Pietinės ES kaimynės šalys, visų pirma Libija, įskaitant humanitarinius aspektus (diskusijos)
Pirmininkas
Kitas klausimas - Komisijos pirmininko pavaduotojos-Sąjungos vyriausiosios įgaliotinės užsienio reikalams ir saugumo politikai pareiškimas dėl pietinių ES kaimynių šalių, visų pirma Libijos, įskaitant humanitarinius aspektus.
Kaip žinote, padėtis Šiaurės Afrikoje - tai labai rimtas egzaminas Europos Sąjungai. Dabar, kai Europos išorės veiksmų tarnyba jau veikia, turime naujų priemonių, skirtų veiksmams vykdyti ne Europos Sąjungoje. Esame, žinoma, įsitikinę, kad šie veiksmai tiek Tuniso ir Egipto, tiek ir Libijos atžvilgiu yra visiškai pagrįsti. Šiandien daugiausia kalbėsime apie Libiją, bet ne tik. Taip pat esame įsipareigoję savo piliečiams, kurie tikisi, kad pateiksime pietinėms ES kaimynėms šalims skirtą veiksmų planą, bendradarbiavimo ir paramos trumpuoju, vidutiniu ir ilguoju laikotarpiu programą. Jau dabar apie tai turime galvoti. Šiandien Europos Parlamente taip pat lankosi Libijos laikinosios nacionalinės tarybos atstovai, taigi turime puikią galimybę užmegzti tiesioginius ryšius su jais ir kalbėtis, pirmiausia apie tai, kaip galima būtų įveikti humanitarinę krizę.
Ponia Komisijos pirmininke-vyriausioji įgaliotine, esame įsitikinę, kad visi Europos Sąjungos veiksmai bus labai naudingi mūsų žemyno pietinėms šalims ir mūsų kaimynėms anapus Viduržemio jūros.
Catherine Ashton
Komisijos pirmininko pavaduotoja-Sąjungos vyriausioji įgaliotinužsienio reikalams ir saugumo politikai. - Pone pirmininke, gerbiamieji EP nariai, dėkoju už suteiktą galimybę aptarti su šiuo Parlamentu padėtį mūsų pietinėse kaimyninėse šalyse, pirmiausia, žinoma, kaip Parlamento pirmininkas jau sakė, Libijoje.
Akivaizdu, kad pietinės ES kaimynės šalys sparčiai keičiasi ir visame regione žmonės kyla į kovą už šį pagrindinį žmogišką siekį: turėti galimybę patiems formuoti savo ekonominį ir politinį gyvenimą. Jie reikalauja galimybės šiame procese oriai dalyvauti, reikalauja atskaitomybės, reikalauja teisingumo ir darbo vietų. Manau, turime sureaguoti į šiuos reikalavimus. Manau, jie yra pagrįsti, ir turime užtikrinti, kad ES veiktų greitai.
Labai svarbus vykstančių įvykių aspektas - tai, kad šiuos reikalavimus kelia patys gyventojai. Lankydamasi Tunise ir Egipte daugybę kartų girdėjau juos sakant: tai mūsų šalis, tai mūsų revoliucija, norime daryti viską patys, bet norime bendrauti su jumis ir mums reikia jūsų pagalbos.
Manau, būtent šiais principais turėtume vadovautis vykdydami veiklą, kurios imamės: demokratinę pertvarką turi įgyvendinti patys žmonės, demokratija turi būti "subrandinta namie". Jie spręs, kas vyks toliau. Bet turime būti pasiruošę pasiūlyti jiems savo paramą, turime būti pasiruošę tai daryti kūrybiškai, ryžtingai ir tokiu mastu, kuris atitiktų istorinį vykstančių pokyčių pobūdį.
Esant tokiai kintančiai padėčiai kaip ši, turime veikti remdamiesi savo pagrindinėmis vertybėmis ir savo pagrindiniais interesais. Turime priežasčių paremti vykstančius pokyčius. Tuniso, Egipto, Libijos ir kitų šalių gyventojai reikalauja gerbti vertybes, kurios, iš tikrųjų, sudaro europinio idealo esmę. Besiformuojančios demokratinės visuomenės padės užtikrinti saugumą ir prisidės prie bendros mūsų kaimynių šalių gerovės. Būtent todėl Komisija ir aš ėmėmės žingsnių parengti bendrą dokumentą ir pateikti jį Europos Vadovų Tarybai, kuri susitiks penktadienį, apimantį priemones, kurios, tikimės, prisidės prie to, kad Europos Sąjungos institucijos turėtų daugiau lėšų ES finansinei paramai teikti, taip pat tam, kad ši parama būtų teikiama pasitelkiant ir Europos investicijų banką - dėkoju Parlamentui, kad taip greitai pripažino būtinybę pratęsti ir išplėsti Europos investicijų banko įgaliojimą, kad bankas galėtų teikti šią paramą šių šalių žmonėms, - ir šie klausimai labai sėkmingai sprendžiami.
Mums reikia jūsų pagalbos siekiant suteikti daugiau galimybių EIB, taip pat ERPB. Abiejų šių bankų atstovai kalbėjo su manimi apie pajėgumą, kurio jiems reikia, kad galėtų įgyvendinti išplėstus įgaliojimus ir teikti šioms kaimynėms šalims didesnę paramą - skubu pridurti, kad ši parama nebus teikiama šių bankų jau atliekamo darbo sąskaita, o jį papildys. Žinome, kad Europos investicijų banko atveju galime mobilizuoti papildomą 1 mlrd. EUR. Šiuo metu Europos investicijų banko Egipte vykdomo darbo vertsudaro 488 mln. EUR, tad galite įvertinti, koks šios paramos mastas. Taigi jie galėtų padidinti investicijas bent du kartus ir finansuoti kai kuriuos didelius infrastruktūros projektus, kurie yra neabejotinai būtini ir kuriuos įgyvendinti šių šalių žmonės neabejotinai nori.
Taip pat norime ir šį norą pareiškėme minėtame dokumente, kad būtų teikiama parama mokymo ir studentų mainų srityse. Didžioji šių šalių gyventojų dalis - jaunimas. Vienas iš bendrų veiksnių, siejančių pietines ES kaimynes šalis, tas, kad jų visuomenyra jauna. Tai jaunimas, kurio gretose yra labai išsilavinusių žmonių, kai kurie jų nori turėti papildomų galimybių švietimo ir mokymo srityse, tad turėtume į šiuos jų poreikius taip pat atsižvelgti. Paprašysime valstybių narių ir Parlamento šį aspektą taip pat apsvarstyti.
Gimsta energinga ir aktyvi pilietinvisuomenė: lankydamasi Tunise susitikimuose bendravau su pilietinės visuomenės atstovais, kurie pirmiau juose niekada nedalyvavo, nes jiems nebuvo leista. Jų ryžtas ir siekis įsitvirtinti visapusiškiau kaip NVO, kaip organizacijos, gebančios spręsti visuomenei rūpimus klausimus ir reikalaujančios vyriausybės atskaitomybės, yra nepaprastai svarbi šios visuomenės vystymosi dalis. Iš to kyla įtraukusis valdymas: žmonės jaučia, kad jie dalyvauja valdant savo visuomenę ir turi teisę tarti žodį priimant sprendimus.
Taip pat, žinoma, apsirūpinimas maistu, didžiulir didėjanti problema regione, tolesnės prekybos galimybės, didesnės galimybės patekti į rinką ir partnerystjudumo srityje - visi šie klausimai įtraukti į bendrą dokumentų rinkinį, kuris bus pateiktas Europos Vadovų Tarybai. Jau sakiau pirmiau ir dar kartą noriu pabrėžti, kad norime, jog tai būtų iniciatyva grindžiamas požiūris, kuriuo vadovaudamiesi žmonės galėtų sparčiai judėti pirmyn, bet skirtingai. Visos šios šalys skirtingos ir labai stengiasi mums pasakyti: "Nesutapatinkite mūsų. Esame skirtingos šalys ir norime, kad mūsų visuomenės vystytųsi taip pat skirtingai, kaip ir jūsų. Taip, tarp mūsų yra panašumų, bet norime, kad gerbtumėte ir atsižvelgtumėte į mus skiriančias ypatybes." Norime vadovautis požiūriu, reiškiančiu, kad suteikiame daugiau paramos tiems, kurie patys stengiasi pasiekti daugiau, kad tos partnerės, tos šalys, kurios reformų srityje nori eiti toliau ir greičiau, galėtų pasikliauti didesne Europos Sąjungos parama.
Ateinančiomis dienomis ir savaitėmis toliau svarstysime su savo tarptautiniais partneriais, kaip galėtume suderinti savo paramos veiksmus taip, kad būtų išvengta veiklos kartojimo ir kad galėtume reaguoti greičiau. Vasario 23 d. surengiau vyresniųjų pareigūnų susitikimą, kuriame dalyvavo pareigūnai iš Pasaulio banko, Europos investicijų banko, ERPB, TVF, taip pat vyresnieji pareigūnai iš Kinijos, Rusijos, Australijos, Korėjos, iš 27 valstybių narių, Jungtinių Amerikos Valstijų ir arabų šalių. Tikslas, kurio siekta surengiant šį susitikimą - ne nuspręsti, ką daryti dėl šių šalių, o pasiruošti tam, kad galėtume joms skubiai suteikti savo paramą.
Gerbiami EP nariai žino, kad vienas iš dalykų, dėl kurių mus galima kritikuoti, yra tas, kad kartais pernelyg delsiame reaguoti. Noriu, kad būtume pasiruošę, ir kalbėdama pirmiausia su Arabų šalių lyga ir susijusiomis šalimis stengiausi iš tikrųjų aiškiai duoti suprasti, kad mano tikslas - siekti užtikrinti, kad būtume pasiruošę reaguoti, kad ši reakcija būtų suderinta ir veiksminga ir kad reaguojant būtų pasitelktos ne tik Europoje, bet ir visame pasaulyje geriausios turimos priemonės.
Po užsienio reikalų ministrų susitikimo rytoj, Europos Vadovų Tarybos susitikimo penktadienį ir NATO susitikimo rytoj dar dalyvausiu neoficialiame užsienio ministrų susitikime, kuris vyks po savaitės Vengrijoje, vėliau skrisiu į Kairą susitikti su Amru Moussa ir Arabų šalių lygos atstovais ir visiems jiems pranešti apie mūsų diskusijų rezultatus, taip pat susitikti su naujuoju Egipto užsienio reikalų ministru, su kuriuo jau kalbėjausi. Bet, kolegos, žinau, kad jums ypač rūpi Libijos klausimas, taigi supažindinusi jus su darbu, kurį atliekame, dabar norėčiau pakalbėti visais mums rūpimais klausimais dėl Libijos.
Matau du neatidėliotinus prioritetus: pirma, įveikti humanitarinę krizę ir suteikti pagalbą evakuojant žmones, antra, užtikrinti, kad smurtas būtų sustabdytas ir kad tie, kas šį smurtą vykdo, būtų patraukti atsakomybėn.
Dėl humanitarinės pagalbos. Šiuo atveju sureagavome greitai. Komisija padidino savo teikiamą paramą iki 30 mln. EUR, mano kolegKomisijos narKristalina Georgieva praeitą savaitę nuvyko į Tuniso ir Libijos pasienį siekdama išsiaiškinti padėtį vietoje ir įsitikinti, kad mūsų parama teikiama tinkamai. Taip pat, žinoma, nuolat palaikome ryšį su JT siekdami užtikrinti, kad mūsų veiksmai būtų suderinti, be to, valstybės narės skyrsvarbių išteklių, būtinų siekiant išspręsti didžiulę problemą, susijusią su nuolatiniu žmonių srautu, pasitelkiant šiuo tikslu ir FRONTEX.
Dėl ES piliečių evakuacijos. Išorės veiksmų tarnyba labai prisidėjo užtikrinant galimybę greitai keistis informacija ir kuo veiksmingiau panaudoti mūsų išteklius. Vasario 23 d. kartu su Tarybai pirmininkaujančia valstybe nare paleidome ES civilinės saugos mechanizmą, kad būtų palengvinta ES piliečių evakuacija. Gauti informaciją realiuoju laiku, kaip gerbiamiems EP nariams žinoma, yra iššūkis, bet turėjome priimti teisingus sprendimus, taigi mano prašymu Agostino Miozzo, EIVT valdantysis direktorius, atsakingas už krizių valdymą, sekmadienį ir pirmadienį lankėsi Tripolyje siekdamas išsiaiškinti padėtį vietoje.
Jis susitiko su pareigūnais ir ambasadoriais, kurie apibūdino padėtį šalyje kaip ramią, bet labai įtemptą. Europos ambasadoriai džiaugėsi galimybe nuodugniai aptarti ir tiesiogiai pateikti mums savo atliktą padėties vietoje analizę. Visa tai kartu su ryšiais, kuriuos visur palaikome, padeda mums susidaryti aiškų padėties vaizdą.
Žinoma, pirmiausia stengiamės užtikrinti, kad būtų evakuoti Europos piliečiai. Turime parodyti solidarumą su Tunisu, kuriam tenka didžiausia našta evakuojant tiek daug žmonių, ypač egiptiečių, kurie atsidūrprie Tuniso sienos ir turi būti nugabenti į Egiptą. Gerbiami Parlamento nariai žino, kad dabar Libijoje yra apie 1 mln. egiptiečių ir apie 1,5-2 mln. žmonių iš aplinkinių Afrikos šalių. Taip pat girdėjome, kas vyksta Tripolyje, ir žinome, kad oro uoste yra 2-3 tūkst. afrikiečių, laukiančių galimybės išvykti iš šalies.
Vis dėlto turime būti pasiruošę padidinti savo paramą Libijos žmonėms. Kaip sakiau, padėtis labai kintanti ir turime ją atidžiai stebėti. Todėl paprašiau savo tarnybų protingai planuojant apsvarstyti galimybę imtis BSGP veiksmų, kuriais būtų paremtos evakuacijos ir humanitarinės pastangos. Kaip visada renkantis BSGP galimybes, viskas turi būti nuodugniai ištirta, taip pat turime rasti tinkamus atsakymus į klausimus dėl įgaliojimų, išteklių ir tikslų. Galiu pasakyti, kad minėtas darbas šią savaitę vyksta.
Veiksmingai įveikti humanitarinę krizę yra svarbiausia, sustabdyti smurtą yra būtina sąlyga viskam kitam. Todėl džiaugiuosi, kad JT Saugumo Taryba visos tarptautinės bendruomenės vardu labai aiškiai išdėstsavo poziciją: smurtas yra nepriimtinas, jis turi liautis ir jo vykdytojai turi būti patraukti atsakomybėn.
Džiaugiuosi, kad Niujorke pritarta Europos reikalavimui perduoti tirti šiuos atvejus Tarptautinio baudžiamojo teismo prokurorui. Tai Europos iniciatyva ir pirminiai tariamų karo nusikaltimų tyrimai jau pradėti.
Nėra nieko nuostabaus, kad labai glaudžiai bendradarbiaujame su partneriais: JT, NATO, JAV, Turkija, Arabų šalių lyga ir daugybe kitų šalių, su kurių atstovais kas dieną palaikome ryšius. Aptariame su jais visus šiuos klausimus, susijusius su mūsų pietinėmis kaimynėmis šalimis, bet ypač stengiamės užtikrinti, kad įgyvendindami veiksmus, kurių imamės savo pietinių kaimynių šalių atžvilgiu, veiksmingai bendradarbiautume, kaip sakiau, su visais savo partneriais. Taigi, kaip ir tikėjotės išgirsti, prisiimame atsakomybę.
