Återupptagande av sessionen
Talmannen
Jag förklarar Europaparlamentets session återupptagen efter avbrottet fredagen den 27 oktober 2000.

Uttalande av talmannen
Talmannen
Kära kolleger! Som ni vet tillkom i förra månaden fyra nya offer på den outhärdliga listan över de personer i Spanien som förlorat livet i ETA:s terroristattentat. Låt mig räkna upp dem: José Francisco Querol Lombardero, general och ämbetsman vid Högsta domstolen, Jésús Escudero García, polis och Querols livvakt, Medina, Querols chaufför samt Jesús Sánchez Martínez, busschaufför.
Mina tankar går också till de många personer som sårades vid attentatet i Madrid den 30 oktober. Vi kan tyvärr bara upprepa våra känslor av revolt och absolut fördömande av detta blinda våld. Och jag föreslår att vi håller en tyst minut.
(Parlamentet höll stående en tyst minut)
  
Talmannen. Många av dem var mycket unga. De for glatt iväg för att åka skidor i de österrikiska alperna: 155 av dem dog under fruktansvärda omständigheter genom tragedin i bergbanan i Kaprun. Jag sände genast på parlamentets vägnar kondoleansbrev och uttryckte vår solidaritet till Österrikes president Thomas Klestil och förbundskansler Wolfgang Schüssel inför den prövning som ett sådant drama innebär för offren, deras närmaste och hela det österrikiska folket.
För att visa i hur hög grad hela Europa deltar i den sorg som har drabbat ett land i unionen vid detta speciella tillfälle har jag begärt att Europaparlamentets flaggor skall hissas på halv stång i dag. Jag föreslår att vi håller en tyst minut.
(Parlamentet höll stående en tyst minut)

Swoboda
Fru talman! Ett hjärtligt tack för den medkänsla och det medlidande ni uttrycker i samband med den fruktansvärda katastrof som vi just har fått uppleva. Många av dessa huvudsakligen unga människor steg på tåget med förväntningar om glädje, nöje, om en positiv upplevelse, och vad de fick var den fruktansvärda och tragiska upplevelsen av döden. På många parlamentsledamöters vägnar - jag vet inte om ytterligare någon kommer att ta upp detta - åtminstone på min grupps och min delegations vägnar vill jag tacka er.
Fru talman! När ni nu tagit upp denna fråga i så klara och medkännande ord vill jag passa på att meddela att vi av samma skäl avstår från en egen brådskande och aktuell fråga. Jag ber om förståelse för att vi då inte nödvändigtvis behöver en egen brådskande och aktuell fråga.

Stenzel
Fru talman! Jag vill på min delegations vägnar framföra vårt varma tack för det deltagande ni på Europaparlamentets vägnar visat vår förbundspresident Klestil, förbundskansler Wolfgang Schüssel och därmed hela det österrikiska folket i samband med katastrofen vid Kitzsteinhorn. Jag vill även tacka för att flaggan är hissad på halv stång. Vi är förenade i chocken och sorgen efter de 150 dödsoffren och delar de anhörigas smärta. Vi vill uttala vårt djupa medlidande med dem. " Döden är mäktig, vi är alla hans men skrattar ändå" , skrev den store österrikiske lyrikern Rainer Maria Rilke en gång. Inför det flammande infernot i en av de bergbanor som skulle vara särskilt säkra och som leder upp till ett av de vackraste österrikiska alplandskapen, träder allt annat i bakgrunden, och beredskapen att dela smärta och sorg blir allas vår tröst.
Sålunda fann jag det passande att hedra offren, som inte enbart kom från min hemtrakt, utan från många europeiska länder och från andra sidan havet, med en tyst minut, och även jag är av den åsikten att vi här bör ta avstånd från en resolution.

Justering av protokollet från föregående sammanträde
Talmannen
Protokollet från sammanträdet fredagen den 27 oktober har delats ut.
Finns det några synpunkter?

MacCormick
Fru talman! I protokollet från den 27 oktober registrerades vårt beslut att utfärda en resolution om de italienska " lettori" , och vi var mycket tacksamma för att kammaren röstade igenom det med en så stor majoritet. Samtidigt bör kammarens ledamöter få veta att ordföranden för det aktuella lärarförbundet i förra veckan fick besök i sitt klassrum av polisens antiterroriststyrka, som skulle kontrollera om han planerade att genomföra någon våldsam demonstration mot utbildningsministern. Detta kan väl knappast ses som ett positivt gensvar på vårt resolutionsförslag.
(Protokollet justerades)

Arbetsplan
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är behandling av det slutliga förslaget till föredragningslista som upprättades av talmanskonferensen torsdagen den 9 november i enlighet med artikel 110 i arbetsordningen.
a) Sammanträdena den 13-17 november 2000 Måndag:
Vad gäller betänkandet av Ceyhun för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor har jag två anmodanden: en begäran av Europeiska socialdemokratiska partiets grupp att återförvisa betänkandet till utskottet och en begäran av gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen att uppskjuta behandlingen av betänkandet till ett senare sammanträde.
Jag ger ordet till Ceyhun som talar i egenskap av föredragande och på den socialdemokratiska gruppens vägnar.

Ceyhun
Fru talman! Jag vill även på min grupps vägnar meddela att det korrekta parlamentariska tillvägagångssättet rörande detta betänkande enligt artikel 144 i arbetsordningen egentligen vore en återförvisning till det ansvariga utskottet, eftersom jag redan har förberett ett betänkande och samtidigt erfar att rådet har vissa planer på detta område. Eftersom vi inte informerades i tid blir det mer meningsfullt att först invänta förslagen från den lagstiftande makten för att därefter låta parlamentet behandla denna punkt och på så sätt göra rättvisa åt denna problematik. Av dessa skäl yrkar jag på återförvisning utan debatt i plenum i dag, och det ansvariga utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor kommer säkert att kunna handskas korrekt med denna fråga.

Talmannen
Det är således mycket tydligt: föredraganden rekommenderar en återförvisning till utskottet. Han talade också på den socialdemokratiska gruppens vägnar som hade ingivit anmodandet.
Finns det någon som vill uttala sig för denna begäran om återförvisning till utskottet?

Hautala
Fru talman! Betänkandet av kollegan Ceyhun är mycket viktigt och även vi har hört att rådet har nya planer beträffande detta område. Jag stöder Ceyhuns förslag och vore naturligtvis tacksam om rådet kunde klargöra om det verkligen tänker ge ett nytt förslag i denna fråga.

Talmannen
Ni vill således återförvisa det till utskottet.
Vill någon uttala sig mot denna begäran?

Speroni
Fru talman! Det verkar som om rådet har vetat om att vi har hållit på att diskutera denna fråga länge. Jag tycker att institutionen allra minst har begått ett fel när den i sista ögonblicket bestämde sig för att inta en annan ståndpunkt och höll oss ovetande in i det sista, för att sedan uppmana någon att yrka på återförvisning. Vi har gjort vårt arbete och jag tycker att vårt arbete skall slutföras oberoende av rådets inställning. Vi är inte rådets nickedockor: vi är en självständig institution och därför anser jag att denna återförvisning är helt olämplig.

Talmannen
Vi röstar om den socialdemokratiska gruppens begäran om återförvisning till utskottet.
(Parlamentet godkände denna begäran.) Tisdag:
Vad gäller rådets och kommissionens uttalande om det tredje mötet Asien-Europa har rådet meddelat att det inte vill uttala sig för närvarande. Det är sålunda bara kommissionens uttalande kvar.
För att samla de frågor som berör rådets tjänstgörande ordförande, som har en tungt belastad tidsplan föreslår jag att kommissionens uttalande skall föras in efter den gemensamma debatten om hjälp till återuppbyggnad.
Finns det några invändningar? Det finns det inte.
Det är sålunda bestämt.
Onsdag:När det gäller kommissionens uttalande om BSE och förbud mot animaliskt mjöl i allt djurfoder begär Europeiska socialdemokratiska partiets grupp att rådet också skall uttala sig i frågan. Den socialdemokratiska gruppen är inte okunnig om att onsdagen är en mycket svår dag för franska ministrar. De första kontakter som vi har tagit på administrativ nivå är inte särskilt positiva, men jag föreslår er naturligtvis att jag skall ingripa på en mer politisk nivå i förhoppning om att lyckas.

Napoletano
Fru talman! Jag begärde ordet i en ordningsfråga, inte om dagordningen utan om voteringsordningen. Jag skulle vilja föreslå att vi för att göra det enkelt för oss röstar om den muntliga frågan om Europa-Medelhavskonferensen direkt kl. 11.30 på onsdag, eftersom, som ni sade, konferensen öppnas kl. 18.00 på eftermiddagen i Marseilles. Omröstningen kommer att ta lång tid, och dessutom avbrytas av president Kostunicas anförande - som vi ser fram emot - och för övrigt måste en del av oss resa så att vi kan vara närvarande när konferensen öppnas i Marseille. Därför skulle vi kunna rösta om den muntliga frågan omedelbart och sedan om alla de andra betänkandena. Det handlar alltså bara om att tidigarelägga omröstningen.

Talmannen
Fru Napolitano, vi kan naturligtvis göra på det sättet.
b) Torsdag: Talmannen. PPE-DE-gruppen föreslår att frågan med rubrik " Brittisk ubåt i Gibraltar" skall strykas.

Poettering
Fru talman, kära kolleger! Vår grupp menar att denna händelse är så viktig att vi anser att det vore olämpligt att behandla den som ett brådskande fall. Vi är av den åsikten att vi bör behandla det inträffande inom ramen för en muntlig fråga till råd och kommission och skulle gärna formulera det grundligt så att rådet och kommissionen kan diskutera detta. Vi anser inte att det nu är rätt tidpunkt att tala om detta i form av en brådskande fråga, och därför ber vi att punkten stryks från föredragningslistan.

Talmannen
Tack, herr Poettering.
Vill någon också uttala sig för denna begäran? Poettering har uttalat sig för den grupp som begärde att den skall strykas.

Galeote Quecedo
Fru talman! När det handlar om att dela den helt logiska oro som invånarna i Gibraltar känner är ingen grupp så känslig som min. Därför skulle jag, vilket ordföranden i min grupp redan nämnt, erbjuda den socialdemokratiska gruppen samförstånd så att vi kan debattera denna fråga på ett seriöst och allvarligt sätt med en muntlig fråga till rådet och kommissionen. Om det inte är förslagsställarens avsikt med denna resolution så skulle det man försöker göra vara att ta upp en intern fråga i detta parlament. Det kan kanske vara på grund av bristande erfarenhet, för jag är säker på att det inte handlar om brist på skrupler. Det erkände även de spanska socialdemokraternas språkrör i deputeradekammaren under helgen. I ett sådant spel kan ni naturligtvis inte räkna med Europeiska folkpartiets grupp.

Barón Crespo
Fru talman! Min grupp har noggrant lyssnat på förslaget. Jag vill, med tanke på vad Galeote sade, understryka att det inte handlar om en intern fråga. Det är en fråga i vilken kommissionen har behörighet och det har kommissionen uttryckt som svar på en fråga av ledamoten Aparicio. I svaret kunde också den brist på information från och de hinder den brittiska regeringen uppställde konstateras. Vi talar således inte om en intern fråga. Vi talar om en engelsk atomubåt vars haveri gett upphov till att Royal Navy beslutat att elva ubåtar skall förtöjas på brittiskt territorium. Det är alltså en fråga som enligt fördragen och Euratomfördraget ligger under kommissionens behörighet. Den påverkar och kan komma att påverka många medborgare som inte enbart är spanjorer. I området och i närområdet finns hundratusentals europeiska medborgare från de femton medlemsstaterna, förutom de många som kommer utifrån för att besöka Costa del Sol, utan att det finns någon beredskapsplan. Vi anser därför att frågan är väl värd att beaktas.
Om det Europeiska folkpartiet vill föreslå oss är att i nästa plenum stödja att denna fråga skall behandlas kan vi tänka på saken. Om det handlar om en avledande manöver, är vi emot det. Jag skulle därför vilja ha ett formellt åtagande av PPE att rösta för, samt att denna fråga inkluderas som fråga till kommissionen och rådet under nästa plenarsammanträde.

Talmannen
Herr Barón Crespo, jag skulle vilja vara säker på att jag verkligen förstår er. Jag har ett förslag från PPE-gruppen om att stryka denna fråga från aktuell och brådskande debatt med en motivering från Poettering och Galeote. Jag har en känsla av att ni ansluter er till denna motivering, herr Barón Crespo, om jag har förstått er rätt.
Är ni för att denna fråga skall strykas?

Barón Crespo
Fru talman! Min grupp är för att innefatta denna fråga som punkt på föredragningslistan i december. Det vi inte vill är att den skall utgå, för att sedan kanske skjutas upp i det oändliga.

Talmannen
Ja, just det, men vi kan säga att formellt stryker vi frågan från aktuell och brådskande debatt. Men vi är överens om att föra in den såsom ni sade.
Herr Poettering, är det riktigt?

Poettering
Jag ville bara upplysa kollegan Barón Crespo om att han alltid kan lita på ett ord från Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater. När gruppordföranden avger en förklaring, kan han utgå ifrån att denna förklaring är giltig även i morgon. Därför kommer vi nu att sparka igång den process som kollegan Barón Crespo helt uppenbart stöder. Det vore trevligt om parlamentet kunde enas i denna fråga.
(Parlamentet godkände denna begäran.)
b) Sammanträdena den 29 och 30 november 2000:
Inga ändringar föreslogs.   

Gorostiaga Atxalandabaso
Fru talman! Det är trist men mycket upplysande att höra från den spanske inrikesministern, Mayor Oreja, att det inte är någon mening med att tala med baskiska nationalister, även om det skulle bli ett nytt beslut om eldupphör i framtiden. Det är tydligt att detta uttalande inte stöder den ståndpunkt som våra spanska kolleger har i denna kammare när de bekräftar att varje politiskt parti i Spanien kan försvara landets idéer, vilka de än är, med endast en grundläggande förutsättning: Avsaknaden av våld.
Kan denna kammare stödja denna vägran att föra samtal? Kan denna kammare stänga dörren för politiska lösningar? Kan denna kammare stänga dörren för en demokratisk framtid för Baskien i Europa?

Talmannen
Jag skulle vilja att ordningsfrågorna verkligen är ordningsfrågor och jag är tacksam om ni till att börja med vill ange vilken artikel i arbetsordningen ordningsfrågan grundas på, vilket för övrigt anges i arbetsordningen.

Hautala
Fru talman! Jag vill fästa er uppmärksamhet på en skriftlig resolution framställd av kollegan Ebner. Han föreslår att habitatdirektivet ändras så att det bättre beaktar subsidiaritetsprincipen. Jag vill varna er och alla kolleger för att denna resolution marknadsförs som om den gynnar fåglarna och förbättrar fåglarnas situation, men jag kan berätta för er att så inte är fallet, utan detta kommer att försämra situationen för flyttfåglar i Europeiska unionen. Jag vädjar till alla, att i varje fall känna till vad ni undertecknar om ni undertecknar denna vädjan. Jag stöder fullständigt kollegan Dorette Corbeys brev som hon har skickat till kolleger beträffande denna fråga: ingen vilseledande marknadsföring beträffande denna skriftliga resolution!

Andrews
Fru talman! För ett tag sedan i kammaren diskuterade vi sanktionerna mot Irak. Det gläder mig mycket att de brittiska liberalerna beslutat uppmana till en granskning av sanktionerna mot Irak. Jag flög till Irak förrförra veckan, över turkiskt luftrum till Bagdad, för att genomföra ett humanitärt uppdrag. Under de sex månader som passerat sedan jag senast var där, har situationen blivit värre. Enligt Unicef dör 5 000 barn varje månad. Kommissionen bör komma till denna kammare och diskutera frågan. Dessa barn har inget som helst att göra med konflikten i Mellanöstern. Kommissionen har slaviskt följt den amerikansk-brittiska linjen, samtidigt som amerikaner, britter och turkar fortsätter att bomba södra Irak.
Fru talman! Jag vill att ni råder kommissionen att göra ett uttalande i sanktionsfrågan.

