hållet stöder Adams förslag på 25 euro och jag är säker på att rådet kommer att betrakta det här förslaget som ett mycket genomförbart alternativ med tanke på restriktionerna. Skulle man sätta siffran högre än så skulle det innebära att pengar skulle gå förlorade för andra sektorer, inklusive landsbygdsutvecklingen. Jag kommer att rösta emot ändringsförslag 21, eftersom jag anser att ordalydelsen är för vag, och jag skulle vilja ha en klausul om att eventuella pengar som läggs tillbaka i den nationella reserven från en region eller ett land inom en medlemsstat skall ringmärkas, för att säkerställa att behållningen från denna fond går till området i fråga - detta är mycket viktigt.
Vi måste skydda vår fåruppfödningsnäring, för om fler jordbrukare skulle gå förlorade för näringen skulle detta få en katastrofal effekt för landsbygdssamhällenas utseende, där små familjejordbruk spelar en sådan viktig roll.

Hyland
Sällan har jag upplevt en högre grad av enighet om behoven av en reform av får- och getsektorn. Föredraganden, kommissionen, parlamentets utskott för jordbruk och landsbygdens utveckling och jordbruksorganisationerna är alla ense om behovet av en reform. Det är nu upp till detta parlament och rådet att verkställa denna samstämmighet.
Det finns emellertid en viktig stridsfråga som måste lösas om det önskade målet skall uppnås. Om vi inte lyckas enas om ett rättvist mål när det gäller ekonomiskt stöd till fåruppfödning kommer detta försök till reform att misslyckas och fårproduktionens nedgång kommer att leda till en betydande obalans inom den europeiska köttsektorn, och sätter därför större press på nötköttssektorn eftersom jordbrukarna växlar från en verksamhet till en annan. Det är alltså ekonomiskt förnuftigt att rätta till balansen nu. Vi kommer inte att få en ny chans.
Vi talar mycket om det europeiska jordbrukets hållbarhet. För mig innebär detta att man upprätthåller en förnuftig balans mellan alla sektorer, inklusive lönsamheten inom varje sektor. Jag behöver inte påminna kammaren om hur viktig fåruppfödning är i områden som inte är lämpliga för annan jordbruksverksamhet och vikten, ur ett landsbygdutvecklingsperspektiv, av att stödja jordbruksfamiljer i sådana områden.
Jag vill emellertid uttrycka min uppskattning för de positiva aspekterna i kommissionens förslag, inklusive utvärderingskommitténs rapport, förenklingen av förfaranden och införandet av ett enda bidrag. Här håller jag emellertid inte med kommissionen om dess beräkningsmetod, baserad på genomsnitt. Detta återspeglar inte på ett rättvist sätt de svårigheter sektorn upplever under en längre period. Under debattens gång lade jag fram ett antal ändringsförslag. Mitt förslag om ett engångsbidrag på 32 euro fick inte stöd; det var grundat på en rättvis och grundlig utvärdering av jordbruksekonomer om vilken stödnivå som är nödvändig för att återställa rättvisa för sektorn. Å min grupps vägnar stödde jag sedan förslagen om 30 euro - en siffra som jag anser vara ett absolut nödvändigt minimum för att minska klyftan och hjälpa till att återställa lönsamheten för sektorn. Jag ber kammaren att den inte skall avvika från denna siffra som kan rymmas inom befintliga riktlinjer, och att även stödja ändringsförslag om kompensation för extensifiering, om landsbygdsbidraget och om finansiering för att främja utvecklingen på marknaden.
I likhet med alla ledamöter av detta parlamentet är jag medveten om de budgetmässiga konsekvenser en reform har. Jag varnar för en reform av fårköttssektorn på bekostnad av andra sektorer, i synnerhet nötköttssektorn. De som finner nöje i att peka på att jordbruken tar nästan 50 procent av budgeten borde tänka på att detta generella stöd är lika mycket en subvention till konsumenterna som det är ett stöd till jordbruksnäringen - de som förväntas garantera tillgången till och kvaliteten på livsmedel och samtidigt bevara miljön på landsbygden.
De som anser att jordbruket är översubventionerat borde notera den fortsatta nedgången i antalet familjejordbruk och fråga sig själva varför detta sker. Vi borde, som jag ser det, med oro notera ungdomars ovilja att slå sig på jordbruk och fundera över konsekvenserna för livsmedelssäkerheten och sysselsättningen inom jordbruksindustrisektorn. När man utvärderar jordbrukets betydelse för den europeiska ekonomin och världsekonomin kan man inte tillämpa samma ekonomiska kriterier som på andra sektorer.

Patakis
Herr talman! Ursäkta min frånvaro. Utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling har i sin rekommendation en mer positiv inriktning än kommissionen i sina förslag, dock utan att på ett betydande sätt ändra situationen inom sektorn för får- och getuppfödning.
Vi ser exempelvis positivt på förslaget om höjning av bidraget och det särskilda stödet vilka inte har höjts sedan 1993 med följd att de har ätits upp av inflationen. Positivt är även förslaget om flexiblare villkor för betalning av tilläggsbidrag. Förslaget om att behålla differentieringen av bidragen avseende blandproduktion av kött och mjölk är dock inte positivt. Som motivering för att bevara denna skillnad åberopar utskottets förslag den tilläggsinkomst som innehavarna av besättningar för blandproduktion har av mjölkproduktionen. Man jämför dock olika saker då besättningarna för köttproduktion som huvudsakligen finns i de norra länderna utgör stora företag som säkrar både en fullt tillräcklig inkomst och en vinst till sina ägare, medan de besättningar med blandproduktion som finns huvudsakligen i Medelhavsländerna är lantbruk som drivs som familjeföretag i de mest ofruktbara områdena vilka inte för sina ägare säkrar en inkomst som går att leva på, vilket leder till att dessa områden med tiden förfaller och avfolkas. Kvoterna för djurbesättningar i mitt land har inte höjts sedan 1989-1991.
I utskottets förslag godtas resonemanget med kvoterna och man försöker till och med att försköna det med administrativa förslag, samtidigt som Europeiska unionens egen försörjning av får- och getkött ligger på ungefär 80 procent; får- och getskötsel bedrivs i de fattigaste områdena inom Europeiska unionen där man oftast inte kan ägna sig åt annan sysselsättning och får- och getuppfödarna är den fattigaste samhällsgruppen inom Europeiska unionen. Om verklig vilja fanns att stödja inkomsterna i dessa områden och att stödja får- och getuppfödarna så borde kvoterna avskaffas, bidragen höjas och man borde även ge ytterligare stimulans. En sådan politik skulle motverka avfolkningen av de flesta bergsområden och ofruktbara områden och samtidigt skulle den se till att Europeiska unionen blev självförsörjande på får- och getkött.

Souchet
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Den kris som drabbar uppfödningen i våra europeiska länder är större än någonsin förut. Om den inte bromsas upp kommer dess följder att bli fruktansvärda för våra ekonomier, våra samhällen och för livet inom våra territorier. Inom nötköttssektorn kvarstår nedgången i försäljningen, trots de dämpande uttalanden som vi fått från kommissionär Fischler och som skulle vilja få oss att tro att krisen ligger bakom oss. Vad jag konstaterar i mitt eget land till exempel, är att uppfödarna inte längre finner köpare till sina djur, inte ens till tragiskt låga priser som inte längre täcker produktionskostnaderna. Förtvivlan vinner. Varje dag måste uppfödare upphöra med sin verksamhet under dramatiska omständigheter. Att inställsamt invänta en kollaps av ett antal av våra uppfödare vore en självmordspolitik.
Inom fårsektorn - och jag insisterar på detta - har Europeiska unionen ett stort underskott, och om man tittar på uppfödarnas ålderspyramid kan man, utan risk att missta sig, förutse att detta underskott kommer att öka under de kommande åren. Fåruppfödarnas inkomster är bland de lägsta inom jordbruksvärlden. Kommissionen erkänner det själv. I den nuvarande konjunkturen ser man inom denna sektor även att många uppfödare upplever förtvivlade situationer och måste upphöra med sin verksamhet på grund av brist på en tillräcklig inkomst. Förutom den mänskliga och sociala tragedi som detta utgör, är det också ett ekologiskt drama, eftersom får- och getuppfödningen mycket ofta utgör det sista skyddet mot träda inom de arbetsamma jordbruksregionerna. Det var därför som utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling ansåg att det var oumbärligt att avsevärt förbättra det förslag till förordning som kommissionen lagt fram, för att förenkla, göra förutsebart och stärka stödet till en sektor som lider svårt, och vars ekonomiska, sociala och ekologiska inverkan är så stor, och som ger nötköttsuppfödarna en möjlighet till omställning, under förutsättning att denna sektor stärks. De mycket sammanhängande förslag som har lagts fram för er tenderar att närma systemet med stöd till fårsektorn till systemet till förmån för mjölkkor, samtidigt som de respekterar de budgetmässiga kraven, eftersom den gemensamma organisationen av marknaden inom fårsektorn är billig med hänsyn till det antal kunder som uppfödarna har. Dessa förslag respekterar även våra internationella åtaganden, eftersom den reform som föreslagits går i riktningen med en urkoppling mellan stöden och ett system med inkomstförsäkring, vilket skulle kunna utgöra ett säkerhetsnät.
Fårsektorn behöver i dag stabiliseras och stärkas, med risk för att den annars försvinner inom många regioner. Fårsektorn väntar på en reform som både är generös och ansvarsfull: den reform som utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling föreslår. Jag hoppas att kammaren kommer att följa oss och att rådet kommer att höra oss.

Cunha
Herr talman! Kommissionens förslag om att inrätta ett enda årligt bidrag är positivt, eftersom det förenklar jordbrukarnas inkomster och gör dem mer stabila. Ändå saknar förslaget en del och har sina brister.
Den första bristen är det föreslagna bidragets otillfredsställande nivå om 21 euro, som fortfarande återspeglar en diskriminering inom get- och fårsektorn i förhållande till nötboskapssektorn. Därmed kommer det förslag på 30 euro som jordbruksutskottet antagit att rätta till denna diskriminering. Om inte förslaget stöds av en majoritet i denna kammare kommer jag naturligtvis att stödja någon annan nivå som bidrar till detta syfte.
Den andra bristen finns i den pågående åtskillnaden mellan slaktfår å den ena sidan och mjölkfår och getter å den andra, där de senare endast får 80 procent av det bidrag som går till slaktfår. Förslagen som utskottet för jordbruk antog kommer också att rätta till denna ojämlikhet och göra alla bidrag lika.
Den tredje bristen handlar om att man inte har tagit med några flexibla mekanismer som gör det möjligt för medlemsstaterna att anpassa sig till sin nationella och regionala verklighet. Därmed kommer jordbruksutskottets ändringsförslag, som vill skapa ett kompletterande bidrag under vissa villkor, att berika den gemensamma marknaden väldigt mycket och medföra en mer realistisk anpassning i området.
När utskottet redogör för motiven erkänner det själv att får- och getuppfödarna har de lägsta inkomsterna bland alla köttproducenter med den försvårande omständigheten att 80 procent av djuren som är berättigade till bidraget finns i områden i Europeiska unionen som både är perifera och missgynnade. Därför är det mycket viktigt att införa de justeringar som nämnts tidigare, samt höja det kompletterande bidraget för mål 1-regionerna. Det är dessutom en sektor med underskott som bara producerar 80 procent av den inre konsumtionen.
Jag hoppas med andra ord att parlamentets plenum antar utskottets förslag och att jordbruksministrarna, när de församlas i rådet, sköter sitt arbete ordentligt, och följer denna kammares ställningstagande. Och slutligen skulle jag vilja lyckönska ledamot Gordon Adam för hans arbete. Han har varit en utmärkt föredragande, som lagt ner mycket arbete, vilken jag tackar för hans idealiska stöd.

Izquierdo Rojo
Herr talman! Förutom att gratulera föredraganden, Adam, för detta utmärkta arbete skulle jag vilja säga till kommissionen att förslagets terminologi behöver anpassas så att det beaktar genus. Förslaget glömmer överlag bort att det existerar kvinnliga producenter och boskapsuppfödare. Jag ber kommissionären att det görs en anpassning av genusterminologin i förslaget och, herr kommissionär, ni kan också göra det i alla andra förslag. Tala om det för era tjänstemän. Bakom denna begäran, som är synbarligen formell, ligger min fasta vilja att de kvinnliga jordbrukarnas viktiga roll i framtiden skall erkännas.
Herr kommissionär! För det andra ligger det en åternationalisering i ert förslag. Den väcker stor misstänksamhet eftersom den på sätt och vis är en föregångare inom detta område. För att denna misstänksamhet inte skall övergå i protester bör ni kompensera denna nackdel i ert förslag med att öka bidragen. Vi ber enhälligt om det. Jag hoppas att ni inte slår dövörat till för att slippa behöva lyssna till parlamentets förslag.
Avslutningsvis måste jag säga att vi alla erkänner att förslaget om ett skyddsnät för att kompensera det inkomstbortfall som både kvinnliga och manliga jordbrukare och tillverkare drabbas av i kristider är en fullträff.

Pesälä
Herr talman, ärade kommissionär! Jag vill också tacka föredraganden för arbetet till förmån för den nya marknadsordningen. Här har vi ju två sådana grundläggande faktorer, vilka stöder alla de inlägg där man vill höja och framhäva dessa yrken. Den första är att detta är ytterst viktigt för regionerna - rent av livsviktigt för vidsträckta områden, och den andra är att vi kan producera mycket mer - såsom man har hört här - eftersom vi har underproduktion av dessa produkter. Därför är alla strävanden att framhäva, stödja och stimulera dessa produkter och produktionsinriktningar ett arbete till förmån för det allmänna bästa, det billigaste och förmånligaste sättet att bedriva regionalpolitik, och detta är en bransch där jordbrukssektorn helt klart har brister. Här, om någonstans, är en viss Robin Hood-politik speciellt bra och nyttig. Jag hoppas att de ståndpunkter, där man går in för att föra dessa frågor vidare med större medel, vinner i omröstningen.

Figueiredo
Herr talman! Kommissionens förslag insisterar på strategin att särskilja produktionsstöden och bidragen med argumentet att den nuvarande marknaden bör förenklas. Summan på det fasta bidraget per djur är mycket lågt eftersom baspriset inte har höjts sedan 1993. Samtidigt som det är nödvändigt att förenkla den nuvarande formen är det lika viktigt att ta hänsyn till - som föredraganden själv sade - att det är ytterst viktigt att införa ett bidrag för får och getter för de missgynnade områden i gemenskapen där de förekommer, varför alla reformer av denna del av den gemensamma marknaden måste ha som huvudsakligt mål att förbättra får- och getuppfödarnas inkomster.
Det är dessutom nödvändigt att tänka på att under senare år har får- och getuppfödarnas relativa ställning sjunkit. Så det höjda stödet per djur till 30 euro och tilläggsstödet på nio euro för de mest missgynnade områdena är positiva och förtjänar mitt stöd, eftersom det handlar om en sektor vars produktion är koncentrerad till missgynnade områden där produktionsmöjligheterna är sämre, trots att de spelar en viktig roll för att bevara landsbygdsmiljön i dessa regioner är de i vissa fall också den enda möjliga ekonomiska näringen. Det är också positivt att åtskillnaden mellan mjölkfår och slaktfår försvinner och att samma höjning gäller för getter. Det nya stödet om fem euro förtjänar också mitt stöd på grund av svårigheterna i den sektorn, även om man måste tänka på risken för en åternationalisering med införandet av nationella anslag. Jag hoppas med andra ord på en positiv reaktion i detta plenum - och framför allt från kommissionen - på detta betänkande och att får- och getuppfödarna skall få se några av sina viktigaste anspråk tillfredsställda.

Evans, Jonathan
Herr talman! Det råder enighet i kammaren om denna reforms betydelse, om att förenkling är något bra och om att fårnäringen är livsviktig. När det gäller allt detta har Adam utfört ett bra arbete. Men jag är oenig med honom på ett omtvistat område, nämligen följande: Vilken nivå skall det vara på stödet till fårproducenterna?
Jag är djupt besviken på att socialisterna, liberalerna och nationalisterna talar om för kammaren att de alla tänker rösta för att skära ned rekommendationen från utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling med minst 5 euro för varje djur. De framhåller att detta är med hänsyn till budgeten, men i den del av Förenade kungariket som jag företräder, Wales - precis som Wyn som tyvärr inte längre finns på sin plats - har en stor mängd boskap slaktats på grund av mul- och klövsjukeepidemin. Vi har en lamslagen näring. Vi har en situation där det inte finns något förtroende alls för dagens jordbruksnäring, och som det med rätta redan har sagts: Om man tittar på ett område som Wales tjänar det ingenting till att tala om diversifiering. Det tjänar ingenting till att tala om att lägga pengar på gemenskapsprogram och om att förbättra kollektivtrafiken i landsbygdsområden. Vi måste säkerställa ett större ekonomiskt stöd till fårproducenter som inte har något ekonomiskt alternativ.
I dag finns det fårproducenter i min valkrets som ifrågasätter om de ens skall fortsätta efter mul- och klövsjukan. Jag vill tala om för Adam att hans regering inte hjälper dem genom att antyda att den inte tänker fortsätta med det kompensationssystem som tidigare fanns, samtidigt som den inte talar om vad de tänker sätta i dess ställe. Detta bidrar till den desperation som råder på landsbygden. Ännu en gång hör vi varma ord om näringen, men jordbrukarna vill ha handling, och detta innebär att man stöder den rekommendation som jordbruksnäringen har gjort för maximalt stöd för våra hårt pressade fårproducenter.

Rodríguez Ramos
Herr talman! Kommissionens förslag är tillfredsställande. Det leder till en betydande förenkling genom att byta ut det varierande bidraget till ett enda bidrag, vilket innebär att sektorn i förväg känner till den summa den skall få och slipper lida av den osäkerhet som den gjort hittills.
Vi stöder naturligtvis att bidraget garanterar en skälig inkomst till producenterna och enligt mitt sätt att se det bör detta bidrag vara detsamma för små och stora fårproducenter, precis som det antogs i utskottet för jordbruk. Fårmjölk är inte reglerat på marknaden, som komjölken, och avkastningen från mjölken kompenseras med en lägre avkastning på köttillverkningen, särskilt i Medelhavsländerna, där blandade besättningar - får, mjölk, kött - gör att slakten av dessa djur görs i mindre vikt, särskilt på grund av olika matvanor.
När det gäller det tilläggsbidrag som utskottet för jordbruk föreslog och antog måste jag säga att kommissionen verkligen måste tänka på att tilläggsbidraget inte i något fall får tjäna till att reducera det linjära bidraget, ersättningen per djur och bidraget för landsbygdsutveckling. Kommissionen måste förstå att parlamentets utskott är ute efter en ökning av bidraget och att detta skall utformas i tre delar: en ersättning per djur, ett bidrag för landsbygdsutveckling och ett tilläggsbidrag, för att kunna hjälpa staterna med flexibilitetsprincipen. Därför ber jag er enträget att ni inte skall använda denna introduktion för att det i slutändan skall bli en minskning av ersättningen per djur och bidraget för landsbygdsutveckling.
Avslutningsvis vill jag säga något som kommissionären känner väl till och det är att denna sektor på ett betydande sätt bidrar till att ge form åt territoriet och alla de miljöfrågor som vi säger att vi skall försvara i den nya framtida jordbrukspolitiken. Därför anser jag att det vore en viktig politisk signal att vi i denna gemensamma organisation av marknaden, och i denna sektor, verkligen garanterar en avkastning som kan ge ersättning för de tjänster som inte har med livsmedel att göra som detta slag av boskap ger på gemenskapens territorium.

Redondo Jiménez
Herr talman, herr kommissionär, ledamöter! För det första vill jag tacka kommissionen för det förslag som den lagt fram för oss. Huvudsakligen eftersom det kommer att förenkla denna gemensamma organisation av markanden och skydda och stabilisera sektorn. Jag vill också tacka föredraganden som har klarat av att ena detta parlaments olika synsätt, utan att bespara sig någon möda som varit nödvändig för detta.
Jag inbjuder kommissionen att lyssna till det politiska budskapet från parlamentet, som begär en betydande ökning av bidraget, men sedan 1994 har bidraget inte förändrats, det har stått still. Därför är detta en av de sektorer som får minst stöd och som är mest diskriminerad av alla gemensamma organisationer av marknader.
Jag anser att förslaget från utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling är skäligt. Därför kommer vi inte att stödja de förslag som lagts fram a posteriori. Vi anser att vissa av Mulders ändringsförslag bör behandlas i ett annat sammanhang, även om vi inte är emot vad han säger. Vissa av de andra motsäger det som redan diskuterats och nått konsensus i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling och de skulle därför grumla parlamentets politiska budskap.
Jag ber kommissionen att den i sin debatt med rådet lägger ned det arbete som behövs, så att sektorn får det den behöver. Eftersom ni gjort det då ni tagit fram förslaget både när det gäller att förenkla bidragen och frågan om grundbidrag, som att ge medlemsstaterna möjlighet att administrera bidragen, bör kommissionen också lägga en skälig budget - vilket budgetutskottet inte heller motsätter sig - så att sektorn ser att det mål den anser är nödvändigt erkänns.

