Hitelminősítő intézetek (vita) 
Elnök
A következő napirendi pont az alábbiakkal kapcsolatos vita:
a GUE/NGL képviselőcsoport nevében Nikolaos Chountis és Jürgen Klute által a Bizottsághoz intézett, szóbeli választ igénylő kérdés a hitelminősítő intézetekről - B7-0302/2010),
az S&D képviselőcsoport nevében Udo Bullmann által a Bizottsághoz intézett, szóbeli választ igénylő kérdés a hitelminősítő intézetekről - B7-0309/2010),
a PPE képviselőcsoport nevében Jean-Paul Gauzès által a Bizottsághoz intézett, szóbeli választ igénylő kérdés a hitelminősítő intézetekről - B7-0312/2010), valamint
az ALDE képviselőcsoport nevében Sylvie Goulard által a Bizottsághoz intézett, szóbeli választ igénylő kérdés a hitelminősítő intézetekről - B7-0313/2010).
Nikolaos Chountis
szerző. - (EL) Elnök úr, az Európai Parlamentben folytatott mai vita a hitelminősítő intézetek tevékenységeire, valamint az általuk a világ- és az európai gazdaságra gyakorolt hatásra vonatkozik. Az Európai Unió és az Európai Központi Bank rendeleteket bocsátott ki, amelyek biztosítják az olyan hitelminősítő intézetek számára, mint amilyen a Moody's, az SnP és a Fitch, azt a jogot, hogy ne csupán a vállalkozásokat, hanem magukat az uniós tagállamokat is értékeljék.
A válság kitörésekor az Európai Unió ugyanezen intézményei voltak azok, amelyek elismerték a hitelminősítő intézetek által játszott igencsak negatív szerepet. Noha az ember azt várta volna, hogy az Európai Bizottság korlátozni fogja ezen intézetek szerepét, éppen az ellenkezője történt: szerepüket fokozták és a 2009. novemberi új rendeletben formálissá is tették.
A hitelminősítő intézetek már 2009 elején elkezdték Görögország hitelminősítésének lerontását, aminek következtében kétszeresét fizeti annak a kamatnak, amelyet korábban fizetett, és belekerült a devalváció és a spekulatív kölcsönök ördögi körébe. Mindannyian ismerjük a végső eredményeket. Éppen tegnap kísérelt meg a Moody's ismét kedvezőtlen viszonyokat teremteni a görög gazdaság számára, valamint az euró számára egy égbekiáltóan spekulatív intervencióval azáltal, hogy a görög gazdaság állapotát minden ok nélkül 4 ponttal leminősítette.
A Moody's az egyik olyan amerikai egyesült államokbeli magántársaság, amelyet az Európai Unió a tagállami gazdaságok minősítése céljából hivatalosan elismer annak ellenére, hogy minden európai és egyesült államokbeli közgazdász, politikus és intézményi szereplő azzal vádolja, hogy óriási a felelőssége a mostani válságban.
Hogy pontosabbak legyünk: ez volt az az intézet, amelyet az Amerikai Egyesült Államok Kongresszusának egykori elemzői azzal vádoltak, hogy feletteseik arra kényszerítették őket, hogy toxikus értékpapírokat kedvezően minősítsenek. Ez volt az az intézet, amelyet vállalkozások tucatjai vádolnak azzal, hogy keresztülkényszerítették őket a minősítéseken, hogy díjakat fizessenek. Ez volt az az intézet, amelyhez - a "Szentháromság” másik két tagjával, jelesül az SnP-vel és a Fitch-csel együtt - panaszok tucatjai érkeztek az egyesült államokbeli önkormányzatoktól, régióktól és államoktól, amelyeket megtévesztéssel vettek rá arra, hogy befektetéseket vállaljanak, és amelyek dollármilliókat vesztettek. Ez volt az az intézet, amelyet számos biztosítási alap vádol azzal, hogy a téves minősítések miatt elvesztették befektetéseiket. Egyedül az ohiói állam biztosítási alapja 450 millió USA-dollárt veszített.
Mivel ezt mindannyian tudjuk, minthogy elfogadhatatlan, hogy az európai gazdaságokat önös érdekek vezérelte egyesült államokbeli intézetek minősítsék, ezt a feladatot olyan közjogi, demokratikusan ellenőrzött intézetnek kellett volna elvégeznie, amely nem kapcsolódik magánérdekekhez. Ennek ellenére azonban, Barnier úr, azt tapasztaljuk, hogy a Bizottság még ma is obstruál, ami oda vezet, hogy a spekulációs maffia továbbra is elnyom, a gazdaságpolitikát pedig az uniós tagállamok munkavállalóinak és polgárainak kárára irányítja.
Úgy vélem, hogy az Európai Parlamentnek végre-valahára fel kellene vállalnia feladatait: közbe kellene lépnie, és azt kellene követelnie a Bizottságtól és a Tanácstól, hogy - a vele folytatott konzultációt követően - közvetlenül alkosson jogszabályokat, hogy véget vessen ennek az elfogadhatatlan helyzetnek.
Gianni Pittella
a szerzőt helyettesítve. - (IT) Elnök úr, biztos úr, hölgyeim és uraim, az Európai Parlament Szocialisták és Demokraták Progresszív Szövetségének képviselőcsoportja ezzel a szóbeli választ igénylő kérdéssel a hitelminősítő intézetekkel kapcsolatos problémákra kívánja felhívni a figyelmet. Célunk, hogy megtudjuk az Európai Bizottságtól, mik lesznek a következő lépések - kezdve egy olyan európai hitelminősítő intézet létrehozásának lehetőségével, amely intézetet támogatunk, és amely részben a Barroso elnök által e kérdéssel kapcsolatban elmondottak tükrében - érzésünk szerint - körvonalazódni látszik.
Dicsérnünk kell, amikor dicséret jár, és el kell ismernünk, hogy a hitelminősítő intézetek elérték a látszólag lehetetlent: sikerült meghatározó szerepet játszaniuk mind a 2008-as pénzügyi válság igen korai szakaszaiban - a Lehman Brothers összeomlásakor -, mind pedig most, ebben a második szakaszban, amely a görögországi adósságválsággal indult.
2008-ban figyelmen kívül hagyták - sőt, olykor még elő is segítették - a toxikus termékek kockázatait, most pedig úgy határoztak, hogy azzal teszik meg a magukét a piacok stabilitásáért, hogy lehúzzák Görögország, Portugália és Spanyolország minősítését, éppen akkor, amikor az Európai Unió, az IMF és a görög kormány tárgyalásokat folytatnak. Buzek elnök úr! Nincs kétség afelől, hogy ezek gonosz emberek!
Na mármost, nem arról van szó, hogy a hitelminősítő intézetekre akarom kenni mindazt, ami a világban és Európában történt. Annak a ténynek azonban, hogy mindig jelen vannak a tetthelyen - és itt a Parmalat-ügyre, az Enron-ügyre és a Lehman Brothers-ügyre gondolok -, megfelelőbb és gyakorlatiasabb reakcióra kell bennünket késztetnie a mostaninál - minthogy jelenleg semmit nem teszünk.
Biztos úr, mikor fogják kivizsgálni ezt az ügyet és ezt a szektort? Nemrégiben ezen dolgoztunk Gauzès úrral, amikor kidolgoztunk a hitelminősítő intézetekről szóló rendeletre irányuló javaslatot. Szükség van most egy ágazati vizsgálatra azért, hogy némi fény derüljön arra a botrányos és elfogadhatatlan helyzetre, amelynek közepette ebben a szektorban koncentrálódás megy végbe és oligopólium jön létre.
Tartsuk kézben a helyzetet, mielőtt a dolgok még rosszabbra fordulnának, és váltsuk tettekre szavainkat! Amellett, hogy létre kell hoznunk egy európai közjogi intézetet, azon a szerepen is el kell gondolkodnunk, amelyet a független számvevőszékek játszhatnak az államadósságok értékelésében, ezáltal mentesítve a magánintézeteket az őket terhelő felelősség alól.
Sarkozy elnök úr és Merkel kancellárasszony - és ezzel vége is a sornak - hivatalosan kérték fel az Európai Bizottságot arra, hogy dolgozzon ki néhány javaslatot a hitelminősítési piaci verseny megerősítésére. Kár, hogy az Európai Tanácsot - amelyben Sarkozy és Merkel kancellárasszony is helyet foglal - valójában azok a kormányok alkotják, amelyek késleltetik a pénzügyi felügyeleti csomag jóváhagyását, ekként pedig megakadályozzák az ellenőrzésért felelős európai hatóság, az ESMA létrehozását.
Ezért tehát, Sarkozy elnök úr, Merkel kancellárasszony, előbb a saját házuk táján kellene söprögetniük, mielőtt megmondják Barroso elnök úrnak, hogy mit tegyen!
Jean-Paul Gauzès
szerző. - (FR) Elnök úr, biztos úr, hölgyeim és uraim, a hitelminősítő intézetekkel a Parlament az előző ciklus végén már foglalkozott, és szeretném hangsúlyozni e tekintetben a Bizottság és a Parlament fogékonyságát, amely elfogadott egy, a hitelminősítő intézetekről szóló rendeletet.
Ma azért vetődik fel ismét ez a kérdés, mert megfigyelhető volt, hogy a hitelminősítő intézetek milyen szerepet játszhatnak a válság során. Lehet őket bírálni azért, mert nem látták előre a válságot, lehet őket bírálni minősítéseik volatilitása, valamint minősítéseik bejelentésével kapcsolatos időszerűtlen döntéseik miatt, főleg, amikor azok államadósságokra vonatkoztak.