Doyle
Fru talman! Rörande en ordningsfråga. Jag hade markerat att jag vill uttala mig innan ni avslutade diskussionen om föredragningslistan. Låt mig föreslå att vi, denna vecka, diskuterar ett uttalande av kommissionen om den brittiska regeringens beslut att införa en diskriminerande skatt för icke-brittiska åkare.
Jag behöver inte påminna er eller kammaren om att detta helt och hållet strider mot fördragen, som garanterar obehindrat tillträde till den gemensamma marknaden. Det strider också mot direktiv 99/62/EG, i vilket det står: " Vägtullar och vägavgifter får inte vara diskriminerande, direkt eller indirekt, av skäl som grundar sig på åkarens nationalitet eller fordonets ursprung eller destination" .
Detta får en oerhört allvarlig inverkan på den irländska handeln. 70 procent av de irländska lastbilarna, de irländska transportörerna, måste åka till eller genom Förenade kungariket för att komma till kontinenten. Jag vill be kommissionen att göra ett uttalande och uppmanar den att använda sina maktbefogenheter för att upprätthålla den inre marknadens fria rörlighet, och se till att man följer direktiv 99/62/EG, som jag hänvisat till. Det är viktigt att vi får en debatt innan de brittiska myndigheternas förslagna förändringar genomförs, och att kommissionen klart och tydligt visar vilka bestämmelser som gäller i detta sammanhang.
(Applåder)

Talmannen
Fru Doyle! Jag gav er lite mer tid eftersom det inte var en ordningsfråga. Er fråga låg inom ramen för föredragningslistan och jag beklagar att jag inte var informerad om det. Jag tror att kommissionen har hört er begäran - kommissionär Vitorino bekräftar det. Denna begäran kommer således att behandlas positivt.

Fatuzzo
Fru talman! Vad gäller parlamentets funktionssätt och ledamöternas säkerhet skulle jag vilja säga att Mario Mantovani, som företräder Forza Italia och PPE, under den förra sessionen i Strasbourg halkade när han gick nedför trapporna för att ta en taxi från parlamentet och bröt vänstra foten. Han stannade kvar och röstade till och med torsdag morgon och gipsades sedan. Under de närmaste två månaderna kommer han inte att kunna delta i vårt arbete. Å ena sidan skulle en företrädare för pensionärerna kunna tycka att det är bra att det finns invalider - det kanske kan bli en pensionär till - men å den andra vill jag att alla vi ledamöter skall vara säkra. Därför frågar jag er när vi får en hiss eller rulltrappa för att ta oss till bilen när vi har avslutat vårt arbete.

Vattimo
Fru talman! Jag skulle vilja informera parlamentet om ett allvarligt initiativ som togs i Italien förra veckan, av regionstyrelsen i Latium. Denna tillsatte faktiskt en kommitté som skall kontrollera skolornas historieböcker, kontrollera i vilken utsträckning dessa texter - som de nyfascister som styr i Latium säger - är besudlade med marxism. Faktum är att dessa texter bara beskriver Italiens historia, andra världskriget, nazismen och fascismen och självklart utgår ifrån att man inte kan jämställa de värden motståndsrörelsen och antifascisterna kämpade för med de idéer som Hitler och Mussolini inspirerades av.
Detta är ett mycket allvarligt initiativ som tenderar att återinföra censur i Italien, än så länge bara vad beträffar skolböcker men snart kanske även på andra områden. Eftersom de så kallade liberala partierna, också de europeiska, allt mer tenderar att alliera sig med krafter som har främlingshat, rasism och auktoritetstro som ledstjärnor anser jag att detta är en allvarlig fara som inte bara gäller Italien utan hela Europa. Jag ber kollegerna att skriva under ett upprop som jag skickar runt och som även andra intellektuella européer har skrivit under.

Ömsesidig rättslig hjälp
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är en gemensam debatt om följande betänkanden:
(A5-0313/2000) av Marinho för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor om Republiken Frankrikes initiativ inför antagandet av rådets rambeslut om penningtvätt, identifiering, spårande, spärrande, beslag och förverkande av hjälpmedel och vinning av brott (10232/2000 - C5-0393/2000 - 2000/0814(CNS)),
(A5-0312/2000) av Karamanou för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor om Republiken Portugals initiativ inför antagandet av rådets akt om utarbetandet på grundval av artikel 43.1 i konventionen om upprättandet av en europeisk polisbyrå (Europolkonventionen) av ett protokoll om ändring av artikel 2 och av bilagan till konventionen (9426/2000 - C5-0359/2000 - 2000/0809(CNS)),
(A5-0314/2000) av Roure för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor om initiativet från Republiken Frankrike inför antagandet av en konvention om förbättrad ömsesidig rättslig hjälp i brottmål, särskilt när det gäller kampen mot organiserad brottslighet, penningtvätt av vinning av brott och ekonomisk brottslighet (10213/2000 - C5-0394/2000 - 2000/0815(CNS)).

Marinho
Fru talman! Kampen mot den ekonomiska brottsligheten, och särskilt den som handlar om penningtvätt, utvecklas i flera punkter under dagens sammanträde i kammaren, vilket återspeglar den politiska betydelse unionen vill lägga vid de rättsliga mekanismerna för skapandet av ett område med frihet, säkerhet och rättvisa. Efter att den inre marknaden skapats och den dit hörande avregleringen av kapital och finansiella tjänster, arbetar nu unionen med kampen mot penningtvätt, ett komplicerat brott som är avhängigt ett annat brott, ett brott som resulterat i illegala vinster som man försöker föra in i det normala och reguljära ekonomiska livet. Slutmålet för det internationella brottet, en följd av ekonomins globalisering och den successiva avregleringen av valutaväxlingen, är en central del i den ekonomiska brottsligheten, så som sägs i slutsatserna från Tammerfors. Då vinningen ofta kommer från narkotikahandel är det i dag lugnt att anse att kampen mot den går via beslag av vinning från huvudbrottet, vilken senare dolts bakom en respektabel rikedom. Denna kamp kan bara bli effektiv genom det internationella samarbete som Europa åtar sig i form av rättsligt samarbete mellan alla medlemsstater.
I detta betänkande betonas således det positiva i de åtgärder som det franska ordförandeskapet har föreslagit, vilket tillsammans med det portugisiska, har lagt fram initiativ för tillnärmning av lagstiftningen, i överensstämmelse med rådet i Tammerfors och genom att förverkliga Amsterdamfördraget, utan att glömma det positiva som kommissionen har gjort på området genom ett engagerat arbete och genom kommissionär António Vitorinos klarhet. Det finns alltså ett samband mellan de tre initiativ som i dag är föremål för mitt, Karamanous och Roures betänkande när rambeslutet tvingar länderna att komma till ett resultat, då Europols befogenheter utvidgas till penningtvätt vad beträffar forskning, eller när de förbättras genom en konvention om den ömsesidiga rättshjälpen.
Vi är alltså, fru talman, på god väg mot att upprätta en bred och effektiv rättslig ram för att åtminstone ringa in denna typ av brottslighet. Det är uppenbart att mitt betänkande stöder det centrala i rambeslutets motivering, som innehåller förslag som främst syftar till att göra det möjligt för medlemsstaterna att konfiskera vinning från huvudbrott, på samma sätt som de blir tvungna att sanktionera och åtala för penningtvättsbrott, utan den flexibilitet som erbjöds av de reservationer som andra tidigare rättsliga instrument gav dem, och som gjorde det lätt för brottslingarna att förbigå lagen och få ekonomisk kontroll. Vi stöder också det bindande i rambeslutet, vilket tvingar medlemsstaterna att anpassa sina lagar till det gemensamma resultatet, samtidigt som länderna är underställda den rättslig kontroll i EG-domstolen.
Men betänkandet innehåller också kritiska anmärkningar mot det franska förslaget. Varför skall bara delar av den tidigare gemensamma åtgärden överföras, vilket gör att dessa åtgärder delas upp i svaga och starka regler, på grund av deras olikartade karaktär, vilket därigenom gör att svagheterna utkristalliseras i den gemensamma åtgärden, och inte redan nu acceptera en total överföring av hela rambeslutet, vilket förklaras i de ändringsförslag jag har ingivit, nämligen nr 9, 12, 13 och 14? Vi tycker inte heller att jakten på vinningen och dess konfiskering bör begränsas till de fall där huvudbrotten betecknas som allvarliga. Detta skulle lämna ett enormt rättsligt område öppet, helt omotiverat, för brott som inte på något sätt bekämpas. Därav ändringsförslagen 4, 5, 6, 7 och 8. Slutligen, och även om jag vill upprepa min uppskattning av de franska och portugisiska initiativen inom ramen för de bredare reella möjligheter som Amsterdamfördraget trots allt erbjuder och som kommissionen, om vi skall vara ärliga, har använt mycket bra, är det fortfarande stor skillnad i ursprung och effektivitet mellan olika rättsliga medel, direktiv, gemensamma åtgärder, rambeslut, konventioner eller internationella konventioner vilket gör det angeläget att harmonisera straff- och civilrätten, och skapa ett rättsligt område för frihet och säkerhet.
Det är synd att detta inte redan är en prioritering i reformen av fördragen, eftersom den nuvarande regeringskonferensen uppehålls av utvärderingen av medlemsstaternas betydelse och åtgärder... Men vi tror att medborgarna snart kommer att lyckas föra in denna nya europeiska dimension, de kommer att lyckas införa en revidering av fördragen som handlar om deras verkliga intressen och denna revidering kommer att göras just i frihetens, säkerhetens och rättvisans namn.

Watson
. (EN) Fru talman! Som ordförande i utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor, har jag för avsikt att presentera Karamanous betänkande. Karamanou har tyvärr ingen möjlighet att närvara i kväll, men jag tycker att det är lämpligt att hennes betänkande diskuteras tillsammans med Marinhos utmärkta betänkande, som vi just har diskuterat.
Portugal har lagt fram ett förslag till protokoll om ändring av artikel 2 i konventionen om inrättandet av en europeisk polisbyrå, Europol. Detta portugisiska initiativ syftar till att utvidga Europols behörighet för att kunna upprätta en allmän behörighetsram för Europol i förhållande till penningtvätt. Kampen mot penningtvätten är naturligtvis en av unionens viktigaste prioriteringar, som man helt riktigt kom fram till på toppmötet i Tammerfors förra året. Om man beaktar att penningtvätt är starkt förknippad med den organiserade brottsligheten, särskilt narkotikasmugglingen som utgör ett sådant hot mot folkhälsan och den allmänna säkerheten, kan man inte mer än rekommendera denna föreslagna åtgärd. Förklaringarna måste åtföljas av konkreta åtgärder för att spåra, spärra och beslagta hjälpmedel och vinning av brott. Detta förslag till protokoll bör ses som en nödvändig åtgärd i en europeisk strategi för polissamarbete på området för penningtvätt. Men med beaktande av frågans brådskande natur vill föredraganden, genom sitt ändringsförslag 6, få protokollet godkänt så snart som möjligt, dvs. när en majoritet av medlemsstaterna har meddelat sitt godkännande, enligt artikel 34.2 d i Fördraget om Europeiska unionen.
Utskottet, som jag har äran att vara ordförande i, antog Karamanous betänkande nästan enhälligt. Även om vi nästan enhälligt godkände det portugisiska initiativet, så måste vi dock uppmana till en mer ingående granskning av Europolkonventionen och naturligtvis av mekanismer för säkerställande av både den demokratiska ansvarigheten och den rättsliga kontrollen av Europol. Låt mig kort ta upp dessa två frågor. När det rör frågan om demokratisk ansvarighet, noterar jag att man enligt artikel 39 i Europolkonventionen för tillfället kräver att Europaparlamentet bara skall rådfrågas i samband med en årlig rapport. Detta är helt oacceptabelt och vid ett flertal tillfällen har parlamentet begärt, i synnerhet i Nassauers och Cederschiölds betänkanden, ändringar av Europolkonventionen för att se till att polisbyrån verkligen blir politiskt ansvarig. För att parlamentet skall kunna utöva en sådan demokratisk kontroll måste Europol, i likhet med andra EU-organ som t.ex. Europeiska centralbanken (ECB) och Europeiska ombudsmannen, rapportera om sin verksamhet genom ett årligen återkommande meningsutbyte. Europols chef bör uppmanas att uttala sig för parlamentets behöriga utskott när situationen så kräver. Parlamentet bör dessutom vara företrätt i Europols styrelse och ha ett ord med i laget vid valet av chef för byrån. Dessa önskemål formuleras i ändringsförslag 2 och 4 i Karamanous betänkande.
När det rör den rättsliga ansvarigheten anser vi att det är lika oacceptabelt att möjliga tvister eller konflikter mellan medlemsstaterna eller mellan Europol och medlemsstaterna inte kan behandlas i EG-domstolen, trots bestämmelserna i artikel 35 i fördraget där det hänvisas just till frågor som rör polissamarbete och rättsligt samarbete i brottsfrågor. Denna inkonsekvens strider mot demokratiska värden, särskilt när det rör de mänskliga rättigheterna och området för uppgiftsskydd. Denna brist på rättslig ansvarighet när det rör Europol är särskilt farlig därför att Europol verkar få fler och fler ansvarsområden, och denna oro återspeglas i Karamanous ändringsförslag 5.
Sammanfattningsvis har parlamentet granskat detta portugisiska initiativ på ett aktivt och positivt sätt, men vi är inte nöjda med räckvidden när det rör den föreslagna granskningen av Europolkonventionen. Med tanke på utmaningen i samband med den internationella organiserade brottsligheten, måste Europaparlamentet kunna företräda unionens medborgare på ett effektivt sätt och detta är skälet till att vi måste vara helt informerade om och delaktiga i Europols verksamhet, dess program, inflytande, metoder och medel. Jag är fullständigt medveten om att parlamentet bara rådfrågas i detta sammanhang. Vi uppmanar i alla fall det franska ordförandeskapet, som visat en sådan beslutsamhet i kampen mot penningtvätt, att ta hänsyn till våra krav. Skapandet av ett europeiskt område för frihet, säkerhet och rättvisa kan inte även fortsättningsvis skötas av en specialiserad byrå som bara lyder under de nationella regeringarna. Det handlar om ett viktigt område i samband med den europeiska integrationen och Europaparlamentet är redo att erbjuda sitt stöd till politiken inom detta område, om det får vara delaktigt i vederbörlig ordning.

Roure
. (FR) Fru talman! Den internationella brottsligheten har i hög grad organiserats och stärkts under de senaste åren. Vi kan notera att, särskilt, globaliseringen har gett ökade möjligheter till penningtvätt och sätt att undgå påföljder.
Enligt de siffror som angetts av Förenta nationerna bedöms det att den årliga volymen av återanvänt kapital från penningtvättstransaktioner uppgår till 1 000 miljarder dollar. Penningtvätt är ett svårupptäckt brott och alla möjligheter som erbjuds av de olika lagstiftningarna utnyttjas av den grövre brottslighetens utövare. Det är bara genom ett internationellt polisiärt och rättsligt samarbete som denna brottsliga verksamhet effektivt kan bekämpas.
På det europeiska planet har det straffrättsliga samarbetet rent allmänt redan lett till antagandet av flera texter, såsom Europarådets konvention av den 20 april 1959 och Europeiska konventionen nyligen av den 29 maj 2000, som vår kollega Di Pietro för övrigt var föredragande för. Sett ur en mer speciell synvinkel avseende kampen mot penningtvätt kan vi nämna rådets direktiv av den 10 juni 1991 som nyligen ändrades och för vilket vår kollaga Lehne var föredragande.
Syftet med det franska ordförandeskapets initiativ som vi behandlar i dag är att förbättra de båda förut nämnda allmänna konventionerna om ömsesidig rättslig hjälp, särskilt på området för kamp mot penningtvätt. Den föreslagna konventionen förbättrar de tidigare texterna, och dessa förbättringar är välkomna. På grundval av artikel 2 i förslaget till konvention kan medlemsstaterna inte längre vägra husundersökningar eller beslag av föremål genom att åberopa de förbehåll som nämns i artikel 5 i konventionen från 1959. För att underlätta undersökningarna skall medlemsstaterna, enligt artikel 4, vidta lämpliga åtgärder för att främja tillskott och säkrande av uppgifter rörande befintlighet, plats och rörelse av vinning av brott och enligt artikel 5 är medlemsstaterna skyldiga att lämna bankuppgifter. Artikel 6 i sin tur möjliggör utvidgade extra anmodanden om ömsesidig hjälp och på grundval av artikel 7 är skatteundantag inte längre godtagbara för att vägra lämna ömsesidig rättslig hjälp.
Man kan bara övergripande godkänna de åtgärder som omfattas av förslaget till konvention och motsvarar den oro som uttrycktes av Europeiska rådet i Tammerfors när det gäller kampen mot penningtvätt som är själva kärnan i den organiserade brottsligheten och måste utrotas överallt där den finns.
Det förefaller mig som om en del förbättringar skulle kunna föreslås och det är syftet med mitt betänkande. Bank- och affärssekretessens ogiltighet i händelse av begäran om ömsesidig rättslig hjälp anges i artikel 3. Det förefaller mig dock absolut nödvändigt att denna ogiltighet skall utvidgas till att omfatta handelsverksamheter samt advokaters och de reglerade juridiska yrkenas medlemmars ekonomiska rådgivningsverksamheter som på grund av deras natur inte omfattas av yrkessekretessen.
Å andra sidan, enligt artikel 8 i förslaget till konvention, inskränks de motiv för vägran att lämna ömsesidig rättslig hjälp som staten i fråga skulle kunna åberopa enbart till väsentliga intressen. Det innebär ett steg framåt. För att den ömsesidiga rättsliga hjälpen inte skall förlora i omfattning på ett område där endast ett snabbt europeiskt samarbete har någon mening, förefaller det mig viktigt att en maximal frist på två månader skall beviljas staten i fråga för att lämna svar.
I artikel 9 uppmanas medlemsstaterna att på nationell nivå bilda integrerade tvärvetenskapliga grupper för att öka forskningens effektivitet och främja informationsutbyte. Jag föreslår att en samarbetsenhet bildas mellan dessa tvärvetenskapliga grupper, en enhet som skulle kunna underlätta informationsutbytet mellan de berörda myndigheterna i medlemsstaterna och främja val och utnyttjande av bästa praxis.
Dessa förslag har som enda syfte att leda till en så effektiv ömsesidig rättslig hjälp som möjligt som kan mäta sig med den organiserade brottslighetens utmaningar, i synnerhet när det gäller penningtvätt.