Iš karto sustabdėme derybas dėl ES ir Libijos bendrojo susitarimo ir visą bendradarbiavimą techninio pobūdžio klausimais.
(Plojimai)
Pradėjome paruošiamąjį darbą dėl ribojamųjų priemonių, kurias ketina taikyti JT Saugumo Taryba. Be JT sankcijų, vasario 28 d. patvirtinome papildomas ribojamąsias priemones: nustatėme embargą įrangai, kuri galėtų būti naudojama vidaus represijoms, ir sudarėme asmenų, kuriems turi būti taikomos draudimo išduoti vizas ir turto įšaldymo sankcijos, sąrašą. Šiuo metu šis sąrašas pildomas įtraukiant į jį keletą asmenų iš M. Gaddafi ir jo artimiausių bendrininkų kontroliuojamų organizacijų.
Gerbiamieji EP nariai, ir toliau būsime tarptautinių pastangų atkurti taiką ir stabilumą Libijoje priešakyje. Kai šalyje bus sustabdytas smurtas, turėsime imtis darbo siekdami paremti naujos Libijos, kuriai vadovaus demokratiškai išrinkti vadovai ir kurioje bus gerbiamos žmogaus teisės, kūrimo procesą. Vadovausimės principais, kuriuos išdėsčiau pačioje kalbos pradžioje, ir nediktuosime rezultatų, bet remsime pliuralizmą, atskaitomybę, tikrą demokratiją ir bendrą gerovę.
Visos krizės yra išbandymas, suteikiantis mums galimybę patikrinti savo politiką, išteklius ir gebėjimą reaguoti realiuoju laiku, ir įvykiai mūsų pietinėse kaimynėse šalyse yra didžiulis iššūkis Europos Sąjungai. Kaip Komisijos pirmininko pavaduotoja, manau, kad ši Komisija ateityje bus vertinama pagal tai, kaip sureagavo šiuo atveju.
Taigi kreipiuosi į Europos Parlamentą prašydama jūsų paramos, nes tik bendromis pastangomis galėsime sutelkti Europos Sąjungą ir patvirtinti stiprią poziciją. Negalime sau leisti vadovautis siauru požiūriu, negalime sau leisti veikti nelanksčiai. Galime ir turime sureaguoti strategiškai ir vieningai, bet tikiu, kad suteikdami paramą regiono gyventojams, kurie jos prašo, bet leisdami jiems patiems kurti savo ateitį, galime iš tikrųjų prisidėti prie teigiamų pokyčių šiame regione.
(Plojimai)
José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra
Pone pirmininke, Europos Sąjunga Libijos krizės akivaizdoje jaučiasi draskoma susierzinimą keliančio prieštaravimo tarp to, kas pageidautina - kad nusikalstamas režimas, pasiryžęs žlugti žudydamas, kuo greičiau išnyktų - ir to, kas pasiekiama.
Jeigu esame sąžiningi, pone pirmininke, turime pripažinti, kad Europos Sąjunga nepaisant visų savo pastangų nepateisino piliečių lūkesčių. Tai ne kritika, baroniene C. Ashton, tai kompetencijos klausimas.
Veikėme skubiai ir tinkamai pagal savo įgaliojimus ir 1970 m. priimtą Jungtinių Tautų Saugumo Tarybos rezoliuciją, kuriai Europos Sąjunga visapusiškai pritarė. Tačiau esame ne karinsąjunga. Siekiame būti politinsąjunga ir ES, kaip tarptautinės arenos veikėja, yra dar labai jauna.
Todėl, pone pirmininke, nepaisant čia vykstančių mūsų diskusijų, rytoj vyksiančio Jungtinių Tautų Žmogaus Teisių Tarybos susitikimo, nepaisant Gynybos ministrų tarybos, Užsienio reikalų tarybos ir Europos Vadovų Tarybos susitikimų, žmonės Libijoje ir toliau žūsta. Būtent atsižvelgdami į šį faktą turime apsvarstyti, ką galime padaryti.
Ar galime stovėti nuošaly matydami, kad nekalti civiliai gyventojai yra žudomi? Ar galime pasyviai stebėti Libijos "somalizavimą" laukdami, kol Jungtinių Tautų Saugumo Taryba neskubėdama priims dar vieną sprendimą?
Europos Sąjunga privalo duoti labai aiškią ir nedviprasmišką žinią, kad M. Gaddafi režimas turi baigtis tuojau pat. Be to, turi būti imtasi priemonių, kurios padėtų sustiprinti spaudimą šiam režimui. Pirmiausia, pone pirmininke, būtina uždrausti skrydžius virš Libijos, neutralizuoti M. Gaddafi ryšių kanalus - manau, turėtume padėkoti Liberalų ir demokratų aljanso už Europą frakcijai, pasirūpinusiai tuo, kad Libijos opozicijos nariai šiandien galėtų atvykti į Europos Parlamentą - ir, žinoma, derinti veiksmus tarptautiniu lygmeniu, pirmiausia su Afrikos Sąjunga, taip pat su Arabų šalių lyga.
Būtent to, pone pirmininke, iš mūsų tikisi piliečiai. Baroniene C. Ashton, mūsų frakcija jūsų pastangas siekiant to visapusiškai parems.
Martin Schulz
Pone pirmininke, ponios ir ponai, norėčiau padėkoti jums, baroniene C. Ashton, už jūsų kalbą ir puikiai ir išsamiai išdėstytą poziciją, taip pat už jūsų pateiktą padėties mūsų pietinėse kaimynėse šalyse ir Libijoje analizę.
Mes susiduriame su didžiuliu iššūkiu. Matome vykstant iš tikrųjų istorinius pokyčius, keičiančius pasaulio politinę pusiausvyrą, ypač mūsų artimiausiose kaimynėse šalyse. Šie pokyčiai plėtojasi labai skirtingai. Negalime kalbėti apie vienodą procesą. Vienodas procesas - tai revoliucija, bet kiekvienoje šalyje ji vyksta labai savitai ir labai skirtingai. Revoliuciniai pokyčiai Maroke ir Tunise, Alžyre ir Egipte labai skiriasi, o Libija, dėl kurios šiandien įtemptai diskutuojame, yra ypatingas atvejis. M. Gaddafi yra nusikaltėlis. Jis yra žudikas ir jis turi stoti prieš tarptautinį baudžiamąjį teismą. Turbūt visi sutinkame, kad šis žmogus vienaip ar kitaip turės būti nubaustas. Geriausia būtų, kad Libijos žmonėms būtų suteikta galimybpatiems tai padaryti.
Susiduriame su dideliu iššūkiu, reikalaujančiu šviesios galvos. Turime rinktis, įskaitant ir tai, ką čia sakome. Mūsų emocijos mums sako, kad šis nusikaltėlis turi būti suimtas, kad jo paties šalyje vykdoma brolžudystturi būti sustabdyta ir kad mes turėtume imtis visų būtinų priemonių, įskaitant karines, kad tai būtų pasiekta. Būtent tai mums sako mūsų sąžinė. Tačiau mes visi žinome, kokį poveikį daro tarptautinpolitika ir kad netinkami sprendimai šioje srityje gali turėti plataus masto ilgalaikių padarinių.
Žinoma, lengva pasakyti, kad greitai įsikišime, bet net siekiant uždrausti skrydžius virš Libijos reikia priimti sprendimą dėl karo lėktuvų panaudojimo ir Libijos karinių pajėgų sutriuškinimo vietoje. Tai karo veiksmai, vykdomi NATO, kurie galbūt padėtų išspręsti problemą Libijoje, bet sukeltų daugybę problemų visame regione.
Todėl primygtinai patariu, kad viskas, ką darome, būtų daroma laikantis tarptautinės teisės ir ypač Jungtinių Tautų Saugumo Tarybos rezoliucijos - tai pagrindinis bendras vardiklis - ir įtraukiant Arabų šalių lygą ir Afrikos Sąjungą. Šį reikalavimą įtraukiame į rezoliuciją ir tai protingas sprendimas. Jeigu norime įsikišti Libijoje, vienintelprotinga pasirinkimo galimyb- padaryti tai remiantis JT Saugumo Tarybos rezoliucija ir įtraukiant arabų šalis. Todėl, manau, verta pakartoti, kad turėtume imtis visų būtinų priemonių, bet nesivadovauti trumpalaikėmis emocijomis, nesielgti skubotai ir susilaikyti nuo banalių pareiškimų, kurie galbūt instinktyviai vertinant yra teisingi, bet ilgalaikėje perspektyvoje gali turėti pavojingų padarinių. Tai būtų pavojinga.
Europos Vadovų Taryboje - kreipiuosi į jus, pone J. Buzekai, nes jūs atstovausite Parlamentui ateinančiame Europos Vadovų Tarybos susitikime - keltas klausimas, ar mums nereikėtų parengti Maršalo plano, skirto visam regionui. Mano atsakymas būtų "taip", mums reikia tokio Maršalo plano, skirto visam regionui. Tačiau norėčiau visiems priminti, ką Maršalo planas reiškEuropai. Jis reiškė, kad George Marshall pasiūlJungtinėms Amerikos Valstijoms skirti tam tikrą procentinę viso JAV ekonominio pajėgumo dalį Europai. Visiems gerai žinoma, kokie rezultatai pasiekti įgyvendinus šį planą - šiandien Europa, save vadinanti Europos Sąjunga, džiaugiasi tokio lygio gerove, demokratija ir taika, kokio šis žemynas iki šiol niekada nebuvo pasiekęs.
Tačiau norėčiau atkreipti dėmesį ir į tai, kad tos pačios vyriausybės, kurios šiuo klausimu dabar diskutuoja, mano, kad net 1 proc. viso ekonominio pajėgumo būtų per didelkaina Europos Sąjungai. Negalima kelti šių banalių reikalavimų ir vėliau nieko nedaryti! Jeigu norime, kad mūsų pietinėse kaimynėse šalyse būtų užtikrintas stabilumas, turėsime skirti tam nemažai lėšų, nes šių šalių žmonėms reikia vieno dalyko - perspektyvos gyventi džiaugiantis taika, demokratija ir gerove, kitaip sakant, perspektyvos patiems turėti tai, ką mes turime. Tai turi būti viso mūsų darbo, kurį ketiname atlikti artimiausiu metu, taip pat čia, Europos Parlamente, tikslas. Pagaliau gražūs žodžiai ir skambios rezoliucijos, kurias kartu priimame, visiškai nieko neduoda mūsų pietinių kaimynių šalių gyventojams - jiems reikia konkrečių veiksmų. Todėl visi turime siekti, kad būtų įsteigta laisvosios prekybos zona, padėsianti užtikrinti Šiaurės Afrikos ir Europos Sąjungos ekonominę lygybę.
Guy Verhofstadt
ALDE frakcijos vardu. - Pone pirmininke, manau, ponia C. Ashton, jūs ir Europos Vadovų Taryba dabar turite duoti labai aiškią žinią ir padaryti pareiškimą dėl Libijos. Manau, į šį pareiškimą būtina įtraukti tris elementus. Žmonės tebėra žudomi, taigi tai, ką sakome, nėra neutralu: sakome, kad galime suteikti jiems pagalbą vietoje.
Pirma, turime pripažinti - ar bent pradėti pripažinimo procesą - Laikinąją nacionalinę tarybą kaip valdžios organą, atstovaujantį Libijos žmonėms. Manau, kad valdžia, žudanti daugybę savo šalies žmonių, yra visiškai praradusi teisėtumą. Taigi turime pradėti pripažinimo procesą, nes tai gali padėti opozicijai laimėti šią politinę kovą su M. Gaddafi.
Antras dalykas, kurį turime padaryti - ir antroji žinia, kurią turite duoti - greičiau suteikti Libijos opozicijai visokeriopą pagalbą. Jai reikia vaistų, maisto, telefono ryšio linijų ir visa tai galime jiems parūpinti.
Trečia, turime kuo skubiau pažaboti M. Gaddafi žudymo galią. Libijos visuomenaiškiai sutaria dėl to, kad Libijoje neturėtų būti vykdomi tiesioginės karinės intervencijos veiksmai. Tai Libijos revoliucija ir ji turi tokia išlikti. Tai, ko jiems reikia - kad būtų uždrausti skrydžiai virš Libijos. Europos Sąjunga - Taryba ir jūs - privalo paraginti JT kuo greičiau priimti šiuo klausimu rezoliuciją, kuria būtų nustatyta neskraidymo zona ir sustabdytas opozicijos kontroliuojamų miestų bombardavimas.
Tai trys aiškios žinios, kurias turime duoti, ir turime tai padaryti dabar. Tai neturi būti padaryta po savaitės ar dviejų. Tai turi būti padaryta šiandien ir, žinoma, penktadienį, kai Europos Vadovų Taryba padarys pirmąjį savo politinį pareiškimą šiuo klausimu. Tai trys pagrindiniai elementai, kurie šiandien būtini.
ALDE frakcijos vardu. - (FR) Pone pirmininke, norėčiau pakalbėti gana plačiu klausimu, nes tai, kas vyksta, turi istorinę reikšmę ir manau, kad tai labai svarbu.
Esu įsitikinęs, kad tai, kas šiandien vyksta Libijoje, Tunise ir Egipte, yra precedento neturinti galimybsukurti sąlygas, būtinas tam, kad ne vieną dešimtmetį trunkantis Izraelio ir Palestinos konfliktas galėtų būti taikiai sureguliuotas.
Primygtinai raginu Izraelį šiandien imtis pakankamai drąsių politinių žingsnių ir greitai pradėti taikos su Palestinos valstybe procesą. Būtina pasinaudoti galimybe parodyti, kad šiame regione prasidėjęs demokratinis procesas yra istorijos dovana, galinti padėti pasauliui ir šiam regionui įveikti konfliktą, sukėlusį tiek daug skausmo, tiek daug ginčų ir tiek daug tragedijų. Ši žinia šiandien turi būti duota šiam regionui.
Daniel Cohn-Bendit
Pone pirmininke, baroniene C. Ashton, prieš akimirką sakėte, baroniene C. Ashton, kad turime gerbti tautų valią ir jų laisvės siekį.
Būkime atviri. Tokios pagarbos šioms tautoms ilgus metus nerodėme. Rėmėme diktatūrą - mes, Europos Sąjunga ir visos valstybės narės. Sakote, nutraukėte derybas su pulkininku M. Gaddafi? Mazel tov! Rimtai? Ar iš tikrųjų manote, kad jas galima būtų tęsti? Ši Europos Sąjunga, šios valstybės narės ir S. Berlusconi ilgai derėjosi, pvz., dėl pabėgėlių grąžinimo į Libiją. Ar kam nors rūpėjo, kaip pulkininkas M. Gaddafi elgėsi su šiais pabėgėliais?
(Plojimai)
Pagaliau turėtume šiuo klausimu būti savikritiški.
Šiandien tauta pakilo. Ji turi savo atstovus. Kai pakilo lenkų tauta, niekas neklausė, ar organizacija "Solidarność" yra demokratiškai išrinkta valdžia. Ji buvo iš karto pripažinta ir sulaukpagalbos. Raginu jus pripažinti šią laikinąją vyriausybę, nes tai vieninteljėga, galinti vesti šalį demokratijos keliu. Taip, pone M. Schulzai, turime išlaikyti blaivų protą, tačiau turime pasirinkti, kurioje pusėje norime būti.