Schierhuber
Herr talman, herr kommissionär, mina damer och herrar! Jag skulle vilja uttrycka min tillfredsställelse över kommissionens förslag till reform beträffande organisationen av marknaden för får- och getkött. De föregående talarna har också redan berört alla skäl till varför vi så varmt välkomnar detta förslag. Jag skulle också vilja tacka vår föredragande så hjärtligt för hans arbete.
Som en av de viktigaste punkterna ser jag nyordningen när det gäller premierna. Införandet av en schablonmässig premie är ett stort framsteg. Jag skulle emellertid vilja betona, att det belopp som kommissionen föreslagit är alldeles för lågt. Denna premie måste också vara en sporre för bönder som föder upp får och getter, och då ligger gränsen vid 30 euro och inte lägre. Då måste de premier som bönderna får vara lika stora, vare sig de nu har tackor med lamm eller mjölkfår. Ty en differentiering kan man egentligen inte motivera.
Jag anser också, att den extra premien på 9 euro för tackor med lamm och getter med killingar har sitt berättigande just under de besvärliga förhållanden som råder i mindre gynnade områden. Priset på nötkött och fårkött utvecklas i regel parallellt, varför en olikartad behandling av de båda sektorerna vad gäller premiernas utformning inte heller kan motiveras. Tvärtom, i Österrike liksom i många andra länder i Europa är efterfrågan på fårkött inte tillräckligt tillgodosedd. Om vi inte skapar förnuftiga villkor och en säker existens för denna sektor, kommer vi att tvinga över de bönder som föder upp får och getter till andra områden, som exempelvis nötköttsproduktion, eller också lägger de helt och hållet ned sin produktion. En sådan politik skulle inte vara klok.
Avslutningsvis skulle jag vilja säga, att får- och getskötsel inte bara skall främjas i de områden som inte har något alternativ utan även på de platser där får- och getskötsel är en traditionell näring. Jag hoppas därför, herr talman, att kommissionen och rådet följer dessa förnuftiga förslag från utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling.

Nicholson
Herr talman! Först av allt skulle jag vilja välkomna förslaget. Det är kanske försenat, men sannerligen välkommet. Jag tar också det här tillfället i akt att gratulera föredraganden till ett utmärkt betänkande om detta mycket viktiga ämne.
Fårproduktionen är särskilt viktig i bergsområden, inte bara på grund av miljön där och den roll näringen spelar för det sociala kittet i samhället, utan för att den genom århundradena har varit en av de mest viktiga produktionsaspekterna inom jordbrukssektorn.
I Förenade kungariket har fårproducenterna lidit svårt på grund av mul- och klövsjukan. Jag inser att vi i Nordirland har en märkbar fördel gentemot våra kolleger på fastlandet, inklusive de priser vi har fått på senare tid. Våra producenter har haft stor tur. De senaste åren har jordbrukarna fått mindre för sina får än vad de fick för 15 år sedan och de får mindre stöd. Är det att undra på att unga jordbrukare och fårproducenter faktiskt lämnar näringen? Vi måste ställa oss frågan hur vi bäst kan stödja dem.
Jag vill göra det mycket tydligt att jag kommer att stödja ändringsförslaget om 30 euro vid omröstningen i kammaren i eftermiddag. Jag hoppas att ni kommer att vara här för att rösta för det här ändringsförslaget eftersom vi måste visa det politiska ledarskap som krävs. Allt för länge har fårsektorn varit den fattiga kusinen. Det har varit den fattiga kusinen i jämförelse med mjölk-, nötkötts-, tobaks- och vinsektorn. Det har varit den fattiga kusinen eftersom den har bedömts sakna en stark röst i Europa.
Jag skulle vilja gratulera kommissionen till att den har lagt fram det här förslaget, eftersom det kommer att bli mer rättvist än det nuvarande systemet. Ja, det kommer att bli några budgetproblem, men de kan vi övervinna. Jag ber kammaren om dess stöd.

Fischler
Herr talman, ärade ledamöter, mina damer och herrar! Först får jag tacka er hjärtligt, herr Adam, för er presentation av betänkandet liksom medlemmarna i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling för de bidrag som de lämnat i utskottets överläggningar och också för dagens debatt.
Jag är också mycket tacksam, eftersom det är viktigt att vi snabbt påskyndar behandlingen av detta förslag och snarast röstar om det, så att det sedan förhoppningsvis kan beslutas så snabbt som möjligt i rådet, så att denna ombildning av organisationen av marknaden för får- och getkött kan träda i kraft den 1 januari kommande år, och att premierna redan nästa år kan betalas ut enligt denna nya ordning.
Den viktigaste punkten i reformförslaget - det har ju också många betonat - är att man ersatt det differentierade utjämningsbidraget med ett schablonmässigt bidrag. Detta för med sig en hel rad viktiga fördelar. Detta nya bidrag är stabilt. Det kan också beräknas i förväg. Därmed får bonden också en möjlighet till säkerhet i planeringen på detta område. Detta bidrag är framför allt också mycket mindre byråkratiskt, eftersom alla de kostsamma prisrapporteringarna försvinner, som för närvarande ligger till grund för deficiency payments, liksom samtliga hithörande komplexa beräkningar.
Dessutom är de naturligtvis också mycket, mycket begripligare för dem som föder upp får och getter. Det ger producenterna en möjlighet att reagera på rätt sätt på de olika krav som marknaden ställer, eftersom ju stödet förblir opåverkat av prisutvecklingen. Dessutom garanterar förslaget kommissionen stabilitet i budgeten och motsvarar sammantaget framför allt också bättre de mål som WTO ställt upp.
Jag tror att det i fråga om dessa principer finns ett brett samförstånd - det har också debatten visat.
Låt mig kort gå in på de viktigaste ändringsförslagen. Några förslag gäller högst välkomna förbättringar i ordalydelsen. Av den anledningen kan jag exempelvis gärna godta ändringsförslag 11, eftersom en noggrannare definition av begreppen "producent" och "jordbruksföretag" väsentligen bidrar till att förordningen förstås bättre.
Likaså kan jag tillstyrka ändringsförslag 16, i vilket det föreslås att bidraget skall betalas ut till den 31 mars och inte till den 30 juni. Därigenom får producenten tillgång till bidraget ännu tidigare.
Jag välkomnar också förslaget att ändra definitionen av producenter i mindre gynnade områden, då jag anser att man skulle kunna förenkla detta begrepp ännu mera. Därför skulle den hithörande ordalydelsen i ändringsförslaget behöva anpassas ännu noggrannare.
Däremot tycks det mig inte nödvändigt, att som det föreslås i ändringsförslag 44, specificera det extra bidraget för skyddsvallarna mot havet eller för marsklandet. För dessa bidrag borde man kunna tillämpa bestämmelserna om mindre gynnade områden. Därför tycks mig detta ändringsförslag egentligen inte vara nödvändigt.
Ändringsförslag 1, 6, 9, 22, 36 och 37 betraktar jag likaså som överflödiga respektive icke meningsfulla i samband med förordningen.
Andra förslag gäller behovet av en viss flexibilitet, som skulle göra det möjligt för medlemsstaterna att ge extra stöd till denna sektor men framför allt också att på ett bättre och mera aktivt sätt förvalta de kvoter som tilldelas de enskilda medlemsstaterna.
De frågor som i detta sammanhang togs upp i överläggningarna gäller en hel rad av aspekter och möjligheter, som sträcker sig från extensifiering och miljöintressen till utveckling av kvalitetsprodukter, förbättring av marknadsföringsstrukturer och samarbete i producentsammanslutningar. Angående detta skulle jag vilja säga er, att jag visserligen inte utan vidare kan godta de inlämnade ändringsförslagen, men att jag mycket väl förstår det budskap som de vill förmedla. Jag skulle därför vilja följa upp de bakomliggande önskemålen för att finna lösningar som bättre tar hänsyn till de olika behov som finns på detta område i de enskilda medlemsstaterna. Men det bör vara enkla lösningar. Vi bör, tror jag, inte därigenom skapa någon ny byråkrati.
Samma sak gäller också för ändringsförslag 25 till 30 beträffande de nationella finansieringsramarna, vilka likaså lär syfta till mer flexibilitet i detta sammanhang. Man måste här försäkra sig om att även dessa ramföreskrifter är praktiskt genomförbara och tar hänsyn till de mål som anförs i respektive ändringsförslag.
Ändringsförslag 12, 13 och 15 är egentligen de förslag som skulle få de största direkta följderna. De gäller alltså den fråga som har diskuterats här om en höjning av bidraget till 30 euro för alla producenter liksom en höjning av tillägget för producenter i mindre gynnade områden till 9 euro. Om man följde dessa förslag skulle utgifterna växa till 2,7 miljarder euro.
Även de - som ni kallat dem - mer moderata ändringsförslagen 45 och 46 skulle leda till merutgifter i storleksordningen 385 miljoner euro.
Vi har anpassat vårt förslag till den finansieringsram som man kom överens om i Berlin, och jag beklagar att jag därför inte kan ta hänsyn till era överläggningar - framför allt med tanke på att regeringscheferna praktiskt taget vid varje toppmöte betonar hur viktig och bindande denna finansieringsram är.
Jag måste också tillbakavisa förslaget om att betala ut samma bidrag till producenter av får- och getmjölk som till bönder som enbart ägnar sig åt köttproduktion.
Å andra sidan har jag med intresse tagit del av ändringsförslag 31 och 35, i vilka man föreslår tilläggsbidrag i händelse av ett avsevärt prisfall. Förslaget till förordning innehåller emellertid redan en form av skyddsnät, som skall tillämpas i samband med prisfall som bringar marknaden i oordning. Därför kan jag inte tillstyrka dessa förslag i denna form.
Innehållet i ändringsförslag 20, att inte ta hänsyn till de 15 första enheterna av får eller storboskap vid beräkning av besättningstäthet inom ramen för bestämmelserna om nötkött, pekar på ett problem, som egentligen inte faller inom ramen för denna förordning utan bör hänföras till de regler som gäller för marknaden för nötkött, och jag måste därför i detta sammanhang tillbakavisa detta förslag. Jag vill emellertid gärna säga, att vi inom ramen för Midterm Review skall återkomma till denna punkt, när vi diskuterar bestämmelserna för nötkött och hur de fungerar.
Ändringsförslag 5, 7 och 33 gäller import från tredjeland. Dessa förslag strider tyvärr mot internationella förpliktelser som vi har bundit oss till och kan därför inte godtas.
En annan viktig aspekt gäller frågan om spårbarhet. I ändringsförslag 8 föreslås att man även skall ta upp denna fråga i den rapport om miljöpåverkan av får- och gethållning, som planeras till den 31 december 2005. Jag förstår detta och delar helt och hållet era bevekelsegrunder, men är ändå av den uppfattningen att detta problem egentligen måste lösas mera kortfristigt och att vi inte kan vänta till den 31 december 2005.
Första steget mot att bättre kunna garantera djurens ursprung kräver att man skapar ett tillförlitligt märknings- och registreringssystem. Eftersom ett sådant förslag måste vila på en annan rättslig grund, faller de föreslagna ändringarna helt enkelt inte inom ramen för denna förordning, eftersom denna förordning skulle sakna den rättsliga grund som krävs i detta sammanhang. Jag anser ändå, att den del av ändringsförslag 42 som knyter bidragsgivningen till iakttagande av märknings- och registreringsföreskrifterna förefaller att vara en förnuftig utgångspunkt. Jag kommer i varje fall att lägga fram ett sådant förslag för rådet.
Ändringsförslag 19 gäller möjligheten för medlemsstaterna till större flexibilitet vid fastställande av väntetider. Denna fråga skall regleras inom ramen för föreskrifterna om genomförande. Här behövs alltså inte något beslut av rådet, utan detta hör till kommissionens befogenheter. I syfte att undvika fusk måste dock även av den anledningen ett effektivt system för märkning och registrering användas.
Avslutningsvis får jag än en gång tacka för betänkandet och ändringsförslagen. Inom några områden råder samstämmighet, inom några områden kommer jag att vidarebefordra era önskemål till rådet även om jag formellt inte kan godta ändringsförslagen i deras nuvarande form, och tyvärr finns det också några förslag som ligger bortom mina finansiella möjligheter och som jag av den anledningen inte kan godta.

Talmannen
Tack så mycket, herr kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 18.30.
(Sammanträdet avbröts kl. 13.25 och återupptogs kl. 15.00.)

Nyöppning av Mont Blanc-tunneln
Talmannen
På föredragningslistan följer nu ett uttalande av kommissionen om att öppna Mont Blanc-tunneln igen.

Fischler
Herr talman, ärade ledamöter, mina damer och herrar! Den tragiska olyckan i S:t Gotthard-tunneln i går på morgonen påminner oss om den tragiska branden den 24 mars 1999 i Mont Blanc-tunneln. Men innan jag säger något om nyöppningen av Mont Blanc-tunneln, skulle jag å kommissionens vägnar vilja uttrycka mitt djupt kända deltagande med de omkomnas familjer och även förmedla vårt deltagande till de schweiziska myndigheterna och det schweiziska folket. Även om orsakerna till olyckan ännu inte är kända, aktualiserar denna händelse på nytt på ett ytterst påträngande och dramatiskt sätt frågan om säkerheten i långa vägtunnlar.
Till nyöppningen av Mont Blanc-tunneln krävs inget medgivande av kommissionen. Detta beslut faller helt och hållet inom ramen för de franska och italienska myndigheternas befogenheter.
Den förestående nyöppningen av tunneln har visserligen blåst nytt liv i många kontroverser. Framför allt gäller det frågan om att spärra tunneln för lastbilstrafik, en önskan som invånarna i Chamonix-dalen hade redan långt före brandkatastrofen. Kommissionen är emellertid av den uppfattningen, att nyöppningen av tunneln skall ske uteslutande på grundval av säkerhetskriterier och att den enda förutsättningen skall vara att alla säkerhetsvillkor är uppfyllda.
Enligt den information som kommissionen har fått har Frankrike och Italien sett till att tunneln nu har utrustats med moderna säkerhetsanordningar. En elektronisk ledningscentral har inrättats, de elektriska installationerna har förnyats helt och hållet, ventilationsanläggningen har moderniserats och ventilerade räddningsrum med 300 meters avstånd från varandra liksom nödstoppsramper på 100 meters avstånd från varandra har inrättats.
Därutöver har utbildningsnivån hos driftpersonalen och räddningstjänsten kraftigt förbättrats. I syfte att förbättra säkerheten har också möjligheten att reglera minimiavstånden mellan de fordon som trafikerar tunneln reformerats. Slutligen har de båda bolag som ursprungligen svarade för driften, det franska ATMB och det italienska SITMB, ersatts genom en enhetlig förvaltningsstruktur, ett viktigt steg om man betänker att olika tekniska rapporter som lämnats efter brandkatastrofen ger vid handen att det stora antalet offer bland annat berodde på dålig samordning mellan de båda bolag som svarade för driften.
Kommissionen har lämnat ett bidrag på 22,5 miljoner euro till reparationsarbetena, vilka belöper sig på runt 200 miljoner euro. Som en följd av olyckan och de båda efterföljande brandkatastroferna i Österrike - branden i Tauern-tunneln den 25 maj 1999 som orsakades av en påkörning bakifrån och skördade 12 dödsoffer och bergbanebranden i Kaprun den 11 november 2000 som kostade 156 människor livet - såg sig kommissionen föranledd att därutöver tillsammans med sakkunniga undersöka hur säkerheten i tunnlar bäst kan optimeras. Våra slutsatser om detta finns med som en del av vitboken om trafikpolitiken till 2010.
I medvetande om att tunnlar spelar en viktig roll vid åtskilliga gränsöverskridande trafikförbindelser planerar kommissionen en europeisk reglering. Därigenom skall de nödvändiga förutsättningarna skapas för att garantera en hög säkerhetsnivå för dem som använder väg- och järnvägstunnlar, särskilt de som hör till det transeuropeiska trafiknätet. I början av år 2002 kommer kommissionen att tillställa Europaparlamentet och rådet ett förslag om detta.
Den senaste olyckan understryker än en gång den grundläggande betydelse som ligger i kontroll av de trafikströmmar som korsar Alperna. Kommissionen anser det vara av yttersta vikt att utan dröjsmål bygga ut och ta i drift de båda järnvägsförbindelser som omnämndes redan 1996 i riktlinjerna för det transeuropeiska trafiknätet, nämligen förbindelsen Lyon-Turin och sträckan över Brennerpasset.
Kommissionen har flera gånger informerat de ansvariga ministrarna om detta och uppmanat dem att vidta nödvändiga åtgärder för att påskynda dessa planer och särskilt också fundera på deras finansiering. Därvid skall man inte utesluta offentlig-privata partnerskap.
Vid sidan av att bygga ut infrastrukturen, varvid en stor del av godstrafiken genom regionen kommer att beaktas, kommer kommissionen, som den tillkännagivit i sin vitbok, att formulera minimiföreskrifter för säkerheten i tunnlar. I vitboken föreslår kommissionen också ett nytt koncept för trafikavgifter för att bättre kunna ta hänsyn till de enskilda trafikantgruppernas externa kostnader.
Denna nya tariffpolitik bör, särskilt i känsliga regioner som Alperna, väsentligen bidra till att upprätta ett välbalanserat förhållande mellan trafikantgrupperna och gynna de mest miljövänliga bland dem. Dessutom kommer kommissionen inom ramen för sin strategi för en hållbar rörlighet att föreslå att man omarbetar direktivet om Eurovignette för att möjliggöra tvärfinansiering för en förnyelse av infrastrukturen med hjälp av järnvägar.
I enlighet med detta har kommissionen dessutom föreslagit att man i Europeiska gemenskapens namn skall underteckna trafikprotokollet till Alpkonventionen, som utgör en politisk signal för att skapa ett välbalanserat förhållande mellan trafikantgrupperna, även om tillämpliga bestämmelser måste kunna behandlas med en viss flexibilitet.
Generellt avser kommissionen att skapa hållbara europeiska trafiksystem och i sitt arbete med detta ta hänsyn till medelfristiga och långfristiga miljömål. Denna punkt kommer att behandlas närmare i ett meddelande som kommissionen kommer att lägga fram nästa år.
(Applåder)

Santini
Herr talman, herr kommissionär, ledamöter! Vi kan inte inleda en debatt om detta ämne utan att påminna om de tio offren i S:t Gotthard helt nyligen - vilket också kommissionär Fischler gjorde - men vi får inte heller glömma att det inträffade ännu en olycka i San Bernardino-passet i morse. Det verkar nästan som om de negativa händelserna hopar sig för att mana oss till ett större ansvarstagande när vi nu skall ta ställning till förslaget om och det lämpliga i att öppna eller inte öppna Mont Blanc-tunneln.
Jag tvivlar inte på att det är lämpligt, jag återkommer till det, men det är många överväganden som skall göras innan vi kan uttala detta. Först och främst att olyckan i S:t Gotthard har ett direkt samband med olyckan i Mont Blanc, där som vi alla minns 39 personer omkom 24 mars 1999. Men det finns ett ännu mer direkt samband än minnet av de omkomna, vilket vi skall ha för ögonen. Det är sambandet mellan orsak och verkan: det står klart för alla att den trafikmängd som Mont Blanc inte har kunnat svälja under den mer än två och ett halvt år långa stängningen med ödesdigra konsekvenser har flyttats till andra Alppass. Främst just till S:t Gotthard, som nu i sin tur är stängt, men också till Brenner och Tarvisio och längs hela Alpkedjan som har fått ta emot detta trafiköverskott som en gång, före stängningen, passerade under Mont Blanc.
Det skall därför sägas att orsaken till olyckan är ganska lätt att identifiera och förutse med alla samverkande faktorer, men den negativa effekt olyckorna innebär hänger klart samman med en annan negativ effekt, nämligen miljöpåverkan. Tunga fordon, särskilt de som färdas genom ett Alppass, belastas med miljökostnader som säkert ingen skulle vilja betala. Med rätta har det således särskilt de senaste dagarna, också i området vid Mont Blanc-tunneln, uppstått diskussioner och framförts förslag för att undvika att öppna tunneln igen och på så sätt skydda omgivningarna.
Jag skall säga på en gång att jag inte alls instämmer i detta förslag, även om jag förstår de legitima strävandena från de boendes sida att försvara miljön i hembygden. Detta förslag strider dock inte bara mot fördraget - det skulle bryta mot grundprincipen om fri rörlighet för varor, medborgare och så vidare - jag skulle vilja påstå att det är oetiskt: om vi stänger Mont Blanc-tunneln för gott eller tills vidare gör vi inte annat än flyttar ett miljöproblem från en del av Alperna till en annan. Vi flyttar problemet från Mont Blanc till Fréjus, till Schweiz, till Brenner, till Tarvisio som jag sade tidigare, och det tycker jag inte är rätt. Jag vill fråga dem som för fram denna lösning: vad är detta för ett förslag? Vart tog solidariteten inom Alpregionen vägen, vart tog känslan av tillhörighet till gemenskapen, till Europeiska unionen vägen? Å andra sidan kommer öppnandet av Mont Blanc-tunneln att åtföljas av extraordinära säkerhetsgarantier, vilket även kommissionären framhöll. Det skall sägas att det förutom miljöpåverkan finns en ekonomisk påverkan som det är vår plikt att beakta: under de cirka två och ett halvt år som stängningen har varat räknar man med att enbart Italien har förlorat 1 500 miljoner euro och att Aostadalens regionala bruttonationalprodukt har minskat med 10 procent. Förmodligen har också Frankrike drabbats av liknande avbräck: det kommer kanske Grossetête att tala om, jag vet att hon kommer att tala senare och hon bor i området.
Vi skall inte skämmas för att även tala om det ekonomiska problemet, för Mont Blanc-tunneln liksom alla Alppassen svarar emot behov som inte bara är ekonomiska men som kan åsättas ekonomiska värden, nämligen att nationer, medborgare, yrkeskategorier som verkar inom industri, handel och turism kan bedriva sin verksamhet. Och allt detta gagnar inte bara de länder som gränsar till varandra i området utan också och framför allt de länder som ligger längre bort - jag tänker på Förenade Kungariket, Nederländerna och Tyskland - som oundvikligen utövar ett tryck på Alperna, på Alperna som i dag nästan är stängda, praktiskt taget ogenomträngliga.
Det skall också sägas att både de italienska och franska tunnelbolagen äntligen har enats om gemensamma förslag till lösningar och har investerat nästan 300 miljoner euro, som delas lika mellan företagen, för att trygga säkerheten. Det sägs att denna tunnel när den åter tas i bruk - jag hoppas att detta blir mycket snart - kommer att vara världens säkraste. Jag skall inte upprepa alla dess särdrag vilka kommissionären redan har berättat om.
Nu måste vi ta nästa steg, snabba upp den byråkratiska och tekniska processen för att bygga München-Verona, alltså Brenner-tunneln, och Lyon-Turin, alltså Fréjus-tunneln. Dessa projekt är prioriterade. Herr talman! Avslutningsvis skall jag påminna om att det finns ett nytt förslag som skulle kunna bidra: järnvägslinjen Aosta-Martigny, som utgår från Milano, finns inte med bland de europeiska prioriteringarna, men skulle kunna föras in bland dessa om Frankrike och Italien lägger manken till. Till slut en nyhet apropå detta: just i morgon skall den italienske ministern Lunardi och hans franske kollega Gayssot träffas för att komma överens om ett datum för att öppna Mont Blanc-tunneln. Jag hoppas att detta datum kommer att ligga mycket nära i tiden.