Lehne
. (DE) Fru talman, mina damer och herrar! Jag har det ganska lätt: om jag för utskottets för rättsliga frågor räkning skall ta ställning till det portugisiska ordförandeskapets förslag rörande inkopplandet av Europol i bekämpningen av penningtvätt, då kan jag bara säga att detta är ett bra förslag. Eftersom vi följaktligen förklarar oss införstådda med förslaget, har vi också lagt fram mycket, mycket få ändringsförslag. Det råder stor samstämmighet i alla europeiska institutioner, även här i parlamentet förstås, om att vi skall göra allt som är meningsfullt och möjligt för att bekämpa penningtvätten - föregående talare har redan sagt det nödvändiga om detta.
Men när jag nu står här och har tillfälle att yttra mig i frågan om penningtvätt, är det också en sak jag gärna vill kritisera. Kritisera något som egentligen inte alls har att göra med det som vi diskuterar här i dag, nämligen med resultatet av rådets politiska ståndpunkt i frågan om det andra direktivet om bekämpning av penningtvätt.
Europaparlamentet har från första början bemödat sig om ett nära samarbete med rådet. Jag kan bara säga att det som kom fram i slutändan visserligen var en riktig uppvisning från rådets sida, men de ändringsförslag som vi lade fram och som beslutades med mycket stor majoritet här i parlamentet antogs inte i det stora hela. Om detta kan jag bara säga att ifall själva idén om bekämpningen av penningtvätt skadas, då är det rådet och inte parlamentet som bär skulden till detta. Man har så att säga på de fria yrkenas område överfört de regler som tidigare fanns för bank- och finansiella tjänster, trots att de över huvud taget inte passar in där - medveten om det faktum att man under dessa omständigheter i slutändan inte alls kommer att kunna undgå en tvistig andra behandling med Europaparlamentet samt ett förlikningsförfarande. Här handlar det ju faktiskt inte om privilegier för advokater eller andra fria yrken. Det handlar om grundläggande rättigheter. Det handlar i grund och botten om att den klient som söker rättsliga råd eller stöd i domstol, precis som det för övrigt står i stadgan om de grundläggande rättigheterna, ges möjlighet att i förtroende vända sig till en advokat och inhämta dennes råd, utan att denne ögonblicket efter att något har blivit röjt så att säga tvingas tjalla på honom hos åklagarmyndigheten. Detta är en grundläggande rättighet. Dessa grundläggande rättigheter får man inte rubba. Detta gäller på den juridiska rådgivningens alla områden.
Därför är jag mycket tacksam för den kompromiss som har formulerats här i utskottet vad gäller Rourebetänkandet, vilken har slagit fast just att detta klassiska skydd av de grundläggande rättigheterna måste garanteras även fortsättningsvis. Jag vill dock även klargöra att det givetvis inte finns någon anledning att skydda advokaternas verksamhet då dessa gör detsamma som banker och företag som erbjuder finansiella tjänster, utan här handlar det om rättslig rådgivning, om att företräda klienten inför domstol. Här är det skyddet av de grundläggande rättigheterna som skall garanteras.
Som sagt, därför stöder jag de förslag som i dag ligger, men i sammanhanget vill jag samtidigt varsla om en hård uppgörelse med rådet om den gemensamma ståndpunkten inför det andra direktivet om bekämpandet av penningtvätt.

Dimitrakopoulos
Fru talman! Jag anser att den debatt vi för i dag är mycket viktig eftersom den handlar om hur vi skall ställa saker och ting tillrätta i vårt eget hem.
Jag vill först och främst ge Marinho en komplimang för hans arbete och samtidigt säga att ansträngningarna för att hantera den ekonomiska brottsligheten verkligen behöver både stöd och uppmärksamhet. Den ekonomiska brottsligheten, fru talman och kära kolleger, är mycket komplex. Å ena sidan handlar det om en labyrint för legalisering av inkomster från olaglig verksamhet och å andra sidan förutsätter de en rad andra brott som leder just till förvärv av olagliga inkomster.
Jag anser att de europeiska samhällena i dagsläget befinner sig i den organiserade brottslighetens klor. I alla dess former. Den ekonomiska brottsligheten, kanske då i första hand detta konkreta exempel, är central för den organiserade brottslighet som plågar Europa. Visst är det franska ordförandeskapets initiativ, på vars sida Marinho ställer sig, riktigt, men samtidigt är också Marinhos ansträngning, dvs. att fastställa strängare regler, riktig. Det är självklart att vi, om vi vill nå resultat, måste nå kärnan, den nyckel som kommer att hjälpa oss att bemöta dessa brott. Det är min åsikt, fru talman och kära kolleger, att det centrala för att hantera dessa problem är att förbättra det rättsliga samarbetet.
Jag tittade på de motiveringar som medföljer Marinhos ändringsförslag och stannade då till vid den som säger att Europa på det ekonomiska planet har nått väldigt långt i dagsläget. På det politiska planet går det också framåt, men han säger att vi alltjämt har 15 inre gränser för allt som gäller domare, åklagare, rättsliga förfaranden och domslut. Denna mening väcker många tankar hos mig eftersom jag anser att det är en nyckelmening. Jag anser, och stöder detta varmt, att vi måste vidta många åtgärder, åtgärder med substans, om vi skall uppnå ett rättsligt samarbete på europeisk nivå och därigenom bemöta brott som ekobrotten.

Terrón i Cusí
Fru talman! För det första vill jag tacka föredragandena Marinho, Roure, och Karamanou, för ett antal betänkanden om en komplex fråga som tidigare varit föremål för djupgående debatter i detta parlament och i vårt utskott. Beviset på att mitt tack inte är retoriskt är att dessa betänkanden har fått absolut majoritet i utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter. Jag ansluter mig därför till ord och innehåll i era betänkanden och jag skulle därefter, fru talman, vilja ägna mig åt att uttrycka min grupps uppfattning om betänkandet.
Europols uppgift är att förebygga och kämpa mot ett antal former av kriminell verksamhet. Det förslag till protokoll som presenteras på initiativ av det portugisiska ordförandeskapet, och som kompletterar andra initiativ som vi studerat i dag, har som syfte att utvidga Europols befogenheter till penningtvätt i allmänhet. Kampen mot penningtvätt finns bara för närvarande i Europols befogenheter indirekt i förhållande till de former av kriminalitet organisationen ägnar sig åt.
Syftet med den föreslagna revideringen är att fastställa en principiell allmän befogenhet för Europol avseende penningtvätt. Därför påverkar den föreslagna granskningen artikel 2.2, hänvisningen till kampen mot penningtvätt bland Europols nya uppgifter. Dock sträcker sig inte, enligt punkt 3 i samma artikel Europols behörighet när det gäller penningtvätt till de primära överträdelserna, dvs. de brott och gärningar som föregår penningtvätten och som inte finns med i punkt 2. För resten av förslaget till protokoll föreslås det vanliga antagningsförfarandet av medlemsstaterna.
Med tanke på allvaret i fenomenet penningtvätt i världen och dess nyckelroll i kriminalitetens utveckling är det nödvändigt att godkänna utvidgningen av Europols befogenheter inom detta område. Men om rådfrågningen av Europaparlamentet inskränkte sig till denna formella aspekt och vi inte kunde införa andra frågor i denna debatt, ett betänkande utan debatt, hade det varit tillräckligt att säga till Europol att vi håller med och att det är nödvändigt att använda alla medel i kampen mot penningtvätt.
Detta betänkande är endast intressant om parlamentet med anledning av debatten vi för om det kan formulera överväganden och förslag avseende Europols funktion och kontrollen över organisationen. I denna etapp kommer jag att begränsa mig till dessa två överväganden, med tanke på att vi självklart är för kampen mot penningtvätt och att Europol skall ägna sig åt denna, även om vi inte är för att detta görs genom rådsbeslut och med grund i sporadiska nationella initiativ.
Jag kommer att hålla mig till två områden, som är de enda jag kommer att tala om, och de är att vi skulle kunna fråga oss hur effektivt Europol fungerar när det utövar sina behörigheter. Vilka har Europols resultat varit hittills i kampen mot penningtvätt, inom ramen för sina indirekta behörigheter? Hur har det gått med Europols informationsregister, som skulle vara i funktion år 2001? Hur är det med de gemensamma undersökningsgrupperna, som i framtiden skulle utvidgas till kampen mot penningtvätt? Som Watson påminde om har parlamentet vid ett flertal tillfällen uttryckt sitt missnöje med bristen på verklig demokratisk kontroll över Europols verksamheter. Det har gjorts i Cederschiölds och Nassauers betänkanden.
Kan vi i dag bevilja Europol nya behörigheter utan att kräva, även om det begränsar sig till denna debatt, en granskning av artikel 31 i konventionen, som begränsar parlamentets roll till att vara mottagare av en årlig rapport? Borde inte Europols finanser innefattas i den Europeiska unionens allmänna budget, som vi redan begärt? Och borde inte parlamentet rådfrågas vid utnämningen av Europols direktör? Detsamma sker med bristen på rättslig kontroll, och vi skall senare behandla betänkandet om Eurojust.
Avslutningsvis vill jag säga att jag anser att detta betänkande enbart har betydelse om det ger parlamentet ännu en möjlighet att åter överväga sitt ja till en laglig utvidgning av Europols behörigheter, till detta organs hela funktion, dess effektivitet, kontrollmöjligheter, möjlighet att värdera framgångar och framsteg. Det handlar om inget mindre är framtiden för det polisiära samarbetet i Europa.

Boumediene-Thiery
Kära kolleger, en av de viktiga frågorna inför uppbyggnaden av ett Europeiskt område för säkerhet, frihet och rättvisa är framför allt det polisiära och rättsliga samarbetet så att detta område snabbt skall bli effektivt och konkret för medborgarna. När det gäller dessa frågor har våra föredragande behandlat såväl det protokoll genom vilket Europolkonventionen ändras som den förbättrade ömsesidiga rättsliga hjälpen. Vi kan bara glädja oss åt detta arbete.
Men det är frågan om utvidgningen av Europols befogenheter som främst är angelägen för oss. Vi instämmer uttryckligen och obestridligen i att det är nödvändigt med en effektiv ömsesidig rättslig hjälp, men samtidigt vill vi peka ut de missförhållanden, som Europol kan ge upphov till genom att det bildats utom parlamentarisk eller rättslig kontroll, och i vidare mening den demokratiska oförmågan i ett Europa som staterna envisas med att vidmakthålla i regeringsförfarandenas ogenomskinliga sfär och därmed kringgå de skyldigheter, plikter och kontroller som en folkomröstning innebär.
Jag ser några oklara punkter i Europol: medlemmarnas diplomatiska immunitet, ingen definition av tillåtna medel eller deras begränsningar, förslag om personregistrering, registrering på områden som skyddas av internationella texter och förklaringar om mänskliga rättigheter, risk för fri- och rättigheter eller rentav risk för missbruk, i synnerhet för närvarande eller i framtiden mot bakgrund av vissa staters politiska utveckling.
Om " den europeiska polisen" får denna himmelska present i fråga om en eventuell självkontroll, kommer den att göra allt för att bromsa Europaparlamentets försök till demokratisk kontroll mot bakgrund av de aktuella bristerna på strukturplanet och när det gäller avsaknad av enighet om innehållet.
Portugals initiativ i fråga om Europolkonventionen syftar till att driva Europaparlamentet till att välja den rätta säkerhetsvägen som anses gå genom en oinskränkt registrering av medborgarna på alla områden i privatlivet. Att identifiera, åtala och döma terrorister och vapen- och narkotikaförsäljare för penningtvätt: ja, naturligtvis! Men det är inte det som kommer att ge oss större säkerhet när det gäller rätt att försvara sig och skydd av medborgarnas rättigheter.
Därför har vi ingivit ändringsförslag om stärkande av dessa fri- och rättigheter, nödvändigheten att anta ett instrument, rätten att försvara sig samt erkännande av domstolens befogenheter.
Vi är inte okunniga om att en artikel i ministerrådets akt, som märkligt nog har gått obemärkt förbi, anger att Europol skall klargöra om uppgifter rörande rastillhörighet, religiös tro med mera, politisk övertygelse, sexualliv eller hälsa kan föras in i undersökningsregistret.
Skall vi då ytterligare krångla om Europols befogenheter, samtidigt som demokratisk kontroll har strukits i lagstiftningen? De demokratiska värderingar som förenar oss i denna kammare skall också styra våra handlingar och vårt arbete att skapa en europeisk union som enbart är solidarisk och social men inte polisiär och undertryckande.

Papayannakis
Herr talman! Först och främst vill jag ge vår föredragande Marinho en komplimang. Jag anser att hans analys är helt riktig och att den visar oss hur vi kan nå fram till ett sätt för substantiell bekämpning av tvättning av " svarta" pengar, eller " gråa" pengar som vissa också kallar dem. Jag vill påminna om att denna politik syftar till att bekämpa den organiserade brottsligheten, dvs. narkotika-, kvinno- och barnhandel och många andra vedervärdiga företeelser, vilka har fruktansvärda konsekvenser för hela samhället, men även, - och här vill jag uttrycka mig lite cyniskt - för själva ekonomin, eftersom det numera är allmänt erkänt att dessa pengar bidrar till att göra valutor instabila och även vållar instabilitet i den ekonomiska politiken.
Föredraganden har absolut rätt i att, - och även jag vill påpeka detta, - öppnandet av våra gränser, vilket naturligtvis skedde av andra skäl, också ledde till att vi öppnade våra gränser för den organiserade brottsligheten. Eftersom vi nu har öppnat gränserna för den organiserade brottsligheten måste vi också öppna gränserna för de myndigheter, - rättsliga och bekämpande, - som kan hantera den. Naturligtvis måste bekämpningen ske på grundval av enhetliga definitioner om vad brott egentligen är och vilka metoder som skall användas för att den inte skall kunna undkomma från ett land till ett annat, och då inte endast av processrättsliga skäl. Vägen till detta är naturligtvis, vilket Marinho också påpekar - och jag håller med honom -, gemensamma åtgärder. Självfallet eftersom vi på det sättet kommer in på en väg som leder till en parlamentarisk och demokratisk kontroll.
Även om vi godtar det som man redan sagt oss, återstår, herr talman, trots detta många frågor. Många och mycket allvarliga frågor återstår. Vad jag menar med detta är att det i dagsläget finns många länder inom Europeiska unionen som tolererar, och man kan nästan påstå, försöker dra vinning av underliga företeelser, som t.ex. utlandsbaserade företag, (off shore companies), av vissa bankers underliga regler och av andra liknande företeelser, vilka alla får mig att personligen betvivla att även det vi kommer överens om kommer att tillämpas.
Det politiska enandet, den politiska kontrollen är det som eventuellt kan ge oss lösningen på dessa frågor och sålunda även till en rättslig revidering och harmonisering av dessa frågor. Detta är frågor som kräver konstitutionella förändringar, vilka vi tyvärr, herr talman, inte heller kommer att få uppleva i Nice.

