Återupptagande av sessionen
Ordföranden
Jag förklarar Europaparlamentets session återupptagen efter avbrottet den 17 juli 1998.
Jag hoppas att alla ledamöter har haft en trevlig semester och jag önskar er ett fruktbart arbete under denna mandatperiods sista år.

Parentation
Ordföranden
Jag vill bringa en hyllning till dr Allan Macartney som avled plötsligt i sitt hem i Aberdeen den 25 augusti. Vi har förlorat en kollega som respekterades över hela det politiska spektrumet, både hemma i Skottland och här i Europaparlamentet.
Allan Macartney valdes in i Europaparlamentet för nordvästra Skottland 1994 och var en mycket aktiv parlamentsledamot. Som vice ordförande i fiskeriutskottet slogs han oförtröttligt för fiskeriindustrins intressen. I utskottet för utveckling och samarbete, i vilket han också var ledamot, kunde han också tillföra sin omfattande erfarenhet och sitt engagemang för Afrika.
Allan Macartney var medlem i skotska nationalistpartiet i ca 40 år och var grundare och den förste ordföranden i partiets studentavdelning. Han innehade flera olika poster inom partiet innan han blev dess vice ordförande 1992. Han var partiets talesman i fråga om Europa och utrikesfrågor. Han var djupt engagerad i sitt partis förberedelser för det nya skotska parlamentet. Hans sista offentliga uppdrag ägde rum dagen före hans död, då han redogjorde i detalj för sina förslag till utveckling av förbindelserna mellan det nya skotska parlamentet och Europa.
Allans fru, Anne, och övriga familjemedlemmar är med oss i dag. Jag vill be er att tillsammans med dem hålla en tyst minut till minne av vår kollega.
(Parlamentet höll en tyst minut.)

Arbetsplan
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är fastställande av arbetsplanen.
Det slutgiltiga förslaget till föredragningslista som utarbetats av ordförandekonferensen i enlighet med artikel 95 i arbetsordningen har delats ut.
Fru Theato har ordet.

Theato
Herr ordförande! Bösch betänkande om UCLAF: s oberoende har tagits bort från föredragningslistan. Det fick jag veta mer eller mindre inofficiellt. Man har sagt mig att ett brev är på väg från er till mig i min egenskap av ordförande i utskottet. Jag tycker det är aningen märkligt att jag så sent får veta att betänkandet har tagits bort. Generaldirektorat I meddelade ju, sedan majoriteten i budgetkontrollutskottet röstat ja till detta betänkande den 4 september, att det skulle komma upp på föredragningslistan. Men sedan lämnades det inte ut och det har hittills inte varit tillgängligt, så det har inte funnits någon möjlighet att lämna in några ändringsförslag.
Genom skrivelser från administrationen känner jag till orsakerna till att betänkandet togs bort. Någon politisk motivering har vårt utskott hittills inte fått. Här vill jag fastslå att detta betänkande grundas på artikel 206 i EG-fördraget, ty det handlar här om ett betänkande på grundval av Revisionsrättens särskilda rapport nr 8/98. Denna rättsliga grund räcker, och enligt min åsikt är följaktligen artikel 50 i arbetsordningen inte tillämplig.
För övrigt är det här en politisk fråga. Här tar nämligen media upp ett aktuellt misstänkt fall när det gäller humanitär hjälp, och därmed sammanhängande oegentligheter. Politiskt sett skulle det ha varit mycket bra om vi hade kunnat godkänna Bösch betänkande denna vecka, för att tydligt visa hur detta parlament agerar för att bättre förebygga respektive bestraffa bedrägerier. Därför ber jag er att godta den invändning som jag här som utskottsordförande framför: Trots att utskottet fullbordat omröstningen om detta betänkande, finns det beklagligtvis inte, som avsett, med på föredragningslistan. Jag protesterar mot detta, och jag ber er att tala om för mig när detta betänkande kommer att vara tillgängligt.
(Applåder från höger)

Ordföranden
Fru Theato! Jag svarade er faktiskt med ett brev den 11 och sade att jag hade läst ert brev och att jag var skyldig att se till att betänkandena följde fördragen och arbetsordningen. Jag beklagar hemskt mycket att ni inte fått en mer detaljerad information, och jag skall vidta lämpliga åtgärder för att detta skall ske så snabbt som möjligt. Som ni tydligt har sagt, är problemet att den rättsliga grunden inte anges i betänkandet, något som är nödvändigt för att vi skall kunna rösta om det med den majoritet som krävs för att det skall bli effektivt. Den finansiella täckningen presenteras inte heller.
Jag menar att ert utskott kan lösa dessa två krav i arbetsordningens artikel 50 till den första sammanträdesperioden i oktober. Därför har ordförandekonferensen planerat att detta betänkande skall debatteras den första sammanträdesperioden i oktober, med hänsyn till de politiska skäl ni just har förklarat. Det handlar helt enkelt om att i betänkandet uttrycka den rättsliga grunden, och ni vet bättre än jag att, för att kommissionen skall anse sig tvungen att beakta det lagstiftningsförslag som ni begär, är det nödvändigt att artikel 138 b åberopas och att det får absolut majoritet i omröstningen. Om ni inte åberopar denna artikel vet ni att förslaget inte får samma tvingande tyngd för kommissionen. Det är ert utskott som måste bestämma den ena eller den andra vägen, men ni måste peka ut den. Enligt artikel 50 i vår arbetsordning krävs också en finansiell täckning. Jag antar att det i budgetkontrollutskottet bör vara relativt lätt att få reda på vad en organisation med 300 anställda kostar. Jag tror inte att det bör vara några problem att få detta klart till första sammanträdesperioden i oktober.

Fabre-Aubrespy
Herr ordförande! Jag skulle vilja göra ett inlägg i samma fråga, på grundval av artikel 96. Jag ber er för övrigt notera att den begäran Theato lagt fram, i sin egenskap av ordförande i budgetkontrollutskottet, bör leda till omröstning om att på nytt ta upp Böschs betänkande på föredragningslistan. Å min grupps vägnar, och i enlighet med artikel 96, begär jag därför att betänkandet på nytt tas upp på föredragningslistan.
Herr ordförande! Ni har fått fel information. Det finns ingen rättslig grund för det ni just sade. Detta ligger inte inom ramen för artikel 50 i arbetsordningen och inte heller inom artikel 138b i fördraget och jag tar samtliga ledamöter som vittnen till detta. Det har inte funnits något initiativbetänkande, det har inte funnits något tillstånd från ordförandekonferensen för att upprätta detta betänkande. Betänkandet ingår i förfarandet avseende ansvarsfrihet. Det är en uppföljning av en särskild rapport från revisionsrätten om hur UCLAF fungerar, en graverande rapport om bedrägerierna mot gemenskapens budget.
Vi befinner oss alltså inte inom ramen för artikel 50 och vi behöver vare sig en rättslig ram eller finansieringsöversikter. Det är för övrigt inte första gången som budgetkontrollutskottet föreslår liknande bestämmelser i sina betänkanden, och här vet jag vad jag talar om, eftersom det har hänt att jag inte röstat för dem, vilket ni kanske har märkt. Budgetkontrollutskottet ber kommissionen att ta ett initiativ. Det är inte alls ett lagförslag, vilket man felaktigt sagt till er.
Betänkandet i fråga skall alltså tas upp på föredragningslistan, för om vi väntar till den första sammanträdesperioden i oktober blir det först efter budgetutskottets sammanträde, som äger rum den 28 september. Men de åtgärder som måste vidtas är brådskande, de gäller budgeten och det åligger budgetutskottet att ta sitt ansvar redan den 28 september. Det är anledningen till att jag genom att tillämpa artikel 96 begär att betänkandet åter skall tas upp på föredragningslistan.
(Applåder från höger)

Ordföranden
Herr Fabre-Aubrespy! Ni är jurist och ledamot av utskottet för arbetsordningen, valprövning och ledamöters immunitet och ni vet att artikel 138b i fördraget inte begränsar lagstiftningsförslag av denna typ till dem som lämnas inom ramen för ett initiativbetänkande. Ni vet också att när man lämnar en anmodan om lagstiftningsförslag till kommissionen - det är innehållet i punkt 2 och 3 i resolutionen - måste artikel 138b i fördraget tillämpas, om inte det berörda utskottet anger att det inte vill att anmodan skall omfattas av artikel 138b.
Det är därför beklagligt att budgetkontrollutskottet inte angivit sin rättsliga grund, eftersom det slår tillbaka på den absoluta majoriteten. Om denna majoritet inte uppnås omfattas det behöriga utskottet inte av artikel 138b, och det föreligger då enkel majoritet. Det är anledningen till att det i arbetsordningens artikel 50 krävs att den rättsliga grunden anges i texten till motsvarande resolution. För min del kan jag inte annat än peka på arbetsordningen.
Det är relativt enkelt att lösa problemet. Jag tror också att det är ganska enkelt att ge parlamentet möjlighet att uttala sig om ett förslag att skapa 300 nya poster på grundval av en finansieringsöversikt. Det är vad artikel 50 innebär, så enkelt är det. Jag kan inte hållas ansvarig för att budgetkontrollutskottet, som borde ha tillgång till sifferuppgifter, inte har lämnat dessa. Avdelningarna har pekat på problemet och jag såg ingen annan lösning än att begära att betänkandet snarast möjligt upprättas på ett korrekt sätt.
Om ni hyser tvivel skall jag med nöje överlämna denna tolkning till utskottet för arbetsordningen, valprövning och ledamöters immunitet.

Müller
Herr ordförande! Innan jag tar ställning till arbetsordningen, skulle jag vilja tacka för något som min grupp har arbetat för ända sedan jag kom till denna kammare. Äntligen, äntligen har det införts sopsortering på mitt kontor. Vi har fått nya sopkärl, och jag tackar så mycket för att man äntligen har tagit detta steg!
Nu till en mer allvarlig punkt. Jag har personligen i samband med undersökningar hos ECHO begärt, att kommissionen denna vecka skall göra ett uttalande. Min grupp har också än en gång lagt fram detta ärende skriftligen för er. Nu har jag - och även andra ledamöter i budgetkontrollutskottet - för ungefär en timme sedan av Trojan fått en utförlig mapp med yttranden i de frågor, som vi har ställt från budgetkontrollutskottets sida. Av den anledningen antar jag att vi, om erbjudandet om samtal är allvarligt menat, under denna eller nästa vecka, kan komma överens med kommissionärerna, och därför vill jag här och nu inte stödja förslaget att diskutera denna fråga i kammaren.
Men en sak skulle jag vilja säga er: Om våra undersökningar när det gäller ECHO direkt hade sammanfallit med Bösch betänkande skulle detta ha lett till att en exakt, utförlig och gedigen debatt hade kunnat äga rum klockan 17.00 idag beträffande hur vi skall hantera oegentligheter och misstänkta bedrägerier i våra egna led. Jag beklagar, herr ordförande, att jag måste säga er, att trots all er juridiska argumentation fram och tillbaka så verkar denna politiska manöver för mig ändå vara alltför uppenbar, och i sak skulle jag vilja säga er att hänvisningen till artikel 50 i arbetsordningen enligt min åsikt är fullkomligt ogrundad!
Redan från början stod det klart att Bösch betänkande gällde artikel 206. Om presidiet är osäkert, så borde man åtminstone ha talat med Theato eller med föredraganden. I stället vänder man sig här till generaldirektoraten för att i hänvisningar och notiser och juridiska eventualiteter fram och tillbaka förklara sådant, som man i sak är fullständigt ense om i budgetkontrollutskottet bland den majoritet som har röstat för detta betänkande. Det är inte korrekt, herr ordförande, att ni här med juridiska argument undergräver den politiska debatten, och för övrigt kräver jag, utöver det som Fabre-Aubrespy har begärt, att betänkandet som det ansvariga parlamentariska utskottet har beslutat om, skall finnas tillgängligt i morgon klockan 12.00 för alla ledamöter i denna kammare och på alla språk!

Ordföranden
Fru Müller! Jag tänker inte kommentera de insinuationer ni har gjort. Min plikt är enbart att tillämpa arbetsordningen. När ett parlament som detta får allt fler befogenheter, måste det också känna till de regler som det skall underkasta utövandet av sina befogenheter och alltså även respektera dem. Så är det helt enkelt, fru Müller. Det handlar inte om att veta vad varje utskott skulle vilja göra, utan om vad det kan göra i enlighet med reglerna. Mitt ansvar är detta och tolkar ni det annorlunda, må ni ta upp det med utskottet för arbetsordningen, valprövning och ledamöters immunitet, detta sagt med all den respekt jag har för alla åsikter.
Crowley har ordet.

Crowley
Herr ordförande! Vad gäller en formell fråga vill jag att det officiella protokollet noterar mina gratulationer till min valkretskollega och gode vän, Cox, med anledning av valet av honom till ordförande i ELDR-gruppen. Det är en stor ära för honom och hans familj och, i synnerhet, en stor ära för Irland att ha en gruppordförande från Irland.

Ordföranden
Tack så mycket, herr Crowley. Jag har redan personligen haft tillfälle att gratulera herr Cox, men så har kammaren sagt.
(Arbetsplanen fastställdes.)

Säkerhetskontroll av luftfartyg från tredje land
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är debatten om andrabehandlingsrekommendation (A4-0295/98) av González Triviño för utskottet för transport och turism om rådets gemensamma ståndpunkt om rådets direktiv om inrättande av säkerhetskontroll av luftfartyg från tredje land som använder flygplatser i gemenskapen [C4-0338/98-97/0039(SYN)].
Dary har ordet som ställföreträdare för föredraganden.