Swoboda
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Öppnandet av Mont Blanc-tunneln är en europeisk händelse, en glädjande europeisk händelse, precis som olyckan i S:t Gotthard-tunneln är en sorglig och tragisk europeisk händelse. Trafiken känner inga gränser. Det gör ingen skillnad om man är medlem i Europeiska unionen eller inte. Vi behöver en trafik som förbinder Europas regioner med varandra men också en trafik där hänsyn tas till miljön.
Jag tycker att kommissionens initiativ är bra, som också ser frågan om säkerheten i tunnlar i ett trafikpolitiskt men även ett miljöpolitiskt helhetsperspektiv. Kommissionsledamoten nämnde till exempel trafikprotokollet till Alpkonventionen. Jag frågar mig bara - rådet är inte här: Var är ministrarna som har undertecknat detta? För det har länge varit på tiden att regeringarna börjar göra något åt detta.
För det andra: Kommissionsledamoten talade om en omfördelning från väg till järnväg så långt detta är möjligt och meningsfullt. Också här är ett antal av Europas regeringar - även Österrikes regering - långsamma med att omsätta idéerna i praktiken. Planerna är bra. Men man måste också ställa de ekonomiska medel till förfogande som behövs för dessa åtgärder. Jag vet också att järnvägen i många länder skulle ha kapacitet att transportera ännu mera varor än vad som för närvarande transporteras med järnväg.
Den vitbok som nämndes och som kommissionens vice ordförande har presenterat är ett mycket viktigt positivt steg i en omstrukturering av trafikpolitiken. Vår grupp stöder detta i högsta grad, och jag hoppas att det utlovade förslaget till revidering av Eurovignette-förordningen och vägkostnadsdirektivet kommer i så god tid att vi också mycket snart kan diskutera en ny version av Eurovignette. När allt kommer omkring talas det på sistone så mycket om fast track, om brådskande förfaranden. Vi har diskuterat detta ofta och mycket och här skulle man verkligen kunna inleda ett snabbt förfarande.
Det är säkert riktigt att det inte bara är en fråga om övergripande trafikpolitik utan också om säkerhetsnivån. Vi välkomnar att kommissionen här vill föreskriva säkerhetsnormer. För vi är alla berörda av detta när vi färdas i osäkra tunnlar. Mycket har nämnts. Jag skulle dessutom vilja tillfoga: Också frågan om arbetstidsreglering just för lastbilsförare är en viktig aspekt liksom frågan om kontroll, ty hur bra regler vi än fattar beslut om, så är de till ingen nytta om efterlevnaden inte kontrolleras. Även här ligger ansvaret på de enskilda länderna.
För mig och min grupp står det klart att det inte handlar om att spela ut den ene mot den andre. Frankrike, Italien, Tyskland, Österrike men också alla övriga länder i EU har rätt att fritt transportera varor. Men på samma sätt har också invånarna i Alpregionerna rätt till en sund miljö. Om nästa år av FN har utropats till bergens år må detta roa somliga och somliga må le åt det. Men i själva verket vore det hög tid, särskilt vad beträffar Alperna och Pyrenéerna, att ägna läget på miljöområdet särskild uppmärksamhet. För övrigt, herr talman och herr kommissionär, måste jag be er ursäkta mig. Jag är oartig och lämnar strax kammaren, eftersom jag vill åka till Rumänien för parlamentets räkning. Men vi bekänner oss icke desto mindre till dessa principer för en trafikpolitik som innebär att man tar verklig hänsyn till miljön.

Caveri
Herr talman, herr kommissionär, ärade ledamöter! Det gläder mig att denna debatt äntligen har kommit till stånd. I egenskap av ledamot från Aostadalen har jag i flera månader begärt att kammaren skulle avsätta en stund för att överväga denna fråga, eftersom jag tror att dessa frågor bör lösas inom institutionen, inte genom ofruktbara protester. Det är tråkigt att detta sker dagen efter olyckan i S:t Gotthard som hade rykte om sig att vara en av de säkraste tunnlarna och för övrigt ligger i Schweiz som är det enda landet i Europa - även om det inte ingår i EU - som verkligen har genomfört en politik som innebär att godstransporterna överförs från väg till järnväg.
Mont Blanc har alltid varit en symbol: det var en symbol för alpinismen och blev också en symbol för vägtransporterna i och med denna tunnel från 60-talet som under många år var den viktigaste i Alperna. Ingen hade väl kunnat föreställa sig att utvecklingen av vägtransporterna skulle bli så kraftig och jag måste säga att 24 mars 1999 var en tragisk dag för dem som, som jag, upplevde den: det vi såg i tunneln var verkligen fasansfullt.
Jag tror att slutsatsen av allt det som har hänt är att de två extrema ståndpunkterna inte fungerar: det fungerar inte att säga "stoppa långtradarna" och inta en orealistisk ståndpunkt som innebär att lastbilarna lämpas över på andra och att man tänker sig en utopi, en värld utan transporter och utan rörlighet. Dock fungerar det självfallet inte heller att säga "fri transittrafik för alla: det kräver ekonomin". Jag anser att detta är en ohållbar inställning för befolkningen i bergsområdena - som innevånarna i Aostadalen som jag företräder här - liksom även en låtsad kvotering skulle vara ohållbar. Det vi kräver är dagliga lastbilskvoter, en seriös begränsning. Inför detta möte har vi fått veta av Società Autostrade att trafiken i tunneln enligt beräkningarna kommer att bli 30 procent lägre än före tragedin. Jag vet inte om det räcker, men jag skulle vilja säga att den rätta inriktningen är den som finns i vitboken, i transportprotokollet i Alpkonventionen och i den schweiziska modellen som innebär ett "ja" till långtradare om de beskattas och att dessa pengar tillsammans med annat kapital skall investeras i järnvägstunnlar. Det behövs järnvägstunnlar: Turin-Lyon behövs och även Aosta-Martigny, detta järnvägsprojekt som kan bli verkligt viktigt och strategiskt, behövs. Under tiden behöver vi dock riktiga och seriösa gränser som gagnar säkerheten och miljön.

Isler Béguin
Herr talman, herr kommissionär! Katastrofen i S:t Gotthard motsäger med sina många dödsoffer oåterkalleligen de argument som styrde Gayssots beslut att åter öppna Mont Blanc-tunneln.
Vi kan faktiskt inte nöja oss med att beklaga dödsoffren. Vi måste slutligen agera för att definitivt sätta stopp för denna ström av katastrofer. Och vi har goda skäl att kräva detta här.
Ur miljömässig synvinkel går en nyöppning av Mont Blanc-tunneln emot Europeiska unionens och dess medlemsstaters åtaganden angående minskningen av deras växthusgasutsläpp. Vad tjänar egentligen våra röster till förmån för hållbara transporter och för övergången från vägtransporter till järnvägstransporter till, om detta alternativ avfärdas vid det första tillfälle vi får att visa en sådan beslutsamhet när det gäller att kasta om tendensen till att allt skall transporteras med vägtransporter?
Under de två år som arbetena pågått i tunneln har godstransporterna via järnväg inte ökat; de stannar på 10,5 miljoner ton per år, samtidigt som järnvägskapaciteten finns och som de 13,5 miljoner ton som årligen går genom Mont Blanc-tunneln hade kunnat transporteras via järnväg, om man hade fördubblat transportkapaciteten via Mont-Cenis, via den södra axeln i Léman och via axeln Dijon-Valorme. Det är oförståeligt att man har bortsett från denna järnvägslösning, som utgör en transportkapacitet som uppgår ända till 20 miljoner ton per år via de vägar som korsar Alperna.
När det gäller denna fråga skulle jag verkligen vilja att vår kommissionär lyssnar på oss, för det rör sig om helt och hållet konkreta förslag som jag ger honom. Men han lyssnar uppenbarligen inte. Jag skulle alltså vilja säga till honom att vi absolut inte samtycker till hans analys om säkerheten i Mont Blanc-tunneln. Det är också därför som vi motsätter oss att den åter öppnas.
De 200 miljonerna euro i utförda arbeten, utan konsekvensbedömning eller offentliga undersökningar, svarar inte mot de maximala säkerhetskraven. Tunneln förblir en smal tub i en riktning (sju meter), försedd med en asfalterad beläggning, som alltså är antändbar, utan någon central flyktlucka och utan någon parallell utrymningsgång. Det är den gamla ventilationsgången som kommer att fungera som utrymningsgång.
Säkerheten måste fortsätta att vara så hög som möjligt för alla transporter, och inte bara för flygtransporter, som ni meddelade. Kommissionen måste alltså motsätta sig en nyöppning av Mont Blanc-tunneln och återuppta de förslag som kommissionären inte lyssnade på, men som är ersättningsförslag som är helt och hållet relevanta, och som syftar till en användning av järnvägarna för transporter som går genom Alperna.

Vinci
Herr talman! Denna debatt utspelar sig några få timmar efter en ny förfärlig katastrof i S:t Gotthard-tunneln, med tio konstaterade dödsfall och åttio saknade enligt de senaste nyheterna. Denna tunnel har samma utformning som den ombyggda tunneln under Mont Blanc: till stor del samma tekniska egenskaper vad gäller säkerhetsaspekterna, samma bredd - en körbana på cirka sju meter - eller snarare värre eftersom Mont Blanc-tunneln inte har någon parallelltunnel. Efter att ha lyssnat på kommissionären drar jag följande slutsats: jag tycker att det verkar behövas fler katastrofer för att äntligen övertyga Europeiska kommissionen att frångå politiken i vitböckerna, som aldrig tillämpas, och den därmed förbundna illusionen att tekniken kan lösa alla problem och se till att den förstår att en långtradare på 40 ton i en 7 meter bred tunnel är en livsfarlig bomb.
Herr kommissionär! Vi måste be de berörda regeringarna att skjuta upp öppnandet av Mont Blanc-tunneln så att vi på ett seriöst sätt kan fastställa vilka fordon som skall få använda den. "Nej" till stora långtradare alltså, en kraftig begränsning av antalet långtradare som tillåts passera per dag och stopp för transporter av farligt gods. Bara på så sätt kan vi undvika nya katastrofer.

Grossetête
Herr talman! De händelser som ägde rum i går morse kastar oss tyvärr återigen in i katastrofen i Mont Blanc-tunneln, och den diskussion som vi har i dag blir ännu mer aktuell.
Jag håller fullständigt med min kollega Santini när han säger att stängningen av en förbindelse som en tunnel under Alperna leder till verkliga ekonomiska problem - vilket jag mycket väl förstår -, men jag anser inte heller att man kan kräva att en tunnel åter skall öppnas om inte alla säkerhetsgarantier respekteras.
I dag känner vi för övrigt ännu inte till de verkliga skälen bakom de olyckor som sker i dessa tunnlar, men vi vet inte heller vilka garantier man kan ge oss.
Det som jag beklagar är främst att rådet inte är närvarande för att lyssna på denna diskussion, när kommissionären mycket riktigt har påmint oss om att det handlar om en subsidiaritetsprincip. Det jag beklagar är att rådet inte är närvarande för att tala om för oss vad det vill göra inom ramen för en politik för fysisk planering.
Vi får aldrig några svar på de frågor som vi ställer oss om de verkliga transeuropeiska näten, järnvägar som motorvägar. I detta fall skulle jag alltså vilja, herr talman, herr kommissionär, att vi tillsammans utövar påtryckningar mot rådet för att vi skall få svar. När katastrofala olyckor äger rum kan vi inte varje gång åter oändligen ställa oss samma frågor, och fortfarande inte ha några svar två eller tre år senare.
Jag anser alltså att det i dag är oumbärligt att vi frågar rådet och att vi har en verklig politik för fysisk planering, i vilken man tar hänsyn till järnvägen och anpassar de transeuropeiska motorvägsnäten, så att sådana katastrofer inte kan inträffa igen.

Vattimo
Herr talman! Tillåt mig att instämma i beklagandena av den allvarliga olyckan i S:t Gotthard i går, beklaganden som riktas till offrens familjer och till de schweiziska medborgarna i allmänhet.
Olyckorna i motorvägstunnlar har mångdubblats under de senaste månaderna, vilket gör det särskilt viktigt att inte dra ut på säkerhetsåtgärderna mera genom vitböcker och allmänna förslag. Öppnandet av Mont Blanc-tunneln, som redan har försenats betydligt i förhållande till den överenskommelse de italienska och franska regeringarna undertecknade i januari 2001, måste ske inom ramen för en rad villkor som garanterar en säker trafik och att miljöpåverkan reduceras till ett minimum.
Rent konkret handlar det om att införa trafikövervakningsinstrument inuti tunneln så att olyckor snabbt kan signaleras, också med hjälp av ny teknik och genom att övervakningspersonal alltid finns på plats. Man måste reglera trafiken för att undvika att flera tunga lastbilar finns i tunneln samtidigt genom att till exempel låta dessa fordon färdas omväxlande i den ena och i den andra riktningen, skärpa hastighetsbegränsningarna och andra liknande åtgärder. Det fordras en mycket strikt förteckning över det gods som inte får transporteras genom tunneln, och vad detta anbelangar påminner vi om att olyckan i S:t Gotthard inte skulle ha blivit lika allvarlig om en av lastbilarna inte hade varit lastad med ett så brandfarligt material som bildäck. Det gäller att tillämpa alla upptänkliga åtgärder för att fördela den kommersiella lastbilstrafiken genom de få tunnlar som förbinder Italien med Europa på ett jämnt sätt.
Det enda sättet att lösa många av de problem som vägtransporterna medför är självklart att resolut överföra godstransporterna från väg till järnväg, och unionen bör inrikta sina strävanden på detta. Denna omläggning är dock en tidskrävande process och därför framstår det som en smula orealistiskt att göra som de som, säkert drivna av de bästa avsikter för miljön - vilka vi alla delar - gör och i dag kräva att Mont Blanc-tunneln skall stängas helt för kommersiell trafik. Det skall noteras att dessa röster, åtminstone i Italien, också höjs för att säga nej till byggandet av en ny och snabb tågförbindelse för höghastighetståg mellan Turin och Lyon, vilken just har projekterats för att fördela godstransporterna på ett mer balanserat sätt. Detta visar hur motsägelsefulla eller åtminstone absurda dessa ställningstaganden från vissa italienska politiska krafters sida är.
Även om man således delar oron för miljön och viljan att skydda Alpmiljön i Aostadalen kan man inte bortse från de ekonomiska intressena med tunneln, bland annat i termer av arbetstillfällen, framför allt för Aostadalen själv men även för hela Italien. Dessa legitima intressen återspeglas för övrigt i de undersökningar som har gjorts i dalen, och som visar att en betydande majoritet av medborgarna är för att tunneln öppnas igen.
Det man kräver är att öppnandet sker med de säkerhetsåtgärder jag har räknat upp och parallellt med ett resolut internationellt initiativ för att utveckla ny infrastruktur på järnvägsområdet, framför allt den nya linjen Turin-Lyon. Man vill också att trafikförhållandena för den kommersiella trafiken på linjen Turin-Bardonecchia-Amberieu förbättras och att tunnlarna vid Col di Tenda och Aosta-Martigny breddas. Vi skulle vilja be att den italiensk/franska regeringskommission som inrättades i och med deklarationen från januari 2001 snarast rapporterade om alla dessa frågor till Europaparlamentet.

Mayol i Raynal
Herr talman, herr kommissionär! Trots de risker som slagits fast, och trots dalbefolkningarnas fientliga inställning, beslutar man alltså att åter öppna Mont Blanc-tunneln för tunga lastbilar. Man ger gärna upp järnvägsalternativet.
Maurienne, tunneln i Fréjus, Briançonnais, bergspasset Mont-Genèvre, och Chamonix-dalen förtjänar något bättre än detta öde som "lastbilskropp", för att använda Ligue savoisiennes uttryck. Det verkar tyvärr som om motorvägslobbyisterna väger tyngre än invånarnas hälsa, resenärernas hälsa och respekten för enastående platser.
Vad har de berörda staterna gjort sedan mars 1999 för att ersätta vägtransporter med järnvägstransporter? Mindre än ingenting. Mellan det första halvåret 2001 och det första halvåret 2000, har godstransporterna via järnväg mellan Italien och Frankrike gått ned med 8 procent och den kombinerade transporten med 10 procent. Inför en så stor obetänksamhet sällar jag mig till begäran från Ligue savoisienne, nämligen att ett expertutlåtande om de alpina överfarterna mellan Frankrike och Italien skall utföras av ett internationellt organ som är oberoende av staterna - vilket skulle kunna vara kommissionen - och att tunnlarna under Alperna medan man väntar skall förbehållas för turistfordon, liksom för den regionala trafiken och anpassas till lastprofiler och lastkapaciteter som skall vara strängt begränsade.

Ainardi
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! 1999 inträffade katastrofen i Mont Blanc-tunneln. I går inträffade en ny tragedi i S:t Gotthard-tunneln... Denna svarta serie har inget med ödet att göra, den är det mänskliga priset för en inställning till godstrafiken som är grundad på idén med att allt skall transporteras med lastbilar, vilken är förknippad med strävan efter största möjliga vinst, vilket leder till fruktansvärda risker. Sedan Mont Blanc-tunneln stängdes går all trafik genom Maurienne-dalen, som kvävs. Tragedin i S:t Gotthard kommer återigen att leda till en trafikförflyttning som måste tas om hand. Men övergångsplatserna visar sig redan vara för få under normala omständigheter. Det finns alltså en övergångssituation som måste lösas. Allmänna lösningar måste planeras. I detta sammanhang skulle en nyöppning av Mont Blanc-tunneln innebära en respekt av utrymmet mellan fordonen, en reglering av motorvägstrafiken, en respekt för de partiella körförbuden, införandet och icke-överskridandet av ett maximalt antal lastbilar, respekten för fastställda gränser för långtradarchaufförernas arbetstid, och en kontinuerlig kontroll av säkerhetsnormerna. Slutligen skulle det innebära att man åtog sig att utveckla transporten på blockvagnar genom att omedelbart använda de befintliga tvärgående linjerna, som inte används i tillräcklig utsträckning.
Det är nödvändigt att ompröva hela politiken för godstransporter inom Europa. Unionens åtagande när det gäller finansiering av investeringar måste höjas. Jag tror att man inom dessa känsliga områden måste upphöra med godstransporter på motorvägar, vilket gör det nödvändigt att redan nu frigöra medel för en påskyndad utveckling av transporten på blockvagnar. Europeiska unionen måste ha det politiska modet att genomföra nya och modiga val. Tack.

