2009. gada paplašināšanās stratēģija attiecībā uz Rietumbalkānu valstīm, Īslandi un Turciju (debates)
Priekšsēdētājs
Nākamais punkts ir Padomes un Komisijas paziņojumi par 2009. gada paplašināšanās stratēģiju attiecībā uz Rietumbalkānu valstīm, Īslandi un Turciju.
Carl Bildt
Padomes priekšsēdētājs. - Priekšsēdētāja kungs, godājamie deputāti, šīs ir patiesi svarīgas debates par patiesi svarīgu tematu. Taču, ja vēlētos, es šodien varētu pateikt vienīgi to, ka prezidentūra pilnīgi piekrīt rezolūcijas priekšlikumam, ko Ārlietu komitejas vārdā ir iesniedzis Albertini kungs. Ir svarīgi, lai Parlaments un Padome, kā arī Komisija, ieņemtu vienotu nostāju tik būtiskā jautājumā kā šis.
No šodienas viedokļa raugoties, iespējams, visizšķirošākais punkts no visiem līgumā, kas vairāk kā pirms pusgadsimta tika parakstīts Kapitolija kalnā Romā, ir tas, kas šodien iekļauts Lisabonas līguma 49. pantā: katra Eiropas valsts, kas ievēro mūsu vērtības un ir apņēmusies tās veicināt, var iesniegt pieteikumu, lai kļūtu par Eiropas Savienības dalībvalsti.
Pateicoties šim pantam, 19 no mūsu Eiropas Savienības valstīm šodien kļuvušas par mūsu Eiropas Savienības vēsturiskās organizācijas dalībniecēm un daļu. Pateicoties šim pantam, mēs esam veicinājuši mieru un labklājību, tiesiskuma ievērošanu un reprezentatīvu valdību aizvien plašākos šīs kādreiz tik konfliktu pārpilnās pasaules daļas reģionos.
Dažkārt ir nepieciešams aizbraukt uz citām pasaules daļām, ko man diezgan bieži ir pienākums darīt, lai lieku reizi atcerētos to, cik patiesībā milzīgs ir šis sasniegums.
Vairāk nekā pusgadsimtu mūsu Eiropa uz pārējo pasauli eksportēja karus un totalitāras ideoloģijas. Divi pasaules kari; divas totalitārās ideoloģijas; konflikti un ciešanas.
Tagad mēs tā vietā eksportējam ideju par miermīlīgu samierināšanu, integrāciju pāri vecajām robežām, vispārējiem noteikumiem un nosacījumiem kā kopīgu ceļu uz labāku pārvaldu. Ja tam pievieno visu, kas panākts ar 49. pantu, arī tas mūsu Eiropas Savienības pozīcijas pasaulē padara pārliecinošākas.
Eiropa, kas sastāv no 6, no 9, no 12, no 15 vai pat no 25 dalībvalstīm, būtu bijusi mazāka attiecībā uz visiem aspektiem - mērķiem, nostāju, iespējā, cieņu visā pasaulē.
Jūsu rezolūcija ir neapšaubāmi patiesa, sakot, ka paplašināšanās, un es citēju, "ir pierādījusi, ka tā ir viena no visveiksmīgākajām Eiropas Savienības politikas jomām”. Varētu teikt, ka tas ir pārāk pieticīgs novērtējums.
Mēs visi zinām, ka šis process nav bijis viegls. Es atceros sevi iepriekšējā Eiropas Parlamentā citā lomā, kad es pārstāvēju valsti, kura gribēja iestāties Eiropas Savienībā, kā arī tikšanos ar tiem, kuri baidījās, ka turpmāka paplašināšanās (tolaik ES bija 12 dalībvalstis) varētu vājināt Eiropas Savienības politiskos mērķus.
Ir bijušas grūtības gan jaunajām dalībvalstīm, īstenojot mūsu aizvien stingrāko politiku un acquis, gan mums pašiem, pielāgojoties saviem panākumiem jauno dalībvalstu veidā, taču, atskatoties atpakaļ, ir viegli redzēt, ka paplašināšanās posmos ir bijuši periodi, kad mēs esam arī padziļinājuši savu sadarbību.
Pēdējās divas desmitgadēs mēs esam vairāk kā divreiz palielinājuši dalībvalstu skaitu un strauji vienu aiz otra mēs esam ieguvuši Māstrihtas, Amsterdamas, Nicas un Lisabonas līgumu. Iepriekšējās trīs desmitgadēs neizdevās pilnībā īstenot pat Romas līgumu.
Es apgalvotu, ka 49. pants mūsu nākotnei ir tikpat svarīgs, kā tas bijis pagātnei. Tajā joprojām ir mūsu pievilcība. Iepriekšējā gadā mēs esam saņēmuši jaunus dalības pieteikumus no Melnkalnes, Albānijas un Īslandes, un, kā mēs zinām, ir arī citas valstis, kas tikpat lielā mērā grib panākt tādu stāvokli, lai varēt iesniegt pieteikumu.
Pēc pēdējās paplašināšanās, kas Eiropas Savienībai pievienoja 100 miljonus jaunu iedzīvotāju, mūsu uzmanība ir pievērsta Dienvidaustrumu Eiropas valstīm - iespējams, arī vairāk nekā 100 miljoniem iedzīvotāju.
Tas nebūs ne ātri, ne vienkārši. Labi zināmi ir dažādie izaicinājumi, ar ko mēs saskaramies dažādajās Rietumbalkānu valstīs, un tāpat mūs arī ietekmē milzīgie pārvērtību procesi, kas notiek Turcijā.
Mēs visi labi zinām, ka attiecīga daļa mūsu sabiedrības labprāt vienkārši aizvērtu durvis visām šīm valstīm, cerot, ka šis jautājums izgaisīs, tāpat ir cilvēki, kas dotu priekšroku domai par slēgtāku Eiropu.
Es piederu tiem, kas ir pārliecināti, ka tā būtu vēsturiski nozīmīga kļūda, un Eiropai turpmāk ļoti ilgi būtu jācieš no tās izraisītajām sekām.
Dažkārt durvis uz Eiropas Savienību var būt ļoti tālu. Dažām valstīm būs jāvirzās pa ilgu un grūtu reformu ceļu, taču, ja šīs durvis būs aizvērtas, tad nekavējoties tiks atvērtas citas durvis citiem spēkiem, un mēs varēsim labi redzēt, ka šīs Eiropas daļas pārvietojoties tādos virzienos, kas laika gaitā negatīvi ietekmēs mūs visus.
Tādēļ 49. pantam joprojām ir tik būtiska nozīme. Tas ir reformu un samierināšanas paraugs, kas iedvesmo un vada arī tos Eiropas reģionus, kuri vēl nav mūsu Savienības dalībnieki.
Komisārs Rehn kungs sniegs sīkāku informāciju par Komisijas novērtējumu attiecībā uz visu minēto valstu panākto progresu, un prezidentūra pilnībā piekrīt Komisijas novērtējumam.
Mūsu mērķis joprojām ir virzīt visas Rietumbalkānu valstis pretī pievienošanās procesam, apzinoties, ka tās atrodas ļoti atšķirīgos pievienošanās procesa etapos. Šajā saistībā mēs sagaidām, ka tiks pieņemts lēmums, kas no 19. decembra Bijušās Dienvidslāvijas Maķedonijas Republikas, Melnkalnes un Serbijas iedzīvotājiem nodrošinās bezvīzu piekļuvi Eiropas Savienībai. Tas ir galvenais un vissvarīgākais solis uz priekšu.
Tāpat kā Parlaments mēs ceram, ka Albānija un Bosnija uzlabos savu situāciju un iespējami drīzāk spēs pievienoties šim svarīgajam solim.
Ir likvidēti šķēršļi Horvātijas pievienošanās procesam, un tas virzās uz priekšu. Tas ir svarīgi Horvātijai un visam reģionam. Komisija ir iesniegusi ļoti pozitīvu ziņojumu par Bijušo Dienvidslāvijas Maķedonijas Republiku, un es ceru, ka Padome decembrī spēs konkrēti norādīt turpmākos soļus tās pievienošanās procesā.
Komisijai ir nodoti Melnkalnes un Albānijas pieteikumi, un es uzskatu, ka aptuveni gada laikā varam gaidīt tās atzinumu.
Mēs ceram, ka Bosnijas politiskie vadītāji spēs vienoties par reformām, kas ir nepieciešamas, lai arī šī valsts varētu iesniegt dalības pieteikumu. Šodien, kamēr mēs runājam, tiek izstrādātas netiešas sarunas, ko ciešā sadarbībā veicina Eiropas Savienība un Amerikas Savienotās Valstis.
Serbija ir sasniegusi labus rezultātus, vienpusēji īstenojot pagaidu nolīgumu, un mēs nepārprotami ļoti rūpīgi izskatīsim gaidāmo ziņojumu, ko ICTY galvenais prokurors iesniegs saistībā ar saviem sadarbības centieniem. Mēs ceram, ka viņš ir apmierināts ar pašreizējiem centieniem, lai gan, protams, ir būtiski, ka šie centieni tiek saglabāti.
Pārejot pie dienvidaustrumiem, es gribu izteikt atzinību būtiskām reformām, kas pašlaik Turcijā notiek attiecībā uz kurdu jautājumu. Šo reformu veiksmīgs iznākums pietuvinās Turciju Eiropas standartiem būtiski svarīgās jomās.
Ir virkne citu jautājumu, kuriem, manuprāt, komisārs pievērsīsies. Netieši saistītas, bet acīmredzami nozīmīgas šajā kontekstā ir pašreizējās sarunas starp prezidentu Christofias kungu un Talat kungu par Kipras atkalapvienošanos. Mēs varam tikai mudināt viņus virzīties uz priekšu pretī visaptverošam risinājumam par divkopienu, divu teritoriju federāciju ar politisku līdztiesību saskaņā ar atbilstīgākām ANO Drošības padomes rezolūcijām. Iznākuma nozīmi diez vai ir iespējams pārspīlēt.
Mēs virzīsimies pretī vai nu jaunam samierināšanas un sadarbības laikmetam šajā Eiropas daļā un visā Vidusjūras austrumu reģionā vai arī pretī stāvoklim, kurā ir viegli redzēt, ka mēs piedzīvosim strauji pieaugošas problēmas.
Liela daļa mūsu uzmanības ir pievērsta dienvidaustrumu Eiropas izaicinājumiem, bet Īslandes pieteikums rada papildu iemeslus, lai mēs pievērstu vairāk uzmanības visiem Arktikas un plašākiem galējo ziemeļu jautājumiem. Šī ir joma, kurā Eiropas Savienībai vairāk jāiesaistās gan pašlaik, gan arī turpmāk. Tās nozīme arvien vairāk nonāk visu nozīmīgo globālo dalībnieku redzeslokā, tāpēc Īslandes pieteikums būtu jāaplūko arī no šīs perspektīvas.
Ņemot vērā demokrātiskās tradīcijas, kas sniedzas apmēram tūkstoš gadu pagātnē, kā arī tās dalību mūsu vienotajā tirgū ar Eiropas Ekonomikas zonas starpniecību ir skaidrs, ka Īslande ir veikusi diezgan garu ceļu uz dalību, lai arī mums būs jānovērtē turpmākais progress, kad mēs saņemsim Komisijas atzinumu.
Priekšsēdētāja kungs, šie ir rezultāti, ko Zviedrijas prezidentūrai līdz šim ir izdevies panākt svarīgajā paplašināšanās jomā. Mums joprojām ir dažas svarīgas nedēļas, kurās es sagaidu turpmāku progresu, taču noslēgumā es vēlos pateikt, ka es neticu, ka mēs esam pabeiguši mūsu Eiropas veidošanu. Es uzskatu, ka mums jāsaglabā atvērta Eiropa un ka mums vajadzētu saglabāt apņēmību attiecībā uz paplašināšanas procesu, kas nes labu pārvaldību, tiesiskumu, izlīgumu un mieru un labklājību aizvien plašākiem Eiropas reģioniem.
Acīmredzami tas ir ļoti svarīgi šiem reģioniem, bet mums ir jāatzīst, ka arī mums tas ir ļoti svarīgi, un neaizmirsīsim, ka tas mums ļaus iegūt lielāku ievērību pasaulē un turpmāk pieprasīt, lai mūsu nostāja vēl vairāk tiktu ņemta vērā.
Olli Rehn
Komisijas loceklis. - Priekšsēdētāja kungs, vispirms es vēlos pateikties Ārlietu komitejas locekļiem un priekšsēdētājam Gabriele Albertini par līdzsvarotu un visaptverošu rezolūciju. Es gribu arī jums visiem pateikties par izcilo sadarbību pēdējos piecos gados. Eiropas Parlaments ir daudz palīdzējis, lai izveidotu mūsu paplašināšanās politiku, un jūs esat rādījuši demokrātiskas atbildības piemēru. Es sagaidu, ka mūsu izcilā sadarbība turpināsies neatkarīgi no tā, kāds būs mans amats.
Nākamnedēļ, kad spēkā stāsies Lisabonas līgums, ES spers ilgi gaidīto soli uz priekšu. Tas būs jauna laikmeta sākums ES ārpolitikā. Tas arī netieši stiprinās ES atjaunoto vienprātību par paplašināšanos, pamatojoties uz konsolidāciju, nosacītību un komunikāciju, kas apvienota ar apstiprinātu spēju integrēt jaunas dalībvalstis. Tas ļaus mums turpināt pakāpenisko un rūpīgi uzraudzīto pievienošanās procesu.
Kā to ilustrē jūsu rezolūcijas projekts, šobrīd paplašināšanās ir viens no ES spēcīgākajiem ārpolitikas instrumentiem. Tā bija arī Carl Bildt ziņojuma būtība, un es piekrītu šim ziņojumam, kura pamatā ir Zviedrijas prezidentūras laikā iegūtā pieredze, kā arī gados un desmitgadēs iegūtā pieredze. Taisnība ir arī tas, ka ES kā globālā dalībnieka uzticamība saglabāsies vai kritīsies atkarībā no mūsu spējām veidot pašiem savas kaimiņattiecības. Šī ir joma, kurā mēs esam guvuši savus visievērojamākos panākumus pēdējos 20 gados Eiropas kontinenta pārveidošanas gados, no jauna apvienojot austrumus un rietumus, un tādējādi veidojot spēcīgāku Eiropas Savienību.
Paplašināšanās ir bijusi šī procesa galvenais virzītājspēks, un šobrīd tā turpina pārveidot Dienvidaustrumu Eiropu. Albānijas Melnkalnes pieteikumi par dalību ES uzsver Eiropas Savienības pastāvīgo pievilkšanas spēju. Īslandes pieteikums mūsu paplašināšanas darba kārtībai pievieno jaunu politisko un ģeoekonomisko dimensiju. Gan Bosnija un Hercegovina, gan Serbija apsver dalības pieteikuma iesniegšanu. Ņemot vērā ekonomisko krīzi, visas šīs visas valstis varētu vienkārši pievērsties savām problēmām. Tā vietā šīs valstis turpina īstenot virzību uz Eiropu ar visām sarežģītajām izvēlēm un drosmīgajām reformām, ko tā ietver. Horvātija tuvojas noslēgumam pēc četru gadu intensīvām pievienošanās sarunām. Zagrebai tagad ir jāpastiprina reformu centieni, īpaši tieslietu jomā, kā arī cīņā pret korupciju un organizēto noziedzību, lai sarunas varētu pabeigt. ICTY sadarbība joprojām ir nepieciešama.
Arī Turcijā mēs esam novērojuši pastāvīgu progresu. Turcijai ir izšķiroša loma energoapgādes drošībā un dialogā starp civilizācijām. Ankaras apņēmība normalizēt attiecības ar Armēniju ir vēsturiska, tāpat kā demokrātiskā gatavība atrisināt kurdu jautājumu, bet Turcijai vēl daudz kas ir jāpaveic. Papildus reformām mēs sagaidām, ka Turcija pilnībā īstenos Ankaras protokolu, un panāks progresu attiecību normalizēšanā ar Kipru.
Bijusī Dienvidslāvijas Maķedonijas Republika ir panākusi pārliecinošu progresu un būtiski atrisinājusi galvenās reformu prioritātes. Šī valsts pietiekami atbilst Kopenhāgenas politiskajiem kritērijiem. Šie apstākļi Komisijai ļāva ieteikt pievienošanās sarunu uzsākšanu. Man ir iespaids, ka valdība Skopjē ir pareizi sapratusi mūsu ieteikumu kā pamudinājumu beidzot atrisināt nosaukuma jautājumu ar Grieķiju. Tagad tam ir jauns konteksts, jaunas debates un jaunas iespējas, ko, es ticu, gan Skopje, gan Atēnas patiešām izmantos.