Andrews
Jag välkomnar denna debatt. Illegal försäljning av narkotika och annan brottslig verksamhet, som t.ex. vapensmuggling, genererar miljarder euro varje år, varav det mesta är kontanter som måste tvättas. Vår uppgift är att spåra, spärra, beslagta och förverka hjälpmedel och vinning av organiserad brottslighet. Det handlar om brottslingar som kommer att använda alla till buds stående medel för att undvika upptäckt. Vi är i krig med dessa personer. Människoliv är en förbrukningsvara i denna bransch.
Vi måste helt och hållet samordna vårt förhållningssätt. Brottsligheten tar inte notis om några nationella gränser. Lagen om vinning i samband med straffbara handlingar (The Proceeds of Crime Act), som min regering införde i Irland, har tillämpats på ett framgångsrikt sätt av våra myndigheter på området för att se till att de som varit delaktiga i brottslig verksamhet inte får möjlighet att njuta av frukterna av denna brottslighet. Vid slutet av förra året hade myndigheterna erhållit order och egendom till ett värde av 20 miljoner euro i enlighet med lagen, och hade skattefordringar på över 40 miljoner euro.
Samtidigt som samarbetet växer mellan EU:s medlemsstater och våra verkställande myndigheter, är omfattningen av penningtvätt och bedrägeri så enorm att vi fortfarande bara har kommit åt toppen på isberget. Den uppskattade årliga kapitalvolymen är 1 000 miljarder dollar, när det gäller penningtvättsverksamhet som inbegriper finansiella arrangemang. Dessa medel skulle kunna användas i våra städer och till annan social verksamhet. Jag välkomnar denna debatt och diskussion.

Newton Dunn
Jag vill uttala mig om Karamanous betänkande om Europol. Alla som har uttalat sig håller med om att det är ett mycket värdefullt initiativ och vi stöder dess innehåll.
Som många talare har sagt, finns det emellertid inte en tillräcklig demokratisk kontroll och ansvarighet. Detta är den huvudsakliga inriktningen i de partiöverskridande ändringsförslag som utskottet lägger fram. Vi vill ha en parlamentarisk delaktighet vid utnämningen av chefen, och att detta sker genom ett majoritetsbeslut eftersom, när vi utvidgats till 28 medlemsstater, kommer det att bli mycket svårt att få alla att bli överens om vilken person som skall erhålla chefstjänsten. Det måste bli ett majoritetsbeslut - vi föreslår 2/3-majoritet - och vi vill också att parlamentet blir delaktigt i beslut som rör avskedande av chefen, om detta skulle bli nödvändigt; även här föreslår vi beslut med 2/3-majoritet.
Vi vill ha parlamentariskt inflytande i styrelsen. Vi skulle kunna förbättra den demokratiska ansvarigheten och kontrollen alldeles oerhört. Vi vill också att domstolen skall kunna behandla tvister. Allt detta står i ändringsförslagen och, av debatten i utskottet att döma, jag har gott hopp om att parlamentet kommer att rösta för dem.
Jag vill dock rikta uppmärksamheten mot framtiden en liten stund, och mot det som kommer att ske bortom detta förslag. Jag ser två tecken, ett gott och ett dåligt. Den dåliga utvecklingen i framtiden som många kolleger talat om - inklusive min vän, Andrews - är den obevekliga ökningen av organiserad brottslighet som vi ser över hela Europa. Öppnandet av gränserna för den gemensamma marknaden var en synnerligen god idé, men detta har också underlättat för maffian och brottslingar från Östeuropa att nå ut med sina tentakler i vår union.
När utvidgningen skett, vilket jag anser vara den goda framtida aspekten, kommer vi att upptäcka att det blir allt svårare att bekämpa den organiserade brottsligheten. Brottslingarna kan röra sig fritt över gränserna, men det kan inte vår polis. Redan i dag finns det ca 120 olika polisstyrkor i Europeiska unionen, varav de flesta faktiskt finns i mitt eget hemland, eftersom vi i Förenade kungariket har en polisstyrka i varje enskilt grevskap som bara är verksam inom detta grevskaps gränser. Vi har redan alldeles för många polisstyrkor och vi kommer att få ännu fler när väl utvidgningen är genomförd. Vår förmåga att ta itu med den organiserade brottsligheten kommer att bli mycket sämre än vad den borde bara. Europol måste få operativ behörighet att verka över gränserna.
Vid offentliga möten, när jag talar om ökningen av den organiserade brottsligheten, så är alltid reaktionen från de närvarande likadan - de säger: " Vad skall ni göra åt saken? Sätt igång nu då. Se till att få nödvändiga maktbefogenheter. Organisera polisstyrkorna så att vi kan ta itu med den ökande brottsligheten" . Allmänheten stöder oss och - vilket ofta är fallet - ligger ett steg före oss och ministerrådet.
Jag skulle mycket gärna vilja höra kommissionärens reaktion på idén att, när vi förhoppningsvis får konceptet med förstärkt samarbete accepterat vid toppmötet i Nice nästa månad, vi skapar en europeisk motsvarighet till FBI. Vi behöver inte kalla det ett europeiskt FBI, men det är ett logiskt nästa steg. Det skulle få ett fullständigt stöd av allmänheten och detta är nödvändigt för den framtida utvecklingen.

MacCormick
Herr talman! Jag beklagar att jag i kväll inte riktigt kan instämma med mina kolleger, i likhet med Boumediene-Thiery. Det är naturligtvis så att denna kammare har satt upp ett hedervärt och bra mål att rikta in sig på. Men goda ändamål berättigar inte vilka medel som helst.
Jag tycker att det verkar som denna grupp av initiativ utvecklas på ett sätt som riskerar att nollställa det skydd som ges genom artikel 6 i Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. Jag kan inte se att man tar lämplig hänsyn till rätten att få skydd, som Boumediene-Thiery sade. Jag kan inte se att man tar lämplig hänsyn till enskilda personers rätt till en rättvis prövning, till en rättvis presentation av anklagelser som riktats mot dem. Utan detta fruktar jag att vi skapar ett Frankensteins monster, trots att vi, i likhet med greve Frankenstein, försöker att göra något gott. Vi måste se till att vi, samtidigt som vi rör oss mot ömsesidig rättslig hjälp i brottmål, i Europeiska unionen upprättar högsta möjliga gemensamma standard, inte minsta gemensamma nämnare, när det handlar om att skydda personer inom rättssystemet.
Jag har fått ta del av brottmål, i egenskap av ledamot av denna kammare. Ett exempel är en person i ett mål om penningtvätt, som satt arresterad i 364 dagar i Portugal utan att ha fått någon formell anklagelse om brott riktad mot sig. När denna till slut lades fram, hade den formulerats på portugisiska och omfattade många sidor med en otillräcklig översatt sammanfattning på engelska, trots att den berörda personen inte förstod portugisiska. Jag har stött på fall i Frankrike där lastbilsförare som misstänkts för att ha smugglat narkotika - ett fruktansvärt brott om det hade begått, men dessa personer kvarhålls under oacceptabla förhållanden, utan att själva kunna välja några effektiva möjligheter till försvar, med otillräcklig eller ingen tolkningshjälp, utan någon möjlighet att bevisa sin oskuld genom ett vederbörligt rättsligt förfarande inom en skälig tidsram.
När vi nu bor i ett Europa där det finns dylika vanärande brister, måste vi vara oerhört försiktiga så att de oåterkalleliga steg vi tar inte slutar med att de förstör de medborgerliga friheternas mest grundläggande aspekter i detta Europa. Andrews har rätt: Dessa tunga straff bör drabba dem som dömts i vederbörlig ordning, efter en rättvis prövning i domstol, för den typ av brott vi diskuterar här. Vi måste se till att de oskyldiga offren - jag antar att vi bör kalla det den indirekta skadan - i kriget mot brottsligheten inte lämnas för att försmäkta i fängelse, isolerade från sina familjer. Detta sker alltför ofta i dagens Europa, och innan jag ger mitt stöd till en oövertänkt ömsesidig rättslig hjälp i brottmål, skulle jag vilja se ett gemensamt erkännande av rättvisa normer.

Theonas
Herr talman! Jag skulle vilja tillstå, i god tro, att det franska ordförandeskapets initiativ och föredragandens betänkanden ämnar finna ett bättre sätt att bekämpa legaliseringen av olagliga pengar. Men här uppstår två frågor av stor vikt.
För det första: De förslag som här debatteras resulterar i ett förstärkande av det rättsliga och polisiära samarbetet, vilket syftar till att skapa ett enhetligt europeiskt rättsligt område med en gemensam straff- och civilrätt. Fråga: Finns det någon stat i Europa eller område i världen, t.ex. USA, där vi återfinner en enhetlig rättslig sektor som effektivt har kunnat bemöta problemet med penningtvätt? Är det kanske så att vi åberopar ett befintligt problem för att komma närmare gemensamma nyckelinstitutioner som är förknippade med medlemsstaternas nationella oavhängighet och folkstyre.
För det andra: Är stärkandet av det rättsliga och polisiära samarbetet verkligen kapabelt att axla rollen som bekämpare av skatteparadis, off shore-företag och centra och många gånger även medlemsstaterna som med den politik de för när det gäller stats- och ränteväxlar och obligationer bidrar till penningtvätten? Kanske krävs det en större ärlighet och andra slags åtgärder, ekonomiska och sociala, för att bemöta detta enorma problem som är förknippat med själva funktionen i det befintliga ekonomiska systemet under en totalt avreglerad och skattebefriad marknad?

Camre
Herr talman! Alla länder i EU är överens om att man måste bekämpa penningtvätt, och detta samförstånd måste man naturligtvis ovillkorligen stödja. Men i realiteten är det hela inte så enkelt. Jag menar att detta parlament komplicerar problemen i stället för att förenkla och effektivisera, och det ser man i förslaget om att utvidga Europols befogenheter. Församlingen borde prioritera upprättandet av verkligt verksamma instrument för bekämpning av penningtvätt och av den professionellt organiserade brottsligheten. Reaktionen på detta initiativ, som togs av Finland, är både beklagligt och lärorikt. Det är uppenbart att det genom samarbete mellan länderna kan ske en bättre bekämpning på detta område.
Varför anser man då att kommissionens nya system är en nödvändighet? Enligt min mening är det inte klart var det skall tillämpas, bortsett från att länderna skall påtvingas ett enhetligt skydd av information. Eller uttryckt på ett annat sätt: Bekämpningen av penningtvätt bör inte förhindras genom att kommissionen inrättar åtgärden enligt de mest eftergivna och likgiltiga medlemsstaterna. Parlamentet bör inte stoppa ministerrådets initiativ och initiativen från de länder som är mest inställda på att stoppa dessa brott. Parlamentet borde uppmuntra ministerrådet och medlemsstaterna. Man bör rikta in sig på att fastställa enhetliga definitioner av de brottsliga handlingarna, och ländernas polis och rättsväsen bör samarbeta.

Palacio Vallelersundi
Herr talman! Jag har begärt dessa fem minuter för att uttala mig för min grupps räkning, PPE-gruppen, om Roures betänkande.
Utifrån MacCormicks briljanta inlägg skulle jag vilja göra en första reflexion. Här har vi tre initiativ som syftar till att kämpa mot den organiserade brottsligheten, som är ett av de stora såren, och det finns en tydlig politisk vilja att förena krafter, gå ännu längre och att bygga detta område med frihet, säkerhet och rättvisa. För att kunna göra det måste vi vara uppmärksamma så att det inte uppstår en spridning av åtgärder och det uppkommer en helt osymmetrisk situation. MacCormick sade att en del av den process som vi måste ge speciell uppmärksamhet, och som handlar om den europeiska identitetens kännetecken, i en sådan situation blir lidande, dvs. skyddet för de mänskliga rättigheterna och de processrättsliga garantierna. I enlighet med överenskommelserna i Tammerfors måste vi inom området för den tredje pelaren utveckla processrättsliga garantier och utveckla dessa garantier när det uppstår gränsöverskridande situationer som de som han har beskrivit.
Lehne har också talat om detsamma. Han talade om advokaternas tystnadsplikt inom ramen för kampen mot penningtvätten. Där har vi ännu ett bra exempel. I kampen mot penningtvätten kan vi ifrågasätta en fråga som, långt ifrån att vara ett privilegium för advokater, är en grundläggande beståndsdel i rätten till försvar, som i sin tur är en grundläggande del i vårt europeiska bygge, kultur och identitet. Jag förstår att det är mycket svårt eftersom vi här måste bygga utifrån en variation av instrument. Vi har ett direktiv för att bekämpa penningtvätten, vi har ett rambeslut för att bekämpa den, vi har en ändring i Europolkonventionen. Vi behöver någon gång sammanställa alla dessa texter. Herr talman! Vi tror att alla som är här vet att för att dessa skall tillämpas av domarna, som är de som skall tillämpa dem med garanti för rätten till försvar, så är vi verkligen på fel väg med detta splittrade system.
Och nu övergår jag till en annan fråga som också handlar om lagstiftningens kvalitet. I detta betänkande finns ett skäl om den appell som gjordes i Genève och PPE-gruppen kommer att rösta emot det. Det beror inte på att vi är emot appellen i Genève utan helt enkelt eftersom vi som parlament måste garantera en lagstiftning av kvalitet. Genève-appellen är inte en beaktandemening, den är inte en rättslig referens och inte heller en kvasirättslig referens till ett Europeiskt råd.
På initiativ från PPE har två ändringar införts i artikel 8 eftersom vi, även om vi är överens om en politisk vilja att kämpa mot den organiserade brottsligheten, inte kan införa möjligheten för en stat att neka till detta samarbete genom att anföra nationella intressen eftersom det handlar om ett rättsligt samarbete mellan domare. Vari ligger det nationella intresset när det handlar om att en domare i den Europeiska unionen ber om samarbete med en annan domare i unionen? Vilken mellanmyndighet skall komma emellan och säga att här föreligger det ett nationellt intresse? Vi anser att det är antingen eller. Antingen vill vi bygga detta område och inte bara lämna en vacker fras i fördraget eller också kapitulerar vi inför att vi inte vill uppnå de slutliga konsekvenserna av det vi lagt fast i fördragen, att uppnå ett område med frihet, säkerhet och rättvisa.
Herr talman! Avslutningsvis stöder PPE-gruppen kompromissändringsförslaget som vi kommit fram till med Roure om advokaternas verksamheter. När en advokat agerar utanför sin yrkesmässiga rådgivning, eller utanför sin egenskap av advokat, skall rättvisan gälla för honom eller henne som för vilken person som helst. Tystnadsplikten är inte ett privilegium för advokaten. Den är en rätt som härleds ur den rättsliga strukturen och de processrättsliga garantierna. Därför anser vi att kompromissändringsförslaget verkligen är överflödigt men för att visa kammarens konsensus kommer vi att rösta för.
Herr talman! Jag vill sammanfatta med att be att kommissionen, i den svåra uppgift den har framför sig och i vilken den lägger ner ett enormt arbete, skall försöka ta dessa initiativ som jag i PPE-gruppens namn överlämnar i beaktande.

Laguiller
Herr talman, herr kommissionär! I sitt betänkande beklagar Marinho att gränserna är öppna för förbrytare men stängda för de institutioner som har i uppgift att jaga dem. Men hur kan man vara förvånad över det? Ni ville ha ett Europa på grundval av en enda tanke, som var att öppna dörrarna för fri rörlighet för kapital och varor. Smutsiga pengar använder samma vägar som övrigt kapital, såvida inte många penningtransaktioner av allmänt kända företag är lika smutsiga som Calikartellens kapital. Jag vill tala om pengar från korruption eller vinning av barnexploatering i tredje världen.
Ni är inte i stånd att vidta riktiga åtgärder för att förhindra penningtvätt för då skulle ni tvingas skylla på bank- och finanskoncernerna, eftersom det är de som utför penningtvätten samtidigt som de söker skydd bakom banksekretessen. Och alla storbanker bildar själva dotterbolag i skatteparadis, och dessa paradis existerar bara för att det finns banker som utnyttjar dem. Det gör de med staternas egen uppmuntran, såsom Frankrike eller Nederländerna i Saint Martin, Förenta kungariket på Kanalöarna m.fl.
Vi är de enda här som vill ha åtgärder som verkligen förhindrar penningtvätt, det vill säga ett omedelbart avskaffande av banksekretess, handelssekretess, affärssekretess, öppnande av bokföringen i samtliga bank- och industriföretag samt rätt för företagens anställda och samtliga konsumenter att offentliggöra varje kapitalrörelse som går emot samhällets intressen.

