
Talmannen.
   Nästa punkt på föredragningslistan är två muntliga frågor till kommissionen om det nederländska fartyget som tillhör organisationen ”Women on Waves”:
 Muntlig fråga (B6-0010/2004) av Ilda Figueiredo, Francis Wurtz, Eva-Britt Svensson, Miguel Portas och Sérgio Ribeiro, om förbud för det fartyg som tillhör organisationen ”Women on Waves” att ta sig in i Portugal.
 Muntlig fråga (B6-0011/2004) av Lissy Gröner, Edite Estrela, Jamila Madeira, Emanuel Vasconcelos Jardim Fernandes, Hiltrud Breyer, Jillian Evans, Raül Romeva Rueda, Maria Carlshamre och Claire Gibault, om den portugisiska regeringens fördömande av det nederländska fartyget som tillhör organisationen ”Women on Waves”. 
Figueiredo (GUE/NGL ).
   – Herr talman! Det är väl känt att den sociala stigmatiseringen av kvinnor som gör abort aktivt uppmuntras i Portugal och att det politiska och rättsliga systemet används och missbrukas i undersökningar och lagföring av kvinnor som anklagas för illegala aborter. Detta beror på att det fortfarande finns en orättvis och skamlig lag som inte tar någon hänsyn till den sociala verkligheten eller till skälen till att kvinnor tillgriper abort. 
Det är mot denna bakgrund som vi har sett betydande internationella insatser för solidaritet med de portugisiska kvinnorna, däribland det nederländska fartyg som tillhör organisationen ”Women on Waves” försök nyligen att ta sig in på portugisiskt territorialvatten. Fartyget vägrades på ett skamligt sätt tillträde av den portugisiska regeringen, som därigenom förhindrar att debatter hålls och att information om sexuella och reproduktiva rättigheter ges. 
Denna intolerans fick löjliga proportioner när den portugisiska regeringen skickade ut två korvetter för att omringa den nederländska organisationens fartyg. I enlighet med de deklarationer som gjordes vid FN:s konferenser i Kairo och Peking rekommenderade parlamentet i sin resolution av den 3 juli 2002 regeringarna att utforma en nationell politik av hög kvalitet för sexuell och reproduktiv hälsa i samarbete med pluralistiska medborgarorganisationer. Man bör tillhandahålla riklig information om effektiva metoder för familjeplanering och sörja för tillgång till alla former av födelsekontroll av hög kvalitet, vilket inte sker i Portugal. För att trygga den reproduktiva hälsan och kvinnors rättigheter rekommenderade man också att ett frivilligt avbrytande av en graviditet bör vara lagligt, säkert och möjligt överallt. Regeringarna uppmanades att undvika rättsliga ingripanden, oavsett omständigheterna, mot kvinnor som gör illegala aborter. Inte heller detta sker i Portugal. 
Mot denna bakgrund anser vi att Europeiska kommissionen inte får vända ryggen till vad som händer i Portugal, till det skrämmande hyckleriet och våldet mot kvinnor, vilket helt klart främjar illegala aborter och leder till att de kvinnor som har de lägsta inkomsterna och sämsta tillgången till information tvingas till handlingar som är allra farligast för den sexuella och reproduktiva hälsan. Vi hoppas därför att Europeiska kommissionen skall visa solidaritet med de portugisiska kvinnorna, att den skall bekämpa intoleransen och instämma i de ståndpunkter som parlamentet redan har intagit på detta område. Om kommissionen gör det, främjar den de insatser som krävs för att öka medvetenheten om att man måste försvara och främja kvinnors rättigheter och värdighet. 
Gröner (PSE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! ”Women on Waves” påverkar även Europaparlamentet. Varför?
Alltsedan slutet av augusti har den portugisiska regeringen hindrat det nederländska fartyget att anlöpa en hamn på Portugals västkust. Detta nederländska fartyg tillhör organisationen ”Women on Waves”, som har bjudits in av portugisiska kvinnoorganisationer för att informera om abort, födelsekontroll och abortpillret RU 486, som är den minst traumatiska metoden för att avbryta en graviditet. Den portugisiska regeringen anser uppenbarligen att de portugisiska kvinnorna härigenom utsätts för allvarlig fara, annars skulle den inte ha agerat på detta drastiska sätt. Den portugisiska regeringen ansåg att det var värt att kränka två av den europeiska inre marknadens grundläggande friheter: rätten till information och rätten till rörelsefrihet inom EU. 
Detta är en allvarlig politisk incident; aldrig tidigare har rätten till rörelsefrihet kränkts av rent politiska orsaker. Vi i Socialdemokratiska gruppen kan inte acceptera detta, och därför frågar vi rådet och kommissionen vad de har för avsikt att göra för att förhindra ett upprepande av denna händelse som är unik i Europeiska unionens historia. Jag anser att detta är en viktig fråga, en fråga som också måste ställas till den tillträdande kommissionen redan nu, och vi vill att man fullständigt tydligt skall säga ifrån att detta inte är acceptabelt. 
Incidenten har fått återverkningar över hela Europa; den förekommer överallt i medierna, för det döljer sig naturligtvis mer bakom kulisserna. Faktum är att kvinnors frihet redan begränsas i Europeiska unionen, och vi kan inte acceptera den pågående smygande återgången till en tidigare situation. Vi ser i fördragen att rörelsefriheten på nationalstaternas nivå endast får begränsas med hänsyn till fara för allmän säkerhet, till exempel på grund av terrorism, men är det detta som står på spel just i detta fall? Hotas kvinnors hälsa av en epidemi? Om det är så, kanske det är en epidemi av fritt tänkande och beslutsfattande; jag uttrycker mig på detta ganska ironiska sätt med tanke på de mycket skilda åsikter som kom till uttryck till och med i utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhet mellan kvinnor och män, där kristdemokraterna ville att detta fall skulle tonas ned. Jag anser dock att det är ett mycket viktigt fall, ett fall som vi måste ta itu med här i Europaparlamentet. 
Vi vill att alla kvinnor i EU skall veta hur man på säkrast möjliga sätt får tillgång till och information om preventivmedel och metoder att avbryta graviditet, och om de säkraste sätten att använda dem, och att de sedan skall ha frihet att bestämma själva. När allt kommer omkring är det uppenbart att detta fall inte bara får mycket djupgående följder för enskilda kvinnors rätt att välja utan att det också på samma gång är en i hög grad politisk handling, och därför kan vi inte acceptera kränkningen av två av de fyra grundläggande friheterna. Även om vi vill att José Manuel Barroso skall säga var han står i denna fråga, vill jag också be kommissionsledamot Wallström att utnyttja sin auktoritet för att kommentera kvinnornas fall. José Manuel Barroso presenterar åtta kvinnor som kommissionärer och hävdar att han vill ge kvinnor en bättre framtid, men det kan tänkas att innehållet i hans program drabbas av ett bakslag. Detta vill vi förhindra, och det är därför vi har denna debatt i dag. Jag hoppas att både kommissionen och rådet tydligt skall meddela sina ståndpunkter i frågan. Om de inte gör det, tycker jag att eller organisationen ”Women on Waves” bör skriva ett tackbrev till den portugisiska regeringen för att den har gett oss möjlighet att diskutera den princip som innebär att kvinnor skall ha möjlighet att fritt besluta om när och hur de vill få information om avbrytande av graviditet och vad de gör med den informationen och, när allt kommer omkring, att de också måste ha ett fritt val om när och hur de vill få barn. Detta är en grundläggande fråga, och den måste diskuteras här i parlamentet. 
Buitenweg (Verts/ALE ),
   – Herr talman! Som den senaste talaren sade för en stund sedan, förvandlas en debatt om ”Women on Waves” efter ett tag till en debatt om abort, om en kvinnas rätt att välja. Detta sker naturligtvis i debatten här i parlamentet men också i medierna, där diskussionen om kvinnors reproduktiva rättigheter, som inte erkänns i alla EU-länder, har tagit fart på nytt. Detta är precis vad organisationen ”Women on Waves” vill. Varje politiker som talar för eller emot denna organisation, och vill ge sig in i den grundläggande debatten om abort, gör således denna kvinnoorganisations mål full rättvisa. Jag kan själv fatta mig kort om detta. Jag stöder helt och fullt Europaparlamentets ståndpunkt, så som den har formulerats i Van Lanckers betänkande, som innebär att kvinnor bör ha rätt att besluta sig för ett säkert och lagligt avbrytande av en graviditet, även om man inte bör ta lätt på ett beslut om avbrytande. 
Detta är vad majoriteten här i parlamentet ansåg, och det är faktiskt också ”Women on Waves” budskap. Men Portugal har vägrat att låta fartyget anlöpa hamn, vilket är absurt. ”Women on Waves” ägnar sig inte åt någon olaglig verksamhet på portugisiskt territorialvatten; vad organisationen gör är att informera om ett ämne som regeringen ogillar. Kanske är detta bara en början. Det är faktiskt bara en tidsfråga innan Greenpeace vägras tillträde till hamnar, om denna organisation säger någonting som regeringen ogillar, och det kan vi inte acceptera. Portugiserna använde argumentet att fartyget är ett hot mot folkhälsan. Har Europeiska kommissionen samma inställning? Bot har redan sagt att det inte är försvarbart att vägra ett fartyg tillträde på dessa grunder. Delar Europeiska kommissionen hans uppfattning? Men tillträde bör inte heller vägras av hänsyn till den allmänna ordningen. Informationsverksamheten är inte våldsam. Den äger rum i avskildhet ombord på fartyget i en anda av dialog och respekt, och därför är regeringens hårda reaktion omotiverad. Fartyget har nu passerat gränsen igen, precis så som omkring 10 000 portugisiska kvinnor gör varje år för att söka den behandling som de behöver. 
Gibault (ALDE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill tala om ”Women on Waves” i dag helt enkelt som europeisk kvinna.
I likhet med Socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet (PSE-gruppen) undrar jag om den portugisiska regeringens beslut att hindra det nederländska fartyget från att komma in på landets territorialvatten var ett brott mot internationell rätt. Jag ser det emellertid också som ett förbud mot att erbjuda andra europeiska kvinnor vård. 
Även om ”Women on Waves”-kampanjen enligt min uppfattning bedrivs på ett något provokativt sätt, anser jag ändå att den i grund och botten är legitim. Organisationens kampanj gäller två av kvinnors rättigheter som enligt min mening är oumbärliga: rätten till hälsa och rätten till värdighet, som båda ingår i stadgan om de grundläggande rättigheterna. I många medlemsstater har dessa rättigheter försvarats i decennier av kvinnor som kämpar för att övertyga regeringarna om sin rättmätiga sak. Det är också därför jag personligen blir chockad när jag märker att det ännu i dag och inom Europaparlamentet finns en kvinnorörelse som försöker ifrågasätta vad man har uppnått under en långvarig kamp. 
Jag är inte här för att förebrå de medlemsstater som har valt att begränsa, förbjuda eller straffbelägga aborter, men jag anser att den händelse som jag talar om i dag bör ge dessa medlemsstater ett tillfälle att åter ta upp denna svåra fråga till debatt. Kvinnor tvingas ofta på egen hand fatta det allvarliga beslutet om att avbryta en graviditet, och det innebär alltid en kvalfylld tid. Det är ett val som aldrig görs lättsinnigt utan på ett fullt medvetet sätt, och anklagelser om skuld eller till och med straffansvar är inte rätt sätt att reagera på detta. Det är bara genom dialog och information som man kan påverka den allmänna opinionen i positiv riktning. Repression är för övrigt som en skänk från ovan för de olagliga företag som utnyttjar okunnighet och social svaghet. Detta slags nätverk bör inte få finnas i detta vårt EU som kännetecknas av frihet. Det är EU-institutionernas skyldighet att föregå med ett gott exempel på detta område och garantera att de individuella friheterna respekteras. Om kommissionen inte intar en tydlig ståndpunkt, uppfattas det inte bara som en social orättvisa mot dessa kvinnor utan också som en oacceptabel tillbakagång för deras grundläggande rättigheter.
Jag vill tillägga att problemet inte bara gäller kvinnor. Jag tycker att det är synd att så få män sitter i vårt utskott för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor, och jag vill uppriktigt tacka dem som har insett att vi måste gå samman för att försvara våra idéer och visa vårt engagemang. 
Vår plikt som européer är att använda vårt omdöme och vår medkänsla för att hjälpa kvinnorna i våra medlemsstater att ta itu med sina problem. Därför uppmanar Gruppen Liberalers och demokraters allians för Europa (ALDE-gruppen) rådet och kommissionen at inta en tydlig och demokratisk ståndpunkt. 
Wallström,
   . – Herr talman! Kommissionen har följt utvecklingen i den här situationen. Enligt den information som kommissionen förfogar över överklagade ”Women on Waves”, tillsammans med andra personer och organisationer, förbudet för fartyget att ta sig in i Portugal. Den 6 september 2004 fattade Coimbras förvaltnings- och skattedomstol ett beslut om överklagandet, och detta beslut har i sin tur överklagats av ”Women on Waves”.
Kommissionen skulle vilja påminna om principerna i gemenskapsrätten beträffande fri rörlighet för personer. Europeiska medborgare har rätt att få tillträde till andra medlemsstaters territorier i enlighet med de olika fri- och rättigheter som fastslagits i EG-fördraget, med förbehåll för de villkor och begränsningar som finns i fördraget och dess tillämpningsföreskrifter. Medlemsstaterna kan begränsa denna grundläggande rättighet, som är inskriven i artikel 18 i EG-fördraget, endast när detta är berättigat med hänsyn till allmän ordning, säkerhet och hälsa. Då en medlemsstat vidtar en åtgärd som innebär att tillträde till dess territorium förvägras baserat på något av dessa skäl, måste medlemsstaten respektera de allmänna principerna i gemenskapsrätten. Den måste respektera grundläggande rättigheter, däribland rätten till yttrandefrihet, och i synnerhet proportionalitetsprincipen och bestämmelserna i rådets direktiv 64/221/EEG av den 25 februari 1964 om samordningen av särskilda åtgärder som är berättigade med hänsyn till allmän ordning, säkerhet eller hälsa, såsom de tolkas av Europeiska gemenskapernas domstol.
När man fattar beslut med hänsyn till allmän ordning eller allmän säkerhet måste de berörda personernas uppträdande utgöra ett verkligt och tillräckligt allvarligt hot mot samhällets grundläggande intressen. Endast de sjukdomar eller funktionshinder som är angivna i bilagan till direktiv 64/221/EEG kan berättiga till att vägra inresa i medlemsstater med hänsyn till allmän hälsa.
Enligt direktiv 64/221/EEG måste personen i fråga delges beslut att vägra inresa eller att utvisa denne ur territoriet, och han eller hon skall underrättas om de hänsyn till allmän ordning, säkerhet eller hälsa som ligger till grund för det beslut som fattats. Personen i fråga måste ha möjlighet att inge ett klagomål mot detta beslut. Det är de portugisiska nationella domstolarna som avgör beslutets giltighet så länge de respekterar de allmänna principerna i gemenskapsrätten och bestämmelserna i direktiv 64/221/EEG.
Kommissionen har ännu inte mottagit något klagomål som avser denna incident från representanterna för organisationen ”Women on Waves”. Kommissionen har dock för avsikt att kontakta de portugisiska myndigheterna för att få mer utförlig information om de uppgifter som de ärade ledamöterna har fört fram.
Graça Moura (PPE-DE ).
   – Herr talman! Det finns ingen anledning att hålla denna debatt. I det aktuella fallet har en portugisisk domstol fastställt att den portugisiska regeringen har handlat enligt lagen. I ett rättssamhälle är den dömande makten oberoende av de andra myndigheterna. Den portugisiska regeringen ger inte några order till domstolarna. 
Parlamentet kan inte avge något avgörande angående frivilligt avbrytande av en graviditet och förvisso inte heller om en doms laglighet. Frivilligt avbrytande av en graviditet är en fråga som uteslutande faller under varje enskild medlemsstats behörighet. Den portugisiska lagen skiljer sig inte på något väsentligt sätt från de flesta medlemsstaters lag och den har antagits av ett demokratiskt parlament. I en folkomröstning som hölls nyligen beslutades det att lagen inte bör ändras. Jag förstår att gravida kvinnor måste kunna fatta sina egna beslut i denna känsliga fråga, men vi måste också respektera det faktum att en majoritet bland medborgarna har uttryckt en annan åsikt. Detta är en majoritet och vi lever i ett rättssamhälle.
Jag vill informera er, fru kommissionär, om att ingen medlem i ”Women on Waves” vägrades inträde. De hade tidigare haft full rörelsefrihet och yttrandefrihet i Portugal. De hade inga restriktioner – de talade där de ville, med vem de ville och gav de intervjuer de ville. Så var fallet tills de började hjälpa människor att få och inta läkemedel som är receptbelagda på grund av sina potentiellt skadliga biverkningar. En kvinna, som så vitt jag förstår är läkare, bekräftar att hon fick detta läkemedel över disk på ett portugisiskt apotek, i strid med grundläggande folkhälsobestämmelser. Med tanke på att dessa påståenden har kommit från en läkare är detta mycket allvarligt. Mångåriga medlemmar av det portugisiska läkarförbundet och det portugisiska apotekarförbundet har protesterat. 
En begränsning av rörelsefriheten inom EU har i själva verket ett nära samband med strävan att skydda folkhälsan och förhindra olaglig verksamhet. Vad som faktiskt hände var att man uppmuntrade till abort utan medverkan av medicinsk personal – jag upprepar, utan medverkan av medicinsk personal – i syfte att utnyttja det faktum att många gravida kvinnor är fattiga och dåligt informerade genom att uppmuntra dem att bryta mot lagen enbart i propagandasyfte. Detta är verkligen en allvarlig kränkning av de mänskliga rättigheterna, som parlamentet utan vidare bör fördöma. Herr talman, det hade varit bättre för er och det hade varit bättre för talmanskonferensen, om denna debatt hade tagits bort.
Estrela (PSE ).
   – Herr talman, fru kommissionär! Denna debatt är en seger för demokratin och den lämpar sig perfekt för Europaparlamentet i dag. Detta är en fråga som inte bara gäller Portugal och kvinnor; det är också en fråga för män och kvinnor i hela Europeiska unionen. Den berör också kommissionen, rådet och parlamentet.
När Portugals regering vägrade det nederländska fartyget tillträde till landets territorialvatten, bröt den inte bara mot internationell rätt utan också mot gemenskapsrätten och havsrättskonventionen. EU-medborgare som försvarar kvinnors rättigheter har hindrats från att komma in i ett europeiskt land och behandlats som om de vore brottslingar. Kommissionen och parlamentet kan och får inte visa likgiltighet när män och kvinnor i en icke-statlig organisation i en medlemsstat, som inbjuds av en icke-statlig organisation i en annan medlemsstat för att gemensamt verka för ökad medvetenhet om sexuell och reproduktiv hälsa, har jämförts med narkotikalangare, tjuvfiskare eller smugglare. Kommissionen och parlamentet varken kan eller får visa likgiltighet.
Portugals regering åberopade att den följde landets lag och värnade folkhälsan, men vilka portugisiska lagar var det man bröt mot, när och hur? Lagbrytarna i fråga var inte kvinnoorganisationerna utan den portugisiska regeringen, som kränkte kvinnornas rättigheter. Det finns inte heller något underlag för påståendet om fara för folkhälsan, eftersom ingen ombord på fartyget var smittad av någon infektionssjukdom. Lissabonregeringen fattade sitt beslut, ett felaktigt beslut, grundat på antaganden och rykten för att skrämma kvinnor som stöder frivilligt avbrytande av en graviditet. Den portugisiska regeringen förhindrade den fria rörligheten för EU-medborgare inom EU:s område genom avsiktlig obstruktion för att undvika en debatt som är besvärande för regeringskoalitionen. Ännu egendomligare är det att fartyget, så länge det befann sig på portugisiskt vatten, hela tiden iakttogs av två korvetter ur den portugisiska flottan. Bör portugisiska krigsfartyg användas för att skrämma medborgare som fredligt och modigt arbetar för sina mål? I en demokrati kan det aldrig vara ett brott att uttrycka sin åsikt. 
Det som hände i Portugal med ”Women on Waves”-fartyget får inte tillåtas hända igen och det får inte passera ostraffat. Om det faktiskt passerar ostraffat, skapas ett oroväckande prejudikat som kan leda till begränsningar av de rättigheter, friheter och garantier som tillkommer alla oss EU-medborgare.
Ek (ALDE ).
   – Denna debatt kan delas upp i två delar. Portugal uppges ha minst 20 000 illegala aborter per år och bland Europas högsta tal av tonårsgraviditeter. Barnmorskan Maria do Ceu som utfört aborter illegalt dömdes till sju och ett halvt års fängelse. De portugisiska kvinnorna är inte ensamma om att förvägras rätten till fri abort, utan detsamma gäller de irländska, maltesiska och polska kvinnorna.
Kvinnor har rätt till sin egen kropp och rätten till sexuell och reproduktiv hälsa finns med i konventionen om mänskliga rättigheter, som alla EU-länder har ratificerat. Stater som har ratificerat internationella konventioner skall också respektera dessa konventioner.
Den andra delen av debatten handlar om själva agerandet när det gäller ”Women on Waves”. Portugal har som stat, när landet blev medlem av Europeiska unionen, lovat att respektera de fyra fria rörligheterna. Undantaget som åberopas är nationell säkerhet. Här vill jag åberopa både gemenskapsrätten och havsrättskonventionen. Jag tror inte att Portugal är ett så instabilt land att sex personer på en båt äventyrar den nationella säkerheten. Proportionalitetsprincipen kan följaktligen inte åberopas i detta fall.
Slutligen, Portugal har brutit sitt löfte till EU, andra medlemsstater och de europeiska medborgarna vad gäller de fria rörligheterna. Jag ber ärade ledamöter att reflektera över hur det skulle se ut i Europa om andra europeiska regeringar skulle fundera över vilka medborgargrupper som inte har samma åsikter som de som regeringen företräder, och kalla ut flottan för att hindra dem från att komma in i landet. En sådan situation är självklart inte acceptabel.
Den portugisiska regeringen har genom sitt agerande utmanat inte bara kvinnor och medborgare i hela Europa som vill värna de mänskliga rättigheterna och respekten för internationella konventioner, utan också hela Europatanken och den fria rörligheten i Europa. Jag vill därmed uppmana både kommissionen och rådet att snarast agera tydligt i denna fråga.
Portas (GUE/NGL ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Jag anser att vad vi debatterar här inte är huruvida den portugisiska rätten är bland de mest reaktionära i Europa eller inte – det är den – med tanke på att den på abortområdet är värre än, låt oss säga, Tunisien.
Vi debatterar inte varför portugisiska kvinnor måste åka till Spanien för att få aborter som skulle kunna utföras i Portugal eller varför de som saknar medel för att åka till Spanien får illegala aborter, vilket är en viktig fråga för den portugisiska folkhälsan. Det är inte detta vi debatterar. 
Inte ens varför portugisiska kvinnor fortfarande måste avslöja sin smärta inför domstol och yppa intima detaljer i en förnedrande pärs. Nej.
Vi diskuterar inte heller varför den administrativa förstainstansrätten i Portugal kom fram till det beslut som den fattade. Nej.
Vad vi verkligen diskuterar är huruvida det är legitimt i EU – för detta är en EU-fråga – att en militär korvett skickades ut mot tre män och tre kvinnor på öppet hav och hindrade dem från att lägga till i en portugisisk hamn, när de befann sig på ett lagligt fartyg och tillhandahöll en medicinsk tjänst som vederbörligen har legaliserats i en annan medlemsstat. Det är detta vi debatterar. Vi debatterar om det är möjligt att skapa ett europeiskt projekt när den portugisiska staten, till försvar för den mest avskyvärda och kontroversiella lagen i Portugal, är i stånd till, och ger sig själv rätten, att skicka ut en militär korvett på öppet hav mot ett civilt fartyg. Det är detta och ingenting annat vi diskuterar. 