Ir arī labas ziņas Serbijā. Belgrada ir pierādījusi savu apņēmību attiecībā uz integrāciju ES, ne tikai vienpusēji īstenojot pagaidu nolīgumu ar ES, un es pieļauju, ka ICTY tagad varētu būt apmierināta ar Serbijas centieniem. Es piekrītu jūsu rezolūcijas projektam atbloķēt nolīgumu. Ir pēdējais laiks ļaut Serbijai pāriet uz nākamo posmu ceļā uz Eiropu.
Bosnija un Hercegovina saskaras ar nopietniem izaicinājumiem, daļēji tās karalaika vēstures dēļ, taču es gribu skaidri pateikt, ka ES paplašināšanās procesā nedrīkst būt nekādu atlaižu. Bosnijas pieteikumu par dalību ES var izskatīt tikai pēc Augstā pārstāvja biroja (OHR) slēgšanas. Bosnijā ir arī nepieciešams veikt konstitucionālas pārmaiņas, lai nodrošinātu Eiropas Cilvēktiesību konvencijas ievērošanu. Cilvēktiesību ievērošana ir viens no Eiropas Savienības pamatprincipiem. Lai to panāktu, mēs kopā ar prezidentūru un Amerikas Savienotajām Valstīm esam ierosinājuši reformu kopumu. Es ceru, ka iedzīvotāju un visa reģiona kopumā labad Bosnijas vadītāji izmantos iespēju un panāks vienošanos. ES un Amerikas Savienotās Valstis ir iesaistījušās visaugstākajā līmenī, jo mēs gribam, lai Bosnija gūtu panākumus, un es ticu, ka tā var gūt panākumus.
Kas attiecas uz Kosovu, tad stabilitāte ir saglabāta, bet tā joprojām ir trausla. Komisija ir iesniegusi pētījumu par to, kā veicināt Kosovas sociāli ekonomisko attīstību un piesaistīt to Eiropai. Mēs noteicām pagaidu vīzu režīma atvieglošanu un tirdzniecību kā orientierus, līdz tiks izpildīti visi nosacījumi.
Noslēgumā gribu pateikt, ka pirms pieciem gadiem, kad sākās manas kā komisāra paplašināšanās jautājumos pilnvaras, mēs kopīgi izstrādājām vērienīgu, bet, no šodienas viedokļa raugoties, reālistisku darba kārtību. Uzklausīšanas laikā es Parlamentam teicu, ka līdz 2009. gadam mēs gribam redzēt ES, kuras sastāvā ir 27 valstis, tostarp Bulgārija un Rumānija, Horvātijas pievienošanās procesa tuvošanos noslēgumam, pārējo Rietumbalkānu valstu piesaisti ES ar pievienošanās pieteikumu starpniecību, Turcijas stingru turēšanos uz Eiropas ceļa, atrisinātu Kosovas statusu un Kipras atkalapvienošanu. Es esmu priecīgs un lepns, ka ar nozīmīgo izņēmumu Kipras jautājumā, kurā joprojām norisinās vienošanās sarunas, gandrīz visi mūsu mērķi ir īstenojušies. Mēs esam kopīgi strādājuši, lai īstenotu šos vērtīgos mērķus, un kopīgi mēs esam panākuši pārmaiņas. Pat Kipras jautājumu joprojām var atrisināt, kas nāks par labu visiem tās iedzīvotājiem un Eiropas Savienībai.
Turklāt, lai arī es cerēju, pirms pieciem gadiem es neuzdrošinājos prognozēt progresu vīzu režīma atvieglošanā. Taču tagad mūs tikai viens mēnesis šķir no tā, lai piepildītu Serbijas, Melnkalnes, un Bijušās Dienvidslāvijas Maķedonijas Republikas iedzīvotāju sapņus. Mēs ceram, ka nākamgad mēs varēsim piepildīt arī Albānijas un Bosnijas un Hercegovinas iedzīvotāju sapņus, kad šīs valstis būs izpildījušas attiecīgos nosacījumus.
Tādēļ visiem tiem, kas strādā ar Dienvidaustrumu Eiropu, ļoti būtisks ir atgādinājums par to, cik Eiropas sapnis joprojām ir pievilcīgs miljoniem mūsu tiešo kaimiņvalstu iedzīvotāju. Saglabāsim šo sapni un laika gaitā padarīsim to par realitāti!
Gabriele Albertini
PPE grupas vārdā. - (IT) Priekšsēdētāja kungs, dāmas un kungi, pirmdienas balsojums Ārlietu komitejā sniedza papildu pierādījumus tam, cik sarežģīta un vienlaikus izdevīga ir tās Eiropas ģeogrāfisko un politisko robežo paplašināšana, ko mēs zinām šodien.
Patiecoties manu kolēģu darbam un centienam, kā arī atsevišķu politisko grupu ieguldījumam, mēs esam panākuši tādu tekstu, kurā ir paplašināts sākotnējais teksts un izskatīti daudzi aspekti, kas sākotnēji bija pieminēti tikai garāmejot.
Debatēs komitejā, kā arī pašās grupās netrūka nesaskaņu, reizēm ļoti dzīvu nesaskaņu, kas ir raksturīgas konfrontācijai pārrobežu jautājumos, kura pārsniedz attiecīgo politisko nostāju. Vēsturiskie notikumi katrā valstī un to attiecību pašreizējais stāvoklis bija pretrunā tiem iesniegumiem, ko iesniedza kandidātvalstis vai valstis, kuras vēlas kļūt par kandidātvalstīm.
Mazāk nekā gada laikā tika iesniegti vēl trīs pieteikumi, lai uzsāktu pievienošanās sarunas: Melnkalne 2008. gada decembrī, Albānija 2009. gada aprīlī un Īslande 2009. gada jūlijā. Tā ir zīme, ka Eiropas projekts joprojām var izraisīt lielu pievilcību un tiek uzskatīts par svarīgu stabilitātes faktoru, jo īpaši pēc lejupslīdes finanšu tirgos.
Tekstā pēc balsojuma Ārlietu komitejā pārliecinošāk ir uzsvērta vajadzība, lai valstis, kuras vēlas pievienoties Eiropas Savienībai, apzinīgāk raudzītos uz šo pāreju, ņemot vērā pienākumus un sekas, ko rada šis process.
Iestāšanās Eiropas Savienībā prasa, lai tās ievērotu ne tikai Eiropas ekonomiskos un politiskos, bet arī kultūras, sociālos un juridiskos parametrus, lai nodrošinātu, ka gala iznākums ir vairāk nekā tikai atsevišķu daļu summa.
Es ceru, ka tekstā, par kuru notiks balsojums rītdienas plenārsēdē, līdzsvarotāk un saskaņotāk būs risināti visi vispārējās stratēģijas attiecībā uz pievienošanos aspekti. Tas noteikti būs guvis labumu no tā ieguldījuma, ko devušas konkrētās rezolūcijas par katru valsti.
Kristian Vigenin
S&D grupas vārdā. - Priekšsēdētāja kungs, paplašināšanās stratēģijas dokuments un rezolūcija, par kuru mēs gatavojamies rīt balsot, apliecina mūsu stingro apņēmību attiecībā uz paplašināšanās politiku, kura ir pierādījusi, ka ir viena no veiksmīgākajām no visām ES politikas jomām, un ir devusi labumu gan esošajām, gan jaunajām Eiropas Savienības dalībvalstīm.
Paplašināšanās ir veicinājusi nepieredzētu miera, drošības un pārticības telpas palielināšanos Eiropā, un tagad mēs gatavojamies šīs telpas tālākai paplašināšanai, lai turpmākajos gados ietvertu Rietumbalkānus, Īslandi un Turciju.
Eiropas Liberāļu un demokrātu apvienības grupa joprojām ir viens no galvenajiem spēkiem šajā Parlamentā, kas atbalsta paplašināšanos, vienlaikus uzsverot, ka nedrīkst ielaisties nekādos kompromisos attiecībā uz Kopenhāgenas kritēriju izpildi un visiem tiem svarīgajiem rādītājiem, pēc kuriem tiek novērtēta kandidātvalstu gatavība iestāties Eiropas Savienībā.
Mēs ceram, ka sarunas ar Horvātiju tiks pabeigtas pēc iespējas drīzāk. Mēs sagaidām, ka Padome apstiprinās Eiropas Komisijas priekšlikumu nākamajā gadā sākt sarunas ar Bijušo Dienvidslāvijas Republiku Maķedoniju, lai nākamgad varētu sākt šo procesu. Mēs ceram uz dinamiku sarunu procesā ar Turciju, tostarp sarunu par enerģētikas nodaļu uzsākšanu. Un mēs uzskatām, ka ES var izmantot šo brīdi, lai pastiprinātu pozitīvo tendenci visās valstīs, kuras vēlas pievienoties Eiropas Savienībai. Vīzu režīma liberalizācija ir lielisks pasākums, lai parādītu Rietumbalkānu iedzīvotājiem, ka viņi iet pareizajā virzienā.
Es vēlos arī izteikt cerību, ka Lisabonas līguma stāšanās spēkā vēl vairāk palielinās ES spēju absorbēt jaunas dalībvalstis, pabeidzot iestāžu reformas Eiropas Savienībā.
Annemie Neyts-Uyttebroeck
Kā Eiropas Liberāļu un demokrātu apvienības grupas priekšsēdētājai man ir draugi, paziņas un biedri visās tajās valstīs, par kurām iet runa šodienas ziņojumā.
Vispirms es gribu novēlēt komisāram Olli Rehn panākumus darbā, ko viņš veic vairāk nekā pēdējos piecus gadus un, jo īpaši apsveikt viņu ar šiem panākumiem. Viņš ir pelnījis pilnīgu mūsu atzinību. Kā es teicu, man ir draugi un paziņas visās šajās valstīs, un es ar zināmu lepnumu varu teikt, ka, cik man zināms, mēs esam vienīgā lielā politiskā ģimene, kas ir panākusi vienošanos par statūtiem Kosovai. Mēs panācām vienprātīgu nostāju šajā jautājumā jau 2006. gada sākumā, un kopš tā laika esam to saglabājuši. Nedomājiet, ka tā ir tikai sagadīšanās, jo mēs tajā ieguldījām ļoti daudz smaga darba.
Tādēļ jūs varat iztēloties, cik es esmu vīlusies, pirmkārt, redzot, ka Kosova nav iekļauta nolīgumā par vīzu režīma atvieglošanu. Man šķiet, ka Kosova tiek sodīta par to, ka dažas ES dalībvalstis joprojām nav spējušas samierināties ar faktu, ka Kosova tagad ir neatkarīga valsts. Manuprāt, tas ir ļoti skumji. Padomes priekšsēdētāj un komisār, ļaujiet man aplūkot dažus aspektus attiecībā uz to, kāds ir pašreizējais stāvoklis Bosnijā un Hercegovinā. Baidos, ka es esmu mazāk optimistiska attiecībā uz pozitīvu iznākumu vairākos aspektos nekā esat jūs, kaut arī, iespējams, tas ir tikai tādēļ, ka cilvēkiem šajās valstīs var rasties iespaids, ka pēkšņi visam jāatrisinās neticami ātri un ka nav laika atbilstošām konsultācijām, vismaz ne ar vienu no politiskajām partijām, izņemot lielākās, ar kurām pastāv kontakts.
Visbeidzot, savas grupas vārdā es vēlos skaidri pateikt, ka mēs noteikti uzstājam, lai kandidātvalstis ievērotu visus Kopenhāgenas kritērijus bez jebkādiem izņēmumiem, lai kura valsts tā arī nebūtu. Tāpat jums nevajadzētu domāt, ka mēs esam vienaldzīgi pret Eiropas Savienības uzņemšanas spēju. Taču mūs neapmierina, ka daži mūsu kolēģi, šķiet, vēlas izmantot šo uzņemšanas spējas jēdzienu, lai nebeidzami atliktu jaunu valstu pievienošanos. Mēs to neatbalstām.
Ļaujiet man pabeigt! Komisār, es domāju, ka pēdējie pieci gadi patiešām ir bijuši veiksmīgi. Es novēlu jums visu to labāko nākotnē. Es esmu pārliecināta, ka mēs šeit atkal tiksimies, pat, ja būsim citos amatos, bet tāpat liels paldies!
Ulrike Lunacek
Verts/ALE grupas vārdā. - Priekšsēdētāja kungs, Zaļo un Eiropas Brīvās apvienības grupas vārdā man ir jāsaka, ka es esmu ļoti apmierināts, ka šajā kopīgajā rezolūcijā atkārtoti ir pausta Eiropas Parlamenta stingrā apņēmība attiecībā uz paplašināšanos un paplašināšanās iniciatīvu, par ko mums bija diskusija Ārlietu komitejā, kura ir jāturpina.
Tas īpaši attiecas uz Dienvidaustrumu Eiropu. Es ceru, ka neiedomājami nežēlīgo bruņoto konfliktu vēsture šajā Eiropas daļā būs reizi par visām reizēm beigusies, un es domāju, ka Eiropas Savienībai tajā ir būtiska loma. Arī šajā saistībā es ļoti priecājos, ka šajā rezolūcijā ir ievērota šī stingrā apņēmība.
Kā jau tika minēts, ir panākts progress daudzos jautājumos. Ir panākts progress dažos bijušajos konfliktos, un, būdams referents Kosovas jautājumā, es ļoti priecājos, ka Spānijas prezidentūra savā prezidentūras laikā ir paziņojusi, ka tā aicinās Kosovu piedalīties Rietumbalkānu konferencē, kas, es ceru, ļaus panākt progresu statusa jautājumā.
Ir viena lieta attiecībā uz Kosovu, ko pieminēja iepriekšējais runātājs. Es būtu vēlējies, lai Kosova būtu daļa no šī procesa, bet mēs vismaz esam pārliecinājušies, ka tiks uzsākts dialogs par vīzu režīmu ar mērķi liberalizēt vīzu režīmu.
Es vēlētos komentēt vienu grozījumu, ko mēs rīt ierosināsim. Tas attiecas uz vienu no minoritātēm, kurai ir ļoti sarežģīts statuss daudzos Dienvidaustrumu Eiropas reģionos, kā arī citās Eiropas daļās, bet jo īpaši Kosovā, un tā ir romu minoritāte. Pašlaik kādi 12 000 romu tautības cilvēki, galvenokārt bērni, tiks nosūtīti atpakaļ no dalībvalstīm, galvenokārt uz Kosovu, kur, kā mēs zinām, apstākļi ir tādi, kas neļaus viņiem dzīvot cilvēcīgu dzīvi. Tāpēc es vēlos aicināt Parlamenta deputātus rīt balsot par šo mūsu iesniegto grozījumu, lai vismaz ziemas laikā pārtrauktu romu cilvēku nosūtīšanu atpakaļ uz Kosovu un palīdzētu Kosovai izveidot romu minoritātes dzīvei piemērotus apstākļus.
Starptautiskajā vardarbības pret sievietēm izskaušanas dienā es esmu arī ļoti apmierināts, ka mēs esam panākuši grozījumus šajā tekstā, kuros skaidri noteikts, ka diskriminācija un vardarbība pret sievietēm ir jautājums, pie kā jāstrādā gan šī reģiona valdībām, gan Eiropas Savienībai.
Vēl pēdējais jautājums: citas etniskās minoritātes un seksuālās minoritātes. Es uzskatu, ka šis ir svarīgs solis ceļā uz demokratizāciju.
Charles Tannock
ECR grupas vārdā. - Priekšsēdētāja kungs, ECR grupa stingri atbalsta Eiropas paplašināšanos. Paplašinot priekšrocības, ko sniedz dalība ES, attiecībā uz tām valstīm, kuras atbilst 49. pantā noteiktajām prasībām, mēs ceram izveidot to atvērtāko, elastīgāko Eiropu, kurai mēs kā grupa ticam.
Es biju pastāvīgais referents Melnkalnei, kas ir labu jaunumu stāsts attiecībā uz progresu, kas panākts ceļā uz dalību ES, un tā ir tikai pavisam nesen iesniegusi dalības pieteikumu. Tomēr es arī drīz apmeklēšu šo valsti, lai izdarītu pats savus secinājumus un iegūtu neatkarīgu novērtējumu.
Es atzinīgi vērtēju arī to, ka Īslande drīz var kļūt par kandidātvalsti. Taču Balkānos Horvātijas abpusējais robežkonflikts ar Slovēniju nedrīkst būt barjera, lai pievienotos ES, un es ceru, ka drīz arī Maķedonija uzsāks pievienošanās sarunas.
Kas attiecas uz Turciju, joprojām ir daudz bažu par cilvēktiesībām, ilgstošo Armēnijas blokādi, reliģijas brīvību un atteikumu ielaist Kipras kuģus Turcijas ostās. Manuprāt, nožēlojami bija arī tas, ka Turcija nesen uz Islāma konferences organizācijas (OIC) augstākā līmeņa sanāksmi Stambulā uzaicināja Sudānas prezidentu Bashir, kuru Starptautiskā Krimināltiesa ir atzinusi par vainīgu Dārfūras šausmās.