Dary
Herr ordförande! Detta förslag härrör från ett direktiv om inrättande av säkerhetskontroll av luftfartyg från tredje land som använder flygplatser i gemenskapen. Förslaget är det första i en rad åtgärder som rekommenderats av högnivågruppen, som har till uppgift att fastställa en gemenskapsstrategi för att förbättra flygsäkerheten.
Sedan den 1 januari 1992 har Europeiska unionen haft en harmoniserad uppsättning säkerhetskrav för sina operatörer, vilka hör till de säkraste i världen.
Säkerheten hos ett antal luftfartyg från tredje land är emellertid mindre betryggande. Detta får tydliga konsekvenser både för de europeiska medborgarna och lufttransportörer i de fall då dessa operatörer använder gemenskapens flygplatser. Problemet uppmärksammades bl.a. när ett turkiskt chartrat plan kraschade i februari 1996 och orsakade 176 personers död. Det var tyvärr ingen isolerad olycka.
Nyligen har säkerheten hos äldre modeller av Boeing 737 och 747 ifrågasatts och i Förenta staterna drogs 152 plan in för inspektion. Det är önskvärt att samtliga europeiska flygbolag genomför liknande inspektioner och det gäller även andra operatörer av denna flygplanstyp.
Sedan slutet av augusti har ett plan som sattes i trafik för tjugo år sedan kraschat i Quito i Ecuador och ett annat, som tillhörde Swissair, störtade nyligen i havet nära Halifax av hittills okänd anledning.
Det förslag vi diskuterar syftar till att samla in information från piloter, passagerare, underhållstekniker eller andra och, om det finns risk att misstänka att de internationella standarderna inte följs, överlämna de berörda planen för kontroll och i förekommande fall se till att felen åtgärdas. Om reglerna inte följs kan det i sista hand leda till att vissa luftfartyg får startförbud eller att vissa flygbolag förbjuds använda gemenskapens flygplatser.
De viktigaste punkterna i kommissionens förslag till direktiv var följande: för det första skall luftfartsmyndigheterna samla in och sprida all information som berör rampinspektion, för det andra skall förhållanden som kan ge upphov till rampinspektion och i sista hand till startförbud fastställas och för det tredje skall en gemensam gemenskapsåtgärd införas, som omfattar allt från innehållet i och förfarandena för rampinspektion till förbud för vissa operatörer.
Det är denna sista punkt som är nyckelfrågan i direktivet och som givit upphov till svårigheter med rådet. Kommissionen föreslog i korthet att en operatör från tredje land om nödvändigt skall bli föremål för särskild övervakning eller att ett särskilt lands lufttransportörer skall förbjudas att använda gemenskapens flygplatser. Erfarenhet från senare tid av operatörer från tredje land, som försöker undvika ett förbud i en medlemsstat genom att helt enkelt landa på andra sidan gränsen i en angränsande medlemsstat på en bekvämlighetsflygplats, borde vara ett tillräckligt berättigande för denna gemensamma gemenskapsåtgärd.
Vid den första behandlingen stödde parlamentet till fullo kommissionens förslag om att förbättra säkerheten för främmande luftfartyg, eftersom parlamentet ansåg att man varken kunde eller borde göra kompromisser när det gäller säkerhet. Emellertid antogs 14 ändringsförslag i syfte att stärka den gemensamma åtgärden genom att utöka informationskällorna och införa en viss insyn genom att offentliggöra startförbud i de fall där det är fråga om en omedelbar säkerhetsrisk. Denna aspekt var viktig, eftersom parlamentet alltid har ansett att information till allmänheten om flygsäkerhet är en viktig del av gemenskapens flygsäkerhetspolitik.
Kommissionen godtog så gott som samtliga ändringsförslag och lade fram ett ändrat förslag. Rådet har dock i sin gemensamma ståndpunkt enbart godkänt hälften av dessa ändringsförslag och avvisat samtliga särskilt viktiga och nyskapande beståndsdelar, särskilt dem som innebär att startförbud skall offentliggöras.
Er föredragande, som jag företräder i dag, tar kraftigt avstånd från texten i rådets gemensamma ståndpunkt. Med tanke på de förklaringar som gjordes under det brittiska ordförandeskapet om att låta säkerheten inom den gemensamma transportpolitiken spela en avgörande roll erbjuder föreliggande text inget nytt på detta område. Den inskränker sig enbart till att erkänna bestämmelser som redan tillämpas i medlemsstaterna. Den ger inte kommissionen några som helst befogenheter att fatta beslut om en allmän påföljd som är tillämplig på hela Europeiska unionens område gentemot de länders luftfartyg och operatörer som inte uppfyller internationella säkerhetsstandarder.
Ändringsförslaget bekräftar helt enkelt parlamentets åsikt att alla luftfartyg från tredje land som landar på gemenskapens flygplatser och som man misstänker inte uppfyller internationella trafiksäkerhetsstandarder bör bli föremål för rampinspektioner. Det rör sig om en minsta säkerhetsbestämmelse. Dessutom anser föredraganden att denna bestämmelse måste tillämpas på alla flygplatser som är öppna för internationell passagerar- och frakttrafik, och inte bara på de viktigaste flygplatserna, eftersom många av de olyckor som man rapporterat om berör främmande frakt- eller charterbolag som använder små regionala flygplatser för att spara på landningskostnader.
Ändringsförslagen 3 och 4 avser kommissionens befogenhet att besluta om påföljder.

Schmidbauer
Herr ordförande! Kollegan González Triviños betänkande om säkerhetsundersökningarna beträffande luftfartyg från tredje land antogs enhälligt i utskottet vid den andra behandlingen, precis som vid den första behandlingen. Betänkandet är av särskild betydelse, då det handlar om besättningars och flygpassagerares liv och säkerhet. Om Europeiska unionen skall garantera den fria persontrafiken, måste den också bära ansvaret för säkerheten inom persontrafiken.
Det är just de flygpassagerare som utnyttjar lågpriserbjudanden på flygresor som oftast inte är medvetna om vilka farliga resor de ger sig ut på, i synnerhet som de inte får någon tillförlitlig information om hur och var det har fastställts brister, och hos vilka flygbolag. Med hjälp av direktivförslaget har vi kommit ett bra stycke på väg mot en omfattande trygghet för alla flygpassagerare inom den europeiska flygtrafiken. Parlamentet och kommissionen enades snabbt under diskussionen om direktivet, om att ett effektivt skydd för flygpassagerare endast kan garanteras om rampinspektionerna genomförs enligt en gemensam kontrollista överallt och för alla luftfartyg.
Medlemsstaterna måste här i omfattande utsträckning underrätta varandra och kommissionen om kontrollresultatet och om vidtagna åtgärder gentemot luftfartyg från tredje land. Medlemsstaterna måste slutligen tillgripa gemensamma åtgärder gentemot de luftfartyg som uppvisar säkerhets brister. Vi kommer inom Europeiska unionen endast att uppnå maximal säkerhet på flygplatserna, om kontrollsystemet är enhetligt och luftfartyg från tredje land inte längre får göra en undanmanöver från en medlemsstat till en annan, eller från en flygplats till en annan.
Det säkerhetsnät, som vi spänner upp, får inte ha så stora maskor att det är möjligt att slippa igenom dem obemärkt. Mot denna bakgrund kan jag, och säkert de flesta av mina kolleger här i parlamentet, inte heller förstå varför rådet i sin gemensamma ståndpunkt i stor utsträckning inskränker kommissionens och parlamentets ursprungliga förslag. Det är också svårt att inse varför kommissionen inte skulle uttala några oberoende flygförbud för hela EU. Naturligtvis respekterar vi medlemsstaternas frihet att fatta beslut. Men inom vilket område skulle det vara mer passande, att kommissionen fattar centrala beslut om påföljder, än just när det gäller säkerheten i Europa?
Om vi i detta fall lämnar för stort spelrum åt medlemsstaternas enskilda beslut löper vi risk att syftet med detta direktiv, säkerheten, återigen förfelas. Friheten för medlemsstaterna att fatta egna beslut och subsidiaritetstanken får inte förväxlas med nationell egoism. Jag är därför mycket tacksam mot föredraganden för den gedigna och justa kompromiss som han har kommit med i sina ändringsförslag, och som vi enhälligt har godkänt. Min grupp ställer sig förbehållslöst bakom denna kompromiss. Jag tror att man på så vis har lyckats slå en bro mellan å ena sidan parlamentets och kommissionens begäran, och å andra sidan medlemsstaternas betänkligheter.

Ferber
Herr ordförande, herr kommissionär, kära kolleger! Jag skall fatta mig helt kort och hoppas att jag därigenom knappar in något på den tid som kollegerna hittills har dragit över.
Först vill jag tacka föredraganden, som tyvärr inte är närvarande i dag, mycket hjärtligt för hans utmärkta betänkande. Han har verkligen gjort ett gott arbete. Jag vill ansluta mig till hans kritik mot rådet. Det är inga omöjligheter vi önskar oss, utan vi vill ha säkra luftfartyg, även om de kommer från stater utanför EU. För EU-staterna har ju detta varit reglerat sedan 1992. Vi vill inte ha någon överdriven byråkrati, utan vi vill ha ett informationsutbyte och informationsmöjligheter för allmänheten. Detta är inte överdrivet, utan vi är måna om att uppnå något som är meningsfullt för Europas medborgare, nämligen högsta möjliga säkerhetsstandard.
Europeiska folkpartiets grupp stöder därför alla ändringsförslag från utskottet för transport och turism på samma vis som vi redan gjort i utskottet. Vi tror att man här kommit fram till en förnuftig kompromiss. Samtidigt förväntar vi oss av kommissionen att den vid förhandlingarna med rådet vid andra behandlingen med stort eftertryck stöder dessa förslag, som uttrycker denna kammares vilja i ett längre perspektiv. Även rådet skulle göra klokt i att godkänna våra förslag.

Kaklamanis
Herr ordförande! Också jag vill gratulera föredraganden, som inte är närvarande, till hans uthållighet och i högsta grad riktiga synpunkter. Samtidigt vill jag meddela att min politiska grupp helt stöder det aktuella betänkandet, men också kommissionsledamoten Kinnocks ansträngningar, men jag vill också rikta kritik mot rådets politik.
Rådet måste förstå att taktiska politiska överväganden och kompromisser kan vara på sin plats när vissa andra frågor diskuteras. När man diskuterar frågor som rör våra, våra familjers och våra barns liv, däremot, har rådet absolut ingen rätt att fatta politiska kompromissbeslut. Detta är särskilt beklagansvärt, eftersom rådet, enligt uppgifter som vi alla har fått, inte avser att godta ens kompromisstexten, dvs. den kompromiss som ändringsförslagen vid den andra behandlingen innebär.
I ett sådant fall, herr ordförande och värderade kolleger, bör vi ge kommissionsledamoten Kinnock vår fullmakt och även stödja honom, och om rådet vägrar, måste vi framföra vår kritik offentligt: den europeiske medborgaren måste få veta vilka som bär ansvaret då det inträffar en flygolycka med dödsoffer, en olycka som beror antingen på bristande information eller på bristfälliga säkerhetsföreskrifter. I frågor som gäller den europeiske medborgarens liv har ingen minister och inget råd rätt att fatta godtyckliga beslut.

Van Dam
Herr ordförande! Den direkta anledningen till detta direktiv var flygolyckan i Dominikanska republiken i februari 1996 då 176 människor omkom. Nu två och ett halvt år senare och när en ännu allvarligare flygolycka inträffat utanför Kanada, så har det i praktiken inte blivit mycket bättre. Vi kan tyvärr inte förebygga alla olyckor men vi måste sätta in alla de resurser som är möjliga för att förhindra de olyckor som går att undvika. Människoliv är ju ovärderliga och medlemsstaterna måste skydda dem på alla sätt de kan.
Ett viktigt hjälpmedel är en gemensam lagstiftning. Flygbolagen i gemenskapen är mycket riktigt bundna av stränga tekniska bestämmelser. De här bestämmelserna har i stor utsträckning sin grund i Chicagokonventionen som alla medlemsstater undertecknat. Gemenskapen kan inte påtvinga andra länder dessa bestämmelser. Genom att ställa upp villkor för att landa på gemenskapens flygplatser kan dock tredje länder stimuleras till att följa de här bestämmelserna. Det kan vara till gagn för passagerarnas säkerhet om lagen gäller både gemenskapens flygbolag och de flygbolag från tredje land som landar på EU-flygplatser.
Jag håller med kollega Gonzáles Triviño om att både passagerarnas aktiva och passiva säkerhet måste förbättras. Den aktiva säkerheten kan öka genom att flygplanens flygduglighet kontrolleras vid besiktningar ute på flygplatsernas plattformar. Besiktningarna och de konsekvenser de för med sig för flygbolagen måste ha en bred grund att stå på. Sådana kontroller måste utföras om det finns rimliga tvivel kring vissa flygplans flygduglighet. För att förhindra att dessa plan används på andra flygplatser, måste besiktningsresultaten vidarebefordras till de övriga medlemsstaterna. Den passiva säkerheten kan påverkas genom en korrekt och fullständig information om diverse flygbolag. På så sätt kan konsumenten på grundval av en så fullständig information som möjligt redan innan han bokar sin resa besluta om han vill ta risken att flyga med ett visst bolag. Därför är det nödvändigt att, som föredraganden föreslår, offentliggöra relevanta uppgifter.
Avslutningsvis hoppas jag att rådet inte än en gång skall strunta i parlamentets yttrande.

Sindal
Herr ordförande! Herr kommissionär, nu har vi nått vägens ände vad gäller detta förslag till direktiv, och jag hoppas att vi kan enas om ett förnuftigt förslag. Säkerhet vid transporter ligger oss alla varmt om hjärtat. Dessvärre blir vi då och då påminda om att det är nödvändigt att tänka på säkerheten innan transporten sker. Mänskliga såväl som tekniska misstag bör förhindras genom förnuftiga förfaranden och utbildning. Och jag betvivlar om vi uppnår det vi vill i och med detta förslag.
Man kan dra en parallell till sjöfarten, där vi har port state control , som innebär att skeppen kontrolleras, och vi kan säga att det skett vissa framsteg, när det gäller att hitta de riktigt dåliga skeppen. En formulering som i ändringsförslag 1, där det står: " Varje medlemsstat skall lägga fast lämpliga metoder för att säkerställa att luftfartyg från tredje land, som är misstänkt för att inte stämma överens... " . " Lämpliga metoder" och " misstänkt" är ett par mycket vaga formuleringar. Misstanke är inte nog för mig. Det skulle gärna få finnas lite mer säkerhet för att man skulle få hålla tillbaka ett flygplan än bara en misstanke. Men varken kommersiella hänsyn eller vänlighet skall ingå i dessa värderingar på flygplatserna. Jag hoppas verkligen att Kinnock tillsammans med utskottet och rådet kan hitta några kontrollformer som gör att direktivet kommer att leva upp till intentionerna. Det är ingen mening att utarbeta ett direktiv om det inte har någon verkan.
Nästa sak jag vill nämna är att europeiska flygbolag håller på att stegvis ta bort stora delar av sin flotta. Man sätter in nya resurser och energivänliga flygplan, och det är väl bra. Dessvärre ser man många av de borttagna flygplanen - ofta 20 år gamla - i ny förklädnad och i trafik inom det europeiska området under andra flagg. Det visar att detta direktiv är nödvändigt. Det visar att vi inte bara kan ta kommersiella hänsyn eller vara vänliga, utan att vi verkligen måste ha ett system som fungerar. Vi måste anta ett dokument som inte bara ser bra ut, utan som också verkligen kan genomföras i medlemsstaterna, och som medlemsstaterna kan leva upp till. Det är på denna punkt jag egentligen oroar mig mest.

Andrews
Herr ordförande! Det tycks mig mycket sorgligt att vi diskuterar frågan om flygsäkerhet så kort efter den tragiska Swissair-katastrofen utanför Nova Scotias kust för 10 dagar sedan.
Jag ansluter mig till mina parlamentskolleger i våra kollektiva kondoleanser till vänner och familjer till kraschens offer.
Jag anser inte att tillräckligt har gjorts på politisk nivå, både i fråga om Europeiska unionen och i fråga om medlemsstaterna, för att tackla frågan om trängseln i våra luftrum. Association of European Airlines (AEA) har gått så långt som att antyda att en viss känsla av självgodhet existerar inom vissa regeringar, i synnerhet den brittiska regeringen, gällande frågan att seriöst tackla problemet med det övertrafikerade luftrummet. Statistiken är ganska skrämmande.
Flygförseningarna i Europa har uppnått sin värsta nivå på nio år. 30 % av alla reguljära flygturer lyfter med förseningar 45 % av tiden. Charterflyget är drabbat av stora förseningar. Det mest övertrafikerade luftrummet i Europa finns över sydöstra England där, endast i år, flygledarna lämnat ett rekordstort antal rapporter om överbelastning. Tillbud rapporteras allt oftare. Öppnandet av en ny flygledningscentral i England är fyra år försenat. Två tredjedelar av stoppen i trafiken beror på trängsel i luftrummet. Jag anser att tiden nu har kommit för kommissionen och regeringarna i EU: s medlemsstater att sätta sig ner och tillsammans göra någonting brådskande åt detta. Under de tre senaste åren har jag inte suttit i ett flygplan som avgått i tid eller ankommit i tid. Någonting är fel, herr ordförande.