Pirker
Herr talman, herr kommissionär, ärade kolleger! Det är och måste vara vårt mål att bygga ut den ekonomiska unionen till en säkerhetsunion. Detta är ett uppdrag som växer fram ur Amsterdamfördraget och toppmötet i Tammerfors. Men detta är även nödvändigt för att stärka det ekonomiska säte som är den europeiska unionen, och likaså är detta ett önskemål från medborgarna som det är vår sak att uppfylla, för Europeiska unionens medborgare har rätt till säkerhet.
I dag diskuterar vi hur vi skall ta oss ett steg närmare denna säkerhetsunion. Vi diskuterar detta utifrån åtgärderna mot penningtvätt. Om pengarna är motorn i den organiserade brottsligheten så är de åtgärder som vi i dag diskuterar för att bekämpa den globala penningtvätten en del i vår kamp mot den organiserade brottsligheten. Om vi kan förhindra penningtvätt, då förhindrar vi i slutändan även den organiserade kriminaliteten. Den organiserade brottsligheten - detta har framförts här vid flera tillfällen, och detta vet vi - gör ju enorma vinster på kriminaliteten med droger, med människohandel, kärnvapenspridning, smuggling av motorfordon, på väldigt många handelsområden ända till konsthandeln. Alla dessa pengar som vunnits på illegal väg tvättas emellertid och förs in i det legala ekonomiska kretsloppet. Detta är också målet med den organiserade brottsligheten, och därmed skadar organiserad kriminalitet och tvättade pengar den legala ekonomin i Europeiska unionen. Ekonomin infiltreras dramatiskt. Därför får dessa åtgärder för bekämpning av penningtvätt så stor betydelse.
Dock kan vi bemöta det hela enbart om det finns en kombination av flera instrument för bekämpning av penningtvätt. I dag har vi möjlighet att samtidigt diskutera fyra sådana betänkanden och åtgärder.
Det första är utvidgningen av Europols befogenheter. Vi vet att Europol har befogenheter, men nu kommer penningtvätten till som ett självständigt befogenhetsområde. Detta är gott och väl. Vi får dock inte glömma att utrusta Europol med tillräckligt stor personal och tillräckligt med pengar för att Europol faktiskt också skall kunna utöva de befogenheter som vi lägger över på Europol. Jag vill även ta tillfället i akt och liksom mina kolleger tidigare kräva ett slut på denna orimlighet så att Europol får kännedom om den kontroll som även andra institutioner inom Europeiska unionen är underkastade.
Den andra åtgärden, det andra instrumentet är harmoniseringen. Att ge Europol skäliga befogenheter blir meningsfullt först om vi även lyckas skapa harmonisering på de materiella och formella straffrättsliga reglernas område, då det handlar om straffvärdet, då det handlar om straffets omfattning eller om att ta hänsyn till vilka vinster ett brott ger.
Den tredje punkten är mycket viktig, nämligen att även få till stånd en förbättring av rättshjälpen. Kollegan Palacio har ingående pekat på hur nödvändigt det är att även knyta an till aktuella yrkesgrupper samt att göra klart för medlemsstaterna att de europeiska intressena här skall ställas över de nationella intressena.
Min sista punkt - detta räknar jag också hit - är att inrätta en Eurojust-enhet eller det provisoriska tjänstestället, eftersom det där gäller att uppnå bättre samordning av förundersökningarna liksom av åtalsåtgärderna.
Europeiska unionen, vi, Europaparlamentet, utnyttjar en ny chans i kampen mot den organiserade brottsligheten, vilken engagerar oss så starkt. Därmed lämnar unionen ett bidrag på vägen från ekonomisk union till säkerhetsunion.

Coelho
Herr talman, herr kommissionär, ärade ledamöter! Ekonomins utveckling och globaliseringsfenomenet har de senaste åren följts av en internationell brottslighet. Enligt FN uppgår den sammanlagda volymen av det kapital som varje år tvättas till 1 000 miljarder dollar. Vi måste i Europeiska unionen fortsätta att envist bekämpa penningtvätten, och vara medvetna om att det, efter skapandet av den inre marknaden och avregleringen av kapitalmarknaderna och de finansiella tjänsterna, kräver ett så effektivt polisiärt och rättsligt samarbete som möjligt mellan medlemsstaterna.
Vi debatterar i dag tre betänkanden som erkänner att penningtvätten är en central del av den organiserade brottsligheten, varför den bör utrotas varhelst den förekommer. I Marinhos betänkande föreslås därför att man ser till att det vidtas konkreta åtgärder för spårande, spärrande, beslag och förverkande av vinning av brott, vilket kräver en gemensam mobilisering av polis- och rättsresurser för att se till att det inte finns några gömställen för brottslingar eller vinning av brott inom Europeiska unionen. Jag är enig med det väsentliga i betänkandet, men jag tvivlar på föredragandens förslag om att försöka tillämpa detta rambeslut även på mindre brott. Vad man vill med detta rambeslut är att bekämpa de stora brotten som ligger till grund för penningtvätten, och inte små brott med lägre strafframar, och om dessa tas upp inom ramen för detta rambeslut, kan målen gå om intet.
Karamanous betänkande syftar till att utvidga Europols befogenheter till penningtvätten genom att stärka polissamarbetet och förse Europol med effektivare instrument. Det handlar om ett portugisiskt initiativ som redan har lovordats av flera tidigare talare.
Slutligen syftar Roures betänkande till att avskaffa ett stort antal rättsliga hinder mot den ömsesidiga rättsliga hjälpen, samtidigt som den förutser antagandet av praktiska åtgärder för att stärka den. När det gäller detta betänkande hoppas jag att den inriktning som denna kammare redan har röstat för, bibehålls, när vi röstar om Lehnes betänkande om penningtvätt, när det gäller advokaternas yrkesmässiga sekretess. Såsom vi här erkänner, är den yrkesmässiga sekretessen en nödvändig detalj i rättskipningen, då varje kränkning av denna rätt kan innebära en kränkning av medborgarnas civila rättigheter.

Graça Moura
Herr talman! Jag vill börja med att upplysa kammaren om att jag är advokat till yrket, men mitt medlemskap i det portugisiska advokatsamfundet har dock skjutits upp, på min begäran. Jag vill därför bara ta upp detta specifika perspektiv, för jag anser att ändringsförslaget till artikel 3 i Roures betänkande, i själva kompromisstexten, innehåller ett oacceptabelt angrepp på den yrkesmässiga sekretessen. Den yrkesmässiga sekretessen är en förutsättning, ett korrelat och en konsekvens av ett förtroendefullt förhållande mellan advokaten och klienten. Detta oberoende av om det finns ett rättsligt mandat, eftersom det är ett faktum att klienten rådgör med advokaten, eller till och med använder honom som förtrogen. Den nyligen godkända stadgan om grundläggande rättigheter föreskriver i artikel 47 att alla människor har rätt till rådgivning, försvar och domstolsrepresentation, och i artikel 48 att alla åtalade har rätt att garanteras respekt för försvarets rättigheter.
I detta perspektiv är den yrkesmässiga sekretessen advokatens oeftergivliga skyldighet. Var skulle vi hamna om advokaten i detta sammanhang inte var skyldig att upprätthålla sekretessen, eller om han tvingades bli en angivande försvarare? Advokaten skall inte behöva gå med på myndigheternas ineffektivitet eller maktlöshet vid hanteringen av undersökningar av penningtvättsbrott eller andra brott. När det gäller åtagandena i denna fråga avser artikeln antingen de personer som ägnar sig åt en viss verksamhet och då behöver den inte diskutera advokater eller andra yrkesmässiga kategorier, eller så är det faktum att artikeln tar upp " advokaterna" en situation som i sig själv kan hota den yrkesmässiga sekretessen, hur mycket man än specificerar eller begränsar den verksamhet det handlar om. Som finansrådgivare, finns det inget som gör att vi kan anta att advokaten inte skulle utföra sitt arbete.
Jag begränsar mig avslutningsvis, herr talman, till att upprepa advokatsamfundets ståndpunkt i mitt land i denna fråga, och den är extremt tydlig: den yrkesmässiga sekretessen utgör en hörnsten och förutsättning för advokatyrket, den advokat som åtalas för gärningsmannaskap eller delaktighet i brottslig verksamhet skall kunna åtalas, som vilken annan medborgare som helst, men ingen advokat kan tvingas yttra eller anmäla fakta vars kännedom kommer fram i utövandet av sin verksamhet. Allt som inte ligger inom lagens råmärken är förbjudet för en advokat. Advokatsamfundet har den avgörande och slutgiltiga auktoriteten när det gäller den yrkesmässiga sekretessen, och det är respektive instans skyldighet att, i undantagsfall, auktorisera eller inte auktorisera faktaavslöjanden på begäran av den rättsliga myndigheten.
Detta är skälen, herr talman, till att jag kommer att rösta mot ändringsförslaget till artikel 3, i lagstiftningsförslagets kompromisstext.

Vitorino
Herr talman, ärade ledamöter! Enligt vad flera talare har understrukit, står vi just nu inför tre rättsliga instrument som handlar om en verksamhet som är central i den organiserade brottsligheten, nämligen penningtvätten, och som samtidigt utgör den största svagheten i den organiserade brottsligheten, eftersom penningtvätten är den punkt där man försöker föra in den olagliga verksamhetens vinning i det legala systemet. Det är där som medlemsstaterna, genom polisiärt och rättsligt samarbete, kan agera effektivare för att bekämpa den organiserade brottsligheten. Det var denna politiska vilja som stats- och regeringscheferna uttryckte i oktober 1999 under Europeiska rådet i Tammerfors, när de krävde en specifik åtgärd för att bekämpa penningtvätten. Detta var också målet för det gemensamma mötet med rådet för justitie- och inrikesministrarna och Ekofin-rådet den 17 oktober.
Kommissionen välkomnar att detta möte ägt rum och stöder det franska initiativet inför antagandet av rådets rambeslut om penningtvätt, identifiering, spårande, spärrande, beslag och förverkande av hjälpmedel och vinning av brott. Vi är övertygade om att detta rambeslut kommer att betyda ett viktigt steg för att fastställa gemensamma sanktioner i Europeiska unionens alla länder. Detta innebär att vi med detta rambeslut går över till att få två rättsliga instrument som, fastställer inte bara gemensamma åtal utan också gemensamma sanktioner för två olika slags brott. Jag tänker då på rambeslutet om skydd för euron och nu rambeslutet mot penningtvätt.
Jag skulle därför vilja gratulera Luís Marinho till hans utmärkta betänkande och säga att jag delar hans vilja att gå allt längre i definitionen av penningtvättsbrotten, vilket bör leda till gemensamma sanktioner på europeisk nivå. Jag tycker nämligen att vi, när ledamoten föreslår att det borde finnas gemensamma brott i de fall som har en lägre straffskala eller för annan illegal verksamhet i artikel 6 i Europarådets konvention om penningtvätt, borde reflektera över detta mer långsiktiga perspektiv som grundas på utvärderingen av de konkreta resultat som har uppnåtts i tillämpningen av den gemensamma åtgärden som beslutades i december 1998 och som ännu inte har lett till avsedda effekter. Likadant skulle jag vilja be kammaren att göra en omvärdering, om det är möjligt i ljuset av de föreslagna ändringsförslagen för inplanerade datum för godkännandet av inre genomförandebestämmelser i detta rambeslut, jag skulle vilja - jag upprepar det - be parlamentet att se över datumet 31 december 2002, för att kommissionen skall kunna lägga fram en utvärderingsrapport om genomförandet av rambeslutet om den interna rättsordningen. För detta skulle, med de nya datum som föredraganden föreslår, betyda att den 31 december 2002 är gränsen för medlemsstaternas genomförande av sina respektive interna rättsordningar.
När det slutligen gäller frågan om skälen till att avvisa det straffrättsliga samarbetet enligt artikel 18 i 1990 års konvention, är vi överens om att de skall ses över för att i än högre grad kunna begränsa förutsättningarna för att avvisa det rättsliga samarbetet, vilket har tagits upp i Roures betänkande och som jag återkommer till längre fram. Jag vill likaledes gratulera Roure till hennes betänkande om det franska ordförandeskapets initiativ inför antagandet av en konvention om förbättringar av den ömsesidiga straffrättsliga hjälpen, främst i kampen mot organiserad brottslighet, och påminna om att denna konvention måste behandlas i nära samordning med det förslag till direktiv som Ekofin-rådet debatterar angående revidering av direktivet av den 10 juni 1991 om penningtvätt, och med debatten som rådet för justitie- och inrikesministrarna redan har inlett, för att avvisa " icke tillämpligheten" av skattesekretess och banksekretess inom straffrättsliga processer för att förhindra rättsligt samarbete i kampen mot penningtvätt.
För kommissionens del, och vi väntar på Europaparlamentets betänkande i denna fråga, anser vi att besluten om att inte åberopa skatte- och banksekretess som hinder för jakten på penningtvättsbrotten, är viktiga instrument för att garantera lagstiftningens framgång på europeisk nivå. När det gäller Roures förslag, skulle jag önska att hon funderade på detta argument: jag tycker att det skulle vara effektivare att säga att den anmodade statens avvisande av rättslig samarbete bör meddelas den anmälande staten omedelbart i stället för att införa en frist på två månader. Enligt min tolkning är " omedelbart" mer krävande än att ge en tidsfrist på två månader för avvisandet av samarbete.
Jag vill också säga att jag är medveten om den ömtåliga fråga som flera ledamöter har ställt angående villkoren för de rättsliga yrkena när det gäller kampen mot penningtvätt. Som ni vet är inte denna fråga rådet för justitie- och inrikesministrarnas befogenhet, det är Ekofin-rådets befogenhet. Och jag väntar ännu på Europaparlamentets yttrande i denna fråga.
Det jag skulle vilja understryka här i dag är, så som jag ser det, att detta yttrande inte bara bör fastställa en tydlig och otvetydig bestämmelse om garantier för de åtalades försvar och om villkoren för ett legitimt utövande av den yrkesmässiga sekretessen för rättsliga yrken - och särskilt för advokaten -, utan framför allt vill jag understryka att samma definition bör införas i alla rättsliga instrument. Den definition som alltså kommer att antas av detta parlament i yttrandet angående direktivet om penningtvätt, bör vara samma rättsliga lösning som kommer att antas här när man talar om konventionen för ömsesidig rättslig hjälp. För olika formuleringar i de två instrumenten kan bara leda till ytterligare förvirring i tolkningarna och i svårigheter att få en praktisk tillämpning.
Slutligen noterar också kommissionen med tillfredsställelse det stöd som parlamentet ger utökningen av Europols befogenheter till alla typer av penningtvätt. Karamanous betänkande, till vilket jag också vill gratulera föredraganden, lägger fram olika ändringsförslag när det gäller att förstärka den demokratiska och rättsliga kontrollen av Europol. Ledamöterna vet vilken vikt jag lägger vid frågan om den demokratiska och rättsliga kontrollen av Europol. Jag anser dock, för att vara ärlig, att detta initiativ inte är det adekvata för att anta beslut i denna fråga. Tvärtom behandlar kommissionen just nu, inom ramen för de arbeten som förutsetts i resultatöversikten för inrättandet av ett område med frihet, säkerhet och rättvisa, den så kallade score board, den bästa formen för att anta ett rättsligt instrument som gör det möjligt att harmonisera Europol, och inte bara anta partiella åtgärder inom ramen för Europolkonventionen. Det bästa sättet att förstärka den parlamentariska och rättsliga kontrollen av Europol är genom en fullständig integration av Europolkonventionen i Europeiska unionens rättsliga ram. Jag tvivlar också på att det är god politik att ta till en mekanism enligt artikel 34.2d i Fördraget om Europeiska unionen, för att denna ändring av Europolkonventionen skall träda i kraft. Jag anser att Europols utvidgade befogenheter bör genomföras samtidigt i alla medlemsstater, och inte vid olika tidpunkter, vilket skulle kunna skapa ytterligare förvirring.
Herr talman! Kommissionen välkomnar att parlamentet är i stånd att stödja dessa tre initiativ, vilka alla är viktiga för att stärka en handlingsstrategi i kampen mot penningtvätt, och vi hoppas att medlemsstaterna svarar, inte bara med ett snabbt godkännande i rådet, utan framför allt med en snabb ratificering av de konventioner det handlar om för att de respektive inre rättsliga ordningarna skall kunna träda i kraft.