Mindazonáltal úgy vélem, hogy ezt a kérdést higgadtan kell megvizsgálnunk. Először is önmagában nem megdöbbentő az, hogy a hitelminősítő intézetek minősítik azokat a termékeket, amelyeket a befektetőknek javasoltak. A befektetőknek, a pénzeszközöket biztosító befektetőknek joguk van feltárni az esetlegesen felmerülő kockázatokat, épp mint ahogy ahhoz is joguk van, hogy megismerjék, melyek a jó minősítések.
A helyzet ott válik kissé homályossá, amikor ezeket a minősítéseket a banki rendeletekben arra használják, hogy meghatározzák azon sajáttőke összegét, amellyel a banknak rendelkeznie kell néhány befektetésükért cserébe. Ebből a szempontból a 2009-es rendelet nem igazán nyújt megoldást, mivel az elképzelés az volt, hogy a hitelminősítő intézetek jóváhagyását és felügyeletét is előírják. Így egy minősítés lehet jogszerű - de jogszerű-e úgy minősíteni, ahogyan azt az intézetek teszik?
Véleményem szerint az Önök által majdan javasolt szövegeknek - és hangsúlyoznám, biztos úr, hogy Ön az új pénzügyi szabályzat keretében épp most terjesztette elő a hitelminősítő intézetek európai felügyeletének bevezetéséről szóló szöveget - lehetővé kell tenniük az ezekre a kérdésekre - különösen a hitelminősítő intézetekkel kapcsolatos versenyre - vonatkozó megoldás megtalálását. Ami engem illet, én úgy gondolom, hogy egy európai intézet létrehozásának puszta megerősítése nem oldja meg a problémát, még akkor sem, ha az közjogi. Nem sok haszna lesz annak, ha most az az elképzelés, hogy rendelkezzünk egy olyan intézettel, amely a többihez képest jóindulatúbban, nagylelkűbben ad ki hitelminősítéseket.
Véleményem szerint több kérdést kell feltenni azokkal a feltételekkel kapcsolatban, hogy az intézetek hogyan adják meg hitelminősítéseiket. A hitelminősítések egyrészt a magánvállalkozásokra, másrészt az államadósságokra vonatkoznak. Én most az államadósságokra vonatkozó hitelminősítéseket hangsúlyoznám. Az a hatóság, amely - a Parlament kérésére - ezen intézetek ellenőrzéséért és felügyeletéért lesz felelős, és amely Európában fog működni, az az új pénzügyi szolgáltatási hatóság, az ESMA. Úgy vélem továbbá, hogy az ESMA-ra ruházott hatásköröknek magukban kell foglalniuk a lehetőséget arra, hogy ne csak hatékonyan felügyeljék ezeket az intézeteket, hanem hogy - az államadóságot illetően - olyan lehetőséget is biztosíthassanak, amellyel - jóllehet nem bírálat révén - nyomon követhetik azt, ahogyan a hitelminősítő intézetek kiadják az államadósságokra vonatkozó hitelminősítéseket.
Nem engedhetjük meg, hogy olyan helyzetek alakuljanak ki - és bizony ilyen helyzetek előfordultak -, amikor a piaczárás előtt 15 perccel valamely intézet leminősít egy országot, ekként pedig egyáltalán nem kívánatos következményeket idéz elő. Alapjában véve egy olyan megelőző rendszert kell megvalósítani, amely arra fogja kényszeríteni a hitelminősítő intézeteket, hogy felettesüket - szükség esetén - igen rövid időn belül tájékoztassák azokról a feltételekről, amelyek mellett hitelminősítéseik kiadását tervezik, hogy a felettes azt is ellenőrizhesse, hogy az előírt eljárásokat betartották-e, de mindenekfelett azt, hogy a hitelminősítések kiadási feltételei nem fogják hátrányosan befolyásolni különösen az államadóssággal kapcsolatos helyzetet. A vállalkozások adóssága nem azonos az államadóssággal; azt másként kell kezelni. Mindezek után: néhányan megemlítették a Számvevőszéket, de vannak olyan európai országok, ahol nincsen számvevőszék, és ha van, egyáltalán nem független.
Elnök úr, biztos úr, ez áll tehát kérdéseink középpontjában. Hogyan javíthatjuk a hitelminősítő intézetek működési módszereit, és mindenekelőtt az információk terjesztését, és hogyan fokozhatjuk a versenyt?
Sylvie Goulard
szerző. - (FR) Elnök úr, biztos úr, Önök olyan országból származnak, ahol a hitelminősítések mindig felkavarják az állóvizet: a Michelin legjobb étteremnek járó minősítéseiről szóló útmutatóról beszélek. Ezért nem fogjuk azt mondani, hogy ellenezzük a hitelminősítéseket, mivel végül is az egészséges versenyt is ösztökélik, és lehetővé teszik a különféle teljesítménynormák díjazását.
Következésképpen teljes mértékben egyetértek azzal, amit Gauzès úr épp az imént mondott. Nem a hitelminősítő intézmények démonizálásáról van szó. Valójában működési feltételeik vizsgálatáról van szó. Ezek olyan intézetek, amelyek tényleg igen jelentős hatáskörrel rendelkeznek, és ezért kell szorosan nyomon követnünk, hogy hogyan működnek.
Gauzès úr épp az imént előzött meg azzal, hogy azt mondta, különbség van a magánvállalkozások és az államadósság minősítése között. Mindkét esetben ugyanaz azonban a probléma; azaz hogy helyes-e a módszertan? Helyes szempontokat alkalmaznak-e annak felmérésére, hogy egy vállalkozás mit csinál, vagy hogy egy állam hogyan kezeli az adósságát? Másodsorban pedig a hitelminősítő intézet és a hitelminősítés alanya közötti esetleges kapcsolat eléggé átlátható-e?
Valójában e kérdések mindegyike közeli vizsgálatot és felülvizsgálatot érdemel, és hálásak vagyunk Önöknek azért, hogy előálltak azokkal a javaslatokkal, amelyeket maga a Parlament készített az elmúlt parlamenti ciklus végén a Gauzès-jelentéssel kapcsolatban.
E tekintetben úgy vélem, nagyon fontos, hogy folytassuk azt a munkát, amit a Parlament már megkezdett. Osztom azt a nézetet, miszerint ma nem feltétlenül egy európai hitelminősítő intézet a legfontosabb. Az számít, hogy biztosítsuk azt, hogy a felügyeleti munkát - a jelenlegi formájában, ahogyan azt most végzik - ellenőrizzék.
Ezzel kapcsolatban szeretnék egy szót szólni az ESMA-ról, arról a hatóságról, amelyet rövid időn belül létre kellene hozni. Én vagyok a pénzügyi felügyeleti csomag egyik előadója, csakúgy, mint Giegold úr, aki szintén képviselő, és aki az ESMA-val foglalkozó előadó. Szeretnék felhívást intézni a tagállamokhoz - az elnökség nincs itt, de tudom, hogy milyen hatékonyan szokták továbbítani az üzeneteket a részükre, biztos úr, és azt is tudom, hogy mennyire nagyra becsüljük az Ön által annak érdekében megtett erőfeszítéseket, hogy ebben a kérdésben előrelépés történjen. Szerintem a tagállamoknak komoly megközelítést kell elfogadniuk.
Az ember nem tehet nagyszerű kijelentéseket a médiában egyrészről, mert indokoltan ideges az intézetek által hozott bizonyos döntések következményei miatt, másrészről nem boríthatja fel a terveket akkor, amikor az új hatóság, az ESMA létrehozására kerülne a sor. Tényleg azt akarjuk, hogy ez a hatóság egyértelmű meghatározással és erőteljes, európai szintű hatáskörökkel rendelkezzen, valamint - különösen - azt, hogy képes legyen felügyelni a hitelminősítő intézeteket. Ez lesz az egyik feladata, ami ráadásul fontos is.
Ez azt az óhajunkat is tükrözi, hogy eljussunk odáig, hogy például a piaci infrastruktúrát és az elszámolóházakat európai hatóság ellenőrzi. A piacot az átláthatóság hiánya jellemzi, ez pedig aggaszt bennünket. Nem ellenezzük a versenyt, sőt! Nem ellenezzük a részvényesek közötti versenyt sem, sőt! Egyszerűen fogalmazva: szolgáltatásaik értékelésének meg kell felelnie az átláthatósági szabályoknak és a felelősségteljes igazgatás szabályainak, amelyek a nevükhöz méltó piacokat jellemzik.
Ennélfogva ismét arra buzdítjuk Önöket, hogy hozakodjanak elő ezzel, és felszólítjuk az államokat, hogy ne veszélyeztessék az ESMA elindításának folyamatát, ne fosszák meg a felügyeleti csomagot annak minden tartalmától, mert vétó esetén végül olyan helyzetben találhatjuk magunkat, hogy képtelenek vagyunk felügyelni azt, amit ebben a Házban és a fővárosokban is minden egyes képviselő szigorúbb felügyelet alá akar vonni.
Michel Barnier
a Bizottság tagja. - (FR) Elnök úr, hölgyeim és uraim, először is szeretném őszinte köszönetemet kifejezni azon képviselőcsoportoknak, amelyek felvállalták az erre a rendkívül fontos témára vonatkozó kérdéssorozatot. Hálás vagyok Chountis úrnak, Pittella úrnak, Gauzès úrnak, Goulard asszonynak - aki az imént szólalt fel - és a többi, felszólalásra váró képviselőnek.
Szeretném, ha hallanák őszinte véleményemet, és teljes mértékben értékelnék az e kérdéssel kapcsolatos eltökéltségemet, csakúgy, mint más, a válságból levont tanulságokra vonatkozó kérdésekkel, valamint a polgárokat és vállalkozásokat megillető átláthatósággal kapcsolatos eltökéltségemet. Nekem is volt lehetőségem arra, hogy április 20-án beszéljek Önök előtt a hitelminősítő intézetek, valamint a gazdaság és a pénzügyi piacok működésében betöltött jelentőségükkel kapcsolatos kérdésről.