Vasco Graça Moura kan därför önska hur mycket han vill att denna debatt skall tas bort, men det har han inga möjligheter till. Även om kommissionens svar inte motsvarade alla krav, var det uppmuntrande, eftersom det ger garantier för att den typ av incident som ägde rum nyligen även i fortsättningen kommer att möta starkt motstånd från de många människor i EU som anser att den fria rörligheten för människor och idéer är en integrerande princip i själva det europeiska projektet. 
Krupa (IND/DEM ).
    Herr talman, mina damer och herrar! Först vill jag tacka Gud för att Han har gett mig möjligheten att tala inför parlamentet om den viktigaste frågan i modern tid, nämligen försvaret av livet. Detta har en särskild betydelse när över 50 miljoner barn varje år dödas redan i moderlivet, vilket motsvarar ett folkmord av betydligt större omfattning än de miljoner som föll offer för Förintelsen. 
Många människor runt om i världen frågar sig om det kan finnas ett värre förfall eller någon värre grymhet än att mörda ett barn i moderlivet. En mor bör förkroppsliga kärlek och ömhet, och hennes livmoder bör vara den tryggaste av alla platser. Men tyvärr kan den bli en grav. 
Att döda ett barn i moderlivet är inte någon mänsklig rättighet. Vilket slags rättigheter är det därför ”Women on Waves” vill försvara, om ledaren för denna organisation inte ens hade rätt att bedriva medicinsk verksamhet i de länder där de steg i land och trots det skrev ut livshotande hormonläkemedel för att framkalla tidig abort och även gjorde reklam för läkemedel som kan avbryta en graviditet och därmed framkalla abort?
Jag undrar om européer i det tjugoförsta århundradet verkligen önskar en frihet som ger fria tyglar åt människor med störda personligheter, utan samvete, högre känslor, värdighet eller medkänsla, människor som på senare tid har beskrivits som omogna för att inte väcka sovande samveten. Sådana människor klassificerades förr i tiden faktiskt som psykopater.
Förnuftiga och ansvarskännande läkare och forskare har med fasa observerat den manipulation med och degradering av vetenskapen som äger rum vid laboratoriemikroskopen. Det är liktydigt med terrorism, i tunn förklädnad, riktad mot de allra svagaste barnen, och leder till att moderna utrotningsläger bildas.
På vilket sätt skiljer sig dödandet av försvarslösa barn i moderlivet från blodbadet i Beslan? Mot allmänhetens önskan har dödsstraffet för de allvarligaste brotten avskaffats i Europa. Men samtidigt åberopar man samma allmänna opinion och förespråkar dödsstraff för de mest försvarslösa och oskyldiga. På vilka grunder vågar Europeiska unionen ta sig rätten att fatta beslut om människors liv och död?
Det är på grund av en sådan inställning till en fråga som gäller de mest grundläggandena värdena och det mänskliga livet som Europa och hela den västerländska civilisationen nu löper allt större risk att bryta samman. Den som inte kan se detta har blivit både blind och döv av strävan efter politisk korrekthet. Jag har den största respekt för de portugisiska myndigheterna och jag lovordar dem för att de har hindrat detta dödens skepp från att ta sig in på deras territorium. Avslutningsvis vill jag uppmana till respekt för livets okränkbarhet, från befruktning till en naturlig död.
Kamiński (UEN ).
    Herr talman, mina damer och herrar! Den fråga vi diskuterar i dag, eller snarare, som vi tyvärr diskuterar i dag har två dimensioner. Den ena borde vara uppenbar här i Europaparlamentet, nämligen frågan om en EU-medlemsstat har rätt att förhindra att en gärning begås på dess territorium, om den är ett brott enligt detta lands lagar.
Denna fråga förefaller mig vara entydig. Vi vill ha ett EU där varje land kan stifta lagar för sitt eget territorium och använda alla medel för att vidmakthålla dessa lagar. Enligt min och mina kollegers uppfattning var Portugals regering i sin fulla rätt när den hindrade ett dödens och brottets fartyg från att ta sig in på landets territorialvatten och lägga till vid Portugals kust.
Denna debatt har naturligtvis också en ytterligare dimension, som en talare från vänstern mycket riktigt påpekade. Denna ledamot hade helt rätt genom att påpeka att debatten också handlar om på vilket sätt EU behandlar ofödda barn. Det faktum att man i många länder inte respekterar den grundläggande rätten till liv är en stor skam för dagens civilisation och dagens Europa.
Prisa Gud, att det sedan de senaste Europavalen finns allt fler ledamöter i parlamentet som har modet att offentligt säga att ofödda barn faktiskt har rätt till liv, i Europa och i hela världen. Det är mycket positivt att det nu finns långt fler personer i parlamentet som kommer ihåg vår frälsares ord för 2 000 år sedan: ”Vad ni har gjort för någon av dessa minsta som är mina bröder, det har ni gjort för mig.”
Dessa ord har varit den mänskliga civilisationens grundval i 2 000 år. De får aldrig glömmas!
Schenardi (NI ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Det finns två aspekter värda att beaktas när det gäller förbudet för ”Women on Waves”-fartyget att komma in i Portugal: för det första kränkningen av principen om fri rörlighet för varor och personer, eftersom det nederländska fartyget uttryckligen förbjöds att komma in på portugisiskt territorialvatten och således att lägga till, och för det andra den propaganda som sprids av ”Women on Waves”.
Detta fartyg, som fått öknamnet ”abortfartyget”, har förvandlats till en flytande klinik för att tillhandahålla RU-486-pillret, känt som ”abortpillret”. Det bör påpekas att detta piller är förbjudet i Portugal och alltså inte säljs i landet. 
Som läget är, anser vi inte att utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhet mellan kvinnor och män har den nödvändiga behörigheten att behandla båda dessa ämnen, det ena om tillämpningen av internationell rätt, och det andra om abort och födelsekontroll som alltså handlar om moral, etik och religion. 
I detta sammanhang vill jag påpeka att parlamentet i sin resolution av den 3 juli 2002 uppmanade medlemsstaterna att bedriva informationskampanjer om sexuella och reproduktiva rättigheter, och inte att uppmuntra kvinnor att använda abort som preventivmetod. 
När det gäller denna ytterst känsliga fråga finns det inte något utrymme för politik, för att inte tala om röstfiske, i synnerhet inte om frågan utnyttjas enbart för att vinna röster, vilket verkar vara fallet här. De europeiska länderna och deras regeringar har både rätt och nödvändig befogenhet att kräva respekt för sina känsliga kulturella, etiska och religiösa frågor.
Våra kollegers protest i parlamentet verkar som vi ser det endast vara en politisk handling riktad mot den portugisiska regeringen, och detta är en handling som vi inte vill förknippas med. 
Martens (PPE-DE ).
   – Herr talman! Detta är tredje gången som fartyget gått till havs. Som ni känner till har det redan seglat till Irland och Polen. Enligt föredragningslistan är fartyget nederländskt. Det är inte sant, även om det faktiskt har nederländsk flagg. Ett antal nederländska kvinnor står bakom fartygsinitiativet, och med anledning av det är jag förvånad över att frågan tas upp här. Vi diskuterar inte fartyg som tillhör Greenpeace eller andra organisationer. Jag sätter stort värde på diskussioner om etiska frågor, såsom abort och kvinnors rättigheter, och välkomnar verkligen dem, men diskussionen handlar om detta specifika fartyg och vad som äger rum där. Jag tycker att det som sker på fartyget är beklagligt. Försök görs för att ändra lagstiftningen i Portugal, men i en demokrati är detta knappast det rätta sättet att övertala ett annat land. Inblandning från utlandet av detta slag skulle i Nederländerna troligen mötas av liknande protestvågor, om det gällde nederländsk lagstiftning inom områden som exempelvis narkotika och dödshjälp. Vi borde inleda diskussioner med varandra på andra sätt än så här. Dessutom betraktar jag denna aktion som ansvarslös. Eftersom fartyget seglat till Irland utan tillåtelse rättar det sig inte heller efter nederländsk lagstiftning, som redan är mycket mild i detta avseende. I samband med besöket i Polen startade en het debatt om användningen av det icke godkända abortpillret, vilken nu följs av diskussioner om bristen på eftervård. ”Women on Waves” har nu på Internet offentliggjort ett sätt att själv framkalla abort genom att använda receptfria läkemedel, vilket följs av varningstexter om vilka enorma risker som det för med sig. Fartyget avgår än en gång kort därefter. Jag anser inte att detta är rätt sätt att angripa problemet, inte ens för att driva de frågor man vill driva. Olika länder har olika uppfattningar i frågor som till exempel abort. Vi måste diskutera detta med varandra. Jag är helt och hållet för detta. Vi må vara en värdegemenskap, men inte i detta avseende. 
Bozkurt (PSE ).
   – Herr talman! Jag vill uppmärksamma kommissionen på de europeiska medborgarnas, och särskilt kvinnornas, rätt till information. Eftersom denna rättighet har som mål att förbättra och förmedla kunskap om kvinnors hälsa och sexuella rättigheter ligger den helt i linje med Lissabon-strategin. Det var inte ”Women on Waves” avsikt att överföra de nederländska insatserna i abortfrågan till Portugal, utan snarare att ge portugisiska kvinnor och män objektiv information om deras sexuella rättigheter. Det är nu upp till dem vad de vill göra med denna information. I den resolution som följde efter Van Lancker-betänkandet för två år sedan uppmanade denna kammare regeringarna att tillhandahålla objektiv, vetenskaplig och tydlig information om sexuell och reproduktiv hälsa. Här skulle även information ingå om hur oönskade graviditeter förhindras och om riskerna vid hälsofarliga aborter som utförs under bristfälliga förhållanden.
Genom att kullkasta ”Women of Waves” informationsverksamhet visar den portugisiska regeringen att den inte har tagit denna resolution på allvar. Även om fartyget nu har lämnat Portugal har ”Women on Waves” tillkännagett att de tänker återvända lagom till de förestående valen i Portugal. Det skulle ge den portugisiska regeringen en andra chans att följa parlamentets resolution och visa att den inte vill förvägra sina medborgare rätten till information. Kan, kommissionär Wallström, kommissionen garantera att den återigen tar upp och lyfter fram denna fråga om att med effektiva metoder informera om kvinnors reproduktiva och sexuella rättigheter, och kommer kommissionen att vidta konkreta åtgärder i denna fråga, till exempel genom att organisera en konferens på detta tema i Lissabon? 
Harkin (ALDE ).
   – Herr talman! Den portugisiska regeringen hävdar att verksamheten ombord på fartyget som tillhör ”Women on Waves” överträder portugisisk lag. Jag kan inte bedöma om så är fallet eftersom jag inte vet exakt vilken verksamhet som har pågått ombord på fartyget och eftersom jag sannerligen inte känner till någonting om portugisisk lagstiftning. Jag tror att frågan kommer att bedömas av en domstol som är behörig att göra det. Jag tror också att detta var en provokation från ”Women on Waves” sida och ett försök att undergräva subsidiaritetsprincipen, för oavsett om vi här i kammaren instämmer eller inte med Portugals inställning till abort måste vi alltid erkänna dess rättighet som demokratiskt vald regering att fatta dessa beslut.
I tisdags i denna kammare lyssnade jag noggrant på den ena talaren efter den andra som talade om ”att respektera värdet av olikhet, respektera ledamöternas rättighet att ha olika åsikter och att visa tolerans mot dessa åsikter”. Ordföranden, José Manuel Barroso, sade helt riktigt: ”ingen har monopol på sanningen” – och det inkluderar den portugisiska regeringen och ”Women on Waves”. Vi måste alla ha respekt och tolerans för olika åsikter, olika lagstiftningar och varje EU-stats rätt att lagstifta och att verkställa denna lagstiftning inom landets gränser. Naturligtvis måste vi här i parlamentet erkänna och värdesätta subsidiaritetsprincipen.
Som jag tolkar det har EU och EG-domstolen fastslagit att lagar om abort endast behandlas på nationell nivå och att EU inte har behörighet på det här området. Den portugisiska regeringen har inte monopol på sanningen men den är behörig, och regeringen anser att denna behörighet hotades.
Slutligen en parallell: i Irland har vi infört förbud mot att röka på arbetsplatser. Detta gäller även på irländska fartyg. Om en portugisisk eller nederländsk medborgare skulle röka ombord på ett irländskt fartyg i internationella vatten skulle detta bryta mot irländsk lag. Situationen är inte densamma, men detta exempel bidrar till att förklara hur komplexa och känsliga dessa frågor är och hur subsidiaritetsprincipen alltid bör tillämpas. 
Svensson (GUE/NGL ).
   – Herr talman! Som alla kollegor vet har kvinnor haft rösträtt, varit myndiga att bestämma över sig själva och sina tillgångar sedan mer än hundra år tillbaka. Förutom att ta ansvar för sina egna liv har kvinnor haft ansvaret även för barnens liv. Trots att kvinnor varit myndiga i lagstiftning m.m. så länge, så är vi kvinnor tydligen fortfarande omyndigförklarade när det gäller att bestämma över våra egna kroppar och sexualitet.
På annat sätt kan man inte tolka den portugisiska regeringens agerande gällande ”Women on Waves”. Den portugisiska regeringens agerande inte bara omyndigförklarar oss kvinnor utan bryter också mot Europaparlamentets resolution att främja informationskampanjer avseende sexuella och reproduktiva rättigheter.
Jag vill inte bara debattera kvinnornas rättigheter, utan sätta barnen i fokus i denna debatt. Till skillnad från vissa debattörers uppfattning och brist på empati och förståelse, vill jag säga att barnens liv är för viktiga för att endast bero på slumpen. Barnen har en oinskränkt rätt att födas välkomna och med förutsättningar till ett bra liv.
Jag brukar inte vara konspiratorisk, men jag kan inte låta bli att fundera över om inte den portugisiska regeringens agerande till stor del beror på att det är just kvinnor och kvinnors egna organisationer det handlar om. Jag funderar över om detta fartyg som vi debatterar hade varit ”Män för våld som konfliktlösning” så hade nog fartyget tillåtits att gå i hamn.
Menar rådet och kommissionen allvar med talet om kvinnornas Europa så kan man inte avstå från att reagera mot den portugisiska regeringens agerande. Nu måste man ställa sig på kvinnornas och barnens sida. 
Blokland (IND/DEM ).
   – Herr talman! Jag håller fullständigt med Vasco Graça Moura. Det går också över mitt förstånd varför vi här i Europaparlamentet diskuterar en fråga som rör Portugal och en aktionsgrupp som seglar under nederländsk flagg. Fallet skall avgöras av en domstol och ligger inte inom parlamentets ansvarsområde. Problemet skulle därmed vara löst om det inte vore så att denna fråga inte bara är av juridisk natur, utan också av moralisk. När kom ett angrepp mot en annan medlemsstats lagstiftning att falla inom ramen för den fria rörligheten för personer, varor och tjänster? Det är precis vad som händer här med ”Women on Waves”. I förra söndagens upplaga av uppmanade organisationen människor att stödja kampen för fria aborter i Portugal. Det är något helt annat än att erbjuda en tjänst, och därigenom visar organisationen vilka de verkligen är. Det är verkligen något helt annat än att tillhandahålla information ombord på . Jag vill i detta sammanhang också påpeka att den nederländska hälsovårdsinspektionen skall utreda om ”Women on Waves” verksamhet är tillåten.
Progressiv aktivism testar lagens gränser. [framkallade aborter] godtas inte heller i Nederländerna med automatik. Vid denna tid var bara en knapp majoritet för en lagstadgad bestämmelse som skulle göra möjliga. Även i dag är det för en stor minoritet mycket svårt att godta denna abortlagstiftning, eftersom man anser att livet är värt att skydda. Nederländerna behöver inte visa vägen i denna fråga. Jag vill ta upp de frågor som mina kolleger har ställt till kommissionen. De uppmanar kommissionen att vidta åtgärder med utgångspunkt från gemenskapsrätten. I artikel 28 i gemenskapsrätten slås det fast att fri rörlighet för varor och tjänster skall råda. I artikel 30 i samma lagstiftning fastslås att fri rörlighet för varor inte skall tillämpas när god handelssed, allmän ordning, säkerhet och hälsa måste skyddas. Det innebär att Portugal har all rätt att neka aktionsgruppens fartyg tillträde, trots att de blivit inbjudna av en portugisisk organisation. Det är därför ett privilegium att EU:s medlemsstater fortfarande har rätt att tillämpa sina egna principer. Mot bakgrund av detta är det ett tecken på dålig respekt att med EU-lagstiftning försöka bevisa att den progressiva linjen är den rätta. Den portugisiska regeringen skall ha all heder för att de betraktar det ofödda livet som värt att skydda. 
Libicki (UEN ).
    Herr talman, mina damer och herrar! Vi måste vara medvetna om att när vi diskuterar ”Women on Waves”-fartyget, rör diskussionerna till stor del abortfrågan, vilket är en helt ny problemställning för EU. 
Vi får inte glömma att abort har i de flesta europeiska länder bara varit tillåten under de senaste årtiondena, och är än i dag inte tillåten i alla. Det gläder mig att det fortfarande finns länder där det inte är tillåtet. Även de abortförespråkare som anser att detta är en fråga om moralisk likgiltighet måste vara medvetna om att denna diskussion kommer att möta starkt motstånd. De måste inse att abort för väldigt många människor i Europa och för en stor majoritet i många europeiska länder är ett allvarligt brott.
Både förespråkare av och motståndare till fri abort är medvetna om att detta är ett av civilisationens största problem. Om denna fråga i dag inskränker sig till att diskutera huruvida Portugal har brutit mot informationsfriheten och den fria rörligheten, är det ett exceptionellt uttryck för hyckleri, illvilja och dumhet. 
Som ledamöter av denna kammare kan vi inte tillåta att vi uppför oss som skurkar eller idioter. Om denna kammare följaktligen behandlar problemet som en fråga om rörelsefrihet och informationsfrihet, kommer den att sprida det sämsta möjliga budskapet om sig själv och bidra till civilisationens fall, och således också till Europeiska unionens och Europaparlamentets fall.
Det är viktigt att komma ihåg att abort är förbjudet i många europeiska länder, som Irland, Malta och Portugal. Abort är även förbjudet i Polen. Fartyget som tillhör organisationen ”Women on Waves” seglade också till Polen, och närvaron i Polen var en anstiftan till brott. De medlemmar av organisationen som befann sig på polskt vatten skall vara medvetna om att om de någonsin återvänder dit, kommer de inte bara att ställas till svars för de kriminella handlingar de tidigare begått utan också, hoppas jag, mötas av restriktioner och inte få lov att resa in i Polen. Jag anser att den portugisiska regeringen tog bästa möjliga beslut i ärendet.
Det står klart att Portugal inte agerade enligt gemenskapsrätten. Det har vi redan konstaterat. Portugal är en suverän stat med oberoende domstolar.
Jag vill återigen uppmana till att i diskussionen inte låta denna fråga enbart handla om information och fri rörlighet. 
Ribeiro e Castro (PPE-DE ).
   – Herr talman, fru kommissionär, mina damer och herrar! Som många andra redan har framfört, måste parlamentets, kommissionens och rådets uppmärksamhet riktas mot det patetiska sätt som det nederländska fartygets patetiska aktion slutade på, men också riktas mot den okontrollerade, oansvariga propagandan om att kvinnor själva kan utföra illegala aborter genom otillåten anskaffning och användning av läkemedel.
Jag talar inte om abortpillret RU-486, som liksom i många andra EU-länder inte heller är tillåtet i Portugal och som fanns med på fartyget, utan jag talar om den ansvarslösa anskaffningen och användningen av läkemedel som med vissa begränsningar finns att tillgå på apotek. Den okontrollerade propagandan medför allvarliga risker inte bara för rätten till liv hos det barn som dör vid aborten, utan också för kvinnan som, enligt farmakologisk litteratur i detta ämne, kan få allvarliga skador.
Dessutom är denna debatt opassande, felaktig och ett slöseri med tid.
Den är också kränkande. Jag måste ärligt säga att det gör ont att se mitt land bli baktalat utomlands och det gör mig ännu mer ont att se mina landsmän gå i spetsen för baktaleriet, genom att ge dem som inte vet bättre en snedvriden bild av fakta, och i en propagandacirkus försöka förlöjliga folket i fråga.
Jag hyser den största respekt för Nederländerna, det nederländska folket i den Europeiska unionen och för det nederländska ordförandeskapet, men vi har våra lagar. Vi har alltid diskuterat dessa frågor fritt utan behov av dylika utvikningar. Som vi alla vet är vi ett fritt och demokratiskt land. Våra lagar är resultatet av vår demokrati. Med andra ord, Portugal är ingen koloni, varken till Nederländerna eller till något annat land, och inte heller något mål för opportunistiska grupper som kommer för att utbilda den lokala befolkningen, på samma sätt som under den ”kulturella dynamisationen” 1975 eller när PREC (”pågående revolutionär process”) hade sin höjdpunkt. Vi tillämpar respekt och demokrati, vi kräver demokrati och respekt.
Det har påståtts att vi bröt mot den fria rörligheten. Det är skrattretande. Som alla vet får nederländska kvinnor lov att åka vart de vill. Det är fartyget som inte får åka vart det vill. Det har påståtts att vi bröt mot yttrandefriheten. Det är skrattretande. Vi deltog alla i debatten och sade då det som vi ville säga, precis som vid alla andra tillfällen. De enda våldsamma handlingar som förekom var det extrema och kränkande språkbruket – fyllt av hat och intolerans – som användes av anhängarna till den nederländska gruppens cirkus till havs för att dels påverka det portugisiska folket och försvaga deras medborgerliga rättigheter, dels påverka vinklingen i medierna, som blev slavar under seglatsens agitatoriska populism, samt den vandalism som vårt partis huvudkontor utsattes för.
Avslutningsvis vill jag säga att den portugisiska regeringen handlade enligt lagen. Domstolen dömde till regeringens fördel och detta ärende har inget med EU att göra.
Madeira (PSE ).
   – Mina damer och herrar, ärade kommissionärer! Först vill jag nämna den första segern i denna debatt. Det står nu klart att kommissionen kommer att kräva en förklaring från den portugisiska regeringen när det gäller 
I Portugal har åtminstone en av fyra kvinnor genomgått en illegal abort, vilket i sig självt är ett mycket allvarligt folkhälsoproblem. Statistiken visar på höga siffror och vi kan inte längre sticka huvudet i sanden. Hur skall då vi, Europeiska unionen, döma dessa kvinnor? Skall vi låta arrestera dem? Och hur är det med dem som avbryter sin graviditet i London eller i Badajoz? Skall vi stänga gränserna? Skall vi låta en europeisk armé ständigt övervaka dem? Skall vi konfiskera alla portugisiska tidningar som publicerar information om utländska, eller närmare bestämt europeiska, kliniker som utför säkra och lagliga, frivilligt avbrutna graviditeter?
Vad hade hänt om hade varit ett tåg eller en TIR-lastbil? Hade militärstridsvagnar hindrat tåget eller lastbilen från att köra in på portugisiskt territorium, för att förvissa sig om att inga lagar skulle brytas och att ingen information skulle kunna nå fram till det portugisiska folket?
Känner kommissionen till att även om två portugisiska militära korvetter var i ständig beredskap fick varken någon militär eller civil myndighet i uppdrag att borda för att kontrollera eventuella faror?
Är kommissionen medveten om att det portugisiska försvarsministeriets enda information om fallet kom från mediabevakningen och inte från förstahandskällor? 