Kinnock, Neil
Herr ordförande! Jag vill börja med att upprepa vad parlamentets ordförande sade tidigare och beklaga dr Allan Macartneys plötsliga och tragiska bortgång.
Han var, såsom alla här känner till, en man som omfattades av en respekt och en tillgivenhet som gick tvärs över politiska skiljelinjer. Och när vi sänder våra sympatier till hans kära, vet vi att han kommer att saknas mycket av alla, inklusive förstås hans väljare.
Vi ansluter oss också till Andrews i våra kondoleanser till dem som sörjer och lider med anledning av den skrämmande och tragiska Swissair-katastrofen för endast 10 dagar sedan utanför Nova Scotias kust.
Jag vill gratulera föredraganden, González Triviño, för hans utmärkta arbete med den andra behandlingen av kommissionens förslag i parlamentet idag och även tacka David för att ha intagit sin kollegas plats idag med anledning av González Triviños oundvikliga frånvaro.
Liksom i den första behandlingen, har föredraganden intagit en mycket gynnande hållning i sin rekommendation och det glädjer mig att kunna säga att hans fyra ändringsförslag utgör grunden för en godtagbar kompromiss mellan rådets allmänna inställning och kommissionens förslag. Såsom parlamentet erinrar sig, innebar det första förslaget att luftfartyg från tredje land skall säkerhetskontrolleras vid flygplatser inom unionen om misstanke föreligger om att internationella säkerhetsstandarder inte iakttas. Såsom Sindal nämner, är detta början på ett relativt blygsamt förslag som, hoppas vi, leder till en mera omfattande utveckling, men en som verkligen är nödvändig.
Nationella myndigheter är givetvis redan idag fria att genomföra rampkontroller, övervakning och utfärda startförbud, men vad kommissionens förslag tillför är möjligheten att vidta gemensamma åtgärder mot luftfartyg som utgör en säkerhetsrisk eller mot företag som driver dessa luftfartyg, eller deras ursprungsland som tillåter dessa standarder. Tyvärr var inte detta förenligt med den allmänna ståndpunkten, och inte heller togs det hänsyn till allmänhetens legitima intresse av att informeras om säkerheten vid lufttrafik. Detta är, minst sagt, en aning inkonsekvent, speciellt i de medlemsländer där lagen redan påbjuder statliga organisationer att tillhandahålla all den information som de erhåller.
Parlamentet vet att i säkerhetsfrågor strävar vi inom kommissionen alltid efter att uppnå den fina balansen mellan att tillhandahålla legitim information till allmänheten och att skydda offentliggörnadet av information som kan vara skadlig för individer eller företag, och få effekten att tysta de informationskällor som vi anser vitala för att förbättra säkerheten och säkerhetsstandarderna.
Inget av våra förslag skulle ha avvikit från denna praxis med en förnuftig och ansvarstagande balans. Jag är därför nöjd med att föredragandens ändringsförslag kommer att tillåta kommissionen att föreslå gemensamma åtgärder mot farliga operatörer och även uppnå den korrekta balansen mellan spridning och skydd av säkerhetsrelaterad information.
Av denna anledning stöder kommissionen samtliga fyra ändringsförslag i González Triviños rekommendation, med en smärre omformulering av ändringsförslag 2 som avhandlar informationen till passagerarnas organisationer. Vi vill göra den ändringen helt enkelt för att vi tror att frågan redan är tillgodosedd i en tidigare del av samma ändringsförslag.
Sammanfattningsvis är jag synnerligen glad över att vägen nu är öppen för ett snabbt antagande och genomförande av en europeisk lagstiftning som bör bidra till att förbättra säkerheten för de människor som reser med flyg och också för andra, i synnerhet för dem som bor nära flygplatser.
Jag är naturligtvis tacksam över González Triviños och hans kollegers effektiva arbete och deras fortsatta samarbete gällande en ökad grad av säkerhet för den resande allmänheten.

Ordföranden
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Mönsterskydd
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är andrabehandlingsrekommendation (A4-0315/98) av Medina Ortega för parlamentets delegation till förlikningskommittén om det gemensamma utkastet till Europaparlamentets och rådets direktiv om mönsterskydd, vilket godkänts av förlikningskommittén (C4-0467/98-00/0464(COD)).

Medina Ortega
Herr ordförande! Det förslag som vi lägger fram i dag - texten i sin helhet har godkänts av förlikningskommittén - är resultatet av ett tämligen långvarigt arbete i parlamentet, rådet, och givetvis även i kommissionen.
För fem år sedan, 1993, lade kommissionen fram det första förslaget till direktiv i denna fråga, tillsammans med ett förslag till direktiv om förordning. Direktivet är inriktat på en harmonisering av medlemsstaternas rätt i frågan, men uppenbarligen kommer det i slutändan att leda till en förordning och i denna förordning kommer en gemenskapsrätt att preciseras med gemenskapsregistret och med gemenskapslagstiftningen.
Emellertid stod vi från början inför en svårighet, ett slags hinder på vägen, en svårighet utifrån en klausul som kallades " reparationsklausulen" , enligt vilken rätten för en mönsterrättsinnehavare för en bil stod i motsättning till praxis och till och med till lagregler i olika medlemsstater, enligt vilka det finns tillverkare som har möjlighet att reproducera en extern synlig del på ett fordon när den skall bytas, utan att behöva tillstånd från biltillverkaren.
Det handlar om en fråga med betydande ekonomiska konsekvenser eftersom det, som vi vet, inträffar tusentals bilolyckor varje dag. Kommissionär Kinnock talade nyligen om flygolyckor, men vi känner till att det dör många fler människor på vägen, och i bilolyckor och givetvis uppgår de dagliga materiella skadorna i gemenskapen till verkligt astronomiska belopp. Vi talar om miljarder ecu, arbete etc., och om en fråga som berör immaterialrätten.
Det är alltså inte en struntsak. Det är en viktig fråga eftersom det dessutom får följder för sysselsättningen i vissa regioner och gemenskapsländer, där dessa sektorer är viktiga, medan å andra sidan biltillverkarna har intresse av att få till någon typ av lagstiftning med tanke på rättsskillnaderna.
Efter fem år var det enda vi kunde nå fram till, en slags vapenvila. Parlamentet uttalade sig för en lagstiftning om reservdelsproduktion med ersättning till biltillverkarna, men rådet kunde inte komma fram till ett avtal. Sluttexten leder faktiskt till en slags vapenvila - som jag sade förut -, eftersom artikel 14, den artikel som skulle reglera reparationsklausulen, har blivit en övergångsbestämmelse, och artikel 18 innebär att kommissionen inom en treårsperiod skall börja studera situationen och lägga fram förslag för att komplettera direktivet. Således har vi för närvarande en standstill -situation, enligt vilken varje land behåller sin nuvarande lagstiftning och man kommer, i görligaste mån, att försöka se till att den inte kolliderar med den inre marknaden, med en skyldighet från medlemsstaternas sida att se till, om de förändrar lagstiftningen, att detta inte sker för att försvåra ännu mer för den inre marknaden för dessa varor, utan för att underlätta liberaliseringen av den inre marknaden.
Vi är kanske inte så stolta över vårt arbete, men vi har undvikit kriget genom en vapenvila.
Men direktivet är inte enbart en reparationsklausul, det finns en rad sektorer som har väntat på detta direktiv för att kunna konsolidera sina rättigheter, och i denna direktivtext finner vi bestämmelser, som jag anser vara användbara, eftersom det finns en definition av vad ett mönster är. Den hänvisar exempelvis till den grundläggande egenskapen som ett användbart mönster måste ha för att godkännas, alltså att det skall vara en nyhet, och framförallt, denna nyhet definieras genom att den skall ha en viss synlighet, så att en informerad kund kan urskilja denna nyhet från tidigare produkter.
Detta är en fråga som genom detta direktiv, utan tvekan, enbart inletts. Direktivet bör införlivas i de olika medlemsstaternas rättsordning.
Vi kommer utan tvekan att få en gemenskapslagstiftning, en lagstiftning under EG-domstolen, som kommer att hjälpa oss att bringa ordning i denna fråga. Jag hoppas att direktivet leder fram till en definitiv formulering och dessutom, att parlamentet och rådet under tiden fortsätter framåt genom att godkänna förordningen om användbara mönster, vilket skulle ge oss en gemenskapsrätt som gör den fria rörligheten för alla dessa produkter möjlig.

Gebhardt
Högt ärade herr ordförande, kära kolleger! Direktivet om mönsterskydd, som vi i dag talar om, har en lång och mödosam väg bakom sig, men det har ännu inte kommit fram till målet. Det förlikningsresultat som uppnåtts mellan parlament och råd har lämnat viktiga frågor öppna. Mot denna bakgrund skulle jag vilja tacka min kollega Manuel Medina, även å min grupps vägnar, för den uthållighet han har visat när han har företrätt Europaparlamentet i dessa ärenden gentemot råd och kommission.
Hans uthållighet visade sig i synnerhet i kampen om den så kallade reparationsklausulen. Redan när vi betraktar enbart bilområdet, så inser vi betydelsen av denna detalj. Europaparlamentet har hittat en jämvikt mellan bilindustrins, reservdelstillverkarens och konsumentens intressen. För medborgarna skulle det vara ett bevis på nyttan med Europeiska unionen, om rådet hade röstat för vårt förslag. Detta misslyckades på grund av enskilda medlemsstaters egoism, och det är inte något bra betyg för Europas förmåga att lösa problem.
Förlikningsresultatet, som vi med gnisslande tänder röstar ja till, är inte någon lösning. Det uppskjuter bara det hela. Vi kommer att rösta för detta standstill i lagstiftningen enbart därför att man därigenom inte försämrar något, och eftersom vi utgår ifrån att det ändå kommer att bli möjligt att uppnå tillfredsställande regler när det gäller reservdelar. De måste förhindra en konkurrenshämmande monopolisering, och samtidigt säkra möjligheten för förbrukarna till förmånliga reparationer med reservdelar efter eget val.
Europeiska kommissionen får i uppdrag att uppnå detta mål under de närmaste sju åren. Herr kommissionär, som parlament kommer vi - och i synnerhet min grupp - att noga kontrollera om och hur detta sker.

Fontaine
Herr ordförande, kära kolleger! Det handlar här om en av de kanske svåraste förlikningarna vi hittills ställts inför.
Tvisten gällde denna gång inte en fråga av institutionell eller budgetmässig karaktär. Vi är liksom rådet oeniga när det gäller en viktig punkt i direktivet. Europaparlamentet försvarade naturligtvis den s.k. reparationsklausulen som vi röstade för vid den andra behandlingen med mycket stor majoritet. Rådet däremot förkastade den enhälligt.
Herr ordförande! Efter långa veckor av informella förhandlingar som tyvärr har varit resultatlösa - Medina erinrade nyss om att ärendet har behandlats sedan 1993 - står vi nu inför ett mycket obehagligt alternativ. Antingen söker vi en kompromiss med rådet i den kontroversiella frågan om reservdelar, eller också drar vi slutsatsen att ingen förlikning kan uppnås och riskerar därmed att allvarligt skada ett stort antal verksamhetsområden, som hade stora förväntningar på detta direktiv.
Jag är tacksam mot vår delegation och särskilt dess föredragande, Manuel Medina Ortega, som har utfört ett utmärkt arbete med en ärkeängels tålamod, om uttrycket tillåts, och har visat prov på klarsynthet. Efter moget övervägande och en debatt som inte alltid varit enkel, ansåg delegationen att harmoniseringen av mönsterskyddet inom alla sektorer av den europeiska industrin verkligen var grundläggande, och att vi inte kan ta ansvar för att skjuta upp den ytterligare. Vi behövde därför uppnå en kompromiss, den bästa möjliga eller den minst dåliga, om skydd och användning av reservdelar vid bilreparationer.
Under hela denna besvärliga process har två saker slagit mig. Jag skulle vilja ta upp dem, eftersom jag anser att de innebär en positiv utveckling av förlikningsförfarandet. Vid kommitténs första möte hade vi en mycket omfattande debatt, där såväl medlemmarna i delegationen som rådets ledamöter kunde uttrycka sina olika åsikter.
Det förefaller naturligt. Ändå var det på sätt och vis en premiär. Vi har lord Simon och hans mycket erfarna politiska sinne att tacka för att vi lyckats med ärendet - det vill jag hedra honom för - men också dialogkänslan, som sakta men säkert uppstod mellan den lagstiftande myndighetens två grenar.
Den andra punkt som jag skulle vilja ta upp gäller det aktiva bidrag som kommissionär Monti personligen har lämnat i ärendet. Man säger ibland att kommissionen känner sig illa till mods i detta förlikningsförfarande, eftersom den har en blygsam och ovan roll, det måste erkännas. Jag anser emellertid att det helt och hållet beror på kommissionen om den kan visa vad den går för när det gäller det sista stycket i artikel 189b.4 i EG-fördraget. Kommissionär Monti har förstått det. Liksom kommissionär Kinnock i ett annat sammanhang - jag tänker på de transeuropeiska transportnäten. Jag tackar honom hjärtligt för att han så effektivt bidragit till att få loss ärendet ur de hjulspår det fastnat i.
När det gäller kompromissens sakfråga har föredraganden och andra kolleger redan uttalat sig, och jag skall bara säga att enligt min mening borde standstill -klausul, tillsammans med kommissionens mycket viktiga åtagande, förenkla den önskade överenskommelsen mellan berörda parter. Jag anser att kammaren borde rösta för det gemensamma förslaget till förlikning som vi lagt fram, och betona att det absolut måste respekteras, såväl bokstavligen som bildligen. Kommissionär Kinnock kommer säkert att för kommissionens räkning på nytt ta upp frågan om en stund. Parlamentet å sin sida kommer att se till det

Thors
Herr ordförande! Jag vill verkligen tacka Fontaine som ledde vår delegation. De övriga talarna har tidigare beskrivit arbetet. Jag tror att Fontaines anmärkningar i dag om hur förlikningsarbetet gick till är viktiga för fortsättningen. Hennes roll var ytterst central. Ett varmt tack till Fontaine.
Som föregående talare sade, har väldigt mycket kretsat kring reparationsklausulen. Vi skall inte glömma att detta direktiv kommer att förlänga mönsterskyddets varaktighet i många medlemsländer, och det kommer att främja intresset för att skydda designhavarnas rättmätiga innehåll och krav.
En sak som jag undrar vad gäller fortsättningen, och som jag har sett exempel på i mitt hemland, är: Vad gör vi med varor som kommer in i unionen och som inte har detta skydd? Det är kanske en fråga för våra tullmyndigheter i framtiden.
Inte heller vi i vår grupp anser att slutresultatet vad gäller reparationsklausulen är perfekt, men vi måste leva med det. Kommissionen har skriftligen lovat att utföra konsultationer för att komma med ändringsförslag, vilket har publicerats och är ett löfte som måste efterlevas. Vi är fortfarande bekymrade över att den inre marknaden ännu inte fungerar perfekt, fastän vi införde en klausul i texten som beaktar detta. Vi hoppas att kommissionen verkligen vakar över denna sak också, dvs. att obefogade hinder för den fria marknaden inte uppställs, och att kommissionen tillsammans med oss alla vakar över att lagstiftning och praxis inte förändras på ett sätt som strider mot denna standstill -klausul.

Sierra González
Herr ordförande! Det direktiv som låg till grund för detta förslag till betänkande syftade till att garantera en rättvis konkurrens till fördel för framför allt konsumenterna. Har detta uppnåtts? Just nu, efter nästan ett års förlikning, ser vi inte bara att man har uteslutit parlamentets första förslag utan också reparationsklausulen, en klausul vars inkluderande var grundläggande för att kunna fastställa en ram för rättvis konkurrens mellan reservdelsproducenter och biltillverkare.
Den överenskommelse som uttrycker en önskan att den rättsliga situationen för reservdelstillverkarna inte skall förvärras, löser inte problemet i grunden. Liksom den inte löser konflikten att överlämna lösningen till en självreglerande vilja hos reservdelsoch fordonstillverkarna, eftersom de varken har samma förutsättningar eller samma förmåga till inflytande. Denna ståndpunkt skadar konsumenternas intressen och det hjälper föga att man har godkänt artikel 10 i direktivet, där en mönsterskyddstid på 25 år tas upp.
Jag kan bara härifrån uttrycka vår meningsskiljaktighet med en ståndpunkt som gagnar den stora bilindustrin men inte tar hänsyn till gemenskapens medborgare, för att försvara oss som har valts.