Amikor annak ellenőrzésére kerül a sor, hogy egy termék, vállalkozás, és adott esetben egy állam - és itt az országkockázatról beszélek, amire még később visszatérnék - jó egészségnek örvend-e vagy lázzal küzd, akkor - és Goulard asszony egyet fog érteni velem - a lázmérő összetörése nem fogja megszüntetni a lázat. A kérdés az, hogy a lázmérő jól működik-e, és szükség esetén több lázmérőt is használhatunk, hogy elvégezzük az értékeléseket és ellenőrzéseket.
Úgy vélem, hogy rengeteget lehetne beszélni a lázmérő működéséről, azaz a hitelminősítő intézetek működéséről, amelyek óriási szerepet játszanak a vállalkozások és az államok helyzetével kapcsolatos kockázatok értékelésében. A válság megmutatta és mutatja ma is, Chountis úrnak igaza van, hogy nem működtek mindig példásan, ami olykor igen komoly következményekkel járt.
Ez egy olyan terület, hölgyeim és uraim, ahol a G20-ak erőteljes döntéseket hoztak - csakúgy, mint más ügyekben -, ebben az esetben pedig a döntések a felügyelet bevezetését és a kormányzás szabályait foglalták magukban. Emlékeztetném Önöket arra, hogy a válság idején - ezt Önök közül sokan említették, többek között Gauzès úr és Goulard asszony - a Bizottság hamar felvállalta feladatait, és a hitelminősítő intézetek tevékenységeinek szabályozását az elmúlt két évben prioritásnak tekintette.
2009 szeptemberében - más szóval a Lehman Brothers összeomlása után egy évvel - a Parlament igen erős támogatottsága, segítsége és hasznos változtatásai mellett fogadták el a hitelminősítő intézetekről szóló rendeletet - itt ismét Gauzès úrnak vagyok hálás - annak érdekében, hogy az ezen intézetek működési módszerei miatt keletkezett és valamiféleképpen a pénzügyi válsághoz is hozzájáruló problémákat kezeljék.
A rendelet bevezette az Unióban alapított valamennyi intézet kötelező nyilvántartásba vételét, és egy sor szigorú követelményt írt elő annak lehető legteljesebb biztosítása érdekében, hogy nincsenek már esetleges összeférhetetlenségek, hogy javítsa a hitelminősítések minőségét és az alkalmazott módszertant, és végül, hogy biztosítsa azt, hogy ezek az intézetek átláthatóbban működnek.
Hölgyeim és uraim, bízom abban, hogy ezek az új szabályok érzékelhetően javítják a hitelminősítési folyamat függetlenségét és sérthetetlenségét, átláthatóbbá teszik ezeket a hitelminősítési tevékenységeket, és javítják maguknak a hitelminősítéseknek - beleértve az uniós országok államadósságának, valamint az uniós pénzintézetek adósságai minősítésének - minőségét.
Két hete, június 2-án - ez a második szakasz - a Bizottság, az én kezdeményezésemre, elfogadott egy, a hitelminősítő intézetekről szóló rendelethez annak érdekében javasolt módosítást, hogy a jövőbeli Európai Értékpapír-piaci Felügyeleti Hatóságot (ESMA) felruházza a hitelminősítő intézetek folyamatos nyilvántartásba vételével és felügyeletével kapcsolatos kizárólagos felelősséggel.
Az ESMA létrehozása azonban még mindig hátravan, és teljes mértékben egyetértek azzal, amit Goulard asszony egy perce mondott, és amit Önök is elhihetnek: amint azt nemrégiben a felügyeleti csomaggal - a de Larosière-csomaggal - foglalkozó előadókkal megvitattuk, a Parlament és a Tanács között egy dinamikus és hiteles kompromisszumnak kell születnie a javasoltak, azaz e három független hatóság január 1-jei létrehozásának végrehajtása érdekében. Még nem tartunk ott.
Erőfeszítést kell tennünk, és itt ismét felszólítom a tisztelt Házat, a Tanácsot és a Parlamentet, hogy törekedjenek megegyezésre. Megismétlem, elnök úr: a Bizottság hajlandósága, és különösen az én hajlandóságom, segíteni fog e dinamikus kompromisszum elérésében.
Ezen túlmenően - az átláthatóság előnyeinek növelése és a hitelminősítő intézetek körében a verseny fokozása érdekében egy olyan rendelkezést vezettek be, amelynek célja a kéretlen hitelminősítések közzétételében érdekelt bármely hitelminősítő intézet strukturált pénzügyi termékeivel kapcsolatos információkhoz való hozzáférés megkönnyítése.
Más szóval: amikor egy intézet olyan információkat kap, amelyek lehetővé teszik a strukturált termékekre vonatkozó hitelminősítés kidolgozását, a többi intézetnek joga lesz ezeket az információkat a saját hitelminősítésének kidolgozásához felhasználni.
Most itt tartunk. Egyre szélesebb körben - Európában és világszerte - válik elfogadottá, hogy a hitelminősítési eljárásoknak a válság által napvilágra került jelenlegi kudarcaival nem foglalkoztak megfelelően, és szeretnék itt hangot adni annak, hogy ebben a kérdésben egyetértek Chountis úrral.
Ezért kértem szolgálataimat, hogy végezzék el a hitelminősítő intézetek egész struktúrájának és szerepének újbóli felülvizsgálatát. Ennek keretében, Pittella úr, az elkövetkező hónapokban elfogjuk végezni azt, amit Ön vizsgálatnak nevezett, de ami mindenesetre az ezen intézetek működési módszereinek az új - noha teljes egészében még nem végrehajtott - jogszabályok tükrében és azokkal összhangban történő tárgyilagos és igen pontos elemzése és megvizsgálása lesz; erre december elejéig kell várnunk.
Jómagam - Önökhöz hasonlóan, hölgyeim és uraim - úgy vélem, hogy gond van, és ennek egész egyszerűen a piac sokszínűségéhez van köze. Ez a piac túlságosan koncentrált; túl kevesen tartják kézben. Nincs elegendő verseny az ágazatban, és ez aggaszt bennünket. Anélkül, hogy pillanatnyilag egyetlen meghatározott megoldást választanánk ki, Pittella úr, a Bizottság a strukturális intézkedéseket vizsgálja, beleértve egy független európai hitelminősítő intézet létrehozását, ami néhányunk számára - és itt a magam nevében szólok - üdvözlendő tény, különösen ami az országkockázat minősítését illeti, amit épp az imént említett Gauzès úr, valamint Goulard asszony és Pittella úr.
Az általunk fontolóra vett másik strukturális intézkedés a független közjogi testületek hitelminősítési eljárásokban való fokozott részvétele. Különös figyelmet kell fordítani az államadósságra, mivel ez az, amire akkor hivatkozunk, ha Görögország és esetlegesen más államok kerülnek szóba, annak biztosítása érdekében, hogy az alkalmazott módszerek valóban helyesek és megfelelőek legyenek.
A bankok és más pénzintézetek részéről az átvilágítás hiánya, valamint valamely befektetés megbízhatóságának felmérésére vonatkozó alternatív kritériumok hiánya szintén különös figyelmet érdemel. A jelenlegi pénzügyi rendeleteket - amelyek kifejezetten előírják a hitelminősítések alkalmazását - szintén alaposan felül kell vizsgálni.
Ezekről a kérdésekről van tehát szó, és nem fogjuk elkerülni azokat a bonyolult kérdéseket, amelyekkel a Bizottság foglalkozik. Elő tudjuk terjeszteni kezdeti iránymutatásainkat szeptemberben, ugyanakkor pedig foglalkozni fogunk más olyan lényeges kérdésekkel, amelyek a derivatív termékekkel és rövid határidős ügyletekkel összefüggésben az átláthatóságra és a felügyeletre vonatkoznak.
Ezen túlmenően ez év végén vagy 2011 elején elő fogunk terjeszteni néhány jogalkotási javaslatot, nemcsak azért, hogy folytassam, amit elődöm az Önök támogatásával elkezdett - és itt Önt ismétlem, Goulard asszony -, amit éppen végrehajtunk, de ami még nem elég, hanem azért is, hogy nagyobb mértékű átláthatóságot érjünk el az összeférhetetlenségek megelőzése, valamint annak biztosítása érdekében, hogy több ilyen hitelminősítés legyen, maguk a hitelminősítések sokfélébbek legyenek, ha pedig országkockázatról van szó, kifogástalanok.
Antolín Sánchez Presedo
az S&D képviselőcsoport nevében. - (ES) Elnök úr, biztos úr, a hitelminősítő intézetek nem tudták előre jelezni a jelzálogpiaci válságot, a strukturált pénzügyi termékek kockázatát vagy a Lehman Brothers összeomlását.
A 2009 áprilisában elfogadott rendelet előmozdítja ezek átláthatóságát, magukat az intézeteket európai felügyelet alá vonja, és elkezd foglalkozni az intézetek felelősségével és minőségével kapcsolatos kérdésekkel, kezelve a műveleteikhez kapcsolódó némi összeférhetetlenséget; a Bizottság új javaslata pedig szintén ezen irányvonalakat követi.
Meggyőződésem, hogy mi itt a Parlamentben hozzá fogunk járulni ahhoz, hogy a felügyelet 2011. január 1-jétől életbe lépjen, és ezenfelül együtt fogunk működni a felügyeleti projektekben azért, hogy szigorúbb szabályozási keret jöjjön létre.