Mot denna bakgrund var det viktigt att veta att kommissionen verkligen kommer att försäkra sig om att fördragen efterlevs. I annat fall, om Turkiet ansluter sig till EU, måste kommissionen vidta militära åtgärder i det fall en gift portugisisk man skulle flytta till Turkiet efter att ha meddelat att han har en flickvän där, eftersom det då skulle innebära att han begår äktenskapsbrott.
Fru kommissionär, det är mycket viktigt att handla nu, så att vi inte står inför den snedvridna logikens ”mer av samma sak” även inom EU. Detta är inte en fråga om moral eller om personliga åsikter, fru kommissionär, det är en fråga om legalitet.
In ’t Veld (ALDE ).
   – Tänk bara om fanatiska, aggressiva abortmotståndare skulle hemsöka Nederländerna för att protestera mot aborter och använda samma typ av felaktiga argument som jag har hört från den där sidan av kammaren och att de stoppades vid den nederländska gränsen av militärpolisen. Om det skulle hända skulle denna kammare vara redo för strid.
Abortlagstiftning är i sanning en nationell angelägenhet, men yttrandefrihet är en grundläggande rättighet för alla europeiska medborgare över hela Europa. Var sjätte minut dör en kvinna någonstans i världen i sviterna av en illegal abort, och bara i Portugal har dessa metoder redan krävt hundra dödsfall de sista 20 åren. Mot den bakgrunden är den portugisiska regeringens förhindrande av information och diskussion obegriplig och, enligt min mening, en vanära för demokratin. Våra europeiska vänner i Portugal har samma rättigheter till information och diskussion som alla andra. Jag litar därför på att kommissionen värnar om de grundläggande rättigheterna i Europa. 
Chruszcz (IND/DEM ).
    Herr talman, mina damer och herrar! I juni förra året bevittnade jag när , ett nederländskt fartyg som inhyste en abortklinik tillhörande organisationen ”Women on Waves” ombord, gick in på polskt territorialvatten. Vi i ”League of Polish Families”, en organisation som försvarar ofödda barns liv, bestämde oss för att inte tillåta denna skandalösa provokation.
I två veckor såg jag hur organisationen ”Women on Waves” gång på gång trotsade polsk lag genom att bryta mot ett stort antal bestämmelser, till exempel att gå in i hamnen i Władysławowo utan hamnmyndigheternas tillstånd. Detta innebar navigeringsrisker för andra båtar i hamnen. Ett annat exempel på lagöverträdelse var import av läkemedel som är förbjudna i Polen. Jag vill också betona att de hygieniska och sanitära förhållandena ombord var förfärliga. Om ”Women on Waves” önskar löpa an polska hamnar igen, kommer vi inte att tillåta det. 
Posselt (PPE-DE ).
   – Herr talman! Det finns olika uppfattningar om hur abort skall behandlas i lagen, men efter att ha lyssnat på några av dem som har talat fick jag intrycket av att de betraktar abort som ett framsteg.
Jag tycker att vi åtminstone skall vara eniga på en punkt, och det är att varje abort är en katastrof och ett misslyckande. En abort är en katastrof för det ofödda barnet som dödas. En abort är en katastrof för modern, som ofta blir känslomässigt skadad för resten av sitt liv. En abort är ett misslyckande från faderns sida, som ofta har smitit undan av rädsla. En abort är ett misslyckande från statens och samhällets sida, som inte har lyckats skapa förutsättningar där ett liv kan utvecklas på ett bra sätt. Av dessa skäl bör vi behandla denna fråga med stor försiktighet och djup medvetenhet om vårt ansvar.
Stater beslutar på olika sätt hur denna fråga skall behandlas i lagen, eller för att vara mer exakt: i en demokrati är det folket som beslutar och deras beslut skiljer sig åt. Det som gjorde portugisisk lag till vad den är, var inte något slags overklig konspiration, utan det portugisiska folket, som på ett demokratiskt sätt bestämde att de ville bekämpa abort genom att inskränka den och, faktiskt, genom att använda straffrätt. Polen och många andra medlemsstater gör på samma sätt och några av dem mycket effektivt.
Låt mig återigen säga att detta är en fråga med delade meningar. Jag tycker dock att det är oacceptabelt att tro att informationen är huvudfrågan. Det finns inte en enda portugisisk medborgare, varken man eller kvinna, som inte har full frihet att söka information om vad som helst. Man skulle kunna tro att portugiser vore oinformerade lantisar. Portugisiska män och kvinnor är utomordentligt välinformerade och har tillgång till alla tänkbara informationskällor. Det som sker här är agitation och är ett försök att undergräva en medlemsstats lagar och en viktig EU-princip, nämligen subsidiaritetsprincipen, samt den viktigaste principen i våra stadgar om de grundläggande rättigheterna, rätten till liv.

Honeyball (PSE ).
   – Herr talman! Bara för att abort i de flesta fall är olagligt i Portugal betyder det inte att det inte behövs där. Kvinnor i Portugal behöver hjälp och råd om abort, sexuell hälsa och reproduktiva rättigheter. Jag vill påminna kammaren om att abort är lagligt i de flesta medlemsstater. Jag vill också att ni uppmärksammade det redan nämnda Van Lancker-betänkandet.
Vi talar här om abort som är accepterat i de flesta medlemsstater i Europeiska unionen och som har accepterats av denna kammare. Vi måste vara mycket tydliga på den här punkten. Vi måste också ha mycket klart för oss att olagliga, riskfyllda aborter inte bara utgör en fara för kvinnorna i fråga, utan en fara för livet. Vi har redan hört Jamila Madeira berätta om de svåra olyckor som äger rum i Portugal, och jag vill påminna er alla om att det runtom i världen dör en kvinna var sjätte minut på grund av en olaglig, riskfylld abort. Vi har alla en skyldighet att ta itu med detta och att sätta stopp för detta lidande och denna dödssiffra.
Det är också viktigt att komma ihåg att ”Women on Waves” endast tillkallas till länder när kvinnoorganisationer i dessa länder faktiskt begär det. Vi talar inte här om något som har påtvingats människor; vi talar om något som har begärts för att det finns ett tydligt behov och för att det efterfrågas. Vi måste också vara medvetna om betydelsen av fri rörlighet för personer inom Europeiska unionen, vilken är en av våra grundläggande principer.
Jag vill avsluta med att citera Fördraget om Europeiska unionen: ”att bevara och utveckla unionen som ett område med frihet, säkerhet och rättvisa, där den fria rörligheten för personer garanteras samtidigt som lämpliga åtgärder vidtas avseende kontroller vid yttre gränser, asyl, invandring och förebyggande och bekämpande av brottslighet.” Det är det vi står för. Vi står för grundläggande mänskliga rättigheter, och detta är en av dem.
Záborská (PPE-DE ).
    Herr talman, fru kommissionär, mina damer och herrar! De politiska händelser som vi så omsorgsfullt behandlar i dag har tagits upp till omfattande diskussioner i utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhet mellan kvinnor och män. Jag vill gärna bekräfta att samtliga ledamöter i vårt utskott utan undantag har haft möjlighet att uttrycka sin uppfattning. Utskottet har ägnat tillräcklig tid åt att diskutera dessa händelser, även i ett läge där vi inte hade tillräcklig information och djupanalys, speciellt med hänsyn till eventuella överträdelser av de mänskliga rättigheterna, gemenskapsrätten, den fria rörligheten eller rätten till informationsfrihet. Trots fullständigt öppna och livliga diskussioner kunde utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhet mellan kvinnor och män på grund av de olika åsikter som uttrycktes inte enas om en gemensam ståndpunkt.
Jag skulle emellertid vilja övergå till en mer grundläggande aspekt. Detta ligger långt bortom politiska argument och inte ens de juridiska rådgivarna har en tydlig lösning på det. Följande tankar är helt enkelt en kvinnas tankar i solidaritet med andra kvinnor. Jag skulle vilja poängtera att en kvinna som känner sig tvungen att genomgå en abort aldrig gör det med välbehag. Det handlar ofta om en situation där kvinnan inte tror sig klara av en graviditet och förlossning och där det för henne, i denna förvirrande situation, inte verkar finnas något annat val. Detta personliga kaos kan vara knutet till extrema situationer som att kvinnan tvingas sluta sitt arbete, blir övergiven, våldtagen eller lider av andra fysiska eller psykiska trauman eller övergrepp inom familjen, den ekonomiska eller sociala miljön. Dagens situation är ett bevis på att utvecklat mänskligt samhälle inte lyckats förmå bemöta alla människors behov, inklusive de fattigaste, minsta och svagaste. Vi måste arbeta för en intern stabilitetspakt som kan ge människor mer tillit till samhället och stödja samhörighetskänslan mellan generationerna och så att vi alla tillsammans kan arbeta i denna riktning. 
Gomes (PSE ).
   – Herr talman! Kampen mot terrorism och organiserad brottslighet måste i nuläget vara en prioriterad fråga för varenda europeisk regering. Att prioritera betyder att mobilisera alla tillgängliga resurser – polis, resurser inom brottsutredning och underrättelsetjänst – och att se till att rättsväsendet är redo och kan agera snabbt och effektivt.
Kommissionen rekommenderar medlemsstaterna att förstärka alla resurser i denna kamp. Trots att alla vet att det finns knappa resurser har Portugal ändå använt betydande resurser avsedda för brottsutredande och rättslig verksamhet till ett annat ändamål: bestraffning av olagliga aborter. Portugisisk polis har avlyssnat de laglydiga medborgares och deras familjemedlemmars telefoner eller de läkare som de misstänker kan vara inblandade. De har lagt ner åratal på att iaktta dem och jaga dem. Jurister har arbetat i åratal – i ett redan överbelastat, underbemannat och dåligt utrustat system – på att ställa abortanklagade kvinnor inför rätta. Skattebetalarnas pengar används till brottsundersökningar av medicinska ingrepp som portugisiska kvinnor kan åka till Spanien och göra, under helt säkra och lagliga former. Kvinnor som har råd att betala, kan få dessa ingrepp gjorda på portugisiska privatsjukhus där de maskeras som andra typer av operationer. De många kvinnor som inte har råd har inget annat val än att göra olaglig abort och riskera sina liv. De riskerar även att gripas, att bli förda av polisen till sjukhus, att tvingas till gynekologiska undersökningar och sedan utsättas för en förödmjukande rättegång.
Hyckleriet har nu emellertid fått nya, helt absurda dimensioner i och med att organisationen ”Women on Waves” fartyg förbjöds inträde i Portugal. Den portugisiska regeringen, den som José Manuel Barroso har lämnat, har försökt tysta information och diskussioner om familjeplanering, vilket är ett tydligt brott mot de mänskliga rättigheterna, folkrätten och gemenskapsrätten. Detta har gjorts med hjälp av helt oproportionerliga metoder. Polis och till och med militära medel har satts in och det har inte funnits någon tvekan om att använda krigsfartyg. Resurser har alltså än en gång tagits från viktiga verksamheter, såsom kampen mot internationell terrorism och organiserad brottslighet och observerandet av fartyg som utnyttjas för narkotikahandel och som använder portugisiskt farvatten som inträdesport till resten av Europa.
Som kommissionär Wallström – som jag hälsar välkommen hit i dag – har framfört, skall kommissionen begära förklaringar av den portugisiska regeringen. Jag vill be kommissionären, som tillägg till de punkter hon nämnde, att inte bortse från den portugisiska regeringens obefogade, överdrivna och nästan tvångsmässiga användande av polisiära, rättsliga och militära medel i kampen mot abort och information om familjeplanering. Genom att handla på detta vis, har de minskat de resurser och insatser som Portugal borde sätta in i EU:s brottsförebyggande strategier i den gemensamma kampen mot internationell terrorism och organiserad brottslighet. 
Busuttil (PPE-DE ).
   – Jag önskar göra gemensam sak med andra kolleger och visa min solidaritet med den portugisiska regeringen för dess beslut att inte låta fartyget ”Women on Waves” ta sig in i Portugal. Jag visar min solidaritet och gratulerar den portugisiska regeringen för dess mod och, varför inte, också dess civilkurage när den fattade detta beslut. Det är inte lätt att i dagens värld, med påtryckningar från alla håll, inta en djärv hållning och orubbligt hålla fast vid det fattade beslutet och än mer när man vet att man inte nödvändigtvis blir populär om man fattar ett sådant beslut. Jag måste säga att jag inte håller med om att abortfrågan borde tas upp i detta parlament av någon annan anledning än att sätta press på ett eller annat land. Jag håller inte med eftersom vi alla vet att detta parlament inte har någon makt att besluta eller lagstifta om abort. På samma sätt har kommissionen ingen befogenhet när det gäller abort. Detta är en fråga som bör avgöras på nationell nivå enligt subsidiaritetsprincipen och varje land bör fatta beslut enligt de egna omständigheterna och enligt det egna samhällets syn på en så känslig fråga. Detta betyder att, när vi tar upp frågan här och vet att detta parlament saknar befogenhet, gör vi bara människor vilsna och skapar total förvirring, när detta i själva verket är en tydlig fråga där det inte finns plats för någon förvirring. Denna förvirring har till och med fått flertalet länder, inklusive mitt land Malta, att söka klarhet i denna fråga i förhandlingssammanhang genom att få till stånd ett specifikt protokoll om abortfrågan. Irland gjorde samma sak och, om jag inte misstar mig, även Polen, inte för att det fanns några rättsliga tvivel om denna fråga utan för att skapa visshet så att alla kunde få lugn och ro i sinnet. Därför vädjar jag, medan jag än en gång gratulerar den portugisiska regeringen som föregick med gott exempel, att vi inte gör människor förvirrade i denna fråga genom att lägga oss i saker som inte angår oss. 
Cashman (PSE ).
   – Herr talman! Jag tycker att det är lite ironiskt att alla män som har talat från andra sidan av kammaren har varit dumdristiga nog att tala om för kvinnor vad de skall göra med sina kroppar. Jag är stolt över att stå här och försvara kvinnors rätt att välja. Det är vad detta i grund och botten handlar om. Det handlar om valfrihet. Det handlar om valfrihet grundad på kunskap. Jag tycker att det är sorgligt att det finns människor här i kammaren som vill sätta medborgare och kvinnor i fängelse på grund av okunnighet.
Det här handlar om en grundläggande frihet med fokus på abort, en ytterst känsloladdad fråga. Det är lätt för er att försöka avleda den här debatten, men den får inte avledas. Den handlar om grundläggande frihet: informationsfrihet, den fria rörligheten, yttrandefrihet, och den handlar om intolerans. Det är därför jag är stolt över att stå här och säga att om vi tillåter att detta sker i Portugal, vad händer då när en annan regering har synpunkter på åsikter som skiljer sig från deras egna? Vad händer då? Om vi står här och inte gör något finner vi oss i dessa odemokratiska attityder.
Jag har hört religion nämnas. Det gör mig bedrövad. Jag ser Vatikanens skugga över allt det här. Kvinnor behöver inte tillrättavisas av män i prästrockar som talar om för dem vad de skall göra med sina kroppar.
Var snälla och håll er religion borta från våra liv, och håll den borta från politiken. Jag säger er att om vi kunde sära på politik och religion skulle världen bli en säkrare och bättre plats att leva på.
Jag fördömer den portugisiska regeringens agerande, och jag uppmanar parlamentet att göra detsamma. Denna fråga berör Europas hjärta. Vårt Europa grundar sig inte på att undertrycka information eller på repression, utan på grundläggande friheter och mänskliga rättigheter. Den portugisiska regeringens agerande får inte, och kommer inte, att förbli obestritt.
Slutligen, som jag sade tidigare, det här handlar om valfrihet grundad på kunskap i motsats till påtvingad okunnighet. Därför uppmanar jag kommissionen att agera i egenskap av väktare av fördragen och de grundläggande rättigheter som omfattas av dessa fördrag.
Wallström,
   .  Herr talman! Jag vill börja med att tacka alla ledamöter för denna livliga, kontroversiella och viktiga debatt.
Kommissionen har av Portugals ständiga representation i Bryssel fått veta att föreningen ”Women on Waves”, bland andra, överklagade förbudet för fartyget att ta sig in i Portugal. Som jag sade tidigare kom Coimbras förvaltnings- och skattedomstol den 6 september 2004 fram till att det inte hade skett någon överträdelse av gemenskapsrätten. Detta beslut är föremål för ytterligare ett överklagande. Kommissionen har för avsikt att ta reda på de exakta skälen till och följderna av den portugisiska regeringens beslut.
Medlemsstaterna har befogenhet att göra en skönsmässig bedömning av tillämpningsområdena för begreppen allmän ordning, säkerhet och hälsa på grundval av deras lagstiftning och nationella rättspraxis. Åtgärder som begränsar fri rörlighet och som vidtagits på grund av dessa skäl måste dock följa bestämmelserna i direktiv 64/221/EEG, där medlemsstaternas befogenhet att göra en skönsmässig bedömning begränsas.
Som jag redan har sagt anser kommissionen att varje medlemsstat som antar ett beslut som begränsar den fria rörligheten för personer måste respektera grundläggande rättigheter, däribland rätten till yttrandefrihet, såsom allmänna principer i gemenskapsrätten.
Talmannen.
   Jag tackar kommissionären.
Debatten är avslutad. 
Talmannen.
   Nästa punkt på föredragningslistan är en muntlig fråga (B6-0012/2004) om EU:s strategiska mål för det 13:e mötet i CITES-konventionen. 
Doyle (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag har flera roller denna morgon så jag ber om ursäkt för förvirringen. Först och främst, på ordförandens i utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet, Karl-Heinz Florenz, vägnar skulle jag formellt vilja ta upp den muntliga frågan om EU:s strategiska mål för CITES-konventionens 13:e möte. Mer specifikt, vilka strategiska huvudmål har EU vid den kommande konferensen med parterna i konventionen om internationell handel med utrotningshotade arter av vilda djur och växter – CITES – som skall äga rum i Bangkok, Thailand, den 2–14 oktober 2004? Jag är också här i stället för John Bowis, vår samordnare, och skulle vilja göra mitt inlägg på PPE-DE-gruppens vägnar när jag ändå står här, hellre än att tala igen efter kommissionären.
CITES är ett internationellt skyddsavtal om handel med utrotningshotade arter av vilda djur och växter, som har tillämpats i EU genom EU:s ännu striktare förordningar om handel med vilda djur och växter. Det finns dock ett starkt behov av att samordna de 25 medlemsstaternas brottsbekämpande organ på ett bättre sätt, särskilt nu när våra landgränser, efter utvidgningen, har utökats med över en tredjedel till mer än 3 000 km och på grund av det kända sambandet mellan den betydande, om än svårbestämbara, illegala handeln med vilda djur och växter och den organiserade brottsligheten.
EU:s efterlevnadsgrupp, som har inrättats i enlighet med rådets förordning (EG) nr 338/97, behöver ses över inom en tämligen snar framtid. Den behöver effektiviseras avsevärt: vi behöver en systematisk sammanställning över den illegala handeln med vilda djur och växter för att fastställa antalet beslag och förverkanden. Allt detta måste lagras i en databas så att informationen kan delas mellan all personal inom brottsbekämpande myndigheter i hela EU. Jag vill betona min och min grupps oro över bristen på ordentlig tillsyn över och assistans till de brottsbekämpande organen på det här synnerligen viktiga området.
CITES reglerar handeln med omkring 30 000 arter av växter och djur. EU är en betydande laglig marknad. Som exempel kan nämnas att under de fem åren fram till 2001 har importen till EU bestått av bl.a. 5,4 miljoner levande fåglar, vilket motsvarar 87 procent av den globala handeln, med Portugal och Spanien som största importörer; över en miljon levande kräldjur, vilket motsvarar 16 procent av den globala handeln, med Spanien och Tyskland som största importörer; sju miljoner levande kaktusväxter och 15 miljoner levande orkidéer, som huvudsakligen gick till Nederländerna; och 383 ton störkaviar, 40 procent av den globala handeln, som huvudsakligen gick till Frankrike och Tyskland.
I juli 2004 antog kommissionen ett förslag till rådets beslut om de ståndpunkter som gemenskapen skall anta när det gäller vissa förslag som har lämnats in till det 13:e mötet i konferensen för parterna i konventionen. Arbetsgruppen för internationella miljöfrågor, vilken består av vetenskapliga experter och förvaltningsexperter från medlemsstaterna, har diskuterat detta förslag på ett antal möten. Såvitt jag förstår kommer det avslutande mötet att äga rum i dag. Det skulle ha varit bra om vi inför denna debatt hade vetat resultatet av det avslutande mötet, men tyvärr har jag inga upplysningar om detta och det går förmodligen inte att få fram sådana.
När det gäller själva CITES har bilaga I reserverats för de allvarligt utrotningshotade arterna. Internationell kommersiell handel med exemplar av dessa arter som tagits ur sin naturliga miljö är förbjuden enligt bilaga I.
I bilaga II finns de flesta arter som regleras av kommissionen. Reglerad kommersiell handel med dessa arter är tillåten, men sådan handel får inte hota de berörda arternas överlevnad. Det är faktiskt endast bilaga I och II som måste sanktioneras av partskonferensen inom detta område.
Låt mig övergå till några av de specifika punkterna i föreliggande resolution, som jag välkomnar i stort även om jag finner den tämligen lång och mångordig. Jag stöder dock helhjärtat resolutionen, och det gör även PPE-DE-gruppen, möjligen med ett par invändningar. Först och främst kommer PPE-DE-gruppen att ha en fri omröstning om punkt 3, eftersom det har begärts. Jag kommer själv att stödja punkt 3 och jag kommer att upplysa min grupp om detta, men det finns de som oroas över den. Vår grupp kommer dessutom att ha en fri omröstning om punkt 7, första strecksatsen, om afrikanska lejon. Jag kommer att rösta mot det, och jag kommer strax att förklara varför.
När det gäller punkt 5 behöver jag vägledning från kommissionen. Den välkomnar ett förslag från Australien att lista vithajen i bilaga II till CITES med nollkvot på grund av försiktighetsprincipen. Som jag har förstått det, och jag skulle vilja få det bekräftat, har förslagsställarna – australierna – nu dragit tillbaka förslaget om nollkvot. Därför kan det, som det nu är skrivet i vår resolution, verka som att det inte hänger ihop. Vi borde kanske avsluta frågan genom att välkomna förslaget från Australien att lista vithajen i bilaga II till CITES, punkt och slut. Andra kanske kan propagera för att återinföra nollkvot om de så önskar, men som det står nu hänger det inte ihop.
När det gäller frågan om vithajen har gemenskapen i regel förordat listning i bilaga II men avvisat nollkvot av lagliga och vetenskapliga skäl. Jag stöder försiktighetsprincipen, men jag stöder inte ”förhindrandeprincipen”. I allmänhet tycker jag att man skall belöna de stater som har gjort stora ansträngningar när det gäller bevarande. Det vi gör får inte försvaga CITES’ trovärdighet. Varje beslut vi fattar, även som parlament, oavsett vad kommissionen och andra kanske beslutar, måste vara vetenskapligt grundat för att garantera CITES’ trovärdighet. Det är den allmänna inriktningen för vår ståndpunkt i dessa frågor.
Detta gäller i stor utsträckning punkterna om den svarta noshörningen och leoparden. Förslaget om afrikanska lejon är bristfälligt från vetenskaplig synpunkt, och utbredningsstaterna, där populationen av lejon är stabil eller ökar, motsätter sig detta starkt. Jag har en öppen hållning i fråga om detta. Jag hoppas att vi kan hitta en kompromisslösning med utbredningsstaterna. Men vi får inte undergräva konventionens trovärdighet genom att i denna fråga stödja förslag som är bristfälliga ur vetenskaplig synvinkel. Även om det är en fri omröstning kommer jag att föreslå att vi röstar mot i hopp om att vi når en kompromiss i denna fråga.