Oddy
Herr ordförande. Jag vill tacka föredraganden och Fontaine i synnerhet för deras hårda arbete med att slutföra dessa svåra förhandlingar, och även mina kolleger i förlikningskommittén, som intog ett mycket pragmatiskt förhållningssätt.
Jag är särskilt nöjd med att överenskommelsen nåddes under Förenade kungarikets första ordförandeskap under Labour. En ledamot i överhuset, Lord Simon, kunde direkt se hur hårt och flitigt vi arbetar i Europaparlamentet.
Detta avtal är en seger för det sunda förnuftet. Jag företräder en mycket stor biltillverkningsregion i mitt valdistrikt. Det omfattar sådana företag som Peugeot, Rover och Jaguar, för att bara nämna några. Jag har ännu fler komponentföretag. Därför är jag synnerligen angelägen om att man kan få till stånd en kompromiss som räddar arbetstillfällen och denna kompromiss innebär just detta.

Casini C.
Herr ordförande! Samtliga de kolleger som har talat före mig har strukit under den vånda som har åtföljt det här direktivet, en vånda som framför allt beror på svårigheterna att fatta rättvisa beslut utifrån den så kallade reparationsklausulen när det gäller de olika delarna i sammansatta enheter, som till exempel bilar. Beviset på denna vånda utgörs inte bara av den långa tidsrymd som har förflutit mellan kommissionens förslag, som kom 1993, och den första gemensamma ståndpunkten, som kom 1997, och inte bara av den långa tidsperiod som gick innan förslaget kom fram till förlikningskommittén, och inte bara av den stora skillnaden mellan de ändringsförslag som godkänts av Europaparlamentet och rådets ståndpunkt, utan också av det objektiva faktum att tillsammans med direktivet presenterades ett förslag till förordning. Detta senare förslag har fortfarande inte behandlats, men i enlighet med ett beslut från utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt har man bestämt att först avvakta slutbehandlingen av det direktiv som rör harmonisering. Därefter skall förordningen behandlas för att man skall kunna komma fram till en modell och en konstruktion som passar gemenskapen.
Man kan knappast förundras över dessa svårigheter, eftersom de ekonomiska och juridiska problemen inte var lätta. De juridiska problemen gällde inte bara att etablera kriterier och metoder för att bedöma en viss konstruktions eller modells originalitet, inte bara att bedöma utseendet, utan också och framför allt att försöka förstå om, i juridisk mening, det är riktigt att värdera den estetiska aspekten i relation till en enda komponent eller bara insatt i ett sammanhang. Det är denna mycket svåra fråga som kassationsdomstolarna i de olika medlemsstaterna brottats med och som EG-domstolen försökte lösa i ett beslut från 1995. Dessutom skulle jag kunna nämna hur allvarliga de ekonomiska frågorna i sammanhanget var i samband med att vissa företag hotades av nedläggning, och kopplingen mellan försäkringsskyddet och vilka delar som skulle omfattas och inte omfattas av det rättsliga skyddet, etc. Låt mig sammanfatta: vi har kommit fram till en kompromiss som jag anser godtagbar, eftersom den ligger i linje med en ökad konkurrens och därmed också en större frihet vad gäller handeln, även om saker och ting för närvarande kan förbli som de är, utan någon harmonisering, och att varje enskild medlemsstat därmed kan göra som den vill.
Jag anser därför att vi bör rösta för förslaget och hoppas att kommissionen kommer med goda förslag när det gäller förordningen. Vi kan med andra ord även ta detta steg, och det är det jag i egenskap av föredragande för den aktuella förordningen är speciellt intresserad av.

Gasòliba i Böhm
Herr ordförande, ärade ledamöter! För det första vill jag - liksom min kollega - Thors, uttrycka vårt stöd för detta betänkande och vår enighet med de ståndpunkter som har antagits i förlikningskommittén, såväl av Medina Ortega som av Fontaine.
Jag hade tillfälle att i grunden studera denna fråga såsom föredragande för yttrandet från utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik, och jag skulle vilja erinra om att direktivet, ur ett ekonomiskt perspektiv, försökte svara mot två mål: å ena sidan, att genomföra den inre marknaden och underlätta den fria rörligheten för varor med lika skydd för producenterna på det område som behandlades i detta direktiv; å andra sidan, att få ett skydd mot kopior eller produkter som kunde komma från tredje land och skada vår industri.
Det har gått fem år. Det innebär att vi inte kan känna oss speciellt nöjda, eftersom vi inte på denna tid har kunnat lösa de två frågor som påverkar den europeiska industrin på ett mycket kännbart sätt, såväl på den inre marknaden som vad gäller den internationella konkurrenskraften. Dessutom är inte heller resultatet, vilket har påpekats här, helt tillfredsställande. Vi har lyckats förhindra en tillbakagång, vi har fått en överenskommelse om minimikrav, men de initiala målen för direktivet har bevisligen inte uppnåtts.
Jag är nöjd med att en av de aspekter som utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik föreslog har tagits med i mitt eget betänkande, : att genomföra en analys av frågan och överenskommelsen om att det skall kunna ske inom en bestämd tidsperiod. Vi hoppas att det skall kunna uppfyllas till slut, även om det sker alltför långsamt med hänsyn till vilket skydd för vår industri som borde krävas på en lämplig internationell konkurrensnivå.

Sindal
Herr ordförande! Jag vill också gärna gratulera herr Medina och fru Fontaine till ett gott resultat. Som Medina skriver i betänkandet, så är det nog inte det bästa möjliga resultatet, men kanske är det resultatet av det möjligas konst. Jag tycker standstill -resolutionen är bra. Konflikten mellan reservdelsfabrikanterna och bilfabrikanterna kommer säkert att finnas kvar länge. Utfrågningen och frivilliga avtal kan kanske leda fram till ett nytt och slutligt direktiv och göra att motsättningarna försvinner. Jag tycker inte att vi skall vara så bekymrade över resultatet som föregående talare gav uttryck för. Särskilt inte när vi beaktar direktivets bredd och den mängd av branscher det skall omfatta. Jag tror att det kan visa sig vara ett förnuftigt tillvägagångssätt, som täcker den inre marknaden och de många olika uppfattningar som medlemsstaterna måste ha.

Cassidy
Herr ordförande! Jag vill instämma i den kör av röster som prisar de ansträngningar som gjorts av föredraganden, Medina Ortega, och ordföranden i vår förlikningskommitté, Fontaine. Jag gratulerar dem båda till deras tålamod med att under en lång tid arbeta med detta; det är, trots allt, inget nytt förslag. Det har funnits på vår dagordning ända sedan 1993. Många människor utanför detta parlament har väntat på ett beslut från oss sedan länge, i synnerhet företrädare för konsumentgrupper, för reservdelstillverkare; t.o.m. från sådana människor som motorcykelentusiaster.
En kompromiss - och detta är en kompromiss - kan förstås aldrig tillfredsställa alla intresserade parter till hundra procent. Men så handlar ju arbetet i Europaparlamentet om kompromisser och Europeiska unionen fungerar tack vare kompromisser. Jag har inga svårigheter alls att stödja just denna kompromiss, eftersom den tillåter utvecklingen av den inre marknaden gällande sådana produkter som reservdelar till fordon utan att samtidigt hindra utvecklingen av mönsterskydd inom de områden där det krävs.
En av de saker som oroat mig, med det långa dröjsmålet för detta direktivs ikraftträdande, är de skadeverkningar som det kan ha fått för de industrier som är beroende av design: modeindustrin, textilindustrin och så vidare, vilkas intressen i ett visst skede tycktes underordnade bilindustrins. Jag hoppas att alla utomstående blir nöjda med det arbete som utförts. Jag hoppas att vi kan förlita oss på att parlamentet i morgon helhjärtat stöder förlikningskommitténs rekommendationer.

Pirker
Herr ordförande! Herr kommissionär! Jag förstod inte den negativa biton, som kom från yttersta vänsterkanten. Vi har här gjort ett framsteg och uppnått någonting positivt. Det är ett faktum att 180 miljoner bilister och motorcyklister kan andas ut. Europaparlamentets förlikningsutskott har nämligen lyckats avvärja dyrtiderna för den närmaste framtiden. Ett tack framför allt till förhandlarna i detta förlikningsutskott. Andas ut kan också alla oberoende verkstäder och reservdelshandeln med alla sina anställda, de många små och medelstora företagen.
Europaparlamentet har med sitt tydliga uppträdande - även här i kammaren under diskussionen - förhindrat bilkoncernernas prisdiktat. Detta skulle nämligen ha blivit följden om vi hade röstat för förslaget. Det monopol som indirekt skulle ha åstadkommits, kommer alltså inte att skapas, dvs. de höga priser som skulle ha blivit följden av detta också när det gäller försäkringar, kommer inte att träda i kraft. Inga företag kommer att läggas ned, och inga arbetstillfällen kommer att försvinna.
Jag har full förståelse för tillverkarna, ty design kostar pengar. Därför måste vi komma fram till sådana bestämmelser där också hänsyn tas till mönsterskyddet och en lämplig kompensation ges till konstruktören. Men det måste i framtiden finnas en fri marknad och en kopiering av delar på särskilda villkor, och här återstår tre år tills lämpliga bestämmelser tas fram. Jag tror att det som vi uppnått innebär ett framsteg för medborgaren, för konsumenten, för de många små och medelstora företagen, eftersom det i framtiden kommer att finnas originaldelar och kopior, oberoende verkstäder och märkesverkstäder vid sidan av varandra, till gagn för konsumenterna, de anställda och de många små människorna. Alltså en framgång för den envishet som parlamentarikerna här i kammaren visat.

Oomen-Ruijten
Herr ordförande! Jag skulle vilja börja med att tacka föredraganden, herr Medina, och även förlikningskommissionens ordförande, herr Fontaine, plus alla andra kolleger för deras insatser, deras engagemang i det här mycket svåra och segdragna ärendet.
Herr ordförande! Min andra punkt är följande: Om du lyssnar till diskussionen och läser vad som skrivits, så verkar det ibland som om direktivet om mönsterskydd endast har något att göra med reparationsklausulen. Det var visserligen den mest iögonenfallande delen av direktivet, eftersom så många viktiga parter var inblandade: bilindustrin, hela reparationsmarknaden och konsumenterna. Direktivet är dock mer än så, och det är skälet till att slutbedömningen i förlikningen ser ut som den gör.
Herr ordförande! För den mest iögonenfallande delen, reparationsklausulen, hade Europaparlamentet en väl avvägd bedömning, alltså liberalisering men samtidigt även ersättning till mönsterrättsinnehavaren. Den lösningen, den väl avvägda lösningen från vårt parlament, gick dock tyvärr inte igenom. Jag tror att det under sådana omständigheter är klokt att utgå från ordspråket " bättre en fågel i handen än tio i skogen" och söka efter en kompromisslösning.
Herr ordförande! Jag litar helt och fullt på att när Europeiska kommissionen börjar förhandla med de berörda parterna och kommer fram till någon slags överenskommelse, en självreglering, så kommer vi ändå att kunna stå bakom den här kompromissen helt och hållet. Jag tror det är vår uppgift som ledamöter i Europaparlamentet att, i de fall det möjligtvis skulle kunna förekomma kritik ute i medlemsstaterna, med tydlighet klargöra att det inte var parlamentet utan faktiskt rådet som blockerade vår lösning.
Herr ordförande! Jag tror att om vi, tillsammans med de berörda organsiationerna, utövar lite påtryckning så kommer det också att träffas en god överenskommelse. Nu gäller det att skapa så mycket publicitet som möjligt. Jag vill ännu en gång framföra mitt varma tack till dem som varit engagerade i arbetet med detta svåra ärende.

Kinnock, Neil
Herr ordförande! Kommissionen är mycket nöjd med att en överenskommelse uppnåtts, efter fem år intensiva och komplicerade diskussioner, gällande direktivet om mönsterskydd, inom ramen för förlikningsförfarandet. Jag är säker på att de ärade ledamöterna delar denna glädje, i synnerhet Fontaine och Medina Ortega som, i olika egenskaper, har varit djupt engagerade i denna fråga. Jag hörde Fontaine beskriva Medinas tålamod som änglalikt, och när jag lyssnade på debatten kunde jag bara konstatera att förlikningsförfarandet vid detta tillfälle måste ha varit en synnerligen eterisk upplevelse för Lord Simon och ängeln Medina. Jag är nästan avundsjuk över att jag inte var närvarande. Men så begrundar jag mina egna erfarenheter av förlikning och avstår upplevelsen till alla andra.
Avtalet gällande direktivet om mönsterskydd utgör förstås ett viktigt steg mot fullbordandet av den inre marknaden för industridesign, och vi kan förlita oss på att den sannolikt kommer att uppmuntra investeringar i tillverkningsindustrierna och, följdaktligen bidra till att stärka konkurrensförmågan och, hoppas jag, sysselsättningen.
Som de ärade ledamöterna vet, så har reparationsklausulen, under de fem år långa diskussionerna om förslaget till direktiv, varit föremål för omfattande debatter mellan alla inblandade institutioner, och under förlikningsförfarandet stod det klart att en överenskommelse, trots alla ansträngningar, gällande denna klausul fortfarande, för närvarande, är utom räckhåll. Samtliga parter var ändå eniga om att betydelsen hos ett allomfattande direktiv för europeiskt mönsterskydd, gjorde att ett godkännande inte fick hindras av problemen med denna enda reparationsklausul.
Kommissionen välkomnar därför att ett avtal uppnåtts om att frysa gällande rättsliga bestämmelser i fråga om skyddet för design och användandet av reservdelar och att under tiden se över direktivets konsekvenser i den överblickbara framtiden. Den så kallade standstill -klausulen garanterar att varje medlemsstat måste bibehålla sina rättsliga bestämmelser, både gällande mönsterskydd av reservdelar och det fria användningen av reservdelar för reparationsändamål. Vidare får medlemsstater endast vidta förändringar av dessa bestämmelser om syftet är att liberalisera marknaden för reservdelar. Kommissionen kommer dessutom att fullfölja sitt åtagande att inleda överläggningar med biltillverkare och reservdelstillverkare för att undersöka möjligheterna att uppnå en frivillig överenskommelse gällande reservdelsfrågan.
Slutligen, i enlighet med avtalet, kommer kommissionen att tre år efter direktivets fullföljande att presentera en analys av direktivets konsekvenser för i synnerhet motorfordonssektorn. Vi kommer att uppfylla dessa åtaganden, och de ärade ledamöter som har efterlyst garantier på denna punkt kommer, är jag övertygad om, att acceptera det jag säger å min kollega Mario Montis och mina övriga kolleger i kommissionens vägnar. Detta är en nödvändigt, pragmatiskt förfarande som tillåter betydande framsteg.
Därför vill jag sammanfatta genom att tacka föredraganden till direktivet om mönsterskydd, Medina Ortega, som blivit äldre genom erfarenheten och, åtminstone, genom årens gång, trots att hans yttre motsäger det faktum att åren förflutit, och ordföranden i förlikningskommittén, om vilken med Shakespeares ord kan sägas: " Ej åren kan henne få att vissna, ej vanans makt hennes tankes klarhet att grumlas" - från Kleopatra givetvis - för den avgörande roll de båda spelat, tillsammans med sina kolleger, i att uppnå ett användbart avtal om detta viktiga direktiv.