A hitelminősítő intézetek által az adósság- és költségvetésihiány-válságban játszott szerep felfedi a hitelminősítések tekintetében általuk alkalmazott módszerek diszkrecionális jellegét; elkészítésük és közlésük módját; az intézetek hitelminősítéseinek erőteljesen prociklusos hatását, amit olykor a piromán tűzoltóhoz hasonlítottak, aki a tüzet még tovább szítja; valamint a főbb nemzetközi és európai pénzintézetek álláspontjával való összeütközésük olyan mértékben, hogy az Európai Központi Bank úgy döntött, hogy az állami adósságokkal kapcsolatos ügyletek során figyelmen kívül hagyja hitelminősítéseiket: mindez azt teszi szükségessé, hogy még mélyebbre hatóan gondoljuk át szerepüket és az általános érdekekhez igazítsuk azokat.
Nyíltan felmerülnek most azok a kérdések, hogy vajon a hitelminősítő intézetek képesek-e objektív és felelős értékeléseket végezni, különösen az államadósságot illetően. Ezek a kérdések jellegüket tekintve mélyebbek - amint azt Önök mondták, strukturális jellegűek -, és érintik a demokratikus elveknek való megfelelésüket, mivel hatással vannak a nyugdíjasok, munkavállalók és a lakosság kiszolgáltatottabb rétegei általi erőfeszítésekre, amelyek nem veszhetnek kárba és nem mehetnek tönkre a piac működésével kapcsolatos felelőtlenség miatt.
Ezek a függetlenséget érintő kérdések. A közjogi hitelminősítő intézetek vajon összeegyeztethetők a magántulajdonnal? Lehetséges egyszerre elbírálónak és érdekelt félnek is lenni? Lehetséges hitelminősítést kapni olyan vállalkozási modellként, amely maguk a vizsgálandó szereplők általi kifizetéseken alapulnak? Kiválaszthatják-e maguk a szereplők, hogy kik vizsgálják át őket?
Az Egyesült Államok szenátusa már foglalkozik ezekkel a kérdésekkel, és nekünk is foglalkozni kell azokkal; ezek azok a kérdések, amelyek a felelősséget és a fenntarthatóságot érintik.
Biztosítható-e az olyan felelősségteljes kormányzás, amely kerüli a rövid távú perspektívákat és a stabilitást biztosítja? Maradhatnak-e ezek az intézetek közömbösek az európai hatóságok által vállalt kötelezettségekkel és a főbb nemzetközi közjogi szereplők erőfeszítéseivel szemben? Reagálni fognak-e mindenekelőtt azon következmények piaci hatásaira, amelyeket - amint azt Önök mondták - károsnak fognak minősíteni? Megmaradnak-e a rendelet privilégiumai? A szabályozót kötni fogják-e azok a szabályok, amelyek a hitelminősítéseik alkalmazására szólítanak fel? Továbbra is a versenyhiány lesz-e a jellemző?
A jogszerűséget illetően: megtarthatnak-e az intézetek a gazdaságaink felett ekkora befolyást ilyen kevés ellenőrzés mellett? Tovább kell-e menni, mint a felügyeleti ellenőrzés és el kell-e jutni magának az irányítási szerkezetnek - és akár a vállalkozási szerkezetnek - a belső ellenőrzéséig?
Egy közjogi európai hitelminősítő rendszert kell létrehozni, és új szereppel kell felruházni a már meglévő európai intézeteket, miközben ezeket az új intézeteket elő kell mozdítani, és fontolóra kell venni az új elveket követő, átfogó hitelminősítő rendszer szükségességét.
Ezek a kérdések várnak választ, biztos úr.
Sharon Bowles
az ALDE képviselőcsoport nevében. - Elnök úr, nem is olyan rég hallhattuk azokat a hangokat, amelyek szerint a hitelminősítő intézeteknek nem lett volna szabad leminősíteniük a görög és más kötvényeket. "Nézzük, mit műveltek az euróval” - mondták.
Épp most akartam megjegyezni, hogy kell-e még többet mondani annak igazolására, milyen óriási összeférhetetlenség alakulna ki, ha az országok ténylegesen a saját adósságaikat minősítenék. Aztán ma reggel - a statisztikákról szóló vita keretében - Rehn biztos úr azt mondta, hogy a Moody's tegnapi leminősítése "kellemetlen időzítésű” volt, valamint hogy ez érinteni fogja a Bizottság hitelminősítő intézetekre vonatkozó rendelettel kapcsolatos véleményét.
Elnézést, értem én a frusztrációt, de a következőt gondoltam: megőrültek ezek? Nem akarok "kedvező” hitelminősítéseket, függetlenül attól, hogy ez "kedvező”-e a befektetési bankoknak, vagy "kedvező”-e a központi bankoknak. A hitelminősítések ugyanis kissé túl "kedvezőek” voltak ahhoz, hogy a szabályozók azokra támaszkodjanak, elmulasztva így a megfelelő átvilágítást.
Na mármost, a nem állami vagyonnak foglalkozó közjogi intézetnek megvan a maga vonzereje, de hogyan hágjuk át a hallgatólagos garanciát? Hogyan lépünk túl azon a politikai interferencián, ami akkor áll elő, ha a banktőke kerül veszélybe annak makrogazdasági következményeivel?
Meg kell még tennünk a magunkét a kapacitás, függetlenség és integritás keresésének útján, de abban biztos vagyok, hogy a vállalatvezetési elveknek kell szerephez jutniuk, akár az állami, akár a magánszektorban, és ennek az ESMA-ra és az európai felügyeleti hatóságokra is vonatkoznia kell.
Sven Giegold
a Verts/ALE képviselőcsoport nevében. - (DE) Elnök úr, Barnier úr, köszönöm, hogy németül szólaltak fel.
Először is, azt szeretném mondani, hogy az általunk ismét átélt válságok újra felvetnek néhány kulcsfontosságú kérdést. A már elmondottakon túl szeretnék különösen néhány aspektust még egyszer hangsúlyozni. Az egyik, hogy a hitelminősítő intézetek gyakorta bizonyultak találgató intézeteknek; más szóval: olyan intézeteknek, amelyek nem tudták másoknál jobban felmérni a kockázatokat. Következésképpen lényegesen csökkentenünk kell az e hitelminősítő intézetek által elvégzett értékelés jelentőségét a piacon elvégzett egyéb értékelésekhez képest.
A második központi probléma az e a piacon bekövetkezett oligopolizálódás. Csak kevés komoly szolgáltató van. Ennek eredményeként ésszerű a szolgáltatók számának és működési környezetüknek kiterjesztése. Ebben a vonatkozásban van értelmük azoknak a megjegyzéseknek, Barnier úr, amiket több szereplőnek a piacra való bejuttatására vonatkozóan mondott, és amit mások is megismételtek.
Harmadszor, itt van az ösztönzők központi problémája, amiről kevés szó esett eddig a vita során. Hiszen mit látunk a hitelminősítő intézetek körében? Egy olyan helyzetet, amelyben a hitelminősítéseket végzőket az ügyfeleik választják ki a meglévő kevés intézet közül, és meg is fizetik őket ezért. Hasonló ez a helyzet azon egyetemi hallgatókéhoz, akik vizsgáik előtt ellátogatnak a professzorhoz, megtárgyalják vele a fizetséget, azután pedig mindenki csodálkozik, hogy miért olyan egyenletesen jók az osztályzatok? Meg kell vizsgálnunk az ösztönzőknek ezt a problémáját.
Tudom, hogy a Bizottság is elmélkedik azon, hogy miként tudnánk biztosítani azt, hogy akik pénzügyi terméket kínálnak, többé már ne választhassák meg hitelminősítő intézetüket, amint ez korábban történt. Ez elvezet bennünket az azon ágazatokban szükséges reformok velejéig, amely ágazatokban magánszolgáltatók működnek, olyan magánszolgáltatók, akiket minősíteni kell; más szóval: az államkötvényekétől eltérő ágazatokban. Fel kell számolnunk ezt a hamis ösztönző rendszert. Ahelyett, hogy a magánoligopóliumot államival váltanánk fel - amit olykor a baloldaliak javasoltak -, inkább azt kell biztosítanunk, hogy közjogi intézmény szavatolja azt, hogy különböző szereplőket választanak ki folyamatosan a hitelminősítések elvégzése céljából, valamint hogy a hitelminősítések minőségét nyilvánossá teszik és módszeresen ellenőrzik.
Barnier úr, nagyon várom javaslatait! Remélem, hogy ezek a javaslatok azt eredményezik, hogy képesek leszünk módszeresen megoldani az e területen a korábbi erőfeszítések - többek között Gauzès úr, valamint a régi Bizottság és a Tanács erőfeszítései - után is még meglévő problémákat, amely erőfeszítésekért hálásak vagyunk; valamint hogy ezt egy újabb monopólium megteremtése nélkül, és inkább az ösztönzések, valamint a szabályozás problémáinak állandó kézben tartása révén tudjuk elvégezni.
Kay Swinburne
az ECR képviselőcsoport nevében. - Elnök úr, a pénzügyi válság során igen korán már egyértelműek voltak a hitelminősítő intézetek részéről elkövetett hibák. Így ez volt az egyik első dolog, amivel az EU tavaly foglalkozott. Üdvözlendő az irányelv azzal a céllal történt naprakésszé tétele, hogy az uniós tevékenységekkel kapcsolatos felelősséget a főként egyesült államokbeli székhelyű intézetekre hárítsuk, ami a tevékenységeik szorosabb európai nyomon követésére irányuló lépésnek tekinthető.