Ordföranden
Tack så mycket herr kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Provisorisk Eurojust-enhet
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är debatt om betänkande (A5-0317/2000) av Gebhardt för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor om initiativet från Republiken Portugal, Republiken Frankrike, Konungariket Sverige och Konungariket Belgien inför antagandet av rådets beslut om inrättande av en provisorisk Eurojust-enhet (10356/2000 - C5-0395/2000 - 2000/0816(CNS))

Gebhardt
. (DE) Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Det är ett frihetens pris att den demokratiska rättsstaten ofta ligger efter förövarna när det gäller åtalen. Detta gäller särskilt för tunga, för de tyngsta och gränsöverskridande brotten. Organiserad brottslighet är särskilt svår att få grepp om, eftersom möjligheterna är ojämnt fördelade. Förövarna känner varken hänsyn eller gränser, varken förbehåll eller regler. Deras förföljare är på goda grunder bundna till rättsstatens metoder. Detta må vara en mörk bild, men vi har anledning att hoppas! Europeiska unionen går framåt i kampen mot den tunga kriminaliteten. Unionen har goda möjligheter att hämta in många brottslingars försprång och ge dem sitt rättmätiga straff. Medborgarna kan kräva detta, framför allt förväntar de sig detta på ett sammanväxande område av rättvisa och frihet som ger dem skydd och trygghet även för materiella värden.
Ett steg i rätt riktning som Europaparlamentet länge har eftersträvat är inrättandet av en provisorisk enhet för rättsligt samarbete. Enligt min uppfattning bör adjektivet " provisorisk" försvinna så snart som möjligt och ge plats åt Eurojust som en effektiv europeisk enhet för straffrättsligt samarbete. Impulsen till detta kom från den tyska justitieministern, på vars initiativ toppmötet i Tammerfors fattade beslut om inrättandet av Eurojust för drygt ett år sedan. Sedan dess har Portugal, Frankrike, Sverige och Belgien drivit frågan vidare med sitt initiativ till inrättandet av en provisorisk enhet för rättsligt samarbete. Enligt riktlinjerna från Tammerfors innebär Eurojust en förstärkning av samarbetet mellan medlemsstaterna i kampen mot den organiserade brottsligheten. Från medlemsstaterna utsända allmänna åklagare, domare och polistjänstemän skall på ett gränsöverskridande plan samordna de nationella åklagarmyndigheterna samt stödja straffrättsliga utredningar som rör den organiserade brottsligheten. En nära samarbete med Europa och det europeiska rättsliga nätverket är planerat.
Som föredragande hade jag egentligen bara en önskan att lägga till detta. Samarbetet får inte begränsas till enbart den organiserade brottsligheten. Det ligger i medborgarnas intresse att detta måste omfatta den tunga och gränsöverskridande kriminalitetens hela spektrum. Därför har jag föreslagit artikel 29 i Fördraget om Europeiska unionen som en förlängning av det rättsliga underlaget. Här har det ansvariga utskottet följt mitt förslag, och även signalerna från rådet är glädjande nog positiva.
Även i ett annat hänseende bör vi enas. Den provisoriska enhet som vi diskuterar kan endast vara ett första steg på den väg som via Eurojust leder till en äkta europeisk åklagarmyndighet. Detta är inte enbart ur en organisatorisk synvinkel nödvändigt för att vi gemensamt skall kunna bekämpa allvarliga brott på ett säkert sätt. Även av rättsstatliga skäl är detta nödvändigt. På det hela taget är uppgiften så stor och så viktig att rådet ensamt inte kan klara av den. Kommissionens kompetens och erfarenheter liksom Europaparlamentets politiska vilja måste fogas samman med rådets beslut från Tammerfors. Om rådet, kommissionen och parlamentet gemensamt arbetar mot samma mål och i samma riktning kommer Europas medborgare i slutändan att garanteras ett avsevärt mervärde av rätt och trygghet.
Jag tycker att vi har en bra början i och med beslutet från Tammerfors och de fyra medlemsstaternas initiativ. Låt oss gemensamt arbeta vidare på denna bas.

Palacio Vallelersundi
Herr talman! I Europeiska folkpartiets grupps namn vill jag verkligen gratulera fru Gebhardt för hennes sätt att arbeta med detta betänkande och understryka något som hon sagt: vi hoppas att adjektivet provisorisk snart slutar att figurera tillsammans med den s.k. Eurojust-enheten.
Herr talman! Om man kopplar den här debatten till den förra har vi här uppenbarligen ett nytt exempel på hur detta område av frihet, säkerhet och rättvisa vuxit på ett ossymetriskt sätt. Ett område av frihet, men friheterna, garantierna för medborgarna är nästan obefintliga. Området för säkerhet är mycket mer utvecklat, genom att vi för flera år sedan bildade Europol som vi i dag utvidgat befogenheterna att kämpa mot den organiserade brottsligheten för. Men det handlar om statens repressiva roll. Det är nu bråttom att fastställa en motvikt mellan denna repressiva statliga funktion och funktionen att förvalta rättvisan, eller som Gebhardt mycket bra uttryckte det att ge en grundläggande rättslig säkerhet till de europeiska medborgarna.
Gebhardts betänkande lägger särskild vikt vid dessa tre frågor. Det fastställer större garantier, dvs. det går i en riktning mot att skapa detta område med friheter, som vi kan se i ändringsförslag 3 och i ändringsförslag 5. De syftar till att se till att persondata om medborgarna, de tilltalade och de som dömts, bevakas mycket noga, och ändringsförslag 10 som syftar till att endast då medlemsstatens lagstiftning så tillåter skall en polistjänsteman kunna utgöra en del i denna första enhet. Det är garantiernas syfte, dvs. att detta utlopp av friheter skall garanteras.
Men Gebhardts ändringsförslag handlar även om effektivitet, att vara mer effektiva, mer förnuftigt effektiva. Så är fallet t.ex. med ändringsförslag 9 som utgår från att man i framtiden skall beakta detta initiativ vid de slutliga beslut som skall fattas om Eurojust-enheten.
Slutligen tror jag att det finns ett försök till mer konsekvens i detta tillkännagivande om att skapa ett område med frihet, säkerhet och rättvisa. Gebhardts betänkande visar den tanken tydligt. För många kan dessa ändringar framstå som garnityr men dock är det så att orden kan dölja vad som ligger bakom dem. Istället för att bidra till en god samordning talar man om nära samarbete. I stället för samordning talas det om gemensamma insatser. Man går ett steg längre.
Herr talman! Vi återkommer till den tidigare debatten. Om vi skall bygga detta område måste vi etablera, stärka det ömsesidiga förtroendet mellan staterna, som ledde till att vi upprättade gemensamma regler för den inre marknaden. Nu måste detta ömsesidiga förtroende ta ett steg till och vi menar att det är ett kvalitativt steg ur de nationella kulturernas synvinkel. Detta ömsesidiga förtroende måste leda till detta område med rättvisa och därifrån nå det ömsesidiga erkännandet. Det kan inte finnas ett ömsesidigt erkännande om det inte finns ett ömsesidigt förtroende mellan de grundande staterna. I den tidigare debatten, för en stund sedan, uppmärksammande kommissionär Vitorino det på ett bra sätt och kallade det för sitt verkliga namn: nationella hänsyn. Man kan inte utesluta samarbetet inom den Europeiska unionen genom att anföra nationella hänsyn. Alla måste behandlas lika. Dessutom är detta ett sätt att extrapolera de principer som tjänat till att bygga upp den inre marknaden, dvs. ingen diskriminering på grund av nationalitet. Om vi ger viss information till en nationell domare i den stat vi är medborgare i måste vi naturligtvis, om vi är konsekventa i idén att bygga detta område med frihet, säkerhet och rättvisa, ge samma information till en domare i Europeiska unionen om denne så begär. Det är det enda sättet för oss att uppnå detta ömsesidiga förtroende mellan staterna på ett sätt så att det når ut till medborgarna.
Herr talman! Avslutningsvis vill jag säga att jag tycker att detta är ett steg, ett blygsamt steg, som vi hoppas snart skall konsolideras i Eurojust-nätverket, och att det inte längre skall vara provisoriskt och att det blir ett definitivt nätverk.

Boumediene-Thiery
Kära kolleger, trots att nödvändigheten av en framtida europeisk offentlig ministär inte verkar vara ett problem på sikt, verkar i första rummet frågan att harmonisera vår politik rörande skydd av medborgarnas rättigheter och ett straffrättsligt förfarande vara ytterst viktig. Hur skall man egentligen upprätta en europeisk offentlig ministär i brist på en civillag i gemenskapen och till yttermera visso en europeisk brottsbalk?
Även om det inte direkt sätter upp hinder för initiativet att bilda Eurojust finns det nämligen en institution vars kontroll inte ännu säkras av Europaparlamentet och på vilken rättslig kontroll av Europeiska gemenskapernas domstol, enligt artikel 35 i fördraget, inte tillämpas Hur skall vi då se på bildandet av Eurojust då Europol redan fungerar såsom en fri elektron?
Vi skall komma ihåg följande två frågor: vi kan inte tänka på en effektiv förbättring av det rättsliga samarbetet mellan medlemsstaterna om det självfallet inte underordnas rätten att försvara sig i domstolsförfaranden som inbegriper flera medlemsstater. Det är innebörden i våra ändringsförslag. Det är följaktligen nödvändigt att stärka medborgarnas rättigheter genom att anta ett effektivt instrument och erkänna domstolens behörighet, i synnerhet vad gäller dess tolkningsrätt och dess befogenhet att fälla utslag.
Bristerna i de nya strävandena att bekämpa den organiserade brottsligheten omfattar vidare behörighetsfördelningen mellan Europol och Eurojust, som inte i något fall eller i någon fråga behandlas på ett tydligt sätt. Såsom ni vet står emellertid behörighetsfrågan och dess begränsningar i centrum för harmoniseringen i gemenskapen för bättre rättvisa.
Att tydligt fördela insatsområdena mellan rättsligt samarbete och polisiärt samarbete är inte bara nödvändigt för att undvika behörighetskonflikter utan det är också grundläggande för att säkra att de demokratiska regler används som ligger till grund för rättsstaten. Europeiska gemenskapens medlemsstater ansluter sig till det på grundval av sina lagstiftande, verkställande och rättsliga system, i enlighet med principen om grundläggande rättigheter och gemensamma värderingar. Eurojust måste således anpassas efter förhållandet mellan rättsligt samarbete och polisiärt samarbete. Europaparlamentet är gemenskapens överstatliga instans för att upprätta detta förhållande och jag föreslår er således att visa ert stöd för det berättigade i detta genom att stödja föredraganden.

Crowley
Herr talman! Jag vill instämma i mina kollegers gratulationer till föredraganden för hennes arbete, även om jag kanske inte helt instämmer i eller stöder det som föreslagits.
Vi i Europeiska unionen har rört oss mer och mer i riktning mot ett närmare samarbete och samordning, som Palacio redan nämnt, på områden som t.ex. den inre marknaden och miljö. Det har emellertid uppstått svårigheter på området som omfattar polis- och rättsliga frågor, särskilt p.g.a. rädsla eller brist på förtroende med hänsyn till de enskilda polisstyrkornas eller de enskilda rättsliga nätverkens effektivitet eller förmåga att hantera den volym av brottslighet som nu accentueras på gränsöverskridande nivå. Ett av de förslag som lagts fram efter toppmötet i Tammerfors handlar därför om inrättandet av Eurojust.
Samtidigt som jag inte har några som helst problem med att tillåta att våra domare och jurister i medlemsstaterna utbyter information, samarbetar och träffas för att kunna förstå varandras praxis, så har jag svårt att acceptera slutsatsen av hela denna debatt, dvs. utnämningen av en europeisk allmän åklagare.
Även om vi får lugnande besked om att en europeisk allmän åklagares behörighet kommer att begränsas, innebär inte detta att vi har sett slutet på historien, eftersom vi har skilda rättssystem i Europeiska unionen. I Irland och Förenade kungariket, t.ex., grundas vår straffrätt på sedvanerättssystemet, medan det är den gamla romerska rätten eller civilrätten som utgör grund i de flesta andra europeiska länder. Det finns här enorma olikheter som det dagligen ges exempel på inom Europol och Interpol, där det finns osäkerhet och svårigheter mellan medlemsstaternas polisstyrkor med hänsyn till vad som kan uträttas.
Det finns också bekymmer inom medlemsstaterna, vilket jag känner till ur ett irländskt perspektiv: Jag har hanterat 16 mål som gällt personer som kvarhållits i Spanien. Vi kunde inte få Europol eller Interpol att göra någonting i landet, och det fanns dålig förståelse för nödvändigheten av att en person får en så snabb tillång till domstol som möjligt. Samtidigt som jag stöder ett närmare samarbete och samordning, anser jag att det skulle vara fel att göra detta till ett rättssystem och att vi skulle motsätta oss detta.

Turco
Herr talman! Under denna session har vi att uttala oss om åtskilliga förslag som gäller skapandet av ett område för säkerhet och rättvisa. Jag utelämnar ordet " frihet" eftersom jag noterar rådets och medlemsstaternas inställning - jag upprepar, rådets och medlemsstaternas - att förstärka det europeiska förtrycket och detta parlaments tysta samtycke till detta. Parlamentet saknar den värdighet en institution som har valts av medborgarna borde ha när det lånar sig till att bifalla dessa förslag.
När det gäller sakfrågan är ledamöterna från Lista Bonino inte beredda att stödja rådets strategi. Rådet fortsätter att gömma sig bakom förslag som framstår som minimalistiska men som lägger grunden för ett sannskyldigt europeiskt rättsväsende och en europeisk straff- och processrätt, liksom för en europeisk polis och ett europeiskt förtryck: ett system som bygger på Eurojust och den gemensamme åklagaren, det europeiska rättsliga nätverket, Europol och polischefernas task force, corpus juris, den europeiska byrån för bedrägeribekämpning, konventionerna om ömsesidigt juridiskt bistånd, Enfopol och så vidare i detta oändliga byråkratiska och i sig antidemokratiska spindelnät. Liksom kollegan Palacio hoppas även vi att denna enhet för rättsligt samarbete snabbt förlorar sin provisoriska status, men vi radikala ledamöter är inte beredda att upprepa erfarenheterna från Europol, där man först inrättade en " narkotikaenhet" som sedan följdes av ett superorgan som ständigt utvecklas och expanderar och som de nationella och europeiska parlamenten inte har någon demokratisk kontroll över.
Ärade ledamöter! Är ni säkra på att de europeiska medborgarna, de nationella parlamenten och ni själva vill driva en funktionalistisk strategi för rättsskipning och säkerhet som är en av demokratins pelare? Hyser ni kanske inte tvivlet att det slutar med att Europa trampar på medborgarnas frihet och rättigheter i stället för att trygga och förbättra dem?
Vi har bara lagt fram ett ändringsförslag till detta betänkande, i vilket vi ber rådet att klargöra vilket det område för europeisk rättvisa som det tänker utveckla är, och särskilt vilken nivå på harmoniseringen av de straff- och processrättsliga reglerna man vill uppnå, vilka institutioner och organ man tänker skapa, med vilken makt och med vilka befogenheter, och vilket slags samarbete som skall upprättas mellan dem, vilken demokratisk kontroll man tänker sig och slutligen vilka fri- och rättigheter medborgarna kommer att garanteras.
Innan den institutionella modellen och de regler som skall styra området för rättvisa i Europa har klargjorts kan medborgarna och parlamentet inte uttala sig om de enskilda åtgärder som rådet föreslår. Om man inte dra upp en rutt med ett precist och klart mål i sikte för alla är unionen enligt vår mening dömd att driva vind för våg vad institutionerna och demokratin beträffar.
Mot bakgrund av dessa överväganden kommer vi ledamöter från Lista Emma Bonino att rösta emot detta förslag och det betänkande vi diskuterar, till förmån för dessa europeiska federalistiska, liberala och demokratiska värden. Detta kommer vi att göra med många andra förslag och betänkanden under denna session.

Krarup
Herr talman! Jag vill ansluta mig till de få som avviker och varna mot de tankar, planer och projekt som finns i denna ström av rättspolitiska betänkanden som skall behandlas i dag, inklusive Gebhardts betänkande. Det beskrivs mycket ingående i motiveringen att det som sker för ögonblicket är att man institutionaliserar det rättsliga samarbetet, eller rättare sagt: Man tenderar att göra det övernationellt. Det är, som det beskrivs mycket precist i betänkandet, " embryot till en kommande europeisk åklagarmyndighet, som stärker Europeiska unionens ställning som dömande myndighet i straffrättsliga frågor" , och man hänvisar till det utarbetande av en EU-straffrätt med tillhörande institutioner, polis, åklagarmyndighet, rättskipning, etc., som bl.a. godkändes i samband med Wiebengas betänkande 1999.
Men man gör avgörande felbedömningar på två områden. För det första när det gäller själva övernationaliseringen av straffrätten. De straffrättsliga systemen hör ju till en nations mest tydliga kulturella uttryck. Det är de rättspolitiska kulturerna som kolliderar här, eftersom det inte finns en europeisk straffrätt och inte en europeisk kriminalpolitisk ideologi - det finns femton. Och det faktum att man inarbetar - institutionaliserar - dessa projekt i Europeiska unionens olika byråkratier resulterar i att det skapas ett slutet, elitistiskt system som på många punkter strider mot grundläggande demokratiska och rättsäkerhetsmässiga ideal. Den andra punkten är ju också intressant. Det sker ju vissa mycket avgörande åtgärder som syftar till att upprätta Europas förenta stater. Det står intressant nog i överskriften: " Inrättande av Eurojust - ett rättsstatligt påbud" . Vilken rättsstat är det man talar om? Har EU blivit en stat? Ja, den är på väg att bli det, därför att det är just den ambition som uttrycks så precist i sista punkten i motiveringens första del, dvs. att Europeiska unionen skall inrätta organ med en " balanserad och oberoende samexistens av den lagstiftande, den verkställande och den dömande makten" , alltså det som är karakteristiskt för en stat. Av dessa två skäl kan man inte förvänta sig att min grupp skall medverka.