När det gäller Irrawaddydelfinen medger jag att förslaget har vissa kvaliteter. Jag lutar åt att stödja det, men de vetenskapliga och praktiska tvivlen består. Som sagt, jag hoppas att vi på riktiga vetenskapliga grunder och genom korrekt användning av försiktighetsprincipen, som inte är en ”förhindrandeprincip”, kommer att kunna tillvarata utrotningshotade arter såsom vi borde. Resten av världen kommer att följa EU-25:s agerande vid partskonferensen. Det handlar inte bara om våra 25 röster, utan om de ytterligare röster som vi kommer att få med oss bland de 166 parter som röstar om dessa frågor. 
Talmannen.
   Jag tackar herr Doyle för att ha belyst frågan och för att på gruppens vägnar ha gjort ett inlägg, även om det innebar att vi drog något över tiden. 
Wallström,
    – Herr talman! Nästa partskonferens för parterna i konventionen om internationell handel med utrotningshotade arter av vilda djur och växter – CITES – har en mycket fullmatad dagordning. Det gläder mig emellertid att kunna informera er att rådets förberedelser har fortskridit smidigt och att vi redan har nått en överenskommelse. Härigenom har vår ståndpunkt i vissa högprofilerade frågor utvecklats. Till exempel lutar det nu åt att vi kommer att anta förslaget att förbjuda kommersiell handel med Irrawaddydelfiner.
CITES har funnits i nästan 30 år och har visat sig vara ett mycket effektivt verktyg när det gäller att minska hot mot vilda djur och växter som utgörs av ohållbar internationell handel. Sedan det trädde i kraft har andra avtal rörande biologisk mångfald antagits. Det viktigaste är konventionen om biologisk mångfald. Ett av gemenskapens strategiska mål är att uppnå bättre samverkan mellan dessa avtal och därmed bidra till att avsevärt sänka takten för förluster av biologisk mångfald fram till 2010, vilket fick stöd vid världstoppmötet om hållbar utveckling.
Gemenskapen anser också att CITES bör fortsätta att fungera som en drivkraft för ett hållbart utnyttjande av vilda djur och växter. Ett ökat skydd är ofta nödvändigt för att trygga den skyddsstatus som vissa arter som är föremål för handel åtnjuter, men vi måste också tydligt erkänna de ansträngningar som gjorts av länder som redan har genomfört effektiva skyddsåtgärder. Av detta skäl måste vi noga överväga förslagen om att lätta på handelsrestriktionerna på vissa arter, såsom orkidén från Colombia, svarta och vita noshörningar, leoparden med mera.
Som redan har påpekats är CITES en vetenskapsbaserad konvention som innehåller detaljerade kriterier för att fastställa den skyddsnivå som skall gälla för enskilda arter. Gemenskapen stöder den här vetenskapsbaserade strategin och är därför tveksam till förslagen gällande afrikanska lejon och inhemska reptiler.
Slutligen önskar gemenskapen maximera CITES' effektivitet genom att minska onödiga administrativa bördor. Samtidigt som vi måste undvika illegal eller ohållbar handel måste vi också försäkra oss om att parternas resurser är inriktade på frågor som är av verkligt intresse i skyddshänseende. 
Korhola (PPE-DE ).
   – Herr talman! Resolutionen om konventionen om internationell handel med utrotningshotade arter av vilda djur och växter är ett viktigt steg i förberedelserna för den 13:e partskonferensen för konventionens parter. Jag instämmer med rekommendationerna i den. 
Eftersom konventionen delar upp de skyddade arterna i olika kategorier av kommersiellt utnyttjande utgör den ett tillräckligt mångsidigt verktyg för att hålla problemen i styr. Föreliggande förslag kommer i vissa fall att innebära att skyddet blir starkare medan det i andra fall blir svagare. Båda dessa åtbörder är lämpliga och motiverade och återspeglar ett balanserat, vetenskapligt perspektiv. Några symbolfigurer för djurskydd, såsom den klassiska vithövdade havsörnen, kommer att flyttas från kategorin med totalförbud till den med hårt kontrollerad handel. Det kan tolkas som ett uppmuntrande tecken att det visade sig vara till nytta att örnen var en symbolisk figur. Vissa skyddade arter har börjat återhämta sig. En bra grund att agera utifrån är vetenskapliga bevis: innehållet i bilagorna kan göras strängare eller mildare om det finns vetenskapliga bevis som tyder på att det finns behov av det. Att vara strikt är inte den viktigaste frågan, utan hållbar utveckling.
Det är trots allt viktigt att det bör vara svårare att lätta på reglerna än att skärpa dem. Anledningen är att det verkligen är mycket som står på spel: vi spelar med naturen som insats och den kan inte vinnas tillbaka om vi förlorar den. Därför är det absolut nödvändigt att försiktighetsprincipen fortfarande åberopas som en grundläggande regel; detta trots att uttrycket låter platt och ihåligt i många av mina kollegers och medarbetares öron eftersom bruket av uttrycket ”försiktighetsprincipen” inte alltid har inneburit att principen har efterföljts. Nu är uttrycket emellertid lämpligt. 
Även om CITES-konventionens räckvidd är begränsad till handel, kanske även modeller för vidare internationella miljöavtal skulle kunna tas fram genom att analysera den. Samtidigt måste vi komma ihåg det problem som togs upp i resolutionen och fästa mer uppmärksamhet på övervakningen av genomförandet. EU är dessvärre en av de största marknaderna för illegal handel med vilda djur och växter. 
Scheele (PSE ).
   – Herr talman, fru kommissionär, mina damer och herrar! Som fru Doyle precis sade när hon lade fram vår skriftliga fråga till kommissionen, påverkar inte detta ställningstagande bara EU:s 25 medlemsstater, utan är också en signal till övriga 166 stater som har undertecknat CITES, även känt som Washington-avtalet om skydd av hotade arter. Därför är det viktigt att vi i denna kammare sänder ut en tydlig signal. I nuläget reglerar avtalet om skydd av hotade arter ungefär 30 000 arter. Vi vet att internationell handel är det största hotet mot många utrotningshotade arters överlevnad, förutom förstörelse av deras naturliga livsmiljöer. Det är därför CITES behövs, och det är därför jag har blivit uppmuntrad av många ställningstaganden som kommissionen gjort. På partskonferensen för konventionens parter uttalar sig kommissionen högt och tydligt för stränga handelsrestriktioner.
Fru Korhola sade att hon tycker att det är mycket, mycket viktigt att alla beslut grundas på försiktighetsprincipen. Debatten om denna muntliga fråga, och även om dagens resolution, har dominerats av två frågor: skyddet av vikvalar och handeln med elfenben. Det är ingen hemlighet att Japan vill återinföra kommersiell valfångst och att arbetar i denna riktning. Landet lyckades inte få gehör för sin ståndpunkt vid den internationella valfångstkommitténs senaste möte i juli 2004.
Vi uppmanar EU och dess medlemsstater att förkasta Japans krav på att tre typer av vikvalar skall föras över från bilaga I till bilaga II och således också att entydigt bibehålla en högre skyddsnivå för valarna.
Denna resolution utgör ett tydligt bevis på att vi i denna kammare välkomnar Kenyas och andra afrikanska staters krav på att införa ett 20-årigt moratorium på elfenbenshandel. Mellan 1980 och 1989 minskade antalet afrikanska elefanter dramatiskt, från 1,2 miljoner till 600 000 och halverades igen 2001 till 300 000, en snabb nedgång som till stor del har sin förklaring i efterfrågan på elfenben. Det tidigare kvotsystemet för export av elfenben från specificerade länder fungerade inte eftersom efterfrågan är så stor att enorma mängder smugglas ut illegalt. Situationen är mycket förvirrande för konsumenterna och för dem som övervakar handeln, men den är mycket angenäm för dem som vill smuggla elfenben illegalt. Om och om igen beslagtas elfenben på våra europeiska flygplatser för att dokumentationen inte överensstämmer med vad som krävs i avtalet om skydd av hotade arter. Att med uppsåt vilseleda genom att lämna falska uppgifter på tulldeklarationer och CITES blanketter för godkännande är allmänt utbrett inom den illegala handeln av vilda djur.
I går började vi även överväga frågan om afrikanska lejon. Min grupp vill ha kvar punkt 7 som den står i resolutionen. Av den information vi har om hotet mot det afrikanska lejonet framgår det tydligt att det har skett en dramatisk minskning av deras antal under de senaste åren, så jag är mycket glad över att se kommissionen ta tydlig ställning i ämnet. 
Davies (ALDE ).
   – Herr talman! Eftersom det här antagligen är sista gången jag kommer att tala i en miljödebatt med Margot Wallström som svarsperson skulle jag vilja tacka henne för hennes engagemang och ansträngningar under de senaste fem åren. Det gläder mig att hon inte skall överge oss.
Med anledning av de enorma miljöproblemen sade hon en gång att vi inte kan gråta över allting jämt och ständigt. Det är så sant, men när vi tänker på hur vi minskar livet på denna planet är det sannerligen värt åtminstone några tårar.
Så gott som inget djur på den här planeten kan existera utan att människorna har gett sitt samtycke. Vi är den härskande arten. Om djur skall kunna överleva gör de det på grund av att vi låter dem göra det, eftersom det inte finns något ekonomiskt motiv att döda dem eller eftersom vi aktivt vill att de skall överleva. I de flesta fall måste livsmiljöer skötas om och på något sätt skyddas. Det är på detta vis människan i dag sköter naturens gång. Det tråkiga är att vi är mycket dåliga skötare. Vi ser inte bortom nutiden: vi tar för givet att allt fortfarande finns till för att utnyttjas och behöver inte beakta konsekvenserna. Vi styr en av världens mest omfattande förintelseperioder.
Inom en generation har vi utplånat en stor del av djuren i Afrika, och nu gör vi samma sak med haven. Det sägs att antalet hajar i många fall har minskat med 90 procent sedan Steven Spielbergs film ”Hajen” släpptes. Vithajen är havens främsta rovdjur, havens lejon. Att mista en varelse som har förändrats ytterst lite på över tio miljoner år skulle inte bara vara en tragedi, utan det skulle också förändra vattnets ekologi ytterligare, rubba en balans som redan skadats av överfiske och säkerligen medföra förödande konsekvenser. Handeln med delar av denna haj måste inskränkas.
Frågan om landdjur i Afrika belyser dock de svårigheter det medför att hitta lösningar för att skydda dem. Vi vet att det har skett en enorm minskning av antalet elefanter, som till stor del kan tillskrivas tjuvskytte. Inskränkningen av elfenbenshandeln verkar dock ha varit lyckad för att förhindra en total utrotning. Men situationen är komplex: antalet elefanter återhämtar sig i vissa områden, men detta orsakar förstörelse av de naturliga livsmiljöerna. Som Botswanas regering påpekade i en artikel med mycket väl underbyggda argument måste antalet kontrolleras om de konkurrerande krav som människor, växter och livsmiljöer ställer skall kunna tillmötesgås.
I princip har jag ingenting emot att selektivt öka elfenbenshandeln, förutsatt att pengarna går till skyddsåtgärder. Av samma skäl har jag i princip inget att invända mot troféjakt, även om jag inte förstår mentaliteten hos rika människor som vill döda mäktiga djur. Jag är orolig för att pengarna inte kommer att användas på detta vis och att ökningen av elfenbenshandeln leder till att tjuvjakt stimuleras överallt, med katastrofala följder.
Min förhoppning är att medlemsstaterna intar en fast ståndpunkt och stöder ett totalförbud, men de bör också vara realistiska och tillmötesgående. Om vi i Europa vill förvägra fattiga nationer rätten att sälja det elfenben som tillvaratagits på ett rättmätigt och hållbart sätt, borde vi då inte bidra finansiellt för att uppfylla våra önskningar och deras behov? 
Isler Béguin (Verts/ALE ).
   – Herr talman, fru kommissionär! Jag tycker att vi kan gratulera oss själva i dag eftersom kammaren lägger fram en resolution som stöds av alla politiska grupper. Jag vill att alla ledamöter röstar för resolutionen i dess nuvarande form. Vårt budskap riktas också självklart till rådet, som inte är närvarande, vilket är synd eftersom rådet kommer att representera oss i Bangkok. Vi uppmanar också kommissionen att följa denna resolution som kommer att spegla folkens röst i Europa under de slutliga omröstningarna i Bangkok.
Resolutionen kräver ett bättre skydd för utrotningshotade arter och utgör en fortsättning på de stränga åtgärder som har vidtagits i kampen mot att vilda djur och växter försvinner. Såsom redan har uppmärksammats av flera ledamöter är vi alla medvetna om att alla åtgärder måste vidtas för att stödja varje initiativ som syftar till att bevara arter som fortfarande kan bevaras, eftersom naturen fortsätter att förstöras i svindlande hastighet.
Efter att ha följt parlamentets arbete med handlingsplanen för biologisk mångfald och med konventionen om biologisk mångfald vågar jag påstå att biologisk mångfald uppenbarligen förblir ”den fattige kusinen” bland vår miljöpolitik. Jag vill till och med gå så långt som att säga att detta tveklöst är den svagaste länken för en hållbar utveckling. Vi är medvetna om att vi, Europeiska unionens 25 medlemsstater, är en av de största marknaderna för vilda arter. Avril Doyle har gjort upp en förteckning som verkligen är skräckinjagande: miljoner arter hämtas från hela världen ur sin livsmiljö enbart för vårt nöjes skull, inte för vår överlevnad, utan enbart för vårt nöjes skull. Den legala handeln med arter utgör en enorm marknad.
Därför är det lätt att föreställa sig omfattningen av den illegala handeln och det finns de som faktiskt påstår att den illegala handelns värde motsvarar det för narkotikahandeln. Detta skulle förklara problemen med att genomföra strängare skyddsåtgärder för vissa arter. Det må vara hur som helst med den saken, vi uppmanar enhälligt till att försiktighetsprincipen antas som en grundregel för alla beslut som fattas inom ramen för CITES.
Låt oss ta exemplet med vithajen, som blev mycket känd genom filmen ”Hajen”. Vithajen är ett perfekt exempel eftersom vi mycket väl vet hur svårt det är att utföra studier om detta djur. Mot bakgrund av att denna art är utrotningshotad, kräver vi därför en nollkvot med hänvisning till försiktighetsprincipen, och det är därför vi fortsätter att stödja detta förslag.
Kenyas förslag om att fastställa ett moratorium på 20 år för all elfenbenshandel, vilket stöddes av tolv länder som också har ett stort antal afrikanska elefanter, behöver vårt stöd. Såsom som den internationellt erkände elefantexperten professor Pfeffer har sagt i många år, leder legal handel med en utrotningshotad art omedelbart till att väcka liv i den illegala handeln med samma art. Vi vet att det är arternas överlevnad som står på spel, och de tolv berörda afrikanska länderna har också insett det. Vi måste som länder i Europa därför stödja detta, och vi måste också stödja förflyttningen av lejon från bilaga II till bilaga I. Varför? Eftersom vi, herr talman, som européer åker på semester och jagar lejonhannar, vilket bidrar till en förstörelse av denna art i global omfattning.
Vi måste stödja dessa förslag av alla dessa skäl, och jag ber er, herr talman, att låta mig få säga några ord om sekretessfrågan som är mycket viktig. Vi har diskuterat frågan i utskottet och kan inte godta en sluten omröstning när vi lägger fram de slutliga resolutionerna till omröstning. En sådan praxis skulle lämna dörren öppen för alla typer av förhandlingar och av respekt för medlemsstaternas åtaganden och våra egna principer bör en öppen beslutsprocess förbli en gyllene regel i internationella konventioner. 
Sjöstedt (GUE/NGL ).
   – Vår grupp har också skrivit under förslaget till resolution och vi tycker att det är en mycket bra resolution som vi stödjer i alla dess delar. Men på två punkter skulle jag vilja att kommissionen klarlägger vilken ståndpunkt som EU kommer ha i dessa förhandlingar.
Den första gäller frågan om slutna omröstningar. Det finns nu en debatt om att inte ha öppna omröstningar där man redovisar hur länderna röstar i en del positioner. Jag tycker att det är helt avgörande för att man skall kunna utkräva politiskt ansvar att länderna står för hur de röstar om denna konvention. Kan vi lita på att EU med full kraft kommer att motsätta sig att man har slutna omröstningar i dessa voteringar, det är min första fråga.
Den andra är en speciell fråga och gäller skyddet av den vita hajen. Här verkar det finnas en samsyn om att det krävs en högre skyddsnivå, men jag tror att med de osäkerheter som finns om vilka bestånd som finns kvar så är kravet på nollkvot för export i allra högsta grad rimligt, med tanke på försiktighetsprincipen. Jag undrar om vi kan lita på att EU kommer att stödja också kravet på nollkvot för export. 
Posselt (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag stöder helhjärtat den här resolutionen. Vårt primära mål är att vårda naturen, vilket i första hand innebär att skydda miljön, med andra ord upprätthålla den ekologiska balansen. I andra hand avses att skydda arternas mångfald, som är så värdefull men utsatt. I tredje hand avses att skydda djur, såväl handeln med djur, och skyddet av deras livsmiljöer som, givetvis, hur människor hanterar sina djur. Därför anser jag att vi måste ha en mycket nyanserad hållning till handeln med djur, vilket som till exempel Chris Davies har.
Det måste självklart finnas restriktioner för att förhindra utrotning av hotade djurarter, men det finns arter som hade försvunnit utan någon handel med djur om de inte hade omhändertagits av djurparker, och som hade försvunnit om de inte hade bevarats för kommande generationer utanför sina ursprungsområden som har ödelagts av t.ex. krig, inbördes stridigheter eller naturkatastrofer.
Så låt mig helt och fullt klargöra att jag är positiv till den här resolutionen, även om jag anser att vi inte får kasta ut barnet med badvattnet. Jag tycker att det är uppenbart och rimligt att handeln med djur skall få fortsätta att bedrivas inom vissa snäva och restriktiva parametrar. Våra djurparker uträttar mycket bra saker. Till exempel har vår djurpark i München fött upp mycket värdefulla arter som annars hade försvunnit från jordens yta. Det är därför avgörande att vi har en väl avvägd hållning till detta. Men när det handlar om sådana djur som elefanter och handeln med elfenben, eller handeln med noshörningshorn och annat, då måste vi vidta mycket stränga åtgärder. Jag är på denna punkt helt överens med ledamöterna. Såsom Isler Béguin påpekade är det givetvis så att enorma vinster kan göras just på dessa områden, illegalt och med relativt liten ansträngning, på svarta marknaden. Här måste Europol utnyttjas mycket mer.
Auken (Verts/ALE ).
   – Herr talman! Jag är lite förvånad över att vi diskuterar lejonjakt i detta parlament. Det trodde jag aldrig jag skulle uppleva i en församling som jag trodde att jag annars var mer eller mindre överens med. Lejonjakt var faktiskt det som eftersträvades, eftersom en delad omröstning begärdes, och i själva verket saknar vi fortfarande en förklaring från Gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater när det gäller gruppens önskemål om denna art som har reducerats med 90 procent under det senaste årtiondet.
En annan fråga till kommissionen, som förmodligen är lika viktig, är varför det har lättat på kravet på skydd av sötvattenssköldpaddor. IUCN betraktar dem som hotade men miljoner dödas varje år. De används till mat och naturmedicin, vilket givetvis hotar utsikterna för dessa arters överlevnad på lång sikt. Om jag är korrekt underrättad finns det trots detta ett förslag från kommissionen som innebär att inget särskilt skall göras för att skydda dem. På denna fråga vill vi därför först och främst ha ett ordentligt svar. 
Parish (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag skulle vilja säga till kommissionen och parlamentet att jag stöder fullständigt det som CITES står för. Jag ifrågasätter dock varför CITES-konferensen skall hållas i Bangkok. 
I Thailand pågår fortfarande mycket olaglig handel med orangutanger, apor och leoparder. Om konferensen skall hållas där måste vi ta upp detta problem med Thailands regering. Jag har sett exempel på 50 olagligt importerade unga orangutanger som har hittats i trånga burar i privata djurparker i Thailand. I min valkrets finns det en organisation som heter ”Monkey World Ape Rescue Centre” som vill hjälpa en speciell schimpans som heter Naree ut från Thailand. Men Thailands regering har inte varit behjälplig i det sammanhanget. Om konferensen skall hållas i Thailand är det mycket viktigt både för parlamentet och kommissionen att ta upp dessa frågor med den thailändska regeringen. Vi får inte låta detta hända. Vi måste framhäva det. Detta är ett tillfälle att göra det.
Samtidigt som jag välkomnar CITES och allt man försöker göra med hjälp av den, innebär det faktum att konferensen hålls i Thailand en möjlighet för oss att ta upp dessa frågor med den thailändska regeringen för att hindra att sådana saker händer. I annat fall kan denna handel verka acceptabel eftersom CITES-konferensen skall hållas där. 
Wallström,
    – Herr talman! Jag vill tacka de ärade ledamöterna för debatten och särskilt Chris Davies för hans vänliga ord för bevarandet av sådana sällsynta arter som svenska kommissionärer! Jag kommer kortfattat att kommentera några av de frågor som togs upp.
För det första, angående frågan om tillämpning och informationsutbyte enades medlemsstaterna förra veckan om att trappa upp aktiviteten inom detta område. Jag skulle vilja säga till Jonas Sjöstedt att vi är helt emot slutna omröstningar, och jag kan bekräfta att vi kommer att rösta emot det.
Margrete Auken nämnde havssköldpaddor. I konventionen beviljas havssköldpaddor det strängaste skyddet, och vi stöder också det föreslagna skyddet för sötvattenssköldpaddor.
Platsen bestämdes under den senaste konferensen och kommer inte att ändras nu.
Om vithajen har Madagaskar och Australien informerat oss att de mot bakgrund av de allmänt utbredda rättsliga och vetenskapliga motsättningarna har ändrat sitt förslag och tagit bort kravet på en nollkvot. Vi kan nu ge detta förslag vårt oreserverade stöd.
Slutligen välkomnar vi parlamentets initiativ till att lägga fram denna resolution. Det gläder oss att så många av de åsikter som kommit till uttryck i sådana frågor som bushmeat, napoleonfisk, vikval och raminträd överensstämmer med den enighet som råder inom gemenskapen. Helst hade vi velat se en resolution där behovet av utökat skydd för vissa arter balanseras mot de ibland motstridande övervägandena avseende främjandet av hållbar användning och, framför allt, respekt för konventionens vetenskapliga integritet. Detta skulle vara av intresse för CITES och för naturskydd i allmänhet. Det gläder mig dock att parlamentet har förberett en resolution på så kort tid, och jag tackar er för debatten. 
Talmannen.
   Jag tackar kommissionären. På ledamöternas vägnar tror jag att jag kan framföra att vi i allmänhet uppskattar sådana arter som svenska kommissionärer som vi inte tror behöver något särskilt skydd, eftersom de inte tillhör någon utrotningshotad art.
Jag har i enlighet med artikel 108.5 mottagit ett resolutionsförslag.(1)
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 12.00. 


(1)
(2)
Gomes (PSE ).
   – Herr talman! Jag föreslår att följande mening läggs till i slutet av punkt 8: 

”... samt att se till att inga sådana sanktioner ökar lidandet för befolkningen i Sudan.” 
Talmannen.
   – Finns det några invändningar mot att beakta detta muntliga ändringsförslag?
(3)
Salafranca Sánchez-Neyra (PPE-DE ).
   – Herr talman! Innan vi röstar om de gemensamma resolutionsförslagen om Irak som har undertecknats av fem politiska grupper, vill jag påpeka ett fel från sammanträdestjänstens sida som har utelämnat tre hänvisningar som var en del av kompromissresolutionen.