A hitelminősítő intézetek rendkívül erőteljes szervezetek, a piacokat pedig a hitelminősítések változtatásával képesek mozgatni. Függetlenségüket ezért mindenkor biztosítani kell és fenn kell tartani. Az eurómilliárdok áradatát beindító hitelminősítő döntéseknek azonban nem szabad meglepetésként érniük a piacot. A hitelminősítő intézeteknek például közzé kell tenniük a folyamatban lévő stresszteszteket és forgatókönyv-elemzéseket, hogy javítsák az átláthatóságot és csökkentsék a sokkokat.
Nem szabad azonban elfelejtenünk, hogy a hitelminősítő intézeteket miért is hozták létre: feladatuk az adott jogalany fizetésképtelenségével kapcsolatos kockázat értékelése, legyen szó termékről vagy vállalatról - különösen nyíltkörűen működő társaságról, beleértve a pénzintézeteket vagy akár a szuverén államokat. Ugyanúgy, ahogy nem szabad a hitelminősítő intézeteket vádolnunk azért, hogy reagálnak a bankjaink állapotára vonatkozó jogszerű információkra, nem szabad őket ürügyül sem használnunk arra, ahogy a piac reagál az államháztartás szörnyű állapotára.
Jóllehet támogatni kell tevékenységeik szorosabb nyomon követését, kritikusabb javaslatot kell megfogalmazni egy egész más kérdéssel, azaz azzal kapcsolatban, miért támaszkodtak oly nagyon a hitelminősítő intézetekre a piacok, a befektetők, a vállalatok és az államok ahelyett, hogy megfelelő átvilágítást végeztek volna és gyűjtötték volna az információkat saját részre? Különösen, miért uralja a hitelminősítő piacot három név, mikor sokkal több is elérhető a piacon? Ezen átfogóbb kérdések megválaszolása után lesz sokkal inkább értelme annak, hogy a hitelminősítő intézeteket hogyan vonjuk felelősségre. A piacon gyakorolt óriási hatalmuk és befolyásuk mellett felelősségüknek is jelentősnek kellene lennie.
Jürgen Klute
a GUE/NGL képviselőcsoport nevében. - (DE) Elnök úr, csupán emlékeztetni szeretném Önt arra, hogy a Moody's hitelminősítő intézet tegnap este ismét leminősítette Görögországot. Mindannyian tudjuk, hogy a görög kormány óriási nyomást gyakorolt a népre az elmúlt hetekben azért, hogy féken tartsa a válságot. Mindnyájunk előtt ismert, hogy az Európai Unió egy 750 milliárd eurós csomagot állított össze azért, hogy támogassa a válságba került országokat, és hogy segítsen nekik kilábalni abból. Görögországot azonban leminősítették. Hasonló sorsra jutott Spanyolország is, hiszen a megmentési célú csomag elfogadását követően szintén leminősítették.
Barnier úr, Ön épp az imént használta a lázmérő-hasonlatot, és azt mondta, hogy a lázmérőt nem szabad eltörni. Én viszont azon tűnődöm, hogy a lázmérőzés valóban alkalmas hasonlat-e a hitelminősítő intézetekre. Egy lázmérő nyilvánvalóan nem tesz semmit a szóban forgó beteg állapotának javításáért, mert ez olyasvalami, amire egyszerűen képtelen. Végül is a lázmérő nem gyógyszer, a beteg állapotán pedig nyilvánvalóan csak ront. Elfogadhatatlan ugyanakkor az, hogy az ezen erőfeszítéseket megtevő országokat még jobban leminősítsék mindazon ellenére, amit megtettek.
Ez felveti azt a kérdést, hogy vajon mit is csinálnak ténylegesen ezek a hitelminősítő intézetek. Már mondtuk, hogy nem látták a válság jeleit. Ennélfogva a hitelminősítő intézetek nem segítenek a válság előrejelzésében vagy diagnosztizálásában. Összeomlása előtt nem sokkal a Lehman Brothers igencsak pozitív minősítést kapott. Így az általuk alkalmazott módszerekkel nem voltak képesek, illetve nem akarták felismerni, hogy mi vár ránk. E tekintetben ez az eszköz teljes kudarc.
A válságkezelésben sem segítettek. Épp most idéztem Önöknek egy újságcikkből: "A hitelminősítések minden erőfeszítés ellenére sem segítettek a válsághelyzet javításában, és aggasztó” - így a média - "hogy nem tudunk majd átlátni azokon a csomagokon, amelyeket összeállítottunk”. Ez azt jelenti, hogy még inkább lehúznak és leminősítenek minket.
Végül szeretnék rámutatni arra, hogy az országok és a társaságok nem vethetők össze. Közelebbről kell megvizsgálnunk ezeket a hitelminősítéseket. Egy kis kirakatrendezés nem elég. A hitelminősítő rendszerek gyökeres reformjára van szükség.
Godfrey Bloom
az EFD képviselőcsoport nevében. - Elnök úr, a hitelminősítő intézetek néhány évvel ezelőtt eladták a lelküket az ördögnek, amikor elkezdtek azokra a társaságokra támaszkodni, amelyek kötvényeinek minősítésre volt szükségük a fizetéshez. Pénz beszél, kutya ugat.
Ez elkerülhetetlenül helytelen minősítésekhez vezetett. A legtöbb hitelminősítő intézet olyan kölyköket alkalmaz, akik alig tudnak mérleget olvasni. Csak akkor változtatják meg minősítéseiket, amikor a tragédia már mindenki számára nyilvánvaló. Paradox módon rendszerint a fedezeti alapok azok, amelyek meglátják az igazságot a számok mögött. Rájöttek az Enronra például. A számok mögött rejtőző igazság azonban népszerűtlen is lehet, főleg itt, épp ezért utáljuk őket.
Azonban még a hitelintézeteknél dolgozó kokainszippantgató fiatalok is tudják, hogy Írország, Görögország, Spanyolország, Olaszország, az Egyesült Királyság és Portugália tönkrement. A kaput az kaput minden nyelven!
Úgyhogy mit is javasol ez a Ház? Egy saját, általunk fizetett hitelminősítő intézetet, amely garantáltan úgy táncol, ahogyan mi fütyülünk. AAA hitelminősítést adhat az euróövezet kudarcot vallott gazdaságai által kiadott, semmire se jó kötvényeknek. A kérdés az, kit lehet ezzel átvágni? Szerintem - néhány angol megyei tanács és a BBC gazdasági szakértőin kívül - gyakorlatilag senkit. Amikor az európaiak ráébrednek, hogy egy kudarcba fúlt óriási valutakísérletben ők játszották a kísérleti hörcsögöt, felgyújtják majd ezt a helyet és jó néhányunk nyakába guillotine-t helyeznek, és ki hibáztathatná őket?
Marine Le Pen
(FR) Elnök úr, biztos úr, hölgyeim és uraim, a hitelminősítő intézetek által okozott kár egészen nyilvánvaló. Az államadósság-válság mindössze megerősítette azok prociklusos jellegét. A hitelminősítő intézetek - akármennyire is vakok voltak, amikor a tűz meggyulladt - most valódi gyújtogatóként cselekednek, a válság lángjait szítva. A 2009. szeptemberi bizottsági rendeletet teljesen figyelmen kívül hagyták. Az előrelátás hiányának köszönhetően az európai szervek már megint arra kényszerülnek, hogy sürgősen intézkedjenek.
Az elénk terjesztett javaslatok a - nyilvánvaló összeférhetetlenséggel fertőzött - piac jogának megtartásától az Európai Bizottság által olyannyira szeretett szovjet típusú túlszabályozásig terjednek. Épp a serpenyőből ugrunk a tűzbe! Egész egyszerűen nem reális a Barroso úr által nemrégiben kifejezett azon óhaj, hogy a hitelminősítő intézetek kerüljenek az Európai Központi Bank és a Bizottság felügyelete alá, főleg Trichet úr 2010. februári meghökkentő kijelentése után, idézem: "A banki kimutatások egységesítésére irányuló erőfeszítések óriási mértékű titoktartást igényelnek.” Más szóval homályt és titokzatosságot.
Egyértelmű, hogy a probléma hatásait és nem annak okait kezeljük. Nem old meg semmit, ha tudjuk, hogy a befektetők vagy a kibocsátók fizetik-e az intézetet, és hogy az utóbbiaknak magán- vagy közjoginak, függetlennek vagy felügyelet alá tartozónak kell-e lenniük. Amint azt Maurice Allais mondja, mindaddig, amíg már többé nem lehet a semmiből érkező hitelt használni arra, hogy eladjunk olyat, ami nem a miénk, és vegyünk anélkül, hogy a mienk legyen, a kapitalizmusa virágzásból a hanyatlásba zuhan, és egyre súlyosabb következményekkel jár majd a nemzetek és gazdaságok számára.
Mindenekfelett azután meg kell tiltanunk a valódi és kézzelfogható ellenérték nélküli pénz- és kötvényteremtést. Ily módon véget vetünk az élénk és irracionális piaci spekulációnak, ami azt jelenti, hogy már nem is lesz szükség a hitelminősítő intézetekre.
Edward Scicluna
Elnök úr, az európai vezetőknek - az országok államadósságaival kapcsolatos időzítés és a leminősítések mértéke miatt - a hitelminősítő intézetekre irányuló legújabb támadását néhányan túlzónak tarthatják.
A hitelminősítő intézetek kudarcai azonban már jól ismertek, és úgy vélem ezt a Parlament valamennyi képviselőcsoportjának általános egyetértése övezi. Magas hitelminősítéseket adtak olyan kötvényeknek, amelyek később megbuktak. Most, hogy a dagály megfordult, a gazdasági kilátás pedig Európa-szerte továbbra is sivár, bűnük, hogy túlreagáltak, épp az ellenkező irányba. Úgy tűnt, hogy még egy lenyűgöző és példátlan 750 milliárd eurós csomag sem győzte meg őket. Ezek kifejtése után óvatosnak kell lennünk, mikor erre reagálunk, és nem szabad, hogy úgy tűnjön, a hírnököt csak azért lőjük le, mert rossz hírekkel érkezett.