Reikia dviejų dalykų.
Pirma, pulkininkas M. Gaddafi neturi laimėti, nes jeigu jis laimės, tai sužlugdys bet kokią viltį daugelyje regionų įtvirtinti demokratiją ir reikš diktatorių pergalę! Taigi mūsų politika turi būti orientuota į tai, kad būtų pasakyta, jog M. Gaddafi turi pralaimėti, o nugalėtojais kovoje su juo turi tapti Libijos žmonės.
Antra, Libijos žmonės nenori jokios užsienio šalių karinės intervencijos, tai tiesa. Tačiau jie nori, kad virš jų šalies būtų nustatyta neskraidymo zona. Apie tai kalba Afrikos Sąjunga. Apie tai kalba Arabų šalių lyga. Taigi tai nėra NATO iniciatyva.
Susitarimu dėl neskraidymo zonos siekiama nustatyti naują politinių jėgų pusiausvyrą, izoliuoti pulkininką M. Gaddafi nuo JT ir pasakyti, kad veiksime per JT Saugumo Tarybą arba Generalinę Asamblėją, kurios vienbalsiai balsavo už tai, kad Libija būtų pašalinta iš Žmogaus teisių tarybos. Tai reikš, kad pulkininkas M. Gaddafi bus visiškai izoliuotas. Šiuo susitarimu jam bus pasakyta, kad jis neturi ateities ir jokios galimybės laimėti.
Neskraidymo zonos nustatymas pirmiausia yra politinis veiksmas. Kaip galima tai pasiekti? Yra daugybidėjų. Žinoma, niekas neketina bombarduoti Libijos, bet kylantį lėktuvą, pvz., būtų galima numušti. Pulkininkui M. Gaddafi turi būti parodyta, kad jam nebus leista bombarduoti Libijos miestų. Pasirinkimo galimybių yra. Tai politinis veiksmas ir turime jo imtis.
(Plojimai)
Iš tikrųjų manau, kad pagriebus bulių už ragų ir pripažinus šią laikinąją vyriausybę, Europos Sąjunga, Jungtinės Tautos ir Arabų šalių lyga galės imtis veiksmų. Paspartinkime pulkininko M. Gaddafi izoliaciją ir tuomet, manau, jo, kaip Libijos diktatoriaus, dienos bus suskaičiuotos.
Taip pat dabar turime spręsti humanitarinės pagalbos klausimą. Šalyje reikia gydytojų, taip pat reikia rasti būdą, kaip išgabenti iš Libijos sužeistuosius. Kai kurie uostai veikia ir visa humanitarinpagalba turėtų būti teikiama per rytinę Libijos dalį. Galiausiai taip pat reikia pagalbos maistu ir karinės pagalbos. Pasirinkimas toks: jeigu pulkininkas M. Gaddafi turi parlaimėti, kitiems tai turi reikšti laimėjimą.
Turime užtikrinti, kad tai, kas įvyko Bosnijoje, nepasikartotų. Embargas buvo nustatytas ir bosniams, ir serbams. Visi sutarė. Šiuo atveju turime dvi priešingas stovyklas ir norime karinio embargo, ginklų embargo, nukreipto prieš pulkininką M. Gaddafi. Norime suteikti Libijos žmonėms galimybę išsilaisvinti panaudojant ginklus, nes tokia yra padėtis ir būtent to norėjo pulkininkas M. Gaddafi.
Baigdamas dar norėčiau pakalbėti pabėgėlių ir humanitarinės pagalbos klausimu. Turime panaudoti visas ES turimas priemones siekdami suteikti pabėgėliams laikiną prieglobstį ir užtikrinti, kad Jungtinių Tautų Žmogaus teisių taryba pripažintų šiuos žmones pabėgėliais. Pabėgėlių stovyklose yra tūkstančiai žmonių, kurių pabėgėlių statusą Jungtinių Tautų Žmogaus teisių taryba pripažįsta. Turėtume leisti jiems atvykti į Europą! Įsileisdami juos padarysime labai stiprų humanitarinį ir politinį gestą ir taip veikdami užtikrinsime, kad Europa pagaliau būtų pripažinta, kad būtų pripažintos jos vertybės, nes mes imamės veiksmų siekdami paremti šias vertybes ir užtikrinti laisvę Libijoje, Tunise ir Egipte.
(Plojimai)
Charles Tannock
ECR frakcijos vardu. - Pone pirmininke, šios diskusijos neeilinės. Pritariu beveik viskam, ką šiandien pasakDaniel Cohn-Bendit, ir tai, apie ką jis kalbėjo, man šiek tiek kelia nerimą. Visada sakiau, kad M. Gaddafi yra Afrikos Fidel Castro, nors net F. Castro nebūtų griebęsis tokio žiauraus smurto, kokio pastaruoju metu M. Gaddafi režimas ir jo sociopatai sūnūs ėmėsi prieš civilius protestuotojus.
Praeitų metų sausio mėn. atkreipiau dėmesį į tai, kad kadaise M. Gaddafi buvo didelis terorizmo rėmėjas. Dabar, žinoma, jis kaltinamas savo šalies žmonių teorizavimu. M. Gaddafi nepagailėjo pinigų ir laiko bandydamas įsiteikti Vakarams ir priversti mus manyti, jog jis pasikeitė. Jam, žinoma, nepavyko. Turėdamas savo žinioje didžiules pajamas iš naftos verslo jis galėjo mainais už politinį pritarimą dosniai dalyti dovanas Europos ir Afrikos šalims, kurių gavo ir mano šalis, JungtinKaralystė, ypač valdant ankstesnei vyriausybei.
Sustabdyti beprasmišką smurtą Libijoje dabar yra pirmoji svarbiausia mūsų užduotis. Buvau vienas iš pirmųjų EP narių, paraginusių nustatyti neskraidymo zoną. Dėkoju Prancūzijai ir Jungtinei Karalystei už energingas pastangas siekti neleisti M. Gaddafi bombarduoti visoje šalyje savo žmonių ir lėktuvais gabenti į ją samdomų kareivių, daugiausia iš Alžyro ir Užsahario Afrikos. Manau, kad Saugumo Taryba gali ir neduoti leidimo nustatyti šią neskraidymo zonos sankciją, ypač esant pavojui, kad Rusija ir Kinija vetuos šį sprendimą.
Dabar turėtume rimtai apsvarstyti galimybę pripažinti laikinąją nacionalinę tarybą Bengazyje teisėta Libijos vyriausybe, kad ji galėtų paprašyti suteikti jai karinę pagalbą be būtinybės kreiptis pagalbos į JT prašant, kad šios priimtų atitinkamą rezoliuciją. Tai padėtų užkirsti kelią tolesniam civilių gyventojų žudymui ir suteiktų už demokratiją kovojantiems sukilėliams tikrą galimybę.
Laimei, dauguma ES piliečių buvo saugiai evakuoti iš Libijos ir tai buvo padaryta labai operatyviai, bet man buvo aišku, kad daugumai ES valstybių narių rūpėjo padėti tik savo piliečiams. Mastrichto sutarties nuostatos, pagal kurias ES piliečiai, kad ir kur jie būtų, esant skubiai būtinybei gali kreiptis į bet kurios valstybės narės atstovybę prašydami konsulinės apsaugos, vykdant evakuaciją, regis, buvo visiškai užmirštos.
Miguel Portas
Pone pirmininke, nesuprasime sukilimo Libijoje nesupratę to, kas vyksta Tunise ir Egipte. Šis sukilimas Libijoje yra istorinio proceso, visuotinio revoliucinio proceso, kuris atneš demokratiją į pietines Viduržemio regiono šalis ir arabų pasaulį, dalis ir būtent todėl labai svarbu, kokia bus Europos pozicija Libijos atžvilgiu ir kaip ji pasikeis.
M. Gaddafi režimo dienos suskaičiuotos, nes tai diktatūros režimas ir žmonės liovėsi jo bijoję. Jis negali išsilaikyti, kai kaimynėse šalyse vyksta demokratinės pertvarkos procesas, be to, jis yra izoliuotas tarptautinėje bendruomenėje.
Tačiau kalbant apie šį Europos pozicijos pokytį reikia prisiminti praeitį, nes Europos Sąjunga buvo vienas iš senojo režimo ramsčių. Rezoliucijoje apie tai nieko nekalbama, bet Europa buvo pagrindinginklų ir bombų, kuriais naudojamasi vykdant represijas prieš Libijos žmones, tiekėja.
Todėl noriu labai aiškiai pasakyti, kad kairieji yra už turto įšaldymą, ginklų embargą, ryšių su sukilėliais stiprinimą ir visas humanitarinės pagalbos priemones. Tačiau norėčiau taip pat aiškiai pasakyti, kad esame prieš bet kokią karinę intervenciją, įskaitant neskraidymo zonos priemonę, kuria galėtų būti atvertos durys tokiai intervencijai.
Tai šiandien čia aiškiai pareiškiame. Turime patirties: žinome, kaip karinintervencija pradedama, taip pat žinome, kad prasidėjusi ji niekada nesibaigia.
Bastiaan Belder
Pone pirmininke, tiesiog prieš Europos akis prie pietinės jos sienos vyksta tikra Libijos drama, nes M. Gaddafi teroristinis režimas ne tik išlaiko savo pozicijas, bet ir aktyviai puola prieš jį sukilusius šalies regionus. Sostinėje Tripolyje žmogžudystės jau yra įprastas dalykas, daugybLibijos žmonių dingsta be jokio pėdsako. Padėtis tragiška ir ji patvirtina mano, kaip žmogaus, kuris dažnai lankėsi Libijoje, nuomonę, kad ginkluota intervencija greičiausiai yra vienintelveiksminga priemonė.
Tačiau, pone pirmininke, galiu suprasti Vakarų nenorą imtis šios kraštutinės priemonės, bet delsimas ir vilkinimas nustatyti virš Libijos neskraidymo zoną man daug mažiau suprantamas. Pagaliau tokio pasyvumo kaina labai didel- užsitęsusios didžiulės Libijos žmonių kančios. Europos Sąjunga gali ir privalo prisidėti klojant pamatą naujai Libijai, atsikračiusiai M. Gaddafi režimo, ir geresnėms šios gentinės valstybės ateities perspektyvoms. Pirmiausia turime sutriuškinti M. Gaddafi karines oro pajėgas ir palikti "broliu vadu" save mėgstantį tituluoti diktatorių suparalyžiuotą.
Bruno Gollnisch
(FR) Pone pirmininke, ponios ir ponai, manau, kad taip ilgai rodę atlaidumą ir bejėgiškumą dabar neturėtume pasiduoti norui imtis chaotiškos intervencijos, kurios neigiami padariniai iš karto taptų akivaizdūs.
Galiu pasakyti, kad pirmą kartą apskritai pritariu atsargiai M. Schulzo kalbai. Iš tikrųjų manau, kad daugybgerų šio Parlamento ketinimų, noras imtis humanitarinės intervencijos ir kišimasis į kitų reikalus daro tikrai neigiamą poveikį. Norite, kad diktatoriai paliktų savo šalis, ir šis noras pagrįstas. Tačiau jeigu norite, kad jie iš tikrųjų pasitrauktų, turite suteikti jiems tokią galimybę. Negalite pradėti nuo draudimo jiems išvykti iš savo pačių šalies ir žadėti gyvenimą kalėjime kaip vienintelę ateities perspektyvą. Jeigu ir kai taip padarysite - tai yra faktas, pone D. Cohn-Benditai, - jiems neliks kitos galimybės kaip tik kovoti iki paskutinio savo žmonių kraujo lašo. Tai faktas! Todėl tradicintarptautinteisturi didelį pranašumą, palyginti su visu tuo, apie ką šiandien girdime kalbant, ir iš tikrųjų gaila, kad į tai nebuvo atsižvelgta, ir svarbiausia tai, kad to nepadartie, kurie taip ilgai liaupsino šiuos diktatorius. Tai ne aš kviečiau į šį Parlamentą Ben Ali ir pagarbiai klausiausi jo kalbos. Tai buvote visi jūs, ponios ir ponai, ir tuomet išgirdome labai mažai protesto pareiškimų!
Ioannis Kasoulides
Pone pirmininke, iš pradžių sukilimo Libijoje priežastys ir savybės buvo tokios pačios, kaip ir įvykių Tunise ir Egipte, bet M. Gaddafi režimas griebėsi neregėto žiaurumo represijų pasitelkdamas karines oro pajėgas, ginkluotus malūnsparnius ir negailestingus samdinius, šaudančius į beginklius civilius gyventojus. Šios žudynės lėmskilimą kariuomenėje, vyriausybėje ir diplomatinėje tarnyboje ir tai, kad dalis M. Gaddafi rėmėjų perėjo į opozicijos pusę. Žmonės Bengazio ir kituose miestuose paėmį rankas paliekamos kariuomenės ginklus ir dabar sukilimas peraugo į ginkluotą konfliktą, kurio šalių jėgos nelygios.
Įvykdęs nusikaltimus žmoniškumui, nusikaltimus prieš savo šalies žmones, M. Gaddafi, kaip vadovas, visiškai prarado teisėtumą. Užsitęsęs konfliktas sukėldidžiulę humanitarinę krizę Libijos teritorijoje ir prie jos sienų. Yra pavojus, kad ES, ypač pietines valstybes nares, užplūs migrantų srautai. Be to, dėl šio konflikto naftos kainos pakilo iki pasaulio ekonomikai pavojingo lygio.
Todėl būtina nedelsiant padaryti galą šiam konfliktui, bet M. Gaddafi neturi laimėti. Būtina nedelsiant paskelbti Libijos oro erdvę neskraidymo zona, taip pat turėtume imtis visų kitų galimų priemonių, kad už demokratiją kovojantiems Libijos žmonėms būtų padėta nugalėti jėgas, kurios dėl kyšių, bauginimų ir manipuliavimo gentimis teberemia M. Gaddafi.
Galime įsivaizduoti, kas bus, jeigu M. Gaddafi laimės. Visos žmonijos gėdai padėtis bus dar blogesnnei Ruandoje. Būtina imtis ryžtingų veiksmų dabar.
Ana Gomes
Pone pirmininke, Europos Parlamentas pritaria vieningai žiniai, kurią Jungtinės Tautos siunčia Libijos diktatoriui: pasitrauk, liaukis liejęs kraują ir stok prieš teismą.
M. Gaddafi atsakomųjų veiksmų prieš savo šalies žmones akivaizdoje ES privalo vykdyti pareigą ginti Libijos žmones ir šiuo tikslu prisidėti prie to, kad būtų nustatyta neskraidymo zona, kaip numatArabų šalių lyga, Islamo konferencijos organizacija (OIC) ir Afrikos Sąjunga, ir visomis kitomis prieinamomis priemonėmis, įskaitant BSGP priemones - būtent taip, pone C. Ashton, - siekti, kad būtų nustatytas ginklų embargas.
ES privalo suteikti didesnę pagalbą tiems, kurie stengiasi išvykti iš Libijos ar yra šioje šalyje įstrigę, remdama JTŽTT ir vietoje veikiančias humanitarinės pagalbos organizacijas ir padėdama perkeltiems pabėgėliams, kurie negali būti repatrijuoti, pvz., pabėgėliams iš Somalio, Eritrėjos ir Etiopijos. Naštos pasidalijimo veiksmų planas siekiant padėti perkelti pabėgėlius iš regiono, bendra prieglobsčio sistema, laikinos apsaugos priemonės - visa tai ES privalo skubiai patvirtinti laikydamasi solidarumo sąlygos ir pabėgėlių negrąžinimo principo ir įtraukti į nuoseklią ir ilgalaikę strategiją, skirtą politinei pertvarkai Šiaurės Afrikoje remti siekiant šalinti pagrindines migracijos srautų iš regiono priežastis.