Punkt 1 bör lyda som följer enligt villkoren i avtalet mellan de politiska grupperna:
”fördömer kraftigt allt urskillningslöst våld, särskilt terroristattacker mot civila, religiösa minoriteter, polisstyrkor och soldater ur den multinationella styrkan, gisslantagningar, bland annat av journalister och medarbetare i icke-statliga organisationer, och de avskyvärda mord som begåtts och som ännu inte bestraffats. Parlamentet slår fast att det måste göras allt för att sätta stopp för dessa försök att med våldsmetoder bryta Iraks regerings samt det internationella samfundets vilja att främja demokratiseringsprocessen.”
Dessutom har en hänvisning utelämnats i punkt 2 om att Enzo Baldonis kropp skall återsändas, vilket Antonio Tajani kommer att påpeka.
Slutligen, i punkt 6 som hänvisar till valen bör tilläggas ”att kvinnor deltar fullt ut”.
Dessa delar var en del av avtalet. Jag anser inte att de skall inkluderas som ett muntligt ändringsförslag, utan behandlas som ett fel från sammanträdestjänstens sida. 
Talmannen.
   – Jag kan bekräfta det som José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra nyss har sagt. Den text som har ingivits är samma som Salafranca nyss läste upp. Ett misstag har därmed begåtts av berörda enheter. Jag ser att andra ledamöter har begärt att få ordet. Jag ser inget problem med att inkludera det ni säger. 
Tajani (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag avsåg just den begäran om att återsända den italienske journalisten Enzo Baldonis kropp som finns i resolutionsförslaget. Såvitt jag förstår av det ni säger verkar ni ha uppfattningen att det är onödigt att lägga fram ett muntligt ändringsförslag.
Men eftersom tre andra personer har förts bort den här morgonen anser jag att texten bör uppdateras med dagens händelser. Jag vill därför begära ordet för att lägga fram ett muntligt ändringsförslag om detta, innan vi röstar om punkt två. 
Talmannen.
   – Ni kommer att få tala när det är dags, Antonio Tajani. Jag har antecknat detta. 
Napoletano (PSE ).
   – Herr talman! Alla punkter som José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra tog upp är korrekta. Jag vill dock lägga till ytterligare en. Punkt tre har lagts fram i en tidigare version, men bör ersättas med följande ordalydelse: ”uppmanar rådets ordförande, den höge representanten samt kommissionen att stödja åtgärderna som berörda medlemsstater vidtar i detta avseende.” Därmed måste även punkt tre ändras.
Mina damer och herrar! Jag förstår att detta är irriterande, men jag försäkrar er att vi har ingett rätt version av texten. Jag vet att Antonio Tajani kommer att be om att få lägga fram ett muntligt ändringsförslag och jag räknar redan nu med att vi kommer att samtycka. 
Talmannen.
   – Det är inget problem. Några mindre fel har begåtts, men de texter som de olika författarna har lagt fram, och enbart dessa texter, är originalversionerna. Jag kan ge er fullständiga garantier på denna punkt.
Vi kan nu gå vidare med att behandla resolutionsförslaget.
Désir (PSE ).
   – Herr talman! Jag vill fråga om punkt 1, som vi nu skall rösta om, ursprungligen lades fram på engelska. Den franska och engelska versionen skiljer sig åt och jag antar att texten skall baseras på det engelska originalet som lyder ”Iraks regerings/…/beslutsamhet”, och inte på den franska versionen, ”Iraks legitima regerings/…/beslutsamhet”. 
Talmannen.
   – Jag har hört att resolutionen lades fram på engelska, så det är den engelska texten som är originalversionen. Alla övriga språkversioner kommer att anpassas och er begäran kommer att tillmötesgås.
Tajani (PPE-DE ).
   – Herr talman! Som alla parlamentsledamöter vet fördes tre personer bort från sina hem i Bagdad denna morgon, två av dem är amerikanska medborgare och en är europeisk medborgare av brittiskt ursprung.
Jag föreslår kammaren att ett muntligt ändringsförslag till punkt 2 läggs till, efter hänvisningen till de italienska biståndsarbetarna Simona Torretta och Simona Pari, med orden ”och den brittiske medborgaren” – följt av hans fullständiga namn – så att Europaparlamentet i god tid kan utfärda ett krav på frisläppande av denne unionsmedborgare, och garantera honom stöd från alla politiska krafter som finns representerade i unionen.
Talmannen.
   – Finns det några invändningar mot att beakta detta muntliga ändringsförslag?

Doyle (PPE-DE ).
   – Herr talman! En fråga har uppstått över natten rörande punkt 5 i vår resolution. Den ursprungliga texten i punkt 5 hänvisade till ”Australiens förslag om att införa vithajen i CITES-bilaga II med en nollkvot”. Det var korrekt då den gick till tryckning, när alla grupper i kammaren enades om resolutionen. Australierna har emellertid dragit tillbaka hänvisningen till en nollkvot på rättsliga och vetenskapliga grunder, som jag nämnde när jag drev frågan och som kommissionären har bekräftat.
Det vore mycket vårdslöst av oss från parlamentets sida att rösta om en motsägande text mot bakgrund av denna nya information. Vi borde inte längre stödja en hänvisning till en nollkvot, som inte längre är den australiska ståndpunkten. Låt mig påminna de kolleger som stöder nollkvoten – och det vet jag att många gör – att tillbakadragandet av denna del i punkt 5 i dag, det vill säga alla ord efter ”bilaga II”, inte utesluter att en annan part på konferensen lägger fram begäran om nollkvot på nytt, om de önskar göra det.
Jag tycker inte att vi kan välkomna ett australiskt förslag som inte längre är ett australiskt förslag i denna särskilda fråga. Vi kan dock välkomna den första meningen ”att införa vithajen i CITES-bilaga II”. Herr talman! Jag behöver er vägledning eftersom jag vet att det förfarandemässigt är sent, men vi måste vara säkra på att det vi gör och det vi röstar om i dag är rimligt och sakligt korrekt. 
Talmannen.
   – Avril Doyle, jag måste betrakta ert inlägg som ett muntligt ändringsförslag. För att klargöra för övriga ledamöter, skulle ni mycket tydligt kunna ange vilken text ni vill ta upp till omröstning? 
Doyle (PPE-DE ).
   – Herr talman! Min synpunkt gäller endast förfarandet. Jag uttalar mig inte om nollkvot eller något annat. Jag skulle vilja ändra på punkt 5 i vår text: ”Europaparlamentet välkomnar Australiens förslag om att införa vithajen i CITES-bilaga II”. Den övriga texten bör strykas eftersom australierna har strukit det från sitt förslag, även om det inte utesluter att andra tar upp det på partskonferensen om så behövs. 
Talmannen.
   – Det är uppfattat.
Finns det några invändningar mot att beakta detta muntliga ändringsförslag?
Goudin, Lundgren och Wohlin (IND/DEM ),
   – Vi anser inte detta betänkande vara en fråga för Europaparlamentet och har därför valt att avstå vid omröstningen. 
Pafilis (GUE/NGL ),
   NATO:s och EU:s krig mot Jugoslavien var orättfärdigt och offensivt och kränkte internationell rätt och FN:s grundläggande principer.
Det ledde till att tusentals oskyldiga människor dog, att enorma skador uppstod och att ockupationen av Kosovo inleddes, och blev kulmen på Jugoslaviens upplösning och den imperialistiska interventionen på Balkan.
De som borde dömas för brott mot mänskligheten är ledarna för NATO som attackerade en oberoende medlem av FN.
Rådets förordning som har lagts fram inför Europaparlamentet för omröstning i dag är en del av arbetet med att legalisera denna amerikanskinspirerade ”domstol”, som är en parodi, vilket bevisas genom de ständiga överträdelserna av Milosevics rättigheter.
Det blir allt tydligare allteftersom fallet fortskrider att man på förhand har fattat urholkade beslut för att dölja och sona de verkliga syndarna.
Avgörandena av vad som benämns ”Internationella krigsförbrytartribunalen” accepteras inte av folket som ensamt har rätten att döma sina ledare och eventuella svaranden.
Den här parodin måste stoppas, den så kallade domstolen upplösas och Slobodan Milosevic friges. 
Queiró (PPE-DE ),
   . Jag röstade för parlamentets utkast till resolution om förslaget till rådets förordning om införande av vissa restriktiva åtgärder till stöd för ett effektivt genomförande av Internationella krigsförbrytartribunalen för f.d. Jugoslavien (ICTY), eftersom detta är en fråga om att vidta åtgärder mot svaranden som fortfarande inte har tillfångatagits och som fortsätter att fly undan rättvisan. Dessa åtgärder är särskilt avsedda att förhindra dem från att resa och använda sina personliga tillgodohavanden. Min röst för baseras också på det faktum att det är en gemensam åtgärd mellan Förenta nationerna och EU:s medlemsstater som tillämpas genom särskilda fördragsbestämmelser. 

Bradbourn (PPE-DE ),
   – De brittiska konservativa ledamöterna erkänner att klimatförändring är en av de största utmaningarna som vår generation och de som kommer efter den måste ta itu med. Samtidigt som vi inte med säkerhet kan förutspå till vilken grad temperaturerna kommer att stiga, kan vi vara säkra på att risken för plötslig klimatförändring är en realitet. Om vi menar allvar med att ta itu med människoförvållad klimatförändring måste vi på allvar gå in för att få till stånd en minskning av de globala utsläppen från luftfarten, som förväntas vara fördubblade 2020. Därför stöder vi åtgärder för att inkludera luftfarten i en handelsplan för globala utsläpp. Om de globala myndigheterna inte agerar måste det stå EU fritt att införa en egen plan. Vi har allvarliga reservationer vad gäller effektiviteten av bränsle- och utsläppsbeskattning. Dessa skulle ha en försumbar effekt på efterfrågan för den största delen av flygresorna, men de skulle ha en oproportionerlig effekt på lågprisflygsektorn. Det är osannolikt att intäkterna från sådana skatter skulle användas till att minska utsläppseffekterna, vilket skulle innebära att sådana planer inte är någonting annat än övningar för att öka intäkterna. Vi tror inte heller att kommissionen behöver en plats i ICAO:s församling. 
Jarzembowski (PPE-DE ),
   . Samordnaren för Gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater i utskottet för transport och turism, Georg Jarzembowski, gör följande uttalande för Gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater i samband med ICAO:s session:
Gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater kommer att lägga ned sin röst om den gemensamma resolutionen, eftersom kraven i resolutionen är för vaga och tidspressen har inneburit att vi inte fått någon nyanserad debatt om dessa krav, vilket dessa frågor kräver, med de medlemsstater som finns representerade i ICAO och med berörda branscher och konsumenter.
Gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater är av den bestämda uppfattningen att ytterligare åtgärder krävs på både global och europeisk nivå för att minska skadorna på miljön, inklusive dem som orsakas av luftfarten. Samtidigt anser Gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater att eventuella sidoeffekter av sådana måste diskuteras noggrant med berörda branscher och konsumenter. Det kommer också att bli nödvändigt att ta hänsyn till den oerhört allvarliga ekonomiska skada de europeiska flygbolagen redan har drabbats av till följd av händelserna den 11 september och den drastiska prisökningen på olja. Förhastade reaktioner från parlamentet gör ingen rättvisa åt allvaret i dessa frågor. 
Meijer (GUE/NGL ),
   .– Flygindustrin har länge varit privilegierad. Gamla internationella överenskommelser hindrar att skatter som tas ut på marktransporter kan påföras luftfarten. På sin tid var detta ett sätt att ge en ny, uppåtgående men ekonomiskt svag internationell transportgren en chans att överleva. Sedan dess har dessa förhållanden ställts på huvudet. Luftfarten växer i rasande takt, de gamla flygbolagen trängs ut av lågprisbolag, buller gör att de som bor i närheten av de ständigt växande flygplatserna blir sjuka, den globala uppvärmningen fortsätter och den internationella järnvägstrafiken konkurreras ut från marknaden. Samhället måste nu skyddas mot luftfartens ökande tillväxt, något som säkerligen inte kommer att ske så länge luftfarten får behålla en konkurrensfördel på konstlad väg. I syfte att begränsa skadorna på miljön, täcka kostnaderna för den miljöförstöring som luftfarten orsakar och skydda andra transportgrenar borde normala skatter påföras luftfarten. Därför är varje beslut som fattas på global nivå oacceptabelt, om det leder till att förbudet mot beskattning bevaras eller motverkar en minskning av miljöförstöringen. Det är förvånande att den största gruppen i utskottet för transport och turism – på samma sätt som den gör nu – den 1 september motsatte sig en resolution ämnad att sätta stopp för Förenta staternas försök att ge luftfarten bestående fördelar. 
Queiró (PPE-DE ),
   . Jag lade ner min röst vid omröstningen om förslaget till en resolution från Europaparlamentet om Internationella civila luftfartsorganisationens (ICAO) 35:e session den 28 september till den 8 oktober 2004. Jag vill på detta sätt ge uttryck för min uppfattning att parlamentet inte skall blanda sig i ICAO-mötets affärer innan sessionen börjar, och vad mera är, inte skall ta ställning i frågor som så vitt jag kan bedöma bara är ändringsförslag till en resolution som skall debatteras vid detta möte. Trots att denna fråga är värd att uppmärksamma utgör den text som en majoritet av parlamentet har godkänt grunden för vårt ställningstagande med hänsyn till att det i den konstateras (punkt 3) att kommissionen skall vara representerad vid ICAO-mötet. Om kommissionen inte blir representerad vid mötet har i vilket fall som helst parlamentet ingen anledning att blanda sig i denna fråga. 
Ribeiro e Castro (PPE-DE ),
   . Jag delar oron för miljön med dem som lade fram resolutionsförslaget. Jag anser att berörda institutioner inom EU bör inleda en studie av den civila luftfartens inverkan på miljön och undersöka hur denna inverkan kan minskas.
Ändå var jag tvungen att lägga ner min röst. Det snabba sätt på vilket resolutionen har lagts fram förhindrar en objektiv behandling av ett ämne som med tanke på dess vikt och betydelse för den vanlige medborgaren kräver en ingående granskning av bland andra utskotten för transport och miljö. 

Pafilis (GUE/NGL ),
   . – Inför upptakten till valet och folkomröstningen i Vitryssland antar Europaparlamentet en resolution som utgör en fortsättning på den press och de påtryckningar som landets regering har utsatts för och som tyvärr stöds av alla politiska grupper.
Vad som upprör de selektiva känslorna hos EU, som tolkar befintliga och obefintliga kränkningar av de mänskliga rättigheterna som det behagar, är att Vitryssland inte har kommit rusande och knäfallit inför Nato, EU eller andra imperialistiska organisationer och vägrar att sälja ut sina rikhaltiga resurser till europeiska och amerikanska monopol.
Varför har inte Europaparlamentet riktat sin uppmärksamhet mot den ökande fascismen i de baltiska staterna som Vitryssland gjorde när landet lade fram en resolution i ämnet inför FN? Varför fortsätter parlamentet att tiga utan att kritisera de regeringar i stater som är medlemmar i EU, USA, Australien, Japan och så vidare och som röstade mot resolutionen?
Det är bara människorna i Vitryssland som själva har rätt att bestämma över sin framtid. Resolutioner som denna är bedrägliga och ägnade att missleda och förvilla arbetarna och ingripa i Vitrysslands inre angelägenheter i syfte att ändra den politiska viljan hos dess folk.
Därför röstar vi mot resolutionen. 
Queiró (PPE-DE ),
   . Jag röstade för parlamentets resolution om situationen i Vitryssland, trots att jag anser att skillnaden i resolutioner som denna alltid är hårfin mellan å ena sidan behovet – det berättigade behovet – av att sätta internationell press på stater och regeringar som kränker demokratiska principer och rättssäkerheten och å andra sidan inblandning i ett lands inre angelägenheter, vilket är en mycket känsligare fråga. Med tanke på att Vitryssland omfattas av den europeiska grannlandspolitiken, som syftar till ett ökat samarbete med EU, och att allvarliga brott har begåtts i fråga om de rättigheter friheter och garantier som är en integrerad del av den demokratiska rättssäkerheten, måste EU och särskilt dess parlament – i samarbete med Förenta nationernas kommitté för de mänskliga rättigheterna – ta initiativ av detta slag, vilka syftar till att uppmuntra demokratiska framsteg i Vitryssland liksom fria och rättvisa val den 17 oktober. 
Ribeiro e Castro (PPE-DE ),
   . När dagen för parlamentsvalen i Vitryssland närmar sig finns det alltfler tecken som tyder på att det har förekommit en oroväckande ökning i landet i fråga om olagligt förtryck och inskränkningar av rättigheter, friheter och garantier.
Den folkomröstning som planeras hållas samma dag och där man försöker avskaffa den artikel som begränsar det antal valperioder i obruten följd som en president får sitta har fått en oroande karaktär.
Eftersom Europaparlamentet av naturliga skäl förespråkar ett stärkande av stabiliteten, friheten och säkerheten i landet har man följt den politiska utvecklingen i Vitryssland med stor uppmärksamhet.
EU får inte göra avkall på denna uppmärksamhet och måste behålla trycket på de vitryska myndigheterna i syfte att uppmuntra en verklig förändring som går utöver enbart juridiska formaliteter och som leder till verkliga förändringar som förbättrar människornas levnadsstandard, effektivt främjar demokratin och gör det möjligt för medborgarna att åtnjuta fullt politiskt självbestämmande.
Jag röstade för resolutionen. 

Queiró (PPE-DE ),
   . Jag röstade för förslaget till resolution från utvecklingsutskottet till följd av rådets och kommissionens uttalanden i enlighet med artikel 103.2 i arbetsordningen om Darfurregionen i Sudan och de rapporter som presenterades för oss av de parlamentsledamöter som ingick i parlamentets delegation till regionen den 2- 7 september. I enlighet därmed, och oavsett vilka orsaker som ligger bakom den veritabla etniska rensning som äger rum i Darfur, har vi en skyldighet att fördöma de handlingar mot civila som redan har resulterat i över 30 000 döda, en miljon tvångsförflyttade inom Sudan och över 200 000 flyktingar i Tchad. Vi måste också fördöma den sudanesiska regeringen politiskt, inte bara för att den stöder attacker mot civila och kränker avtalet om eldupphör, utan även för att den driver en politik som leder till underutveckling och ekonomisk marginalisering i de områden som berörs av konflikten. Detta är vad jag ville ge uttryck för genom min röst. 
Ribeiro e Castro (PPE-DE ),
   . Jag har med stor oro följt nyheterna från Darfur. Jag anser att detta är ett tillfälle för parlamentet att föregå med gott exempel och kräva att de andra EU-institutionerna följer efter genom att fortsätta fördöma illdåden och söka lösningar på konflikten.
Vi måste vara tydliga i vårt fördömande av dessa illgärningar och vi måste se till att mobiliseringen av fredsbevarande styrkor blir mer än bara tomt prat. Vi får inte överge de pågående insatserna, vilka redan har börjat nå så goda resultat.
Såsom i fallen Bosnien, Rwanda och Burundi, och många andra länder, är det svårt att föreställa sig hela vidden av än mer omfattande massdöd, för att inte nämna folkmord, som vi ständigt tror skall vara det sista i raden.
EU måste enligt min uppfattning fortsätta att sätta press på den sudanesiska regeringen och på dem som bär ansvaret för konflikten, och därigenom se till att det eldupphör som har undertecknats som en följd av dessa påtryckningar nogsamt iakttas.
EU, som gör anspråk på att vara en global aktör, har ett gyllene tillfälle att se till att människor inte glömmer vad som händer i Darfur och att de ansvariga inte förblir ostraffade.
Med undantag för ändringsförslag 12 röstade jag för ändringsförslagen, som har förbättrat det ursprungliga förslaget från utskottet för utveckling. 

Fatuzzo (PPE-DE ).
   – Herr talman! I går kväll somnade jag och tänkte på röstförklaringen om Irak och jag såg mig själv mitt bland de fördömda i helvetet, bland vilka jag fick syn på bin Ladin, vars skägg hela tiden brann som i Dantes inferno. I drömmen frågade jag honom: ”Varför hatade du oss européer och amerikaner så mycket?” bin Ladin, vars skägg fortfarande stod i lågor, svarade: ”Jag var mycket sjuk, och jag bad de sociala myndigheterna i Saudiarabien om sjukpension, men de gav mig ingen. Det är därför som jag var så arg på hela världen.” Så låt oss då ge bin Ladin denna sjukpension, så att han åtminstone lämnar oss i lugn och ro! 
Borghezio (IND/DEM ).
   – Herr talman! Lega Nord-delegationens röstnedläggelse när det gäller resolutionsförslaget om Irak hänger tydligt samman med en önskan att, såsom vi redan vid varje tillfälle har gjort, uttrycka vår totala solidaritet med de två frivilliga humanitära fredsarbetare som tråkigt nog drabbats av Iraks tragedi.
Vi vill emellertid akta oss för att underskatta de risker som den fria världen löper genom att betrakta som äkta de falska och hycklande humanitära deklarationer om stöd som kommer från ett skenbart måttfullt islamiskt håll. Det är patetiskt att se Europa och västvärlden tro på de ord som kommer från sådana som beväpnar terrorister, som finansierar terroristnätverk och som i dag säger att de stöder frigivning av gisslan. EU och västvärlden måste fortsätta att föra en politik som klart och tydligt fördömer och vägrar att samarbeta med dem som understöder terroristnätverk. 
Andersson, Hedh, Hedkvist Petersen, Segelström och Westlund (PSE ),
    – Vi svenska socialdemokrater har bestämt oss för att lägga ner våra röster på ett antal ändringsförslag. Syftet med detta är att säkerställa att det blir en gemensam, kraftfull resolution från Europaparlamentet. 
De Rossa (PSE ),
   – Jag stöder denna resolution om Irak, vars främsta syfte att uttrycka vår oro för gisslans välmående och att begära att allt som går skall göras för att säkra en tidig frigivning.
Jag beklagar djupt det faktum att resolutionen inte återspeglar våra medborgares oro över det illegitima dödandet av irakier som utförs av ockupationsmakterna. I texten behandlas inte frågan om hur dagens situation i Irak har utvecklats under de senaste två åren, vilket innebär att man misslyckas med att kritisera Bushregeringens motstånd mot FN i dess brådska att invadera Irak. FN:s generalsekreterare Kofi Annan har helt riktigt beskrivit invasionen som ett olagligt agerande som strider mot FN-stadgan.
Den frågan kan inte läggas åt sidan. Därför är det särskilt viktigt att utskottet för utrikesfrågor omedelbart utarbetar, vilket rekommenderas, ett omfattande betänkande om situationen i Irak. Betänkandet skall inbegripa krigets konsekvenser och alla problem avseende tillbakadragandet av de olagliga ockupationsstyrkorna, återställande, återuppbyggnad och stabilisering i landet. 
Evans, Jillian (Verts/ALE ),
   – Jag stöder fullständigt Europaparlamentet när det kraftfullt fördömer bortförandet av gisslan i Irak och begär att de omedelbart friges. I detta syfte stöder jag punkterna 2 och 3 i resolutionen. Jag kan emellertid inte rösta för denna gemensamma resolution eftersom den försöker rättfärdiga det olagliga och obefogade kriget och ockupationen av Irak. 
Gollnisch (NI ),
   .– Tillintetgörandet av Bathregimen, den enda sekulära politiska kraften i Irak, var ett brottsligt misstag. I dag är Irak i händerna på små och okontrollerade islamiska grupper.
Sedan Georges Malbrunot och Christian Chesnot togs som gisslan har även Frankrike dragits in i det gungfly som Irak utgör. De som kidnappade den franska gisslan kräver inte ett tillbakadragande av trupper, eftersom den franska regeringen vägrade att delta i kriget. Terroristerna, som tillhör ”Islamiska armén i Irak”, vill ha mera. Genom att uppmana Frankrike att ompröva en av sina lagar kräver de att vårt land avsäger sig rätten att fritt utöva sin suveränitet.