Schierhuber
Herr talman! De tragiska olyckor som inträffat den senaste tiden har åter påmint oss alla om att vi just när det gäller vägtrafiken har mycket att ta igen, framför allt när det gäller en utbyggnad av infrastrukturen för kombinerad trafik. Jag vill inte förlänga diskussionen i onödan, men jag skulle ändå vilja ställa en mycket öppen fråga: Var kommer trafiken att passera, om Mont Blanc-tunneln, S:t Gotthard-tunneln och S:t Bernhard-tunneln är spärrade? Det finns något som jag fruktar mycket - och detta är också något som den österrikiska befolkningen och befolkningen längs med Alpernas hela sträckning fruktar - nämligen att denna trafik då kommer att gå över Brennerpasset, och att vi då kommer att få stora problem i denna mycket känsliga del av Alperna, problem som inte bara kommer att drabba Nord- och Sydtyrolen utan även Trentino. Jag ber därför enträget att vi nu verkligen behandlar detta ämne med framsynthet, för det handlar inte bara om trafiksäkerhet, utan det handlar också om många människors livsrum.

Savary
Herr talman! Jag har fått veta att jag har tre minuter på mig, men det gör ingenting. Jag skulle snabbt vilja säga att jag tycker att det, när det har inträffat en ny olycka i S:t Gotthard-tunneln, finns en skillnad mellan att dra lärdom av denna olycka, och att politiskt utnyttja den känslomässiga laddningen. Om man använder sig av dödsfallen i S:t Gotthard-tunneln, som vi alla naturligtvis beklagar, för att säga att man inte åter bör öppna Mont Blanc-tunneln, då borde man också stänga Fréjus, Arlberg, Brenner, stänga alla de alpina tunnlar där samma olycksrisker föreligger.
Det skulle naturligtvis paralysera hela Sydeuropa, eftersom man i dag helt enkelt inte har något val. Alla här i kammaren vet att järnvägen inte är redo, varken institutionsmässigt, tekniskt eller ekonomiskt, att ersätta vägtransporterna, och det tror jag måste sägas. Jag tycker följaktligen att vi måste vidta åtgärder på två nivåer, kortsiktigt och långsiktigt.
Långsiktigt måste man göra tunnlarna säkra och vidta nödvändiga åtgärder, om det så är i Mont Blanc-tunneln, och dessa åtgärder har precis vidtagits, eller i andra tunnlar, för att reglera trafiken i tunnlarna, och för att se till att farliga ämnen inte transporteras genom dessa tunnlar, för att stärka säkerhetssystemen och räddnings- och insatssystemen, för att påskynda ett europeiskt direktiv om säkerheten i tunnlarna. Man talar om det, men det rör sig om Arlésienne, vi måste mycket omgående inskriva detta på vår dagordning.
För övrigt anser jag, mina damer och herrar, liksom alla här, att vi på lång sikt fullständigt och enkelt, och definitivt borde kunna förbjuda lastbilstrafiken i tunnlarna, eftersom den faktiskt är farligare, men det förutsätter att det finns alternativ, och dessa alternativ har kommissionen lagt fram för oss i sin vitbok. Det finns andra som måste påskyndas särskilt när det gäller Alperna. Det rör sig särskilt om de två järnvägsarbetena mellan Lyon och Turin och vid Brenner, det rör sig också om arbeten av samma slag i Pyrenéerna, där situationen är ännu allvarligare när det gäller trafiken, trots att man aldrig säger detta.
Jag tror att man också här måste ta sitt ansvar och säga det. Jag anser dock att vi fortfarande är långt därifrån. Kommissionen har utarbetat en utmärkt vitbok, och är en utmärkt föreskrivare, men den betalar fortfarande inte tillräckligt för att vi på mycket kort sikt skall kunna låta järnvägen ta över, vi måste alltså ha oändligt mycket större insatsresurser för järnvägskapaciteten.
Jag avslutar med att säga att den allmänna opinionen har inträtt i spelet om transportpolitiken - och det är bra -, det är inte längre en specialistfråga, det är inte längre de stora statliga organens angelägenhet, och att vi alla kommer att bedömas utifrån de snabba lösningar som vi kan införa, om det så är vi, politikerna, järnvägsarbetarna eller långtradarchaufförerna. Jag avslutar också med att säga att jag även hoppas att man inte nöjer sig med att införa krav och samtidigt förkasta alla lösningar, och jag tror att man, när det gäller trafiken mellan nord och syd, måste se över frågan om anpassningen av kanalen mellan Rhen och Rhône till de stora lastprofilerna.
Man kan inte säga att man inte skall ha fordonstrafik och sedan samtidigt motsätta sig en flodväg som i mycket stor utsträckning skulle avlasta denna trafik.

Fischler
Herr talman, ärade ledamöter! För det första tackar jag för de bidrag som lämnats till denna diskussion och som ju alla var mycket konstruktiva och inriktade på att lösa detta mycket tungt vägande problem. Angående den helt konkreta frågan om att underteckna Alpkonventionen: Här är det så, att vi från kommissionens sida kommer att bemöda oss om att bidra till att det även från rådets sida sker ett undertecknande redan under det belgiska ordförandeskapet.
Å andra sidan handlar det naturligtvis först och främst om frågor som rör säkerheten. Jag tror att något som inte fungerar, är att man nu helt enkelt för över alla säkerhetsfrågor till europeisk nivå. Här måste var och en se sitt ansvarsområde och även ta detta på allvar. Det måste de nationella myndigheterna göra på samma sätt som vi har tagit vårt ansvar, men vi kan inte ta över de nationella myndigheternas ansvar.
Det är nu en gång så, att frågan om nyöppning och frågan om säkerhetsstandarden först och främst måste klarläggas av de fransk-italienska myndigheterna. För detta finns det ett förfarande. Detta förfarande är avslutat och resultatet föreligger. Om dessa myndigheter drar den slutsatsen, att en nyöppning kan rättfärdigas, då skall detta också ske. Å andra sidan måste man på europeisk nivå också ha klart för sig, att vi bara kan vara verksamma inom ramen för de befogenheter som tillfaller oss. Det är ju bland annat också så, att just vitboken, som min kollega de Palacio har lagt fram, syftar till att för det första klargöra dessa befogenheter, men för det andra också att sörja för att trafiken blir ännu säkrare och även att trafikens miljöpåverkan kan hållas under kontroll, så att inga nya skador uppstår i särskilt känsliga områden i Europeiska unionen.
Vad frågan om Eurovignette-förordningen beträffar, kommer vi år 2002, som jag har sagt, att lägga fram ett utkast till den. I detta sammanhang kommer vi också att undersöka, om det är nödvändigt att upprätta övergångsregler i någon form rörande transitfördraget med Österrike. Det är huvudsakligen beroende av frågan hur snabbt våra medlemsstater och Europaparlamentet till slut kan enas om vitbokens innehåll. För bara då, om vi kan få till stånd ett nytt vägkostnadsdirektiv med nödvändiga förbättringar, och om vi även kan anta övriga delar av vitboken, kommer det att vara möjligt att faktiskt genomföra dessa saker.
Frågan har därmed besvarat sig själv. Kommissionen har inte någon möjlighet - framför allt inte rättsligt - att stoppa öppnandet av Mont Blanc-tunneln. Jag är emellertid mycket starkt för att diskussionen om den nya vitboken förs med vederbörlig intensitet så att konkreta beslut kan fattas så snart som möjligt.

Talmannen
Tack så mycket kommissionär Fischler.
Kära ledamöter! Vi har nått slutet på kommissionens uttalande om att öppna Mont Blanc-tunneln igen tidigare är planerat. Nästa betänkande, från ledamot Lannoye, har en fastslagen tid för diskussion, vilket är kl. 16.00. Därför återstår inget annat alternativ än att avbryta sammanträdet och återuppta det på den planerade tiden.
(Sammanträdet avbröts kl. 15.46 och återupptogs kl. 16.00.)

Fiske och fattigdomsbekämpning
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är debatt om betänkande (A5-0334/2001) av Lannoye för utskottet för utveckling och samarbete, om kommissionens meddelande till rådet och Europaparlamentet om fiske och fattigdomsbekämpning (KOM(2000) 724 - C5-0071/2001 - 2001/2032(COS).

Lannoye
. (FR) Herr talman! Detta meddelande från kommissionen handlar om ett centralt ämne för utvecklingsländerna: På vilket sätt kan den fiskeripolitik som förs i dessa länder bidra till fattigdomsbekämpningen?
Jag skall här lägga fram den resolution som antagits av utskottet för utveckling och samarbete inom ramen för ett särskilt förfarande - Hughes-förfarandet - som nära förenar fiskeripolitiken, och jag vill absolut säga att fiskeriutskottets yttrande införlivas i sin helhet i resolutionen.
I betänkandet och i denna resolution har vi utgått från ett dubbelt konstaterande: för det första utgör de respektive bidragen till livsmedelssäkerheten och till sysselsättningen från kustsamhällena i utvecklingsländerna en drivkraft för dessa regioners hållbara utveckling och för fattigdomsbekämpningen. För det andra - och detta konstaterande är tyvärr mindre positivt - konstaterar man en permanent minskning av fiskeresurserna inom fiskezonerna i dessa utvecklingsländer.
Inom ramen för fiskeförbindelserna mellan Europeiska unionen och utvecklingsländerna anser utskottet för utveckling och samarbete att man måste införa principerna i FAO:s uppförandekod för ett ansvarsfullt fiske. Jag påminner om denna kods huvudsakliga beståndsdelar: försiktighetsprincipen skall tillämpas för förvaltningen av resurser, behoven hos kustbefolkningarna i utvecklingsländerna skall prioriteras, och särskilt när det gäller det småskaliga fisket, de berörda aktörerna, det vill säga lokalbefolkningarna, skall ges direkt medverkan, och slutligen skall det finnas samarbete på underregional, regional och global nivå för att främja bevarandet och förvaltningen av fiskeresurserna.
För att genomföra detta föreslår utskottet för utveckling och samarbete ett visst antal viktiga strategiska faktorer som är inriktade på behovet av att garantera en samstämmighet mellan Europeiska unionens sektorsvisa politiska linjer och utvecklingspolitiken. Jag tänker naturligtvis särskilt på fiskeripolitiken, men också på regionalpolitiken.
Den första faktor som läggs fram i resolutionen är att utvecklingspolitiken måste rikta större uppmärksamhet på fiskesektorn, genom att upprätta handlingar för en särskild samarbetsstrategi för varje land som bygger på den politiska dialogen mellan Europeiska unionen och det berörda landet.
Den andra faktorn är att förbättringen av livsvillkoren i kustsamhällena måste beaktas inom olika prioriterade insatsområden som det redogörs för i samarbetsstrategin.
Den tredje faktorn är att särskilda mekanismer måste införas för att stärka organisationen av fiskesektorn, och särskilt av den sektor där fiskeriprodukterna bearbetas. Jag tänker på kvinnoorganisationerna, som är oerhört viktiga inom utvecklingsländerna, och som har relativt små medel att tillgå för sin drift.
Den fjärde faktorn är att tillämpningen av försiktighetsprincipen, inom sammanhanget med fiskeavtalen, innebär att en seriös vetenskaplig bedömning av de tillgängliga resurserna måste göras på förhand, och att försiktighetsprincipen vid tveksamheter effektivt måste tillämpas, det vill säga att man tar den lägsta hypotesen som utgångspunkt.
Den femte faktorn är att det är viktigt att Europeiska unionen stöder övervaknings- och kontrollprogram inom utvecklingsländernas exklusiva ekonomiska områden. Vi vet alla att ett visst antal av dessa länder inte har de nödvändiga tekniska medlen för att utföra dessa kontroller och för att utöva denna övervakning. Det är alltså viktigt att Europeiska unionen bidrar till detta, för att undvika utfiskning och vissa fartygs piratliknande uppförande. I samma anda måste man också hjälpa dessa länder att kämpa mot bekvämlighetsflaggade fartyg och andra fartyg som bedriver olagligt fiske inom deras exklusiva ekonomiska områden.
I resolutionen ber vi slutligen rådet att ändra Fonden för fiskets utveckling (FFU), så att bidragen till de redare inom gemenskapen som överför sina fartyg till bekvämlighetsflagg skall upphöra.
Jag har inte tagit upp alla punkter, men min kollega Varela, från fiskeriutskottet, kommer med nöje att lyfta fram de punkter som särskilt lagts fram av hans utskott.

Varela Suanzes-Carpegna
. (ES) Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Fiskeriutskottet har enhälligt antagit det betänkande jag är föredragande för och som i dag innefattas i Lannoyes betänkande. Jag begärde ett Hughesförfarande eftersom frågan har både med fisket och utvecklingssamarbetet att göra.
Sanningen att säga tror jag att vi i fiskeriutskottet på ett betydande sätt förbättrat Lannoyes ursprungliga förslag till betänkande. Vi har bidragit till att fokusera och balansera det exklusiva synsätt som existerat i denna fråga, från utvecklingssamarbetet och särskilt från Gruppen De gröna.
De internationella fiskeavtalen är inte skadliga vare sig för fisket, för Europeiska unionen eller för tredjeland, som man ibland försöker påstå. Tvärtom är de förmånliga för alla. Denna ömsesidiga nytta är det som vi alla tillsammans måste eftersträva och det går inte bara genom den gemensamma fiskeripolitiken. Politiken för utvecklingssamarbete måste inkluderas mer, med mer ekonomiska, finansiella och tekniska resurser, vilket vårt betänkande visar och dessa uppgifter har vi med i motiveringen.
Rådet har tillstått att de internationella fiskeavtalen är handelsavtal, även om det hela tiden går mer och mer pengar till utveckling. Avtalen är nödvändiga för att täcka bristen på fisk i Europeiska unionen och för sysselsättningen i europeiska mål 1-regioner, som vi också har en skyldighet att ta största hänsyn till. Sysselsättning och ekonomisk och social sammanhållning i Europa är grundläggande politiska principer i vår union.
Skall vi bevara tredjelands resurser? Naturligtvis. Finns det någon som är mer bevarande är Europeiska unionen? Skulle andra utländska fiskenationer som skulle överta vår plats om vi försvann respektera resurserna bättre, de asiatiska t.ex.? Naturligtvis inte.
Jag anser att den kritik som ges i Lannoyes betänkande avseende avtalen med Mauretanien och Senegal är helt utan grund. Jag håller inte heller med om det regionala fokus som föreslås, eftersom de internationella fiskeavtalen handlar om exklusiva ekonomiska zoner, som faller under tredjelands suveränitet och varje land är suveränt och har egna politiska och ekonomiska intressen. En annan sak vore multilateralt samarbete på internationella vatten.
Herr talman! Jag tror att vårt parlament har tagit ett avgörande steg. Vi ber alltid kommissionen att den skall samordna sina kompetensområden för samarbete och fiske. Parlamentet har föregått med exempel genom att samordna våra två utskott. Jag tror att det är den rätta vägen för att försvara de europeiska intressena och förena de principer vi alla försvarar, som att bevara naturresurser och utplåna fattigdomen i tredje världen, vilket innebär att samarbeta för att utveckla den.

Almeida Garrett
Herr talman, kära ledamöter, ärade kommissionär! Vi vet ju alla att det är ett nödvändigt arbete att göra gemenskapens olika politiska riktningar förenliga, men det är inte alltid så lätt. Enkelt sagt, då det som står på spel är att bekämpa världens fattigdom, blir vårt arbete inte bara nödvändigt utan också mycket angeläget.
Fisk är för oss alla en knapp tillgång. För den befolkning som bor vid kusterna i de fattigaste länderna som endast lever av fiske är det en dyrbar tillgång, de är beroende av den för sin överlevnad som kvinnor och män. Därför är jag nöjd med kommissionens meddelande om fisket och bekämpningen av fattigdomen och vi stöder vår kollega Paul Lannoyes betänkande som på ett intelligent sätt har definierat principerna och visat vägen som kommer att kunna förena försörjningen av gemenskapens marknad och fiskenäringen, bearbetning och saluföring av fisk i de länder med vilka vi har fiskeavtal.
Det kinesiska ordspråk som vill tala om vad som är ansvarsfullt beteende, "skänk inte fisk utan visa hur man fiskar" går också att använda här, fast med en del ändringar, för fisken som vi fiskar där är i första hand någon annans tillgång. Därför är främjande av vetenskaplig forskning om tillgångarna och att lojalt dela med sig av dessa kunskaper med utvecklingsländerna, stöd för att bilda lokala organisationer som är beroende av fisket, förstärkning och främjande av regionala samarbetsmekanismerna och stöd för att bekämpa bekvämlighetsflaggning och olagligt fiske bara några av de åtgärder som visar oss att vägen som föreslås nu är rätt väg att vandra tillsammans.

Miguélez Ramos
Herr talman! Vid ett flertal tillfällen har jag, precis som många andra kolleger, beklagat bristen på samordning mellan gemenskapens olika politikområden och mellan kommissionens olika generaldirektorat. Detsamma skulle kunna sägas om denna kammares parlamentariska utskott. Mellan fiskeripolitiken och utvecklingssamarbetet borde det inte finnas några motsättningar om gemenskapsinstrumenten, dvs. budgeten, var öppnare.
Europeiska unionen finansierar fiskerisamarbetet med dessa länder på två sätt: de internationella fiskeavtalen och de projekt som finansieras via Europeiska utvecklingsfonden. En allt större del av den ekonomiska ersättningen i avtalen anslås för detta syfte (för Madagaskar, 62 procent). Det är naturligtvis inte en idealisk situation eftersom man av fiskeripolitiken begär att den skall finansiera åtgärder eller ersättningar som inte har något som helst att göra med dess verkliga syften.
De som säger att gemenskapen inte gynnar utvecklingsländernas fiskesektor talar inte sanning. Som svar på en fråga jag ställde nyligen förklarar kommissionär Nielson för mig att gemenskapen, genom Europeiska utvecklingsfonden, satt igång 334 program med en finansiering på 421 miljoner euro, projekt eller insatser för att stödja fiskesektorn i dessa länder. Jag påminner om att det för närvarande största fiskeavtalet, det med Mauretanien, årligen uppgår till omkring 80 miljoner euro.
Jag anser att inget kan gynna utvecklingsländerna bättre än en ömsesidig handel med Europeiska unionen. Fiskeavtalen ger dem möjlighet att få ekonomiska medel genom att överlåta fiskerättigheter över icke-beständiga resurser som för fångst, förädling och kommersialisering kräver komplexa företag och medel de inte själva förfogar över. På samma sätt som det vore galenskap om vi skulle motsätta oss att dessa länder exporterar sina jordbruksprodukter till Europa. Det vore barbari att neka dem möjligheten att sälja sitt fiskeöverskott till internationella priser.
Detta så missförstådda synsätt på utvecklingssamarbete skulle också göra att vi hindrade utvecklingsländerna från att exportera sina gruvprodukter eller att begära att de europeiska energibolagen skulle lämna dessa länder, så att i stället lokala företag skulle förverkliga exploateringarna och att vi inte skulle betala Gabon eller Nigeria det internationella priset per oljefat.
Avslutningsvis bör man påpeka att de fiskevatten där den europeiska flottan fiskar ligger på internationellt vatten, som inte faller under något speciellt lands suveränitet utan i exklusiva ekonomiska zoner enligt konventionen om den internationella sjörätten. Den tvingar alla länder att åt andra bevilja överskottsresurser i de zoner man inte själv kan utnyttja. Allt inom en hållbar förvaltning av resurserna, som fiskeripolitiken syftar till. Det fiske som genomförs av gemenskapflottan som är verksam i dessa vatten är i överensstämmelse med den lokala småskaliga flotta, som fortfarande har monopol i en zon på 12 sjömil. Ett intressant förslag för alla vore att hjälpa dessa länder att bättre förvalta denna zon där äggläggningen sker och där det finns störst andel unga bestånd.
Jag gratulerar Lannoye till ett utmärkt betänkande och ber att vi alla skall fortsätta att arbeta i denna samarbetsanda.