ES privalo persvarstyti pietinių kaimynių šalių atžvilgiu vykdomą EKP, pirmenybę teikti paramai šalies pajėgumo ir institucijų stiprinimui siekiant paremti teisinę valstybę, žmogaus teises, įskaitant moterų teises, ir padėti šaliai pasiruošti demokratiniams rinkimams. ES privalo nedelsdama užmegzti ryšius su naujomis kylančiomis Libijos politinėmis jėgomis, t. y. su Libijos laikinąja pereinamojo laikotarpio taryba, siekdama skatinti perėjimą prie demokratijos ir užtikrinti, kad demokratija atneštų Libijos žmonėms laisvę, plėtrą ir orumą, kurių jie siekia.
Alexander Graf Lambsdorff
(DE) Pone pirmininke, iš šių diskusijų Europos Parlamente aišku viena - šio konflikto atžvilgiu nesame neutralūs. Palaikome demokratinę revoliuciją. M. Gaddafi privalo atsistatydinti ir Europa turi aktyviai to siekti.
Šiuo atveju darbo krūviu dalijamasi tarptautiniu lygmeniu. Svarstome galimybę nustatyti neskraidymo zoną, o tam, kaip teisingai pastebėjo M. Schulz, reikalinga JT Saugumo Tarybos parama. Ką darysime, jeigu Maskva ir Pekinas neduos sutikimo? Na, tuomet turėtume užpildyti šią spragą tarptautinėje teisėje. Vis tiek turėtume prisiimti atsakomybę už tai, kad būtų užtikrinta beginklių gyventojų apsauga padedant Arabų šalių lygai ir Afrikos Sąjungai. Šiuo atveju Europos Sąjunga taip pat turėtų prisidėti atlikdama aktyvų vaidmenį. Už karinių priemonių įgyvendinimą tuomet būtų atsakinga NATO ir jos partneriai, bet pagal šį scenarijų politikos ir ekonomikos srityse Europos Sąjunga taip pat turėtų atlikti pagrindinį vaidmenį ir jį tęsti dar ilgą laiką po to, kai NATO ir Jungtinės Tautos užbaigs savo pagrindinę misiją.
Yra vienas dalykas, kurį norėčiau visiškai atvirai pasakyti: džiaugiausi, pone M. Schulzai, girdėdamas jus sakant, kad mums reikia laisvosios prekybos zonos. Jeigu neleisime šiems žmonėms prekiauti savo produkcija ES, jie ir toliau plūs žvejų valtimis Viduržemio jūra į Lampedūzos salą. To, žinoma, nenorime. Todėl turime įsteigti laisvosios prekybos zoną, leisti jiems prekiauti savo produkcija ES, kad šie žmonės taip pat turėtų ekonominę ateitį savo demokratizuotose šalyse.
Mirosław Piotrowski
(PL) Pone pirmininke, pokyčiai Libijoje - tai naujausias įvykių Šiaurės Afrikoje ir Artimuosiuose Rytuose grandinės elementas. Lisabonos sutarties nuostatomis Europos Sąjungai suteikiama galimybpasitelkti Išorės veiksmų tarnybą, bet iki šiol ši tarnyba labai vangiai reagavo į įvykius regione. Bent du kartus raginau nusiųsti į šį regioną misiją. Sveikintina, kad Libijos atveju tokia misija nusiųsta. Jos tikslas - įvertinti humanitarines pastangas, bet reikia ir konkrečių politinių veiksmų. JT duomenimis, Libijoje jau žuvo 1 000 žmonių, o žmogaus teisių organizacijos teigia, kad aukų gali būti net 6 000. Dėl neramumų regione pasaulio rinkose kyla neapdorotos naftos kainos ir tai labai jaučia kiekvienas Europos Sąjungos gyventojas. Mums gyvybiškai svarbu, kad kitame aukščiausiojo lygio susitikime Europos Sąjunga priimtų tvirtą poziciją ir imtųsi veiksmų, suderintų su Jungtinių Amerikos Valstijų diplomatijos pastangomis. Labai dėkoju.
Gerard Batten
Pone pirmininke, svarbūs įvykiai Šiaurės Afrikoje gali padaryti didelį teigiamą arba neigiamą poveikį būsimam Vakarų civilizacijos klestėjimui ir taikai Vakaruose, bet šie įvykiai yra prieš 40 metų prasidėjusio proceso rezultatas. Vakarų šalys buvo naftos išteklių turinčių valstybių įkaitės ir pervedkorumpuotiems despotiškiems režimams daugybę milijardų dolerių. Be naftos pulkininkas M. Gaddafi būtų tik menkas vietos diktatorius.
Turime tikėtis, kad tokios šalys kaip Libija įtvirtins demokratinius ir liberalius režimus - jų ir mūsų labui, - bet tuo pasikliauti negalime. Vakarų šalys turi sutelkti lėšas ir pastangas mokslinių tyrimų srityje siekdamos rasti alternatyvą naftai. Jeigu ir yra viena svarbiausia išvada, kurią galima padaryti iš šios krizės pateiktų pamokų, tai būtent tai, kad Vakarų civilizacijos apsirūpinimo gyvybiškai svarbiais energijos ištekliais požiūriu neturi priklausyti nuo kitų.
Elmar Brok
(DE) Pone pirmininke, baroniene C. Ashton, ponios ir ponai, norėčiau nuoširdžiai padėkoti vyriausiajai įgaliotinei už pateiktą ataskaitą ir per pastarąsias savaites dėtas pastangas, kurios galėtų šiek tiek labiau įtraukti Europą į šio regiono žemėlapį, jeigu ir toliau rodysime būtiną drąsą spręsdami šį klausimą ir imsimės būtinų žingsnių.
Nepaisant skirtumų, įvykiai Šiaurės Afrikoje yra labai panašūs į 1989 m. įvykius. Žmonės reikalauja laisvės ir geresnių gyvenimo sąlygų. Be humanitarinės pagalbos, kurią turime suteikti dabar, dar turime pasiūlyti Šiaurės Afrikos žmonėms, jeigu jie to pageidaus, paramą plėtojant šiame regione demokratiją. Tačiau demokratija galės išlikti tik tuo atveju, jeigu šiems žmonėms taip pat bus padėta pagerinti gyvenimo sąlygas. Šiuo atžvilgiu girdėjome kalbant apie Maršalo planą ir laisvosios prekybos zoną - visa tai būtina, nes šie dalykai galėtų būti teigiami didžiulių istorinių pokyčių požiūriu užtikrinant šiose šalyse demokratiją, laisvę ir geresnes gyvenimo sąlygas. Todėl neturime vertinti šių klausimų kaip eilinių ir privalome veikti greitai.
Kad žudikui M. Gaddafi nebūtų leista vėl pareikšti savo valdžios, turime padrąsinti Libijos žmones ir parodyti jiems, kad esame jų pusėje. Todėl labai svarbu nustatyti ryšius su Libijos laikinąja nacionaline taryba. Turime veikti kaip ryšių palaikymo jėga ir taip aiškiai parodyti, kad paleidžiame į darbą kitus elementus. Turime siekti visiškos M. Gaddafi izoliacijos, kad jis būtų atskirtas nuo savo paties žmonių, kad jis neturėtų jokios ateities ir kad žmonės nuo jo nusisuktų. Šiuo požiūriu taip pat būtina neleisti M. Gaddafi bombarduoti savo žmonių. Tai reiškia, kad būtina nustatyti neskraidymo zoną ar imtis panašios priemonės, kad tie, kas kovoja už savo laisvę, būtų apsaugoti, padrąsinti ir neprarastų vilties. Be to, kadangi galime tai padaryti bendradarbiaudami su Arabų šalių lyga, pagal Jungtinių Tautų Chartiją nebūtų reikalinga JT rezoliucija, jeigu Rusija tam nepritartų. Taigi privalome padėti šios šalies žmonėms, kad jie galėtų iškovoti kelią į laisvę šiame konflikte ir kad būtų išvengta ilgalaikio pilietinio karo su šiuo žudiku.
(Kalbėtojas sutiko atsakyti į klausimą, pateikiamą pakeliant mėlynąją kortelę pagal Darbo tvarkos taisyklių 149 straipsnio 8 dalį.)
Miguel Portas
(PT) Pone pirmininke, noriu tik įsitikinti, ar teisingai išgirdau E. Broko žodžius: ar jūs pasakėte, kad priimant karinę priemonę ar karinio pobūdžio sprendimą, jūsų nuomone, nereikia Jungtinių Tautų sprendimo? Jeigu iš tikrųjų taip pasakėte, turiu pasakyti, kad tūkstantį kartų su jumis nesutinku.
Elmar Brok
(DE) Pone pirmininke, aiškiai pasakiau, kad tai turėtume padaryti bendradarbiaudami su Arabų šalių lyga ir arabų šalimis.
Antra, siekiant užtikrinti tokio sprendimo teisėtumą, Jungtinių Tautų rezoliucija yra pageidautina. Tačiau jeigu tokį sprendimą vetuotų viena iš nuolatinių Saugumo Tarybos narių, yra daugybpavyzdžių, kaip galima tinkamai pasitelkti Jungtinių Tautų chartiją. Negalime leisti, kad dėl vienos nuolatinės narės veto mums būtų sutrukdyta pažaboti M. Gaddafi ir neleisti jam žudyti savo žmonių.
Adrian Severin
Pone pirmininke, pastarieji istorinės svarbos įvykiai mūsų pietinėse kaimynėse šalyse rodo, kad turime persvarstyti savo politiką, vykdomą šių šalių atžvilgiu, bet pirmiausia turime išmokti pateiktas pamokas.
Pirma, turime suprasti, kad pasikliauti autoritariniais lyderiais ar bandyti primesti savo gyvenimo modelį nedera. Turime leisti šiems žmonėms kurti demokratiją savo šalyse savaip ir pagal savo sąlygas.
Antra, turime suprasti, kad nacionalinmūsų paramos vystymuisi politikos nenuoseklumas, kartais suteikiantis galimybę remti nacionalines geopolitines darbotvarkes, neleidžia mums ir šio regiono šalims pasiekti savo tikslų saugumo srityje skatinant vystymąsi.
Trečia, mūsų vizijos ir politinės valios trūkumas sprendžiant regionines saugumo problemas, pirmiausia Izraelio ir Palestinos klausimą, veda mus prie dar didesnių krizių.
Dėl Libijos, turime atminti, kad ne visi, kovojantys su diktatoriumi, yra demokratai ir patys pokyčiai ne visada yra į gerąją pusę.
Todėl galime kalbėti apie dialogą, dalyvavimą, humanitarinę pagalbą, bet pripažinti Libijos laikinąją nacionalinę tarybą būtų per anksti, o karinių priemonių neturėtume imtis arba bent gauti Jungtinių Tautų pritarimą ir jas įgyvendinti bendradarbiaudami su Arabų šalių lyga. Kitaip įsiveltume į avantiūrą, su kurios padariniais gali būti sudėtinga susidoroti.
Marielle De Sarnez
(FR) Pone pirmininke, baroniene C. Ashton, šį kartą Europa privalo dalyvauti susitikime. Penktadienį vyksiančiame aukščiausiojo lygio susitikime Libijos laikinosios nacionalinės tarybos, kurios reikalavimai paprasti, teisėtumas turės būti vienareikšmiškai ir besąlygiškai pripažintas. Pirma, ekstremalioji humanitarinpadėtis. Libijoje vyksta pilietinis karas. Turime labiau pasistengti ir nusiųsti į šalį dešimt kartų daugiau maisto, vaistų ir gydytojų, taip pat privalome pasiūlyti savo paramą tūkstančiams pabėgėlių, plūstančių į Tunisą ir Egiptą. Tačiau Europa negali pasitenkinti tik humanitariniu atsaku. Europos Vadovų Taryba privalo vykdyti savo įsipareigojimus ir imtis tolesnių veiksmų, kad JT sprendimo, kuris turi būti priimtas dalyvaujant Arabų šalių lygai ir Afrikos Sąjungai, pagrindu būtų nustatyta neskraidymo zona siekiant neleisti pulkininko M. Gaddafi karinėms oro pajėgoms žudyti savo žmonių.
Galiausiai norėčiau kai ką pasakyti vadovams, kurie kursto visus šiuos nuogąstavimus: iš Libijos bėgantys migrantai nori tik vieno dalyko - grįžti į savo šalį. Tie, kurie šiandien rizikuoja savo gyvybe dėl laisvės ir demokratijos, nori gyventi ir dirbti laisvoje šalyje, kuria galėtų didžiuotis, taigi kai ateis laikas pertvarkai, Europos Sąjunga turės ryžtingai ir drąsiai siekti užtikrinti jų ekonominį vystymąsi.
Derk Jan Eppink
Pone pirmininke, visi sutinkame, kad M. Gaddafi yra žudikas, taip pat pritariu M. Schulzui. Man tik įdomu, kodėl praeityje mūsų ES vadovai stengėsi įsiteikti jam.
Štai turiu nuotrauką, kurioje matome H. Van Rompuy, tik neseniai pradėjusį eiti pareigas ir jau esantį netinkamoje draugijoje. Štai matome G. Verhofstadtą, priimantį diktatorių su visa karine pagarba, kuri jam neabejotinai patinka. Štai čia, pone D. Cohn-Benditai, matome S. Berlusconi. Žinome, kad S. Berlusconi mėgsta bučiuotis, bet jis bučiuoja visiškai netinkamą asmenį. Taip pat, ponia C. Ashton, jūsų buvusio viršininko Tony Blairo nuotrauką, kurioje jis bučiuoja diktatorių.
Noriu pasakyti štai ką: sutinku, kad tenka susitikti su blogesniais už save žmonėmis, bet nebūtina su jais bučiuotis, nebūtina su jais glėbesčiuotis, nebūtina bandyti jiems įsiteikti.
Maitinote pabaisą, su kuriuo žmonėms dabar tenka kovoti, ir todėl jie yra žudomi. Taigi visiems šiems ES vadovams, kurie bučiavosi ir glėbesčiavosi su M. Gaddafi, sakau "gėda!".
Mario Mauro
(IT) Pone pirmininke, ponios ir ponai, tinkamas žmogus tinkamu laiku. D. Cohn-Bendit pasakė, kad M. Gaddafi yra nusikaltėlis ir sudarsusitarimus su S. Berlusconi.
Taip, M. Gaddafi yra nusikaltėlis ir jis sudarsusitarimus su R. Prodi vadovaujama Europos Komisija, su M. D'Alemos vadovaujama Italijos vyriausybe, su T. Blairo vadovaujama leiboristų vyriausybe ir šimtais kitų vyriausybių. M. Gaddafi yra nusikaltėlis, ilgiau nei 20 metų vadovavęs valstybei, kuri tebėra labai svarbi pusės pasaulio strateginių interesų požiūriu. Turime vadovautis sveiku protu ir tai pripažinti, kitaip kaip galėsime prisidėti prie Maršalo plano, apie kurį užsiminM. Schultz?