Detta krav har ställts, eftersom de tror att vårt land, som är hemvist för sex miljoner muslimer, skall underordna sina lagar under sharia. Detta är resultatet av 40 års massiv och okontrollerad invandring. De förhandlingar som har förts mellan medlemmar av det franska rådet för muslimsk tro och irakiska ledare, och som har varit föremål för en omfattande medieövervakning, utgör ytterligare bevis för hur principen om särskild behandling av ”dhimmi” utvecklas. Jacques Chirac och herr Raffarin, som vägrar att erkänna Frankrikes kristna rötter under förevändning av sekulariseringen, har skickat medlemmar av islamiska organisationer att agera som ambassadörer.
Christian Chesnot och Georges Malbrunot är offer för ett annat slags gisslantagande; det som Frankrike gör sig skyldig till genom dess invandringspolitik. 
Howitt (PSE ),
   .– Europaparlamentets labourgrupp välkomnar denna resolution, särskilt betoningen på en maximering av Europeiska unionens engagemang och strävan efter ett villkorslöst, säkert återlämnande av fransmän, italienare och andra som hålls gisslan. Vi erkänner att säkerhetssituationen i Irak är allvarlig men tycker inte att det hjälper att använda formuleringen ”en majoritet av Iraks befolkning” i ändringsförslag 1. En förflyttning av koalitionstrupperna eller, till och med, ett fullständigt tillbakadragande är orealistiskt och riskerar att försämra en redan dålig situation. Samtidigt som vi accepterar att kammaren är kluven i de rättsliga frågorna ber vi om enighet när det gäller att se framåt, inte bakåt, att tillsammans arbeta för fred, försoning och återuppbyggnad i ett demokratiskt Irak. 
Meijer (GUE/NGL ),
   .– I början av 2003 motsatte sig en majoritet i detta parlament planerna på ett krig i förebyggande syfte i Irak. Under tiden har det visat sig att argumentet för detta krig, påståendet att Saddam Husseins regim förfogade över massförstörelsevapen, var ogrundat. Som en följd av ingripandet av Förenta staterna och dess allierade i Europa har Irak förvandlats till en grogrund för fundamentalistiskt islamiskt motstånd. Nu härskar en allt överskuggande fruktan bland politiker i Europa för vad som kommer att hända om ockupationsmakterna drar tillbaka sina trupper. Vare sig man drar tillbaka sina trupper omedelbart eller inte börjar det bli nödvändigt för Europa att ta avstånd från amerikanska positioner i Irak. Förenta staterna är ute efter olja, order för amerikanska företag och att ersätta euron med dollar i samband med internationella kontrakt. Intentionen att återställa kraftverk, vattenreningsverk, skolor och sjukhus har inte fullföljts.
Europa kan ta på sig denna civila uppgift och bidra till fria val genom att ge andra, andra än de konservativt religiösa krafterna och USA:s satellitstater, en rättvis chans som till exempel kommunisterna och de kurdiska partierna i norr. Så länge det finns europeiska styrkor närvarande måste det stå klart att de begränsar sitt mandat till detta och kommer att lämna landet så snart Iraks befolkning ber dem. Samtidigt som jag motsätter mig en resolution som inte påkallar detta, är det självklart att jag stöder frigivning av gisslan, även om chansen är liten att så sker så länge som vi inte kan erbjuda Iraks folk något hopp om förbättringar. 
Pafilis (GUE/NGL ),
   . – Vi fördömer detta gemensamma resolutionsförslag, som är en provokation mot de människor över hela världen som är emot det orättfärdiga imperialistiska kriget i Irak och kämpar för fred.
De politiska krafter som stöder resolutionen godkänner och stöder de styrkor som ockuperar Irak, kämpar och samarbetar med den regering som ockuperar landet och kallar det motstånd som Iraks folk bjuder ockupationsstyrkorna och den samarbetande regeringen för terrorism. Europaparlamentet håller på att förvandlas till en ”tvättinrättning” där brottslig verksamhet rentvås och EU:s imperialistiska natur och identifiering med USA bekräftas.
Under förevändning av att befria gisslan, med hänvisningar till ett så kallat demokratiskt, oberoende Irak, hjälper parlamentet till att skapa de förutsättningar som behövs för att EU skall få ta del av det imperialistiska bytet och för att säkra storfinansens intressen inom ett större område, kontrollera de resurser som skapar välstånd och oljerutter och att utnyttja folket.
Det enda folk som har rätt att lösa detta politiska problem är irakierna själva.
Folket, och människorna i Europa, kräver att alla styrkor som ockuperar landet omedelbart skall dras tillbaka, och att dessa måste ge det irakiska folket kompensation för de brott som de har begått och för den förstörelse som de har orsakat.
De krafter som stöder resolutionen har motsatt sig detta allmänna krav genom att rösta ned det ändringsförslag som kräver ett tillbakadragande av främmande styrkor och de stöder därigenom åter detta krig. 
Queiró (PPE-DE ),
   . Jag röstade för parlamentets resolution om Irak, eftersom jag anser att Europa skall föregå med gott exempel och tydligt fördöma terrorattacker mot civila, polisen, soldater ur multinationella styrkor och civila gisslan. Parlamentet måste använda allt sitt politiska inflytande och sätta in all kraft för att gisslan omedelbart skall friges. Vi måste även stödja interimsregeringens planer på att sätta till alla klutar för att förbereda fria och demokratiska val i januari 2005, vilka kommer att göra det möjligt för irakierna att gå vidare i riktning mot demokrati och upplösning av de terroristnätverk som opererar i deras land. Parlamentet får därför inte tveka inför de komplicerade frågor som vi nu kommer att ställas inför. Vi måste stå på fast grund i våra samhällen, våra allianser måste förbli stabila och lojala, och framför allt, våra handlingar måste vara en del av en gemensam kamp för den fred, den stabilitet och det välstånd som Irak och det irakiska folket obestridligen har rätt till. 
Ribeiro (GUE/NGL ),
   . Detta är en oerhört viktig resolution, som har stakat ut tydliga gränser.
Det gemensamma resolutionsförslaget visar en samsyn mellan högern och socialdemokraterna, vilket inte kan förbigås med tystnad.
Vad grundar sig denna samsyn på? Den grundar sig på ett erkännande av det irakiska folkets motstånd mot terrorism (som existerar, som vi fördömer, men som inte är den enda … av andra). Den grundar sig på en önskan att förvandla den dramatiska situation i vilken offer och journalister och frivilliga har mist livet eller tagits som gisslan och skall inte betraktas som en följd av invasionen och ockupationen. Den grundar sig på ett försök att inom en nära framtid överlämna till FN att ta hand om något som inträffade i marginalen och som stod i strid mot FN och den internationella rätten.
De ändringsförslag som har lagts fram av den gröna gruppen skulle öka samsynen till den punkt där vi skulle vara de enda som stod utanför, och det faktum att de ändringsförslag som vår grupp lade fram inte antogs tycks ge ytterligare belägg för att vi skulle vara isolerade i denna avgörande fråga.
Vi tycker inte att vi är så isolerade.
Vi vet att vi är på samma sida som dem som motsätter sig detta krigs illegala och orättfärdiga natur, invasionen och den ockupation som genomfördes. Vi är på samma sida som dem som gör motstånd och dem som kräver att ockupationsstyrkorna omedelbart skall dras tillbaka.
På liknande sätt är det de som är mot kriget och för freden som är med oss. 
Ribeiro e Castro (PPE-DE ),
   . Jag har med oro följt utvecklingen i Irak och särskilt de svårigheter som har samband med ansträngningarna att göra landet demokratiskt stabilt efter det att Saddam Husseins diktatoriska regim har fallit. Det ofta förekommande gisslantagandet och morden på irakier och främlingar, vilket trotsar det internationella samfundet och Iraks interimsregering, återspeglar på ett grymt sätt hur mycket som återstår att göra i landet.
Europeiska unionen måste använda sin erfarenhet för att hjälpa till i övergångssituationer och vid humanitära kriser genom att fortsätta att stödja de ansträngningar mot förändringar som förhoppningsvis kommer att innebära att den pågående processen mot ett återinförande av självstyre för det irakiska folket och en utveckling till demokrati i Irak fullföljs. Den extra insats som kommissionen har föreslagit, och som jag välkomnar, är ett tecken på detta engagemang.
Jag beklagar att FN inte har lyckats ta på sig alla sina uppgifter i Irak och jag hoppas att säkerhetsrådet fortsätter att stödja interimsregeringen, vilket man redan har visat genom att erkänna dess suveränitet.
Jag röstade för det gemensamma resolutionsförslaget, som jag tycker är väl avvägt. Jag beklagar de ändringsförslag som kommunisterna och de gröna har lagt fram, som är liktydigt med demagogi och vittnar om en brist på förståelse av situationen. Lyckligtvis avslogs de. 

De Rossa (PSE ),
   – Jag stöder denna resolution fullständigt, i vilken man kräver att försiktighetsprincipen skall tillämpas som en ledande princip för beslut som avser CITES-arbetsdokument och förslag till införanden.
Historien har visat att storskalig kommersiell jakt och försäljning av vilda djur ofta driver arter till utrotningens gräns. Handeln med kött från vilda djur för mänsklig konsumtion är bara en del av en handel med vilda djur som inkluderar elfenben, päls och handel med särskilda djurkroppsdelar – en handel som hotar biologisk mångfald och den ekologiska balansen i sådana områden som Central- och Västafrika.
Det är tydligt att det finns ett nära samband mellan fattigdom, ekonomisk och social utveckling å ena sidan och konsumtion av bushmeat å den andra. Det är därför frågan måste sättas i samband med allmän utvecklingsstrategi och lindring av fattigdom. På nationell nivå måste EU:s regeringar säkerställa att deras politik för utvecklingsbistånd är ”skyddsgranskad” för att stödja biologisk mångfald och bevarande av livsmiljöerna. 
Ribeiro e Castro (PPE-DE ),
    Bevarandet av djur och växter har uppmärksammats inom EU, närmare bestämt av parlamentet.
Konventionen om internationell handel med utrotningshotade arter av vilda djur och växter (CITES) är det viktigaste rättsliga instrumentet i världen för att skydda och bevara vilda djur och växter. I dag är det ännu viktigare att medlemsstaterna samarbetar och utbyter information för att bland annat kunna bekämpa den internationella kriminalitet som denna handel livnär sig på.
Jag menar också att EU skulle kunna spela en viktig roll utåt när det gäller att skapa förutsättningar för ett stabilt samarbete med tredjeländer, genom att försöka utveckla initiativ som syftar till att bevara utrotningshotade arter och värna den biologiska mångfalden.
Jag röstade för. 
Pafilis (GUE/NGL ),
    – Vi röstar mot resolutionen om situationen i Vojvodina, vilken vi ser som ett försök att skapa särskilt farliga förhållanden för att bana väg för ytterligare obefogad imperialistisk inblandning på ett under lång tid svårt drabbat Balkan.
Det ökande antalet konflikter och gravplundringen och den rasistiska graffitin, som vi fördömer oavsett ursprung, håller på att bli en förevändning för att framföra anklagelser och öppna hot i Serbien och Montenegro och för att en upptrappningssituation skapas.
Besluten om EU:s fredsuppdrag i området är hittills kulmen på EU:s interventionistiska åtgärder i Vojvodina och utgör ett direkt hot om ett eventuellt militärt ingripande på grund av EU-militärstyrkornas närvaro i Bosnien och Hercegovina och i f.d. jugoslaviska republiken Makedonien, samt närvaron av ockupationsstyrkor i Kosovo.
Vi kan inte tillåta och vi fördömer både försöken att vilseleda den allmänna opinionen, vilket somliga skulle vilja, och EU:s uppenbara avsikt att stärka den hotfulla och aggressiva ställning som EU-armén återigen har i Vojvodina. 
Talmannen.
   – Röstförklaringarna är avslutade.

(4)

Talmannen.
   Nästa punkt på föredragningslistan är den aktuella och brådskande debatten. 
Talmannen.
   Nästa punkt på föredragningslistan är en gemensam debatt om följande fem resolutionsförslag:
– Glenys Kinnock, Mauro Zani och Margrietus J. van den Berg för PSE-gruppen om situationen i Burma och om ASEM (B6-0046/2004).
– Vittorio Emanuele Agnoletto för GUE/NGL-gruppen om Burma och det kommande ASEM-toppmötet (B6-0048/2004).
– Nirj Deva, Bernd Posselt, Charles Tannock och Geoffrey Van Orden för PPE-DE-gruppen om ASEM-toppmötet (Asien–Europa-mötet) (B6-0056/2004).
– Johan Van Hecke för ALDE-gruppen om Burma (ASEM-toppmötet) (B6-0059/2004).
– Frithjof Schmidt för Verts/ALE-gruppen om Burma och ASEM-toppmötet (B6-0061/2004). 
Martínez Martínez (PSE ).
   – Herr talman! Vi i PSE-gruppen sätter stort värde på förbindelsen mellan Europeiska unionen och länderna i Asien. Orsakerna till detta är ekonomiska och kommersiella, men det handlar också om nödvändigheten av politiskt samarbete för att skapa en världsordning där fred och stabilitet råder. Det är mycket viktigt att våra asiatiska partner ser oss som en ekonomisk, industriell, vetenskaplig och kulturell makt, men också att de är fullt medvetna om vår kontinentala integrationsprocess samt de demokratiska värderingar och den solidaritet som denna process grundar sig på.
Vi är oroade över tillkännagivandet att Burmas regering har blivit inbjuden till Asien–Europa-mötet i Hanoi. Vi anser att denna inbjudan är olämplig. Europeiska unionen måste fortsätta att isolera regimen i Rangoon, och göra det klart för dess grannländer att vi fördömer denna en av de mest fasansfulla regimer i Asien och i världen.
Den militärdiktatur som infördes av general Ne Win har upprätthållits av hans efterträdare, och har genom lidande och terror undertryckt de burmesiska demokraternas strävan efter frihet.
Sorgen och vreden är ännu större hos dem av oss som känner till och älskar Burma, eftersom vi vet att landet en gång, då det leddes av socialdemokratiskt influerade regeringar, präglades av öppenhet, frihet och demokrati, tolerans, samexistens och integrering av ett stort antal etniska grupper samt, inte minst, präglades av samhällsutveckling.
Allt detta förintades av dem som genomförde militärkuppen, upphovsmännen bakom den totalitära och korrupta regim som har slagit landet i spillror. Medan landets invånare lever i misär blir dess ledare allt rikare och håller på att förvandla Burma till en betydande aktör i den internationella droghandeln.
Europeiska unionen måste medverka till att marginalisera regimen och kräva att Aung San Suu Kyi och andra samvetsfångar friges samt att politiska partier tillåts delta i alla demokratiskt förankrade processer.
Det spelar ingen roll hur mycket Rangoonregimen än försöker dölja det: sådan är situationen i Burma, där förtryck, korruption och våld mot dem som en gång främjade öppenhet fortsätter att härska.
Genom att utesluta regimen från ASEM-mötet i Hanoi gör Europeiska unionen det enda rätta och dessutom kommer vår beslutsamhet och konsekvens att stärka vår trovärdighet inför våra asiatiska partner och, utan tvivel, inför Burmas folk.
Van Orden (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag undrar bara om vi kommer att ha nytta av att rådets ordförandeskap närvarar denna eftermiddag, eftersom de påpekanden jag vill framföra – och som jag tror att många av mina kolleger kommer att framföra – i själva verket är riktade till rådet. Det är verkligen synd att inte rådet är här. Kan ni svara på det innan jag framför mina övriga påpekanden?
Talmannen.
   Herr Van Orden! Rådets representation bestäms av rådet och ni kan se den här. Den är kanske inte så omfattande, men det är vad rådet har beslutat och parlamentet kan därför inte säga åt rådet hur det bör vara representerat i parlamentets sammanträden, även om er kommentar utan tvekan är mycket befogad. 
Van Orden (PPE-DE ).
   – Herr talman! Detta är den fjärde resolution som jag har lagt fram om Burma de senaste 18 månaderna, men situationen fortsätter att förvärras, och rådets reaktion är klenmodig.
Den burmesiska militärdiktaturen är nu inne på sitt 43:e år av illegitimt styre. Det har gått 15 år sedan Aung San Suu Kyi först sattes i husarrest och 14 år sedan SPDC beslutade att frångå den vilja som Burmas invånare gav uttryck för i valet 1990. Trots detta är det budskap som rådet nu sänder till den burmesiska diktaturen att den är accepterad och välkommen som medlem i det internationella samfundet, oavsett det förtryck den utövar. Argumentet för Burmas inträde i Asean 1997 var att det skulle fungera som ett sätt att utöva påtryckningar på regimen. Allt vi har hört från Asean är försiktiga tillrättavisningar Den burmesiska diktaturen har ignorerat detta och inget mer har hänt. Sex år efter att det att Burma gick med i Asean har förtrycket i landet intensifierats och en återvändo till demokratiskt styre förblir en avlägsen förhoppning.
Nu i oktober har Asean för avsikt att låta Burma vara med vid ASEM V-toppmötet i Hanoi. Jag är den första att inse att Europas förbindelse med Asean har en bred förankring och är mycket viktig. Den borde inte vara Burmas gisslan, men staterna i Asean tillåter att just det sker. Regeringarna i Asien måste inse att de kanske förlorar ett lönande samarbete med Europeiska unionen av hänsyn till en moraliskt bankrutt regim i Burma. Vi måste begära att Burma utesluts från ASEM tills landet uppfyller det internationella samfundets krav.
Jag beklagar att behöva säga att det finns likheter med situationen i Zimbabwe. Där har vi återigen en avskyvärd regim, som i många avseenden missbrukar sitt folk mer än Burmas diktatur. Återigen har vi sett halvhjärtade sanktioner från EU som har gått igenom yrkanden på att åtgärder skall vidtas, men som i verkligheten har låtit regimen komma undan på grund av att en eller två av våra medlemsstater har satt upp egennyttan på dagordningen. Det finns också grannländer som har nyckeln till förändring, men på grund av sina egna missriktade orsaker har de vägrat att använda den. EU sätter inte press på dem.
Vi behöver staterna i Asean för att kunna kräva en omedelbar frigivning av Aung San Suu Kyi och frihet för NLD:s opposition. EU:s utrikesministrar måste begära att de gör detta innan Burma tillåts sitta med dem på mötet i Hanoi. 
Toia (ALDE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Vi är alla medvetna om situationen i Burma, ett land som lever under en förtryckande, våldsam och oerhört tyrannisk regim. Trots att vi exempelvis känner till omständigheterna kring fängslandet av Aung San Suu Kyi och omöjligheten för NLD, det parti som vann valet, att utöva sin politiska makt, så finns det andra ytterst allvarliga förhållanden som inte är lika välkända. Dessa rör rekryteringen av barnsoldater, det tvångsarbete som en stor del av befolkningen tvingas utföra och de övergrepp som kvinnor från etniska minoriteter utsätts för, något som jag tror att kvinnorna i parlamentet och alla civiliserade människor upplever som särskilt känsloladdat.
FN har omfattande dokumentation som enligt min åsikt också bör granskas mer ingående av detta parlament Vi anser att EU i denna situation bör godkänna Asean-ländernas begäran, vilka redan har gett Burma tillträde till sitt forum, att låta landet närvara vid nästa ASEM-möte, under vilket EU deltar i en dialog präglad av samarbete och politiskt utbyte med de asiatiska länderna.
Min uppfattning är att utrikesministrarna vid ett informellt möte överraskande nog – om jag får säga så – redan har visat tecken på sin överenskommelse om att låta Burma delta. Jag menar att Europeiska rådet måste inta en annan hållning för att komma tillrätta med en situation där europeiska medborgare inte kan finna sig i att se sina stats- eller regeringschefer sitta sida vid sida med representanterna för ett land som är så blodtörstigt och som styrs av en så brutal och förtryckande regim. Vi uppmanar därför Europeiska rådet att inta en annan ståndpunkt som, med hjälp av Asean-länderna, kan få Burma att genomföra förändringar. 
Schmidt, Frithjof (Verts/ALE ).
   – Herr talman! Det burmesiska folkets kamp för demokrati har varit lång. En strimma av hopp tändes 1990 när National League for Democracy, vars ledare Aung San Suu Kyi tilldelades Nobels fredspris för sitt arbete för fredlig förändring, vann valet med 82 procent av rösterna. Sedan dess har dock landet styrts av en brutal militärdiktatur, som har satt Aung San Suu Kyi i husarrest och trakasserat henne. Det finns över 1 000 politiska fångar i landet. Olika organisationer vittnar exempelvis om att de väpnade styrkorna dessutom har börjat använda systematiska våldtäkter som ett vapen mot etniska minoriteter. Det förekommer omfattande kränkningar av de mänskliga rättigheterna.
Militärdiktaturen har sedan dess fördömts upprepade gånger av olika internationella organ, däribland Europaparlamentet och rådet, och man har hela tiden ställt tre krav: rätten för NLD att delta i den politiska processen, frigivandet av Aung San Suu Kyi och inledandet av en politisk dialog för att påskynda landets demokratiseringsprocess. Ett stort genombrott skedde när de asiatiska länderna, vid ASEM-toppmötet i Kildare 2004, stödde dessa villkor som ett minimikrav innan Burma skulle tillåtas delta i kommande ASEM-möten.
Vi kan alltså konstatera att det råder ett brett samförstånd inom det internationella samfundet om att dessa villkor måste uppfyllas, och det är något som denna kammare gång på gång har betonat. Därför är det helt obegripligt och ytterst beklagligt att EU:s utrikesministrar nu har fattat beslutet att helt enkelt frångå de kriterier och politiska villkor som de själva ställde upp, och gå med på att låta Burma delta i ASEM-mötena utan att landet har uppfyllt dessa krav. Det finns heller ingen anledning att tro att förhållandena i Burma har förbättrats, eller något i närheten av detta, under de senaste månaderna – det rakt motsatta är fallet.
En sådan helomvändning är helt obegriplig och riskerar att skada trovärdigheten i EU:s politik, för varför skulle någon nu ta våra resolutioner på allvar? Vem kommer att ta resolutionerna från rådet (utrikes frågor) på allvar när de i tio års tid har sagt att ”detta villkor måste uppfyllas innan ni kan delta” och sedan, när situationen uppstår, säger ”vi menade inte så, vi struntar i det”. Vi alla är naturligtvis medvetna om att det bakom kulisserna har pågått diskussioner om de kommersiella intressen som ligger bakom. Vi känner alla till att man i affärskretsar menar att vi nu måste tillämpa ett mer försiktigt förhållningssätt till Burma, att Kina vill lägga beslag på den burmesiska marknaden och att EU:s konkurrenskraft riskerar att försämras om vi inte intar en mjukare hållning gentemot Burma.
Det är spelet bakom ett sådant beslut och jag anser att vi i denna kammare högt och tydligt måste tala om att det som står på spel här är tillförlitligheten i EU:s utrikespolitiska värderingar. Vi måste med all tydlighet visa att det fortfarande är dessa värderingar som styr unionens utrikespolitik, och att vi står fast vid våra egna resolutioner. Vi måste göra klart att utrikesministrarna har fattat ett felaktigt beslut och att denna kammare fortsätter att ha en kritisk hållning gentemot den burmesiska regeringen. 
Stihler (PSE ).