Visbeidzot, lai gan Ukraina nav tieši saistīta ar šīm debatēm, es ceru arī, ka neatkarīgi no gaidāmo prezidenta vēlēšanu Ukrainā rezultātiem Eiropas Savienība turpinās apsvērt ES dalības iespēju attiecībā uz Ukrainu, ja tas patiešām ir Ukrainas iedzīvotāju vairākuma viedoklis. Tādā pašā veidā ES dalības iespējai būtu jāattiecas uz Moldovu un kādu dienu arī uz Baltkrieviju, ja tā kļūs par demokrātisku valsti.
Nikolaos Chountis
Priekšsēdētāja kungs, komisār, Padomes priekšsēdētāj, pievēršoties jautājumam par paplašināšanās stratēģiju, es vēlos pateikt, ka, spriežot pēc paplašināšanās, kas notikusi līdz šim, kā arī pēc tā, kā mēs attiecamies pret jaunām kandidātvalstīm, manuprāt, Eiropas Savienības politika ne vienmēr palīdz risināt to darba ņēmēju un sabiedrību ekonomiskās un sociālās problēmas, kuras ir pievienojušas ES vai gatavojas pievienoties, un daudzos gadījumos finanšu vai cita veida palīdzība ir nepietiekama vai arī tā tiek vērsta nepareizā virzienā, kā dēļ reģionālās un sociālās nevienlīdzības tiek paildzinātas vai paplašinātas.
Es vēlos pieminēt Turcijas gadījumu. Ir jāpastiprina spiediens, lai liktu Turcijai izpildīt savus solījumus un ievērot savas saistības, jo īpaši Ankaras Protokolu par Kipras Republikas atzīšanu, jo Turcija pārkāpj tiesības, kas Kiprai piešķirtas saskaņā ar starptautiskiem tiesību aktiem. Es gribu atgādināt Parlamentam, ka Turcijā joprojām pastāv problēmas attiecībā uz demokrātiskajām tiesībām un arodbiedrību brīvību, ko uzsver nesenā Turcijas arodbiedrību locekļu apsūdzēšana un notiesāšana Izmirā.
Es vēlos pieminēt arī Kosovas gadījumu. Šeit pieejā ir jāievēro ANO Drošības padomes rezolūcija Nr. 1244/99. Joprojām pastāv tādas problēmas kā serbu statuss Kosovā, kuri dzīvo izolācijā, un netiek ievēroti nolīgumi par bēgļu atpakaļuzņemšanu.
Visbeidzot, FYROM: nosaukuma problēma ir jārisina saistībā ar ANO un saistībā ar divpusēju nolīgumu, kas nosaka ģeogrāfiskas robežas. Es vēlos jums pajautāt, komisār un Padomes priekšsēdētāja kungs, ko jūs domājat par jaunievēlētā Grieķijas premjerministra jaunāko iniciatīvu attiecībā uz sanāksmi ar Albānijas un FYROM premjerministriem?
Nikolaos Salavrakos
Priekšsēdētāja kungs, Romas līguma 49. pants, manuprāt, nav romantisks pamudinājums dalībvalstīm piedalīties vienotas Eiropas paplašināšanā. Tas ir reālistisks mērķis tām Eiropas valstīm, kuras spēj pieņemt Eiropas Savienības principus. Tikai tad tiks piemēroti galvenie priekšnoteikumi konsolidācijai, nosacītībai un komunikācijai.
Rīt Padome izskatīs Albertini kunga rezolūcijas priekšlikumu, kurā viņš skaidri norāda, ka, lai gan Turcija ir panākusi zināmu progresu attiecībā uz Kopenhāgenas politisko kritēriju izpildi, joprojām vēl daudz ir jādara gan cilvēktiesību, vārda brīvības un reliģiskās brīvības jomās, gan Turcijas vispārīgajā politiskajā rīcībā tieslietu sistēmā un tā tālāk.
Taču ir skaidrs, ka Turcija pēdējā laikā ir pielikusi pūles, lai izmantotu savu varu Tuvo Austrumu un Kaukāza reģionā tādā veidā, kas ir pretrunā Eiropas Savienības pamatprincipiem. Vēl viens piemērs ir Turcijas uzvedība Irānas jautājumā, kas ir absolūti pretēja ES ārpolitikai un Turcijas saistībām saskaņā ar Ankaras Protokolu. Ar Turciju joprojām ir jāizskata astoņas nodaļas, un tādēļ, ņemot to vērā, es uzskatu, ka Turcija vēl nav gatava tam, lai tai noteiktu konkrētu datumu sarunu sākšanai.
Kas attiecas uz FYROM, man ir sakāmas divas lietas: mēs esam pamanījuši, ka tās premjerministra nesenās darbības un paziņojumi rada problēmas kaimiņvalstīs, un mēs vēlamies, lai šī uzvedība tiktu pieklusināta.
Barry Madlener
(NL) Van Rompuy kungam, protams, bija pilnīga taisnība, kad viņš 2004. gadā izteica šādu novērojumu: "Turcija nav Eiropas daļa un nekad tāda nebūs”.
Šajā novērojumā Van Rompuy uzsvēra Eiropas pamatvērtības, kuras, viņaprāt, Turcija apdraudētu. Tādējādi Van Rompupuy kungs principā izteica iebildumus pret Turcijas dalību ES. Un mēs, Holandes partija "Brīvībai”, viņam pilnīgi piekrītam. Protams, viņš tagad nevar ņemt atpakaļ šādus principiālus vārdus, pat ne tādēļ, lai nodrošinātu savu silto vietiņu Eiropas Padomes priekšsēdētāja amatā. Turcija pat izrādījusi nicinājumu pret demokrātiju un vārda brīvību, nosaucot manas partijas vadītāju Geert Wilders kungu, demokrātiski ievēlētu tautas pārstāvi, par fašistu un rasistu. Kāds briesmīgs un nepamatots salīdzinājums! Mums nevajadzētu būt liegtai iespējai kritizēt islāmu. Bet Turcija šajā gadījumā parāda savu īsto seju.
Rehn kungs, es gribu jums uzdot šādu jautājumu: kāda ir jūsu reakcija uz šo nedzirdēto Turcijas attieksmi? Protams, ir tikai viena iespējama atbilde: nekavējoties pārtraukt visas sarunas ar Turciju. Būsim godīgi pret Turciju. Esiet godīgi pret Turciju, kā godīgi ir bijuši Angela Merkel un Nicolas Sarkozy, un kā godīgs ir bijis arī viņu lielais draugs Herman van Rompuy. Pārtrauciet visas sarunas ar Turciju un citām islāma valstīm!
(Runātājs piekrita atbildēt uz jautājumu, kas uzdots, paceļot zilo kartiņu saskaņā ar Reglamenta 149. panta 8. punktu)
William
Šķiet, Van Rompuy kunga teiktais uz jums ir atstājis ļoti lielu iespaidu. Vai jums neliekas, ka uz lielāko daļu cilvēku lielāku iespaidu atstātu tas, ka tikai 3 % no Turcijas zemes platības vispār atrodas Eiropas kontinentā, un šis priekšlikums, ka Turcijai būtu jākļūst par pilntiesīgu Eiropas Savienības dalībvalsti, raugoties no ģeogrāfiska viedokļa, ir pilnīgi dīvains?
Barry Madlener
Es nedzirdēju reālu jautājumu, bet, protams, mēs piekrītam, ka ir daudz iemeslu, lai pateiktu "nē” Turcijai. Es pieminēju tikai dažus, bet šis ir vēl viens labs iemesls pateikt "nē”, tādēļ paldies jums par to.
Elmar Brok
(DE) Priekšsēdētāja kungs, Bildt kungs, komisār, iespējams, šīs ir pēdējās debates par paplašināšanos, kuras mums būs ar jums, Rehn kungs. Es gribu jums pateikties par daudzajām labajām debatēm, kas mums bijušas ar jums kopš 2004. gada.
Vēlos izteikt dažus komentārus. Manuprāt, tagad ir laiks ātri atrisināt sarežģījumus Horvātijai, kas tai radīti ārpus šīs valsts, lai nākamajā gadā mēs varam ātri pieņemt lēmumu par Horvātiju, pabeigt sarunas un ratificēt pievienošanās līgumu. Es uzskatu, ka ir ātri jāatrisina šie divpusējie jautājumi, kas attiecas uz daudzām citām valstīm, tostarp FYROM un Grieķiju, kā arī pasākumi, kas nepārtraukti tiek veikti pret Serbiju, kura, manuprāt, ir ārkārtīgi svarīga valsts attiecībā uz šī reģiona stabilitāti.
Ir skaidri jāpasaka, ka par katru valsti tiks spriests atbilstoši tās iespējām un ka tiks pildīts Salonikos dotais solījums, jo īpaši attiecībā uz Rietumbalkāniem. Katra valsts ir jāvērtē, pamatojoties uz tās iespējām, un attiecīgi ir jāpielāgo procesa temps.
Taču svarīgi ir arī paskaidrot, ka tiek ņemti vērā Kopenhāgenas kritēriji. Man žēl, ka sociāldemokrāti, zaļie un citi ir atteikušies komitejā pieminēt Kopenhāgenas kritērijus. Es ceru, ka plenārsēdē to pārskatīs. Mēs raidītu pilnīgi nepareizu ziņu kandidātvalstīm tieši tāpat kā tad, ja mēs nebūtu pieminējuši Eiropas Savienības uzņemšanas spēju.
Eiropas perspektīvai jābūt pareizai, lai sāktu iekšējos reformu procesus. Taču ir arī svarīgi, ka ir izpildīti vajadzīgie nosacījumi, lai nerastos veltas cerības.
Šī iemesla dēļ attiecībā uz Kopenhāgenas kritērijiem mums Turcijas gadījumā ir arī jānodrošina, ka politiskie nosacījumi saistībā ar vārda brīvību, demokrātiju, tiesiskumu un reliģijas brīvību ir pievienošanās priekšnoteikums un ka nevar būt runas par kompromisu šajā jomā.
Adrian Severin
Priekšsēdētāja kungs, iespējams, vissvarīgākā mācība, ko devusi pēdējā paplašināšanās, ir tas, ka mēs Eiropas Savienībā esam iesaistījuši valstis, tirgus, iestādes un rūpniecības līdzekļus, bet mēs esam aizmirsuši par cilvēku sirdīm un prātiem. Es uzskatu, ka mums jāizvairās nākotnē atkārtot to pašu kļūdu.
Mums jāsagatavo ne tikai valstis pievienošanās stadijā, bet arī esošās dalībvalstis. Bieži pieminētais nogurums saistībā ar paplašināšanos vairāk liecina par esošo valstu sagatavošanas trūkumu - veco dalībvalstu, kas nav gatavas dzīvot kopā ar jaunajām dalībvalstīm - nekā par jauno dalībvalstu grūti saprotamo raksturu.
Tāpat es domāju, ka mums, runājot par kandidātvalstīm, vajadzētu izvairīties no jebkādas nosacītības, kas nav tieši saistīta ar to spēju sadarboties ar mums, raugoties no juridiska, institucionāla, politiska un kultūras viedokļa, un konkurēt ar mums iekšējā tirgū šī jēdziena plašākajā nozīmē. Mums nevajadzētu piemērot nosacītību, kas nav saistīta ar šiem kritērijiem. Mums būtu jāatceras, ka paplašināšanās attiecas uz labāku nākotni, nevis uz labāku pagātni. Mēs pārāk daudz domājam par šo pagātni.
Treškārt, katras valsts pievienošanās pamatā patiešām jābūt tās nopelniem. Bet mums arī jānovērtē to spēja ar savu pievienošanos veicināt labāku situāciju reģionā, lielāku reģionālu stabilitāti un lielāku reģionālu integrāciju.
Ārkārtīgi svarīga ir arī cerību pārvaldība, un es uzskatu, ka, iespējams, nākotnē mēs varētu būt mazliet radošāki, mēģinot nodrošināt zināma veida pakāpenisku integrāciju valstij, kuras pilnīga integrācija tuvākajā laikā nav paredzama.
Mans pēdējais komentārs ir tas, ka, manuprāt, mums ir jāpārskata problemātiskais jautājums par savu identitāti, savu kultūras un ģeopolitisko identitāti, lai precīzi zinātu, kādas ir mūsu paplašināšanās robežas.
Ivo Vajgl
(SL) Mēs šodien gatavojamies pieņemt rezolūciju, kas ar lielu interesi un lielām cerībām tiek gaidīta daudzās Dienvidaustrumu Eiropas valstīs.
Šajā rezolūcijā lietotie jēdzieni ir ļoti atšķirīgi no tiem, ko vēl tikai pirms dažiem gadiem lietoja Dienvidaustrumu Eiropā. Patiesībā tieši šie jēdzieni ir devuši stimulu un virzienu mūsu šodienas debatēm. Es domāju, ir svarīgi, ka no Bild kunga, Padomes priekšsēdētāja, un komisāra Rehn kunga teiktā, no vienas puses, un no Albertini kunga, Ārlietu komitejas priekšsēdētāja, kurš ir nodrošinājis, ka mēs varam pieņemt šādu bagātu un būtisku rezolūciju, teiktā, no otras puses, var secināt, ka mēs atbalstām visu attiecīgo valstu Eiropas perspektīvu. Šajā saistībā es īpaši gribu izcelt Turciju.
Tikai piedāvājot paplašināšanās un iekļaušanas perspektīvu visām minētajām valstīm, daži šī reģiona jautājumi, piemēram, tendences, kas liecina par dažu bijušās Dienvidslāvijas sastāvā iepriekš iekļauto valstu tālāku sadrumstalotību, robežu jautājumi un gadījuma rakstura incidenti, kas saistīti ar reliģisku vai līdzīgu neiecietību, kļūst mazāk bīstami plašākam reģionam.
Tādēļ mēs varam secināt, ka ir jāturpina šis projekts, kas nes mieru un progresu reģionā, kurš reiz bija ļoti nepastāvīga Eiropas daļa, ir jāturpina.
Hélène Flautre
(FR) Priekšsēdētāja kungs, tāpat kā mana grupa, arī es piekrītu, ka Eiropas Savienības paplašināšanās politika ir viens no visproduktīvākajiem un pārliecinošākajiem politikas virzieniem.
Tādēļ, Rehn kungs, es esmu mazliet nobažījusies par jūsu nākotni, jo man nav gluži skaidrs, kā jūs domājat atrast portfeli nākamajā Komisijā, kurš būtu pievilcīgāks par komisāra paplašināšanās jautājumos portfeli.
Ir absolūti pārsteidzoši redzēt, ko uzņemšanas Eiropas Savienībā perspektīva var panākt kā virzītājspēks pārmaiņām, demokrātijas veidošanai tādā valstī kā Turcija. Jā, protams, vēl ir daudz jāpanāk: tiesu iestāžu neatkarība, armijas loma, vārda brīvība, un, protams, tas, lai reizi par visām reizēm patiesi tiktu risināts kurdu jautājums.
Taču, manuprāt, ir svarīgi uzsvērt, ka šī ES paplašināšanās stratēģija nav tikai to valstu interesēs, kas pašlaik ir pievienošanās stadijā; tā ir mūsu interesēs un arī mūsu Eiropas lēmumu pieņēmēju interesēs.
Ir bezatbildīgi mazināt tādas valsts kā Turcija centienus mainīties, ļaujot saglabāt šaubas par sarunu procesa iznākumu. Jā, sarunu procesa iznākums būs tāds, ka Turcija pievienosies, un mums tas ir skaidri jāpasaka.
Ryszard Antoni Legutko
(PL) Priekšsēdētāja kungs, Eiropas Savienības paplašināšanās ir ne tikai to valstu interesēs, kuras pievienojas ES vai kuras tiecas uz to, bet tā ir arī mūsu visu interesēs. Iemesls ir tāds, ka paplašināšanās palielina integrāciju un drošību. Tādēļ mēs ar prieku atzīmējam progresu, kas panākts attiecībā uz Rietumbalkānu valstīm un Turciju, kā arī to, ka Īslande ir iesniegusi dalības pieteikumu. Pastāv tāda lieta kā nogurums saistībā ar paplašināšanos, bet atcerēsimies, ka dalības pieteikumu var iesniegt ikviena demokrātiska Eiropas valsts, kas atbilst ļoti precīzi noteiktiem kritērijiem. Mēs nedrīkstam aizmirst šos kritērijus, bet mēs nedrīkstam aizvērt durvis valstīm, kas grib kļūt par kandidātvalstīm. Neaizvērsim durvis mūsu austrumu partneriem. Mums būtu jāpiedāvā Ukrainai skaidra dalības iespēja.