Maršalo planas iš tikrųjų egzistavo, amerikiečiai davmums pinigų, bet duodami juos jie pareikalavo, kad Europos šalių vyriausybės išvytų iš savo politinės arenos komunistus. Taigi jie diktavo mums sąlygas. Kokias sąlygas ketiname diktuoti pietinėms Viduržemio jūros regiono šalims, kad galėtume įsipareigoti dalyvauti Maršalo plane? Ketiname pakeisti pastarųjų metų diktatorius kitais rūpindamiesi savo pačių interesais ar savo Maršalo planu sieksime paremti pastangas kuriant stiprias, sveikas institucijas, atkartojančias dvasią, kuri yra gyva pilietinėje visuomenėje ir kurią pastaruoju metu regime gimstant šiose šalyse?
Būtent to turime savęs paklausti ir pateikti pasiūlymų Tarybai, įskaitant pasiūlymą dėl neskraidymo zonos ir patruliavimo Libijos pakrantėje, kurį privalo vykdyti Sirto įlankoje esantys mūsų, o ne amerikiečių laivai. Šį kartą būtent toks Europos atsakas būtų tinkamas.
Juan Fernando López Aguilar
(ES) Pone pirmininke, baroniene C. Ashton, manau, šios diskusijos aiškiai rodo, kad visas Europos Parlamentas supranta, jog ši transformacinkrizŠiaurės Afrikoje jau nebėra tik Europos užsienio politikos, bet ir paties Europos pajėgumo turėti išorės politiką išbandymas. Būtent todėl neabejotinai svarbiausia tai, kad Europos Sąjunga galėtų pateikti tarptautinei bendruomene bendrą ir aiškią žinią.
Norėčiau pasinaudoti man skirta viena minute ir pritarti tiems, kurie pabrėžšios transformacinės krizės humanitarinio matmens svarbą. Tai suteiks galimybę Europai imtis veiksmų siekiant sušvelninti padarinius humanitarinėje srityje, pirmiausia susijusius su perkeltaisiais asmenimis, galimais prieglobsčio prašytojais ir iš konflikto zonos prie artimiausios sienos - o tai yra Europos Sąjungos siena - plūstančiais pabėgėliais.
Todėl noriu pabrėžti, kad Europos Sąjunga turi skubiai baigti rengti prieglobsčio priemonių rinkinį, persvarstyti Direktyvą 2001/55/EB dėl minimalių normų, suteikiant perkeltiesiems asmenims laikiną apsaugą esant masiniam srautui, ir dėl priemonių, skatinančių valstybių narių tarpusavio pastangų priimant tokius asmenis ir atsakant už tokio veiksmo padarinius pusiausvyrą, taip pat pasitelkti savo turimas priemones pirmenybę teikiant Europos operatyvaus bendradarbiavimo prie Europos Sąjungos valstybių narių išorės sienų valdymo agentūrai ir Europos prieglobsčio paramos biurui ir pirmiausia suteikti ES užsienio politikos žmogaus teisių išlygai tikrą prasmę, kad tai nebūtų tik daugiažodnuostata, o taptų Europos Sąjungos užsienio politikos gyvavimo sąlyga.
Kristiina Ojuland
Pone pirmininke, vakar daug šio Parlamento narių susitiko su Libijos laikinosios nacionalinės tarybos atstovais, kurie visiškai aiškiai pasakė, kad jiems reikia tarptautinės paramos ir pagalbos ir labai skubiai.
Todėl pirmas dalykas, kurį privalome padaryti, kaip daugelis kolegų jau sak- nustatyti ryšius su Libijos laikinąją nacionaline taryba siekiant įteisinti jos veiklą. Turime ją pripažinti.
Antra, visi žinome ir daugelis kolegų tai pasakė, kad mes, Europos Sąjunga, turime būti pasiruošę kartu su Jungtinėmis Tautomis ir Arabų šalių lyga skubiai nustatyti neskraidymo zoną.
Mano paskutinpastaba susijusi su humanitariniais klausimais. Šiems žmonėms reikia būtiniausių dalykų, t. y. maisto, vandens ir vaistų, taip pat jiems reikia techninės pagalbos. Net opoziciją remiantiems kariškiams reikia techninės pagalbos, kad jie galėtų palaikyti tarpusavyje tiesioginį ryšį.
Paweł Robert Kowal
(PL) Pone pirmininke, laimei, nebuvo taip, kaip kad sakD. J. Eppink, kad visa Europa ir visi pasaulio politikai pastaruoju metu bučiavosi su M. Gaddafi. Jau prieš 25 metus Ronaldui Reaganui nekilo jokių abejonių dėl to, kas yra M. Gaddafi. Mums prisireik25 metų prieiti prie tos pačios išvados. Tie bučiniai, žinoma, nebuvo visiškai be pagrindo. Jie buvo pateisinti žodžiu "stabilumas". Šiandien žodį "stabilumas" turime pakeisti žodžiu "demokratija". Tai galimybė, kuria turime pasinaudoti ir padaryti tai dabar. Po keleto dienų vyks aukščiausiojo lygio susitikimas. Tikimės, kad jis duos rezultatų. Negalime prarasti dar 25 metų. Mūsų problema ta, kad nesuprantame laiko ženklų. Dažnai čia sakome teisingus dalykus, bet mūsų problema ta, kad neskubame imtis veiksmų. Mūsų problema ta, kad tai, ką darome, nėra veiksminga. Dabar mums suteikta galbūt svarbiausia galimybė, susijusi su visais mūsų kaimynais, įskaitant A. Lukašenko. Labai svarbu, kad sugebėtume sureaguoti laiku, kitaip po 25 metų vėl žiūrėsime nuotraukas su bučiniais. Dėkoju.
Michael Gahler
(DE) Pone pirmininke, ponios ir ponai, visi norime padėti Šiaurės Afrikos žmonėms įgyvendinti savo teisėtus siekius. Šie žmonės patys pasirinks, kokiu keliu judėti pirmyn, bet privalome būti pasiruošę nedelsdami suteikti jiems humanitarinę pagalbą, jeigu jie to paprašys. Todėl gerai, kad Europos Komisijos humanitarinės pagalbos ir civilinės saugos GD atstovai jau yra Tunise ir Egipte.
Tačiau dabar patiriame tikrą ES ir jos valstybių narių gebėjimų ir įgūdžių išbandymą nepalankiausiomis sąlygomis, nes viską turime daryti tuo pačiu metu: išgabenti iš šalies savo piliečius, aprūpinti pabėgėlius iš kaimynių šalių būtiniausiais dalykais ir nugabenti juos namo, spręsti klausimą dėl pabėgėlių, atvykstančių į ES jūra ir duoti atkirtį neteisėtoms diktatoriaus pretenzijoms į valdžią.
Kokių konkrečių žingsnių reikia siekiant panaikinti M. Gaddafi valdžios teisėtumą?
Pirma, visi bendrai privalome atšaukti savo ambasadorius iš Tripolio.
Antra, privalome pripažinti Libijos laikinąją nacionalinę tarybą teisėtu valdžios organu, su kuriuo turime palaikyti ryšį Libijoje ir susitarti dėl humanitarinės pagalbos teikimo.
Trečia, mūsų valstybės narės Saugumo Taryboje turėtų bendrai pateikti pasiūlymą nustatyti neskraidymo zoną, dėl kurio gali būti greitai balsuojama.
Ketvirta, jeigu Saugumo Taryboje šis pasiūlymas bus vetuotas, turėtume paremti regioninės tarptautinės teisės plėtojimą. Kitaip tariant, jeigu Afrikos Sąjunga, Arabų šalių lyga ir ES susitars, turėtume bendrai rasti būdą tinkamomis priemonėmis regione įgyvendinti neskraidymo zonos priemonę.
Vidutiniu laikotarpiu, žinoma, turime aptarti galimybes remti ekonomikos vystymąsi šiose šalyse, pvz., įsteigiant laisvąją prekybos zoną, kad žmonės turėtų ateitį savo tėvynėje.
Sylvie Guillaume
(FR) Pone pirmininke, noriu paremti mūsų Parlamento pateiktą rezoliuciją dėl padėties Libijoje. Ja iš tikrųjų Europos institucijoms duodama peno pamąstymams. Joje aiškiai ir ryžtingai išdėstyta, kaip galime padėti Libijai įveikti sunkumus tokiomis sąlygomis, kai padėtis kas dieną vis blogėja.
Aš pati norėčiau pabrėžti du klausimus: pirma, trumpuoju laikotarpiu pirmiausia turime apsaugoti civilius gyventojus, nesvarbu, ar tai būtų perkeltieji asmenys, bėgantys iš konflikto zonos, ar Libijos piliečiai, patekę į pulkininko M. Gaddafi išpuolių prieš savo žmones ugnį. Į skubią humanitarinę pagalbą, įskaitant pagalbą kaimynėms šalims, į kurias plūsta daugiausia pabėgėlių, t. y. Tunisui, Egiptui ir Nigerijai, turi būti investuoti visi įmanomi ištekliai.
Antra, vidutiniu ir ilguoju laikotarpiais privalome pasinaudoti mums suteikta istorine galimybe palaikant šiuos sukilimus paremti perėjimo prie demokratijos procesą ir žvelgti toliau į ateitį siekiant reformuoti bendrą Europos prieglobsčio politiką ir imigracijos politiką remiantis tikrai harmoninga partneryste, kuria būtų suduotas galutinis smūgis politikai, kurią įgyvendinant Viduržemio jūros regiono šalims tenka atlikti Europos policininko vaidmenį.
Edward McMillan-Scott
Pone pirmininke, nuo tada, kai buvau paskirtas EP pirmininko pavaduotoju, atsakingu už demokratiją ir žmogaus teises, visada stengiuosi pasinaudoti galimybe kalbėti už tuos, kurie negali kalbėti. Šiandien kaip tik turime svečių iš Libijos laikinosios nacionalinės tarybos, kurie vakar vakare buvo susitikę su Komisijos pirmininko pavaduotoja-Sąjungos vyriausiąja įgaliotine, bet negali dalyvauti diskusijose. Mano ir, manau, daugelio šioje salėje esančių žmonių nuomone, Europos Sąjunga, kad ir kokių kitų darbų ji turėtų, privalo pripažinti Libijos laikinąją nacionalinę tarybą iki savaitgalio ir man žinomos kai kurios idėjos, kurias C. Ashton ketina pateikti.
Nugalėti M. Gaddafi gyvybiškai svarbu ne tik Libijai: tai svarbu milijonams už laisvę kovojančių arabų iš kitų arabų pasaulio šalių. Jeigu oficialiai pripažinsime Libijos laikinąją nacionalinę tarybą, galėsime su ja derinti visus klausimus, susijusius su pereinamojo laikotarpio humanitarinėmis ir kitomis reikmėmis ir strateginėmis būtinybėmis. ES privalo tvirtai remti demokratizacijos procesą visur, kur tik jis vyksta.
Tokia Saïfi
(FR) Pone pirmininke, baroniene C. Ashton, šiuo dramatišku laiku, kai Libijos ateitis yra pavojuje, teikti humanitarinę pagalbą svarbu, bet vien jos nepakanka. Europos Sąjunga privalo priimti aiškią poziciją dėl neskraidymo zonos, kad būtų padarytas galas žiaurioms represijoms prieš žmones. Suprantame abejones ir pripažįstame, kad tai susiję su tam tikra rizika, bet kalbama ne tik apie Libiją. Kalbama apie viso regiono ir Europos politinę ateitį.
Europos Sąjunga taip pat turi skubiai pripažinti Libijos laikinąją nacionalinę tarybą teisėta Libijos valdžia. Turime galimybę duoti stiprų signalą visoms už laisvę kovojančioms tautoms, kad Europa jas remia, nes jų kova yra ir mūsų kova.
Taip pat turi būti persvarstyta kaimynystės politika orientuojant ją į pagalbos demokratinei pertvarkai teikimą, ekonomikos rėmimą ir ryšių su kitomis regiono šalimis ir organizacijomis stiprinimą.
Galiausiai privalome skubiai padėti šioms šalims suvaldyti migrantų srautus. Iš šalies bėgančių žmonių vaizdai įrodo, kad šiuo atveju turime reikalą tiek su migracija pietuose, tiek ir su migracija iš šiaurės į pietus.
Ponios ir ponai, baroniene C. Ashton, atėjo laikas pasirinkti: arba Europa duoda aiškią žinią dėl paramos ir mobilizacijos siekiant padėti šioms tautoms, arba ji atsitveria siena paversdama save netikra savanaudiška tvirtove.
Pier Antonio Panzeri
(IT) Pone pirmininke, ponios ir ponai, šių diskusijų dvasia leidžia man, baroniene C. Ashton, priminti jums, kad praeitą savaitę Romoje Viduržemio jūros regiono valstybių sąjungos parlamentinasamblėja baigsavo sesiją ir pasiūlkeletą veiklos krypčių, prie kurių, jos nuomone, Komisijai vertėtų grįžti, ir šiuo atveju ypač noriu pabrėžti jos pasiūlymus, kaip būtų galima paremti vykstančius perėjimo prie demokratijos procesus.
Taigi raginu jus ir Komisiją įdėmiai stebėti įvykius Tunise. Objektyviai vertinant, ši šalis yra varomoji demokratijos jėga ir viso regiono etalonas.
Kalbant apie Libiją, turime aiškiai suprasti, kad nutraukti santykiai su M. Gaddafi režimu dalies tarptautinės bendruomenės sprendimu turės padarinių, ypač atsižvelgiant į tai, kad šis režimas rodo didesnį pasipriešinimą nei Ben Ali ar H. Mubarako.
Tai reiškia, kad jau dabar - politikoje laiko veiksnys yra lemiamas - turime veikti keturiais frontais ir tai daryti įtikinamai, nuoširdžiai ir nuosekliai. Turime parengti tinkamą Europos finansinį planą. Puikiai suprantu daugelio kalbėtojų išreikštus jausmus, bet mums reikia veikiau C. Ashton plano, o ne Maršalo plano. Mums taip pat reikia Europos prieglobsčio ir imigracijos politikos, kuri apimtų atgrasomąsias priemones, įskaitant oro erdvės uždarymą, ir kurią įgyvendindami galėtume visapusiškai paremti M. Gaddafi režimo opoziciją.
Baroniene C. Ashton, artimiausiomis dienomis turite aptarti šiuos klausimus su savo kolegomis Taryboje, atsakingais už užsienio reikalų politiką, kad į juos būtų atsižvelgta, taip pat kad Europos užsienio politika ateityje vėl nebūtų netikėtai užklupta įvykių, keičiančių Viduržemio jūros regioną.
Cristian Dan Preda
(RO) Pone pirmininke, prieš keletą dienų M. Gaddafi režimo atstovai nusiuntJungtinių Tautų Saugumo Tarybai laišką, kuriame išreišksavo nuostabą dėl vasario 26 d. patvirtintų sankcijų ir pareiškesą režimas panaudojo tik, M. Gaddafi žodžiais, "saikingą" jėgą, nukreiptą prieš kai kuriuos "ardomuosius veiksmus". Tai yra aiškus ženklas, kad diktatorius žino, jog žaidimą pralošė, ir jau nebegali suvokti savo vykdomų veiksmų pavojingumo. Tai neįtikėtinai ciniškas bandymas sumenkinti žiaurių išpuolių, vykdytų Libijoje per pastarąsias tris savaites, reikšmę.