Cederschiöld
Herr talman! Världens största gemensamma rättsområde är på väg att växa fram. Det måste vara grundat på gemensamma värderingar och ha ett brett politiskt stöd.
Förslaget om att inrätta en första provisorisk Eurojust-enhet är i hög grad värt att välkomna. Rådet har därmed för första gången tagit ett steg i riktning mot en institutionalisering av det rättsliga samarbetet, något som länge varit ett krav från PPE-DE-gruppen. Rättsstatligheten kräver en utbyggnad av det rättsliga samarbetet i straffrättsliga frågor som motpol till Europols befogenheter. Eurojust är därför ett logiskt steg i arbetet för att ge medborgarna en hög säkerhetsnivå inom ett område med frihet, säkerhet och rättvisa, genom att det stärker kampen mot grov organiserad brottslighet.
Den provisoriska enhetens huvuduppgift bör vara att underlätta samordningen av de nationella åklagarmyndigheternas arbete och stödja brottsutredningar som gäller organiserad brottslighet. Uppgiftsområdet ställer krav på nära, klart reglerat samarbete med Europol för att behörighetskonflikter och dubbelarbete skall undvikas. Inrättandet av den provisoriska enheten är enbart ett första steg. Föredraganden anser att erfarenheterna bör kunna underlätta inrättandet av den andra etappen Eurojust, vilket är en åsikt som jag stöder.
Att sedan gå vidare mot en europeisk åklagarmyndighet är ytterligare en fråga att diskutera. Jag ser bekämpandet av bedrägerier mot EU:s finansiella intressen som rollen för en framtida europeisk åklagare - just denna roll och ingen annan. Jag ställer mig därför med hänsyn till subsidiaritetsprincipen negativ till en gemensam straffrättskatalog och EU som en gemensam dömande instans i all straffrätt - om någon till äventyrs skulle kunna se något sådant som aktuellt just nu.
Det parlamentet har att ta ställning till i dag är ett starkt rättsligt samarbete för att bekämpa grov organiserad brottslighet. Det är positivt, och det är därför glädjande att det finns så stor uppslutning bakom detta i parlamentet. Särskilt glad är jag för initiativet att stärka skyddet för personuppgifter. Jag gratulerar Gebhardt till ett gott utfört arbete.
Jag vill avsluta med att påpeka något som jag inte tycker att vi får glömma. Utan visst samarbete kan vi inte upprätthålla rättssamhället i ett EU med fri rörlighet. Önskar vi ökad effektivitet i brottsbekämpningen, då måste vi också stärka kraften i det mänskliga rättighetsskyddet, vilket skall vara grundat på våra gemensamma rättsprinciper.

Coelho
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Jag vill gratulera Gebhardt till det utmärkta betänkande som hon har lagt fram i enlighet med ett av besluten från rådet i Tammerfors. Kritiken, när det gäller polissamarbetet, om att detta rättsliga samarbete började sent, särskilt med tanke på de enorma proportioner som den organiserade och gränsöverskridande brottsligheten har fått och som kräver en snabbt, gemensamt och överensstämmande agerande. Inrättandet av Eurojust ingår i den europeiska mekanismen för kamp mot den organiserade brottsligheten, vilken syftar till att stärka och garantera en balanserad utveckling av det polisiära och rättsliga samarbetet i Europeiska unionen.
Därigenom bör förslaget som i dag ligger på bordet för att inrätta en provisorisk enhet för rättsligt samarbete betraktas som en första fas i arbetet med att inrätta Eurojust. I dess arbete bör den stärka den goda samordningen mellan nationella behöriga myndigheter vid utredningar och rättsliga åtgärder, under förutsättning att två eller flera medlemsstater är berörda och att fallet kräver gemensamma åtgärder, hela tiden med respekt för den nationella lagstiftningen i varje medlemsstat. Den erfarenhet som finns inom ramen för denna provisoriska enhet bör tjäna som grund för att utforma ett beslut genom vilket Eurojust kan inrättas.
Inom ramen för det önskvärda förstärkandet av Europols befogenheter, har detta parlament uppmärksammat behovet av en demokratisk kontroll. Eurojust måste, även på denna punkt, fungera som en förstärkning av den juridiska kontrollen. Kommissionär António Vitorino avslutade den tidigare debatten med att uppmärksamma det pågående initiativet till en åtgärd som syftar till en harmonisering av Europol: vi väntar spänt på att detta förslag skall läggas fram för oss.

Vitorino
. (FR) Herr talman, jag skulle mycket kortfattat vilja börja med att hylla Gebhart för hennes utmärkta betänkande och säga att kommissionen kan ansluta sig till praktiskt taget alla delar som har närt dess innehåll.
Jag vill passa på tillfället - eftersom flera ledamöter har tagit upp mycket känsliga frågor - för att uppriktigt säga er såsom Coelho just gjorde att detta initiativ framför allt verkar som ett första initiativ för att visa rådets politiska vilja att hämta in förseningen för det rättsliga samarbetet jämfört med det polisiära samarbetet. Och jag säger er uppriktigt att jag inte kan förstå hur man kan beskylla detta initiativ till rättsligt samarbete på Eurojusts nivå för att vara en kränkning av eller ett hot mot säkerhet för och skydd av grundläggande rättigheter. Det måste nämligen sägas. Antingen ansluter man sig till den demokratimodell, som vi känner till, grundad på maktfördelning och erkänner att de högsta instanserna för att säkra individens rättigheter är domstolarna och man erkänner att europeiskt straffrättsligt samarbete just består i att stärka samordning av de europeiska domstolarna i deras roll som skydd av grundläggande rättigheter. Det är den modellen som jag ansluter mig till. Eller så ansluter man sig inte och i så fall förstår jag inte hur man i detta initiativ för utveckling av ett gemensamt rättsområde kan se ett hot mot säkerhet för grundläggande rättigheter.
Vi måste vara tydliga i denna fråga. Vi håller inte på att brutalt harmonisera den europeiska straffrätten. Man bad oss i Tammerfors att anta transnationella regler för att bekämpa transnationella brott i ett sammanhang där man erkänner att de rättsliga instrumentens transnationalitet, eller om ni vill, överstatlighet är ett mervärde när det gäller att kämpa mot olagliga och brottsliga yttringar som till sin natur är överstatliga. Brottslingar får inte ha något tvivel om deras överstatliga natur.
När man därför i Tammerfors bad oss om gemensamma regler i fråga om åtal och sanktioner mot brott mot miljö, narkotikahandel, människohandel, barnpornografi, terrorism eller cyberbrottslighet är det för att man erkänner att det är en överstatlig verksamhet som måste bemötas med överstatliga instrument.
Men eftersom man i samband med Eurojust talar om samordning av nationella åklagare och domare i syfte att kämpa mot alla former av grov brottslighet - och där ansluter jag mig till föredragandens metod, - utvidgar man konceptet till följande: Man talar inte längre bara om samarbete i fråga om rent transnationella brott, man talar också om samarbete för bekämpning av brottsliga verksamheter. Så är exempelvis fallet när det gäller förbrytare som begår ett brott i en medlemsstat och sedan flyr till en annan medlemsstat, såvida brottet är grovt. Här kommer vi in på området för kamp mot osäkerhet i global mening, men det görs inte bara med respekt för substantivistiska lagar utan också för nationella förfarandelagar. Det vill säga att varje domares verksamhet skall stämma med den nationella lagstiftningen och att befogenheterna att agera och kämpa mot denna typ av brottslighet omfattas av varje medlemsstats nationella lagstiftning.
Därför ser jag inte var fröet till en europeisk rättslig Big Brother finns. Jag ser inte ens ett frö till en europeisk åklagare, och jag skulle kunna tillägga: tyvärr. Eftersom kommissionen, som ni vet, har föreslagit att en europeisk åklagare skall inrättas men inte i detta sammanhang och inte i dessa frågor. Kommissionens förslag är mycket målinriktat och har hänvisats till vederbörlig instans: regeringskonferensen. Vad har kommissionen föreslagit? Att upprätta en europeisk åklagare för att säkerställa skydd av Europeiska gemenskapens ekonomiska intressen. Och där kan man ju tala om en europeisk åklagare.
Men när det gäller Eurojust är det ett nätverk för samordning av de nationella domarnas och åklagarnas verksamhet i syfte att öka kapaciteten att kämpa mot alla former av grov brottslighet på europeisk nivå. Därför ser jag det också som ett viktigt instrument för att säkra rättslig kontroll av Europol. Det sades nämligen tydligt i Tammerfors att Eurojust skulle bli Europols rättsliga motsvarighet. Det vill säga att åtgärder i fråga om brottsundersökningar och åtal för brott där Europols deltagande kan anlitas skall följas av Eurojust i egenskap av nätverk för domare och åklagare på europeisk nivå. Därför måste de inbördes förhållandena klargöras mellan Eurojust, Europol och Olaf, i egenskap av specialorgan för bedrägeribekämpning, och det europeiska rättsliga nätverk som redan finns.
Kommissionen gläder sig åt ert betänkande, Gebhardt. Jag hoppas att parlamentet kommer att godkänna det. Vi kommer själva att få tillfälle att ingå i den provisoriska enheten från och med den 1 januari 2001 men kommissionen vill stödja debatten om vad Eurojusts slutliga enhet skall vara. Därför kommer vi att lägga fram ett förslag till meddelande till rådet och Europaparlamentet om den slutliga enheten för rättsligt samarbete för att så snart som möjligt få en bild och en vision om hur den slutliga versionen av nätverket Eurojust kommer att bli senare.

Talmannen
Tack så mycket herr kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Fair-programmet
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0310/2000) av Langenhagen, för budgetkontrollutskottet om revisionsrättens särskilda rapport nr 9/99 om forskningsverksamhet inom jordbruk och fiske: Fair-programmet fiske, jordbruk och agroindustriell forskning) samt kommissionens (C5-0227/2000 - 2000/2133(COS))

Langenhagen
. (DE) Herr talman, herr kommissionär! Om två dagar kommer vi på denna punkt att behandla ytterligare en tungt vägande fråga, nämligen revisionsrättens årsrapport om budgetåret 1999, den första budgeten som åtminstone delvis täcker den nya kommissionens mandatperiod. Medan det helt klart är den nya kommissionen som kommer att avlägga räkenskap och måste stå till svars för denna årsrapport, handlar det i Fair-programmet så att säga om gamla synder ur en förgången tid. Fair-programmet om forskning på områdena fiske, lantbruk och jordbruksindustrin var den del av det fjärde ramprogrammet för forskning som löpte mellan 1994 och 1998. Sammanlagt lade man under dessa år av de gemensamma medlen ner 660 miljoner euro på Fair-programmet, i jämförelse med totalsumman i det fjärde ramprogrammet på drygt 11,8 miljoner euro visserligen en liten summa, men icke desto mindre värd att granskas.
Jag talade om det i revisionsrättens specialrapport undersökta Fair-programmet som en gammal synd. Man skulle kunna hävda att parlamentet inte alls skulle behöva befatta sig med dessa utagerade frågor längre, för den nya kommissionen gör ju - så heter det - allting bättre i alla fall. En sådan argumentering kan jag emellertid inte godta. När allt kommer omkring har vi som företrädare för Europas medborgare en kontrollfunktion som vi måste ta på allvar för att förbli trovärdiga. Och hit hör just en efterbehandling, även om den i detta fall sannerligen kommer något sent.
När jag ställde samman mitt betänkande förde jag många samtal, såväl med revisionsrätten som med kommissionen, och lyckades även samla alla parter kring ett och samma bord. Under detta lilla trepartsmöte - låt mig kalla det så - fördes öppna och rättvisa diskussioner. På mina frågor gavs tillfredsställande svar. På alla sidor höll man ställningarna på ett ärligt sätt - anser jag - utan att för den skull hemfalla åt statiska frontställningar. Jag kunde iaktta en konstruktiv atmosfär med den öppenhet och flexibilitet som så ofta fordras, och ingalunda två bepansrade sköldpaddor som stod tigande mittemot varandra. Jag anser att man absolut kan tala om en ny samarbetskultur som för första gången praktiserades i denna form. Jag vill uttryckligen tacka revisionsrätten och kommissionen för detta! Kontrollörernas och de kontrollerades inställning ändrades till det bättre. Kontroller görs ju heller inte för kontrollernas egen skull, utan därför att en förbättring skall uppnås. Jag påstår att vi när allt kommer omkring drar mot samma mål, kontrollörer liksom de kontrollerade, och varför det? Därför att de europeiska medlen i framtiden skall användas bättre.
Resultatet är ett betänkande som är balanserat och i vilket man argumenterar balanserat. Likväl finns det ett par punkter som måste nämnas och även kritiseras. Till detta knyter jag emellertid förhoppningen att kommissionen gör verklighet av sina löften att inför det femte ramprogrammet för forskning arbeta fram lämpliga förbättringar.
Vilka är då kärnpunkterna i min kritik? För det första längden på hela kontrollförfarandet. Detta är inte godtagbart i den form det praktiserades. Detta säger jag mycket tydligt, och detta är ni medvetna om. Det är helt enkelt omöjligt att det skall gå två hela år från det att undersökningen inleds tills rapporten överlämnas till parlamentet. En aning aktualitet måste faktiskt bevaras. Det handlar inte om genomförandet av kontrollerna, de tar sin tid, utan det handlar om det rakt motsägande förfaringssättet och eventuellt även om offentliggörandet. Det föreligger således ett behov av handling. Vi behöver omgående finna metoder att offentliggöra specialrapporten inom skälig tid. Min fråga om detta till kommissionen pekade på vissa tillvägagångssätt, men dessvärre har hittills inget användbart resultat utkristalliserat sig.
Med tanke på forskningsprogrammets betydelse för jordbruket och fisket är det beklagligt att man har kunnat konstatera vissa problem som rör organisationen kring programmet. Till exempel förblir beskrivningen av urvalskriterierna oklar, tillämpningen inkonsekvent, varför urvalet av de främjade projekten delvis inte har varit begripligt. Dessutom har det förekommit felaktigheter bland de attesterade utgifterna, otillräckliga sanktionsmöjligheter liksom förbindelser mellan experter och åtskilliga organisationer som var delaktiga i forskningsförslagen, vilket enligt min mening bör ifrågasättas. Men framför allt måste det påpekas att samarbetet mellan de inblandade generaldirektoraten forskning, jordbruk och fiske inte har varit tillfredsställande och att detta i framtiden måste utformas mer effektivt. Inte minst med tanke på min käpphäst fisket utgår jag ändå ifrån att vi alla tre gemensamt kommer att anstränga oss för att i framtiden kunna garantera en positiv utveckling.

McCartin
Herr talman! Fiskeriutskottets betänkande var i vilket fall ganska kortfattad. Problemen som hade att göra med utgifterna var inte av så stort intresse för fiskeriutskottet; andra områden var mer intressanta. Revisionsrätten lade fram en konstruktiv och rimlig rapport, men när vi hade diskussionen i utskottet och redde ut problemen och hörde förklaringarna, blev vi litet mer övertygade om att de uppkomna problemen inte hade gått att förutse och att de var möjliga att åtgärda. Jag kommer ihåg att det handlade om ett mycket stort antal projekt. Penningsumman är inte obetydlig - 600 miljoner euro - men det var trots allt omkring 600 projekt det handlade om, vilket tunnade ut pengarna ganska ordentligt och gjorde det ganska svårt för kommissionen, som vid tidpunkten hade en begränsad personalstyrka och begränsade resurser, att exakt kontrollera vad det var som hände.
På samma sätt som i så många andra budgetavsnitt, går ungefär 80 procent av de totala medlen till olika typer av offentliga organ i medlemsstaterna. Dessa pengar östes inte bara över industrin, även om så var fallet när det gällde en del av dem. En stor del av dessa medel övervakades av medlemsstaterna.
Vi välkomnar det faktum att politiken förändrats i det nya programmet, från att tidigare har gett pengarna för förvaltning av det ansvariga generaldirektoratet, ger man nu pengarna till de personer som sysslar med forskningen. Vi kan förvänta oss ett mer konstruktivt förhållningssätt till forskning, när det sköts av folk som är intresserade av forskning i stället för av folk som administrerar politiken, som i jordbruksfallet.
Rent allmänt tackar vi föredraganden för att ha riktat uppmärksamheten mot de problem som finns, och vi ser fram emot att det omorganiserade programmet blir mer effektivt och tillfredsställande.