Egy dolog bizonyos: függetlenül attól, hogy valamely pénzügyi terméket fel- vagy leminősítenek, a hitelminősítő intézetek pénzügyi világpiacokra gyakorolt befolyása óriási. Egy országot - annak munkavállalóival és nyugdíjasaival együtt - váltságdíjfizetésre kötelezhetnek és ezt meg is teszik. Ez azonban nem járhat politikai hatásokkal, amivel foglalkozni kell.
Meg kell értenünk, hogy a hitelminősítő intézetek hogyan hozzák létre és miként értékesítik hitelminősítéseiket. Az értékpapír-kibocsátó és a hitelminősítő intézetek közötti megállapodás nyilvánvaló probléma. Másodszor ott van a hitelminősítő intézetek számának kérdése, a közöttük zajló tényleges verseny mértéke. Ha a bankokat és a pénzintézeteket is szabályozni fogják - márpedig ezt meg kell tenni -, akkor a hitelminősítő intézetekkel miért kell másként bánni, főként a hitelminősítő intézetek piacának oligopolisztikus szerkezetének ismeretében?
A probléma - beleértve az összeférhetetlenséget is - okai tehát világosak. A megoldások azonban kevéssé tűnnek egyértelműnek, úgyhogy legyünk megfontoltak és találjuk meg a megfelelő megoldást, és legyünk óvatosak, nehogy túlreagáljuk a dolgokat, ami komoly következményekkel járhat!
Wolf Klinz
(DE) Elnök úr, biztos úr, a hitelminősítő intézetek döbbenetes szerepet játszottak a pénzügyi világválságban és az euróval kapcsolatos nehézségekben, és nagyon messze vannak attól, hogy dicséretet érdemeljenek. Az átláthatóság hiánya, az összeférhetetlenség, az ajánlattevő jogalanyokon keresztüli finanszírozás, a hitelminősítések vitatható időben való, prociklikus hatást kiváltó közzététele, vagy az istállóajtó bezárása a ló kirohanása után - mind magukért beszélnek. A hitelminősítő intézetek erről megfeledkeztek korábban és most is, és nem látják ezeket a problémákat.
Én személy szerint azt javasoltam, hogy az EU cselekedjen most és nagyon örülök, hogy Önök is így érzik. Egy alapítványi mintán nyugvó európai hitelminősítő intézetet kellene létrehoznunk. Nyilvánvaló, hogy ennek az alapítványi modellnek pénzügyileg függetlennek kell lennie. Nem szabad semmiféle politikai interferenciának érnie, sem az Európai Központi Bank, sem a Bizottság, sem pedig valamely tagállam részéről. Független alapítványként ez az európai intézet komoly versenytársa lehet azon három hitelminősítő intézet oligopóliumának - illetve valójában monopóliumának -, amelyekről most beszélünk. Úgy kellene lennie, hogy az Európában kínált minden terméknek, és az Európában működő valamennyi kibocsátónak két hitelminősítést kellene adni, amelyek egyike ettől az európai intézettől származna.
Ahhoz, hogy független legyen, ennek az alapítványnak pénzügyileg is függetlennek kell lennie. Ez azt jelenti, hogy olyan indulótőkére van szükségünk, amelyet az Európai Beruházási Bank vagy talán a Bizottság nyújthatna, és attól kezdve ez az európai alapítvány magát finanszírozná. Még tisztázásra szorul az a kérdés, hogy ennek a finanszírozásnak az ajánlatkérőktől vagy a felhasználóktól kell-e érkeznie. Ezt Giegold úr már korábban felvetette. Erről is döntést kell hoznunk.
Általánosságban fontolóra kell vennünk, hogy korlátozhatjuk-e némiképp a hitelminősítő intézetekbe vetett bizalmunkat, mert úgy tűnik, hogy jelenleg túlságosan függünk tőlük.
Vicky Ford
Elnök úr, örülök a hitelminősítő intézetekről szóló vitának. Igenis meg kell vizsgálnunk a hitelminősítésekbe vetett bizalmunkat és azt, hogy miként ösztönözhetnénk még több intézetet, hogy nagyobb legyen a verseny, és meg kell vizsgálnunk a hitelfelvevő által fizetett hitelminősítésekkel kapcsolatos összeférhetetlenség kérdését is. Én viszont azt mondanám, hogy minden egyes befektető mindig is pontosan ismerte, hogy fennállt ennek az összeférhetetlenségnek a lehetősége, és hogy a hitelminősítések önmagukban nem jelentenek ajánlást sem a vételre, sem az eladásra.
Azt se hagyjuk figyelmen kívül, hogy a 2020-as célok elérése érdekében az EU-nak befektetésekre van szüksége, ehhez pedig piaci bizalom kell, a hitelminősítő intézetek pedig a piaci bizalom létfontosságú részét képezik. Amikor a hitelminősítések működnek, akkor ez fokozza a hitelfelvevők tőkepiacra jutását, csökkenti a kamatokat, ekként pedig - az állami kibocsátók esetén - az adófizetők pénzét spórolja meg. Ezek azt a célt is szolgálják, hogy a befektetőknek némi iránymutatást biztosítsanak, de - mint mondtam - nem tekinthetők eladásra vagy vételre vonatkozó döntéseknek.
Kérem, ne felejtsék el, hogy Európában soha nem vált fizetőképtelenné AAA minősítésű állami vagy társasági kibocsátó. Még a válságban is kevesebb mint 0,3% az AAA szinten a fizetésképtelenség aránya az európai strukturált hitelek körében, ami azt jelenti, hogy az AAA besorolásúak 99,9%-a nem vált fizetésképtelenné. Igenis szükségünk van erre a befektetői bizalomra. Meg kell vizsgálnunk hitelminősítő intézeteinket, de kérem, ne feledjék, hogy nem csináltak mindent rosszul!
Claudio Morganti
(IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim, meggyőződésem, hogy a hitelminősítő intézeteket átláthatóbbá és elszámoltathatóbbá kell tennünk, de nem értek egyet azokkal, akik tevékenységi körüket és feladataikat korlátozni szeretnék. A hitelminősítő intézeteknek a kockázatok előrejelzésével és a piac ezekre való figyelmeztetésével kapcsolatos kudarcai pusztán a már meglévő pénzintézetek és hatóságok, valamint a bankrendszer egészének jóval hangsúlyosabb kudarcait tükrözik.
Hiszek a szabadpiacban és hiszem, hogy a hitelminősítő ágazatban is nagyobb mértékű nyíltság és verseny a kívánatos. Egy európai közjogi hitelminősítő intézet létrehozása azonban oximoron lenne, egy olyan szégyenletes, autoritárius kísérlet, amelynek célja az állami ellenőrzés piacra való kiterjesztése.
Röviden: túlságosan egyszerű lenne elemzésünket a hitelminősítő intézetek mostani pénzügyi válsággal kapcsolatos felelősségének kérdésére korlátozni, holott a válság mindenekfelett gazdasági jellegű. Az adatok és az elfogadott politikák azt bizonyítják, hogy Európában és sok más országban az a hit élt, hogy fel tudjuk váltani a reálgazdaságot a pénzügyekkel, így pedig valójában magára hagyva az egész feldolgozóipart.
Anni Podimata
(EL) Elnök úr, biztos úr, a hitelminősítő intézetek felügyeletére és működésük ellenőrzésére vonatkozó kerettel kapcsolatos mai vita sajnálatos módon annál is inkább időszerű, mert a Moody's tegnap úgy döntött, hogy Görögország hitelminősítését 4 teljes ponttal leminősíti. Ez természetesen nem az első alkalom az elmúlt hónapokban arra, hogy Görögország hitelminősítését súlyosan lerontották. A tegnapi leminősítés nyilvánvalóan provokatív és indokolatlan, mivel nem veszi figyelembe sem a pénzügyi reorganizációs program alkalmazása terén elért előrehaladást - amelyet a trojka tegnap óta Athénban tartózkodó képviselői üdvözöltek -, sem pedig a pénzügyi stabilitási alap létrehozását, sem azt, hogy 110 milliárd eurót különítettek el a görög gazdaság szükségleteinek finanszírozására.
Van-e értelme annak, hogy a Moody's még jobban leminősíti Görögországot azzal, hogy éppen ellenkező értékelést ad ki akkor, amikor az Európai Központi Bank elnöke, a Deutsche Bank vezetője és az Európai Bizottság képviselője gratulációit fejezi ki a görög kormánynak a memorandum végrehajtásáért, ekként pedig segít talpra állni az eurónak a dollárral szemben, és helyreállni az európai pénzpiacoknak. Szerintem ez a megmozdulás egyértelmű bizonyíték arra, hogy összeférhetetlenségek vannak, mivel ez nem csupán aláássa Görögországnak a pénzügyi helyreállásra tett kísérleteit, hanem a piacok részéről folyamatos spekulatív, a görög gazdaság és az euró egésze ellen indított támadásokat szítja.
Ez ismét megerősíti, hogy ezek az intézetek anélkül adnak ki hitelminősítéseket, hogy biztosítanák azt, hogy azok megbízhatók, és anélkül, hogy ellenőriznék hitelminősítéseikre irányuló ösztönzéseket és azok eredményeit, ami a demokráciával, valamint a nemzeti és európai szuverenitással kapcsolatos komoly kérdéseket vet fel, hiszen az euróövezetbeli gazdaságok értékeléséről van itt szó.