Ordföranden
Tack herr kommissionär! Tillåt mig för en gångs skull att framföra mina gratulationer till alla dem som verkligen gjort det möjligt att fullfölja detta svåra betänkande, och särskilt till Lord Simon, kommissionär Monti och föredragande Medina Ortega, samt Fontaine som varit ordförande för delegationen. Det krävdes faktiskt en rad keruber och ärkeänglar för att åstadkomma detta lilla mirakel.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Kaffe- och cikoriaextrakt
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är andrabehandlingsrekommendation (A4-0278/98) för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentskydd, om rådets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om kaffe- och cikoriaextrakt (C4-0306/98-96/0117(COD).

Lannoye
Herr ordförande! Det här gäller en frukostprodukt och det är inte särskilt lämpligt att tala om den nu, särskilt som det inte är så mycket som står på spel politiskt sett. Jag kommer sannolikt inte att utnyttja hela min talartid på fem minuter.
Jag skulle vilja erinra om att det handlar om sju vertikala direktiv om livsmedelsprodukter och att problemen med kaffe- och cikoriaextrakt har behandlats på samma sätt som problemet med choklad som var mer kontroversiellt än detta.
Den allmänna målsättningen med förslaget är att åstadkomma en förenkling, så att fri rörlighet för produkterna underlättas. Det problem som sysselsatte utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentskydd är att denna förenkling inte kan äga rum på bekostnad av konsumenten eller på bekostnad av produkternas kvalitet. Det är anledningen till att vi vid den första behandlingen lämnade in tre ändringsförslag, vilka alla förkastades av kommissionen och rådet.
Det ena är relativt tekniskt och jag tror inte att vi behöver tala om det här. De två övriga däremot gäller ett problem som kan vara viktigt för konsumenten, eftersom dessa förslag rör begränsningen av det antal förpackningsstorlekar som leverantören erbjuder. När det finns alla sorters förpackningar och förpackningsstorlekar som ligger relativt nära varandra, är risken för sammanblandning för konsumenten inte försumbar. Det är anledningen till att vi ville behålla det som fanns i det ursprungliga direktivet, nämligen ett antal förpackningsstorlekar som är tillräckligt olika för att de inte skall sammanblandas.
Vi anser därför, efter diskussion vid den andra behandlingen, att det är lämpligt att återinföra dessa tre ändringsförslag, inbegripet det tekniska ändringsförslaget. Det var vad utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentskydd gjorde med förkrossande majoritet. Jag tror mig t.o.m. minnas att det var enhälligt, vilket inte ofta är fallet, men det var det här.
Jag skulle vilja lägga till en liten kommentar när det gäller de två ändringsförslag som jag lämnat för Gruppen De gröna i Europaparlamentet. Någon debatt ägde aldrig rum i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentskydd, eftersom vi hade en rad andra brådskande frågor att ta itu med, och den här föreföll oss relativt oviktig. Jag återinförde två ändringsförslag rörande kommittésystemet för att återupprätta kommissionens befogenhet när det gäller anpassning till tekniska framsteg och inte, vilket tyvärr texten till ändringsförslagen ger sken av, för att ge kommissionen befogenhet när det gäller att anpassa gemenskapens lagstiftning till gemenskapens allmänna bestämmelser för livsmedel, eftersom parlamentet förkastade det vid den första behandlingen. Jag ber alltså att en precisering skall göras i samband med omröstningen, så att vi genom omröstning kan korrigera ett misstag som är helt och hållet mitt, och som jag ber mina kolleger om ursäkt för.

Thyssen
Herr ordförande! En gemensam ståndpunkt som skall leda fram till ett direktiv om kaffe och cikoria verkar vara en rent teknisk fråga, men den som läst på ordentligt om det här ärendet, och som även gjort det med andra ärenden i livsmedelsfrågor, kan konstatera att de ofta är sammankopplade med politiskt laddade aspekter.
Föredraganden har redan tagit upp några frågor som vi vill ordna upp med hjälp av ändringsförslagen. I miljöutskottet gick vår politiska grupp i samma riktning, så därför står vi helt bakom ståndpunkten, såsom föredraganden har motiverat den.
Något som jag ändå helt kort vill ta upp är användningen av kommittéförfarandet. I första behandlingen valde parlamentet att godta kommittéförfarandet för en anpassning till de tekniska framstegen, men inte för en anpassning till de allmänna horisontella livsmedelsdirektiven. Vi tycker att vi måste fortsätta i samma riktning även i det avseendet. Därför lämnade vi in ett ändringsförslag. Det antogs också sedan. I den gemensamma ståndpunkten har man antagit precis det motsatta systemet. Där säger man: inget kommittésystem för de tekniska framstegen. men däremot för en anpassning till den horisontella livsmedelslagstiftningen. Vi tycker att vi i det avseendet ändå måste hålla fast vid vårt ställningstagande.
Vi har i flera ärenden, bland annat avseende choklad, sett att anpassningen till allmänna regler ofta är sammankopplad med politiska aspekter, som ibland kan orsaka mycket häftiga diskussioner. Vi anser att det är viktigt att parlamentet kan vara involverat när det gäller politiska frågor, och att medbeslutandeförfarandet i det avseendet skall kunna gälla helt och hållet. Vi skulle gärna vilja behålla det så.
Jag samtalade helt kort med föredraganden om den här frågan. Jag är glad att även han verkligen vill rösta för de i sista stund inlämnade ändringsförslagen. Jag utgår alltså från att vi får en delad omröstning om dessa ändringsförslag. Jag vill också uppmana de övriga politiska grupperna att fortsätta på samma linje, läsa igenom ändringsförslagen noga en gång till, och se till att vi kan inta en gemensam hållning i den här frågan.

Bangemann
Herr ordförande! Vi vill också tacka Lannoye. Kommissionen gör som Balzac och dricker kaffe från morgon till kväll, för att kunna uppfylla sina plikter. Därför är det inte ovanligt för oss att diskutera kaffe så här dags.
Av de fem ändringsförslagen avslogs tre redan under den första behandlingen. Dessa lämnades nu in på nytt med nummer 1, 2 och 3, och dessutom lämnades två nya in, 4 och 5, som vi kan anta, eftersom de motsvarar vårt ursprungliga koncept.
Jag vill här endast helt kort förklara varför ändringsförslag 1 och 2 inte är godtagbara för oss. Enligt ändringsförslagen skall bestämmelser om tillåtna behållare för färdigförpackade varor åter införas, så som de tas upp i det aktuella direktivet. Vi kan inte anta dem, eftersom förslaget till direktiv, åtminstone till väsentlig del, enbart gäller frågor om sammansättning och etikettering. Förpackningsstorlekar hör alltså inte hit, eftersom de inte faller under detta förslag till direktiv. Dessa förpackningsstorlekar bör behandlas inom ramen för direktiven om behållare för färdigförpackade varor. Vid fastställandet av den gemensamma ståndpunkten har vi infogat ett uttalande om att vi är beredda att i samförstånd med berörda parter kontrollera om storlekar på förpackningar för färdigförpackade varor borde tas upp i ifrågavarande lagstiftning tillsammans med kaffe- och cikoriaextrakt. Det är alltså vår avsikt. Jag hoppas att parlamentet förstår att vi av systematiska orsaker här i dag inte kan göra det vid behandlingen av detta förslag till riktlinje.
Genom ändringsförslag 3 försöker man fastslå att ISO-normen 11292 skall vara bindande när det gäller att bestämma den totala halten av fria kolhydrater i kaffeextrakt. Detta motsvarar varken vår politik eller betydelsen av ISO-normerna, som till sin definition är frivilliga normer, som naturligtvis kan anföras när så krävs vid tillkännagivanden, i reklam osv. Men de är hur som helst frivilliga och inte obligatoriska.
Vad gäller anpassning av gemenskapens analysförfaranden har vi redan förpliktat oss att anpassa nuvarande analysprocedurer för kaffe. Denna förpliktelse har vi även på nytt hänvisat till i vårt uttalande vid fastläggandet av den gemensamma ståndpunkten.
Vad gäller ändringsförslag 4 och 5, vill vi tacka för dem. De motsvarar vår ståndpunkt. Därför kan vi naturligtvis anta dem.

Ordföranden
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på onsdag kl. 12.00.

Transatlantiska relationer / Echelon-systemet
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är kommissionens uttalande om de transatlantiska relationerna till följd av toppmötet mellan Europeiska unionen och Förenta staterna den 18 maj 1998 samt användningen av kontrollteknik inom kommunikationssektorn (Echelon-systemet).

Bangemann
Herr ordförande! Med er tillåtelse skulle jag gärna vilja göra två separata uttalanden. För det första det uttalande som min kollega Sir Leon gärna skulle ha gjort. Tyvärr sattes denna punkt upp på föredragningslistan först under fredagen, och jag ber därför om förståelse för att han har bett mig ta upp denna punkt. Men eftersom vi åtminstone när det gäller frågor om den ekonomiska politiken, som kan uppstå mellan USA och oss, arbetar mycket nära tillsammans, hoppas jag att jag också kan stå till svars.
Jag skulle sedan vilja - under förutsättning att ni samtycker - göra det andra uttalandet efter diskussionen om läget för relationerna med USA, eftersom jag tror att det skulle vara mer lämpligt. Först alltså kommissionens uttalande om relationerna mellan EU och USA.
Det gladde oss mycket att vi vid det här tillfället fick tillfälle till ett meningsutbyte med parlamentet i denna viktiga fråga, eftersom utvecklingen inneburit en rad positiva händelser, sedan Sir Leon i november förra året talade om det inför plenum. I synnerhet kan toppmötet mellan EU och USA den 18 maj i London nämnas, vilket ledde till enighet om att inrätta det transatlantiska ekonomiska partnerskapet, och där man gjorde överenskommelser om Helms-Burton-lagen och andra därmed sammanhängande frågor.
Den stora betydelsen av de ekonomiska relationerna mellan USA och EU är väl kända. Vi är båda den största investeraren på varandras respektive marknader. Var tolfte amerikansk fabriksarbetare arbetar för ett europeiskt företag, och amerikanska företag sysselsätter tre miljoner arbetstagare i Europa. Denna nära sammanflätning av våra båda ekonomiska system kommer naturligtvis också till uttryck i de klassiska ekonomiska relationerna, och sammanflätningen blir starkare för varje år.
Naturligtvis är detta också ett uttryck för att våra grundläggande värderingar överensstämmer. Med förenade krafter bemödar vi oss om att främja dessa gemensamma värderingar och intressen i världen, genom att engagera oss för politisk stabilitet, demokrati, fri handel och tillvaratagande och försvar av de mänskliga rättigheterna.
Det sägs alltid att detta är ett omaka partnerskap, att USA som världsmakt betraktar Europeiska unionen som en juniorpartner i denna relation. Det stämmer inte. Vi utformar i ökande utsträckning våra utrikesrelationer på liknande sätt. På den internationella scenen blir vi mer aktiva, och även om det uppstår differenser mellan oss och USA - och de förekommer, även om de inte väger tungt - så är det trots allt fråga om en beständig relation mellan två jämbördiga partner.
Kanske är detta just en av anledningarna till att vi även när vi har olika åsikter talar öppet om dem. Vi kan göra det eftersom våra relationer vilar på en fast grund. Naturligtvis betyder det också förpliktelser för båda partner. Vi har inom gemenskapen utan tvivel ett stort ansvar, och USA: s ansvar är för närvarande kanske ännu större. Men vi delar detta ansvar i ökande utsträckning. Därför står Europeiska unionen och USA i blickpunkten för intresset alltsedan Asien- och Rysslandskriserna uppstod. Man iakttar uppmärksamt våra reaktioner, och berörda parter söker och erhåller vårt stöd och våra råd. Tillsammans med USA har vi alltså entydigt ett stort ansvar för en stark och samstämmig ledning. Dessa förväntningar ställer man på oss, och det är vår plikt att uppfylla dem.
Därför är den nya transatlantiska agendan av stor betydelse. Vi har en ram för utvecklingen av vår gemensamma roll. Då vi för knappt tre år sedan kom överens om den nya transatlantiska agendan var båda sidor redan av den uppfattningen att det behövdes en omfattande ram för att främja vårt samarbete inom en mängd områden. I den nya transatlantiska agendan har fyra stora huvudsakliga områden för samarbete fastslagits: Främjande av fred, stabilitet, demokrati och utveckling, svar på globala utmaningar, utvidgning av världshandeln och intensifiering av de ekonomiska relationerna, samt ett brobyggande mellan folken.
På alla dessa områden har vi under de senaste tre åren kanske inte gjort de framsteg som förväntades, men ändå helt beaktansvärda framsteg. Vi fortsätter att bygga ut vårt samarbete. Vi kommer framåt när det gäller bekämpning av globala problem, såsom narkotika, organiserad brottslighet och kvinnohandel. Tack vare vårt samarbete inom internationella organisationer som t.ex. WTO och även inom ramen för våra bilaterala överenskommelser har vi kunnat skapa konkreta fördelar för våra medborgare.
Jag var ju redan förra året här för att diskutera det betänkande som Mann lämnat in om den nya transatlantiska agendan, jämte Souchets betänkande om relationerna mellan USA och EU, och vi var ense om att den framtida potentialen för detta samarbete är avsevärt. Naturligtvis kommer även det transatlantiska ekonomiska partnerskapet i detta sammanhang att spela en avgörande roll. Även här har vi redan åstadkommit de första konkreta och glädjande - ibland kanske också icke förväntade - resultaten. Europaparlamentet självt krävde i januari i år ett totalkoncept, en ram, en tidtabell, ett tidsschema och en tidsfrist för fullbordandet av den nya transatlantiska marknaden. Därför har vi utarbetat ett förslag, som diskuterats intensivt både i rådet och tillsammans med USA: s regering, och det första resultatet blev att ett ambitiöst gemensamt uttalande om det transatlantiska ekonomiska partnerskapet kunde göras vid toppmötet i London.
Vi eftersträvar i grunden två mål: För det första skall de handelshinder rivas ned, som fortfarande är till allvarligt men för den transatlantiska handeln, och där man genom att undanröja dem för med sig avsevärda nya ekonomiska möjligheter för våra företag och konsumenter, men också för företag och konsumenter i USA. För det andra ville vi främja den multilaterala liberaliseringen genom att förbättra vårt samarbete med USA i de multilaterala handelsforumen, i synnerhet inom WTO, ty jag vet att även i parlamentet diskuteras dessa båda möjligheter till samarbete såsom varande kontroversiella; två möjligheter som utesluter varandra. Vi är av den uppfattningen att man kan göra båda delarna. Man kan mycket väl göra framsteg bilateralt, och samtidigt främja det multilaterala samarbetet.
Vi har därför i uttalandet vid toppmötet om det transatlantiska ekonomiska partnerskapet gjort klart att man bör prioritera att söka fullfölja EU: s och USA: s handelspolitiska mål inom ramen för WTO och gemensamt med andra WTO-medlemmar. Centrala element för det multilaterala samarbetet är här: För det första det gemensamma engagemanget från EU: s och USA: s sida för förhandlingar om en brett upplagd liberalisering, för det andra ett nära samarbete, så att man vid de kommande GATT-2000-förhandlingarna kan uppnå ambitiösa mål, och för det tredje bekräftelse på överenskommelsen avseende de framtida WTO-förhandlingarna om reformen inom jordbruksområdet.
Det väsentliga elementet inom det bilaterala samarbetet är att vittgående undanröja hindrande regler och därigenom i högre grad öppna våra marknader både för varor och för tjänster. Hit hör också områden som offentliga anbudsinfordringar och immaterialrätt. Naturligtvis är vi under detta arbete fast beslutna att lyssna till deltagarna och ta med dem i dialogen. Framgången med en transatlantisk business dialogue är uppenbar. Den har sörjt för väsentligt mer insyn i beslutsprocesserna. Även de omedelbara problemen kan behandlas på ett bättre sätt, och den leder ju nu också till en rad ytterligare ansträngningar, till exempel global business dialogue . Det betyder att vi naturligtvis kommer att fortsätta denna transatlantiska möjlighet med dialogen, för att garantera att vi kan uppnå våra mål i samförstånd med berörda parter. Kommissionen kommer sannolikt redan denna vecka att anta en rekommendation till rådet om det transatlantiska ekonomiska partnerskapet med tillhörande utkast till förhandlingsdirektiv och en handlingsplan. Vi hoppas att vi fram till toppmötet mellan EU och USA i december slutgiltigt kommer att uppnå enighet om planen och kunna börja omsätta den i praktiken. Detta ekonomiska samarbete är av betydelse för hela världen, och absolut nödvändigt för stärkandet av det multilaterala systemet.
Under toppmötet i London uppnåddes emellertid även en annan väsentlig framgång, som gäller meningsskiljaktigheterna om Helms-Burton- och d'Amato-lagen. Ni känner till dispyten. De överenskommelser som uppnåddes i London är fördelaktiga för Europa och de europeiska företagen, eftersom de öppnar äkta perspektiv för en neutralisering av de extraterritoriella effekterna av Helms-Burton-lagen och lagen om sanktioner mot Iran och Libyen.
Låt mig uttrycka mig helt tydligt på denna punkt: EU har här inte gett bort någonting! Överenskommelserna är en paketlösning; vi kommer att uppfylla vår del först när USA har uppfyllt sin. Först när det blir möjligt med undantag enligt avsnitt IV i Helms-Burton-lagen, kommer EU att genomföra överenskommelsen om anordningar för att förbättra investeringsskyddet. Med denna överenskommelse lyfts Helms-Burton-problemet inte upp på den multilaterala nivån. Som ni vet, ville USA med denna lag vittgående inskränka handeln med Kuba och investeringarna i detta land, men i själva verket underlättar överenskommelsen lagliga investeringar för EU-företagarna.
Endast en ringa del av de framtida investeringarna i Kuba berörs, och enbart om de är beroende av statligt stöd. De överenskomna anordningarna innehåller inget förbud mot investeringar i exproprierad egendom, och investeringar som redan gjorts förblir helt opåverkade.
Dessutom betyder avtalet ett viktigt steg inom investeringsskyddspolitiken, som går längre än till frågan om eventuella rättsvidriga exproprieringar i Kuba. Anordningarna för att förbättra investeringsskyddet garanterar oinskränkt nationell suveränitet för medlemsstaterna, eftersom dessa själva kan bestämma vilka exproprieringar som varit rättsvidriga, och eftersom de själva tillämpar den största delen av de överenskomna anordningarna.
I uttalandet om det transatlantiska partnerskapet förpliktar sig USA: s regering när det gäller det politiska samarbetet att varken sträva efter eller föreslå utrikespolitiskt betingade ekonomiska sanktioner, som skall föranlåta de europeiska företagen att uppträda på liknande sätt som det egna näringslivet, utan att verka i motsatt riktning. Detta är citat.
Detta torde för framtiden i stor utsträckning utesluta godkännandet av rättsliga föreskrifter med extraterritoriella effekter, såsom Helms-Burton-lagen och lagen om sanktioner mot Iran och Libyen. Vad gäller d'Amato-lagen respektive lagen om sanktioner mot Iran och Libyen, så ges våra investerare rättssäkerhet tack vare upphävandet av sanktionerna mot firma Total i enlighet med paragraf 9, punkt c), och utsikten till jämförbara beslut för EU-företag i liknande fall. Därigenom blir lagen om sanktioner mot Iran och Libyen i varje fall något mindre förfärande. Överenskommelsen i London bereder EU-företagen stora chanser och till och med stora konkurrensfördelar i dessa länder.
Vad gäller genomförandet av dessa överenskommelser bemödar sig fru Albright nu om att övertyga kongressen om nödvändigheten att ändra avsnitt IV på så vis att det blir möjligt med undantag. Det är nu den amerikanska regeringens sak att uppnå kongressens godkännande. Vi kommer naturligtvis att stödja henne härvidlag, såvitt det står i vår makt. I detta sammanhang reser Sir Leon Brittan den 24-25 september till Washington.
Bortsett från alla andra områden inom det transatlantiska samarbetet, som jag här av tidsskäl inte vill gå närmare in på, visar överenskommelserna om det transatlantiska ekonomiska partnerskapet och om Helms-Burton-lagen, att vårt samarbete är intensivt och konstruktivt. De förpliktelser och de gemensamma värderingar, som förenar medborgarna och regeringarna på båda sidor av Atlanten, är ojämförligt starkare än övergående meningsskiljaktigheter. Ledamöterna i denna kammare, och naturligtvis också ledamöterna i kongressen, kommer att få en central roll när det gäller att intensifiera dessa förbindelser.
Med anledning av det senaste ministermötet mellan EU och USA den 3 september i Wien påpekade både rådets ordförande Schüssel och Sir Leon Brittan för fru Albright den stora betydelsen av en vidare utbyggnad av de interparlamentariska förbindelserna mellan EU och USA. Vi välkomnar alla ansträngningar som redan har gjorts från er sida på detta område. Många ledamöter i Europaparlamentet har här varit särskilt aktiva: Alan Donnelly, James Elles, fru Mann och Elmar Brok, för att bara nämna några få.
Låt mig sluta med ett sista påpekande om det transatlantiska ekonomiska partnerskapet. Det har nu gått exakt fyra månader sedan toppmötet i London, då detta initiativ togs. Under denna tid har den europeiska sidan intensivt och engagerat arbetat på att sätta i gång det transatlantiska ekonomiska partnerskapet. Jag är säker på att den amerikanska sidan också anstränger sig för att bidra med sin del. Dessa gemensamma ansträngningar lägger grunden till vår förhoppning att nästa toppmöte mellan EU och USA kommer att medföra viktiga, konkreta framgångar i både EU: s och USA: s intresse redan före årets slut, och därigenom framför allt vara till nytta för dem som vårt dagliga arbete i första hand bör gälla, nämligen medborgarna.