Ir vēl viena lieta. Eiropas Savienībā ļoti bieži tiek lietots vārds "solidaritāte”. Tas ir vārds, kas citas Eiropas valstis piesaista Kopienai, un vienlaikus liek mums tālāk paplašināt Eiropas Savienību. Diemžēl daudzos gadījumos ES neizrāda solidaritāti savās iekšējās attiecībās. Acīmredzams piemērs ir Ziemeļu gāzes cauruļvada projekts, kas ir tieši paredzēts, lai radītu neērtības tranzīta valstīm, jo īpaši Polijai, savukārt "South Stream” ir Maskavas atbilde uz enerģētikas diversifikācijas plāniem, kas saistīti ar "Nabucco”. Ir ļoti satraucoši redzēt, kā noteiktas valstis tik viegli ir ļāvušas Krievijai ar sevi manipulēt. Tādēļ divpusēju interešu īstenošana starp atsevišķām ES dalībvalstīm un Krieviju rada iekšējus konfliktus un vājina mūsu nostāju - ES nostāju. Tas ir pretrunā solidaritātes principam. Paplašināšanās ir saprātīga, bet jānodrošina, lai teorija saskan ar praksi.
Charalampos Angourakis
(EL) Priekšsēdētāja kungs, Lisabonas līgums rada vēl negatīvāku sistēmu Eiropas Savienības dalībvalstu un kandidātvalstu iedzīvotājiem. Diemžēl Balkānu iedzīvotāju stāvoklis ir dramatisks, ko izraisa NATO kara sekas, kapitālistiska pārstrukturēšanās, nolīgumi ar Eiropas Savienību, ārzemju militārās bāzes šajā reģionā, kapitālistiskā krīze un konkurence starp galvenajiem spēkiem energoapgādes jomā. Šo valstu pievienošanās kalpo lielo uzņēmumu un imperiālistu plānu interesēm, kas ietver pat šī reģiona valstu robežu pārveidošanu. FYROM iestāšanās NATO un Eiropas Savienībā saasinās šo cīņu, savukārt šīs valsts suverēnā vara joprojām ir jāatgūst. Turcija izmanto savu ģeogrāfiski stratēģisko stāvokli un turpina okupēt lielu daļu no Kipras, izsakot pretenzijas attiecībā uz Egejas jūras reģionu un turot ieslodzījumā tūkstošiem arodbiedrību locekļu, kurdu, žurnālistu un citu cilvēku. Īslandē tiek uzturēts ekonomiskā brīnuma mīts, un šajā saistībā pastāv spiediens, lai ielēktu Eiropas imperiālistu kaujas ratos. Grieķijas Komunistiskā partija ir pret Eiropas Savienības paplašināšanos, jo tā ir pret pašu Eiropas Savienību un pret to, ka Grieķija ir iestājusies un paliek Eiropas Savienībā. Mēs kopīgi ar Eiropas iedzīvotājiem cīnāmies par mieru un sociālo taisnīgumu un pret imperiālistu apvienībām.
Fiorello Provera
(IT) Priekšsēdētāja kungs, dāmas un kungi, Eiropas Savienības paplašināšanās var būt gan iespēja, gan problēma, bet tā joprojām ir liels izaicinājums.
Iespēju nosaka tas, ka jaunās dalībvalstis var dot taustāmu ieguldījumu Eiropas politikas veidošanā. Lai to darītu, nepietiek izpildīt Kopenhāgenas kritērijus un nodrošināt tikai formālu atbilstību šiem kritērijiem. Ir būtiski palielināt kandidātvalstu iedzīvotāju izpratni par Eiropu, veicot uz sirdi un prātu orientētas kampaņas, kurās jāiesaista politiķi, inteliģence un plašsaziņas līdzekļi.
Eiropu vairs nedrīkst uztvert kā lielu finanšu resursu kasi ekonomisko, sociālo un infrastruktūras problēmu atrisināšanai, bet tā ir jāuztver kā iestāde, kurā visiem jādod savs ieguldījums, lai izveidotu uz kopīgām vērtībām pamatotu politiku.
Dalībvalstis maz tiek atbalstīta paplašināšanās, jo īpaši attiecībā uz noteiktām valstīm. Vai mēs gribam pievērt acis uz šo situāciju vai arī mēs gribam iesaistīt savus līdzpilsoņus un pajautāt, kāds ir viņu viedoklis? Manuprāt, vislabākā izeja ir referendums, jo tas ir vistiešākais demokrātijas veids un tas pietuvinātu Eiropu tās iedzīvotājiem un viņu izvēles brīvībai.
Philip Claeys
(NL) Mums ir jāpārtrauc šī milzīgā izlikšanās attiecībā uz Turcijas pievienošanos. Mums ir jāpārtrauc aizklāt un samazināt problēmas. Mums visiem jābūt pietiekami drosmīgiem, lai skatītos acīs realitātei. Mēs piecus gadus esam risinājuši sarunas ar Turciju, un kāds ir rezultāts? Turcija aizvien vairāk īsteno tādu ārpolitiku, kas vērsta pret Eiropu un pret rietumiem. Erdogan kunga un prezidenta Gül kunga vadībā Turcija savā būtībā kļūst aizvien vairāk islāmiska valsts. Turcija joprojām atsakās atzīt visas pašreizējās Eiropas Savienības dalībvalstis un ievērot tās saistības, kas tai jāpilda saskaņā ar muitas savienības sistēmu. Turcija joprojām turpina okupēt daļu no vienas ES dalībvalsts teritorijas. Un es pat vēl neesmu pieminējis Turcijas strukturālo un pastāvīgo problēmu saistībā ar vārda brīvības ievērošanas trūkumu.
Tikko Bildt kungs pateica, ka viņš noraida domu par slēgtu Eiropu. Cik man zināms, neviens no mums šeit neatbalsta domu par slēgtu Eiropu, bet šeit ir daži deputāti, un es esmu viens no tiem, kuri atbalsta domu par eiropeisku Eiropu. Runājot Herman van Rompuy, Eiropas Padomes priekšsēdētāja, vārdiem: "Turcija nav Eiropas daļa un nekad tāda nebūs!”
Cristian Dan Preda
(RO) Mēs runājam par paplašināšanos saistībā ar Rietumbalkāniem, Īslandi un Turciju, kas ir trīs ļoti atšķirīgi gadījumi. Pirmkārt, Rietumbalkānos ir valstis, kuras ne tuvu nav izpildījušas tos ekonomiskos un politiskos kritērijus, ko sagaida Eiropas Savienība. Taču šajās valstīs sabiedrības viedoklis un politiskie līderi pauž atbalstu integrācijas mērķim, un ir ļoti optimistiski noskaņoti attiecībā uz pievienošanos.
Otrais gadījums ir Īslande, valsts, kura atbilst daudziem ekonomiskajiem un politiskajiem kritērijiem, bet sabiedrības viedoklis un tās līderu viedoklis par mērķi pievienoties ES ļoti atšķiras. Pašlaik, šķiet, vienīgais, kas vieno Rietumbalkānu valstis un Īslandi ir tas, ka dziļā ekonomikas krīze tām dod drosmi pievienoties.
Tomēr, visbeidzot, ir Turcija, kuras tiekšanās uz Eiropu nav saistīta ar jebkāda veida ekonomisko ciklu. Tā ir viena no valstīm ar visdinamiskāko ekonomisko darbību, kurā notiek plašas debates. Pavisam nesen 45 % turku atbalstīja šo mērķi.
Es gribu nodalīt šīs trīs situācijas, jo Rietumbalkāni, Īslande un Turcija, raugoties no integrācijas perspektīvas, pārstāv trīs dažādus scenārijus. No otras puses, mums būtu vērts arī nerisināt šīs situācijas saskaņā ar divpusējās politikas loģiku.
Manuprāt, dalībvalstis vai trešās valstis nedrīkst izmantot atšķirības starp dalībvalstīm un potenciālajām kandidātvalstīm, lai bloķētu ceļu uz integrāciju Eiropā. Es uzskatu, ka katras valsts nopelni un sabiedrības vienprātība ir vienīgie kritēriji, lai noteiktu ceļu uz integrāciju Eiropā.
Maria Eleni Koppa
(EL) Priekšsēdētājas kundze, par spīti dažu cilvēku iebildumiem, paplašināšanās politika ir atnesusi Eiropai stabilitāti, mieru un labklājību. Šodien mēs tiekam aicināti turpināt sarunas ar šīm kandidātvalstīm: Rietumbalkānu valstīm, Īslandi un Turciju. Rietumbalkānu integrācija, bez šaubām, ir vislielākais izaicinājums. Šo valstu integrācija izbeigs nesaskaņas, kas sākās 1990. gadā, un likvidēs to, kas grasās izvērsties par melnu caurumu pašā Eiropas sirdī. Horvātija dažos mēnešos būs gatava integrācijai, un pārējās valstis dinamiski progresē. Jo īpaši attiecībā uz Serbiju mums ir jāatzīst, cik tālu tā ir tikusi un jāatbalsta tās progress, mudinot to virzīties uz Eiropu. Protams, ir neatrisināti jautājumi. Neatrisinātais Kosovas statuss, sarežģītais stāvoklis Bosnijā un debates par Bijušās Dienvidslāvijas nosaukumu ir vaļējas brūces šajā reģionā. Kas attiecas uz Grieķiju, jaunā valdība cenšas atrast risinājumu, kas izbeigs šo strīdu. Pēc 17 gadu ilga saspīlējuma beidzot ir jādod laiks, lai atrastu tādu risinājumu, kas būtu pieņemams abām pusēm. Vispārīgi runājot, ir parādītas labas kaimiņattiecības, kas ir integrācijas priekšnosacījums, patīk mums tas vai nē. Tādēļ strādāsim visi pie šīm kaimiņattiecībām!
Alexander Graf Lambsdorff
(DE) Priekšsēdētājas kundze, Bildt kungs, jūsu runa bija laba, skaidra un kodolīga. Ir pareizi tas, ko jūs teicāt par Eiropas Savienību kā ģeopolitiski stabilizējošu faktoru, kā arī tas, ka paplašināšanās politika ir instruments.
Tomēr es uzskatu, ka nav inteliģenti vai politiski apmierinoši izturēties tā, it kā šī arvien lielākas savienības un arvien slēgtākas savienības mērķa konflikta nebūtu. Uz šo jautājumu mēs tiešām neesam konkrēti atbildējuši. Ir taisnība, sakot, ka lielākai Eiropas Savienībai ir lielāka ietekme, bet tā arī ir sarežģītāka, kas ietekmē mūsu spēju rīkoties. Tāpēc, kā ierosinājis Severin kungs no sociāldemokrātiem, ir nepieciešams jauns dialogs par paplašināšanos, kas ietvertu pakāpenisku integrāciju un jaunus dalības veidus, lai spētu saskaņot šos divus juridiskos mērķus.
Mums ir nepieciešamas institucionālas reformas. Piemēram, es Vācijā cilvēkiem nevaru izskaidrot, kāpēc es aizstāvu Salonikus un kāpēc bijušajām Dienvidslāvijas valstīm pēkšņi būs vairāk komisāru nekā visām dalībvalstīm, kuras dibinājušas Eiropas Savienību, kopā. Tas nav pareizi. Mums jābūt godīgiem attiecībā uz mūsu paplašināšanās politiku, lai mēs atkal saņemtu iedzīvotāju atbalstu šajā svarīgajā politikas jomā.
Peter van Dalen
(NL) Saskaņā ar Eirobarometra aptauju, Eiropas iedzīvotāji ir skaidri izteikuši savu viedokli par Turcijas pievienošanos: 28 % par un 59 % pret. Šie skaitļi runā paši par sevi, un neviens politiķis nevar tos noliegt, nedz arī kādam vajadzētu to darīt. Ja mēs tos noliegsim, mēs vienīgi palielināsim plaisu starp iedzīvotājiem un politiķiem.
Turcija ģeogrāfiski nav Eiropas daļa, ne arī daļa no Eiropas vēstures, kuras reliģisko, kultūras un politisko veidolu noteikusi kristietība, renesanse, apgaismība un valstu demokrātiskā iekārta. No otras puses, priviliģētas partnerības veids apvienotu vislabāko, kas pastāv abās šajās pasaulēs. Papildus daudzām ekonomiskām priekšrocībām, šādas partnerattiecības radītu daudz mierīgākas attiecības starp Eiropu un Turciju, un atbrīvotu mūs no nerimstoša pievienošanās stresa. Tāpēc ir laiks pieņemt skaidru lēmumu: ļaujiet mums apturēt pievienošanās sarunas un uzsākt sarunu procesu par privileģētām partnerattiecībām. Lai tā ir mūsu paplašināšanās stratēģija 2010. gadam!
Helmut Scholz
(DE) Priekšsēdētājas kundze, Padomes priekšsēdētāja kungs, komisār, es, tāpat kā daudzi mani kolēģi manā grupā, vienmēr esmu uzskatījis paplašināšanos par vienu no ES svarīgākajiem projektiem un vienmēr esmu to atbalstījis. Par spīti mūsu pamatotajai kritikai attiecībā uz dažādiem paplašināšanās aspektiem, tā ir bijusi viena no veiksmīgākajām nodaļām ES ārējā attīstībā un tā ir sarežģīts ilgtermiņa uzdevums gan kandidātvalstīm, gan ES. Tas jau šodien tika apspriests plenārsēdē.
Mums jāpajautā pašiem sev, vai tālāks paplašināšanās process mums ir piemērots. Sevišķi, kas attiecas uz Dienvidaustrumu Eiropu ar tās ilgo valstu un impēriju dalīšanās vēsturi, ir pareizi un taisnīgi, ka šī nemierīgā reģiona valstu iedzīvotājiem ir piedāvāta dalības iespēja Eiropas Savienībā. Tas, ka daži politiķi Eiropas Savienības dalībvalstīs ir distancējušies no šī solījuma, aizbildinoties, ka ES iestāžu un identitātes stiprināšana ir lielāka prioritāte nekā tālāka ES paplašināšanās, ir ne tikai palielinājis kandidātvalstu neuzticību, bet arī aizkavējis demokrātiska viedokļa veidošanās procesu un reformu procesus šajā reģionā.
Bastiaan Belder
(NL) Man joprojām spilgtā atmiņā ir tas, ko vienā no mūsu pēdējām sanāksmēm teica komisārs Rehn, proti, ka esot par paplašināšanos atbildīgajam komisāram, ir jābūt optimistam.
Man jāatzīst, ka, manuprāt, šis vārds viņu ļoti labi raksturo, bet, ciktāl tas attiecas uz mani, optimista loma viņam nav piemērota. Es personīgi uzskatu, ka politikā, arī Eiropas politikā, pirmajā vietā jābūt reālismam, bet optimismam pēc tam. Man šķiet pilnīgi šokējoši, ka Parlaments ir ieņēmis šādu caur rozā brillēm skatīšanās nostāju. Kāpēc vajadzēja pieklusināt skaidro signālu, kas tika raidīts Turcijai un Bosnijai Albertini kunga ziņojuma pirmajā versijā? Kāpēc mums bija jāvelta komplimenti Turcijai? Kāpēc mēs pielikām izmisīgas pūles, lai atrastu pozitīvu sarunu sākšanas signālu Bosnijai?
Vai Parlaments pilnībā neapzinās, ka mūsu pienākums ir pārstāvēt Eiropas Savienības dalībvalstu iedzīvotājus? Informācijas kampaņas nepalīdzēs panākt tādu paplašināšanos procesu, ko iedzīvotāji atbalstīs. Mēs to panāksim vienīgi, godīgi un reālistiski novērtējot to pakāpi, kādā šīs valstis ir izpildījušas Kopenhāgenas kritērijus.
Franz Obermayr
(DE) Priekšsēdētājas kundze, acīmredzamais ES demokrātijas trūkums Turcijas pievienošanās gadījumā ir satraucošs. Vairākums ES iedzīvotāju skaidri ir pret Turcijas pievienošanos ES. Tomēr mūsu iedzīvotājiem ir jāpiedzīvo attaisnošanās, novērtēšanas un sarunu process.
Ir negodīgi izturēties tā, it kā mēs nevirzītos uz pilnīgu dalību. Kā kandidātvalsts Turcija no 2007. gada līdz 2010. gadam jau ir saņēmusi EUR 2,26 miljardus. To maksā valstis, kuras ir faktiskās maksātājas un kuru iedzīvotāji negrib Turcijas pievienošanos.
Tas acīmredzami notiek ASV interesēs. Pēc Turcijas pievienošanās būtu iespējams atrisināt neskaitāmus konfliktus ārpus Eiropas. Taču par spīti Turcijas līdzdalībai Eirovīzijas dziesmu konkursā, es piekrītu augsti godājamā bijušā Vācijas prezidenta Theodor Heuss viedoklim, kurš sniedza skaidru Eiropas definīciju. Eiropa, viņš teica, ir būvēta uz trim kalniem: no Akropoles nāk grieķu humānisms, no Romas Kapitolija nāk Eiropas valsts jēdziens un no Golgātas nāk kristiešu Rietumu pasaule.