   – Herr talman! Jag anser det vara en förolämpning av demokratin och humaniteten att Burma kommer att vara representerat vid ASEM-mötet i Hanoi i oktober. Som den föregående talaren, Olle Schmidt, sade har inte de tre nödvändiga villkoren för Burmas närvaro vid mötet uppfyllts: frigivningen av Aung San Suu Kyi och andra ledare inom Nationella demokratiförbundet, deras rätt att fritt deltaga i nationalkonventet och ändringen av nationalkonventets förfarande. Under tiden har det, enligt Amnesty International, inrapporterats tusentals fall av våldtäkter som används som ett politiskt vapen för att undertrycka etniska minoriteter. Så sent som i förra veckan rapporterades det att Burmas kvinnoförbund vidmakthåller att sådana våldtäkter är allmänt förekommande i många områden och att offren ofta är yngre än 18 år och även yngre än 12 år i åtminstone ett fall. Det är dessutom väl känt att den burmesiska militären tros ha ett högre antal barnsoldater än någon annan militär i världen.
Jag motsätter mig kraftfullt Burmas deltagande i det kommande mötet, och jag hoppas att Burmas inbjudan dras tillbaka tills demokratin är återställd och Aung San Suu Kyi frigivits. 
Maaten (ALDE ).
   –  Herr talman! Toppmötet i Hanoi kommer att äga rum den 8 och 9 oktober och det är givetvis skönt att se att det hålls, eftersom dialogen mellan Asien och Europa är mycket viktig. Det finns dock ett par saker att anmärka på beträffande toppmötet. Burma har redan nämnts och jag skall strax återkomma till den frågan.
För det första måste jag säga att man, trots att man genom att lägga mötet i Vietnam naturligtvis gör reklam för de reformer som har genomförts i landet, ändå måste uppmärksamma den enorma klyfta som fortfarande finns mellan drömmen om en effektiv och hederlig handelsmiljö och verkligheten. Jag har tagit ställning i denna kammare förut, i oktober 2001 och dessutom för ett år sedan, exempelvis för herr Bin Vinh Trinh i Vietnam. Han hade efter en lång utlandsvistelse gjort investeringar i sitt hemland, och dessa togs ifrån honom under falska förespeglingar. Hans tillhörigheter beslagtogs och han fängslades. Utan att förringa hur tragiskt detta var för honom och hans familj, sände det framför allt ett negativt budskap till potentiella investerare i Vietnam. Det är enligt min uppfattning på tiden att den vietnamesiska regeringen gör en gest i detta avseende.
För det andra är och förblir mänskliga rättigheter ett debattämne även i andra länder i regionen. Thailand är ett typexempel. De nederländska och thailändska regeringarna har förvisso nyligen skrivit under ett utlämningsavtal för utväxlingen av de nederländska fångar som länge har suttit inspärrade. Detta är ett glädjande steg framåt, men när det gäller den fånge som jag är särskilt engagerad i, Machiel Kuijt, enades man om att han skulle ställas inför kassationsdomstolen före den 1 juli. Så har fortfarande inte skett och jag hoppas att den thailändska regeringen kommer att infria sitt löfte. Kommissionen har för övrigt bidragit positivt på detta område och det vore bra om rådet kunde göra detsamma.
Avslutningsvis har Burma nämnts. Inget annat asiatiskt land brottas med frågor om mänskliga rättigheter och demokrati lika mycket som Burma. Problemen är dessutom historiska. Liberalerna förordar givetvis en generell dialog, under förutsättning att båda parter deltar seriöst i denna dialog. Annars finns det ingen som helst mening med att sitta vid förhandlingsbordet. Min åsikt är att de övriga asiatiska länderna, i synnerhet Asean-länderna, som envist hävdar att Burma borde delta i de förhandlingarna, också har ett ansvar att se till att Burma verkligen tar en sådan dialog på allvar. 
Gomes (PSE ).
   – Herr talman! I slutet av 2002 reste jag i Burma och såg att Burma är en polisstat. De burmesiska myndigheterna har inte samarbetat med FN:s särskilda sändebud, och den senaste attacken mot Aung San Suu Kyi och NLD är ytterligare ett bakslag. Världen får inte glömma bort resten av landet, som lider av allvarligt förtryck. Diskriminering av olika etniska grupper, indragning av egendom och förekomsten av politiska fångar, tvångsarbetskraft, politiska våldtäkter och barnsoldater är väldokumenterat liksom nedbrännandet av byar. Femtio procent av statsbudgeten går till militären. Pengarna kommer från utländsk handel och investering. Den brutala militärdiktaturen är grunden till problemen som härjar i Burma.
Sanktioner som skulle kunna ha en verkan har aldrig tillämpats ordentligt. Burma har inte infriat ett enda av de tre kriterier som fastställdes av EU i april. Alla ledamöter i utskottet för utveckling som har talat i debatten känner starkt att EU inte borde delta i ASEM-toppmötet i Hanoi med Burma. I stället borde EU öka och skärpa sanktionerna mot regimens ledare och införa sanktioner mot europeiska bolag som gör affärer med den burmesiska regimen, särskilt det franska oljebolaget Total. EU borde uppmana länder som Förenta staterna, Australien och Japan att göra likadant. EU-medlemmarna borde be FN:s säkerhetsråd att införa påtagliga riktade sanktioner mot den burmesiska militärregimen, eftersom den kraftigt kränker mänskliga rättigheter, skickar flyktingar till grannländer och finansierar narkotikaproduktion och kriminalitet. Det vore skamligt om EU vid ASEM-toppmötet tillät att Burma avfärdas som en mindre fråga inom ramen för unionens övergripande förbindelser med Asien. 
Verheugen,
    – Herr talman! Kommissionen är djupt oroad över den situation som råder i Burma och har, sedan 2001, använt mötena mellan Asien och Europa i ASEM-processen till att upprepa denna oro inför stats- och regeringschefer, ministrar och högre tjänstemän från de tio sydost- och nordostasiatiska länder som deltar i ASEM-mötena. Jag behöver inte inpränta hos de ärade parlamentsledamöterna hur viktiga ASEM-toppmötena är i EU:s politiska dialog med Asien, då det är de enda tillfällena EU:s stats- och regeringschefer har att möta sydost- och nordostasiatiska stats- och regeringschefer i en dialog mellan två grupper.
Det är helt uppenbart att alla medlemmar i Europeiska unionen fortfarande är mycket kritiska till militärregimen i Rangoon, och Europeiska unionen fortsätter att upprepa våra krav på omedelbar och villkorslös frigivning av Aung San Suu Kyi och andra ledande företrädare för Nationella demokratiförbundet i Burma. Det är beklagligt att den burmesiska regeringen än så länge inte har visat något tecken på att uppfylla detta eller de andra två villkoren från Tullamore Gymnich-mötet.
Stora ansträngningar har nyligen gjorts för att finna en lösning på hur ASEM-toppmötet skall kunna genomföras. Kommissionen anser att vi har lyckats finna en kompromiss som är acceptabel för alla. Vi har lyckats nå denna överenskommelse, eftersom vi värdesätter EU:s förbindelser med Asien alldeles för mycket för att låta vår dialog med ASEM stoppas på grund av Rangoonregimens attityd. EU har nått en överenskommelse om Burmas deltagande på ASEM-toppmötet tillsammans med de tio nya EU-medlemsstaterna, Kambodja och Laos. Men Europeiska unionen förväntar sig att Burma deltar på en lägre nivå än stats- och regeringschefsnivå.
För att sända ut en stark signal till den burmesiska regimen om att vi inte samtycker till deras politik har Europeiska unionen samtidigt beslutat att förstärka de riktade åtgärderna mot den burmesiska regimen om den inte har uppfyllt Tullamorevillkoren före ASEM-toppmötet. Ministrarna har kommit överens om att utvidga förteckningen över personer som omfattas av viseringsförbud till att inkludera militärtjänstemän på brigadgeneralsnivå eller högre, och deras familjemedlemmar, och förbjuda EU-registrerade företag eller bolag att ställa någon form av finansiering, såsom lån eller handel med eget kapital, tillgänglig för namngivna burmesiska statsägda företag. Dessutom kommer EU-medlemsstaterna att rösta mot utökade lån till Burma från internationella finansinstitut.
Kommissionen försöker också ta fram metoder för att kunna vidta konkreta åtgärder mot illegal avverkning samtidigt som man ökar hjälpen till den burmesiska befolkningen, särskilt vad gäller hälsa och utbildning, genom internationella organisationer.
Eftersom lösningen på den politiska situationen i Burma måste åstadkommas inom Burma och inom regionen är jag nu övertygad om att våra dialoger inom ramen för ASEM verkar i positiv riktning för en framtida reform i Burma. Därför ser kommissionen fram emot ASEM V-toppmötet i Hanoi den 8 och 9 oktober, som inom ramen för mer allmänna diskussioner kommer att möjliggöra en diskussion med asiatiska ledare om mänskliga rättigheter och utsikterna till en reform i Burma och ge oss möjlighet att ge uttryck för vår oro inför de burmesiska företrädare som kommer att vara närvarande där.
Genom nära samarbete med EU:s medlemsstater och särskilt flera av ordförandeskapen för EU-rådet har kommissionen åtagit sig att göra alla nödvändiga ansträngningar, vare sig de är diplomatiska, politiska eller utvecklingsmässiga, för att förenkla och påskynda reformerna för demokrati och mänskliga rättigheter inom Burma. 
Talmannen.
   Tack så mycket, kommissionär Verheugen.
Den gemensamma debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum efter debatterna. 
Talmannen.
   Nästa punkt på föredragningslistan är en gemensam debatt om följande sju resolutionsförslag:
– Véronique De Keyser, Johannes (Hannes) Swoboda, Csaba Sándor Tabajdi och Jan Marinus Wiersma för PSE-gruppen om trakasserier av minoriteter i Vojvodina (B6-0045/2004).
– Roberto Musacchio för GUE/NGL-gruppen om situationen i Vojvodina (Serbien och Montenegro) (B6-0049/2004).
– Kinga Gál, Doris Pack och Bernd Posselt för PPE-DE-gruppen om Vojvodina i Serbien och Montenegro (B6-0055/2004).
– Adriana Poli Bortone för UEN-gruppen om trakasserier av minoriteter i Vojvodina (Serbien och Montenegro) (B6-0057/2004).
– Jelko Kacin och István Szent-Iványi för ALDE-gruppen om fortsatta grymheter mot minoriteter i provinsen Vojvodina (Serbien och Montenegro) (B6-0060/2004).
– Angelika Beer, Gisela Kallenbach, Joost Lagendijk, Raül Romeva Rueda och Tatjana Ždanoka för Verts/ALE-gruppen om våld mot minoriteter i Serbien (B6-0062/2004).
– Bastiaan Belder för IND/DEM-gruppen om Vojvodina i Serbien och Montenegro (B6-0064/2004). 
Tabajdi (PSE ).
   – På den socialistiska gruppens och den ungerska socialdemokratiska delegationens vägnar välkomnar jag dagens resolutionsförslag från Europaparlamentet. Parlamentet gör helt rätt i att kraftfullt värna minoriteternas rättigheter. Vi uppmanar den serbiska regeringen att omedelbart vidta åtgärder för att stoppa ungerskfientliga våldshandlingar.
I förrgår, när den ungerska presidenten i en god anda förde samtal med president Tadic 15 kilometer från EU-gränsen, i Szabadka-Subotica, hade ordet ”död” målats på ytterdörren till det hus som tillhör den man som först vågade yttra sig offentligt om de fysiska skador han hade åsamkats. Dagens resolution från Europaparlamentet innebär en viktig betoning av det faktum att rättsstatsprincipen och iakttagandet av minoriteternas rättigheter är nödvändiga förutsättningar för partnerskap mellan EU och Serbien.
Detta är en grundläggande politisk fråga. Serbien och Montenegro är en viktig strategisk partner för unionen. Stabiliteten inom federationen och upprätthållandet av säkerheten ligger i hela Europas intresse. Dagens resolution syftar inte till att bestraffa utan till att uppmana de demokratiska krafterna i Serbien att kompromisslöst bekämpa nationalism och främlingsfientlighet. Detta ligger även i den serbiska majoritetens, de nationella minoriteternas och Europeiska unionens intresse.
Detta är viktigt och de första signaler vi fått från Belgrad är positiva, huvudsakligen från president Tadic och premiärminister Kostunica, om att de inser situationens allvar och kommer att utreda de ungerskfientliga handlingarna. Det gläder mig att utskottet för utrikesfrågor har godkänt mitt budgetändringsförslag om att öka unionens stöd till demokratiseringsprocessen i Serbien med 5 miljoner euro. Dagens resolution från Europaparlamentet kommer att gynna minoriteterna i Vojvodina, däribland 300 000 ungrare, och de kommer inte att känna sig övergivna av Europa.
Meijer (GUE/NGL ).
   – Herr talman!Efter en lång rad våldsamma sammandrabbningar i det forna Jugoslaviens delstater mellan 1992 och 2001 hoppades alla att de överlevande skulle kunna leva fredligt sida vid sida. Dessvärre trakasseras icke-serber återigen av människorna omkring dem i Vojvodina, där invånarna utsattes för bombningar under något som nästan utvecklades till ett etniskt krig. I dag uttrycker vi ännu en gång vår förfäran inför situationen och kräver fred och försoning. Vi löser dock inte detta problem enbart genom att fästa vårt fördömande och vår moraliska indignation på papper. Om det är det enda vi gör befarar jag att vi kommer att bli tvungna att skapa nya resolutioner om detta om och om igen, eftersom de inte uppmärksammas av dem som det angår. Våld och hot som utövas av vanliga medborgare förekommer ofta varhelst den rådande uppfattningen är att många av de egna utestängs av delstatsgränser, medan många andra, som ansågs vara ockupanterna, blir kvar i folkets land. Den gängse uppfattningen bland den serbiska allmänheten, när det gäller landets ledning, är att de serbiska invånarna i norra och östra Bosnien samt i norra Kosovo orättfärdigt har utestängts från sitt hemland, och att de områden som betraktas som serbisk mark därför bör förklaras helt serbiska. Alla som är av en annan åsikt betraktas som fiender och anses vara av samma skrot och korn som de tidigare turkiska och tyska ockupanterna. De politiska partier som har denna uppfattning, vilken också delas av en stor andel av befolkningen, kan räkna med många röster, eftersom de vågar göra det som allmänheten vill. På 1856 års karta, som hänger på andra våningen i denna byggnad, kan vem som helst se hur etniskt uppdelat Vojvodina var mellan ungrare, kroater, tyskar, slovaker, rumäner och serber på den tiden. Sedan uppdelningen 1918, då Vojvodina blev en del av Serbien, har området successivt blivit alltmer serbiskt och andra grupper har flyttat eller drivits bort. Sedan 1989 har även den stora ungersktalande minoritetens självbestämmanderätt inskränkts betydligt. De senaste oroligheterna utgör en del av denna sedan länge pågående utveckling. Utan tydliga och brett förankrade överenskommelser om språkliga rättigheter, självbestämmande och administrativa gränser blir det svårt att förhindra framtida etniskt motiverade våldshandlingar i och omkring Serbien. Vi måste därför göra mer än att enbart anta denna resolution, även om det är ett steg i rätt riktning.
Gál (PPE-DE ).
   – Vi är glada att vårt förslag har mötts av enighet och att det har fått stöd av alla parlamentsgrupperna. I förslaget uppmärksammas en rad våldshandlingar som i första hand har begåtts mot medlemmar i en ungersk minoritetsbefolkning och minoritetsgrupper i Vojvodina. Därmed sänder vi ut signaler till de serbiska myndigheterna att de skall ta dessa ofta förbisedda kränkningar av mänskliga rättigheter, som anses vara lokala, på allvar, för att förhindra mer allvarliga etniska konflikter som skulle göra allvarliga ingripanden nödvändiga.
Våldshandlingarnas frekvens och ökande grad av allvar visar att förövarna och uppviglarna uppfattar bristen på rättsliga följder och den tysta toleransen som en underförstådd uppmuntran. Jag vill betona att vi inte har för avsikt att stigmatisera Serbien, särskilt eftersom landet har en minoritetslagstiftning av europeisk standard. Trots detta har dessa händelser ägt rum fram till i dag. Därför har centrala och lokala myndigheter ett enormt stort ansvar för att omsätta principerna i effektiv praktik. Man måste naturligtvis värdesätta att serberna de senaste två dagarna äntligen har lovat att göra allt för att sätta stopp för dessa incidenter. Detta sker utan tvekan till följd av de starka internationella reaktionerna.
Samtidigt kommer deras löften, om Europeiska unionen inte ställer dem till svars, att fortsätta att bara vara löften. I går uppstod exempelvis ett nytt hot, denna gång ett dödshot, som drev en ung man och hans familj, som redan tidigare hade upplevt sådana händelser, att säga att de ville lämna Serbien och söka politisk asyl. Det ligger i vårt ömsesidiga intresse att återställa traditionen att harmoniskt leva sida vid sida i Vojvodina. Enkelt uttryckt innebär det att ungdomar inte skall vara rädda för att tala ett annat språk på gatan och att en person som går ut en kväll för att roa sig inte skall bli misshandlad för att han talar ungerska och genast börja fundera på att emigrera. Det är därför jag ber alla mina kolleger att stödja förslaget. Tack.
Szent-Iványi (ALDE ).
   – Demokratiseringsprocessen i Serbien har misslyckats under de senaste arton månaderna. Ett av de många oroande tecknen är att övergreppen mot minoriteter har blivit vardagsmat. Ännu mer oroande är likgiltigheten och passiviteten hos de serbiska myndigheterna. Serbiens ledare måste vara medvetna om att det som står på spel är landets framtid i EU. Serbien kan bara uppnå starkare band med EU om de grundläggande mänskliga rättigheterna kan garanteras och om minoriteternas rättigheter och deras personliga säkerhet kan garanteras. Vi vill inte bara lyssna på den serbiska ledningens ord, utan vi vill se konkret handling. Det räcker inte att göra lugnande uttalanden i frågan. Förövarna måste gripas och åtalas. Vi kan inte känna oss säkra förrän vi ser vad dessa frågor får för följder. Om vi inte kan se någon positiv förändring måste vi sätta frågorna högt upp på dagordningen.
Belder (IND/DEM ).
   – Herr talman! Föreställ er, som ledamot i denna kammare, att ni hittar en stor kökskniv inskjuten under er ytterdörr en dag, med meddelandet: ”Vi skall slakta dig.” Finns det något mer chockerande eller skräckinjagande än detta? Så såg det dödshot ut, på serbiska, som Béla Csorba, vice ordförande för det ungerska demokratiska partiet i Vojvodina, tog emot den 9 april i år.
Detta brott mot en medlem i den serbiska provinsens ungerska minoritet är inte på något sätt en enstaka händelse. Det är inte utan orsak som detta resolutionsförslag innehåller en lista över de specifika uttrycken för fysiskt och psykiskt våld, vilka särskilt de serbiska medborgarna av ungersk härkomst har varit utsatta för under en tid. Hur många fientliga händelser finns det som omvärlden inte känner till? Det är trots allt typiskt för det klimat av rädsla och hot som finns i Vojvodina att olika offer för etniskt våld vill fortsätta att vara anonyma.
Omfattande dokumentation, som finns tillgänglig, om den nuvarande ställningen hos den ungerska minoriteten i Vojvodina framkallar en bild som helt enkelt är alarmerande. Om en tonåring talar ungerska på gatan eller på en offentlig plats löper han eller hon risken att bli misshandlad av ett gäng jämnåriga serber. Det finns en stor risk att polisen tittar åt ett annat håll eller snart avfärdar händelsen som ”utan etniska motiv”.
Lika chockerande är texterna i den antiungerska graffitin. I gryningen den 15 juli 2004 täcktes en vägg i staden Novi Sad med stora bokstäver som bildade orden ”OK, OK ungrare, en djup massgrav väntar på er”. Strax före detta, i början av maj, var många byggnader i denna Vojvodinas huvudstad täckta med graffiti som innehöll texten ”Serbien tillhör serberna, ungrare: försvinn!”.
Mot bakgrund av en omisskännlig radikalisering av det politiska klimatet i Vojvodina vill jag framhålla punkt 5 i resolutionsförslaget. I denna punkt krävs att en heltäckande utredning skall utföras på plats av Europaparlamentets delegation för förbindelserna med Sydosteuropa. Jag vill redan nu ge detta uppdrag att finna fakta en rad brådskande frågor att ta med sig, frågor som jag också vill ställa till rådet och kommissionen.
Hur är situationen för språkutbildning och andra kulturella åtgärder till förmån för den ungerska minoriteten i Vojvodina, däribland för tidningar, tidskrifter och andra massmedier? Hur mycket pengar avsätter den serbiska regeringen totalt för offentliga åtgärder för denna specifika etniska grupp? Kort sagt, vilka egentliga minoritetsrättigheter har ungrarna i Vojvodina?
I veckan var det uppmuntrande att rådet, genom sitt nederländska ordförandeskap, lovade att det skall undersöka minoriteternas ställning i Vojvodina. Denna kammare och kommissionen har inget annat val än att följa rådets exempel. Det avgörande är dock de behöriga serbiska myndigheternas inställning. I första och sista hand vill vi uppmana dem att sträva efter medmänsklig tolerans i Vojvodina.
Posselt (PPE-DE ).
   – Herr talman! Efter krigen mot turkarna uppstod något man skulle kunna beskriva som ett Europa i miniatyr i Vojvodina och det var framgångsrikt. I århundraden har det varit ett hem för drygt ett dussin folkgrupper som har levt tillsammans, ibland ganska fredligt, ibland mycket fredligt. Det var inte bara polacker, rutener, tyskar, ungrare och tjecker, utan också kroater och slovener, som slog sig ned där för länge sedan och som har levt i samförstånd. Jag kan tillägga att det var serberna i Vojvodina som bidrog mycket till toleransen i denna region.
Problemet är av ett helt annat slag. Det är att Milosevic med våld berövade Vojvodina dess självbestämmande för att säkra en majoritet i Jugoslaviens gemensamma presidentråd och att våg efter våg av människor som ryckts upp med rötterna och fördrivits från andra delar av Serbien slog sig ned här, och därmed rubbade den komplexa etniska balansen, och att de hittills har varit socialt och politiskt marginaliserade, oförmögna att rota sig ordentligt. Det är därför en tydlig distinktion måste göras mellan orsak och verkan.
Vi kan inte lösa problemet utan att bygga upp demokrati och rättsstatliga principer, autonomi och samexistens i Vojvodina. Vi måste stödja ungrarna, men även de andra minoriteterna. Vi måste också berätta för de sedan länge etablerade serberna i Vojvodina att vi är medvetna om allt gott som de har gjort för denna region med alla dess folkslag, att denna politik inte är antiserbisk, utan att vårt syfte, i Vojvodinas värld av många och skilda kulturer, är att återskapa den typ av samexistens som rådde i århundraden. Det kan bara ske om vi intar en fast hållning mot de extremistiska elementen och dessutom berättar för regeringen i Belgrad att det är utifrån deras sätt att hantera detta som vi kommer att bedöma hur redo de är att närma sig EU.
Hegyi (PSE ).
   – Herr talman! Det tråkiga med den här historien är det faktum att de flesta offren för etniska trakasserier är unga ungrare. Traditionellt har Vojvodina varit en region där många kulturer och språk har existerat tillsammans, och de yngsta har lärt sig varandras kulturer och språk. Det gläder mig att höra att våra nederländska och tyska kolleger från olika politiska grupper förstår detta, vilket betyder att detta också är allmänt känt för Europa som helhet. 