Számos más példát is említhetnénk. Azt azonban tudnunk kell, hogy mit is teszünk azért, hogy megóvjuk az európai gazdaságokat az e megkérdőjelezhető és átláthatatlan hitelminősítések által okozott spekulációval szemben. Két szinten van szükség azonnali intézkedésre: az első, hogy cselekedni kell egy versenyképes európai hitelminősítő intézet létrehozásáért, a második pedig, hogy szigorú és megbízható működési keretet kell kialakítani ezen intézetek számára, olyan működési keretet, amely megállapítja a hitelminősítési kritériumokra vonatkozó átlátható és egységes normákat arra az időpontra is, amikor a hitelminősítéseket közzéteszik az abból eredő piaci reakcióval, és végül a hitelminősítések értékelésére az idők során, azok pontossága és megbízhatósága tekintetében.
Juozas Imbrasas
(LT) A válság hátterét illetően, a hitelminősítő intézetek rendeltetése terén bekövetkező válság feltárja e rendszer veszélyességét. A legfontosabb dolog, hogy senki nem érzi magát felelősnek a kockázatértékelés végső eredményéért, noha ezen intézetek tevékenységei jelentős mértékben hatottak a pénzpiac stabilitására, az igen fontos hitelhez jutási lehetőségek és a hitelek költségei pedig tőlük függnek. Másrészről jó dolog az, hogy a Bizottság - megértve, hogy helyre kell állítanunk a piacba vetett bizalmat és fokoznunk kell a befektetők védelmét - uniós szintű szabályokat ír elő, amelyek megállapítják a hitelminősítő intézetek szabályozására vonatkozó általános eljárásokat. A hitelminősítő intézetekre vonatkozó szabályok módosítása hatékonyabb uniós szintű felügyeletet, az ágazatban pedig nagyobb átláthatóságot jelent, de ez az ágazat még jobb és még részletesebb elemzésre szorul.
A hitelminősítő intézetekre vonatkozóan megfelelő ellenőrzéseket kell biztosítani, a jogsértésekért pedig megfelelő szankciókat kell kiszabni. A hitelminősítő intézetek tevékenységeivel kapcsolatos kölcsönöknek átláthatóbbá kell válniuk, hogy így a befektetők és a hitelminősítések felhasználói nagyobb védelemben részesüljenek, és ami a legfontosabb, hogy a hitelminősítő szektor versenyképesebbé váljon.
Othmar Karas
(DE) Elnök úr, a Moody's tegnapi, érthetetlen döntése egyértelműen bizonyítja a hitelminősítő intézetek uralmát és erejét, valamint a döntéshozatallal kapcsolatos átláthatóság hiányát. Minden egyes hitelminősítő intézetet nyilvántartásba kell venni, tevékenységeiket és döntéseik alapjait pedig vizsgálat alá kell vonni. Garantálnunk kell a hitelminősítő intézetek függetlenségét, ez pedig azt jelenti, hogy nem szabad megengednünk, hogy a hitelminősítő intézeteket azok finanszírozzák, akiknek hitelképességét ellenőrzik.
Fel kell számolni az összeegyeztethetetlenségeket és az összeférhetetlenséget: nem kérhetjük, hogy a hitelintézetek egyszerre biztosítsanak konzultációt a társaságoknak és minősítsék is azokat. Az átláthatóság szükséges, ami azt jelenti, hogy nyilvánosságra kell hozni az értékelési modelleket és az értékelés alapját. Támogató véleménnyel és fokozott versennyel kell küzdenünk a monopóliumjellegű dominancia ellen, és ezért van szükség európai székhelyű intézetekre is. Javasolták itt az alapítványi modellt, de a korlátozott felelősségű társasági modell csak egy másik alternatívaként szolgálhat. Az ősszel a Kangaroo képviselőcsoport ismertetni tudja majd a Bizottság javaslatát Klinz úrral együtt.
George Sabin Cutaş
(RO) Az a helyzet, hogy a hitelminősítő intézetek tevékenységei nemcsak hogy előidézték a mostani pénzügyi válságot, de rontottak is rajta. A 2009-ben bevezetett, a hitelminősítő intézetekről szóló európai parlamenti és tanácsi rendeletet a tevékenységeik szabályozására adott válaszként dolgozták ki. Ez a rendelet bevezette az Európai Unión belül működő valamennyi hitelminősítő intézet kötelező nyilvántartásba vételét, és három fő szempontra összpontosított: a felügyeletre, az átláthatóságra és az összeférhetetlenségre.
Azonban nagyon messze vagyunk attól, hogy megoldjuk az átláthatóság és a hitelminősítő intézetek piaca oligopóliumjellegű szerkezetének kérdését. Nem normális, hogy a tagállami gazdaságok és - ezenfelül - a társaságok mindössze három ilyen intézet minősítésére támaszkodnak. A valamely ország minősítésére vonatkozó spekuláció a valamelyest kritikus helyzetben lévő államokat a csődbe sodorhatja. Ilyen körülmények között úgy vélem, hogy egy kizárólagosan európai hitelminősítő intézetet kell létrehozni, amely valódi versenyt biztosít és alternatív eszközül szolgál a már meglévő társaságok mellett.
Andreas Mölzer
(DE) Elnök úr, biztos úr, mindnyájan tudjuk, hogy egyenesen abszurd az, hogy két egyesült államokbeli és egy egyesült királyságbeli magáncég dönt uniós tagállamok csődjéről. Véleményem szerint a hitelminősítő intézeteknek ez az oligopóliuma igencsak illékony. Egy másik meglepő dolog éppen az az időszak, amikor ezek az intézetek tevékennyé válnak. Az euró alighogy elkezdett talpra állni, mikor valaki máris leértékelte. Az ezen intézetek körében a saját felelősségükkel kapcsolatos tudatosságra vonatkozó minden gondolat olyan perspektívába helyezhető, amelynek keretében az ember figyelembe veszi azt, hogy a munkanélküli amerikai állampolgároknak értékpapírok formájában juttatott kölcsönök gyakran AAA minősítést kaptak, tehát teljesen biztonságosnak minősítették azokat.
Ha közelebbről vizsgáljuk, a hitelminősítéseket adók nyilvánvalóan független pozíciója téveszmének bizonyult, mert őket maguk az értékpapír-kibocsátók finanszírozzák. Hitelminősítéseik minősége is kétséges. Végül is - még a pénzügyi világválság előtt - a legjobb hitelminősítéseket adták azoknak a bankoknak, amelyek azután bedőltek.
Ezért épp itt az ideje, hogy a hitelminősítő intézeteket ellenőrizzék. A hitelminősítő intézetek fokozott felügyelete azonban nem korlátozódhat kizárólag európai szintre.
Elena Băsescu
(RO) A jelenlegi válság ismeretében a hitelminősítő intézetek tevékenységeit egyre több bírálattal illetik amiatt, hogy nem voltak tárgyilagosak a társaságok és akár az államok hitelkockázati szintjének értékelésekor. Ezek az intézetek nem biztosítottak semmiféle olyan korai értékelést, amely jelezte volna a válság kockázatát, viszont leminősítettek jó néhány európai országot, ezzel csak fokozva a válságot.
A legnagyobb probléma a hitelminősítési szolgáltatási piacon a verseny hiánya, mert a piacot mindössze három egyesült államokbeli társaság ellenőrzi. E tekintetben támogatom Barroso elnök úr európai hitelminősítő intézet létrehozására irányuló javaslatát. Ahogyan azt mindnyájan tudják, a múlt héten az egyik ilyen intézet változtatta meg Németország hitelminősítését egy elfogadhatatlan hiba következtében.
Azzal szeretném befejezni, hogy az Európai Uniónak biztosítania kell, hogy a hitelminősítő intézetek tevékenységeit a jövőben megfelelőbben szabályozzák.
Ivo Strejček
(CS) Elnök úr, biztos úr, nagyon figyelmesen hallgattam a mai vitát a hitelminősítő intézetekről, és nyilvánvalóan nem támogatom a hitelminősítő intézeteket, és nem is vagyok szószólójuk.
Másrészt egyáltalán nem aggaszt, hogy a hitelminősítő intézetek körében valamiféle monopólium vagy oligopólium alakult ki. Egyetlen olyan felszólalást sem hallottam, amely arról szólt volna, hogy hogyan lehetséges az, hogy bizonyos olyan államok, ahol ezek a tetemes adósságok felhalmozódtak, olyan pénzügyi gubancba keveredtek, ahonnan nincs kiút. Véleményem szerint jó volna fontolóra venni a szabadpiac működésében az állami intervenció rendszerét. Talán ha továbbfejlesztenénk elképzeléseinket ebbe az irányba, akkor kevesebbet kellene aggódnunk a hitelminősítő intézetek miatt.
Lara Comi
(IT) Elnök úr, biztos úr, hölgyeim és uraim, ismételten köszönöm, hogy lehetőséget kaptam felszólalni ebben a vitában, amelyre a görög adósságnak egy hitelminősítő intézet általi újbóli leértékelését követő napon kerül sor.
A gazdasági rendszerünkben betöltött jelentőségük okán csaknem intézményesített ezen intézetek jellegével és irányításával kapcsolatos kérdések uralják jelenleg a politikai vitát a pénzügyi világválságban és az euróövezetbeli jelenlegi válságban betöltött szerepük következtében.
A mienkhez hasonló gazdasági rendszer nem működhet az állami elszámolásokat és magáncégek könyvelését elemző, független testületek nélkül. A kihívás annak biztosításában rejlik, hogy ezek a hitelminősítő intézetek tevékenységeiket átláthatóan és a közös normáknak megfelelően végezzék, mert az általuk elkövetett hibák miatt társaságok mehetnek csődbe, illetve ezek a hibák jelentős tényezőnek tekinthetők egy újabb válság kialakulásában.