Kita vertus, M. Gaddafi režimo reakcija aiškiai rodo, kad jis nėra visiškai abejingas jau nustatytoms sankcijoms. Todėl manau, kad privalome imtis kuo griežtesnių sankcijų, bet, žinoma, turime gauti JT įgaliojimą. Tačiau manau, kad neturime apsiriboti tik nustatydami neskraidymo zoną, turime suteikti paramą tiems, kam reikia nugalėti M. Gaddafi, taip pat parodyti solidarumą su mūsų pietinėmis valstybėmis narėmis, į kurias plūs pabėgėliai, o kad taip bus, taip pat nėra abejonių.
Simon Busuttil
(MT) Pone pirmininke, tai, kas vyksta arabų pasaulyje ir visose arabų pasaulio šalyse, yra graži svajonė, tampanti tikrove. Tačiau kad ši graži svajonnepavirstų košmaru, turime atlikti savo vaidmenį ir užtikrinti, kad šie žmonės ne tik atsikratytų savo diktatorių, bet ir panaikintų diktatūrą. Tam reikia perėjimo etapo, kuriam įgyvendinti jiems reikės iš mūsų daug pagalbos.
Tiesa, kad visi užmiršome ryšius su šiomis šalimis ir jų režimais. Tačiau pamatę vykstant baisų smurtą, iš karto vienu balsu pasisakėme prieš jį ir prieš režimą, kuris šį smurtą vykdo. Kitas žingsnis, kurį turime žengti - siekti, kad šis smurtas būtų pažabotas, ne tik žodžiais, bet ir veiksmais. Jeigu to nepadarysime, leisime, kad toliau būtų žudomi žmonės ir liejamas kraujas.
Turime sustiprinti Europos Sąjungos humanitarines pastangas vietoje. Tai jau daroma ir C. Ashton gerai tvarkosi su šia užduotimi, bet privalome padidinti savo humanitarinę pagalbą ir Libijos žmonėms, ir tiems, kurie bėga iš šalies į Tunisą ir Egiptą. Be to, turime būti pasiruošę migrantų antplūdžiui į Europą. Pareiškimai dėl to, kad turėtume atverti duris pabėgėliams iš Libijos, skamba gražiai, tačiau dar neaišku, ar šiam antplūdžiui įvykus visi prisiims savo atsakomybės dalį.
Ernst Strasser
(DE) Pone pirmininke, baroniene C. Ashton, jums teko išgirsti iš EP narių nemažai kritinių pastabų. Norėčiau pasinaudoti ta proga, kad šiandien šiuo klausimu diskutuojame, ir aiškiai pareikšti, kad kilus krizei Europos Sąjunga, ypač jūs ir jūsų darbuotojai, reagavo greitai, tinkamai ir veiksmingai. Tai taip pat priartino Europą vienu žingsniu prie vaidmens, kurį mes, kaip vieni iš globalaus pasaulio kūrėjų, kartu numatėme.
Yra teisinga ir svarbu atsižvelgti į tai, kad sąlygos kiekvienoje šalyje, ypač Libijoje, skiriasi. Libijos atveju Europos Sąjunga tinkamu laiku priėmpolitinę poziciją nepritardama genocidui ir remdama pilietinę visuomenę. Buvo priimtas teisingas sprendimas kartu su NATO, Jungtinėmis Tautomis ir kitomis organizacijomis sustiprinti spaudimą M. Gaddafi režimui. Žinoma, negalima atmesti ir galimybės imtis karinių veiksmų, tačiau jie turi būti vykdomi pagal tarptautinės teisės konvencijas. Be to, privalome suteikti humanitarinę pagalbą žmonėms, priverstiems bėgti iš karo zonos, aprūpindami juos maistu, vaistais ir pastoge.
Tačiau turime pagalvoti ir apie tai, kas bus pirmuoju eros be M. Gaddafi režimo laikotarpiu. Šiuo atžvilgiu norėčiau dar kartą paminėti Viduržemio jūros regiono šalių parlamentinę asamblėją, kuri pasiūlkeletą svarbių teigiamų žingsnių - pirma, užtikrinti piliečių saugumą, antra, užtikrinti politinį saugumą ir šiuo tikslu glaudžiai bendradarbiauti su Libijos laikinąja nacionaline vyriausybe ir, trečia, užtikrinti ekonominį saugumą.
Turime padaryti viską, kas mūsų galioje, siekdami užtikrinti, kad ekonominis šių šalių gyvenimas vėl galėtų tekėti įprasta vaga ir kad žmonės galėtų rasti darbą.
Krzysztof Lisek
(PL) Pone pirmininke, ponia C. Ashton, manau, šiuos įvykius Šiaurės Afrikoje ir Libijoje turime vertinti ir kaip istorinio proceso dalį. Ne taip seniai visi buvome žudynių Balkanuose liudininkai - ir tam tikra prasme, deja, dalyviai - ir matėme, kaip Europos žmonės vieni kitus žudė. Šiandien turime dėti visas pastangas, kad tai nepasikartotų. Todėl tikiuosi, kad ateinančiame Europos Sąjungos aukščiausiojo lygio susitikime parodysime ryžtą reaguoti greitai, ir manau, kad tokie veiksmai kaip neskraidymo zonos nustatymas ir faktinis diplomatinių santykių su M. Gaddafi režimu ir pačiu M. Gaddafi, kuris yra nusikaltėlis, nutraukimas yra būtini.
Taip pat manau, kad turime prisiminti, kas įvyko 1989 m. Lenkijoje ir kitose šalyse. Tai yra galimybė, nes šiandien į gatves protestuoti išėjęs jaunimas Libijoje ir kitose Afrikos šalyse iš tikrųjų nori demokratijos. Privalome jiems padėti šį siekį įgyvendinti.
Tunne Kelam
Pone pirmininke, man suteikvilties jūsų pareiškimas, pone C. Ashton, ypač jūsų žodžiai apie tai, kad mūsų veiksmai turi būti grindžiami ES pagrindinėmis vertybėmis, nes stichiški protestai Šiaurės Afrikoje parodė, kad nedemokratiški šalių vadovai negali užtikrinti tikro stabilumo. Turime suprasti, kad bandymai prijaukinti tokius žiaurius diktatorius kaip M. Gaddafi žlugo sukeldami daug sunkumų. Libijos žmonės kovoja už tas pačias vertybes, kurias ir mes puoselėjame, tad turime juos paremti.
Tuo pačiu vertybėmis grindžiamu požiūriu turėsime vadovautis ir įgyvendindami būsimą politiką tokių šalių, kaip Iranas, Baltarusija, Kuba, Kinija ir Rusija, atžvilgiu.
Per artimiausias dvi dienas turime paremti reikalavimą nustatyti neskraidymo zoną, nedelsdami pripažinti Libijos laikinąją nacionalinę tarybą ir imtis spręsti socialines ir ekonomines problemas, sukėlusias šias revoliucijas.
Manau, be ilgalaikio plano, panašaus į Maršalo planą, neišsiversime.
Nadezhda Neynsky
(BG) Pone pirmininke, ponia C. Ashton, 1999 m., kad galėtų išvengti neramumų opozicijos mieste Bengazyje, M. Gaddafi reikėjo atpirkimo ožio, kuriam galėtų užkrauti atsakomybę už naujagimius, dėl prastos Libijos sveikatos priežiūros sistemos užkrėstus ŽIV virusu. Šiais atpirkimo ožiais jis padarpenkias medicinos seseles iš Bulgarijos ir vieną gydytoją palestinietį, kurie praleido daug kankinančių metų Libijos kalėjimuose.
Tačiau M. Gaddafi manipuliacijos šia padėtimi savo šalyje nepavyko ir tai įrodo faktas, kad dabartinrevoliucija prasidėjo būtent Bengazio mieste. Medicinos seselės, M. Gaddafi diktatūros aukos, tapo ryškiu Europos solidarumo simboliu. Šio Europos solidarumo šiandien tikisi patys Libijos piliečiai ir Libijos jaunimas. Jo tikisi tie, kurie nemano, kad arabų pasauliui iškilo būtinybpasirinkti diktatūrą arba islamizmą, ir kurie savo kasdienėmis pastangomis ir pralietu krauju įrodo, kad šiame pasaulyje demokratija taip pat galima.
Todėl šiandien, kai mes, europiečiai, diskutuojame dėl Libijos ateities, mūsų vertinimai turi būti objektyvūs, mūsų veiksmai turi būti tvirti ir, o tai svarbiausia, mūsų sprendimai turi būti vieningi. Turime paremti principus, laisvę ir demokratiją šiame pasaulyje.
Agustín Díaz de Mera García Consuegra
(ES) Pone pirmininke, yra tūkstančiai pabėgėlių ir tūkstančiai perkeltųjų asmenų. Išeitis iš šios ekstremaliosios padėties - evakuacija, todėl reikia transporto. Kaip sakA. Guterres, šie žmonės nenori likti Europos Sąjungoje, jie nori grįžti namo.
Yra 2 mln. migrantų, iš jų 1 mln. egiptiečių ir 80 000 žmonių iš Bangladešo. Didžiausią dėmesį turime skirti silpniausiems iš silpniausiųjų: žmonėms iš Eritrėjos, Somalio ir Užsachario Afrikos, klaidingai laikomiems samdomais kareiviais, taip pat palestiniečiams. Pasak Jungtinių Tautų pabėgėlių reikalų vyriausiojo komisaro (UNHCR), jų aprūpinimas vandeniu, vaistais, maistu ir transportu per tris mėnesius kainuos 160 mln. USD.
Tikimės, kad penktadienį Europos Sąjunga pateiks svarų atsaką. M. Gaddafi privalo stoti prieš tarptautinį baudžiamąjį teismą: jo vykdyti masiniai išpuoliai prieš savo žmones yra nusikaltimas žmoniškumui. Prokuroras Luis Moreno-Ocampo jau ėmėsi veiksmų.
Pone pirmininke, Europos Parlamentas turi būti įtrauktas į šį procesą. Mes taip pat esame demokratinspaudimo taikymo ir laisvojo pasaulio informavimo priemonė. Mums reikia įgaliojimo nusiųsti Parlamento delegaciją, kuri talkintų UNHCR ir Raudonojo Kryžiaus ir Raudonojo Pusmėnulio organizacijai pabėgėlių stovyklose.
Salvatore Iacolino
(IT) Pone pirmininke, ponios ir ponai, vis plintantys ir stiprėjantys neramumai, kuriuos regime vykstant Viduržemio jūros regione, neabejotinai byloja apie stiprų žmonių norą dalyvauti demokratijos procesuose ir pirmiausia to nori jaunimas, matantis per socialinių tinklų "Facebook" ir "Twitter" langą kitokį pasaulį, kuris labiau atitinka jų siekius.
Vis dėlto regionai, esantys prie Viduržemio jūros, yra visiškai skirtingi pasauliai ir šiandien labiau nei bet kada praeityje jų žmonės priversti kęsti kruviną smurtą, vykdomą jų diktatorių, su kuriais, reikia pasakyti, beveik visi pasaulio lyderiai praeityje palaikryšius.
Yra keletas klausimų, kuriuos norėčiau pabrėžti: humanitarinkrizė, būtinybužtikrinti pabėgėlių apsaugą vadovaujantis pagarbos žmogaus orumui principu ir neužmirštant to, kad ši krizgali labai greitai pavirsti visuomenės sveikatos krize; daugybperkeltųjų asmenų, kuriems neteikiamos tinkamos sveikatos priežiūros paslaugos; smurto pažabojimas; hipotezė, kad neskraidymo zona padės išspręsti problemą; būtinybė, pone pirmininke, baroniene C. Aston, papildyti ES Viduržemio jūros regionui skirtą politiką naujomis ir kitokiomis solidarumo priemonėmis, kad įgyvendindami ją iš tikrųjų galėtume apsaugoti daugybę tvirtai už demokratiją kovojančių žmonių šiame regione; būtinybpadaryti pakeitimų FRONTEX veikloje ir, kodėl gi ne, priminti Tarybai (kurios atstovų šiandien čia nėra), kad yra dvi direktyvos dėl sezoninių darbuotojų ir organizacijos viduje perkeltų trečiųjų šalių piliečių apsaugos, kuriomis taip pat galėtų būti pateiktas atsakas - įdarbinimo požiūriu taip pat - į šiuos ypatingus poreikius, nes šiuos klausimus iš tikrųjų turime spręsti veiksmingiau.
Pirmininkas
Dabar bus kalbama pagal procedūrą "prašau žodžio". Norėčiau iš karto jus įspėti, kad žodžio papraš19 asmenų, bet visų prašymų patenkinti negalėsiu. Galėsiu suteikti žodį tik penkiems ar šešiems. Nenoriu nuskriausti kitų EP narių, bet diskusijos užtruko, išklausėme labai ilgą įvadinį baronienės C. Ashton pranešimą ir negalime naudoti laiko, skirto kitoms diskusijoms. Taigi atleiskite man, bet suteiksiu žodį tiems, kurie pirmieji pateikprašymą, ir, žinoma, laikysiuosi proporcingo atstovavimo visoms frakcijoms principo.
Arnaud Danjean
(FR) Pone pirmininke, baroniene C. Ashton, jūs pabrėžėte - ir tai mes visi žinome - skubią būtinybę imtis veiksmų reaguojant į Libijos krizę. Pagrįstai atkreipėte dėmesį į tai, kad Europos Sąjunga sureagavo ir gana tinkamai į humanitarinę krizę ir būtinybę evakuoti Europos piliečius.
Iš tikrųjų manau, kad Europos Sąjunga būtų laimėjusi paviešinusi šiuos veiksmus ir padariusi juos matomesnius, nes žmonėms per dažnai susidaro įspūdis, kad šias operacijas vykdo tik valstybės narės, nors, kaip jūs nurodėte, Europos mechanizmai šiuo atveju veiktinkamai.
Dabar ne tik politiniu, bet ir kariniu požiūriu neabejotinai būtina priminti apie būtinybę nustatyti neskraidymo zoną politiniu ir kariniu lygmeniu. Bet vien to nepakaks, nes - nepamirškime - jokios neskraidymo zonos nepadėjo sustabdyti žiauraus smurto Bosnijoje ir Kosove nepaisant to, kad bandymų skristi per šią zoną atveju buvo imamasi labai griežtų priemonių.
Kol laukiame JT Saugumo Tarybos sprendimų, galime pasinaudoti Europos bendros saugumo ir gynybos politikos priemonėmis. Galime jas pasitelkti jūrų erdvės stebėjimo, embargo priemonės įgyvendinimo stebėsenos ir humanitarinės pagalbos teikimo tikslais. Europa turi pasistengti, kad jos balsas šiuo klausimu būtų išgirstas, ir jūs turite visas tam būtinas priemones.
Richard Howitt
Pone pirmininke, pritariu visiems šių diskusijų dalyviams, kurie ragina Europos Sąjungą įsitraukti, imtis veiksmų ir laikytis įsipareigojimo ginti. Taip pat palankiai vertinu vyriausiosios įgaliotinės sprendimą nusiųsti į Libiją misiją, kuriai suteikta mažiau privilegijų, palyginti, pvz., su misija, kurią nusiuntviena iš mūsų valstybių narių.
Bet norėčiau paklausti visų tų, kurie šiose diskusijose daro griežtus pareiškimus: ar taip pat griežtai kalbėjote 42 žiaurios karinės diktatūros metus? Ar protestavote, kai prieš dešimtmetį buvo šaltakraujiškai nužudyta 1 200 kalinių? Ar protestavote prieš M. Gaddafi istorinę kankinimų litaniją, žmonių grobimą ir neteisminę egzekuciją?