Van den Bos
Herr talman! De små och fattiga yrkesfiskarna kommer i skymundan eftersom de stora och rika yrkesfiskarna är för många. Europeiska unionen har en allvarlig överkapacitet i fiskesektorn och löser det här problemet genom att delvis förskjuta produktionen till utvecklingsländer. I stället för att sanera fiskesektorn tilldelas den mer än en miljard euro i offentligt stöd varje år.
Fattiga länders regeringar tar naturligtvis gärna emot stora summor pengar för tillståndet att i stor omfattning fiska i deras vatten. Men det är bättre att se till att utveckla fiskeflottan i ekonomiskt svaga länder än att låta lokala fiskare driva omkring i sina båtar medan de enorma vinsterna från fångsterna tillfaller de stora europeiska redarna.
Tyvärr är de exakta följderna för fiskbeståndet och miljön fortfarande okända. Men det råder ingen tvekan om att små företag utan bidrag eller offentligt stöd inte har möjlighet att konkurrera och deras existens kommer således vara marginell även i fortsättningen. Inom en överskådlig framtid måste framför allt den spanska och portugisiska flottan krympas ned.
Vidare behövs en mycket strängare övervakning av hur utvecklingsländerna själva använder sig av den ekonomiska kompensationen. Denna användning måste passa in i den politik som direkt syftar till att bekämpa fattigdomen. Dessutom måste användningen i större omfattning komma det lokala fisket till nytta. Den europeiska fiskeripolitiken måste i långt högre grad komma att stämma överens med den europeiska utvecklingspolitiken.
Europeiska unionen måste systematiskt ge ett tekniskt bistånd för att överföra kunskaper om fiskeresurserna i utvecklingsländerna. Det viktigaste måste vara att de fattiga länderna själva erhåller de kunskaper, den kapacitet och de investeringar som krävs för att de skall kunna bedriva fiske i sina egna vatten på ett ansvarsfullt vis. På längre sikt måste vi upphöra med att sluta de här fiskeavtalen som gör det möjligt för överflödiga fiskare från Europa att bedriva fiske, men som är till nackdel för fisket i utvecklingsländerna.

Fernández Martín
Herr talman! En debatt om fiske och fattigdom är inte lätt. Och med tanke på att föredraganden tillhör Gruppen De gröna är Lannoyes ansträngning att åstadkomma en syntes ännu mer meriterande. Fattigdomen är i dag det största problemet i världen och tyvärr kommer den att fortsätta att vara det under många år till. För vissa av de fattigaste länderna i världen är fisket en av de viktigaste resurserna, och för många utav dem den enda ekonomiska resursen.
Moçambique får 75 procent av sina inkomster från sin export av kräftdjur, vilket är ett perfekt exempel på en modell för icke hållbar utveckling. Föredraganden, Lannoye, har förtjänstfullt lagt fram en text som är ett försök att vara realistisk, samtidigt som man i den vidhåller en hälsosam dos av utopi.
När det gäller kommissionens förslag måste jag säga att det är i överensstämmelse med syftet att bemöta de europeiska intressena och göra dem förenliga med en referensram för utveckling av de länder som i fisket har en grundläggande resurs för att bekämpa sin fattigdom.
Jag har nämnt hur det är i Moçambique, men det vore inte rättvist om jag inte talade om att detta afrikanska land visar andra mycket positiva aspekter i sitt arbete att gå vidare och jag måste säga att det också finns andra afrikanska länder som sköter fisket bra, som Namibia, för att bara nämna ett exempel.
Jag tycker att det är på sin plats att insistera på nödvändigheten att vi från unionen skall vara särkilt försiktiga när det gäller att uppfylla uppförandekoden för ett ansvarsfullt fiske, som vi är förpliktade att göra som medlemmar i FAO. Vi hoppas att myndigheterna i utvecklingsländerna anstränger sig lika mycket. Det är riktigt, som Lannoye nämnt, att vissa förfaranden är att förkasta av gemenskapens aktörer i vissa bestämda och konkreta fall, men det är också sant att dessa förfaranden ibland inte skulle vara möjliga utan nödvändig medverkan av inblandade lokala aktörer.
Problemet är allvarligt och komplext och därför upprepar jag att kommissionens och föredragandens arbete är desto mer förtjänstfullt eftersom de ger oss en balanserad bild av det hela.

Martínez Martínez
Herr talman! För några dagar sedan, vid ett möte mellan portugisiska och spanska socialdemokrater i Santiago de Compostela, sade vi att Europeiska unionens politikområden alltid bör bedömas utifrån det mervärde de ger för den sociala sammanhållningen. Vi insisterade på att vår union bland annat, och väldigt viktigt för oss, är en stor ram för mellaneuropeisk solidaritet.
Naturligtvis gäller detta synsätt även det enade Europas agerande i förhållande till andra länder och i synnerhet utvecklingsländerna. Därför bör Europeiska unionens politik gentemot dessa länder också bedömas i vilket mervärde de ger i termer av social sammanhållning, dvs. för dess bidrag att gå vidare mot en mer balanserad och jämlikare värld.
Av den anledningen anser socialdemokraterna, som håller med om det, enligt mig, utmärkta och inte utopiska betänkandet av vår vän Lannoye och parlamentets utskott för utveckling och samarbete, att vi bör ha detta kriterium i åtanke då vi värderar vår fiskeripolitik och de avtal med tredjeland som ingår i dessa politikområden. Jag tänker inte säga att avtalen i huvudsak skall ses som instrument för vår politik för utvecklingssamarbete. Vi förstår att det finns andra legitima syften, bl.a. att försvara fiskesektorns intressen i unionens medlemsstater. Men vi anser att denna fiskeripolitik inte får stå i motsats till vad vi gör inom samarbetsområdet och särskilt får det inte stå i motsats, varken direkt eller på medellång eller lång sikt, till det prioriterade strategiska målet inom det utvecklingssamarbete som vi har bestämt oss för, dvs. att utplåna fattigdomen i länderna i syd.
Vi hoppas kort sagt på en fiskeripolitik som överensstämmer med den politik vi för inom utvecklingssamarbetet. En fiskeripolitik som, åtminstone som sidoeffekt, bidrar till att utplåna fattigdomen i de länder som vi sluter avtal med om att fiska i deras vatten.
Förutom att respektera våra samtalsparter och deras rättigheter i egenskap av ägare till nämnda vatten, bör vi dra lärdom av vår egen erfarenhet. Vi utarmade fisket kring våra egna kuster. Det vore oacceptabelt att upprepa samma sorts fiske i andra folks fiskevatten, som i fisket kan ha betydande resurser för sin egen framtid. Denna respekt och överensstämmelsen med våra mål om hållbar utveckling för alla bör förebygga egoistiska och arroganta ageranden från vår sida, som de lika oansvariga ageranden, som i vår fiskeverksamhet i tredje världen gjorde verklighet av det spanska ordspråket att vi i dag gav bröd till dessa folk för att i morgon ge dem hunger.

Lage
Herr talman, kära ledamöter, herr kommissionär! Fisket är en näring som följt människan under tidernas gång, men den har aldrig samlat stora rikedomar. Det räcker med att tänka på att jordbruket och inte fisket gav upphov till stenåldern. Om det är sant att yrkesfiskarna i Europeiska unionen åtnjuter skydd och garantier som gett dem acceptabla livsvillkor, även om de är lägre än för många andra arbetstagare, förhåller det sig tyvärr inte på samma sätt för fiskarna och de fiskeorganisationer som finns utspridda i utvecklingsländerna. Därför tackar jag för, lyckönskar och stöder kommissionens meddelande, som är genomsyrat av en uppenbar humanistisk inspiration som dessutom också finns i ledamot Lannoyes betänkande, där han menar att fisket för många utvecklingsländer utgör en vital näring, som hotar att ta slut eftersom tillgångarna är knappa och trycket på arterna bara växer.
Fiskeavtalen som Europeiska unionen har ingått med tredjeland är viktiga för näringars och kulturers överlevnad vilka är en del av vår historia och många europeiska länders identitet. Ända får inte dessa avtal ignorera eller vara okänsliga för den betydelse de har i världens fattiga länders och regioners svaga ekonomier. Därför är det viktigt att göra gemenskapens legitima fiskares och konsumenters intressen kompatibla med de fattiga befolkningarnas intressen i utvecklingsländerna, samt bevara fisketillgångarna, som ofta förstörs av rovfiske, som t.o.m. ofta sker under bekvämlighetsflagg.
Sammanfattningsvis är nog tumregeln i det här sammanhanget att integrera den externa effekten av gemenskapens fiskeripolitik i den globala politiken för utvecklingsstöd som Europeiska unionen bedriver. Slutligen skulle jag vilja uttrycka mitt stöd för ledamot Lannoyes utmärkta arbete, som delar inspiration, som jag redan sagt, med kommissionen och som kommer med mycket konstruktiva och rättvisa förslag som vi alla bör stödja.

Fischler
Herr talman, ärade ledamöter, mina damer och herrar! Kommissionen välkomnar det mycket omfattande betänkandet och utkastet till resolutionsförslag, vars innehåll har formulerats av utskottet för utveckling och samarbete i nära samverkan med fiskeriutskottet. Jag skulle dessutom vilja tacka er hjärtligt, herr Lannoye, i er egenskap av föredragande, för ert värdefulla arbete i detta ärende.
I ert resolutionsförslag framhåller ni att det i framtiden är nödvändigt att ta större hänsyn till utvecklingspotentialen hos det lokala fisket, framför allt det småskaliga kustfisket, liksom till behoven hos de kustkommuner som är beroende av fisket. Som framgår av kommissionens meddelande med titeln Fiske och fattigdomsbekämpning, vill kommissionen på ett mer sektorinriktat sätt främja ett närmare partnerskap och en politisk dialog med utvecklingsländerna. Därvid skall man från EU:s sida tillerkänna utvecklingsländerna eget ansvar vid prioriteringar inom den egna utvecklingen och vid val av intresseinriktningar, och sedan också utan vidare främja dessa.
Låt mig nu kort gå in på de olika utvecklingsproblem som i framtiden bör beaktas i fiskeavtalen och som ni i er resolution uttryckligen pekar på. Då handlar det bland annat om följande nödvändiga påpekanden: Fångstmöjligheterna för gemenskapsflottan får inte leda till en decimering av de lokala fiskbestånden, och fiskeavtal får bara undertecknas, då de är förenliga med en hållbar utveckling inom respektive sektor i berört utvecklingsland. Kommissionen är av den uppfattningen att dessa principer som nämns i resolutionen om hänsynstagande till utvecklingsfrågor, när man utifrån betraktar den gemensamma fiskeripolitiken, står i samklang med de principer som nämns i kommissionens meddelande Fiske och fattigdomsbekämpning och även i grönboken om den gemensamma fiskeripolitikens framtid. De respekteras faktiskt också av oss, när vi sluter fiskeavtal med tredjeland.
Vi sluter våra fiskeavtal i överensstämmelse med Förenta nationernas sjörättsliga överenskommelser om tillgängliga överskott i fiskbestånden, som berört tredjeland inte utnyttjar. Vidare delar kommissionen uttryckligen den åsikten, att principen om ett hållbart utnyttjande av de naturliga resurserna i högsta grad måste tillämpas. Dessa principer beaktas verkligen också i diskussionen om reformering av den gemensamma fiskeripolitiken, som inleddes när grönboken offentliggjordes för kort tid sedan.
Låt mig komma till en sista punkt som har att göra med den förbättrade samordningen mellan politiken för utvecklingssamarbete och de externa aspekterna på den gemensamma fiskeripolitiken. Om detta kan jag säga att kommissionen delar parlamentets åsikt. I de skrivelser om land- och regionstrategier som upprättas i samarbete med utvecklingsländerna måste större uppmärksamhet ges åt sambandet mellan utvecklingssamarbete och de externa aspekterna på den gemensamma fiskeripolitiken. Vi kommer därför också att ägna detta ämne vederbörlig uppmärksamhet inom ramen för den reform som vi nu förbereder.
En allra sista punkt: Herr föredragande, ni har påpekat att det vore viktigt att dra in de strukturbidrag som ligger i strukturprogrammen i de fall då ett skepp överflyttas eller överförs till ett tredjeland. Till detta kan jag säga, att i diskussionen om en förlängning av FUP IV, som vi nu strax kommer in på, bör man lägga märke till att denna tanke redan har tagits upp och ingår i förslaget till förlängning av FUP IV. Jag hoppas att detta också får parlamentets stöd.
(Applåder)

Talmannen
Tack så mycket, herr kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 18.30.

Gemenskapens fiskerisektor (1997-2001)
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är debatt om betänkande (A5-0316/2001) av Attwooll för fiskeriutskottet
1. om förslaget till rådets beslut om ändring av rådets beslut 97/413/EG om mål och närmare bestämmelser för omstrukturering av gemenskapens fiskerisektor under perioden från och med den 1 januari 1997 till och med den 31 december 2001 i syfte att uppnå bestående jämvikt mellan resurserna och utnyttjandet av dessa (KOM(2001) 322 - C5-0308/2001 - 2001/0128(CNS)) och
2. om förslaget rådets förordning om ändring av förordning (EG) nr 2792/1999 om föreskrifter och villkor för gemenskapens strukturstöd inom fiskerisektorn (KOM(2001) 322 - C5-0309/2001 - 2001/0129(CNS)).

Attwooll
Herr talman, kommissionär Fischler! Fiskeriutskottet godtar att när man förlänger reglerna om omstrukturering och strukturellt stöd inom fiskerisektorn med ett år behöver förändringar göras i nedskärningstalen för att bevara nuvarande nivåer. Det välkomnar en skärpning av bestämmelserna om överföring av fiskefartyg till tredjeland. I ändringsförslag 6 till artikel 1.3 ombeds kommissionen att offentliggöra en förteckning som specificerar vilka överföringar som kan tillåtas och vilka som inte kan det. Vi hoppas att detta kommer att vara godtagbart för den.
Utskottet välkomnar också möjligheten till ekonomiskt stöd som görs tillgänglig när gemenskapslagstiftningen föreskriver tekniska restriktioner, men anser att parlamentet bör hållas informerat om sådana fall - det är ändringsförslag 10.
Från och med den här punkten har fiskeriutskottet svårigheter med kommissionens förslag i och med att det går bortom en förlängning av reglerna och gör tre väsentliga förändringar av dem. Dessa är en avskaffning av möjligheten att öka målen på grund av säkerhetsskäl; beviljande av ekonomiskt stöd till förnyelse av flottan; och beviljande av sådant ekonomiskt stöd till de segment av flottan bara där varje segment av flottan har uppfyllt sina mål. Vid omröstningen om detta betänkande förkastade fiskeriutskottet var och en av dessa tre ändringar.
Det angavs olika skäl, vilka hade att göra både med önskvärdheten av förändringarna i sig och önskvärdheten av att göra dem under den ettåriga förlängningen av programmet. Exempelvis ansåg både fiskeriutskottet och utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden att det skulle strida emot principerna för naturligt rättvisetänkande att kräva att varje segment av flottan skulle ha uppnått sina mål innan något segment skulle kunna komma i åtnjutande av ekonomiskt stöd. På samma sätt verkade förslaget om att ekonomiskt stöd bara kunde ges där målen hade uppfyllts enbart genom en minskning av kapaciteten orättvis gentemot de flottor där minskningar av kapaciteten och aktiviteten har kombinerats. Det är också tveksamt att genomföra en sådan förändring när det råder en allt större enighet om att en rad olika åtgärder behövs för att minska fiskeansträngningarna. Ändringsförslag 4, 7, 8 och 9 är avsedda för att bevara status quo i förhållande till båda dessa yrkanden.
Den svåraste frågan gällde borttagandet av möjligheten till kapacitetsminskning av säkerhetsskäl. Fiskeriutskottet är djupt engagerat i säkerheten vid fiskeriverksamhet. Det råder allvarlig oro för att fartygsägare helt enkelt inte kommer att förbättra säkerheten såvida de inte får ytterligare kapacitet för att göra detta. Det anfördes också att brott mot reglerna skulle kunna förebyggas genom ordentliga kontroller och att en sådan förändring, om den över huvud taget skulle genomföras, skulle göras på ett mer korrekt sätt inom ramen för reformen av den gemensamma fiskeripolitiken i sin helhet.
Det är till stor del när det gäller kapacitetsfrågan som jag skiljer mig från ett stort antal av mina kolleger i utskottet. Naturligtvis måste vi hitta sätt att säkerställa att fartyg är säkra, men vi har inte längre råd att ta risker när det gäller bevarandet. Det vådliga tillståndet för torskbeståndet i Nordsjön är bara ett exempel. Ändringsförslag 2, 3 och 5 som godkänts av fiskeriutskottet förkastar förändringarna av kapacitetsreglerna helt och hållet. Ändringsförslag 11 och 12 som framlagts av ELDR-gruppen godtar emellertid kommissionens angreppssätt i princip, men man vill bevilja kapacitetsökningar för befintliga fartyg som understiger en längd på tolv meter. Detta undantag rättfärdigas av att om man tar bort möjligheten till ekonomiskt stöd kommer detta förmodligen att slå hårdast mot sektorn och äventyra säkerhetsförbättringar under omständigheter där de nog bara har mindre effekter på kapaciteten.
Jag vet att många av mina kolleger - av skäl jag respekterar - ser det här på ett annat sätt, men jag uppmanar alla att när de röstar om detta betänkande tänker på hur absolut nödvändigt behovet av att bevara har blivit.

MacCormick
. (EN) Herr talman! Det är ett nöje att tala å utskottets för rättsliga frågor och den inre marknaden vägnar, i allt väsentligt till stöd för vad min kollega Attwooll från fiskeriutskottet har sagt.
Utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden tittar på denna fråga genom rättsliga glasögon, vilket man kan förvänta sig. Ur vår synvinkel är det inte bara viktigt att målen för den gemensamma fiskeripolitiken kan uppnås, trots att detta verkligen är viktigt. Vi måste komma ihåg att de medel gemenskapen använder för att göra detta är lagstiftningens medel, och därför måste rättsprincipen respekteras i det som görs.
Utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden ansåg att kommissionens förslag misslyckades i fråga om två viktiga rättsliga principer, i två viktiga frågor. Den första var proportionalitetsprincipen och i grund och botten har Attwooll redan talat om detta i eftermiddag. I skäl 3 skriver kommissionen: "Åtgärder för att förbättra säkerheten bör inte leda till ökad fiskeansträngning och sådana åtgärder bör därför vidtas inom ramen för existerande kapacitetsmål för flottan." Detta innebär att förbättringar av säkerheten kan ignoreras enbart om kapacitetsmålen inte upprätthålls, beroende på fiskeansträngningen. Men målet vi alla har är att förhindra överfiskning, och det är fiskeansträngningen som fångar fisk, inte kapaciteten. Proportionaliteten kräver således att detta stryks.
För det andra, frågan om effektiva bestämmelser om orättvisa bestraffningar. Det skulle vara olagligt och strida mot de mest grundläggande principerna för naturligt rättvisetänkande att kräva att alla segment i de nationella flottorna måste nå de årliga målen innan offentligt stöd för att modernisera eller förnya flottan kan beviljas. Det skulle innebära att ett segment straffas för vad ett annat segment gjort eller lämnat ogjort. Detta skulle kunna leda till att fiskare bestraffas för något som deras egen regering gjort eller låtit bli att göra, vilket skulle innebära att de blir orättvist bestraffade. Som skotsk ledamot insisterar jag på att dessa frågor skall gälla i stort sett alla delar av den skotska flottan. De som uppfyller sina mål om kapacitetsminskning får inte bestraffas för dem som inte gör det och inte bära hundhuvudet för misstag Förenade kungarikets regering eller den skotska regeringen har gjort.

Stevenson
Herr talman! Först av allt skulle jag vilja berömma min kollega Attwooll för det arbete hon har lagt ned på detta betänkande. Trots att det bara handlar om en ettårig förlängning av FUP IV, försöker kommissionen i förslagen att minska överfiskningen och uppnå den minskning av fiskeansträngningen med 40 procent tvärsöver hela EU-flottan som kommissionen konsekvent har pekat ut som absolut nödvändiga om vi skall ha något hopp om en hållbar fiskerinäring i framtiden.
Jag vet att det har uppstått en del kontroverser - Attwooll nämnde detta - om frågan om stöd för åtgärder för att förbättra säkerheten inom navigeringen, arbetsvillkoren och hygienen ombord på fiskefartyg. Det behöver inte sägas att vi alla vill att våra fiskare skall arbeta i de mest säkra, rena och trygga förhållanden som är möjliga. Men det råder ingen tvekan om att ett sådant stöd har missbrukats tidigare för att öka fiskeansträngningarna, vilket leder till ytterligare överexploatering av minskande fiskbestånd.
Jag anser att det inte är någon idé att vi försöker att få en minskning av överfiskningen som ett grundläggande mål för politiken å ena sidan, samtidigt som vi fortsätter att fuska på skattebetalarnas bekostnad å den andra. Hela poängen med de fleråriga utvecklingsprogrammen (FUP) är att minska fiskeansträngningarna och få dem i bättre balans med de befintliga fiskebestånden. Så sent som den här veckan betonades med offentliggörandet av ICES rapport om framtidsutsikterna för fångsterna 2002 återigen behovet av fortsatt vaksamhet på det här området. Utsikterna visar att en rad fiskbestånd fortfarande befinner sig i stor fara, i synnerhet torsk, trots att de även pekar på att det har skett smärre förbättringar när det gäller bestånden av kolja och vitling i Nordsjön.
Därför blev jag förskräckt när jag läste att danska fiskeinspektörer förra månaden bordade en dansk industrifiskebåt och upptäckte 114 ton småtorsk i en total fångst på 543 ton som skulle bestå helt av tobisfisk. Att mala ned värdefull småtorsk till fiskmjöl för att föda upp lax inom fiskodlingsindustrin är komplett vansinne. Det är ett brott mot allt vi försöker uppnå.
Jag hoppas att när vi röstar om det här betänkandet senare i dag tänker på att hela poängen med FUP-filosofin är att minska överexploateringen och att ingenting vi gör när vi ger EU-flottan offentligt stöd borde få undergräva den principen.