Mann, Erika
Herr ordförande! Herr Bangemann! Det gläder mig mycket att ni i ett kort uttalande har berört de väsentliga punkterna. Men jag måste ärligt säga er att jag hade önskat att vi skulle föra denna debatt först i november eller december, nämligen när vi på nytt skall diskutera betänkandet om det transatlantiska ekonomiska partnerskapet. Tills dess skulle även beslutet ha hunnit tas i utskottet för externa ekonomiska förbindelser. Men ibland avgörs saker och ting på annat sätt än man planerar.
Vi vet hur svårt det är att upprätthålla en balanserad transatlantisk relation. Grundvalen är bra, tillförlitlig och stabil, och hur viktigt detta är, ser vi när vi betraktar turbulensen runt omkring oss i hela världen. De europeiska medborgarna förväntar sig ju framför allt stabilitet och tillförlitlighet i de transatlantiska relationerna. När det gäller mänskliga rättigheter och demokrati, och att införa normer för arbete och sociala standarder i det multilaterala förhandlingspaketet, kan vi gå i spetsen gemensamt med amerikanerna. Här är den europeiska modellen mycket väl förenlig med den amerikanska modellen.
När det gäller de känsliga frågorna, särskilt inom handelns område, upplever vi dock avsevärda skillnader och irritationsmoment. En viktig punkt, som ni redan har berört, är naturligtvis Helms-Burton-lagen. Ensidiga sanktioner, som fallen med Helms-Burton, d'Amato och ILSA klart har pekat på, har inte precis visat den amerikanska ekonomiska politiken från sin bästa sida, utan återigen aktualiserat frågan om man här inte förväxlar ekonomisk politik med utrikespolitik. Hur som helst: Det var våra kolleger i kongressen och senaten som orsakade dessa konflikter. Jag är säker på att vi bara kan undvika denna meningslösa dispyt om vi lyckas formalisera de parlamentariska relationerna. Euron kommer att bidra till det.
USA: s delegation, ledd av Allen Donnelly, har här kommit med utmärkta förslag, som vi skall överlägga om i november och december inom ramen för betänkandet om det transatlantiska ekonomiska partnerskapet. Jag gläds åt de förslag och de framgångar som ni har noterat på detta område, och jag hoppas att vi här kan ordna det både med kommissionen och med medlemsstaterna.
Många skillnader beror på spänningsfältet mellan existerande gemensamma intressen och värderingar och den globala ekonomiska konkurrensen mellan EU och USA. Detta har blivit särskilt tydligt inom ramen för GATT: s förhandlingar, och kommer säkert att visa sig även när den nya rundan inleds. Härtill kommer amerikanernas förkärlek för unilaterala förhandlingar. Många skillnader beror dock också på den mycket emotionellt uppfattade konkurrensen om anspråk på ledningen när det gäller hanterandet av internationella konflikter. Här blir i varje fall den europeiska svagheten särskilt tydlig.
Jag önskar att vi i de kommande överläggningarna kommer att lyckas med att få med den parlamentariska kontrollen och lägga grunden till demokratiska förbindelser mellan kongressen och Europaparlamentet. Då kommer vi att kunna undanröja en stor del av svårigheterna. Annars, tror jag, kommer vi alltid att hamna i samma återvändsgränd.

Salafranca Sánchez-Neyra
Herr ordförande! Jag vill alldeles speciellt tacka kommissionär Bangemann för hans närvaro i denna debatt och även för det faktum att den kan äga rum.
Jag skulle vilja säga, för att komplettera min kollega, Mann, att det säkerligen vore önskvärt och lämpligt att den ansvarige kommissionären, Brittan, då han kommer tillbaka från USA, kom till de behöriga utskotten - utskottet för utrikes-, säkerhetsoch försvarsfrågor och utskottet för externa ekonomiska förbindelser - för att kommentera intrycken av sin resa för oss.
Jag tror, herr ordförande, att vi, ur vårt perspektiv, kan instämma i de allmänna termer kommissionär Bangemann har presenterat angående målen för de transatlantiska relationerna, särskilt i denna tid av global kris.
Emellertid, herr ordförande, finns det en fråga där kommissionen inte har varit tillräckligt tydlig, och som jag skulle vilja fördjupa mig i. Det gäller de extraterritoriella lagarna och konkret den ensidiga tolkning som USA: s statssekreterare, Albright, har gjort av avtalet om Helms-Burtonlagen i ett brev som hon skickade den 7 augusti till Helms, ordförande för utrikesutskottet i den amerikanska senaten.
I ljuset av Albrights brev, skulle man kunna tro att de nämnda avtalen - som skrevs under inom ramen för det transatlantiska - innebär ett erkännande, från europeisk sida, av Helms-Burtonlagen. Det är riktigt att avtalen från den 18 maj, på grund av sin natur, är komplicerade att förstå och ännu svårare att tolka. Men det är också så att Europeiska unionen, såväl inom ramen för dessa avtal från maj som i flera och upprepade inlägg från president Santer och själva kommissionär Brittan inför utrikesutskottet, har klargjort lagens olagliga karaktär, framför allt på grund av dess extraterritoriella effekter.
Jag undrar, herr ordförande - och jag skulle också vilja fråga kommissionär Bangemann -, om denna tolkning som statssekreteraren gör i sitt brev är det logiska svaret på Europeiska unionens goda vilja, som har låtit sin protest inför världshandelsorganisationens instanser falla, medan våra nordamerikanska kolleger, vänner och kompanjoner i andra kontroverser, som i fallen med bananer eller hormoner, har agerat på ett obevekligt sätt.
Bangemann erinrade nyss om detta. Europeiska unionen har sanktionerat detta avtal via utrikesministerrådet medan Clintonadministrationen ännu inte har uppfyllt det genom att kräva att USA: s kongress skall modifiera avdelning IV.
Därför är jag enormt tillfredsställd med att kommissionär Bangemann har sagt att så länge dessa krav inte uppfylls, kommer inte heller Europeiska unionen att uppfylla sina.
Jag undrar, herr ordförande - och jag skulle vilja ställa frågan till kommissionen -, om Europeiska unionen kommer att fortsätta, så som hittills, med att ensidigt visa prov på generositet utan att USA också uppfyller sina åtaganden.
Jag vet att detta är en politiskt känslig och ekonomiskt betydelsefull fråga och jag anser att Europeiska kommissionen, för att undanröja alla tvivel, borde ta ställning angående den tolkning av dessa avtal som görs i det nämnda brevet från statssekreteraren till ordföranden i senatens utrikesutskott.
Jag menar, herr ordförande, att vi måste vara goda vänner och lojala kompanjoner med USA, på grund av de stora utmaningar världen står inför just nu, men som jag brukar säga, Europeiska unionen måste, i ekonomiska frågor och handel, gå från naivitet till räkenskapsböcker.

Plooij-Van Gorsel
Herr ordförande, kolleger och kommissionär Bangemann! Jag är glad att ni är här i dag i stället för Brittan. Jag är glad att ni ersätter honom för det ger mig också tillfälle att ställa ett par frågor till er.
Kolleger! Den liberala gruppen fäster stor vikt vid liberaliseringen av den multilaterala handeln och rivandet av handelshindren mellan EU och Förenta staterna spelar en viktig roll i det sammanhanget. Den transatlantiska marknaden representerar ju den viktigaste handelsrelationen i världen, inte bara när det gäller handelsvolym och investeringar utan framförallt även med avseende på sysselsättningen. Min grupp gläder sig därför också åt förslagen till ett nytt transatlantiskt ekonomiskt partnerskap och välkomnar varmt löftet att ta bort handels- och investeringshindren inom flera områden. De senaste åren har Transatlantic Business Dialog starkt bidragit till framstegen. Den liberala gruppen vill dock med kraft markera vikten av ett demokratiskt inflytande i den transatlantiska marknadens utveckling och förväntar sig därför att Europaparlamentet, likväl som den amerikanska kongressen, hålls fullständigt informerade om och engageras helt i de kommande förhandlingarna om det transatlantiska ekonomiska partnerskapet. Min fråga till kommissionen är hur kommissionen tänker engagera parlamentet i förhandlingarna för att garantera en adekvat demokratisk kontroll. Med avseende på de transatlantiska relationerna är det också viktigt att de får ett brett stöd bland allmänheten på båda sidor om havet. Därvid spelar people-to-people -pelaren en roll som inte får underskattas. Den liberala gruppen stöder därför också kommissionens budgetförslag på den punkten, för att de projekt som inleddes förra året, till exempel Transatlantic Information Exchange Service, TIES , de tio europeiska instituten vid amerikanska universitet, det vetenskapliga och tekniska samarbetet och andra samhällsinitiativ, skall kunna fortsätta och utökas. Det var det om de transatlantiska relationerna på det ekonomiska området.
Min andra punkt, och därför är jag så glad över att kommissionär Bangemann är här i dag, gäller Echelon-systemet och STOA-undersökningen inom det här området. Redan i februari i år ställde jag å min politiska grupps vägnar ett antal frågor till rådet angående det här amerikanska avlyssningssystemets existens och dess konsekvenser. Rådet sade då att det inte kände till någonting om detta. Kanske kan kommissionären också avlägga en förklaring inför rådet. Jag vill i dag fråga Bangemann om följande: Känner herr Bangemann redan till att Förenade staterna systematiskt avlyssnar all telefon-, fax-, e-post- och telextrafik i Europeiska unionens medlemsstater? Om så är fallet, sker det med Europeiska unionens medlemsstaters medvetande och instämmande? Har det i stor skala skett avlyssning av kommunikationskanaler under förhandlingarna inom ramen för GATT?
Herr kommissionär! Jag frågade er om kommissionen känner till någon inbördes avlyssning i stor skala mellan Europeiska unionens medlemsstater, och därigenom är min fråga riktad specifikt till er: Vad tänker kommissionen göra för att garantera förtroligheten i den europeiska telekommunikationen och se till att Echelon-läckan tätas? Säkerhetsnivån inom telekommunikationssektorn är nämligen enligt min åsikt ett grundläggande villkor för att samhället skall acceptera nya system.