Morgan
Herr talman! Jag välkomnar detta betänkande av Langenhagen och kan med glädje stödja innehållet.
Revisionsrättens rapport om Fair-programmet, som föredragandens betänkande handlat om, offentliggjordes så sent som i mars i år trots att sektorsbreven i samband med revisionen skickades till kommissionen så tidigt som i december 1998 och februari 1999. Som föredraganden antydde, är detta helt enkelt oacceptabelt. Det är en alldeles för lång försening och undergräver relevansen av parlamentets granskning av dylika rapporter. Denna försening har sin grund i det oförenliga förfarandet mellan revisionsrätten och kommissionen som föregår offentliggörandet av rapporten från revisionsrätten, varigenom kommissionen har rätt att få sitt svar offentliggjort samtidigt som rapporten. Som ett resultat av förseningen i detta fall, ifrågasätter föredraganden helt riktigt om detta oförenliga förfarande bör fortsätta i sin nuvarande form. Detta är något som jag sannerligen kommer att undersöka i det betänkande som jag skall lägga fram för parlamentet i december. Det är tillräckligt att föreslå att vi behöver granska hela förfarandet igen, inte bara när det rör revisionsrättens årsrapport, som kommer att offentliggöras i morgon, utan också när det rör särskilda rapporter som denna.
I revisionsrättens rapport kan man läsa om en rad betydande problem rörande förvaltningen av Fair-programmet under 1994 till 1998, som även inbegriper en brist på kvantifierade mål för programmet, som gör det svårt att exakt mäta resultaten, otillräcklig öppenhet i urvals- och utvärderingsförfarandena och förvaltningen av åtgärder enligt programmet av tre generaldirektorat. Detta innebar att förvaltningen av programmet uppvisade en brist på tydlighet och enhetlighet. Vi hoppas att vi, som ett resultat av den reformering som för närvarande sker av kommissionen, kommer att få se en omfattande korrigering av detta i framtiden. Det faktum att vi inte har tydliga mål, att vi inte kan mäta resultatet, är oacceptabelt och skulle inte få ske i någon annan institution. Det är ett mycket förlegat beteende. Vi vet att det kommer att ske förändringar, men vi vill att de sker så snart som möjligt.
Ett kvarståendeproblem är de 3,4 miljoner euro som ännu inte återförts, av vilka 92 procent går att hänföra till tre filer som granskats av kommissionens rättstjänst sedan juli 1996 och augusti 1997, och vars förfallodatum passerats. Det är mycket viktigt att kommissionen följer upp detta och får tillbaka sina pengar. Vi kommer i framtiden att följa rekommendationerna i denna rapport, så vi uppmuntrar kommissionen att ställa saker och ting till rätta så snart som möjligt, annars kommer ni att få se hänvisningar till denna och andra särskilda rapporter inom ramen för betänkandena om ansvarsfrihet.

Busk
Herr talman! Jag vill mycket gärna gratulera Langenhagen till hennes betänkande. Jag tycker att Langenhagen på alla sätt har gett en tydlig beskrivning av de mycket stora problem som funnits i samband med genomförandet av Fair-programmet, och i samband med hur man skall kontrollera programmets genomslag. I detta sammanhang vill jag gärna slå fast att vi med hänsyn till den mycket stora sakkunskap som kommissionen har, inte kan acceptera att så många av de saker som vi har antagit i resolutionerna inte har genomförts.
Jag vill på fiskeriutskottets vägnar gärna betona ett mindre antal punkter. Innan man startar nya program bör man utvärdera de föregående programmen. Men hjälp av den vetenskapliga forskningen, som ju är en del av vår politik, i detta fall fiskeripolitiken, måste man göra en föregående bedömning av vad det är man vill och av det sätt på vilket man använder resurserna, så att man ständigt kan anpassa de befintliga resurserna till fångsttekniken och fångstmöjligheterna. Samtidigt menar vi i fiskeriutskottet, mot bakgrund av det som skett, att när tre generaldirektorat skall samordna och styra åtgärderna, så bör det vara fullständigt klart vilket generaldirektorat som styr de två övriga, dvs. vilket som har ansvaret för att saker och ting genomförs.

Bösch
Herr talman, kära kolleger, ärade herr kommissionär! Jag vill gratulera föredraganden till betänkandet. Jag tycker att det är mycket rättvist och mycket diskret, mycket balanserat, mycket speciellt, och redan i utskottet fick det ju det enhälliga stöd det förtjänar. Jag skall endast nämna ett fåtal punkter som enligt mitt förmenande är helt avgörande för det framtida granskningsarbetet i samband med forskningsarbete rent generellt. Vad föredraganden till yttrandet från fiskeriutskottet sade tycks mig mycket viktigt: Det är faktiskt inte möjligt att utföra vad de skattebetalare som vi företräder menar med tydlig kontroll, en effektivitetskontroll, om det inte samtidigt definieras tydliga mål och riktlinjer. Detta är vad jag förstår en av de centrala anmärkningarna i rapporten från revisionsrätten. För då blir det helt enkelt svårt att kontrollera själva effektiviteten på saker och ting.
En andra punkt: Herr kommissionär, vad gäller hierarkin i befogenheten att tilldela anslag har det egentligen förekommit oacceptabla överlappningar. Under punkt 59 i revisionsrättens rapport beskrivs detta relativt tydligt. Om en person med rätt att tilldela anslag, som under 1996 har fördelat 98 procent av de medel som skall tilldelas, är hierarkiskt underställd aktförvaltaren, då är detta en omöjlighet. Det officiella svar som kommissionen ger i handlingarna, nämligen att det skulle till ytterligare en generaldirektör, är ytterst blygsamt. Jag tror inte att någon som har att göra med finansförvaltning eller kontroll av finansförvaltning när allt kommer omkring kan acceptera ett sådant svar. Herr kommissionär, utifrån den reform av kommissionen som Eluned Morgan redan har tagit upp hoppas jag att vi inte lägger vikt enbart vid att reformera budgetförordningen, utan framför allt på att fullt ut genomföra gällande budgetförordning. Budgetförordningen är mycket vis, där har ju saker och ting separerats på ett suveränt sätt, det är bara det att dessa inte får blandas ihop i praktiken igen, vilket tycks vara fallet här.
Herr kommissionär, inom den närmaste framtiden - och då i ljuset av den nya kommissionen - kommer vi att ha att göra med ytterligare en rapport från revisionsrätten eller revisionsberättelser liknande den om den gemensamma forskningsenheten som blev mycket kritisk, men även med den speciella revisionsberättelsen om ett mycket speciellt avtal med en konsultfirma. Jag hoppas att vi då också får se en vilja att faktiskt vända de punkter som Brigitte Langenhagen tagit upp till det bättre.

Busquin
. (FR) Herr talman, mina damer och herrar ledamöter! Jag tackar er för det intresse som ni har visat för revisionsrättens särskilda rapport om Fair-programmets verksamheter. Mitt tack går särskilt till fru Langenhagen för hennes mycket konstruktiva betänkande och till ledamöterna i budgetkontrollutskottet samt fiskeriutskottet, i synnerhet föredragande Busk.
Ni betonade, och det tackar jag för, den anda som rådde vid utarbetandet av betänkandet genom dialogen med revisionsrätten, kommissionens avdelningar och ert intresse för det. Såsom ni också sade, ingick Fair-programmet i det fjärde ramprogrammet. Det var avslutat när jag tillträdde som kommissionsledamot, men det är den aktuella kommissionens ansvar och dess kommissionsledamots ansvar att se till att lärdomarna från ert arbete beaktas och att bemöta de rekommendationer som revisionsrätten också uttalade i frågan.
Betänkandet kommer att vara en faktor för bedömning av utvecklingen av situationen och sättet att arbeta. Jag skulle emellertid vilja betona att något bedrägeri eller någon förskingring inte har iakttagits. Det måste upprepas, eftersom det ibland blir förväxlingar. Det är viktigt att tydligt uttala det gentemot yttervärlden. Såsom ni betonade, har Fair-programmet en finansieringsnivå på 739 miljoner euro. Det har väckt över 3 300 förslag, varav över 600 har fått finansiellt stöd. Fairprogrammet mobiliserades också snabbt i början av galna ko-krisen och en europeisk handlingsplan om överförbara spongiforma encefalopatier inleddes från och med detta år efter en begäran om förslag. Jag vill därmed betona att det har spelat en positiv roll i ett antal frågor.
Vilka frågor har ställts och vilka förbättringar har redan genomförts? Jag skulle vilja ange några som redan ingår i det femte ramprogrammet, på raden för rekommendationer av domstolen. I första hand, bör vi veta att förvaltningen av jordbruksforskningen har förts över från GD Jordbruk till GD Forskning, efter omstrukturering av kommissionens avdelningar, vilket ger en viss enhetlighet åt forskningsförfarandena i GD Jordbruk. Så är inte fallet för fiskeriforskningen men det har varit det för jordbruket.
För att säkra god samordning bildades därefter en direktörsgrupp för att säkra bättre samordning mellan genomförandet av forskningsprogrammen och behöriga generaldirektorat med ansvar för övrig politik.
I tredje hand, har kommissionen antagit ett förfarande för att bedöma förslag till gemensam forskning i samtliga särskilda program, som finns allmänt tillgängligt i den gemensamma bedömningshandboken. En gemensam och öppen databas för experter har upprättats för att bedöma förslagen och en särskild insats har gjorts för att säkra experternas oberoende vid bedömningen av förslagen. En gemensam forskningsdatabas har upprättats. Den nya typen av forskningsavtal anger nu detaljerat samtliga ekonomiska och administrativa aspekter med tydligare ansvarsanvisning för deltagarna och ett bättre dokumenterat förhandlingsförfarande. Kommissionen har också avsevärt utökat antalet revisorer, som årligen har ökat med 25 procent under de senaste åren. Det var de åtgärder som angavs i det femte ramprogrammet och som nu tillämpas.
Men från och med mitt tillträdande tog jag också initiativ till att bilda en informell arbetsgrupp som har undersökt möjligheterna att förenkla och förbättra förfarandena, vilket jag redan har haft tillfälle att tala om inför utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi. Det visar att kommissionen inte har varit overksam och den följer upp de kommentarer som ni har gett. Man måste ha en viss medvetenhet om utvecklingen av situationen samtidigt som man är vaksam, eftersom man aldrig kommer till fulländning i frågan. Så mycket mer som betänkandet belyste ett antal frågor som skulle behöva förbättras såsom ni betonade.
Jag skall upprepa några för att tala om för er hur vi känner inför det. När det gäller de årliga övervakningsverksamheterna för forskningsprogrammen som ger en oberoende åsikt om läget och kvaliteten när det gäller våra programs genomförande har vi vidtagit flera typer av åtgärder för att förbättra dem: en analys av metoderna för forskningsförvaltning inom ramen för de nationella programmen och Europeiska unionen i syfte att utbyta goda metoder och underlätta ömsesidigt lärande, finansiering av studier som syftar till att utvärdera ramprogrammets socioekonomiska effekt samt lansering av pilotförsök i syfte att utvärdera effekten av avslutade projekt, såsom ni för övrigt just betonade genom att tala om nödvändigheten att mäta denna effekt.
Liksom kommissionen har parlamentet åsikten att ett gemensamt ansvar för projektgenomförande ligger mycket nära ett gemensamt ekonomiskt ansvar. Men jag skulle ändå vilja betona en fråga, och det är att ett gemensamt ekonomiskt ansvar inte är tänkbart i egentlig mening inom ramprogrammets sammanhang. Dess syfte är att bilda konsortier som är sammansatta av olika enheter, universitet, storföretag samt privata eller offentliga forskningsinstitut. Dessa enheter kommer inte att kunna ha ekonomiska säkerheter sinsemellan och inom ramen för små och medelstora företag kommer de inte nödvändigtvis att kunna vara ansvariga för insolvens från konsortiets övriga medlemmars sida.
Det är givet att arbete inom ett konsortium inte delar upp ansvaret i ett gemensamt ekonomiskt ansvar. Det är ett mer komplicerat problem. Det är en av frågorna för vilka vi givetvis måste finna metoder som ger bättre säkerhet, men vi måste undvika att därigenom utesluta små och medelstora företag eller offentliga institutioner från ramprogrammet i fruktan att de skall ställas inför ansvar som de inte kan påta sig. Vi måste således finna den rätta jämvikten i det gemensamma ekonomiska ansvaret, men också, å andra sidan, får vi inte skrämma partnerna i ett konsortium därför att i så fall kommer det aldrig att bli andra än de mest stabila som kommer att delta, medan vi vill främja små och medelstora företags medverkan.
Däremot delar jag till fullo er ståndpunkt i fråga om nödvändigheten att maximalt minska riskerna för dubbelfinansiering. I det avseendet bör ni veta att inom ramen för åtgärd 74 i vitboken om reformen arbetar kommissionens avdelningar redan nu på införandet av ett centralt register för avtal som ingåtts av kommissionen som på sikt kommer att vara länkat till kommissionens samtliga finansiella informationssystem.
Ni har givetvis tagit upp andra frågor, bland annat den fråga som ställdes av Langenhagen i inledningen: Den tid som förflutit mellan sektorsskrivelserna och diskussionen om betänkandet i parlamentet, som beror på förbindelserna mellan kommissionen och revisionsrätten. Det hände, såsom ni betonade, för några år sedan men det är självklart att vi måste ta lärdom av detta. Åtgärder har därefter vidtagits inom den interna organisationen av våra avdelningar för att så mycket som möjligt påskynda revisionsrättens sektorsskrivelser. Det är fullständigt klart att dessa dialoger är nödvändiga. Ansvaret är givetvis gemensamt. Det är också revisionsrättens sak att upprätta dessa dialoger, men jag kan i varje fall försäkra er att det finns en konstruktiv vilja hos revisionsrätten och kommissionens avdelningar, som också delas av parlamentet, att lösa dessa problem.
Jag kommer till den fråga som Morgan ställde om indrivning av dessa summor. Det finns ett belopp på 3,4 miljoner euro som kan anses som betydande men i själva verket bara utgör 0,3 procent av programmet. Det är naturligtvis inte för att det bara utgör 0,3 procent som det inte skall indrivas och vi måste försöka återfinna det. Ni bör i det avseendet veta att kommissionens avdelningar har gjort allt för att beloppen i fråga skall utkrävas. Men de behöriga avdelningarna hänvisade ärendet till rättsförfarande för två år sedan. Av tre ärenden som behandlats av kommissionens rättstjänst befinner sig nu två ärenden på stadiet för rättegångsförfarande, eftersom de omfattas av gällande nationell lagstiftning. Förfarandet är således inlett men vi kommer då in på medlemsstaternas domstolsområde och där behärskar vi inte alltid tidsfristerna. Men jag betonar att de tre ärenden som jag just talade om utgör 92 procent av beloppet. Vi har således verkligen arbetat med att återfå de 3,4 miljonerna och man kan säga att vi har uppnått över 90 procent.
En fråga avsåg därefter fiske och den person som genomför kontrollen. Jag har just fått svaret. Personen har fått den mest passande nivån. Och när det gäller GD Jordbruk löstes problemet genom att den behöriga gruppen omplacerades till generaldirektoratet för forskning. Denna omplacering gjorde det möjligt att bättre samordna politiken.
Det är således de första svar jag kan ge på era frågor. Det finns fortfarande nya tillämpningar som skall genomföras och jag passar på tillfället att tala om för er vilka riktlinjer för forskning i gemenskapen vi vill utveckla inför det kommande ramprogrammet, som utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi för övrigt redan har granskat eftersom jag lämnade in ett meddelande om riktlinjerna till parlamentsutskottet den 4 oktober och ett betänkande skall utarbetas. I de stora riktlinjerna ingår flera faktorer för att avsevärt kunna lätta på den byråkratiska bördan: övergång från en projektmetod till en programplaneringsmetod, införande av en minimistorlek för projekt, extern utläggning av ett antal verksamheter, såsom utforskningstillägg för små och medelstora företag samt rörlighetsstipendier och rent allmänt en förenkling av förfarandena.
Jag tror att avsevärda ändringar också måste införas i det kommande ramprogrammet. Vi kommer att få se vilka effekter ändringarna i det femte ramprogrammet har haft och jag skulle vilja tacka er för den vilja till förbättring som ni har visat. Det är också kommissionens vilja och jag vågar hoppas att vi kommer att kunna arbeta under bästa möjliga förhållanden för att genomföra detta forskningsprogram, som är absolut nödvändigt på europeisk nivå, och måste genomföras enligt bästa möjliga effektivitetsregler men också finanskontrollregler.

Talmannen
Tack så mycket herr kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.
(Sammanträdet avbröts kl. 20.00.)