Doris Pack
(PT) Priekšsēdētājas kundze, Padomes priekšsēdētāj, komisār, dāmas un kungi, ES paplašināšanās, iekļaujot Rietumbalkānus, tika noteikta Salonikos. Šo valstu uzņemšana, kad tās būs izpildījušas nosacījumus, nav žēlsirdības akts, kā daudzi to apgalvo, bet vienkārša nepieciešamība, ņemot vērā to ģeopolitisko atrašanās vietu pašā Eiropas Savienības centrā.
Mūsu stabilitāte ir atkarīga no šo valstu stabilitātes, ko mēs diemžēl konstatējām 1990. gados. Protams, visām valstīm ir jāizpilda Kopenhāgenas kritēriji un, tā kā šīs valstis ir bijušie ienaidnieki, tām ir arī jāpiedalās reģionālās sadarbības programmās. Tas tāpat attiecas uz valstīm, kas atrodas kaimiņos šīm valstīm, kuras vēlas pievienoties. Es sagaidu, ka Slovēnija un Grieķija palīdzēs šīm valstīm, kuras vēlas pievienoties, viegli un ātri sasniegt savu mērķi.
Diemžēl Bosnijas un Hercegovinas situācija ir ļoti sarežģīta, un es neticu, ka spēšu to izklāstīt pusotrā minūtē, lai gan es esmu referents par šo reģionu. Es pat nemēģināšu to darīt. Es tikai vēlos, Bildt kungs un Rehn kungs, lai tur varētu risināties iedzīvotājiem pietuvinātas sarunas, kas nav uzspiestas no ārpuses.
Visām valstīm šajā reģionā ir atšķirīgs veicamo darbu apjoms, un mums ir jāpalīdz tām pārvarēt problēmas. Lambsdorff kungs, doma par to, ka valstīm, kas vēlas pievienoties, būs vairāk komisāru nekā tām dalībvalstīm, kuras dibinājušas Eiropas Savienību, ir diezgan patētisks arguments. Patiesībā tas vispār nav arguments; tas ir graujošs apgalvojums. Šo problēmu var atrisināt, bet šo valstu iedzīvotājus nedrīkst izslēgt tikai tāpēc, ka jūs negribat to risināt.
Zoran Thaler
(SL) Es vēlos apsveikt komisāru Rehn kungu un Padomes priekšsēdētāju Bildt kungu par konstruktīvajām un pozitīvajām ievada piezīmēm.
Būdams referents par Bijušo Dienvidslāvijas Maķedonijas Republiku (FYROM), es īpaši priecājos atzīmēt, ka šī valsts 2009. gadā ir progresējusi, un Komisija ir ieteikusi Padomei noteikt pievienošanās sarunu sākšanas datumu. Mēs atzīmējam arī to, ka premjerministri G. Papandreou un N. Gruevski ir sākuši komunicēt tieši.
Es vēlos aicināt Bildt kungu un komisāru Rehn, kā arī visu dalībvalstu valdības, kurām interesē šis jautājums, gatavojoties decembrī paredzētajai augstākā līmeņa sanāksmei, pacelt tālruņa klausuli un sazināties ar premjerministru G. Papandreou un premjerministru N. Gruevski, lai izrādītu viņiem savu solidaritāti un atbalstītu viņu apņēmīgos centienus rast risinājumu šim 20 gadus ilgstošajam strīdam.
Tas ir vienīgais veids, kā Grieķija, būdama ilggadēja Eiropas Savienības dalībvalsts, spēs īstenot savus mērķus un izpildīt savu pienākumu pret šo reģionu.
Jelko Kacin
(SL) Serbija pēdējos pāris mēnešos ir progresējusi, un, izpildot savus kritērijus vīzu režīma atvieglošanai, tā ir pierādījusi gan pati sev, gan Eiropai, ka tā spēj panākt vairāk un darboties labāk, nekā to darījusi līdz šim. Tā pelna atzinību par šiem panākumiem.
Serbijai ir slēpts potenciāls, kas tai jāizmanto ceļā uz dalību ES, un tas ir jādara gan savās un kaimiņvalstu, gan visa reģiona un Eiropas Savienības interesēs. Ņemot vērā tās lielumu un stratēģisko novietojumu, Serbija varētu kļūt par vadošo spēku, kas satuvinātu šī reģiona valstis. Šajā laikā Serbija apzinājās šo lomu, kā arī to, ka tagad tā dara vairāk attiecībā uz paplašināšanos, nekā ir darījusi līdz šim.
Vadībai Belgradā ir sistemātiski jāīsteno steidzamas politiskas un ekonomikas reformas, kā arī sadarbība ar visām kaimiņvalstīm. Pilnīga sadarbība ar Hāgas tribunālu ir nepietiekama, jo tā ir jānoved līdz sekmīgam noslēgumam. Serbijai ir jāuzlabo tās politiskā kultūra, jo tās līdzšinējā pagātne šajā ziņā varētu kavēt pievienošanās procesu. Tai nepieciešama pārredzamība un tai aktīvi jāveido iespējami plašāka sabiedrības vienprātība, kā arī jāpārvar šķelšanās starp vadošo koalīciju un opozīciju būtiskos ES jautājumos. Taču divi būtiski straujāka progresa priekšnosacījumi ir brīvība un plašsaziņas līdzekļu neatkarība, kā arī manipulāciju ar plašsaziņas līdzekļiem pārtraukšana.
Geoffrey Van Orden
Priekšsēdētājas kundze, viss ko es vēlos lūgt, ir godīgums mūsu attiecībās ar Turciju un korekta un godīga notikumu interpretācija, jo īpaši saistībā ar Kipru, kur izkropļota nesenās vēstures versija diemžēl ir kļuvusi par apstiprinātu patiesību.
Ir pilnīgi reāla iespēja starp šodienu un prezidenta vēlēšanām Ziemeļkiprā aprīlī, kas ir jāizmanto, un tas ir nozīmīgi visām pusēm. Mums vienmēr ir jāatceras, ka 2004. gada aprīlī Kipras turki piekrita ANO atkalapvienošanās plānam. Dienvidi to noraidīja. Tāpat mums jāatceras 2004. gada maija Eiropas Savienības solījums izbeigt Ziemeļkipras izolāciju, kas tā arī nav izpildīts. ES šajā saistībā ir morāls pienākums. Es baidos, ka šādi izturoties pret Turcijas interesēm, mēs riskējam zaudēt galveno sabiedroto šajā ļoti svarīgajā stratēģiskajā reģionā un veicināt visas nelabvēlīgās tendences pašā Turcijā.
Protams, daudzi no mums ir ļoti nobažījušies par migrācijas problēmu saistībā ar mūsu valstīm. Šim aspektam mūsu sarunās ar Turciju nepieciešams īpašs un nopietns risinājums.
Ja man būtu laiks, es gribētu norādīt uz Horvātiju un citām valstīm Dienvidaustrumu Eiropā, kurām, Horvātijas gadījumā, pirms pievienošanās steidzami ir jārisina korupcija, organizētā noziedzība un noteiktu privātu īpašumtiesību pārkāpšana, lai kandidatūra ar pārliecību varētu nodot tālāk.
William
Priekšsēdētājas kundze, valstis, kuru dalība ES tiek ierosināta, ir salīdzinoši nabadzīgas. Citējot komisāru, šo valstu Eiropas sapnis ir saņemt subsīdijas. Runa jau ir par to. Bagātās valstis, piemēram, Norvēģija un Šveice, vienkārši nevēlas pievienoties ES. Skaidri izsakoties, Islande, kad tā bija bagāta valsts, nebija ieinteresēta pievienoties Eiropas Savienībai. Šobrīd, kad tā ir bankrota situācijā, un diemžēl tas tā ir, Islandes valdība, protams, ir viena no tām, kas grib pievienoties. Eiropas Savienībā Sanandreasa plaisa ir starp septiņām dalībvalstīm, kuras ir lielas faktiskās maksātājas, un starp pārējām dalībvalstīm.
Šī situācija ir nestabila, nepārliecinoša un neilgtspējīga. Jūs domājat, ka jūs paplašināt ES impēriju, īstenojot šo slikti pārdomāto politiku. Patiesībā jūs to vedat uz ekonomisku haosu nākotnē.
Francisco José Millán Mon
(ES) Priekšsēdētājas kundze, paplašināšanās procesam ir bijuši izcili panākumi. Pēdējā paplašināšanās ir ļāvusi mums apvienoties ar tām Centrālās un Austrumeiropas valstīm, kurām pēc Otrā pasaules kara netaisnīgi tika liegta brīvība un labklājība. Pašlaik paplašināšanās ir vērsta uz Rietumbalkāniem, Turciju un Īslandi.
Es atbalstu tos uzskatus, ko mēs pēdējos gados esam noteikuši par paplašināšanās procesa vadošajiem principiem. Es runāju par konsolidāciju, nosacītību un komunikāciju. Citiem vārdiem, mums ir jāpilda savas saistības, bet nav jādod pārsteidzīgi solījumi par turpmāko paplašināšanos.
Otrkārt, attiecībā uz progresu atšķirīgajos pievienošanās procesos ir jāievēro stingra atbilstība nosacījumiem. Kandidātvalstīm ir jāpieliek noteiktas pūles, lai veiktu nepieciešamās reformas. Treškārt, mums visiem ir jāpieliek, lai komunicētu ar iedzīvotājiem. Rezolūcijā, par kuru mēs rīt gatavojamies balsot, ir uzsvērts ļoti svarīgais komunikācijas jautājums.
Šajā saistībā es vēlos atkārtot plašāko priekšlikumu, ko es esmu iepriekš izteicis, proti, ka būtu atbilstīgi arī paplašināt jauno eiropiešu zināšanas par Eiropas Savienību, ieviešot to kā obligātu priekšmetu vidusskolas mācību programmā.
Otra būtiska doma, kas ietverta šajā rezolūcijā, ir integrācijas spēja. Paplašināšanās prasa, lai esošajās dalībvalstis veic noteiktus pasākumus. Kas attiecas, piemēram, uz finansēm, paplašināšanās prasa pietiekamus finanšu resursus, lai nodrošinātu, ka būtiskas Kopienas politikas jomas, tādas kā kopējā lauksaimniecības politika vai kohēzijas politika, nav pakļautas riskam.
Es tūlīt beigšu. Es gribētu norādīt, ka, kā mēs visi zinām, Kosova ir īpašs gadījums. Taču diemžēl šajā rezolūcijā ir sadaļas, kurās šīs īpatnības nav skaidri norādītas.
Pier Antonio Panzeri
(IT) Priekšsēdētājas kundze, dāmas un kungi, es uzskatu, ka rezolūcija, kuru mēs šodien Parlamentā apspriežam, ir patiesi pozitīva.
Pakavējoties pie daļas no šīs rezolūcijas, es uzskatu, ka Eiropas paplašināšanās Rietumbalkānos pašlaik ir viena no Eiropas centrālajām darbībām, un tai tādai ir jābūt arī turpmākajos mēnešos.
Es vēlos izteikt atzinību Zviedrijas prezidentūrai un, jo īpaši, komisāram Rehn kungam par darbu. Tomēr mums ir jājūtas lielākā mērā iesaistītiem paplašināšanās procesā.
Bez šaubām, dažām valstīm ir jāpastiprina darbība likumdošanas ziņā attiecībā uz noziedzības apkarošanu un reformām. Tomēr mēs nedrīkstam novirzīties no politiskā mērķa, proti, demokrātijas konsolidēšanas šajās valstīs un to mudināšanas ekonomikas, sociālajā un infrastruktūras ziņā tuvināties Eiropai.
Ar to es domāju tādas valstis, kā, piemēram, Kosova - un šajā saistībā es piekrītu Lunacek kundzes iesniegtajam grozījumam saistībā ar romu minoritātes jautājumu - jo mēs nevaram atstāt šo valsti bez ievērības tikai tāpēc, ka piecas Eiropas valstis vēl nav atzinušas tās neatkarību.
Rezumējot, mums ir vajadzīga liela drosme un tālredzīga politika, kas atbilst izaicinājumam, ko mums visiem izvirza paplašināšanās process.
Jorgo Chatzimarkakis
(DE) Priekšsēdētājas kundze, Padomes priekšsēdētāja kungs, es runāju kā Bijušās Dienvidslāvijas Maķedonijas Republikas delegācijas vadītājs, un es koncentrēšos uz šo valsti. Es vēlos izteikt ļoti sirsnīgu pateicību Rehn kungam par viņa drosmi. Viņa ziņojums un viņa dotā zaļā gaisma šai valstij ir milzīgs solis uz priekšu, kas devis impulsu. Vienlaikus Grieķijā ir notikušas vēlēšanas, un Atēnās ir jauna valdība, kas mums dod iespēju un situāciju, kurā mēs varam kaut ko panākt. Tomēr es gribu lūgt saviem kolēģiem būt apdomīgiem. Piektdien notiks Papandreou kunga tikšanās ar premjerministru Gruevski, un, ja mēs uz to liksim pārāk lielas cerības, mēs varam radīt tik lielu spiedienu, ka viss šis pasākums cietīs neveiksmi, un šādu risku mēs negribam uzņemties.
Mums ir jāmudina visas puses turpināt draudzību, virzoties pa to ceļu, kas jau ir uzsākts. Es vēlos pateikties referentam Thaler kungam par tik precīzu šī virziena aprakstu. Tāpat es gribu novēlēt savam draugam Rehn kungam veiksmi turpmākajā darbā Komisijā.
(Runātājs piekrita atbildēt jautājumu, kas uzdots, paceļot zilo kartīti saskaņā ar Reglamenta 149. panta 8. punktu)
Alexander Graf Lambsdorff
(DE) Priekšsēdētājas kundze, man ir jautājums Chatzimarkakis kungam, ja viņš ļaus man to uzdot. Pack kundze acīmredzot nedzirdēja mani, kad es teicu, ka mēs aizstāvam Salonikus. Es vēlos to atkārtot.
Es gribēju pajautāt Chatzimarkakis kungam, kādi, viņaprāt, ir vissteidzamākie pasākumi, kas jāveic Bijušās Dienvidslāvijas Maķedonijas Republikai, lai panāktu progresu strīdā par tās nosaukumu un nodrošinātu, ka sarunas, kas tikko ir sāktas, ir pēc iespējas veiksmīgākas.
Jorgo Chatzimarkakis
(DE) Priekšsēdētājas kundze, liels paldies par šo jautājumu! Es uzskatu, ka abām pusēm ir jāmaina sava nostāja, un ir skaidrs, ka abas puses ir gatavas spert soli uz priekšu. Šobrīd mēs gaidām ilgstošu risinājumu. Tāpēc es sagaidu, ka nosaukuma jautājums tiks skaidri un noteikti atrisināts piecu minūšu diskusijā. Tā nav problēma.
Galvenais jautājums ir nosaukuma lietošana, tā dēvētās pilnvaras, un abām pusēm acīmredzami ir nepieciešams laiks, lai to atrisinātu. Es gribētu redzēt ilglaicīgu risinājumu, jo alternatīva ir īslaicīgs risinājums, kas varētu izraisīt katastrofu. Tādēļ mums visiem ir draudzīgi jāmudina abas puses meklēt ilgtermiņa risinājumu ar plašām pilnvarām un plašu pielietojumu.
Mario Borghezio
(IT) Priekšsēdētājas kundze, dāmas un kungi, mums ļoti rūpīgi ir jāapsver apgalvojums, ka paplašināšanās ir stabilitātes faktors.
Atcerēsimies, ko pirms pāris dienām premjerministrs Erdogan. Viņš teica, ka nav varējis labi satikt ar Netanyahu kungu, bet jūtas daudz ērtāk ar Bashir kungu, kas, ja es nekļūdos, ir Sudānas prezidents, pret kuru tiek veikta izmeklēšana, jo viņš ir apsūdzēts noziegumos pret cilvēci.
Runājot par kaimiņiem, ja Turcija pievienotos Eiropai, mums kaimiņos būtu Irāna, Irāka un Sīrija. Man nešķiet, ka tie būtu ideāli kaimiņi. Būtu daudz labāk, ja Turciju un Eiropu saistītu priviliģētas partnerattiecības. Mums tieši acu priekšā ļoti augstu pakāpi ir sasniegusi kāda satraucoša Turcijas tendence, un tā ir vēršanās pret Rietumiem. Pietiek tikai iedomāties par pasākumiem, kas ietekmē kopīgu sociālo dzīvi, tādiem kā atsevišķi peldbaseini vīriešiem un sievietēm, opozīcijas brīvības ierobežojumi, faktiski piemērojot EUR 3 miljonu soda naudu opozīcijas raidījumiem, un tā tālāk.