Ar skundėtės, kai Europos Komisija pradėjo derybas dėl pagrindų susitarimo su Libija, kurios turėjo būti sėkmingai užbaigtos šiais metais? Griežtos sankcijos prieš pasitraukiančius iš valdžios diktatorius įvykus krizei daro gerą įspūdį Europos visuomenei, bet žmonėms, kuriems, kaip teigiame, stengiamės padėti, griežti standartai prieš krizę daro dar geresnį įspūdį.
Sonia Alfano
(IT) Pone pirmininke, ponios ir ponai, kaip kai kurie EP nariai sakė, jūs, baroniene C. Ashton, parodėte didelę drąsa šiuo atveju griebdama jautį už ragų, bet manau, kad dar turi būti imtasi kitų labai svarbių žingsnių.
Kalbėjote apie tai, kad nusikaltėliai turi stoti prieš teismą. Turime įvardyti juos: prieš teismą turi stoti M. Gaddafi. Taip pat kalbėjote apie smurtą, tačiau manau, kad yra pagrindo teigti, jog šiame regione vėl vykdomas genocidas.
Negalime ir toliau likti užsimerkę. Manau, pirmas dalykas, kurį turime padaryti - pripažinti Libijos laikinąją nacionalinę tarybą. Mums reikia turėti atstovą derantis; negalime toliau kalbėti tik apie smarkiai sumažintą humanitarinę pagalbą.
Neabejotinai visi privalome pasisakyti už neskraidymo zonos nustatymą. Negalime ir toliau taikytis su Kinijos ir Rusijos - šalių, kurias valdo diktatoriai - veto teisėmis. Kinija cenzūruoja internetą, o Rusija žudo tokius žurnalistus, kaip Anna Politkovskaja. Manau, dabar pirmiausia turime parodyti, kad esame pasiruošę veikti, ir pripažinti Libijos laikinąją nacionalinę tarybą.
Franziska Katharina Brantner
(DE) Pone pirmininke, norėčiau tik labai trumpai dar kartą pakalbėti apie ES kaimynystės su pietinėmis kaimynėmis šalimis politiką
ir vakar Komisijos ir C. Ashton pateiktus pasiūlymus. Manau, mums stinga supratimo apie tai, kas šiuo metu vyksta, ir šiuo atveju turiu galvoje, pvz., mūsų santykius su Saudo Arabija ir derybas su Sirija. Kokių pakeitimų šiuo atžvilgiu numatote? Ar ir toliau išlaikysite faktinę padėtį derėdamiesi su Sirija? Ką darysite dėl Saudo Arabijos? Kokie bus mūsų santykiai su šiomis šalimis?
Jūsų pasiūlyme, kurį apskritai vertinu teigiamai, pasigendu kriterijų, pagal kuriuos santykiai bus plėtojami. Pagal kokius kriterijus šalims bus skiriama didesnfinansinparama ir kas tikrins jų atitiktį šiems kriterijams? Manau, šiuo atveju mums reikia proceso, panašaus į išplėtimo procesą, ir kad kriterijus nustatytų ir tikrintų Komisija.
Ilda Figueiredo
(PT) Pone pirmininke, reiškiame solidarumą su arabų tautomis jų kovoje už laisvę, demokratiją ir socialinę pažangą Tunise, Egipte ir Libijoje atsižvelgdami į kiekvienos iš šių šalių ypatumus. Tačiau negalime pamiršti, kad ES valstybių narių vyriausybės ir vadovai rėmšių šalių diktatorius ir tiekjiems ginklus, kuriais jie dabar žudo savo žmones.
Taip pat negalime pritarti jokiai užsienio karinei intervencijai ar kišimuisi į šių šalių žmonių vykdomą kovą. Žinome, kaip užsienio intervencija prasideda, bet nežinome, kaip ji baigiasi, kaip parodintervencijos Irake, Afganistane ir daugybėje kitų vietų pavyzdžiai. Turime gerbti šių šalių žmonių teisę patiems spręsti, kokios artimiausios politinės, ekonominės ir socialinės ateities jie nori, ir jiems turi būti suteikta visa humanitarinpagalba, kurios jie prašo, nekeliant jokių sąlygų ir nesikišant.
Mario Borghezio
(IT) Pone pirmininke, ponios ir ponai, žinoma, privalome pripažinti, kad Vakarai padarrimtų klaidų. Mes Italijoje klaidingai laikėme M. Gaddafi savu vaikinu, "savu kalės vaiku", kaip būtų pasakęs prezidentas F. Roosevelt, nors jis iš tikrųjų yra vienas iš daugybės ... sūnų, valdančių savo žmones ir net į juos šaudančių ar priverčiančių kitus tai daryti.
Kodėl pagaliau nvienas Parlamente nepaminėjo Afrikos valstybių vadovų ar vyriausybių, kurie iki vakar ryto laikjį broliu, lepino jį ir siuntį Jungtines Tautas kaip pavyzdinį vadovą, ginantį žmogaus teises, net leido jam pasiskelbti Afrikos šalių karalių karaliumi, atsakomybės? O gal aš kalbu apie kitą asmenį?
Dabar Europa daro dar vieną klaidą: ji apsimeta nematanti akivaizdaus pavojaus, nes iš Libijos masiškai bėga somaliečiai, eritrėjiečiai ir kiti. Turime labai energingai spręsti šį klausimą. Turėtume parengti planą, panašų į Maršalo planą, susijusį su mažųjų ir vidutinių įmonių tinklu, kad šiems žmonėms būtų padėta, o ne siunčiami ginklai.

Pirmininkas
Prieš suteikdamas žodį baronienei C. Ashton, kad ji pateiktų savo atsakymą, noriu pranešti jums, kad Parlamente, svečių galerijoje, yra du atstovai iš Libijos laikinosios nacionalinės tarybos dr. M. J. I. El-Welfali ir dr. A. A. Al-Eisawi, kuriuos mes sveikiname.
Garsūs plojimai reiškia Parlamento palaikymą ir solidarumą, taip pat diskusijose išreikštą tvirtą paramą laisvei ir demokratijai Libijoje. Dėkoju jums ir linkiu sėkmės. Mes jus remiame.

Catherine Ashton
Komisijos pirmininko pavaduotoja-Sąjungos vyriausioji įgaliotinužsienio reikalams ir saugumo politikai. - Pone pirmininke, gerbiamieji EP nariai, dėkoju už diskusijas šiame Parlamente, kurios, manau, yra labai svarbios ir reikšmingos.
Bendra tema, žinoma - noras matyti Libijoje pokyčius, kuriuos remdama Europos Sąjunga ir tarptautinbendruomenpirmiausia atsižvelgtų į žmonių norus.
Manau, M. Schulz tai pasakpirmas, bet šią mintį pakartojo labai daug kalbėtojų: turime labai aiškiai žinoti, ką darome, ir būti labai ryžtingi. Pirmiausia turime užtikrinti, kad humanitarinpagalba ir parama į šalį patektų ir pasiektų tas vietas, kuriose ji reikalinga. Palaikome ryšius su visoje šalyje nuo Bengazio iki Tripolio dirbančiais organizacijos "Medikai be sienų" ir TRKK atstovais. Bet žinau, kad šalyje yra vietų, į kurias pristatyti humanitarinę pagalbą ir vaistus labai sunku dėl ten vykstančių mūšių ir dėl to, kad žmonės į šias vietas negali patekti.
K. Georgieva, kaip Komisijos narė, atsakinga už humanitarinę pagalbą, šį klausimą sprendžia, V. Amos taip pat koordinuoja šias pastangas JT lygmeniu. Gera žinia ta, kad kai kuriose vietose, kaip mums pranešama, tvarkomasi tinkamai ir parama pasiekia tuos, kuriems ji reikalinga, bet, žinoma, dar daug ką reikia nuveikti.
Taip pat klausiausi to, ką gerbiami EP nariai kalbėjo pabėgėlių klausimais. Labai stengėmės kartu su valstybėmis siekdami užtikrinti žmonėms galimybę grįžti namo. Daugeliui pabėgėlių, atvykusių prie Tuniso sienos, namai yra Egiptas ir kai kurios valstybės narės labai glaudžiai bendradarbiavo su Tunisu ieškodamos galimybių jūra ar lėktuvais grąžinti juos namo, taip pat rūpinosi atgal į Afriką grįžtančiais žmonėmis.
Bet dar laukia gerokai daugiau darbų. Manau, kad jeigu mums pavyks pasiekti, kad šalyje padėtis būtų stabilesnė, žmonės iš šalies nebėgs, nes jie nori gyventi savo namuose. Taigi vienas iš iššūkių, laukiančių ES - tai sakau labai atvirai, - užtikrinti stabilumą mūsų pietinėse kaimynėse šalyse ir taip sudaryti sąlygas žmonėms likti ten, kur jie nori likti, kur jie galės džiaugtis ekonomine gerove ir demokratija, o ne bėgti iš savo šalių dėl smurto, galimybių trūkumo ar kitų problemų.
Toliau dėl neskraidymo zonos ir galimų karinių sprendimų. Minėjau vadinamąjį protingo planavimo darbą Politiniame ir saugumo komitete ir šios diskusijos tęsėsi iki vakar vakaro. Į jų rezultatus atsižvelgiame diskusijose su Jungtinėmis Tautomis, kurios, kaip minėjau, tebevyksta, ir su NATO, kur vyksiu rytoj. Viskas, žinoma, daroma kartu su mūsų partneriais. Arabų šalių lyga aptars neskraidymo zonos klausimą šeštadienį.
Bet aš taip pat labai dėmesinga tam, ką vakar Arabų šalių lygos generalinis sekretorius pasakmano delegacijai: turime apibrėžti, ko mums reikia, nes pagal apibrėžtį neskraidymo zona skirtingiems žmonėms reiškia skirtingus dalykus. Būtina užtikrinti, kad tai, ką darome, būtų daroma tinkamai, ir manau, kad Europos Parlamentas to taip pat labai norėtų. Turime būti tikri, kad tiksliai žinome, ką darome, kad ir kokius sprendimus pasirinksime, ir užsitikrinti žmonių, kuriuos šie sprendimai paveiks, paramą. Šiuo atžvilgiu dar kartą noriu pabrėžti būtinybę tęsti diskusijas ir dialogą su Afrikos Sąjunga ir Arabų šalių lyga.
Galima būtų daug diskutuoti - galbūt ir turėtume tokią diskusiją surengti - tema, kuria pradėjau rašyti spaudoje, t. y. izoliacija, palyginti su bendravimu. Tai tikras iššūkis ir norėčiau pasakyti ponui, kuris rodnuotraukas, kad jeigu esi Europos Vadovų Tarybos pirmininkas ir dalyvauji Afrikos Sąjungos aukščiausiojo lygio susitikime, kuris vyksta Libijoje, tavo bendrų nuotraukų su M. Gaddafi neabejotinai bus. Žinoma, yra daugelio žmonių nuotraukų. Yra nuotrauka, kur toje pačioje draugijoje matome mūsų gerbiamą ALDE frakcijos pirmininką. Yra nuotraukų, padarytų įvairiomis progomis, kuriose mes, vadovai, nufotografuoti kartu su žmonėmis, su kuriais galbūt nenorėtume bendrauti.
Taigi, manau, nesąžininga rodyti Hermano Van Rompuy nuotrauką, padarytą tuo metu, kai jis, kaip Europos Vadovų Tarybos pirmininkas, atstovavo visiems mums renginyje, ir kurioje jį matome kartu su šio renginio priimančiosios šalies vadovu. Kitas klausimas, ar mes būtume pageidavę, kad Afrikos Sąjunga pasirinktų šiam renginiui kokią kitą šalį, ar iš tikrųjų bandėme įvairiomis progomis jiems pasakyti, kad galbūt jie turėtų surengti jį kitur. Bet pagaliau susitinkame su Afrikos Sąjungos atstovais daugiausia ten, kur jie pasiūlo. Mums galbūt tai nepatinka ir šiuo klausimu iš tikrųjų galima polemizuoti. Manau, kad tam tikru mastu turime bendrauti, nes apskritai vadovaujuosi principu, kad bendravimas yra geriau nei izoliacija. Izoliacija veiksminga tik tam tikromis aplinkybėmis, bet bendravimas yra geriau.
Kita vertus, nors galbūt mes ir pripažinome M. Gaddafi ir apie tai taip pat aiškiai pasakiau, dabar atėjo laikas jį visiškai izoliuoti imantis tinkamų priemonių. Tai taip pat labai svarbu: turime vertinti, su kuo ir kaip bendraujame, ir būti pasiruošę savo santykius peržiūrėti ir atvirai pasakyti: bendravome dėl kai kurių priežasčių ir manome, kad elgėmės teisingai, nesvarbu, apie kokią šalį būtų kalbama, nes manome, kad bendrauti tokiomis aplinkybėmis geriau, bet yra aplinkybių, kuriomis kaip kad dabar bendrauti netinka, net jei pirmiau tai darėme.
Tačiau būkime sąžiningi ir nesimėtykime kaltinimais rodydami nuotraukas ir sakydami, kad kažkas padartą ar aną. Sudėtingomis aplinkybėmis visi dažniausiai stengiasi kuo geriau vykdyti savo pareigas ir manau, kad turėtume didžiuotis Tarybos pirmininku už pastangas atstovauti valstybėms narėms.
Taip pat norėčiau kai ką pasakyti dėl etikečių klijavimo. Daug girdėjome kalbant apie Maršalo planą ir kai kas net jį pavadino Ashton planu. Ne, kalbėkime apie Libijos planą, Egipto planą ar Tuniso planą, kurį parengs ir įgyvendins šalių, su kuriomis bendraujame ir kurioms siūlome savo paramą, žmonės.
Nenoriu, kad tai būtų mūsų pačių parengtas ir šaliai primestas planas. To neturime daryti. Turime būti tie, kas pasiūlo savo paramą siekdami užtikrinti, kad įgyvendindami savo planą jie, kaip to norėtume, iš tikrųjų remtų demokratiją.
Šiame Parlamente yra žmonių, turinčių ilgametę patirtį, kuriems teko įveikti sunkumus revoliucijos ir pokyčių sąlygomis ir kurie gali labai daug ką pasiūlyti. Tvirtai tikiu - tai sakiau lankydamasi šiose šalyse, - kad šių šalių žmonės kreipsis pagalbos (jeigu manys, kad tai būtų naudinga) į tuos žmones, kuriems teko įveikti panašius iššūkius ir kurie gali pasidalyti ne tik teigiama, bet ir neigiama patirtimi, nes žinoti, ko nereikia daryti, galbūt taip pat svarbu, kaip ir žinoti, ką daryti.
Sutinku, kad turime peržiūrėti ES veiklą, įvertinti, ar pakanka turimų priemonių, ar mums vėl reikia galvoti, ką galime padaryti. Nes esate teisūs sakydami, kad veikiu pagal man suteiktą įgaliojimą ir galiu veikti tik pagal šį įgaliojimą. Įgyvendindama šį įgaliojimą galiu kai ką padaryti, bet daugeliu atvejų pagal jį reikalaujama institucijų ir 27 šalių pritarimo ir bendrų pastangų.