Miguélez Ramos
Herr talman! Jag skulle vilja tacka Attwooll för det utmärkta arbete hon lagt ned på detta betänkande som kommer att vara så användbart för oss.
Anpassningen av gemenskapens flotta till de tillgängliga resurserna är ett grundläggande mål för fiskeripolitiken. Det handlar dessutom om ett förnuftigt krav om vi vill att fisket skall vara en vinstgivande ekonomisk verksamhet och vår fiskerinäring en livskraftig ekonomisk sektor. Därför gläder vi oss över förlängningen av den nuvarande FUP IV till den 31 december 2002.
Den socialdemokratiska gruppen stöder, som jag sagt, Attwoolls betänkande som antogs enhälligt i fiskeriutskottet och vi tackar för den kompromiss vi nått i vårt utskott tillsammans med dem som lagt ändringsförslag, en kompromiss som rådet ännu är väldigt långt ifrån. Det är en bra signal detta parlament ger då det föregriper ett avtal som rådet kan ansluta sig till.
Kommissionens förslag begränsas inte till att förlänga gällande FUP ett år utan det försöker också, som redan nämnts, införa säkerhetskriterier, som bör diskuteras inom ramen för en ny FUP. När det gäller säkerheten beklagar jag att kommissionen inte alls hänvisat till den i sin grönbok om den framtida gemensamma fiskeripolitiken. Jag vill påminna om att rådets direktiv 89/391/EEG av den 12 juni 1989, om åtgärder för att främja förbättringar av arbetstagarnas säkerhet och hälsa på arbetsplatsen också helt och hållet skall tillämpas på fartyg som är mindre än 12 meter. Denna kammare antog detta då den debatterade och antog mitt betänkande om olycksfall vid fiske.
Vi vill se ingripanden i en förebyggande ram i syfte att förhindra att olyckor uppstår, både vid utformandet av fartyg och räddningsutrustning, införande av normer för förvaltning av resurser med konsekvenser för människors säkerhet, storlek, eller fartygens styrka.
Avslutningsvis skulle jag vilja påminna kommissionär Fischler att om det var något det förelåg enighet kring under den audiens som anordnades av kommissionen för att presentera grönboken, så var det just att de gemenskapsbidrag som går till att modernisera flottan bör fortsätta att gälla.

McKenna
Låt mig inledningsvis säga att De Gröna stöder kommissionens förslag både när det gäller FFU och FUP. Vi håller också med om föredragandens ändringsförslag som försöker begränsa inskränkningen för säkerhet för fartyg med en längd som understiger 12 meter och vi skulle vilja tacka henne för att hon återigen lägger fram dessa viktiga ändringsförslag.
Vi är emellertid helt och hållet emot förslaget som det nu kommer från utskottet. Ändringsförslagen tar bort de mest progressiva element som kommissionen föreslår. När allt kommer omkring är både FUP och FFU redan så fulla av kryphål att man faktiskt kan segla The Atlantic Dawn genom dem. Förslaget borde helt enkelt stänga igen några av dessa mer flagranta kryphål.
Att ögna genom en vetenskaplig rapport om situationen för fiskbestånden innebär en mycket deprimerande läsning nuförtiden. Det spelar ingen roll om det är ICES eller kommittén för fiskerinäringen eller någon annan av de regionala organen såsom Nordatlantiska fiskeriorganisationen (NAFO). Vart man än tittar är bestånden överexploaterade och alltför ofta allvarliga uttömda. EU har vidtagit katastrofåtgärder för tre torskbestånd och kummel och det står klart att övriga bestånd snart kommer att läggas till listan.
Det råder en ganska allmän enighet om att denna beklagliga situation beror på den överkapacitet världens fiskeflottor har. Kommissionen påminner oss ständigt om detta, men medlemsstaterna och vissa delar av fiskeindustrin befinner sig uppenbarligen på förnekelsestadiet. Gemenskapen har kommit överens om åtskilliga internationella instrument som försöker kontrollera fiskekapaciteten eller fiskeansträngningen. Exempelvis FAO:s uppförandekod föreskriver att stater bör vidta åtgärder för att förhindra eller eliminera överskjutande fiskekapacitet samt säkerställa att nivåerna på fiskeansträngningen är i linje med en hållbar användning av fiskeresurserna. Men närhelst kommissionen försöker genomföra dessa åtaganden skjuts de i sank av parlamentet och rådet.
Några har hävdat att det inte är förnuftigt att försöka ändra ett program under det sista året eller att vissa aspekter i förslaget strider mot principerna om det naturliga rättvisetänkandet. FFU kommer att fortsätta fram till 2006, det är alltså åtskilliga år kvar då dessa reformer skulle kunna innebära någon slags positiv effekt. Säkerligen ligger det långt från ett naturligt rättvisetänkande att vägra vidta åtgärder nu och att fortsätta som om framtiden vore ljus, bara för att se fler och fler bestånd minska och att införa ytterligare tillfälliga eller permanenta stängningar.
Jag skulle vilja be ledamöterna i denna kammare att tänka på fallet med det kummelbestånd utanför Newfoundland som gav 200 000 ton fisk varje år i fem århundraden. 1992 var den kanadensiska regeringen tvungen att stänga fisket till och med för fiske för husbehov, och det finns fortfarande väldigt få om ens några tecken på förbättringar av beståndet. Är det den slags framtid vi vill ha för våra egna kustsamhällen? Tiden är inne för oss att se saker på lång sikt snarare än bara sex till tolv månader. Vi måste verkligen ta itu med den här frågan och jag skulle vilja stödja kommissionens förslag.

Figueiredo
Herr talman, herr kommissionär! Beslutet om att förlänga giltighetstiden för FUP IV till slutet av nästa år, så att hänsyn kan tas till resultaten för förhandlingarna om reformen av gemenskapens fiskeripolitik, bör inte utnyttjas så att det drabbar de länders intressen som hittills har följt och t.o.m. gått längre och minskat målen som FUP föreskrivit, vilket är fallet med Portugal, samtidigt som andra medlemsstater inte bara lät bli att följa något av målen utan dessutom ökade sin fiskekapacitet.
På samma sätt är det inte riktigt att - som föredraganden och andra ledamöter nämnt - försöka införa ändringar av förslaget om FUP IV:s giltighet som skulle verka negativt på den marina säkerheten, besättningarnas livskvalitet och säkerhet, fångstens värde och kvalitet och de sanitära och hygieniska villkoren. Därför är det nödvändigt att herr kommissionär ser över den inställning han gett uttryck för i de förslag som skickats till Europaparlamentet och godtar huvuddelen av parlamentets fiskeriutskotts synpunkter.

Van Dam
Herr talman, herr kommissionär! Om ett politiskt instrument fungerar dåligt så anpassar man det och går det inte att anpassa det så avskaffar man det. Det var med det här antagandet i bakhuvudet som jag blev oangenämt överraskad av det föreliggande förslaget från kommissionen. Jag har förvisso förståelse för att kommissionen inte vill introducera någon ny strukturpolitik som kan vara förlegad inom ett år till följd av reformen av fiskeripolitiken. Men trots det undgår mig inte ett intryck av att kommissionen fortfarande inte inser att den med de nuvarande fleråriga utvecklingsprogrammen är inne på fel väg.
Att vilja styra fisket med två helt olika instrument - totalt tillåtna fångstmängder och kvoter å den ena sidan och flottstrukturpolitik å den andra sidan - leder till allvarliga problem, framför allt eftersom dessa instrument tjänar vitt skilda syften. Totalt tillåtna fångstmängder och kvoter utgör avgörande faktorer vid bevarandet av fiskbeståndet. Emellertid går det endast att uppnå ett bestående fiske om det inom de tillåtna fångstmängderna finns utrymme för en effektiv flotta. Flottstrukturpolitiken måste i det här sammanhanget vara understödjande. Så är tyvärr inte fallet. Tack vare FUP upprätthåller man med allehanda stöd flottans överkapacitet, och därmed också den störda konkurrensen. Dessutom har ett antal medlemsstater vidtagit stimulansåtgärder som ytterligare stör konkurrensen.
Den gemensamma fiskeripolitiken behöver en tydlig målsättning och i det sammanhanget måste systemet med total tillåtna fångstmängder och kvoter utgöra en avgörande faktor. Därtill hör med nödvändighet ett väl fungerande övervakningssystem med stränga straffåtgärder.
Tills vidare håller kommissionen dock fast vid FUP, med ett fåtal ändringar som jag inte kan beteckna som annat än olyckliga. Under förevändningen att förstärka FUP:s ändamålsenlighet förbiser kommissionen den mest elementära rättskänslan i en av ändringarna. Genom att avstå från offentligt stöd straffar sig det ena fiskesegmentet för överkapaciteten till ett annat segment. Rättfärdigheten undergrävs vidare i och med att kommissionen gör en åtskillnad med anledning av flottornas kapacitetsreduktion. Flottan i mitt land reglerar kapaciteten genom att reducera aktiviteten (bestämmelsen om fiskedagar). I motsats till andra länder blir Nederländerna nu uteslutet från europeiskt stöd för nybyggande.
För att få dessa olyckliga ändringar ogjorda kommer vi helhjärtat att stödja föredragandens ändringsförslag.

Souchet
Herr talman! Med förespeglingen att förlänga det fjärde fleråriga utvecklingsprogrammet ett år för att få det att sammanfalla med den förväntade reformen av den gemensamma fiskeripolitiken, hade kommissionen för avsikt att ytterligare skärpa detta instrument, som blivit lika katastrofalt för vårt småskaliga fiske som ineffektivt för regleringen av fiskesatsningen.
Tack vare Attwoolls och fiskeriutskottets arbete har det som var mest orättvist och farligt med denna skärpning - hoppas jag - kunnat undvikas, men i större utsträckning är det själva principen med de fleråriga utvecklingsprogrammen som det vore lämpligt att ifrågasätta. Detta byråkratiska och brutala system, som är totalt främmande för sjöfartsvärldens traditioner och kultur, har aldrig accepterats av yrkesmännen.
Erfarenheterna visar för övrigt att detta instrument är klumpigt, orättvist, överflödigt och kostsamt. Dess snedvridna effekter är oerhörda, och sammankopplade med en blockering av stödet till nya konstruktioner gör de att priserna för varor som släpps ut på marknaden för andra gången skjuter i höjden och avskräcker de unga från att inrikta sig på fiskeyrket. Det är därför som vi, inom ramen för de pågående diskussionerna om den gemensamma fiskeripolitiken, absolut måste prioritera systemet med de totala tillåtna fångstmängderna och kvoterna. Det är detta instrument som borde vara det som tillåter en utjämning av fiskefångsterna i förhållande till resurserna. Den nya gemensamma fiskeripolitiken måste inriktas på kvotmekanismen som bör förbättras genom att den görs flerårig, genom att man förbättrar öppenheten och den vetenskapliga kvaliteten, genom att den tillnärmas fiskezonerna, genom att nära förknippa yrkesmännen med kvotmekanismen och genom att kontrollera denna mekanism på ett effektivt och rättvist sätt.
Herr talman, herr kommissionär! Låt oss glömma de fleråriga utvecklingsprogrammen och låt oss förbättra kvoterna, så kommer vi att göra ett gott arbete.

Langenhagen
Herr talman, herr kommissionär! Det är inte bara efter det att grönboken om den gemensamma fiskeripolitikens framtid lades fram som vi känner till de djupgående problem som fisket i Europa dras med. Hur allvarliga dessa är har grönboken bara på nytt tydliggjort för oss. Vårt utskott diskuterar ivrigt de olika förslagen till lösning av problemen. Vi vet att vi inte kan bli av med alla svårigheter genom ett enkelt trolleriknep. Om någon verkligen skulle försöka få oss att tro det, så måste vi kalla detta vid dess rätta namn, nämligen "humbug".
Vi har med den gemensamma fiskeripolitiken i dess hittillsvarande form inte lyckats förhindra de kriser som drabbat en del fiskbestånd och minska kapaciteten på fartygssidan. Om vi alla skall få ett lönsamt resultat hänger samman med unionens framtida förmåga att utforma en fiskeripolitik i det nya århundradet. Kommissionen föreslår nu en förlängning med ett år av det löpande fleråriga utvecklingsprogrammet. Mot bakgrund av de pågående reformdiskussionerna behöver vi enligt min mening även dessa åtgärder för att säkra kontinuiteten.
Vi kan förvisso inte lösa problemen på denna korta tid, men vi kanske kan lindra dem något. Avgörande är om vi lyckas genomföra programmet i vederbörlig ordning. Det krävs uppgifter som emellertid inte lämnas eller bara delvis lämnas av vissa medlemsländer. För att komma till rätta med detta behövs en uppsättning sanktioner för att uppgifterna över huvud taget skall lämnas, och det behövs jämförbara kriterier och kategorier. Varje redare vill ha en ökning av effektiviteten. Men vi får inte ändra på premisserna. Vi vill öka säkerheten till sjöss. Detta är kärnpunkten i Europaparlamentets krav. Då bör vi emellertid vara noga med att undvika negativa följder för säkerheten även om dessa skulle komma i skymundan när man försöker att höja effektiviteten.
Även de åtgärder som föreslagits för att åstadkomma en strukturomvandling skjuter för närvarande över målet. Kravet på att målen skall ha uppnåtts i flottans alla segment som villkor för allmänna bidrag är kontraproduktivt, ty det bestraffar alla för några fås försummelser. Yrkesfiskarna kommer bara att visa förståelse för vår politik om rättvisa förutsättningar råder.

Kindermann
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Förlängningen av de fleråriga utvecklingsprogrammen med ett år till 2002 för att utsträcka dess giltighet till dess att man fattat beslut om den framtida fiskeflottspolitiken är meningsfull och stöds så vitt jag förstår framför allt principiellt.
Målen för FUP är riktiga, men genomförandet i medlemsstaterna lämnar fortfarande mycket övrigt att önska. Det har kommissionens rapporter i det förflutna gång på gång visat. Vi har också gång på gång kritiserat detta bristande genomförande, och det är klart att man måste råda bot på detta i den framtida politiken för fiskeflottan.
Kommissionen skulle därför utöver förlängningen på ett år även vilja vidtaga förändringar i bestämmelserna för FUP och FFU. Några av dessa förändringar avvisar jag, då jag anser, att vi hellre borde lösa dessa frågor inom ramen för principbeslutet om politiken för fiskeflottan.
Enligt min uppfattning är det ingen idé att besluta om djupgående förändringar under det sista året som FUP IV gäller, framför allt om dessa skulle kunna få en negativ inverkan på säkerheten ombord på fartygen. Men om medlemsstater fortsättningsvis skall ha möjlighet att ansöka om en kapacitetshöjning för åtgärder som tjänar till att förbättra säkerheten ombord liksom hygienen och fiskeprodukterna, och om dessa då finansieras med FFU-medel, så måste det också verkligen kunna garanteras, att dessa åtgärder inte leder till en ökad fiskeansträngning. Dessa förutsättningar måste absolut upprätthållas.
Det får inte förekomma att investeringar i säkerheten ombord förhindras på grund av att förutsättningarna för att genomföra åtgärderna inte respekteras eller på grund av att kontrollen av dessa förutsättningar ibland i vissa medlemsstater inte kan garanteras eller inte garanteras.
Vi bör använda diskussionen om reformeringen av den gemensamma fiskeripolitiken till att finna lösningar på dilemmat mellan säkerhet ombord och ett skonsamt utnyttjande av fiskbestånden, vilket än en gång blivit tydligt genom denna rapport. Det ena får emellertid på inga villkor främjas på bekostnad av det andra.

Hudghton
Herr talman! Jag skulle vilja tacka föredraganden, en skotte, för hennes arbete med detta dokument, och likaledes min kollega i SNP, MacCormick, för att han lett utskottets för rättsliga frågor och den inre marknaden prövning av detta betänkande, som jag stöder.
Storleken på vår fiskeflotta i Europeiska unionen är en av de största problem vi står inför i fråga om reformen av den gemensamma fiskepolitiken, men det verkliga måttet på aktivitet borde vara fiskeansträngning i jämförelse med storleken på flottan. För att säkerställa vad vi alla vill ha, ett hållbart fiske, måste fiskeansträngningen anpassas för att motsvara de resurser som finns tillgängliga.
Jag håller med om behovet av att förlänga FUP IV, men jag hyser vissa farhågor, i synnerhet på tre områden. För det första är det oacceptabelt att säkerheten har tagits bort från ekvationen. De bestämmelser som för närvarande finns för att öka målen av säkerhetsskäl bör bevaras. Vi bör se till att det blir en skärpt kontroll och förvaltning för att säkerställa att dessa bestämmelser inte används för att kringgå dessa regler. Säkerhet måste förbli en prioritet och jag hoppas att kommissionen kommer att medge detta och även åtgärda sitt misslyckande med att inkludera lämpliga bestämmelser om säkerhet i grönboken.
För det andra, samtidigt som det måste finnas böter för att man inte uppfyller målen i FUP, så måste väl dessa riktas mot de skyldiga. Det måste vara fel att straffa ett segment direkt för vad andra har gjort eller försummat att göra. Det är också nödvändigt att säkerställa att de medlemsstater som hävdar att de har uppfyllt sina FUP-mål inte helt enkelt överför sina fartyg till annan flagg.
För det tredje anser jag att de förslag som begränsar ekonomiskt stöd från FUF till segment där en minskning av fiskeansträngningen uppnås genom kapacitetsminskningar är orättvisa och diskriminerar fiskare i medlemsstater som väljer att minska fiskeansträngningen genom system såsom dagar till sjöss.
En anledning till att dessa mål inte uppfylls är att regeringarna i några medlemsstater inte har varit beredda att avsätta medel för omstrukturering. Kommissionen måste titta på sätt att säkerställa att fonderna för omstrukturering kan fördelas på ett rättvist sätt inom hela EU:s fiskenäring.
Det finns ett behov av mer standardiserade och mer rigorösa bedömningsförfaranden inom hela EU. Bara om vi har fasta, tydliga och jämförbara kriterier för mätningar av fartyg, inklusive motorkraft och tonnage, kan det finnas förtroende för de mål som sätts upp av FUP.

Fraga Estévez
Herr talman! Jag vill också tacka Attwooll för hennes medverkan att nå en kompromiss som enligt mitt sätt att se det till stor del förbättrar kommissionens två förslag, som ligger rätt så fel i tiden och är dömda att inte uppfyllas. Det är nämligen inte lätt att acceptera att man sex månader innan man avslutar ett program för anpassning av flottan utan vare sig vetenskapliga eller tekniska motiveringar talar om för sektorn att det inte längre går att minska fiskekapaciteten genom att anpassa arbetet och att den enda utvägen är ren och skär skrotning, på grund av att kommissionen gjorde ett litet kalkyleringsmisstag för fyra år sedan. Och dessutom så tar man tillfället i akt att vända upp och ned på grunderna i själva FUP IV och nyckelelement i FFU-förordningen, vilket ur alla aspekter är oacceptabelt. Det tror jag att vi generellt är överens om här.
Om man till det lägger att den största bördan i de nya kraven, som sagt, faller på borttagandet av de instrument som övervägts för att förbättra säkerheten på fartygen så måste man fråga sig om kommissionen någon gång tänker på fiskerisektorn då den i sista sekunden sitter och hittar på snilledrag.
Därför ber jag er rösta för fiskeriutskottets ändringsförslag. Jag fortsätter nämligen utan att förstå, och fiskerisektorn ännu mindre, vilket intresse det kan finnas i att förbehålla säkerhetsåtgärderna endast för fartyg som är mindre än 12 meter när det är just de större båtarna som har större besättningar och arbetar längre från kusterna. Det är de som löper mycket större risker och i nödsituationer har det svårare att komma till en hamn, i vatten som t.ex. Atlanten som inte precis är de lugnaste och när vintern står inför dörren.
När det gäller kommissionen är det korrekt att medge att den från första stund försökte uppnå att upphörandet av FUP IV skulle sammanfalla med reformen av fiskeripolitiken 2002. Men sedan 1997 visste man att man inte skulle uppnå det och då borde kommissionen ha börjat arbeta med en FUP V som eliminerade de misstag som begåtts fram till dess, och under tiden bara förlänga FUP IV. Herr kommissionär, en förlängning kan inte på något sätt tjäna till att ändra de spelregler vi haft hittills.