Es uzskatu, ka mums joprojām ir jāņem vērā viens fakts: iespējams, vairākums deputātu šajā Parlamentā to atbalsta, bet lielākā daļa Turcijas iedzīvotāju ir pret Turcijas iestāšanos Eiropas Savienībā. Mēs uzstājam uz to, lai paplašinātu savas robežas, ietverot Turciju, bet turki paši to nevēlas.
Itālijas prezidents ir teicis, ka līgumi ir jāievēro. Es piekrītu, bet mums ir jāņem vērā, ka turki ir turki.
Georgios Koumoutsakos
(EL) Priekšsēdētājas kundze, šodien apspriežamā ziņojuma mērķis ir raidīt pozitīvu signālu par Eiropas perspektīvu un galu galā par Rietumbalkānu valstu, Turcijas un Īslandes pievienošanos Eiropas Savienībai. Manuprāt, visi Parlamenta deputāti vai vismaz vairums no mums atbalsta šo pozitīvo signālu. Taču vienlaikus ir skaidri jāpasaka, ka pirms pievienošanās jāpanāk progress. Tas nav rozēm kaisīts ceļš. Tādēļ šis ir jautājums par ticamību, lai Eiropas Savienība redzētu, ka izvirzītie kritēriji un priekšnoteikumi ir izpildīti darbos, nevis tikai apliecināti ar labiem nodomiem. Citiem vārdiem, pilnīga integrācija prasa pilnīgu pielāgošanos.
Šajā kontekstā ļoti svarīgas ir labas kaimiņattiecības. Mēs nedrīkstam līdzīgi strausam slēpt galvu smiltīs. Nopietni neatrisināti jautājumi labās kaimiņattiecībās starp kandidātvalstīm un dalībvalstīm ietekmē to valstu progresu ceļā uz pievienošanos, kuras grib kļūst par šīs saimes loceklēm. Slovēnijas un Horvātijas precedents to apstiprina. Tādēļ neatrisinātais Bijušās Dienvidslāvijas Maķedonijas Republikas nosaukums ir jāatrisina pirms, nevis pēc pievienošanās sarunu sākuma. Iemesls ir vienkāršs. Ja šai valstij tiks noteikts datums sarunu sākumam, pirms šis jautājums ir atrisināts, tad tās valdībai vairs nebūs spēcīga stimula ieņemt konstruktīvu nostāju, lai beidzot panāktu savstarpēji pieņemamu risinājumu ar Grieķiju.
Kas attiecas uz Turciju, ir divi svarīgi faktori, lai paātrinātu tās progresu ceļā uz pievienošanos: ir jānoregulē Turcijas un Kipras attiecības un jāpārtrauc militāro gaisa kuģu lidojumi virs Grieķijas teritorijas. Mums jāpatur tas prātā, pieņemot lēmumu par savu nostāju rītdienas balsojumā.
Richard Howitt
Priekšsēdētājas kundze, šodienas debates un rezolūcija dod jaunajam Eiropas Parlamentam iespēju atkārtoti pievērsties Eiropas Savienības tālākai paplašināšanai, atzīmēt pozitīvās tendences, kas vērojamas gandrīz visās kandidātvalstīs, un atgādināt mums pašiem, ka tirdzniecības atbrīvošana, stabilitātes atbalstīšana, mūsu robežkontroles uzlabošana un mūsu iedzīvotāju ceļošanas un brīvas apmaiņas iespēju uzlabošana stiprinās - nevis vājinās - mūsu Eiropas Savienību.
Eiropas konservatīvie šodien atkārto, ka viņi atbalsta paplašināšanos, taču vienlaikus izslēdz to no savas jaunās grupas pamatdokumenta, turklāt šīs jaunās grupas oficiālais pārstāvis šodienas debatēs atkārto savus iebildumus pret Turciju, tādējādi ierindojot konservatīvos labējo nometnē, kuras nostāju mēs šodien dzirdējām.
Taču es gribu izteikt siltu pateicību komisāram Olli Rehn, kura labā humora izjūta izpaudās viņa nesen izteiktajā komentārā, ka turpmāk Paplašināšanās ģenerāldirektorātam nevajadzētu atrasties Rue de la Loi vidū, jo tas atrodas vienādā attālumā gan no Padomes, gan Komisijas.
Es novērtēju gan viņa labo humora izjūtu, gan šo pamatoto spriedumu. Ceru, ka viņa mantojums būs visu pašreizējo ES kandidātvalstu pievienošanās Eiropas Savienībai.
Pat the Cope Gallagher
(GA) Priekšsēdētājas kundze, starp Eiropas Savienību un Īslandi vienmēr ir pastāvējusi cieša saikne, un, būdams Delegācijas attiecībām ar Šveici, Īslandi un Norvēģiju, kā arī Eiropas Ekonomiskas zonu priekšsēdētājs, es ļoti priecājos pagājušajā nedēļā uzņemt parlamentāro delegāciju no Īslandes. Es ceru, ka drīz tiks izveidota Apvienotā parlamentārā komiteja, un saskaņā ar pagājušā jūlija Eiropas Savienības ārlietu ministru lēmumu Īslandes valdība piedalīsies noslēguma sarunās ar Komisiju. Esmu pārliecināts, ka Eiropas vadītāji dos zaļo gaismu Eiropas Savienības un Īslandes sarunu sākšanai nākamā pavasara augstākā līmeņa sanāksmē. Tā kā Īslande ir Eiropas Ekonomikas zonas dalībniece, divdesmit divas no visām nodaļām, kas tai jāizpilda, ir izpildītas. Liela daļa darba jau ir paveikta. Es nešaubos, ka pārējo nodaļu izskatīšana pozitīvā, vaļsirdīgā un draudzīgā gaisotnē.
Krzysztof Lisek
(PL) Priekšsēdētājas kundze, būdams polis, bet vienlaikus nu jau piecus gadus arī Eiropas Savienības iedzīvotājs, es vēlos paust lielu gandarījumu, ka mēs šeit diskutējām tik izcilā sabiedrībā, ieskaitot cilvēkus, kas ir cieši iesaistīti paplašināšanās procesā, tādi kā Rehn kungs un Bildt kungs. Mēs runājam par tālāku Eiropas Savienības paplašināšanos, un mēs to darām par spīti tiem, kuri saka, ka ES ir sasniegusi savu spēju augšējo robežu attiecībā uz teritoriālu attīstību. Vienīgās labās ziņas šiem oponentiem man ir tādas, ka 2009. gadā vispār nebūs ES paplašināšanās.
Es negribētu, lai mēs uzlūkojam ES paplašināšanās procesu tikai no juridiska viedokļa. Es gribētu, lai mēs to uztveram arī kā vēsturisku procesu. Galu galā vēsture mums māca, ka, piemēram, Balkāni 20. gadsimtā ir bijuši daudzu konfliktu avots. Tie bija konflikti, kas izplatījās pa visu kontinentu, piemēram, Pirmais pasaules karš, un arī tādi konflikti kā karš 90. gados, kas arī ietekmēja citas valstis kaut vai tikai tādā veidā kā daudzu miljonu cilvēku migrācija. Tādēļ, manuprāt, Balkānu valstu uzņemšana Eiropas Savienībā varētu būt vissvarīgākais visu laiku ES ieguldījums, lai veicinātu stabilizāciju un mieru mūsu kontinentā.
Ja es varētu vēl piebilst kaut ko attiecībā uz to, ko Bildt kungs sacīja par atvērtajām durvīm, es gribētu lūgt, lai jūs neaizmirstat, ka joprojām ir citas valstis, kas nav pieminētas šodienas dokumentā, kuras sapņo par dalību ES.
Emine Bozkurt
(NL) Pirmkārt, man žēl, ka pašlaik nav iespējams Bosnijas un Hercegovinas politisko situāciju attēlot gaišās krāsās.
Politiskie spēki joprojām paralizē reformu procesu šajā valstī. Abi virzieni nav spējuši panākt kopīgu redzējumu, kā dēļ progress ir apstājies.
Es vēlreiz gribu uzsvērt to, cik svarīga ir ilgtspējīgas konstitucionālās sistēmas izveide, kas šai valstij un tās iestādēm ir nepieciešama, lai spētu efektīvāk strādāt. Tādēļ es vēlreiz aicinu abu virzienu politiskos līderus strādāt virzienā uz to, lai padarītu to par sākumpunktu.
Turklāt es vēlos norādīt, ka es priecājos, uzzinot, ka Turcija ir tik tuva mana kolēģa Madlener partijas, Nīderlandes Brīvības partijas sirdīm un prātiem. Tieši pateicoties Turcijas sarunām ar Eiropas Savienību, šī valsts ir spērusi tik lielus soļus uz priekšu. Tādēļ es gaidīju, ka partija "Brīvībai” izrādīs lielāku atbalstu sarunu procesam.
Visbeidzot, es vēlos norādīt, ka pievienošanās procesam jābūt orientētam uz rezultātiem un tas ir jāvada, nevis pamatojoties uz iestāšanās datumu, bet uz gūtajiem panākumiem. Tikai tad, kad kandidātvalstis ir izpildījušas izvirzītās prasības un tādējādi kvalificētas pilntiesīgai dalībai, var sekot sarunas par pievienošanos.
Arnaud Danjean
(FR) Priekšsēdētājas kundze, komisār, ministr, jūs pamatoti norādījāt, ka Lisabonas līguma pieņemšana ļaus mums sākt jaunu paplašināšanās politikas ēru, un mums ir jāuzsāk šis process ar reālismu un skaidru galvu: tā ir šīs rezolūcijas būtība.
No vienas puses, jauns process nenozīmē izgāšanos. Tas būtu drošākais veids, lai radītu pārpratumus, pat sabiedrības aizdomas, un tas arī būtu labākais veids, lai radītu nepareizs domas kandidātvalstīs un iedrošinātu tās meklēt patvērumu retoriskā un kosmētiskā politikā, izvairoties no politikas, kuras mērķis ir veikt visaptverošas reformas. Mums jāuzmanās no tādiem pasākumiem, nosacījumiem un vērtībām, kurās mēs nevaram pieļaut kompromisus, un es jo īpaši ticu sadarbībai ar Starptautisko krimināltribunālu.
No otras puses, visskaidrākajā veidā ir vēlreiz jāapstiprina, ka Rietumbalkānu, visu Rietumbalkānu valstu, ieskaitot Kosovu, vieta patiešām ir Eiropas Savienībā, un mums ir jāiedrošina šīs valstis turpināt un pastiprināt to centienus. Nav nekādu pretrunu starp prasību izskaidrošanu, no vienas puses, un pilnīga atbalsta izrādīšanu paplašināšanās procesam, iekļaujot Rietumbalkānus, no otras puses, tāpat kā nav pretrunu starp šīs filozofijas par katra tiesāšanu pēc nopelniem īstenošanu un uzņemšanos veikt svarīgas iniciatīvas visām šī reģiona valstīm, tādas kā vīzu režīma atvieglošana.
Visbeidzot, es vēlos īsi izteikties par Turciju. Pirms izteikt jebkādus minējumus par ļoti hipotētisko turpmāko iznākumu attiecībā uz Turcijas pievienošanās procesu, es vienkārši teikšu, ka Komisija savā otrajā darbības gadā ir atzīmējusi, ka saistībā ar Ankaras Protokolu nav panākts nekāds progress un ka tas ir kavējis jebkādu sarunu nodaļu atvēršanu.
Hannes Swoboda
(DE) Priekšsēdētājas kundze, es nokavēju šīs diskusijas sākumu, jo man kā referentam par Horvātiju man bija jāsniedz ziņojums ES un Horvātijas Apvienotajā parlamentārajā komitejā.
Es gribētu izmantot šo iespēju, lai pateiktos Bildt kungam un Rehn kungam par viņu palīdzību, panākot vismaz pagaidu risinājumu robežstrīdam starp Slovēniju un Horvātiju. Tas ir labs piemērs, kā Padomes, Komisijas un Parlamenta sadarbība var palīdzēt valstīm pārvarēt to problēmas. Tāpat es esmu devis ieguldījumu, lai panāktu, ka šis līgumu vismaz Horvātijā ir gandrīz vienbalsīgi ratificēts.
Tomēr daudz lielākas bažas manī raisa Bosnija un Hercegovina. Es nesen biju Banja Lukā un Sarajevā. Tā ir taisnība, ka Dodik kungs ir pieļāvis dažus kompromisus un mūsu tikšanās laikā piedāvājis dažas izmaiņas, kurām viņš var piekrist. Taču es vēlos pievērsties domai, ko tikko pieminēja Pack kundze. Kā mēs varam panākt kontaktu ar plašāku sabiedrību? Ir liela interese pārvarēt šo nostājas trūkumu un pretrunas, kas raksturo daudzas politikas jomas augstākajā līmenī. Mums kaut kā ir jāspēj runāt ar cilvēkiem tieši, jo, pretstatā tam, ko grāfs Dartmouth vēlreiz ir atkārtojis, šajā reģionā ir daudz cilvēku, kas nav ieinteresēti Eiropas Savienības naudā, bet kas vēlas pārcelties no šī ienaida un kara reģiona uz miera un sapratnes savienību. Tā ir Eiropas būtība. Jūs to negribat saprast un jūs arī nekad to nesapratīsiet. Taču cilvēki Sarajevā un Banja Lukā zina, ko nozīmē Eiropa, un viņiem ir nepieciešama mūsu palīdzība.
Bernd Posselt
(DE) Priekšsēdētājas kundze, mums nākamgad Horvātija ir jāuzņem Eiropas Savienībā vai vismaz jānoslēdz pievienošanās sarunas un jāsāk ratifikācijas process. Horvātija 20 gadus ir tuvinājusies Eiropas Savienībai un brīvībai. Tās ceļā ir radīti mākslīgi šķēršļi, un es esmu pateicīgs Zviedrijas prezidentūrai par palīdzību to likvidēšanā.
Tagad Horvātija ar divu trešdaļu balsu vairākumu ir ratificējusi nolīgumu ar Slovēniju, un mums ir jādara viss, kas ir mūsu spēkos, lai nodrošinātu, ka arī Slovēnija izpilda savas saistības pret Eiropas Savienību. Svarīgs ir arī mērķa termiņš, proti, 2010. gads, jo tas ir jautājums par pašas Eiropas Savienības uzticamību.
Kas attiecas uz Maķedoniju, es ceru, ka Zviedrijas prezidentūrai izdosies nodrošināt pievienošanās sarunu sākumu nākamajā gadā, lai mēs varētu beidzot atrisināt divpusējo problēmu, kas pastāv arī šajā gadījumā. Es ceru, ka mēs varam mainīt šī ziņojuma tekstu, kurā diezgan vienpusīgi pārāk daudz saistību ir uzlikts Maķedonijai, bet tās kaimiņu saistības ir nepietiekamas. Katram ir jāpilda savs pienākums, tostarp arī Eiropas Savienībai.
Es uzskatu, ka ir izšķiroši, lai mēs Kosovu pilnībā iekļautu Saloniku procesā, un tās ir svarīgas Albertini kunga ziņojuma daļas. Arī šai valstij ir vajadzīga Eiropas perspektīva. Es gribu aicināt visas dalībvalstis, kuras vēl nav atzinušas Kosovas neatkarību, to izdarīt, lai mums vairs nebūtu nekādu juridisku vai tehnisku problēmu un lai Kosova var pilnībā piedalīties integrācijas procesā.
(Runātājs piekrita atbildēt jautājumu, kas uzdots, paceļot zilo kartīti saskaņā ar Reglamenta 149. panta 8. punktu)
Nikolaos Salavrakos
(EL) Priekšsēdētājas kundze, es ievēroju, ka Posselt kungs, tāpat kā citi deputāti, attiecībā uz FYROM izmanto nosaukumu "Maķedonija”. Tieši nosaukums "Maķedonija” rada nesaskaņas starp Grieķiju, kas ir Eiropas Savienības dalībvalsts, un šo kandidātvalsti. Es būtu ļoti pateicīgs, ja maniem kolēģiem varētu ieteikt lietot šīs valsts faktisko nosaukumu.
Bernd Posselt
(DE) Priekšsēdētājas kundze, es gribētu īsi atbildēt, citējot savu augsti godājamo kolēģi Cohn-Bendit kungu no Zaļo un Eiropas Brīvās apvienības grupas, kurš reiz Parlamentā sacīja šādus vārdus: "Maķedonija ir Maķedonija ir Maķedonija”. Mans viedoklis ir tieši tāds pats. Kaimiņvalsts terorizēšana nekad neko nedod.
Nikolaos Salavrakos
(EL) Priekšsēdētājas kundze, ir tikai viena Maķedonija, un tā atrodas Grieķijā, tādēļ šīs spēlītes ir jāpārtrauc. Runājot šajā Parlamentā, mums jālieto tādi termini, kas ir visiem pieņemami, un FYROM, kandidātvalsts, ir apstiprināta kā "FYROM” un nevis kā "Maķedonija”.