Pompidou
Herr ordförande, kära kolleger! Kommissionär Bangeman har på ett utmärkt sätt behandlat de transatlantiska relationerna. Han talade egentligen inte om Echelon-systemet som står på föredragningslistan, men jag tror att han kommer att göra det.
Det uttalande som medlemsstaterna enhälligt antog vid toppmötet i London den 18 maj förstärker det transatlantiska ekonomiska partnerskapet och gör det till ett nyckelinstrument. Det handlar om att utveckla ett äkta transatlantiskt partnerskap, grundat på ett verkligt ömsesidigt samarbete mellan Europeiska unionen och Förenta staterna. Det är på det sättet vi skall uppnå våra gemensamma målsättningar till gagn för demokrati, fred och ekonomisk utveckling.
I det sammanhanget ger den snabba utvecklingen inom informations- och kommunikationstekniken tillgång till nya verktyg för ekonomisk övervakning och information. Dessa har identifierats i ett betänkande från STOA-gruppen, som begärts av utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter och inrikesfrågor, och som ägnas skydd av medborgarna inför ny teknik för kontroll, vilket för övrigt fått mig att vid flera tillfällen ställa en fråga till kommissionen, som vi kommer att kunna behandla i kväll.
Betänkandet bekräftade mer exakt inrättandet och förstärkningen nyligen av ett system för uppdelning av telekommunikationssektorn. Det är ett helt lagligt system för avlyssning och analys. Echelon-nätet ingår i ett bilateralt avtal mellan Förenade kungariket och Förenta staterna, som utvidgats efter det kalla krigets slut och som nu ägnas åt ekonomisk information. Det handlar inte om att ifrågasätta bilaterala avtal mellan en medlemsstat och Förenta staterna, utan att varna Europeiska unionens ekonomiska aktörer och förse unionen med ett bra system för ekonomisk information.
Vad tänker kommissionen göra med tanke på risken att nya verktyg för att kontrollera information kan missbrukas? Vidtar kommissionen nödvändiga åtgärder för att inrätta en egen politik för ekonomisk information för Europeiska unionen, som utnyttjar alla till buds stående och tillåtna medel? Avser kommissionen att ta fram medel för att skydda sin ekonomiska politik, med tanke på de nackdelar som den europeiska industrin drabbas av p.g.a. Echelon-systemet? Planerar kommissionen att säkerställa ett bättre skydd för konfidentiell information på det civila området, genom att arbeta för att de europeiska företagen skall få tillgång till tillförlitlig elektronisk kryptering?
Avslutningsvis, anser jag att genom att göra detta, kommer kommissionen att undvika risken att konkurrensen snedvrids. Det faller under kommissionens befogenhet. Vi måste utarbeta en uppförandekodex för den ekonomiska informationen, inom ramen för partnerskapet mellan Europeiska unionen och Förenta staterna.

Moreau
Herr ordförande! I mars motsatte sig vår grupp förslaget till transatlantiskt avtal om avreglering av handeln mellan Europeiska unionen och Förenta staterna. Fackföreningarna och andra sammanslutningar reagerade starkt. Den franska regeringen krävde att rådet skulle förkasta förslaget vilket det också gjorde. När man läser slutsatserna från det transatlantiska toppmötet den 18 maj kan man emellertid fråga sig om de riktlinjer som då sköts upp inte dyker upp på nytt i diskussionen. Jag noterar att det österrikiska ordförandeskapet i sitt program tagit upp genomförandet av det ekonomiska transatlantiska partnerskapet, bl.a. när det gäller avreglering av tjänster och jordbruk och avskaffandet av tullar. Detta föregriper på ett farligt sätt undertecknandet av MAI-avtalet vilket, det vill jag påminna om, sköts upp av parlamentet som skall ta upp diskussionerna på nytt om några veckor.
När det gäller extraterritoriella lagar, som Helms-Burtonlagen, har rådet efter kommissionen förvisso starkt opponerat sig mot tillämpningsvillkoren för Europa. Själva principen för dessa lagar bekräftades emellertid, vilket är allvarligt. Vi anser att Europeiska unionen bör motsätta sig all extraterritoriell tillämpning av de amerikanska lagarna och på nytt vända sig till WTO.
Den franska regeringen, som utfrågades i nationalförsamlingen, påstod att medlemsstaterna inte är bundna av besluten från toppmötet i London. Det är minst sagt underligt och jag skulle vilja ha preciseringar på den punkten. Vilka åtaganden har rådets ordförandeskap gjort? Vad innebär de på nationell nivå och gemenskapsnivå? Jag anser att vi måste ta lärdom av erfarenheterna och visa prov på större beslutsamhet inför Förenta staternas vilja att bestämma, för att effektivt försvara och främja de europeiska ländernas intressen och fördelar.

Schörling
Herr ordförande! Mina partikolleger kommer att ta upp andra delar i det transatlantiska ekonomiska partnerskapet och delar av arbetsdokumentet från STOA. Jag kommer att koncentrera mig helt på Echelon-systemet. Jag noterade att kommissionär Bangemann inte med ett ord nämnde detta, trots att det står i föredragningslistan att det är det som vi skall diskutera här i kväll.
Min grupp, De gröna, tycker att ett sådant globalt, elektroniskt övervakningssystem för kontroll av alla telefonsamtal, fax och elektronisk post är helt oacceptabelt.
Det är också helt oacceptabelt att EU i hemlighet, och utan något rådsmöte, genom telefax mellan de femton medlemsländerna tydligen har beslutat att upprätta ett liknande system i samarbete med FBI. Både de nationella parlamenten och Europaparlamentet har hållits utanför den diskussion som tydligen har pågått i många år.
Några av de förslag till resolution som Europaparlamentet nu har skrivit - jag läser de andra partigruppernas - uttrycker en ganska lam oro över denna typ av avlyssningssystem. Var finns kraven på diskussioner med medborgarna? Var finns kraven på att de folkvalda skall ha insyn? Var finns kraven på legitima demokratiska beslut och skydd för medborgerliga rättigheter? Och var finns kraven på rättslig och demokratisk kontroll? Jag anser att det borde vara självklart för rättssamhällen att en sådan övergripande övervakningsteknologi skall diskuteras helt öppet.
Ett system som Echelon som bygger på att all telekommunikation skall avlyssnas kan inte vara förenligt med Europakonventionen om mänskliga rättigheter som kräver att det skall finnas brottsmisstanke för avlyssning. Jag undrar verkligen över de nationella parlamentens lagar, t.ex. de svenska. I Sverige går det inte alls att genomföra detta, eftersom det där krävs att en åklagare skall ha speciella beslut för att avlyssning skall kunna genomföras.
Vem skall sätta gränserna, och hur skall gränserna för Echelon sättas? Är vi inte på väg mot precis ett sådant samhälle som Orwell beskriver? Jag vill ha ett svar från kommissionär Bangemann!

Ordföranden
Fru Schörling! Eftersom både ni och herr Pompidou har refererat till kommissionsledamotens inledningsanförande, vill jag göra ett förtydligande: kommissionsledamoten kommer att göra ett särskilt avslutande inlägg.

Sainjon
Herr ordförande! I denna tid av valutakris såväl i Asien som Ryssland ser vi i hur stor utsträckning Förenta staterna och Europa utgör poler för stabil ekonomi och handel. Man kan drömma en stund om det som kunde ha varit Europas ståndpunkt inför en amerikansk president i svårigheter, om vi förfogade över en verklig gemensam utrikespolitik som stöder sig på en stark gemensam valuta.
Men låt oss återgå till handelsaspekten och till det transatlantiska partnerskapet. Min grupp vill mana till största försiktighet när det gäller dessa förhandlingar, vilka tycks undgå all verklig parlamentarisk kontroll och ofta äger rum inom ramen för informella sammanträden.
En återgång till politiken krävs, inte bara när det gäller detta ekonomiska partnerskap, utan också avseende OECD, WTO och Internationella valutafonden. Samtliga dessa organisationer skall kontrolleras av demokratiskt valda församlingar. Vi skall särskilt se till att detta partnerskap kan utvidgas till att omfatta jordbruk eller till audiovisuella och kulturella tjänster. Vi kommer inte att tillåta att vissa sociala eller miljömässiga kunskaper ifrågasätts utifrån en gemensam strategi rörande investeringar.
När det gäller individens frihet vet vi alla att den tekniska utvecklingen på kommunikationsområdet gör det möjligt att undanröja hinder för information och kunskap. Denna fantastiska utveckling innebär stora förhoppningar att närma sig människorna och stärka de solidariska och vänskapliga förbindelserna bortom kulturella, religiösa eller etiska skillnader.
Det är i alla fall så jag föreställer mig det och jag kämpar verkligen för att alla vetenskapliga och tekniska framsteg skall komma mänskligheten till del. Men hur kan vi vara så säkra när vi vet att lömska typer försöker utnyttja den mest avancerade tekniken tvärtemot våra samhällens frigörelse?
En offentliggjord undersökning om ett spionnät inom CIA, alltså i USA, Förenade kungariket, Canada, Australien och Nya Zeeland berör oss alla när det gäller hoten mot miljontals av våra landsmäns privatliv, mot våra stora industrier och mot vår egen säkerhet.
Vi kan inte tolerera denna registrering av individer, detta brott mot den individuella friheten, vilket oundvikligen kommer att leda till en form av modern diktatur om vi låter det fortgå.
Hur kommer det sig att dessa metoder först nu blir offentliga trots att Ukusa-pakten, kallad Echelon, är igång sedan flera år utan att det ger några reaktioner från regeringen i någon medlemsstat? Jag tycker personligen att det är beklagligt att bland dessa länder finna en av unionens medlemsstater, en verklig trojansk häst.
Det här är enligt min uppfattning den största skandalen under detta århundrades slut, och vi kan därför inte förbigå frågan med tystnad. Här måste politiken på nytt återta sina rättigheter på den internationella scenen.
Det finns slutligen två problem. För det första gör detta partnerskap att vi får ett ojämlikt förhållande till WTO. Generaldirektören för denna organisation, Ruggieri, erkänner det själv: det kan inte finnas flera överlappande sätt att lösa tvister. För det andra: det avtal som nyligen slöts mellan unionen och Förenta staterna för att lösa tvisterna beträffande Helms-Burtonlagen motiverar, vad man än säger, de extraterritoriella effekterna av lagen, som är fullständigt olagliga enligt internationell rätt. Vi kan inte acceptera det, även om vissa europeiska företag fått rätt.
Herr ordförande! När nu valutaunionen skall inträda i tjugohundratalet, låt oss bereda vägen för att bygga ett starkt politiskt Europa som inte backar inför Förenta staternas rättsliga manövrar.

Blot
Herr ordförande, kära kolleger! När jag lyssnade till Bangemanns inlägg nyss kom jag att tänka på vad Gorgias, mannen som diskuterade med Platon, sade när han definierade retoriken. Retorik, sade han, är en exceptionell talarkonst som gör det möjligt att förstora det som är litet och krympa det som är stort. Här har vi uppenbarligen bevittnat ett konstfullt tal, vars mål var att förstora de fördelar som Europeiska unionen skulle kunna ha av det transatlantiska partnerskapet mellan Europa och Förenta staterna, och krympa nackdelarna med partnerskapet, som beror på att det handlar om ett partnerskap mellan fundamentalt ojämlika partners. Det finns ett historiskt fenomen, som man inte kan bortse från när man vill diskutera transatlantiska relationer: ett land i världen har vunnit tre stora världskrig, det första, det andra och det kalla kriget. Detta land intar självfallet en odiskutabelt dominerande plats. Alla ekonomiska, kulturella och politiska tecken tyder på det. Det är självklart att efter dessa tre militära segrar, där svärdet är världens mittpunkt, är Förenta staterna den enda makten, supermakten i världen, med alla de risker för missbruk av ställning som det kan föra med sig i dag. Tidigare fanns också en annan supermakt, Sovjetunionen, och vi såg nackdelarna med det. Vi har alltid bekämpat den i frihetens och människovärdets namn, vilka alltid är mycket viktiga för oss. Men man kan ändå inte bortse från att det förelåg en balans. När denna makt i dag försvunnit är vi uppriktigt sagt bundna till händer och fötter till våra amerikanska vänner, som man säger.
Ni påstår att detta transatlantiska avtal kan genomföras för att det vilar på ett grundläggande avtal mellan gemensamma värderingar. Ni nämnde fyra av dessa värderingar: frihandel, demokrati, frihet och mänskliga rättigheter. Men vad kan man inte säga, när det gäller dessa fyra områden? Innebär frihandel att tillämpa lagar som D'Amatolagen eller Helms-Burtonlagen och alla de former av embargo som Förenta staterna tillämpar mot länder som inte passar dem? Jag vet att ni har sagt att dessa lagar inte kommer att tillämpas i sin helhet, att Londontavtalen gjorde det möjligt att förstärka Europas ställning i det hänseendet, men jag förstår inte riktigt var frihandelsandan finns på detta område. Initiativet till dessa undantagslagar kom ändå från Förenta staterna.
Nu till demokratin. Demokrati är något mycket relativt. T.o.m. i Förenta staterna kan man undra över villkoren för demokratin, med tanke på den inverkan som en viss omfattande lobbyverksamhet har på den amerikanska regeringen, i allas åsyn för övrigt. När det gäller de europeiska länderna liknar dagens regimer mer oligarkier än demokratier. Det skulle därför finnas mycket att säga i det hänseendet.
Friheterna. Låt oss tala om frihet. Det är fantastiskt att ta upp denna värdering när vi enligt föredragningslistan till att börja med skulle diskutera problemet med Echelon-systemet. Echelon-systemet är, såsom vissa kolleger har påpekat, däribland Sainjon, ett system för avlyssning av data- och telekommunikation. Det är världsomspännande och gör det möjligt för amerikanerna att bedriva en verklig övervakning över hela världen. Frihet, visst, för dem som lyssnar på oss via Echelon-systemet. Men när det gäller oss minskar vår frihet i samma omfattning. Till detta skulle också kunna läggas Förenta staternas kartellbildning på marknaderna. Utan att nämna de andra problem som vi importerat från detta land, såsom ökande brottslighet, som femdubblats de senaste trettio åren. Var det allt? För de människor som lever i de minst gynnade områdena i våra länder innebär detta att friheten stympats jämfört med hur den såg ut för några tiotals år sedan.
När det gäller mänskliga rättigheter anser jag att det är ganska tanklöst att åberopa denna värdering, när det internationella samfundet under ledning av Förenta staterna inrättar en absurd och omänsklig blockad mot ett land som Irak, där tusentals barn dör utan mediciner, och ingen egentligen vågar motsätta sig denna skandal eftersom det inte skulle vara politiskt korrekt. Så till den grad att det i Frankrike t.ex. knappast finns någon annan än Jean-Marie Le Pen som varit modig nog att ge sig på detta förbjudna område.
Demokrati, frihet, mänskliga rättigheter, frihandel... Allt är förvisso inte dåligt med systemet i väst. Men det finns också många negativa sidor. Och där, herr kommissionär, måste jag säga att ni tillämpat retoriken perfekt genom att förstora det som var litet och krympa det som var stort. Vi skulle kunna studera mer tekniska ärenden länge. Ni tog vid ett tillfälle upp jordbrukssektorn, mycket kort måste jag säga. Jag anser att våra lantbrukare vet hur de skall förhålla sig till amerikanernas olika diktat, som syftar till att få denna sektor att helt eller delvis försvinna i Europa.
Man talar om partnerskap. Hur vore det med lite ärlighet för en gångs skull? Låt oss tala om ett neokolonialt system. Vilket inte behöver innebära att ett neokolonialt system inte är till fördel för båda parter. De kolonialsystem som inrättades under 1800-talet var till nytta för kolonierna. De var naturligtvis till nytta för moderlandet också, men även för kolonierna. Det är ett faktum, även om man inte vill erkänna det i dag. Man kan alltså tänka sig att Europa åtnjuter ett neokolonialistiskt system och att dess marknadsandel på sätt och vis är smulorna från det rika amerikanska bordet. Varför inte? Det skulle kunna försvaras. Men då måste vi med all kännedom om fakta erkänna det, och dessutom fördöma den politiska ojämlikheten i detta system som vi här är på väg att bekräfta. För ni bekräftar just denna politiska ojämlikhet mellan Förenta staterna och Europa. Det är för övrigt logiskt eftersom de två stora politiska makter, som upprättades i Europa efter andra världskriget, byggdes med amerikanska pengar och för att försvara amerikanska intressen. Jag talar om kristdemokrater och socialister. Exempel saknas inte. Det är därför normalt att utskottet som ägnar sig åt dessa två grundläggande strömningar naturligtvis ägnar sig åt amerikanska intressen. Vi för vår del vill återvinna vår suveränitet och på nytt tända det europeiska motståndets låga.