Varela Suanzes-Carpegna
Herr talman! Jag begär också ordet för att gratulera vår föredragande, Attwooll, för den vilja att nå gemensamma ändringsförslag i konsensus som hon väckt i vårt utskott, särskilt gentemot vår kollega Fraga, och som redan sagts, till att på ett betydande sätt förbättra det förslag som kommissionen gav oss i en avgörande fråga - det medger vi alla - i den nuvarande gemensamma fiskeripolitiken och i den vi håller på att utarbeta för de kommande åren.
Den europeiska politiken för flottan är en känslig fråga och också komplicerad. Det håller vi med om. Men om varje stat försvarar det som intresserar just den och bara uppfyller sina förpliktelser när det intresserar den kommer vi naturligtvis ingenvart. Därför måste kommissionen, med en effektiv politik som alla håller sig till, anta utmaningen att ge form åt en flotta som verkligen anpassar sig till de fiskebehov vi har. En flotta som är säker, effektiv och konkurrenskraftig.
Därför är Attwoolls betänkande, precis som Busks betänkande tidigare, av en utomordentlig vikt just nu. Vi vill med betänkandet ge uppmärksamhet åt att en ökning av säkerhetsåtgärderna ombord inte har något att göra med att öka fiskestyrkan eller fiskekapaciteten å ena sidan, och å den andra åt det nödvändiga i att inte i sista sekunden införa betydande ändringar i program som är i bruk sedan fem år tillbaka. Det är naturligtvis en sak med en årlig förlängning och en annan att nu - i sista sekunden, som vi säger - ändra grundläggande villkor i den allmänna filosofin i de olika FUP.
Därför hoppas jag att kammaren stöder denna signal vi från fiskeriutskottet vill ge denna eftermiddag och att kommissionen har den i åtanke, vilket vore logiskt.

Fischler
Herr talman, ärade ledamöter, mina damer och herrar! Först skulle jag vilja tacka er, fru Attwooll, för ert arbete med detta betänkande. Jag har lyssnat mycket noggrant på diskussionen, och jag känner mig nu ändå i viss mån nödgad att klargöra några saker, eftersom det tycks mig som om det i detta sammanhang föreligger några djupgående missförstånd rörande kommissionens förslag.
För det första gäller det frågan: Behöver vi en politik för fiskeflottan eller inte? Jag är av den uppfattningen att vi behöver en politik för fiskeflottan, och vi behöver en verksam - och verksammare - politik för fiskeflottan, eftersom de nuvarande bestämmelserna inte på långa vägar räcker till. Vi har en enorm överkapacitet totalt sett i vår europeiska fiskeflotta, och om vi inte anpassar denna flotta till en möjlig fångstverksamhet i framtiden, så kommer vi aldrig att bli av med dessa svårigheter.
I all uppriktighet skulle jag också vilja säga er: Detta mål når vi över huvud taget inte med FUP IV. Med FUP IV är vi långt från att åstadkomma en minskning på 30 eller till och med 40 procent. Det finns en rapport, som ni förmodligen eller förhoppningsvis känner till, som säger att vi över hela FUP-perioden i bästa fall får ihop till 5 procent, och även detta är mycket osannolikt. Mera troligt är det, att hela denna FUP IV-övning kommer att förbli verkningslös. Så är det i realiteten och det är sanningen, och det måste vi ta itu med.
Men en andra princip måste vi också se: Det är enligt min uppfattning föga meningsfullt att isolera politiken för fiskeflottan från den övriga gemensamma fiskeripolitiken. Vi måste se den i ett sammanhang med de övriga, i huvudsak politiska, beståndsdelarna av vår gemensamma fiskeripolitik. Därför anser vi att det är helt korrekt och riktigt om vi integrerar överläggningarna om framtiden för en politik för fiskeflottan i arbetet med vår nya gemensamma fiskeripolitik, som vi ju vill fastställa nästa år.
Endast mot denna bakgrund blir det förslag som vi har lagt fram begripligt. Ty FUP IV löper ut nästa år, och detta skulle leda till att vi då skulle vara tvungna att isolera alla andra områden av den nya fiskeripolitiken från politiken för fiskeflottan. Därför kom vi på idén att ansöka om en förlängning med detta enda år för att åstadkomma en synkronisering. Men vi vill samtidigt inte utan vidare utsätta oss för den förebråelsen att vi förlänger en verkningslös bestämmelse med ett år. Det var orsaken till att vi även har föreslagit några åtgärder för att förbättra detta FUP.
Därtill kommer, att några medlemsstater inte ens uppfyller de obetydliga mål som FUP IV ställer upp. Kommissionen har, förutom att inleda ett förfarande inför EG-domstolen, tyvärr ingen möjlighet att genomdriva att målen för FUP uppfylls. Därför har vi också lagt fram förslag som rör detta.
Därmed är jag redan framme vid de ändringsförslag som har lagts fram. Ändringsförslag 1 till 3 och 5 behandlar frågan om säkerhet till sjöss. Också här ett klart ord: Ingen skall anklaga kommissionen för att vara mot ökad säkerhet till sjöss. Vi känner också till problemen och de olyckor som just den senaste tiden har inträffat till sjöss. Vi vet därför också hur nödvändigt det är att man förbättrar säkerheten, och för övrigt främjar vi det också. Gemenskapsmedel ställs till förfogande för att förbättra säkerheten. Jag förnekar heller inte att fartygens vikt ökar genom att man höjer säkerheten. Men det har ingenting att göra med att man därför ändå inte kan kräva, att denna viktökning hos ett enskilt fartyg kompenseras genom att något fler fartyg tas ur trafik. Det är just vad det handlar om. Det är ju inte förbjudet att på ett konkret fartyg installera fler extra säkerhetsanordningar. Därför är vi heller inte beredda att godta dessa fyra ändringsförslag.
Ändringsförslag 11 och 12 kan vi godta, eftersom tillämpningen av säkerhetsklausulen begränsas till fartyg som är mindre än 12 meter långa, vilka inte längre fiskar med släpnät. Detta kommer också framför allt de äldre fartygen till godo, vilka huvudsakligen används i samband med kustfiske och för vilka i klara fall en ökning av kapacitet och motorstyrka också kan rättfärdigas, om säkerheten därigenom höjs.
Jag är ganska bekymrad över ändringsförslag 4, 7, 8 och 9. Därigenom avvisas egentligen varje form av inskränkning när det gäller tillträde till bidrag från FFU. När allt kommer omkring är detta emellertid den enda mekanism som vi har för att över huvud taget minska flottkapaciteten. Det måste dock stå klart att gemenskapens frikostiga moderniseringsbidrag omintetgör alla våra ansträngningar att dra ner på fiskeflottan. Hur skall det någonsin kunna fungera, om vi först med allmänna medel från gemenskapen främjar skrotning av fartyg och sedan i anslutning till detta åter främjar en nyanskaffning av fartyg med medel från gemenskapen?
Vi måste någon gång bestämma vilket av dessa alternativ som skall ges företräde. Parlamentet har i detta sammanhang också gett uttryck för den uppfattningen att det inte är lämpligt att nu ändra på bestämmelserna i en förordning som beslutades så sent som för mindre än två år sedan för en tid av sex år. Jag anser, med tanke på den svåra situation som råder när det gäller fiskbestånden, att tiden nu är inne att tala även om denna fråga.
Ändringsförslag 6 slutligen kompletterar en bestämmelse som togs med i förordningen på ert initiativ, och denna bestämmelse stoppar bidrag från FFU för export eller för att bilda bolag i tredjeland. Denna punkt har vi ju redan talat om i samband med föregående punkt på föredragningslistan. Kommissionen är helt införstådd med detta och föreslår att man även offentliggör listorna över de länder som bryter mot denna regel.
Ändringsförslag 10 slutligen kan kommissionen inte bifalla, eftersom det här rör sig om ett internt förfarande inom kommissionen, alltså om ett rent kommissionsärende. Därför skall det också betraktas som ett kommissionsärende.
(Applåder)

Talmannen
Tack så mycket, kommissionär Fischler!
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 18.30.

Fiskeriavtal EG/Senegal
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0314/2001) av Gallagher för fiskeriutskottet om förslaget till rådets förordning om ingående av två avtal genom skriftväxling om förlängning för perioderna 1 maj 2001 - 31 juli 2001 och 1 augusti 2001 - 31 december 2001 av protokollet om fastställande av de fiskemöjligheter och den ekonomiska ersättning som föreskrivs i avtalet mellan Europeiska ekonomiska gemenskapen och Republiken Senegals regering om fiske utanför Senegals kust (KOM(2001) 422 - C5-0405/2001 - 2001/0168(CNS))

Gallagher
Herr talman, herr kommissionär! Det här förslaget till rådets förordning gäller förlängningen av det fiskeprotokoll som har varit i kraft mellan EU och Senegal perioden 1 maj 1997 - 30 april 2001. Förlängningen gäller två perioder. Den första perioden sträcker sig från 1 maj - 31 juli 2001 och den andra från 1 augusti - 31 december 2001. Efter flera förhandlingsrundor som inleddes i Bryssel i januari 2001 har ingen överenskommelse träffats mellan EU och Senegal om förnyelse av det nuvarande protokollet. I juni sköt Senegal upp förhandlingarna till oktober för att få tid att analysera fiskefrågorna och deras effekter. Avbrottet i förhandlingarna fick inte samma negativa effekt som i slutet av 1996 när all fiskeverksamhet upphörde. Den här gången har fisket inte upphört och på båda sidor har förnuftet fått råda.
Enligt uppskattningar gjorda 1996 av Senegals forskningsinstitut skulle de då tillgängliga resurserna tillåta fångster på ungefär 465 000 ton. En nyligen genomförd forskningsanalys har emellertid visat att, trots tillfredsställande utnyttjandenivåer i denna kategori, har de kustnära bottenlevande resurserna minskat kraftigt, varvid den småskaliga och den industriella flottan har tvingats bedriva fiske i grannländer. Naturligtvis är hållbart fiske en av de ledande principerna för den gemensamma fiskeripolitiken. Tecknen på det kritiska läget för vissa fiskbestånd måste beaktas av båda parter när förhandlingarna återupptas.
Fram till dess att förhandlingarna återupptas genomför Senegals regering en ny studie för att fastställa landets nuvarande fiskepotential. Eftersom frågan om hållbar förvaltning var en av de centrala punkterna under förhandlingarna kommer Senegals regering att använda sig av resultaten senare i år i förhandlingarna med EU.
Fiskemöjligheterna och gemenskapens finansiella ersättning har förblivit oförändrade. Den ersättning från gemenskapen som skall betalas ut under åtta månader i år kommer att beräknas för varje tidsperiod, vilket innebär att kompensationen för perioden 1 maj till årets slut kommer att vara två tredjedelar av den årliga summan på 12 miljoner euro. Den betalningen måste erläggas före årets slut.
Jag anser, i likhet med fiskeriutskottet, att det är viktigt för gemenskapens yrkesfiskare att detta avtal förnyas efter den 31 december i år när nuvarande förlängning löper ut. Det är nu viktigare än någonsin att förnya protokollet, efter misslyckandet att nå ett avtal med Marocko. Jag försöker inte jämföra möjligheterna i Senegal med Marocko, men faktum är att det finns andra möjligheter där. Vi kan inte jämföra dem eftersom protokollet med Marocko skulle ha inneburit 500 miljoner euro under fyra år. Beaktar vi det nyligen undertecknade avtalet med Mauretanien, vilket kostar 430 miljoner under fem år, är därför avtalet med Senegal mycket blygsamt i finansiella termer.
Mot bakgrund av alla dessa överväganden kan jag rekommendera kammaren att bifalla detta betänkande.

Fraga Estévez
Herr talman! Jag vill tacka Gallagher för att så snabbt ha arbetat fram sitt betänkande för att göra det möjligt att anta dessa två förlängningar som gör det möjligt att fortsätta fiskeverksamheten tills ett nytt protokoll undertecknas med Senegal, som han redan nämnt.
Det är också nödvändigt att erkänna den takt föredraganden visar genom att inte lägga fram ändringsförslag för att inte störa resultatet av de förhandlingar som nu pågår, även om han menar att resultaten av desamma bör analyseras att döma av de beaktanden som görs i betänkandet.
Jag håller nästan fullständigt med om dessa beaktanden, men jag skulle vilja nyansera det föredraganden nämner om det obetydliga utnyttjandet av avtalet när det gäller pelagiskt fiske. Föredraganden talar om att existensen av "pappersfisk" eller "papperskvoter" kritiserats i avtalen i norr och att man också i detta fall bara borde betala i utbyte mot verklig fisk.
Jag vill påminna om att situationerna inte på något sätt kan jämföras. I detta fall finns fiskemöjligheterna i verkligheten och eftersom det är ett avtal i syd kan varje medlemsstat som vill välja att utnyttja det, precis som flottor som inte traditionellt fiskat i området i andra kategorier i detta avtal getts tillträde, som t.ex. den italienska och den grekiska. Om dessa möjligheter inte används beror det på att vissa medlemsstater inte varit intresserade, men jag betvivlar att möjligheterna inte kommer att utnyttjas i framtiden då avtal med Marocko inte längre finns eller fortsätter.
I avtalen i norr däremot kan ingen medlemsstat fiska. Det är förbjudet även om det finns ett intresse och ni vet alla att vissa flottor har intresse av att kunna utvinna de redan betalade kvoterna. Och man måste också påminna sig att det i detta fall inte handlar om "pappersfisk". Som jag sagt existerar denna fisk verkligen, till skillnad från i vissa fall med avtalen i norr där tillståndet för resurserna är så uruselt att det inte går att erbjuda reella fiskemöjligheter. Dessutom är de mycket dyrare än i avtalet med Senegal.

Miguélez Ramos
Herr talman! Europeiska socialdemokratiska partiets grupp gläder sig över att kommissionen och den senegalesiska regeringen nått ett avtal för att under åtta månader förlänga det tidigare fiskeavtalet med Senegal.
Vi vill tacka Senegals regering för dess tjänstvillighet att tillåta vår flotta att fortsätta fiska tills parterna når ett nytt avtal. På så sätt har vi lyckligtvis denna gång undvikit den stillastående flotta vi hade för fem år sedan. Under tiden har kommissionen och den senegalesiska regeringen nått ett nytt fiskeavtal som kommer att bli föremål för en annan debatt.
De fångster som gemenskapens flotta kan fiska är det överskott den lokala flottan inte kan utnyttja. Fiskeförbindelserna mellan Senegal och Europeiska unionen är helt tillfredsställande för båda parter. Vi får inte glömma att fiskeprodukterna utgör 30 procent av Senegals export, och att huvudparten av denna export går till Europa. Dessutom sker en stor del av gemenskapsflottans lossning i senegalesiska hamnar.
Det skulle vara mycket bra om kommissionen, med den inriktning vi under denna eftermiddag talar om överensstämmelsen mellan gemenskapens fiskeripolitik och politiken för utveckling och samarbete som vi alla eftersträvar och önskar, skulle kunna hjälpa de senegalesiska och andra utvecklingsländers myndigheter att bättre förvalta sina fiskeresurser. Det gäller, som redan nämnts, särskilt områden för äggläggning och unga bestånd, där det verkligen behövs.
Jag vill således gratulera Gallagher för hans utmärkta, och i synnerhet snabba betänkande, samt för hans utmärkta arbete.

Busk
Herr talman! Först ett tack till Gallagher för ett mycket fint arbete med betänkandet. Å den liberala gruppens vägnar skulle jag inledningsvis vilja ge en del kommentarer till finansieringen av de fiskeavtal som EU sluter med tredjeland. Vi har kommit med förslag om att fiskarna i större utsträckning skall bidra till finansieringen av dessa avtal. Detta skulle vara till fördel för dem själva, och överensstämmer samtidigt också med den rådande utvecklingen som går i riktning mot en mer marknadsekonomisk struktur. Det är bra att kommissionen har börjat upprätta utvärderingsrapporter beträffande det tidigare protokollet. Utvärdering av befintliga avtal utgör ett ytterst värdefullt redskap när det gäller förbättring av fiskeavtalen vilka naturligtvis skall gynna europeiska fiskare, vilka också har fördelar av dem, men definitivt även lokala fiskare i de länder med vilka avtalen sluts.
Avtalen bör omfatta de överskottsresurser som inte kan fångas av de lokala yrkesfiskarna. Hållbarheten måste säkras, detta är EU:s ansvar. Fiskeavtalen är av största betydelse för vissa regioner i Europa, där det förutom verksamheten inom själva branschen finns en rad andra verksamheter som är beroende av fisket. Vi bör fokusera mer på i hur stor utsträckning tredjeland utnyttjar stödet till utvecklingen av det lokala fisket och se till att det utvecklingsstöd vi ger används på bästa möjliga sätt, och i synnerhet att det kommer de lokala fiskarna till godo. Dessa avtal är viktiga för gemenskapen, inte minst med tanke på att fiskeavtalet med Marocko inte förnyades.

Varela Suanzes-Carpegna
Herr talman! Jag skulle också vilja sälla mig till de gratulationer mina kolleger uttryckt till vår föredragande, Gallagher, för den takt och snabbhet med vilka han genomfört sitt arbete. Jag skulle också vilja ta tillfället i akt nu då kommissionären är här för att lyckönska kommissionen till det faktum att vi under en övergångsperiod kunnat förlänga detta avtal till årsskiftet, vilket gjort det möjligt för den europeiska flottan att fortsätta fiska.
De följder detta avtal kan få för de flottor som efter misslyckandet i avtalsförhandlingarna med Marocko verkligen befinner sig i en besvärlig situation oroar mig naturligtvis, och det vill jag uttrycka och skicka med Fischler genom att utnyttja detta tillfälle och denna debatt då han är här. Allt inom ramen för den debatt som vi haft här i dag om utvecklingssamarbete och den logiska respekten för tredjelands resurser, och med en medvetenhet om att det finns fiskemöjligheter som ännu inte utnyttjats.
Det avtal som uppnåtts med Mauretanien, som jag också gratulerar kommissionen för, och som vår föredragande, Gallagher, också arbetar hårt med, har brutit förbannelsen att det inte gick att fortsätta att sluta avtal och således måste avtalet med Senegal komma till stånd.
Jag vet att kommissionen arbetar seriöst och har möten inplanerade den 20 och 23 november i år. Jag ber er att prioritera dessa maximalt, och jag ber också detta parlament att det skall arbeta så snabbt som möjligt eftersom det är mycket viktigt för den situation den europeiska fiskeflottan befinner sig i.

Fischler
Jag vill till att börja med tacka er, herr Gallagher, för ert betänkande om förlängning av det omnämnda fiskeavtalet till årets slut. Det gläder mig att ni tillstyrker kommissionens förslag. Därigenom kan gemenskapens fiskare fortsätta sin verksamhet i denna region, medan ännu en studie om fiskerisektorn färdigställs - vilket ju var ett önskemål från den senegalesiska sidan. Dessutom gör förlängningen av det gällande protokollet det möjligt för oss att utan onödig tidspress föra och slutföra förhandlingarna om det fleråriga protokollet.
Som ni vet är det här avtalet ett mycket viktigt avtal för oss. Finansieringsvolymen är ansenlig med 12 miljoner euro om året, och för förlängningen med åtta månader blir det rent matematiskt ett belopp på 8 miljoner euro. Senegals fördelar består vid sidan av den ansenliga finansieringsvolymen inte minst däri, att avtalet också tryggar en stor del av råvaruförsörjningen för den senegalesiska fiskeindustrin, eftersom EG-fartygen måste föra i land en del av fångsterna i senegalesiska hamnar.
Föreliggande ändringsförslag kan kommissionen inte godta, ty som bekant är det en grundläggande beståndsdel i gemenskapens externa fiskeripolitik, att kostnaderna för fångsträttigheterna till ena delen bekostas av gemenskapens budget och till den andra delen av redarna. Så står det i alla förhandlingsriktlinjer för fiskeavtalen. I själva avtalet fastslås respektive ekonomiska motprestation. Dessa utgifter tar EU hand om, medan det faller på redarna att betala licensavgifterna.
Låt mig till slut påpeka att nästa förhandlingsrunda om ett nytt avtal respektive ett nytt protokoll har bestämts till den 20 till 23 november.

Talmannen
Tack så mycket, herr kommissionär Fischler!
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 18.30.

Fiskeriavtal EG/Madagaskar
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0315/2001) av Fraga Estevez för fiskeriutskottet om förslaget till rådets förordning om ingående av ett protokoll om fastställande för perioden 21 maj 2001 - 20 maj 2004 av de fiskemöjligheter och den ekonomiska ersättning som föreskrivs i avtalet mellan Europeiska ekonomiska gemenskapen och Demokratiska republiken Madagaskar om fiske i farvattnen runt Madagaskar (KOM(2001) 409 - C5-0406/2001 - 2001/0161(CNS)).