Andrey Kovatchev
(BG) Vispirms es gribu pateikties Albertini kungam par darbu, ko viņš paveicis pie šī sarežģītā ziņojuma saistībā ar stratēģiju, lai veicinātu daudzu valstu progresu, kuras atrodas dažādos posmos attiecībā uz gatavošanos izpildīt Eiropas Savienības dalībai izvirzītos kritērijus. Es saprotu un atbalstu Albertini kunga vēlmi nodrošināt vislielāko skaidrību un turēt īkšķus par Eiropas Savienības paplašināšanos, iekļaujot Rietumbalkānus, Īslandi un Turciju. Taču vairākums ierosināto grozījumu norāda, ka šis ir sarežģīts temats. Kad 1. decembrī spēkā būs stājies Lisabonas līgums, mums būs jāanalizē un jāpalielina mūsu Eiropas Savienības integrācijas spēja. Es vēlos ierosināt, lai Komisija veic šādu Eiropas Savienības integrācijas spējas analīzi, jo bez mūsu iedzīvotāju atbalsta Eiropas Savienība riskē pārvērsties par tukšu čaulu.
Es arī atbalstu viedokli, ka dalībvalsts nedrīkst kandidātvalstij piemērot neizpildāmus dalības nosacījumus. Divpusējas problēmas ir jārisina, ņemot vērā Eiropas izpratni, kopējās vērtības, vēsturi un kultūru. Šajā saistībā es gribu aicināt kopīgi pieminēt Balkānu pussalas vēsturiskos notikumus un varoņus.
Kyriakos Mavronikolas
(EL) Priekšsēdētājas kundze, es vēlos runāt saistībā ar Turcijas interesēm, kuras, manuprāt, tiek izskatītas, kaitējot Kipras interesēm. Es gribu paust savu neapmierinātību ar to, ka jautājumi saistībā ar Kipru tiek nostumti malā; jautājumi, kuros Turcija būtu jānosoda, šodien tiek izmantoti, lai uzlabotu Turcijas situāciju attiecībā uz tās pievienošanos Eiropas Savienībai. 2006. gadā Turcija apņēmās atzīt Kipru, piemērot Ankaras Protokolu un palīdzēt atrisināt Kipras jautājumu. Tā nav izdarījusi neko. Gluži pretēji, šodienas debates tiek izmantotas Turcijas labā, kronējot tās ar centieniem sākt sarunas par enerģētikas nodaļu, kas, protams, kā tiek uzskatīts, ir pašas Eiropas Savienības interesēs. Taču jums jāsaprot, ka Kiprai kā mazai valstij ir jārūpējas pašai par savām interesēm un jāpieprasa sankcijas pret Turciju, no kurām viena, protams, ir nodaļu atvēršanas novēršana.
Franziska Keller
Priekšsēdētājas kundze, pirmkārt, mana grupa, zaļie, negribētu, lai tiek noteikts konkrēts datums attiecībā uz Horvātijas pievienošanos. Mūsuprāt, pieredze ir parādījusi, ka iepriekš tā nav bijusi laba doma, ka Horvātijai vajadzētu pievienoties, tiklīdz tā izpildīs pievienošanās kritērijus.
Otrkārt, Brok kungs, Kopenhāgenas kritēriji, protams, ir spēkā. Tie pastāv; mums nav nepieciešams tos laiku pa laikam atkal pieminēt. Mēs ievērojam nolīgumus, ko Eiropas Savienība ir noslēgusi attiecībā uz pievienošanos, kā arī Kopenhāgenas kritērijus. Pievienošanās progresa mērķis ir pati pievienošanās.
Apspriežot Turciju, mums nevajadzētu aizmirst arī pārsteidzošo progresu, kas Turcijā panākts tādās jomās, par kurām mēs pirms pāris gadiem domājām, ka tas nekad nebūs iespējams. Šis ir skaidrs pievienošanās procesa panākums, ko mums nevajadzētu aizmirst.
Marian-Jean Marinescu
(RO) Priekšsēdētājas kundze, komisār, ļaujiet man jums pateikties par apņēmīgo darbu saistībā ar Eiropas Savienības paplašināšanos. Eiropas Savienībai pēdējos divos gados ir bijusi milzīga ietekme uz demokrātiskajām pārmaiņām un ekonomikas liberalizāciju Rietumbalkānos. Vīzu atcelšana dažām Rietumbalkānu valstīm un FYROM pievienošanās sarunu sākums iezīmē progresu, no kura Eiropas iedzīvotāji gūs labumu gan kā no tiesas iestāžu un policijas sadarbības ar ES, gan arī, raugoties no ekonomiskas perspektīvas.
Es uzskatu, ka pašreizējā ekonomiskās krīzes laikā, ES paplašināšanās process piedāvā risinājumu Eiropas Savienības ekonomikas atdzīvināšanai. Taču mēs nedrīkstam aizmirst nelabvēlīgās sekas, ko rada nevienlīdzība starp labumiem, ko Eiropas Savienība piedāvā dažādām valstīm Rietumbalkānu reģionā. Komisijai ir arī rūpīgi jāapsver Moldovas iekļaušana Rietumbalkānu valstu grupā kā palīdzība kaimiņvalstīm, lai palīdzētu nodrošināt, ka nepieciešamās reformas turpinās godīgi. Moldova ir potenciāla kandidātvalsts, kas gatava ievērot Eiropas Savienības prasības kā daļu no politiskas un ekonomiskas integrācijas procesa.
Corina Creţu
(RO) Eiropas Savienībai tagad ir konstitūcija - Lisabonas līgums, priekšsēdētājs un Augstā pārstāve ārlietās un drošības politikā. Tādēļ mēs varam pieņemt atšķirīgu perspektīvu, risinot jauno paplašināšanās procesu, kas ietver Rietumbalkānu valstis un Īslandi, bet jo īpaši Turciju.
Es apzinos, ka daudzi Eiropas Savienībā vilcinās attiecībā uz jaunu paplašināšanās procesu, bet Rumānijas un Bulgārijas pieredze, piemēram, liecina, ka pievienošanās Eiropas Savienībai ir bijis visiedarbīgākais instruments, lai uzlabotu situāciju mūsu valstīs.
Mums, protams, ir ļoti kritiski jāraugās uz procesiem visās tajās valstīs, kuras vēlas pievienoties Eiropas Savienībai. Mums galvenokārt ir jākoncentrējas uz demokrātisko politisko sistēmu pareizo raksturu un funkcionalitāti. Taču mums ir piemēroti instrumenti, lai uzraudzītu atbilstību pievienošanās nosacījumiem. Skaidrākas pievienošanās perspektīvas sniegšana šīm valstīm būtu stabilizējošs faktors un tas darbotos kā katalizators attiecībā uz kandidātvalstu iekšējo progresu.
György Schöpflin
Priekšsēdētājas kundze, es esmu ļoti pateicīgs par šo iespēju dalīties ar jums dažās domās. Paplašināšanās pilnīgi pareizi tiek dēvēta par vienu no visveiksmīgākajām Eiropas Savienības politikas jomām; daudzi no mums šajās debatēs to ir teikuši. Un doma, ka Eiropas galvenajām vērtībām - demokrātijai, cilvēktiesībām, solidaritātei - ir jāaptver visas Eiropas valstis, ir un arī turpmāk būs Eiropas identitātes pašā centrā.
Tā Eiropa, kas pastāv šodien, tika izveidota, pamatojoties uz ideju, ka integrācijas ceļā Eiropas valstis pakāpeniski pieņems konfliktu miermīlīgu risināšanu, bet šis process nav noritējis bez pūlēm. Valstīm, kuras grib pievienoties, ir jāīsteno vispusīgs pārveides process, lai izpildītu prasības, kas izvirzītas dalībai Eiropas Savienībā. Jāuzsver, ka šis process ir brīvprātīgs. Neviena valsts nav spiesta pievienoties, bet, lai pievienotos Eiropas Savienībai, ir jāizpilda nosacījumi.
Vienlaikus tieši tādēļ, ka šo nosacījumu izpilde prasa nopietnas pūles, valstis, kuras grib pievienoties, ir jāmudina pielikt visas vajadzīgās pūles, un ne tikai tās. Saistības, ko uzliek dalība ES, no papīra ir jāievieš dzīvē. Bez īstenošanas šim procesam nav nozīmes.
Šāds ir Albertini kunga rezolūcijas raidītais signāls potenciālajām ES kandidātvalstīm. ES ir gatava uzņemt Rietumbalkānu valstis un Turciju kā pilntiesīgas locekles, bet tām ir jāizpilda Eiropas Savienības izvirzītie nosacījumi.
Carl Bildt
Padomes priekšsēdētājs. - Priekšsēdētājas kundze, es centīšos izteikties īsi.
Pirmkārt, arī es prezidentūras vārdā pievienojos tiem deputātiem, kas izteica atzinību komisāram Rehn kungam par pēdējos piecos gados paveikto darbu. Daudz ir sasniegts. Iespējams, ir labi, ka kaut kas ir atstāts arī jūsu pēctecim, bet patiešām daudz ir padarīts.
Es arī novērtēju ļoti plašo atbalstu paplašināšanās politikai, ko šajās debatēs pauda visu Parlamenta lielāko politisko frakciju pārstāvji. Es domāju, ka tas ir spēka avots.
William (Grāfa) Dartmouth starpsauciens: "Vai jūs sekojāt līdzi debatēm?”)
Es sekoju līdzi debatēm. Jūs nepārstāvat nevienu no lielākajām grupām. Man žēl, ka tā.
Severin kungs bija viens no tiem, kuri pieminēja, ka šajā procesā mums nepieciešams iesaistīt arī iedzīvotāju sirdis un prātus. Es tam piekrītu, bet mums ir arī jāatzīst, ka šajā nolūkā vajadzīga mūsu visu un katra apņēmīga politiska vadība. Atskatoties uz Eiropas Savienības vēsturi, ir viegli pamanīt, ka ļoti maz Eiropas integrācijas vēsturē ir noticis tādēļ, ka tam pēkšņi būtu radies kāds plašs sabiedriskās domas atbalsts, kas to pieprasītu.
Gandrīz viss ir noticis progresīvas, tālredzīgas, bieži vien grūti īstenojamas un prasīgas politiskas vadības dēļ, taču pēc tam mūsu darbs ir guvis iedzīvotāju atbalstu.
Es sacīju, ka es biju savas valsts premjerministrs laikā, kad mēs iestājāmies Eiropas Savienībā. Mēs izcīnījām ļoti skarbu referenduma kampaņu. Mēs uzvarējām par mata tiesu. Mūsu sabiedrība diezgan ilgi bija noskaņota pret Eiropas Savienību. Tagad, apskatoties sabiedriskās domas aptaujas rezultātus, var redzēt, ka mēs esam viena no tām Eiropas valstīm, kas pret Eiropu ir noskaņotas vispozitīvāk. Manuprāt, tam bija vajadzīga politiskā vadība. Tas nenotiek vienkārši pats par sevi.
Es vēlos arī pateikt, ka attiecībā uz sarežģītākiem Eiropas reģioniem saskaņošana nav viegla. Tā prasa lielu politisko vadību, un saskaņošana vēl nav panākta visās Eiropas daļās.
Rietumbalkānus pieminēji daudzi runātāji, un tas ir pilnīgi pamatoti. Ticiet man, mēs apzināmies Kosovas problēmas, kā arī nepieciešamību tās risināt, ņemot vērā arī dažas Eiropas Savienībā pastāvošas problēmas.
Daži cilvēki, piemēram, Pack kundze un Swoboda kungs, pieminēja Bosniju, un es vēlos par to izteikt pāris piezīmes. Šogad es esmu pavadījis pilnas četras dienas, tiekoties ar Bosnijas politisko vadību, lai panāktu attīstību un informētu par draudiem, ko rada palikšana iepakaļ, kad pārējais reģions virzās uz priekšu. Iespējams, es esmu darījis pārāk daudz, jo, kā teica Pack kundze, tas bija jāizdara viņiem pašiem. Tā ir viņu valsts, nevis mūsu valsts, bet mūsu pienākums ir pastāstīt viņiem, ka viņu valstij tas nenāks par labu, jo pārējais reģions virzīsies uz priekšu. Mēs esam centušies to darīt, un zināmā mērā joprojām cenšamies.
Kā visi to ir norādījuši, mūsu paplašināšanās procesa pamatā ir veiktspēja. Ir vajadzīgas reformas. Ir vajadzīga saskaņošana. Un tas attiecas uz visiem un ikvienu. Reiz tas attiecās uz Zviedriju, un mēs to izdarījām. Tas attiecas uz visiem un ikvienu.
Kas attiecas uz kungu, kurš vēlējās iesaistīties debatēs, es pamanīju, ka bija virkne iebildumu - galvenokārt - no kungiem, kas pārstāv labējo spārnu, kuriem bija iebildumi pret iespējami mērenāku nosacījumu piemērošanu Turcijai. Ja es pareizi izprotu argumentus, tie skan šādi: Turcija ir pārāk liela, pārāk sarežģīta un pārāk musulmaniska.
Līguma 49. pantā, kuram jābūt visu mūsu politikas virzienu pamatā, nav noteikti nekādi izņēmumi lielām valstīm, tajā nav noteikti nekādi izņēmumi sarežģītiem gadījumiem, un tas neparedz nekādus reliģiskus kritērijus.
(Aplausi zālē pa kreisi no centra)
Tādēļ mums tas ir jāievēro. Es noklausījos aizkustinošos vārdus par kristietības mantojumu, un tajos ir daudz patiesības. Visi katoļi un pareizticīgie vai protestanti un anglikāņi to varētu interpretēt atšķirīgi, bet es neieteiktu izslēgt ebreju mantojumu no Eiropas. Viņi nav kristieši, bet, neraugoties uz visām problēmām mūsu vēsturē, viņi ir daļa no mūsu Eiropas pagātnes, tagadnes un nākotnes.
Es vēlos norādīt, ka tieši tāda pati kļūda būtu noteikt musulmaņu ticības pilsoņus neatkarīgi no tā, vai viņi ir mūsu esošajās dalībvalstīs, vai viņi ir Bosnijā vai kur citur, vai Turcijā, un izslēgt viņus no Līguma 49. panta piemērošanas. Manuprāt, tā būtu kļūda.
(Aplausi zālē pa kreisi no centra)
Šajā saistībā es ar interesi noklausījos Koppa kundzes, kura pārstāv Grieķiju, komentārus gan par izaicinājumiem Rietumbalkānos, gan par saskaņošanu ar Turciju, un es esmu atzīmējis premjerministra G. Papandreou pēdējā laika pasākumus un paziņojumus.
Es vēlos beidzot pievērsties vienam no maniem iemīļotākajiem jautājumiem. Kāds pieminēja, kā tas reizēm notiek debatēs, jautājumu par uzņemšanas spēju - ka mēs vienkārši nevaram uzņemt pārāk daudz valstu. Man nepatīk šis vārds. Es neuztveru mūsu Eiropas Savienību kā "uzņemtas” valstis. Es nezinu, vai mēs esam uzņēmuši Apvienoto Karalisti. Un es nezinu, vai Francija grib tikt uzņemta. Un es ceru, ka Zviedrija nekad netiks uzņemta.
Es uzskatu, mūsu Eiropas Savienība bagātina valstis, un tādu paplašināšanos, kas būtu vājinājusi mūsu Eiropas Savienību, es vēl neesmu pieredzējis. Ikviena paplašināšanās, lai arī tā ir bijusi sarežģīta, ir padarījusi Eiropas Savienību stiprāku, ir padarījusi to bagātāku, ir padarījusi to mērķtiecīgāku, un es noteikti nepiederu tiem, kas uzskata, ka vēsture ir noslēgusies. 49. pants ir spēkā.
Visbeidzot, viens no deputātiem teica, ka ir arī citas valstis, kuras mēs neesam apsprieduši. Tā ir taisnība. 49. pants attiecas uz katru un visām Eiropas valstīm, tostarp tām, kuras vēl nav pieminētas šodienas debatēs.
Olli Rehn
Komisijas loceklis. - Priekšsēdētājas kundze, es gribu pateikties par ļoti dzīvām un vērtīgām debatēm par ES paplašināšanos un mūsu stratēģiju - pašlaik, nākamajā gadā un tuvākajā nākotnē. Šīs debates noritēja saskaņā ar labākajām šī Parlamenta demokrātiskajām tradīcijām, un es esmu pateicīgs par plašo vispārējo atbalstu mūsu rūpīgi īstenotajai paplašināšanās politikai.
Jūs pareizi uzsvērāt to, cik svarīgi ES paplašināšanās procesā ir vienlaikus ievērot saistības un nosacītību. Es piekrītu un vēlos pasvītrot, ka ārkārtīgi svarīgi ir būt taisnīgiem un vienlaikus stingriem.