Lannoye
Herr ordförande! Jag skall inte på nytt ta upp problemet med Echelon-systemet, eftersom jag otåligt väntar på Bangemanns uttalanden i ärendet: Jag skulle i stället vilja ta upp det bilaterala avtal som antogs den 18 maj och som syftar till att förstärka skyddet av investeringar.
Jag är mycket intresserad av innehållet i detta avtal som får enorma konsekvenser för Europa. Det är faktiskt otroligt att, medan vi slår in på en väg som många av oss bedömer som farlig och skadlig för de europeiska intressena, har detta avtal accepterats utan debatt, utan att de nationella parlamenten informerats, utan att Europaparlamentet fått någon som helst information i förväg.
Hur är det med innehållet? Det handlar uppenbarligen om att förebåda det multilaterala avtalet om investeringar som, det vill jag betona, flera stater förkastar i dess nuvarande form, vilket även vårt parlament gjort. I texten kan man tydligt konstatera att den amerikanska mycket omtvistade visionen av internationell rätt och äganderätt dominerat tanken när texten skrevs.
När det gäller bl.a. Helms-Burton- och Amato-Kennedylagarna upprepar Europa att man är emot dem, men accepterar dem sedan i praktiken, eftersom vi anser att vi kan dra tillbaka vår anmälan till WTO, i utbyte mot ett undantag rörande europeiska investeringar.
Enligt min uppfattning är det en oacceptabel inställning och jag hoppas att parlamentet kommer att uttala sig mot en sådant avtal.

Voggenhuber
Herr ordförande! Herr kommissionär Bangemann! Jag är mycket förvånad över att ni utnyttjar den efterföljande debatten och lägger uttalandet om Echelon vid slutet av den, och därigenom egentligen undviker denna debatt. Vi för en anslutande debatt, och jag skulle gärna vilja ha två uttalanden av er. Jag är bestört över att ni inte är bestört. Ni är uppenbarligen inte särskilt bestört över att det finns ett elektroniskt övervakningssystem, med vilket telefonsamtal, ja medborgarnas hela telekommunikation kommer att kunna avlyssnas, utan skydd för de grundläggande rättigheterna, utan domstol, utan parlamentarisk kontroll och utan dataskydd.
Det är ett oerhört ingrepp i människornas privatsfär, vilket faktiskt uppvisar totalitära drag. Jag är förvånad över er återhållsamhet, för ni kommer ju ändå från ett land, där man till en del just har övervunnit ett orättfärdigt system, där det allmänna spionerandet på medborgarna utgjorde det väsentliga kännetecknet. Detta system har sedan dess, med utgångspunkt från USA, tagits över och tillämpas av fem engelskspråkiga länder, däribland en EU-medlem. Uppenbarligen har det nu i hemlighet och utanför rådets sammanträden beslutats att inom den tredje pelaren bygga upp ett liknande system inom EU i samarbete med FBI.
EU betraktar sig som ett system med värderingar, som vilar på grundläggande och mänskliga rättigheter. Enligt vår övertygelse är det absolut oförenligt med en sådan uppfattning att spionera på de egna medborgarna och utlämna medborgarna åt spionage. Det kan hända att det amerikanska rättssystemet efter de senaste händelserna inte längre ens är villigt och i stånd att skydda den egne presidentens mänskliga värdighet och grundläggande rättigheter. Ett sådant slag mot den privata sfären för våra medborgare skulle dock leda till ett bestämt motstånd från detta parlament.

Bangemann
Herr ordförande! Det sista som Voggenhuber just sade ger mig åter en gång tillfälle att förklara det som jag förklarade redan i början av debatten, och jag tackar Lannoye för att han uppenbarligen som en av de få också uppfattade det på det viset. Redan från början sade jag att jag gör två uttalanden, nämligen ett om de allmänna relationerna med USA, och det kan sedan debatteras. Sedan gör jag ett andra uttalande beträffande Echelon, och det kan därefter debatteras. Jag anser nämligen inte, herr Voggenhuber, att denna Echelon-affär, om det nu skulle existera någon sådan, borde uppta hela vår debatt om relationerna med USA. Det skulle i så fall ungefär vara detsamma som vi nu just har kritiserat när det gäller den amerikanske presidenten, nämligen att den ledande världsmakten för närvarande befattar sig med problem, som förmodligen inte är de allra största i världen. Detta om detta. Förhoppningsvis har ni nu också accepterat det. Detta sade jag i början, men alla var kanske inte närvarande då.
(Inpass från Voggenhuber.) Jag har sagt det, helt klart och tydligt! Ni kan ju se efter i protokollet.
Nu skulle jag vilja besvara några frågor som ställdes om de allmänna relationerna till USA. Det brev som den amerikanska utrikesministern ställt till ordföranden i utskottet, Helms, är naturligtvis ingen officiell tolkning av det som vi har överenskommit med USA. Det är ett brev där hon har beskrivit situationen, så som hon uppfattar den, och riktat det till ordföranden i utskottet, Helms. Vi behöver inte befatta oss med det. Jag har sagt hur vi uppfattar det, som vi har överenskommit med amerikanerna. Jag har för övrigt också sagt hur sakerna skall förlöpa, att vi först skall avvakta att USA kan få igenom sina förpliktelser i kongressen, innan vi över huvud taget gör någonting. Naturligtvis, om vi juridiskt företar oss något, så måste det ske genom lagstadgade beslut, alltså genom parlamentet. För övrigt har vi inte avstått från rättsliga ståndpunkter eller rättigheter för europeiska medborgare eller företag. Vi har inte heller avstått från eller skadat principen om att det inte existerar någon extraterritorialitet. Det var ju det vi redan från början bemödade oss om. Vi kommer även i fortsättningen naturligtvis att ta med parlamentet. Vi kommer att vidarebefordra denna begäran till Sir Leon att han skall rapportera om sitt besök, och han kommer säkert att kunna rapportera om det.
Vi har för övrigt - liksom japanerna - p.g.a. dessa båda problem, nämligen Foreign Sales Corporations Act och Burma-Massachusetts Act engagerat WTO: s panel. Det betyder att vi har gjort exakt samma sak som Japan. Jag vill inte gå in på detaljer, också med tanke på tiden, och möjligen har ni också frågor efter mitt uttalande om Echelon. Jag vill bara säga till kollegan Souchet, nej till er som har citerat Georgias-dialogen: Jag vill inte betygsätta det, det kan ju vara er åsikt att jag har betonat de positiva aspekterna något starkare än de negativa. Men jag har åtminstone haft en grund för min värdering, medan ni, när ni talar om frihandel, måste anstränga er betydligt för att i er grupps och ert partis ideologi kunna hitta någonting som ni har sagt till förmån för frihandeln. Jag kan i vart fall inte erinra mig det.
För övrigt har ni här en representant för kommissionen framför er, som varken hör till kristdemokraterna eller till socialisterna. Ni har alltså otur, när ni angriper dessa båda stora riktningar här. Det drabbar inte mig!
Nu till Echelon. Jag måste be er att hålla i sär två saker: Det som vi som kommission officiellt vet eller har fått veta av medlemsländerna, och det som står i er delrapport eller i en bok av en tidigare nyzeeländsk medarbetare och i tidningsnotiser. Ni måste förstå att kommissionen inte kan agera på grundval av förmodanden, misstankar eller några som helst böcker och skriftliga yttranden, utan vi har ansvaret för att någonting görs när vi säkert vet att något skall göras. Vi har varken från medlemsländerna, herr Lannoye, eller från någon annan, vars rättigheter skulle kunna ha kränkts, från någon medborgare, något företag, vem det än vara månde, fått något tecken på att detta system skulle fungera så som det här har skildrats. Det betyder inte att det inte eventuellt kan finnas ett sådant system som fanns förr i tiden, då man kanske av helt andra orsaker inrättade ett dylikt. Det vet vi ingenting om. Jag kan alltså nu varken säga er någonting positivt eller negativt om huruvida detta system existerar. Det vi vet är att medlemsländerna i denna fråga inte har antytt något över huvud taget. En fråga från en parlamentariker - jag vet inte vem det rör sig om - till rådet fick till svar: " Rådet känner inte till någonting om det." Om det vore ett faktum, måste ju rådet känna till det, ty om ett medlemsland är berört av det, så som det påstås här, måste det ju leda till att rådet får motsvarande information. Det är det första.
Det andra är: Vi vet, och det stöder vi ju också - för övrigt i parlamentets intresse och i enlighet med parlamentets krav - att det existerar ett samarbete när det gäller bekämpning av brottslighet, alltså organiserade kriminella band och andra internationella brottsliga former. Det avtalas mellan medlemsländerna och i samförstånd med oss. Men det gäller inte det system som beskrivits här, utan där handlar det om ett officiellt samarbete och inte om att kränka några rättigheter. Ty om detta system skulle finnas, så vore det naturligtvis en flagrant kränkning av rättigheter, medborgerliga individuella rättigheter, och naturligtvis också ett angrepp på medlemsländernas säkerhet. Det är helt klart. I samma ögonblick som något sådant skulle bekräftas officiellt, måste rådet och givetvis även kommissionen och parlamentet reagera på det.
För det tredje: Det vi nu gör är att angripa problemet rent allmänt, ty problemet har ju uppstått på grund av teknikens utveckling. Vi har i dag mer omfattande möjligheter än vi hade för fem, tio eller tjugo år sedan. Därför har vi ett direktiv om ett skydd för medborgarnas privata sfär. Därför har vi insisterat, även gentemot amerikanerna, på att encryption-Systeme tillåts och endast får dechiffreras om det finns laglig grund till det. Vi är som alltid, liksom den övriga världen, av den åsikten att en sådan encryption till stor del kommer att undanröja en del problem som vi redan i dag har att göra med vid normal kommunikation som förs via moderna kommunikationssystem. Det betyder, och jag upprepar det återigen för att det skall stå klart: För det första: Vi har ingen officiell kännedom om det system, som skildras i delrapporten.
För det andra: Det finns ett internationellt rättsligt samarbete för bekämpning av brottslighet, där naturligtvis även EU och dess medlemsländer deltar. För det tredje: Vi gör allt som kan göras för att inom dessa nya infrastrukturer se till att sådan information eller andra meddelanden inte kan missbrukas. Mer kan jag inte säga er om det. Kommissionen kommer säkert, när betänkandet slutgiltigt har lagts fram, att ta ställning till det i detalj. Ni får också gärna igen ställa frågor till rådet. Om jag visste att systemet existerar, då skulle kommissionen med alla möjligheter agera mot det, för att förmå medlemsländerna att avstå från att skaffa sig information illegalt på detta vis. Men jag kan inte bekräfta det.
Jag anser att det finns en skillnad mellan någon som skriver en bok, respektive - tillåt mig detta påpekande - en parlamentariker som också kan göra ett antagande, respektive en företrädare för en institution, som i ett demokratiskt system endast kan agera när någonting är säkert. Denna kunskap har vi inte.

Ordföranden
I denna fråga har jag mottagit åtta resolutionsförslag, i enlighet med artikel 40, femte stycket, i arbetsordningen.

Mann-Erika
Herr ordförande! Jag tror, herr Bangemann, att vi faktiskt bör ta itu med denna fråga helt lugnt än en gång. Det är över huvud taget ingen mening med att man här hektiskt överlägger om det. Jag kommer också att be mina kollegor agera med lämplig noggrannhet och inte nervöst överreagera på medias yttringar, hur viktiga och hur relevanta de än är. Men en punkt, herr Bangemann, skulle vi väl absolut kunna ta upp som förslag, nämligen att vi - ni naturligtvis i högre utsträckning än vi som parlament - gemensamt med rådet diskuterar huruvida man inte skulle kunna underteckna en sorts code of conduct , dvs. både mellan de enskilda medlemsstaterna och mellan medlemsstaterna och Förenta Staterna, så att man faktiskt hanterar informationen - här handlar det ju framför allt om ekonomisk information, industrispionage - när man får den, genom vilka kanaler man än får den, med tillbörlig försiktighet.
Jag är naturligtvis klar över att en sådan formulering eller ett sådant yttrande är en aning naivt. Icke desto mindre har sådana codes , när man väl har undertecknat dem, ibland också en suggestiv effekt, och kanske vore det ett förslag till hur man skulle kunna hantera detta på ett förnuftigt sätt.

Salafranca Sánchez-Neyra
Herr ordförande! Då jag kan konstatera den stora respekt, noggrannhet och hänsyn som kommissionär Bangemann visar i sina relationer med Europaparlamentet, skulle jag vilja att ni fullständigt klargjorde denna fråga: för det första, om kommissionen känner till brevet från fru Albright där hon gör en ensidig tolkning av avtalen mellan Europeiska unionen och Clintonadministrationen; för det andra, om kommissionen delar Albrights tolkning i detta brev, och framför allt när hon säger att dessa avtal utgör - och jag citerar ordagrant - en " extraordinary vindication of the principles underlying the Libertad Act" ; för det tredje, om Europeiska unionen avser att offentligt uttrycka sin enighet eller oenighet med brevets lydelse.

Ordföranden
Ärade kolleger, jag måste be er visa förståelse. Vi har inte tid, det återstår fem minuter. Kommissionsledamoten har ordet.
(Inlägg utan mikrofon.)

Bangemann
Herr parlamentsledamot! Jag vill här hänvisa till er egen arbetsordning. Där står det att kommissionen alltid kan göra ett uttalande, och jag har i dag utnyttjat detta privilegium - det handlar om ett privilegium - av den orsak som jag har angett. Jag gömmer mig absolut inte. Jag är av den åsikten att det vore olämpligt med tanke på framstegen och våra goda förbindelser med USA, om vi skulle diskutera detta tillsammans med de andra problemen.
Det finns ju ytterligare en aspekt. Den berodde fullständigt på er. Redan från början uppmärksammade jag ordföranden på att jag - med hans samförstånd - först skulle göra uttalandet om USA, och sedan - ni måste lyssna på mig - det andra uttalandet, och naturligtvis kan man också debattera om det andra uttalandet.
Alltså till frågorna: Fru Mann, i frågan om global business dialogues anstränger vi oss för att nå samförstånd i alla dessa frågor, även encryption , även privacy , på så vis att alla, inte bara USA, utan också alla andra medlemmar i detta globala informationssamhälle kan enas om vad som måste ske politiskt. Därmed, herr Colino Salamanca, har jag gått in på er fråga, men jag kan upprepa det än en gång. För det första: Brevet har jag till och med här. För det andra: Vi delar inte den uppfattning som framförts i detta brev. Det är en tolkning som vi inte ansluter oss till, och vår tolkning har jag just förklarat här.

Ordföranden
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl 12.00.
(Sammanträdet avslutades kl 20.00.)