Fraga Estevez
. (ES) Herr talman! Jag gör mitt inlägg för att lägga fram och be om ert godkännande av ett nytt fiskeprotokoll. I detta fall handlar det som ni nämnt om Madagaskar som vi har förbindelser med sedan 1986.
Ur kostnads- och vinstsynpunkt är det ett utmärkt protokoll som tydligt visar den avkastning detta slag av avtal ger Europeiska unionen. I detta fall garanteras gemenskapens flotta, industri och marknad en stabil leverans av råvaran tonfisk, som vi lider stor brist på, genom vår egen flotta. Det gör det möjligt att upprätthålla en hög nivå på gemenskapens sysselsättning, inte bara i den utvinnande sektorn utan även i följdverksamheter. Å andra sidan visar protokollet åter en hög nivå på utnyttjandet av fiskemöjligheterna i avtalen i syd som i detta fall har nått 91 procent när det gäller notfartyg för tonfiskfiske.
Avkastningen är inte desto mindre för Madagaskar, som är ett land som förutom den ekonomiska ersättningen på 308 000 euro får 517 000 till för stödinsatser för utveckling. Dessa skall i huvudsak gå till att förbättra fiskekontrollen i området och till utbildning av yrkesfiskarna. Å andra sidan går antalet madagaskiska besättningsmän som det är obligatoriskt att ha ombord från 6 i det nu gällande protokollet till 40 i det vi nu studerar. En mycket betydande kvantitativ skillnad.
Gemenskapens fiskeverksamhet stör inte de småskaliga flottorna eftersom vår flotta inte har tillträde till området inom de tolv sjömilen. Samtidigt innebär Europeiska unionens närvaro i sig en betydande kontroll av och garanti för en förvaltning av resurserna. Man får inte glömma att gemenskapspolitikens alla kontrollregleringar följer med flottan. De är en mycket betydande del i att få uppgifter om fångster och tillståndet för resurserna i regionen, till en grad som är omöjlig att uppnå av övriga utländska flottor som fiskar i dessa madagaskiska vatten.
Efter denna korta resumé av innehållet i protokollet och efter att ha påmint er om att skeppsredarna bidrar till dess finansiering eftersom det är ett avtal i syd så skulle jag vilja upprätthålla mig vid två frågor.
För det första påkallar jag er uppmärksamhet till det faktum att i detta avtal, som i avtalen i syd i allmänhet, står möjligheten öppen för intresserade medlemsstater att få tillstånd, även om de inte skulle få tillgång till fiskemöjligheter i kraft av den relativa stabiliteten, som Italiens och Portugals närvaro visar. Det är därför dags att kommissionen en gång för alla genomför riktlinjerna från ministerrådets (fiske) möte 1997 som tydligt begär att de fiskemöjligheter som inte används skall kunna användas av intresserade medlemsstaters flottor i alla Europeiska unionens avtal.
För det andra tror jag att det inte är nödvändigt att komma ihåg allas vårt åtagande när det gäller utvecklingen av tredjeland och ett bra bevis på det är Lannoyes betänkande, som föregick debatten om fisket. Fiskesektorn var en av de första att bidra till denna utveckling eftersom dess närvaro i tredjelands vatten har varit fröet till många av de första industriområdena i dessas kustområden, om inte den avgörande anledningen till att många nationer nu beslutat att vara fiskenationer.
Med det sagt tror jag att saker och ting håller på att nå en punkt då det är nödvändigt att ur flera synvinklar göra ett förtydligande. Till att börja med kan man inte glömma att fiskeavtalens karaktär huvudsakligen är kommersiella, precis som nämnda ministerråd (fiske) också tydligt sade. Dock förändras fiskeavtalen för var dag som går mer till ett komplement till gemenskapens politik för utvecklingsstöd. När det gäller detta avtal så är den del som skall gå till utvecklingssamarbete redan uppe i 62,6 procent av den totala kostnaden för gemenskapens budget.
Situationen ger upphov till många frågetecken. För det första skall inte fiskebudgetarna finansiera utvecklingspolitiken och ur synvinkeln öppenhet i budgeten bör denna sakens ordning klargöras så fort som möjligt. För det andra bör situationen också klargöras så att de röster som kräver en ökning av budgeten för fiskeavtalen inte längre skall höras när det i realiteten, som vi sett, är så att rätt mycket mer än hälften av nämnda budget är ren utvecklingspolitik.

Sudre
Herr talman! De fiskeavtal som Europeiska unionen slutit med tredjeländer har alltid utgjort en avgörande faktor för den gemensamma fiskeripolitiken. Jag hyllar kvaliteten på det arbete som föredraganden Fraga utfört, och min uppmärksamhet såsom vald ledamot från la Réunion berör naturligtvis slutandet av det sjunde fiskeavtalet mellan EU och Madagaskar, på grund av dess konsekvenser för fiskeverksamheten i Indiska oceanen, och naturligtvis för la Réunion.
Jag skulle först och främst vilja betona den enorma paradoxen mellan de krav som införts genom inrättandet av en europeisk gemensam fiskeripolitik och den försiktighetsprincip som Europeiska unionen förespråkar. Samtidigt som kommissionen motsatte sig all höjning av nivån för offentligt stöd till förmån för långrevsfiskarna i la Réunion, mot bakgrund av att resurserna skulle kunna hotas inom denna del av Indiska oceanen, ansåg den däremot faktiskt att samma resurser var tillräckliga för att tillåta en ökning av fångsten i de fiskeavtal som den undertecknar med tredjeländer. För oss Réunionbor är detta ganska svårt att förstå, vilket jag för övrigt har haft tillfälle att förklara på la Réunion och för ett visst antal av våra europeiska parlamentskolleger i fiskeriutskottet, för att få dem att konstatera den unga, specifika och övertaliga karaktären hos denna sektors fiskeresurser, för vilken de fångstkvotkriterier som införts i och med den gemensamma fiskeripolitiken är olämpliga.
Föredraganden tar upp de ökade möjligheterna till fiske som föreskrivs inom ramen för avtalet mellan EU och Madagaskar, genom att yrkesfiskarna på la Réunion tillåts att på ett enklare sätt förvärva ytterligare fiskerättigheter inom de madagaskiska territorialvattnen. Vi skulle tillåta dem att öka sin fångstdel, som för närvarande endast utgör 0,12 procent av hela unionens fiske inom detta område.
Fiskeavtalen utgör ett principiellt instrument som EU använder för att bidra till utvecklingen av fiskesektorn i tredjeländer. En stor del av det totala finansiella bidraget är avsett för denna utveckling i avtalet med Madagaskar. Eftersom la Réunion väl känner till den madagaskiska verkligheten är landet redo att erbjuda sin erfarenhet genom att samarbeta när det gäller projekt med gemensam utveckling, som särskilt bygger på inrättandet av blandade företag med Madagaskar och på utvecklingen av vattenbruket. Vissa erfarenheter leder redan i denna riktning och behöver endast stärkas.
Min önskan är slutligen att Europeiska unionen skall anta en sträng politik när det gäller piratfisket i Indiska oceanen. Madagaskar har nyligen undertecknat bilaterala avtal med Japan, Taiwan och Korea, vars innehåll det inte alltid är enkelt att begripa. Jag anser alltså att det är av yttersta vikt att Europeiska unionen särskilt ser till att särskilda kontroll- och övervakningsåtgärder tillämpas i syfte att begränsa piratverksamheten inom detta område och att man på detta sätt garanterar en autentisk och oklanderlig innebörd hos undertecknandet av fiskeavtalet med Madagaskar. Tack, herr talman.

Miguélez Ramos
Herr talman! Europeiska socialdemokratiska partiets grupp stöder detta förslag till förordning om ett förnyande av fiskeavtalet med Madagaskar. Vi stöder också Fragas utmärkta betänkande, och vi ber rådet att ta med de ändringsförslag som antagits i fiskeriutskottet.
Vid många tillfällen har vi, med all rätt, klagat på bristen på överensstämmelse mellan kommissionen och rådet, som ibland gränsar till godtycklighet, när det gäller att förhandla om och sluta fiskeavtalen. De som drabbas av denna otydlighet är fiskesektorn som inte känner sig uppbackad av kommissionen. Ibland ger det intryck av att man vill glömma slutsatserna från toppmötet i Luxemburg i oktober 1997 om politiken för fiskeavtal med tredjeland då man uttryckligen erkände de socioekonomiska fördelarna som gemenskapen får utav dessa, både när det gäller råmaterialförsörjning som sysselsättning och som utgör, och kommer att fortsätta att utgöra, en viktig del i den gemensamma fiskeripolitiken.
Jag delar den oro som avspeglar sig i föredragandens betänkande, när det handlar om det faktum att mer än 62 procent av summan i avtalet handlar om insatser som har med utvecklingssamarbete att göra och inte något som helst med ersättning för överenskommen fiskfångst att göra. Vi är för utvecklingssamarbetet och öppenheten i budgeten. Därför bör dessa insatser finansieras ur Europeiska utvecklingsfonden, som hittills har finansierat utvecklingen av fiskesektorn i utvecklingsländerna med den inte föraktfulla summan på 421 miljoner euro.
Detta avtal, som alla fiskeavtal med tredjeländer, går till ett specifikt fiske, i detta fall tonfisk, som naturligtvis ligger utanför zonen på 6 till 12 sjömil och handlar om fullständigt värderade och mätta fiskemöjligheter per år för ett antal fartyg - 80 - som också värderats och mätts.
Skeppsredarna betalar en summa per ton - 25 euro-, vilket är något som bara finns med i avtalen i syd, som föredraganden sagt. Skeppsredarna är dessutom skyldiga att innefatta ett ansenligt antal madagaskiska sjömän, som ökar från 6 till 40, och som också tidigare sagts.
Jag gratulerar ännu en gång Fraga för hennes utmärkta betänkande, som tydligt visar att av de avtal som utvecklingsländer skriver med tredjeland är det de avtal som utvecklingsländerna skriver med Europeiska unionen som uppnår och garanterar den största nivån på öppenhet och kontroll av fiskeverksamheten i dessa områden.

Busk
Herr talman! Först ett tack till Fraga för ett fint arbete med betänkandet. Precis som jag sade tidigare i samband med Gallaghers betänkande så är vi inom den liberala gruppen inriktade på att under utvecklingens gång öka självfinansieringsdelen, vilket innebär att fartygsägarna och yrkesfiskarna får betala en större del till de avtal som de ju har störst fördelar av. Fiskeavtalet med Madagaskar är värdefullt både för gemenskapen och för Madagaskar. Det stora utnyttjandet av gemenskapens fiskemöjligheter är imponerande och värt att framhäva. Jag vill gärna stödja Carmen Fraga i att det vid finansieringen av fiskeavtalen bör göras en tydlig åtskillnad mellan den del som finansierar fiskemöjligheterna och den del som finansierar utvecklingsinitiativen och i EU:s budget bör rubriceras som utvecklingsstöd.
Avtalen är av största betydelse för de regioner i Europa där fisket utgör den viktigaste näringen, och det handlar då inte enbart om yrkesfiskarnas arbete utan även om verksamheter på land med nära anknytning till fisket. Det är EU:s ansvar att se till att det vid upprättande av avtal handlar om överskottsresurser. Det bör vara så att de lokala yrkesfiskarna ges möjlighet till utveckling, vilket innebär att EU skall säkra hållbarhetsbegreppet. Detta avtal är tillsammans med avtalet med Senegal viktigt för gemenskapen, naturligtvis bl.a. med tanke på att fiskeavtalet med Marocko inte förnyades.

Fischler
Herr talman, mina damer och herrar, värderade fru Fraga! Jag tackar er för ert betänkande till det nya protokollet inom ramen för fiskeavtalet med Madagaskar genom vilket vi kan säkerställa fiskemöjligheter till maj 2004 för vår tonfiskflotta, som är verksam i dessa farvatten.
Det gläder mig också, att ni kan anta förslaget. Det nya protokollet omfattar enbart tonfisk och erbjuder fiskemöjligheter för 80 fartyg. Den finansiella motprestationen uppgår till 825 000 euro. Jag vill framhålla att mer än 60 procent av dessa pengar öronmärks för specifika åtgärder och därmed kommer den lokala fiskerisektorn till godo. Dessa medel används framför allt till kontroll och övervakning, men även till forskning och det hantverksmässiga fisket.
För övrigt behandlar vi här i parlamentet genom detta avtal för första gången ett avtal med en AVS-stat, enligt vilket vi avser att tillämpa satellitövervakning av alla gemenskapens fartyg som är verksamma inom ramen för detta avtal.
Vad beträffar ändringsförslag 1 och 3 så får jag påminna er om de överenskommelser som finns mellan institutionerna och alldeles särskilt om ramavtalet mellan parlamentet och kommissionen av den 5 juli 2000. Inom ramen för detta avtal uppfyller vi kraven i dessa ändringsförslag, varför de inte behövs.
Ändringsförslag 2 kan jag inte bifalla, eftersom förhandlingar om ett protokoll till ett fiskeavtal inte kräver något eget nytt mandat.
För ändringsförslag 4 gäller det som jag nyss sade om Senegal, på motsvarande sätt.

Talmannen
Tack så mycket, kommissionär Fischler!
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 18.30.
På grund av talarnas disciplin, vilka, till skillnad från vad som annars ofta är fallet, i dag inte till fullo har uttömt sin talartid, har vi nu avslutat diskussionerna tidigare än beräknat. Också kommissionsledamöterna - herr Fischler - tar annars mer tid i anspråk än ni i er österrikiska måttfullhet gjorde i dag. Jag ber om förståelse för att vi nu måste avbryta sammanträdet. Vi kan inte tidigarelägga omröstningen, eftersom den enligt föredragningslistan skall äga rum kl. 18.30 och det också står så i tryck. Jag avbryter alltså sammanträdet till kl. 18.30 och ber er sedan att infinna er punktligt!
(Sammanträdet avbröts kl. 17.51 och återupptogs kl. 18.30.)

OMRÖSTNING
Betänkande (A5-0316/2001) av Attwooll för fiskeriutskottet

1. om förslaget om rådets beslut om ändring av beslut 97/413/EG om mål och närmare bestämmelser för omstrukturering av gemenskapens fiskerisektor under perioden från och med den 1 januari 1997 till och med den 31 december 2001 i syfte att uppnå bestående jämvikt mellan resurserna och utnyttjandet av dessa (KOM(2001) 322 - C5-0308/2001 - 2001/0128(CNS))
2. om förslaget till rådets förordning om ändring av förordning (EG) nr 2792/1999 om föreskrifter och villkor för gemenskapens strukturstöd inom fiskerisektorn (KOM(2001) 322 - C5-0309/2001 - 2001/0129(CNS))
(Parlamentet antog i tur och ordning förslagen till lagstiftningsresolutioner.)
  
Betänkande (A5-0314/2001) av Gallagher för fiskeriutskottet om förslaget till rådets förordning om ingående av två avtal genom skriftväxling om förlängning för perioderna 1 maj 2001 - 31 juli 2001 och 1 augusti 2001 - 31 december 2001 av protokollet om fastställande av fiskemöjligheter och den ekonomiska ersättning som föreskrivs i avtalet mellan Europeiska ekonomiska gemenskapen och Republiken Senegals regering om fiske utanför Senegals kust (KOM(2001) 422 - C5-0405/2001 - 2001/0168(CNS))
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)   
Betänkande (A5-0315/2001) av Fraga Estevez för fiskeriutskottet om förslaget till rådets förordning om ingående av ett protokoll om fastställande för perioden 21 maj 2001 - 20 maj 2004 av de fiskemöjligheter och den ekonomiska ersättning som föreskrivs i avtalet mellan Europeiska ekonomiska gemenskapen och Demokratiska republiken Madagaskar om fiske i farvattnen runt Madagaskar (KOM(2001) 409 - C5-0406/2001 - 2001/0161(CNS))
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
  
Betänkande (A5-0334/2001) av Lannoye för utskottet för utveckling och samarbete om kommissionens meddelande till rådet och Europaparlamentet om fiske och fattigdomsbekämpning (KOM(2000) 724 - C5-0071/2001 - 2001/2032(COS))
(Parlamentet antog resolutionsförslaget.)
  
Talmannen. Innan vi kommer till röstförklaringarna, har Blokland ordet om arbetsordningen.

Blokland
Herr talman! Jag ville inte be er uppmärksamma den här punkten innan omröstningen ägde rum, i stället väntade jag till efter omröstningen. Jag konstaterar att cirka 80 procent av våra kolleger tydligen ansåg sig ha en god anledning att inte delta i eftermiddagens omröstning. I samband med det ställer jag mig frågan om jag verkligen har en god anledning att infinna mig här med ett så litet antal deltagare, cirka hundra ledamöter, för att klockan 18.30 en torsdagskväll delta i en omröstning. Jag börjar undra om jag verkligen är riktigt klok. Borde vi inte sluta oss till den stora majoriteten kolleger som tydligen har goda anledningar att inte närvara vid omröstningen? Med andra ord, herr talman, skulle jag vilja att ni i samråd med parlamentets ordförandeskap utröner om det finns möjlighet att i avsevärd grad se till att öka antalet närvarande ledamöter på torsdagskvällar klockan 18.30, eller annars att finna en annan lösning för dessa torsdagskvällar, utan omröstningar.

Posselt
Herr talman! Jag skulle bara vilja säga till vår kollega Blokland att rätten är inte på de frånvarandes sida utan på de närvarandes. De frånvarande gör orätt, och de frånvarande borde skämmas. Jag är av den uppfattningen att vi bör vara stolta över att vi har gjort vår plikt. Vi måste emellertid också ha klart för oss att det är viktigt att återinföra fredagen för att torsdagarnas dragningskraft på motsvarande sätt skall öka.
(Applåder)
  
RÖSTFÖRKLARINGAR
Betänkande (A5-0340/2001) av Adam

Adam och O'Toole
. (EN) De brittiska Europaparlamentarikerna från Labour har röstat för ett fårbidrag på 25 euro, en ökning med 20 procent jämfört med den siffra kommissionen föreslagit.
Vårt mål var att ge får- (och get)producenterna en ökning av det årliga bidraget, hålla oss inom de utgiftsramar som fastställts i Agenda 2000 och komma på rätt spår för en reform av den gemensamma jordbrukspolitiken.
Fårproducenternas inkomster har inte hållit jämna steg med andra former av jordbruk. Detta beslut kommer att hjälpa till att rätta till obalansen. Eftersom betalningen kommer att vara årlig och känd i förväg kommer detta att hjälpa jordbrukarna att planera sin affärsverksamhet.
Vi betonar särskilt den vikt vi lägger vid ökat marknadsföringsstöd för att uppmuntra konsumtion och vi hoppas att kommissionen agerar snabbt.

Bordes och Cauquil
. (FR) Vi anser att Adam-betänkandet om den reform som föreslås för får- och getköttssektorn inte tar hänsyn till de grundläggande problem som de små uppfödarna ställs inför, vars inkomster är de lägsta i Europa. Vi redogör mycket gärna för ståndpunkten hos Confédération paysanne, vilka protesterar mot det faktum att fåruppfödarnas inkomst i Frankrike är 45 procent lägre än de genomsnittliga jordbruksinkomsterna, och som anser att den gemensamma organisationen av marknaden för fårkött inte har uppfyllt sin roll på europeisk nivå, vilken var att garantera en inkomst för producenterna och att den reform som föreslås inte uppvisar någon sammanhängande politisk ambition att åter göra fårsektorn dynamisk.
Att tilldela ett schablonmässigt bidrag per djur till tackorna och getterna i stället för den nuvarande kompensationsbetalningen är till skada för de minsta besättningarnas ägare och förbättrar inte på något sätt deras inkomst.
Detta är skälet till att vi lagt ner vår röst när det gäller detta betänkande.

Malmström och Olle Schmidt
. Vi är kritiska till Adams betänkande om den gemensamma organisationen av marknaden för får- och getkött. Enligt vår uppfattning representerar de ändringsförslag som lagts fram i allmänhet en förlegad jordbrukspolitik, som inte motsvarar det moderna, globala samhällets villkor och behov. Mot bakgrund därav, och med hänsyn till den nära förestående allmänna översynen av EU:s jordbrukspolitik, har vi valt att rösta emot betänkandet i dess helhet.
Betänkande (A5-0334/2001) av Lannoye

Vairinhos
. (PT) Europeiska unionen bör genom sin politik för utvecklingssamarbete stärka de mål som är avsedda för samarbete med utvecklingsländer på fiskeområdet med hjälp av fler program, tekniska resurser och budgetmedel inom ramen för olika prioriteringsåtgärder, som gör det möjligt att bidra till ekonomisk och social utveckling i dessa länder, särskilt utveckling av landsbygd, transport, hälsovård, utbildning och fattigdomsbekämpning.
Europeiska unionen bör främja vetenskaplig forskning om tillgångarna och bör kunna stödja införandet av ett effektivt övervaknings- och kontrollprogram i utvecklingsländernas särskilda ekonomiska områden.

Talmannen
. Jag förklarar härmed omröstningen avslutad.

Avbrytande av sessionen
Talmannen
Jag förklarar Europaparlamentets session avbruten.
(Sammanträdet avslutades kl. 18.47.)