Mums jābūt taisnīgiem un jāievēro saistības, ko mēs esam uzņēmušies pret tām valstīm, kuras ir iekļautas mūsu konsolidētajā paplašināšanās darba kārtībā Dienvidaustrumu Eiropā, tas ir, pret Rietumbalkāniem un Turciju. Tanī pat laikā mēs varam būt vienlīdz stingri un taisnīgi, un mums ir jāpiemēro stingra nosacītība attiecībā uz šīm kandidātvalstīm un potenciālajām kandidātvalstīm.
Tas darbojas tikai kopā - tandēmā, unisonā - un tā patiešām ir labākā recepte, kā virzīt reformas un demokrātisko un ekonomisko pārveidi Dienvidaustrumu Eiropā. Tā ir arī labākā recepte, kā nostiprināt stabilitāti Rietumbalkānos un virzīt reformas, kas paplašina pamatbrīvības Turcijā.
Manuprāt, Flautre kundzei ir taisnība, ka pēc definīcijas neviens portfelis nevar būt pievilcīgāks par paplašināšanās komisāra portfeli. Taču man piemīt mērenība - ticiet vai neticiet - un es uzskatu, ka pastāv zināmas robežas, cik daudz pievilcības un valdzinājuma cilvēks var pieņemt. Un, kas attiecas uz Carl Bildt lūgumu, daļa darba paliks arī manam pēctecim, nākamajai Komisijai un Parlamentam.
Jebkurā gadījumā bija lieliski ar jums sadarboties. Kopīgiem spēkiem mēs esam panākuši pārmaiņas. Atcerēsimies to, ka lielā mērā paplašināšanās ir veicinājusi šodienas Eiropas vienotību un brīvību. Turpināsim šo ceļu un pabeigsim savu darbu Dienvidaustrumu Eiropā!
(Aplausi)
Priekšsēdētāja
Es esmu saņēmusi vienu rezolūcijas priekšlikumu , kas iesniegts saskaņā ar Reglamenta 110. panta 2. punktu.
Debates ir slēgtas.
Balsojums notiks ceturtdien, 2009. gada 26. novembrī.
Rakstiskas deklarācijas (Reglamenta 149. pants)
Elena Băsescu  
Es uzskatu, ka ir ārkārtīgi svarīgi, lai Eiropas Parlaments ir iesaistīts paplašināšanās procesa novērtēšanā. Šis process ir bijis galvenais Eiropas Savienības panākums, nesot tai mieru un stabilitāti. Šajā saistībā mums ir jāpatur prātā, ka Rietumbalkānu valstis ģeogrāfiski, kultūras ziņā un vēsturiski ir daļa no Eiropas. To potenciālo kandidātvalstu vidū, kas minētas šajā rezolūcijā, es gribu uzsvērt Serbijas sekmīgos centienus un redzamo progresu. Šī valsts ir virzījusies uz priekšu un vienpusēji īstenojusi Pagaidu nolīgumu par tirdzniecību, kuru tā ir noslēgusi ar ES, tādējādi parādot, ka tā ir nolēmusi tuvināties Eiropas Savienībai par spīti politiskajām un ekonomiskajām grūtībām, ko tā piedzīvo. Eiropas Parlamentam ir jāmudina Serbija turpināt tās ceļu uz ES. Šajā saistībā mums jālūdz, lai Padome un Komisija izrāda atvērtību un konstruktīvi turpina sarunas ar šo valsti. Es uzskatu, ka Serbijas progress Eiropas Savienības integrācijas procesā nedrīkst būt atkarīgs no Kosovas neatkarības atzīšanas.
Takis Hatzigeorgiou  
Vissvarīgākais jautājums ir nostāja attiecībā uz Turciju, kas paplašināšanās kontekstā decembrī tiks apspriests Eiropadomes augstākā līmeņa sanāksmē. Mēs atbalstām pilnīgu integrāciju, uzskatot, ka šim mērķim ir jābūt virzītājspēkam reformu īstenošanā un politikas maiņā svarīgos jautājumos. Mēs gribam norādīt, ka Turcija joprojām nav izpildījusi savas līgumsaistības pret ES un visām dalībvalstīm. Turcijai nekavējoties jāsāk pildīt savas saistības, pretējā gadījumā tai būs nopietnas problēmas decembra izvērtēšanā. Eiropadomes 2006. gada decembra secinājumos ir noteiktas Turcijas saistības, kuru izpilde tiks vērtēta, kā arī to izpildes termiņi. Šajās saistībās ir ietverta Papildprotokola piemērošana, divpusējo attiecību ar Kipru uzlabošana, tostarp Kipras Republikas atzīšana, kā arī konstruktīva nostāja attiecībā uz procedūru, lai atrisinātu Kipras jautājumu. Ir absurdi, ka, cenšoties panākt integrāciju un regulējošu nozīmi šajā reģionā, Turcija vienlaikus turpina pārkāpt starptautiskos tiesību aktus un ES pamatprincipus, saglabājot dalībvalstī okupācijas spēkus. Visbeidzot, mēs nevaram sākt sarunas par enerģētikas nodaļu, kamēr Turcija neļauj Kiprai īstenot savas suverēnās tiesības tās ekskluzīvajā ekonomikas zonā.
Cătălin Sorin Ivan  
ES ir kā celtne būvniecības procesā, tādēļ doma par paplašināšanās pārtraukšanu būtu pretrunā tās dibināšanas pamatprincipam. Saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienību 49. pantu "Visas Eiropas valstis... var lūgt, lai tās uzņem Eiropas Savienībā”. Tieši tāpēc viena no mūsu darbībām ir pastiprināta uzmanības pievēršana paplašināšanās stratēģijai Rietumbalkāniem, Turcijai un Īslandei. Es atklāti atbalstu šo īpašo interesi. Horvātijai, Turcijai un Bijušajai Dienvidslāvijas Maķedonijas Republikai ir kandidātvalsts statuss, kas atbildīgi uzsākusi ceļu uz integrāciju. Īslande, Melnkalne un Albānija ir iesniegušas pieteikumu par pievienošanos; pirmos divus pieteikumus Komisija pašlaik izvērtē. Noteikti joprojām ir jāpārvar problēmas, piemēram, korupcija, noziedzība vai plašsaziņas līdzekļu brīvības trūkums. Nozīmīgs stimuls šim procesam būs bezvīzu režīms, kas 19. decembrī tiks ieviests Serbijā, Melnkalnē un Bijušajā Dienvidslāvijas Maķedonijas Republikā. Taču es gribu arī pievērst jūsu uzmanību tam, ka, runājot par paplašināšanos, mums ir jāskatās arī uz Moldovu, kas pašlaik piedzīvo izšķirošu politisku posmu, proti, ceļa uzsākšanu uz demokrātiju un pievienošanos ES. Paturot to prātā, mums ir jāatbalsta Eiropas stratēģijas Moldovai 2007. - 2013. gadam mērķu īstenošana, lai sasniegtu abām pusēm vēlamos rezultātus.
Tunne Kelam  
rakstiski. - Es vēlos izteikt trīs novērojumus. Pirmkārt, es priecājos, ka ārlietu ministrs Carl Bildt norādīja vissvarīgāko Albertini kunga rezolūcijas vēstījumu - ka Eiropas Savienība arī turpmāk būs stingri uzticīga paplašināšanās politikai, kuru tā uzskata par vienu no visveiksmīgākajām ES politikas jomām. Lielā mērā tas tā ir, pateicoties komisāra Rehn kunga izcilajam darbam. Otrs būtisks vēstījums ir tas, ka tiesiskums tiek atzīts par demokrātiska progresa pamatprincipu un vienu no galvenajiem turpmākās pievienošanās nosacījumiem. Mums ir jāsaglabā arī skaidrība par Kopenhāgenas kritēriju atbilstību. Trešais novērojums: es silti iesaku, lai lēmumu par pievienošanās sarunu sākumu ar Maķedoniju Eiropadome saskaņā ar Komisijas ieteikumu pieņem līdz decembrim.
Petru Constantin Luhan  
rakstiski. - Īslandei jau ir aktīva un ilgstoša partnere plašākā Eiropas integrācijas procesā. Īslande cieši sadarbojas ar ES dalībvalstīm, būdama NATO dibinātājvalsts, Eiropadomes locekle, EBTA, EDSO un Šengenas sadarbības locekle. Tiek arī lēsts, ka Īslande jau ir pieņēmusi apmēram 60 % no plašā acquis communautaire. Raugoties no šāda viedokļa, Īslandes pieteikums par iestāšanos ES ir loģisks solis.
Manuprāt, Īslandei vienmēr ir bijusi tieksme uz Eiropu, un no tās dalības Eiropas Savienībā iegūs abas puses. Mēs jau šobrīd mācāmies no Īslandes pieredzes ilgtspējīgā zivsaimniecības pārvaldībā, ģeotermālā siltuma izmantošanā un pasākumiem klimata pārmaiņu apkarošanā. Īslande ir pierādījusi savu apņēmību pievienoties Eiropas Savienībai, labu laiku pirms termiņa beigām iesniedzot atbildes uz Komisijas aptaujas anketas jautājumiem, un es ar nepacietību gaidu novērtējumu, kas tiks izteikts augstākā līmeņa sanāksmē decembra vidū. Ja būs izpildītas visas prasības un ievērots "pašu nopelnu” princips, es ceru, ka Īslandes pievienošanās varētu notikt vienlaikus ar Horvātijas pievienošanos.
Andreas Mölzer  
rakstiski. - (DE) Paplašināšanās procesam ir nepieciešama diferencēta pieeja. Ja Īslande ir Eiropas valsts, kas ir gatava dalībai ES, tad Balkānu valstis, izņemot Horvātiju, tam ne tuvu nav gatavas. Pēc pievienošanās ir grūti neatrisinātās problēmas, un tās gadiem paliek neatrisinātas. Tādēļ nedrīkst būt nekādu šaubu par Balkānu valstu gatavību pievienoties, turklāt algām un sociālajiem apstākļiem ir jāatbilst Eiropas vidējam līmenim. Jau gadiem ziņojumi par Turcijas progresu ir sastāvējuši no gara problēmu saraksta. Ja Turcija būtu automašīna, tā jau sen nebūtu spējusi iziet tehnisko apskati. Tā ir taisnība, ka šī valsts nav Eiropas daļa ne ģeogrāfiski, ne arī garīgā vai kultūras ziņā. To skaidri norāda pastāvīgā cilvēktiesību un vārda brīvības neievērošana, ko nevar noslēpt plāni attiecībā uz kurdiem, kā arī Kipras jautājums. Taču, iespējams, arī ES vēlas atkāpties no saviem cilvēktiesību standartiem. Tas ir vienīgais veids, kā var izskaidrot tās godbijību pret Beneš kunga dekrētiem. Turcija pati sevi uzskata par Turcijas iedzīvotāju augstāko varu. Tādēļ ES problēmas pēc Turcijas pievienošanās tikai saasinātos, kā to atkārtoti skaidri parāda Turcijas darbības. Tādus pozitīvos aspektus kā energoapgādes drošības uzlabošana var panākt arī, izmantojot privileģētas partnerattiecības. Ir pēdējais laiks, lai mēs sāktu runāt godīgi un skaidri.
Csaba Sándor Tabajdi  
rakstiski. - (HU) Būdams Eiropas Parlamenta deputāts no Ungārijas, Rietumbalkānu reģiona kaimiņvalsts, es no visas sirds atbalstu Rietumbalkānu valstu mērķi iestāties Eiropas Savienībā. Svarīgs solis šajā jomā ir Eiropas Komisijas īstenotā iniciatīva, kas paredz Serbijai, Maķedonijai un Melnkalnei no 2010. gada 1. janvāra atcelt vīzu režīmu. Taču Eiropas Parlamenta priekšlikumam atcelt vīzu režīmu jau no 19. decembra būtu gan simboliska nozīme, gan arī tas dotu praktisku labumu.
Diez vai Eiropas Savienībai izdotos pasniegt labāku Ziemassvētku dāvanu kā ceļošanu bez vīzām Serbijas pilsētā Vojvodinā dzīvojošajiem ungāriem, kuriem ir ļoti cieša saikne ar Ungāriju; tādējādi labumu gūtu ģimenes un draugi, kas dzīvo abās robežas pusēs. Es esmu pārliecināts, ka dalībvalstis jau šomēnes dos savu svētību šim lēmumam.
Vīzu režīma atcelšana ir pozitīva atbilde uz Rietumbalkānu valstu patiesajiem centieniem ceļā uz integrāciju Eiropas Savienībā. Nesen Serbija ir panākusi īpaši nozīmīgu progresu. Pat ziņojumā, ko nesen sniegusi Komisija, ir atzīts, ka premjerministra Mirko Cvetković jaunā valdība ir veiksmīgi uzsākusi cīņu pret korupciju, nemaz nerunājot par ārkārtīgi svarīgajiem uzlabojumiem minoritāšu tiesību jomā. Serbijas parlaments ir pieņēmis tiesību aktus par nacionālajām padomēm. Pēc iepriecinošām iepriekšējām sarunām nākamnedēļ Serbijas parlamentam jāpieņem lēmums par Vojvodinas statusu. Neskatoties uz daudzajām pozitīvajām tendencēm, ir jāturpina pūliņi, lai pilnībā izskaustu vardarbīgos noziegumus uz etniskās piederības pamata un aizvien plašāk izplatīto Vojvodinas ungāru piekaušanu.
Jarosław Leszek Wałęsa  
Es vēlos pateikties Albertini kungam par rezolūciju par Eiropas Komisijas paplašināšanās stratēģiju. Protams, es piekrītu, ka kandidātvalstīm ir jāturpina reformu process. Centieni ir jāvērš uz to, lai nodrošinātu tiesiskumu un vienlīdzīgu attieksme pret etniskajām minoritātēm, kā arī korupcijas un organizētās noziedzības apkarošanu. Turcijas politiskā stāvokļa novērtējums, tostarp reformas, kuras ir plānots veikt vai kuras jau ir veiktas, saskan ar Komisijas novērtējumu, kas iekļauts regulārajā ziņojumā. Kopenhāgenas politisko kritēriju izpildes jomā progress ir acīmredzams, bet diemžēl vēl ir daudz jādara ietilpīgajā pilsoņu brīvību jomā. Taču vissvarīgāk ir atrisināt iesaistīto pušu divpusējos strīdus. Šie jautājumi paši par sevi nedrīkst būt šķēršļi ceļā uz pievienošanos, bet ES ir jācenšas panākt to atrisināšanu pirms pievienošanās. Eiropas Parlamentam jābūt objektīvam novērotājam, jo mēs vēlamies, lai sarunas beigtos ar nolīguma noslēgšanu, kas paātrinātu Turcijas pievienošanos ES. Būdams Polijas pilsonis, valsts, kas Eiropas Savienībai pievienojās 2004. gadā, es zinu, ka paplašināšanās stratēģija ir viena no visefektīvākajām ES politikas jomām. Ir izšķiroši svarīgi pildīt savas saistības, un tas attiecas arī uz Eiropas Savienību. Pievienošanās sarunu mērķis ir pilntiesīga dalība, tādēļ galvenajam priekšnoteikumam, lai kandidātvalstis sasniegtu šo mērķi, jābūt arī stingru, bet skaidru nosacījumu izpildei. Tas attiecas uz visām valstīm, arī uz Turciju.
Dominique Vlasto  
Mūsu rezolūcijai par turpmāko paplašināšanos ir jāatspoguļo valdošais viedoklis Eiropā. Ir jānovērš pagātnes kļūdu atkārtošana un jāveido Eiropa kopīgi ar tās iedzīvotājiem. Lēmumos, kas jāpieņem, būs ietverts daudz saistību, un tie ir labi jāsagatavo un labi jāizskaidro, lai vairākums Eiropas iedzīvotāju var tos atbalstīt. Parlamentam, kas pārstāv šos iedzīvotājus, šajā jautājumā jābūt īpaši piesardzīgam.
Vissliktākā iespējamā politika būtu steiga, kas varētu mūs novest atpakaļ pie institucionālas nestabilitātes, neraugoties pat uz to, ka tagad līdz ar Lisabonas līguma stāšanos spēkā Eiropas Savienībai ir iespēja atstāt to pagātnē. Šodien mums ir jāpārbauda jaunais institucionālais mehānisms, kas izriet no Lisabonas līguma, jāveido politiska Eiropa un jākonsolidē tās politikas jomas, ko mūsu pilsoņi grib redzēt attiecībā uz nodarbinātību, ekonomikas atveseļošanu, klimata pārmaiņu apkarošanu, energoapgādes drošību un kopējo aizsardzību.
Mums nav jāmaina prioritātes, bet drīzāk jāpalielina Kopienas politikas virzienu saskaņotība un efektivitāte, pirms mēs plānojam jaunu ES paplašināšanos. Visbeidzot, es joprojām esmu pret Turcijas dalību Eiropas Savienībā un turpinu cerēt uz priviliģētām partnerattiecībām ar šo valsti saistībā ar Vidusjūras reģiona valstu savienību.