Denna fråga, som redan har nämnts, gäller inte bara Ungern. Under Titos årtionden vid makten levde många nationaliteter tillsammans i den självstyrande regionen Vojvodina: kroater, tjecker, slovaker, rumäner, polacker, tyskar, judar och andra minoriteter levde tillsammans med ungrare och serber. Denna fridfulla samlevnad är nu hotad av några extrema nationalister: serbiska politiker, poliser och andra ogärningsmän. De ungerska ungdomarna i Vojvodina har en mycket rik, speciell och modern kultur, som skiljer sig från kulturen i det ungerska hemlandet. Dessa unga människor föddes in i en multietnisk kulturell anda, och de förstår både de ungerska och serbiska kulturerna och traditionerna. De unga borde vara den ungerska minoritetens framtid i Vojvodina. Om de lämnar sitt hemland kommer inte bara den ungerska folkgruppen utan även Serbien i sin helhet att förlora en värdefull del av sin kultur och demokratiska framtid. Unga ungrare i Serbien vill vara goda ungrare, goda medborgare i ett demokratiskt Serbien, men, framför allt, goda européer. De vill stanna kvar i det land de föddes i. Låt oss hjälpa dem att stanna i sitt hemland.
Länderna i väst reagerade för sent i många fall när det gäller bruket av etnisk diskriminering på Balkan. Vi har alla sett de tragiska konsekvenserna. Denna gång måste vi svara utan dröjsmål och skicka ett uppmuntrande meddelande till ungrarna, där vi understryker att de får stanna i sitt hemland i ett blivande demokratiskt Vojvodina, i ett blivande demokratiskt framtida Serbien.
Demszky (ALDE )
   . – Eftersom övergreppen mot de ungerska minoriteterna i Vojvodina har fortsatt under de senaste veckorna, och politiker av ungerskt ursprung förolämpas och hotas och människor misshandlas av det enda skälet att de inte ingår i majoriteten, är det vår skyldighet att höja våra röster mot dessa lagöverträdelser. Vårt empatiska ingripande krävs också på grund av att varken den serbiska regeringen eller de lokala myndigheterna under de senaste arton månaderna har gjort någonting för att återupprätta lag och ordning och att de har misslyckats med att skydda de grundläggande mänskliga rättigheterna.
Vi känner inte till en enda händelse där en lagbrytare har ställts till svars. Jag anser att det är särskilt allvarligt att den lokala polisen inte bara cyniskt blundar för misshandeln av ungrare, utan också deltar aktivt i dessa övergrepp. Som borgmästare vill jag uttrycka min särskilda medkänsla med borgmästaren i Padej, Laszlo Komárom, som fick två slag i ansiktet av en poliskommissarie. I en situation som denna är det vår skyldighet att fördöma de serbiska myndigheternas likgiltighet och delaktighet. Samtidigt måste vi varna regeringen i Serbien och Montenegro att de genom att tolerera och till och med uppmuntra övergreppen gör det omöjligt för landet att närma sig Europeiska unionen.
Kohlíček (GUE/NGL ).
    Herr talman! I likhet med de övriga talare jag lyssnat på i denna kammare anser jag att den unika situation som råder i den återstående delen av Jugoslavien, där det har varit möjligt att behålla en fredlig samexistens för ett antal länder, nästan 20 länder faktiskt, bör bevaras. Frågan är naturligtvis i vilken utsträckning denna resolution, som jag har studerat noggrant, bidrar till detta.
Jag anser att vi genom att anta en sådan resolution bara skulle signalera att vi stödjer den ena sidan, och att vi inte bryr oss om huruvida Jugoslavien eller Serbien fortsätter att vara en enad stat, utan bara ser på saken ur en ensidig synvinkel. Enligt de senaste rapporterna påverkar de frågor som har tagits upp av mina ungerska kolleger också ett antal andra nationaliteter. Detta är inte bara en ensidig attack mot den ungerska minoriteten, det är ett försök att störa den fredliga samexistensen mellan de folk som bor tillsammans i detta land. Vi bör vara medvetna om den typ av signal som vi skulle sända ut genom en sådan resolution, och vem vi skulle sända den till.
De av mina landsmän från före detta Tjeckoslovakien som är äldre än jag hörde något liknande i början av 1930-talet, och det ledde till att vår stat likviderades. Jag motsätter mig därför starkt denna resolution. 
Dillen (NI ).
   – Herr talman! I provinsen Vojvodina är trakasserier och fysiskt våld mot ickeserber, inklusive barn, än en gång en del av vardagen. Medlemmar i den ungerska minoriteten plågas dagligen, gravstenar skadas och skändas, vandalism och antisemitisk propaganda har blivit vardagsmat. Allt tyder på att serberna i denna provins med dess olika minoriteter än en gång blir mer oförskämda och radikala. Sedan förra hösten har vi drunknat i alarmerande rapporter om allt värre våldshandlingar. En rapport nyligen av den ungerska stiftelsen för mänskliga rättigheter innehåller en 19-sidig förödmjukande kronologi över det etniska våldet i provinsen Vojvodina. Med detta förnyade våld tyder allt på att serberna vill ersätta den frustration som förlusten av provinsen Kosovo har orsakat dem. Ärade kolleger! Jag vill inte bara peka finger åt serberna här. De dystra erfarenheterna av händelser för inte så länge sedan har lärt oss att konflikter i så kallade mångkulturella eller multietniska samhällen har sina rötter i nutidshistorien, och vi bör därför söka en balanserad politisk lösning, där hänsyn tas till klagomål från alla inblandade, liksom till konfliktens historiska bakgrund. Vi bör därför starkt fördöma allt våld, men vara noggranna med att inte lägga all skuld på en part. 
Olajos (PPE-DE ).
   – Vojvodina är den sista mångkulturella regionen i före detta Jugoslavien som hittills har varit befriad från statliga våldsövergrepp. Brutaliteten i de organiserade övergreppen och de centrala myndigheternas etniska rensning i de andra delarna av före detta Jugoslavien, exempelvis Bosnien-Hercegovina och Kosovo, fungerar som ett varnande exempel.
Under det senaste årtiondet har Vojvodina blivit Serbiens av stridigheter drabbade inland och den tidigare ungerska nationella gruppen på en halv miljon människor har minskat till hälften i dag. Varför? För att dess medlemmar har jagats bort av politiska och ekonomiska krafter, dess ungdomar har tvångsrekryterats till konflikten mellan Serbien, Kroatien och Kosovo och deras hem har ockuperats av flera hundra tusen serber. Allt fler politiker och experter som känner till området är övertygade om att de framtvingade spänningar mellan olika etniska grupper, misshandeln av ungrare, trakasserierna och plundringarna, den offentliga bränningen av den ungerska flaggan och skändningen av gravar på kyrkogårdar till stor del begås av regeringen i Serbien och Montenegro.
De centrala serbiska myndigheternas syn på denna allvarliga situation strider i grunden mot allmänna mänskliga rättigheter och kolliderar med normerna för EU:s skydd för minoriteter. Europeiska unionen bär ett mycket stort ansvar för att lösa situationen. Lösningen på Vojvodina-frågan måste grunda sig på långsiktig acceptans och tolerans.
Duka-Zólyomi (PPE-DE ).
    Gärningarna mot de infödda ungrare som bor i Serbien och Montenegro, eller mer exakt i Vojvodina, kan om de får ligga och gro förvandla regionen till en okontrollerbar krutdurk. Skyddet av och respekten för mänskliga rättigheter och minoritetsrättigheter är demokratiska kriterier.
Serbien och Montenegros långsiktiga målsättning är att gå med i Europeiska unionen. För att klara det måste de skapa ett varaktigt och fast demokratiskt värdesystem vars grundläggande principer utgör ett väsentligt element i Köpenhamnskriterierna. Ett land som vägrar att accepterar detta har inget i Europeiska unionen att göra. Som företrädare för den ungerska befolkningen i Slovakien kan jag genom erfarenhet visa att ett minoritetssamhälle är mycket känsligt mot åtgärder och händelser som också äventyrar dess existens bortom dess identitet.
Serbiens politiska ledare bagatelliserar och utnyttjar den spända situation som har utvecklats. En sådan utveckling kan lätt bli en kedjereaktion. Jag stöder förslaget till resolution. Vi måste uttrycka våra varningar och förslag i ett strängt tonläge. Vi måste på ett resolut sätt uppmana Serbiens dignitärer inom offentlig rätt och statliga organ att stoppa övergreppen mot ungrare och andra nationella minoriteter. Serbien och Montenegro kan bara ansluta sig till Europeiska unionen om en balanserad situation inom dess territorium skyddar rättigheterna hos de minoriteter som bor i regionen. Slutligen kan man inte hålla med om Jaromír Kohličeks åsikter. Den parallell som han har dragit är felaktig och vilseledande. 
Verheugen,
   . – Herr talman! Kommissionen fortsätter att undersöka situationen för minoriteter i Serbien och Montenegro som en del av vårt allmänna krav på respekt för de politiska kriterierna, som spelar en central roll i stabiliserings- och associeringsprocessen.
Vad gäller Vojvodina fördömer vi starkt de inrapporterade våldsdåden mot medlemmar av den ungerska minoriteten. Det besök som Serbiens premiärminister Vojislav Kostunica nyligen avlade i Vojvodina, liksom det brev som Serbiens och Montenegros utrikesminister skickade till ordföranden i EU:s ministerråd, var konkreta uttryck för det åtagande som myndigheterna i Belgrad gett uttryck för i syfte att säkerställa att de skyldiga ställs inför rätta och mer allmänt för att säkerställa skyddet av minoriteter. Vi har noterat dessa åtaganden och fortsätter att noggrant granska situationen, särskilt genom den diplomatiska representationen i Belgrad, för att säkerställa att myndigheterna infriar sina åtaganden.
I upptakten till provinsvalet i Vojvodina den 19 september är det viktigt att politiska ledare visar sitt ansvar och främjar fortsatta goda ömsesidiga etniska förbindelser.
Ungerns president Ferenc Mádls besök i Belgrad den 14 september var ett utmärkt tillfälle att diskutera frågan på ett konstruktivt sätt och att bekräfta de goda förbindelserna mellan Budapest och Belgrad.
Kommissionen har å sin sida engagerat sig för att bidra till främjandet av goda ömsesidiga etniska förbindelser i Vojvodina liksom i andra områden genom ett antal EU-finansierade projekt. 
Talmannen.
   Tack så mycket, herr kommissionär.
Den gemensamma debatten är avslutad.
Omröstningen äger rum efter debatterna. 
Talmannen.
   Nästa punkt är den gemensamma debatten om följande resolutionsförslag:
– Pasqualina Napoletano för PSE-gruppen om situationen för de mänskliga rättigheterna Maldiverna (B6-0044/2004).
– Giusto Catania och Jonas Sjöstedt för GUE/NGL-gruppen om de mänskliga rättigheterna i Maldiverna (B6-0047/2004).
– Nirj Deva, Thomas Mann, Charles Tannock och Geoffrey Van Orden för PPE-DE-gruppen om Maldiverna (B6-0054/2004).
– Graham R. Watson för ALDE-gruppen om den politiska situationen i Maldiverna (B6-0058/2004).
– Cristiana Muscardini för UEN-gruppen om Maldiverna (B6-0063/2004). 
Gomes (PSE ).
   – På paradisöarna Maldiverna, där mer än 300 000 europeiska turister tillbringar oförglömliga semestrar, måste tusentals lokala invånare utstå ett skrämmande förtryck av en regim som har suttit vid makten i 26 år.
Europeiska unionen har å sin sida en moralisk och politisk skyldighet att inte glömma dessa människor som lever i ett undantagstillstånd, utsätts för godtyckliga massfängslanden – demokratiförespråkande ledare har torterats, fängslats och förbjudits att kommunicera med omvärlden – och som fortfarande måste leva under en regim som nekar dem rätten till en oberoende domstol. Situationen är så allvarlig att en EU-delegation vägrades träffa dessa fångar.
EU måste kräva ett omedelbart slut på detta undantagstillstånd och ett frigivande av alla fångar. Parlamentet uppmanar kommissionen och medlemsstaterna att omedelbart stoppa sitt icke-humanitära bistånd till Maldiverna och införa ett omedelbart reseförbud för att hindra ledamöter i Maldivernas regering och andra tjänstemän från Maldiverna från att resa in i EU:s medlemsstater. EU måste sedan be medlemsstaterna informera turister som planerar att resa till Maldiverna om att paradiset trots allt inte är ett paradis och att det finns människor som lider under ett enormt förtryck i detta land. 
Catania (GUE/NGL ).
   – Herr talman, herr kommissionär, mina damer och herrar! Det är otroligt att vi diskuterar Maldiverna när detta namn för oss alla för tankarna till semestrar och en bild av paradiset. I verkligheten förekommer systematiska kränkningar av de mänskliga rättigheterna på dessa öar. Vi står inför en situation där kvinnor och barn nekas sina grundläggande friheter och, framför allt, där en process med godtyckliga massfängslanden av många medborgare pågår.
Jag anser att Europeiska unionen måste arbeta för ett utbrett initiativ till stöd för en kampanj för att öka medvetenheten bland EU-medborgare i våra länder, så att de inte reser på semester till Maldiverna förrän den tragiska situationen för de mänskliga rättigheterna och de systematiska kränkningarna av demokratin i detta land har blivit belyst.
Jag anser att en bestämd resolution behövs, i syfte att, bland annat, se till att Maldiverna verkligen blir ett paradis, men ett paradis där demokrati och respekt för de mänskliga rättigheter råder. 
Deva (PPE-DE ).
   – Herr talman! Varför diskuterar vi Maldiverna i dag? Vi diskuterar Maldiverna eftersom vi har struntat i det i 23 år. Vi har låtit det bero. Vi har inte tittat på människornas levnadsvillkor eller livskvalitet i landet. De har levt under en diktatur. Det har inte funnits några val. Presidenten sköter landet som sin privata egendom. Fastän landet enligt BNP-kriterierna har en levnadsstandard som uppgår till över 3 000 dollar per capita lever 50 procent av befolkningen på mindre än en dollar per dag. Fast om ni skulle åka dit, herr talman, skulle ni vara tvungen att betala 300 dollar per natt för att bo i ett av de där rummen!
Vart tar pengarna vägen? Vem tar emot dem och var sätts pengarna in? De kommer säkerligen inte till nytta för Maldivernas befolkning. För övrigt internerades fängslades nyligen, den 16 augusti, 200 personer utan åtal eller häktningsorder. Åtta parlamentsledamöter internerades. Det handlar om parlamentsledamöter som har haft i uppgift att utarbeta grundlagsändringar för en ökad representation i parlamentet, inklusive en före detta kandidat till befattningen som talman, tidigare generalsekreteraren för SAARC, Ibrahim Zaki, som några av oss har nominerat till Sacharovpriset. Andra har fängslats utan åtal. [skydd mot frihetsberövande] har upphävts och mänskliga rättigheter har kränkts.
Om Maldivernas regering vill samarbeta med Europeiska unionen måste landet först återställa de grundläggande rättigheterna för de personer som har fängslats. Efter det kan vi prata. Vi vill inte skada en liten ögrupp på 1 200 öar. Vi vill hjälpa dem. Det enda sättet att hjälpa dem är att säkerställa att europeiska resenärer som besöker Maldiverna också har tillgång till tillfredsställande resor så att de inte känner sig tvingade att bo i ett land som kränker sina egna medborgare.
Lynne (ALDE ).
   – Herr talman! Jag vill upprepa det som andra talare har sagt om att Maldiverna inte är det paradis som det verkar vara, och turister måste få information om detta faktum. Jag vill också instämma med kollegerna när jag uttrycker min djupa oro över det massfängslande som utspelade sig i augusti, som inbegriper fängslandet av Fathimath Nisreen, en 23-årig kvinna som ursprungligen häktades utan häktningsorder i februari 2002. Senare, när hon befann sig i husarrest, deltog hon i demonstrationen och häktades igen. Jag uppmanar Maldivernas president att se till att hon, tillsammans med de andra som internerats, behandlas humant och inte utsätts för tortyr. Jag drar slutsatsen att några av de internerade har torterats, även om vi inte har närmare detaljer.
De internerade skall också omedelbart få komma i kontakt med sina familjer och själva få välja sina egna advokater – och jag understryker ”själva få välja” – tillsammans med tillgång till läkarvård till de som behöver det. Återigen drar jag slutsatsen att det finns internerade som är i desperat behov av vård.
Jag är oroad eftersom det verkar som om de har blivit internerade enbart på grund av att de fredligt utövat sin rätt till yttrandefrihet och mötesfrihet och inte av någon annan anledning. Jag uppmanar därför myndigheterna att frige de internerade omedelbart, om de inte är anklagade för en allmänt erkänd straffbar gärning.
Mann, Thomas (PPE-DE ).
   – Herr talman! Mot bilden av Maldiverna som ett våra drömmars semesterparadis måste vi ställa en politisk verklighet med uppror, godtyckliga arresteringar, kvarhållande i isolering och inskränkningar av yttrandefriheten, tryckfriheten och förenings- och religionsfriheten.
I över 26 år har presidenten regerat ögruppen som en diktator. Bara hans eget parti tillåts ställa upp i val, han är själv högsta domare, utser en sjättedel av parlamentsledamöterna och kontrollerar massmedierna, medan det ekonomiska livet som helhet ligger i händerna på hans familj, vilket togs upp av Nirj Deva.
För två år sedan utlovade presidenten demokratiska reformer som svar på internationella protester men tillkännagivandet följdes, som kommissionens rapport visar, inte upp med åtgärder. Dyra PR-kampanjer har genomförts i syfte att förmedla ett intryck av effektiva förändringar, men låt oss inte gå på det. För att stärka sin makt utlyste presidenten undantagstillstånd i augusti, och lät arrestera anhängare av demokratirörelsen. Gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater uppmanar honom att befria oppositionsmedlemmar från fängelset och äntligen införa demokratiska reformer. Om detta inte sker måste det finansiella biståndet från Europeiska unionen och dess medlemsstater upphöra.
Som ledamöter har påpekat besöker 300 000 turister från Europeiska unionen Maldiverna varje år. Det är vårt ansvar att öppna deras ögon för villkoren där, vilka inte är passande för ett paradis. Om presidenten vill undvika att de varnas för att resa till Maldiverna å ena sidan och att hans regering och tjänstemän förbjuds att resa in i EU å den andra, är allt han behöver göra att gynna de demokratiska förutsättningarna. 
Ludford (ALDE ).
   – Herr talman! Om man läser på kommissionens webbplats är det svårt att få reda på att det finns problem i Maldiverna. Där står det att den politiska situationen i Maldiverna har varit synnerligen stabil under de sista två årtiondena, vilket har gett upphov till en miljö som främjar utveckling. Jag antar att man kan kalla 26 år av obruten diktatur en sorts stabilitet, men det är knappast något som främjar utvecklingen. I landstrategidokumentet konstateras att den politiska utvecklingen har gått framåt de senaste två årtiondena, med förbättrade demokratiska metoder och ökad respekt för mänskliga rättigheter. Men denna bedömning är inte trovärdig eftersom dokumentet senare omnämner problem med godtyckliga arresteringar, kvarhållande i isolering, avsaknad av oberoende dömande makt och begränsningar när det gäller yttrandefrihet, protester och religionsfrihet. Det är anmärkningsvärt att kommissionen under dessa omständigheter kan rapportera om president Maumoon Abdul Gayooms engagemang för demokratisering.
Maldivernas ambassadör ringde mig i morse. Han meddelade mig att de bråkiga elementen är islamiska fundamentalister. Det stämmer inte med den informationen jag har fått. Men ju mer legitimt motståndet är, såsom Maldiviska demokratiska partiet, och de grundläggande rättigheterna undertrycks, desto mer kommer människor att drivas i armarna på extremister.
Dillen (NI ).
   – Herr talman! För några veckor sedan informerade Nirj Deva oss i utskottet för utveckling och samarbete om det förtryck – för det finns inga andra ord för att beskriva situationen – som styr de himmelska Maldiverna och där en korrumperad regent i augusti, med sharia-lagen som motivering, än en gång utan rättegång fängslade ett antal oppositionsmedlemmar. Maldiverna är också de öar i Indiska oceanen där de många dollar som rika turister från väst lämnar efter sig i den femstjärniga turismens lyxtempel bara hamnar i fickorna på en liten , medan majoriteten av befolkningen, varav en del arbetar som slavar för att vara redo att lyda minsta vink av dessa turister från väst, måste överleva på mindre än en US-dollar i månaden. Denna korrupta regim under president Gayoom har överlevt i många år och fortsätter att vegetera tack vare våra resebyråer och eleganta tidskrifter som för nygifta prisar ögruppens palmer och vita sandstränder. Dessa broschyrer har klokt nog hållit tyst om resten. De nämner inte fattigdomen, tortyren eller de politiska fångarna. Det är en ren skandal. Det är därför som parlamentet måste utöva påtryckningar på turistindustrin, och Europeiska union bör om nödvändigt överväga ett turistembargo mot Maldiverna om det visar sig att den man som behandlar sina undersåtar som slavar, som en icke upplyst potentat, inte kan fås att ta reson på något annat sätt. 
Verheugen,
    – Herr talman, ärade ledamöter! Kommissionen är lika bekymrad som ni över undantagstillståndet på Maldiverna och de fortsatta interneringarna av medlemmar i den lagstiftande församlingen, oppositionsledare och journalister. De åtgärder som införts under ”undantagstillståndet” är drakoniska. President Gayoom har utan tvekan överreagerat på vad som var liktydigt med en fredlig protest. 
EU har redan reagerat kraftigt. Den 17 augusti utfärdade Förenade kungarikets utrikesministerium ett starkt uttalande med krav på ett hävande av undantagstillståndet. Den 22–24 augusti ledde EU:s ordförandeskap en undersökningsgrupp som träffade ett antal ministrar, några av de internerade och ett flertal ögonvittnen. Resultatet av gruppens arbete ledde till ett officiellt EU-utspel den 6 september, som inte togs väl emot av Maldivernas regering, och till ett starkt offentligt uttalande som uppmanade presidenten att frige fångar, häva undantagstillståndet och fortsätta med konstitutionella reformer.
Presidenten blev tydligen förolämpad av dessa uttalanden. Han skickade turismministern till Förenta kungariket, Tyskland och Italien för att förklara situationen. Han försäkrade Europeiska unionen att han har för avsikt att fortsätta med sina utlovade konstitutionella reformer. Han samtyckte till att Amnesty International och Röda korset skall få besöka fängelserna.
När vi utformar vårt svar för framtiden bör vi erkänna att presidenten vidtog några reformer före sommaren – diskussioner i den lagstiftande församlingen majlis och inrättandet av kommissionen för mänskliga rättigheter – men att han tydligen arbetade alltför långsamt för invånarna på Maldiverna.
Med detta som grund vore en resolution från Europaparlamentet som betonar de viktigaste meddelandena som EU redan har antagit ett mycket värdefullt bidrag. Det bör också driva på presidenten att förverkliga erbjudandet till Röda korset att kontrollera fängelserna, understryka att Europeiska unionen kommer att fortsätta att noggrant granska situationen och, om det är motiverat, acceptera presidentens erbjudande till EU-företrädarna att återvända till landet för en fortsatt dialog.
Enligt vår åsikt skulle det dock vara förhastat att överväga reserestriktioner, indragning av bistånd och andra mer bestraffande åtgärder i detta skede. Om situationen förvärras och undantagstillståndet inte upphävs borde sådana åtgärder övervägas. Men låt oss först se om presidenten respekterar sitt löfte att återgå till normalt styre och återuppta reformprocessen så snart som möjligt.
Jag uppskattar informationen från den ärade ledamoten, Sarah Ludford, angående kommissionens webbplats. Jag var inte medveten om det, men jag har redan gett instruktioner om att den skall kontrolleras. Det finns uppenbarligen behov av att uppdatera webbplatsen, och det kommer att ske omedelbart. 
Talmannen.
   Tack så mycket, herr kommissionär.
Den gemensamma debatten är avslutad.
Vi skall nu gå vidare med omröstningen. 
Talmannen.
   Vi skall nu gå vidare med omröstningen om:
(1)
(2)
(3)
Talmannen.
   Parlamentet har nått slutet av sin dagordning.(1)
Jag förklarar Europaparlamentets session avbruten.