Paskutinpastaba dėl viešumo ir kitų išklausymo. Manau, kad visais šiais klausimais bendravau su žiniasklaida daugiau nei bet kas kitas pasaulyje. Buvau labai atvira eteryje. Pirmieji viešai sureagavome į H. Mubarako atsistatydinimą ir pateikiau labai daug pranešimų spaudai. Bet dar daugiau padariau kabinete nedalyvaujant žiniasklaidai. Manau, tai taip pat svarbu, nes labiau nei bet ko kito mums reikia bendrauti su šių šalių žmonėmis ir juos išklausyti. Visi lankomės šiose šalyse, kuriose tiek daug svečių iš viso pasaulio, ir tai puiku, nors kartais galvoju, kad turime duoti jiems erdvės ir laiko, kad jie kartu parengtų planą ir galėtų dar geriau pasirengti pokalbiui su mumis. Bet mes taip pat turime mokėti klausytis ir norėčiau visus mus paraginti nepagailėti laiko ir iš tikrųjų išklausyti - to taip pat ketinu paprašyti valstybių narių, - ką sako žmonės vietoje, nueiti į Tahriro aikštę, kaip ir padariau, pasikalbėti su jaunimu Egipte, pasikalbėti su pilietinės visuomenės atstovais Tunise ir pagal galimybes bendrauti su Libijos žmonėmis: aptarti su jais, kokios ateities jie nori, ir padaryti viską, kas įmanoma, siekiant juos paremti.
Edward McMillan-Scott
Pone pirmininke, galbūt baronienC. Ashton galėtų pateikti savo nuomonę šiuo klausimu: EP nariai praktiškai vieningai sutaria, kad pripažindama šiuo metu Bengazio mieste įsikūrusią Libijos laikinąją nacionalinę tarybą Europos Sąjunga duotų nepaprastai svarbų politinį signalą, kuriuo būtų atvertos durys patekti į šalį humanitarinei ir kitai strateginei pagalbai. Ji nepateiksavo pastabų šiuo klausimu. Jį kėldaug kalbėtojų. Galbūt ji tiesiog galėtų pasakyti mums, kokia jos pozicija, ir ar ji galėtų penktadienį perduoti mūsų nuomonę Tarybai.
Catherine Ashton
Komisijos pirmininko pavaduotoja-Sąjungos vyriausioji įgaliotinužsienio reikalams ir saugumo politikai. - Pone pirmininke, neatsakiau į šį klausimą, nors išgirdau EP narių nuomonę šiuo klausimu ir man ji labai gerai žinoma. Neatsakiau dėl dviejų priežasčių. Pirma, maniau, kad Europos Parlamento pirmininkas, kuris kalbės Europos Vadovų Tarybos susitikime, perduos, kaip kad visada daro, ką Parlamentas pasakir dėl ko susitarsavo rezoliucijose. Manau, tai tinkamas būdas atstovauti šiam Parlamentui. Antra priežastis yra ta, kad sprendimą šiuo klausimu turės priimti valstybės narės. Taigi neatsakiau ne dėl to, kad nenorime šios tarybos pripažinti; iš tikrųjų vakar vakare buvau susitikusi su jos atstovu. Tiesiog norėjau pagerbti Parlamentą pripažindama Parlamento pirmininko vaidmenį.
Mario Mauro
(IT) Pone pirmininke, ponia Komisijos nare, ponios ir ponai, atsižvelgiant į tai, ką sakE. McMillan-Scott, man neaišku, ar pasiūlymas pripažinti Libijos laikinąją nacionalinę tarybą bus įtrauktas į pasiūlymus, kuriuos jūs ir Komisija teiksite Tarybai.
Kaip supratau, jus tenkina tai, kad apie tai kalbės Parlamentas, bet ar Komisija ir baronienC. Ashton pasiūlys tai 11 d. vyksiančiame Tarybos susitikime kartu su kitais savo pasiūlymais ar pasiūlymais savo iniciatyva? Būtent tai norime sužinoti.
Catherine Ashton
Komisijos pirmininko pavaduotoja-Sąjungos vyriausioji įgaliotinužsienio reikalams ir saugumo politikai. - Pone pirmininke, galiu daryti tik tai, kas man leista pagal suteiktą įgaliojimą. Mano asmeninnuomonnieko nelemia. Gerbiami EP nariai turi tai suprasti.
Buvau susitikusi su Taryba ir girdėjau, ką pasakEP nariai. Jūsų nuomonę Tarybai perduos Parlamento pirmininkas. Kaip D. Cohn-Bendit sakė, pripažinti Libijos laikinąją nacionalinę tarybą labai svarbu, bet negaliu čia šiandien pasakyti, kad todėl rekomenduoju tai padaryti. Turime palaukti, kol Parlamentas priims rezoliuciją, ir aš girdėjau, ką Parlamentas siūlo. Parlamento pirmininkas turės pateikti ją Europos Vadovų Tarybos pirmininkui, kuris sušauks - tokius įgaliojimus turi jis - Užsienio reikalų tarybos susitikimą, kuriame ši rezoliucija bus aptarta ir padarytos išvados. Tuomet Europos Vadovų Taryba priims sprendimą.
Nesistengiu išvengti šio klausimo. Tiesiog sakau, kad turite susitarti dėl visų šių dalykų ir priimti sprendimą. Aš gerbiu Libijos laikinąją nacionalinę tarybą, bet turime veikti tinkamai ir pagal savo kompetenciją.
Pirmininkas
Suteikiu žodį D. Cohn-Benditui ir tai bus paskutinkalba, po kurios diskusijas šiuo klausimu baigsime. Norėčiau tik priminti, baroniene C. Ashton, nors esu tikras, tai žinote, kad įgaliojimus jums, kaip Europos Komisijos pirmininko pavaduotojai, suteikParlamentas, taigi juos gavote ne tik iš Tarybos.
Daniel Cohn-Bendit
Pone pirmininke, norėčiau pasakyti baronienei C. Ashton - galiu pasakyti tai anglų kalba, - kad jos įgaliojimuose taip pat parašyta, jog ji turi teikti pasiūlymus valstybėms narėms. Taip yra parašyta, taigi norime, kad ji rimtai vertintų jai suteiktus įgaliojimus. Po diskusijų Parlamente ir po to, kai perskaitysite rezoliuciją, baroniene C. Ashton, žinosite, kad didžioji Parlamento dauguma vertina šį klausimą labai rimtai ir nori, kad šį pasiūlymą pateiktumėte Tarybai. Jeigu to nepadarysite, jūsų ir Europos Parlamento santykiuose kils didelkrizė.
Catherine Ashton
Komisijos pirmininko pavaduotoja-Sąjungos vyriausioji įgaliotinužsienio reikalams ir saugumo politikai. - Pone pirmininke, nepritariu šiai minčiai dėl didelės krizės. Labai aiškiai paaiškinau jums, pone D. Cohn-Benditai, kokie yra mano įgaliojimai. Sprendimą dėl vyriausybės pripažinimo tvirtina Europos Vadovų Taryba. Aš, kaip vyriausioji įgaliotinė, pagal man suteiktus įgaliojimus galiu siūlyti man pateiktas idėjas prieš tai aptarusi jas su institucijomis, taigi penktadienį pristatysiu išsakytas nuomones Europos Vadovų Tarybai, bet sprendimą turės priimti valstybės narės.
Aptarsiu šį klausimą su Europos Vadovų Tarybos pirmininku, kurio atstovas dalyvauja šiame posėdyje, ir su Komisijos pirmininku. Taip pat išklausysiu institucijų nuomonių ir viską pateiksiu penktadienį Tarybai ir Užsienio reikalų tarybai, kuri susitiks rytoj. Nevengiu šio klausimo, bet yra visiškai teisinga ir tinkama, kad sprendimą dėl vyriausybės pripažinimo priima valstybės narės. Aš labai įdėmiai išklausiau Parlamento.
Taigi neturėtume kalbėti apie santykių krizę. Aš nieko nevengiu. Tiesiog sakau jums, kad turėtume šį klausimą spręsti tinkamai šių šalių žmonių ir Libijos žmonių labui.
Pirmininkas
Gavau šešis pasiūlymus dėl rezoliucijų, pateiktus pagal Darbo tvarkos taisyklių 110 straipsnio 2 dalį.
Diskusijos baigtos.
Balsavimas vyks 2011 m. kovo 10 d., ketvirtadienį.
Louis Grech
raštu. - Gaila, kad Europa labai mažai pasimokiš savo praeities. Pavėluota Europos Sąjungos reakcija į įvykius Libijoje yra įrodymas, kad iki šiol Europos požiūris į pietines Viduržemio jūros regiono šalis yra nenuoseklus ir susiskaidęs. Jeigu Europa ir toliau juo vadovausis, yra galimybė, kad tokio masto humanitarinkrizkaip ši pasikartos. Europa privalo veikti dviem frontais.
Pirma, būtina pateikti politinį ir humanitarinį atsaką siekiant užtikrinti, kad teisėti Libijos žmonių siekiai būtų įgyvendinti jiems patiems šalyje kuriant demokratiją ir kad režimas atsitrauktų suteikdamas galimybę regiono žmonėms aktyviai įgyvendinti šalies demokratinę pertvarką.
Antra, būtina spręsti migracijos srautų klausimą. Galimybė, kad iš regiono plūs dideli migrantų srautai, šiandien yra antraeilės svarbos reikalas, tačiau jį būtina spręsti. Europos Sąjungai praeityje teko susidurti su tokia problema ir pripažinti, kad ji nesugebėjo parengti ir įgyvendinti jokio bendro išsamaus plano. Būtent todėl raginu, kad būtų parengtas planas, panašus į Maršalo planą, kuris apimtų solidarumo ir pasidalijimo našta principais grindžiamą integruotą migracijos politiką ir kuriuo visos valstybės narės pripažintų, kad jokia šalis tik savo jėgomis nėra pajėgi išspręsti didžiulių ir labai sudėtingų problemų, kylančių dėl didelių migracijos srautų, ypač mažesnių valstybių narių atveju.
Andreas Mölzer
Sukilimų Magrebo šalyse padariniai jau juntami Europoje - valtimis plūstantys pabėgėliai, krintančios akcijų kainos ir stulbinančiai spartus degalų kainų kilimas, kurio vienintelio ES tikėjosi naiviai manydama, kad tai blogiausia, kas gali mus ištikti. Atsižvelgiant į didesnes neapdorotos naftos kainas, tvirtą eurą ir Europos Centrinio Banko padidintą jo keitimo kursą, vilčių, kad mazuto kainos kris, maža. Tokia padėtis mums dar kartą rodo, kokie priklausomi esame nuo neapdorotos naftos tiekėjų ir kad privalome aktyviai ieškoti alternatyvų.
Sukilėlių raginimai nustatyti neskraidymo zoną kelia mums dilemą. Kad būtų galima įvykdyti tiesioginę intervenciją į suverenią valstybę, kuri reiškia, kaip įspėja ekspertai, kad bus sunaikintas jos priešlėktuvinės apsaugos pajėgumas, reikalingas JT leidimas. ES valstybės turi atsižvelgti ne tik į tai, bet ir į atviro pilietinio karo padarinius. Be to, kokia turėtų būti ES pozicija, jeigu M. Gaddafi pakeistų savo kursą? Akivaizdu, kad diktatoriaus negalima įbauginti tik agresyvia laikysena. M. Gaddafi parodė, kaip galima užgauliai nepaisyti Vakarų, ir kiti diktatoriai susidomėję visa tai stebi. Dabar ES privalo parodyti savo užsienio politikos raumenis ir imtis tvirtų žingsnių įtampos mažinimo ir demokratizacijos Libijoje link.
Mariya Nedelcheva
Muammaro Gaddafi pasitraukimas iš valdžios šiandien yra neatidėliotinas reikalas. Tačiau svarbu ir visa kita, o svarbiausia - žmonės. Sutelkiame dėmesį į diktatorius, o žmones, kurie pirmieji kenčia padarinius, dažnai užmirštame. Libijos žmonių išlaisvinimo procesas negali būti įgyvendintas be tikros politinės pertvarkos šalyje. Tačiau niekada nepavyks sėkmingai pereiti prie demokratijos, jeigu šalyje nebus tikrų opozicijos lyderių. Šiuo metu opozicija labai silpna. Pirmasis būtinas žingsnis, duosiantis postūmį - suteikti opozicijai daugiau matomumo. Kita vertus, stipri regioninstrategija taip pat būtina. Net ir vienu pabėgėlių klausimu kaimynės šalys nepajėgios susitarti, kad būtų išvengta pabėgėlių srauto užlaikymo prie sienų. Dėl to prastėja sveikatos apsaugos sąlygos, o tai skatina įtampą bendruomenėje. Jeigu šios humanitarinės krizės problemos nebus sprendžiamos, padėtis gali labai greitai tapti nekontroliuojama.
Edward Scicluna
raštu. - Sveikinu kolegę Aną Gomes parengus rezoliuciją. Tačiau mane nuvylnepakankama PPE frakcijos parama susitarimui, kuriuo ES raginama parengti planą ir pasiruošti Libijos krizės padarinių įveikai, ir šiuo atveju pirmiausia turiu galvoje migracijos politiką ir žmonių perkėlimą. Neturime net plano A, ką jau kalbėti apie planą B.
Iki šiol visais būdais, kokiais tik galėjo, padėjo saloje netoli Libijos esanti maža valstybnar- Malta. Malta savo laivais ir lėktuvais nepaisydama pavojaus juos prarasti evakavo 13 tūkst. 89 skirtingų tautybių žmonių. Maltiečiai tai darne dėl kokio nors ES teisės akto ir tikrai ne dėl FRONTEX. Jie taip elgėsi vedami humaniškų paskatų ir panaikino vizų reikalavimus. Jie vadovavosi solidarumo principu. Negalime pasakyti, ar mūsų laukia biblinio masto imigrantų srautas, bet į Maltą jis neabejotinai bus didelis ir šiai šaliai bus labai juntamas. Maltiečiai neprašo, kad jiems būtų taikomas II Dublino ar FRONTEX reglamentas. Jie reikalauja solidarumo ir pasidalijimo našta principu grindžiamos pabėgėlių perkėlimo politikos. Labai liūdna ir nesuprantama, kad PPE frakcija siekia šios atsakomybės išvengti.
Traian Ungureanu
raštu. - Įvykiai Libijoje ir pietinėse ES kaimynėse šalyse - tai praeityje vykdytos politikos paneigimas ir išbandymas būsimai politikai. Beveik 40 metų pirmenybbuvo teikiama status quo požiūriui. Ši politika buvo naudinga Europai stabilumo ir saugios prieigos prie energijos išteklių požiūriu, bet įgyvendinant ją buvo ignoruojamos Šiaurės Afrikos ir arabų pasaulio visuomenės. Tai žinome, nes šios visuomenės visus nustebindamos dramatiškai sukilo. Reikia iš esmės pakeisti politiką orientuojant ją į aktyvią paramą arabų šalyse gimstančiai pilietinei visuomenei. Bet tai neturėtų būti pretekstas priimti skubotus sprendimus, kuriais būtų sužlugdyta mūsų kaimynystės politika.
Europos kaimynystės politika turėtų būti ir toliau įgyvendinama kaip politika. Ji neturėtų būti pakeista nesuderintomis priemonėmis. Buvo keliama mintis, kad Europos Rytų partnerystės programai skirti finansiniai ištekliai turėtų būti perskirstyti ir panaudoti partnerystei su pietinėmis šalimis plėtoti. Tokiu sprendimu būtų duotas neigiamas signalas visuomenėms mūsų rytinėse kaimynėse šalyse. Be to, šis lėšų perskirstymas būtų neracionalus. Pagal vienam gyventojui tenkančią dalį pietinėse ir rytinėse kaimynėse šalyse leidžiame apytikriai tiek pat lėšų. Problema ne ta, kiek lėšų leidžiame, bet kaip jas leidžiame.