Úgy vélem, hogy egyáltalán nem szabad államosítanunk a hitelminősítő intézeteket, hanem inkább egyensúlyt kell teremtenünk függetlenségük és a kormányok felé való elszámoltathatóságuk megfelelő szintje garantálásának szükségessége között. Egy kiegyensúlyozott megoldás megtalálása képezi tehát véleményem szerint a megfelelő módját egy jobb jövő - egyúttal jobb európai jövő - biztosításának.
Georgios Papanikolaou
(EL) Elnök úr, biztos úr, Görögország hitelminősítésének a Moody's általi tegnapi leminősítése valóban számos kérdést vet fel, amint azt más képviselők is mondták.
Ezen a ponton egyet szeretnék hozzáfűzni, hogy mindannyian megpróbáljuk megérteni, hogy ezen intézetek működési kerete végső soron tiszta, átlátható és hivatalos-e. Az ilyen intézetek ellen az Egyesült Államokban a legtöbb magánember által indított kereset megalapozatlan, mégpedig az 1933-as törvény miatt, amely kimondja, hogy a hitelminősítő intézetek nem felelősek a hibás hitelminősítésekből eredő pénzügyi veszteségért.
Úgy tűnik, hogy ezen intézetek intézkedései ellenőrizetlenek. A spekulációs játéknak nincs határa, az európai jogszabályi keret hiánya pedig óriási kalamajkát okoz az Európai Unióban és minden országban.
Meg kell értenünk, hogy egy szabadgazdaság nem a dzsungel törvényével egyenlő, nem jelent elszámoltathatatlanságot. Ha ezt megértettük, akkor erre jogalkotással kell reagálnunk. Ön, elnök úr, egy versenyképesebb, több intézetet felölelő rendszerről beszélt. Sokat várunk a Bizottságtól a közeljövőben.
Michel Barnier
a Bizottság tagja. - (FR) Elnök úr, mindnyájuknak nagyon hálás vagyok a színvonalas és nyílt felszólalásokért. Nem térnék vissza ezen intézetek szerepére vagy az általuk kiadott hitelminősítések fontosságára; erről Comi asszony igen kiváló áttekintést adott.
Második előzetes megjegyzésem - hogy a Papanikolaou úr és Strejček úr által az imént elmondottakat ismételjem -, hogy javítanunk kell ezen intézetek működési módját. Átláthatóságnak kell lennie - erre még visszatérek, e hitelminősítéseknek pedig a lehető legmeggyőzőbbnek és legobjektívebbnek kell lenniük. Ezt elérjük, ezt el kell érnünk, de ez nem jelenti azt, hogy a vállalkozásokat - különösen a pénzügyi vállalkozásokat - nem kell megfelelően irányítani, nem kell mind belső, mind külső felügyeleti rendszerek és válságkezelő eszközök hatálya vonni - ez is a Bizottság által elkészített javaslatok részét képezi -, de azt sem jelenti, hogy az államoknak nem kell magukat megfelelően irányítaniuk, nem kell államháztartásukat megfelelően irányítaniuk és nem kell ellenőrizniük kiadásaikat.
Most pedig rátérek a hitelminősítő intézetekre. Reméljük, hogy az ezekről az intézetekről szóló rendelethez javasolt új módosítást haladéktalanul elfogadják az ESMA általi hatékonyabb ellenőrzésük biztosítása érdekében. Le Pen asszony már nincs itt, de át kellene néznie az információit. Sem a Központi Bank, sem a Bizottság nem fogja felügyelni ezeket az intézeteket. Kiterjedtebb felügyeletet és nagyobb fokú átláthatóságot akartunk a piacon, és teljesen logikus, hogy az új független hatóság, az ESMA legyen az, amely ellátja ezt a szerepet. Amint azt Klinz úr oly helyesen megfogalmazta, kell ez az átláthatóság, mikor azt látjuk, hogy mi történt az elmúlt pár évben.
Amint azt épp felszólalásom elején mondtam, ezek a javaslatok és a meglévő jogszabályok azonban - Cutaş úr említette a hitelminősítő intézetekről szóló jogszabályt, amelyet megfelelően végre kellene hajtani az év végéig, de amelyet csak 2010 decemberétől kell majd teljesen alkalmazni - egyáltalán nem foglalkoznak ezekkel a kérdésekkel.
Bizonyos kérdéseket azonban nem vizsgáltak meg alaposan. Vegyük például a diverzifikációt, a nagyobb versenyt - Swinburne asszony és Scicluna úr utalt arra, hogy az intézetek olyan piacára van szükség, amely nem koncentrálódik csupán néhány ember kezében. Giegold úr szintén igen világosan szólt a mostanában olyannyira elterjedt "a kibocsátó fizet” modellről: egészséges ez a modell? Fenntartható? Karas úr is felvetette a kérdést.
Erre a kérdésre kell összpontosítanunk amellett, hogy egyidejűleg értékeljük azokat a szabályokat, amelyek a decemberben hatályba lépő új jogszabályban szerepelnek, mivel kifejezetten az összeférhetetlenséget céloztuk meg azért, hogy azt csökkentsük. Elégséges lesz ez a jogszabály? Mindenesetre reflektálnunk kell erre a Giegold úr által említett, "kibocsátó fizet” modellre.
A harmadik kérdés, amellyel az új erőfeszítéseink keretében foglalkoznunk kell, az az európai és nemzeti jogszabályok kérdése. Nem arról van szó, hogy ezek a jogszabályok - ahogyan én gondolom - túlságosan megbíznak hitelminősítő intézetek hitelminősítéseiben? Végül Băsescu asszony épp az imént vetette fel az országkockázat különös módszertanának kérdését: ezzel kapcsolatban is részletes munkát kell végeznünk.
Szeretnék köszönetet mondani Sánchez Presedo úrnak, hogy támogatja a felügyeleti csomagra vonatkozó gyors megállapodást. Valójában ez az egyik legfontosabb aspektus, mivel arra van szükség, hogy az ESMA felügyelje ezeket az intézeteket, és tegyen mást is emellett.
Igen, strukturáltabb reakcióra van szükségünk. Ezért vizsgáljuk meg ilyen alaposan ezeket az általam az imént vázolt kérdéseket, még közelebbről: a függetlenséget, amit Bowles oly türelmetlenül vár, és ezen intézetek körében én is függetlenséget akarok - ami alatt hitelességet értek; mindazon szereplőket, akik nem teljesítenek elég jól; a piac szerkezetét; a versenyt, beleértve azt a - véleményem szerint jogszerű - elgondolást, hogy jöjjön létre egy, különösen az országkockázattal és talán más kérdésekkel is foglalkozó európai intézet.
Nem említettem ezen intézet jogállását. Közjogi intézet lesz, vagy magánjogi intézet, állami-magán partnerség keretében vagy a Klinz úr által említett érdekes elképzelés, egy alapítvány keretében működik majd? Mindezen kérdésekkel is foglalkozni fogunk az elkövetkező hetekben.
Önök közül sokan - például Bowles asszony, az imént Chountis úr, és egy perce Podimata asszony - említették a görög hitelminősítés legújabb lerontását. Jó magam, biztosként nem fogom kommentálni részletesen az adott hitelminősítő intézet által kiadott minősítéseket. Rengeteg időt venne igénybe, és nem is ez a feladatunk; nem szabad túldramatizálnunk a helyzetet, amikor a kiadott hitelminősítések hitelességéről van szó.
Ez nem akadályoz meg sem engem, sem pedig a ma reggel Önökhöz szóló kollegámat és barátomat, Rehn urat abban, hogy elmondjam, meglepett - és Mölzer úr is meglepetésének adott hangot - a Görögországra vonatkozóan az egyik ilyen hitelminősítő intézmény által tegnap kiadott legutóbbi hitelminősítés időzítése. Hölgyeim és uraim mindig is igen jól tudtuk, és ezt kívülre is kommunikálnunk kell, hogy - amint azt Klute úr említette - Görögország jelenleg óriási erőfeszítéseket tesz államháztartásának stabilizálása, valamint az erőteljes, egészséges növekedés helyreállítása érdekében.
A Bizottság teljes mértékben bízik ebben a folyamatban, amely nem könnyű, de szükséges, és amelynek sikerrel kell járnia. Azt is fontos hangsúlyozni, hogy Görögország nincs egyedül. Élvezi az európai szolidaritás előnyét, azét a szolidaritásét, amelynek az állam-, illetve kormányfők, a Bizottság, a Központi Bank, valamint a Nemzetközi Valutaalap egypár hete a legmagasabb szinten adtak hangot, és amely továbbra is érezhető és kézzelfogható lesz.
A különböző hitelminősítések, és az ezekre irányuló figyelem, valamint a módszertanról és az időzítésről szóló viták: mind-mind ösztönöz engem az intézetek reformjával kapcsolatos munkában, amely munka már megkezdődött, amint azt a június 2-i közleményünkben jeleztem, és szeretném hangsúlyozni, hogy ezekre a kérdésekre vonatkozóan az év végén vagy a jövő év elején néhány jogalkotási javaslatot fogunk előterjeszteni.
Végül, Klute úr, Ön azt mondta, hogy amikor ezekről a kérdésekről beszélünk, akkor többről van szó, mint pusztán a hitelminősítő intézetekről. Ezt a tényezőt integrálnunk kell, ezt az eszközt, amelyet teljes mértékben egy olyan, mindenek felett átívelő struktúrává kell fejlesztenünk - nagyobb átláthatóság, ellenőrzés, hitelesség és sokszínűség -, amely egy intelligens szabályozás és hatékony felügyelet eredménye. Ezeket a tanulságokat kell levonnunk ebből a válságból, amely válság azonban nem ért még véget, és mindezek a tanulságok is hasznunkra fognak válni. Megismétlem, ismét elmondom: egyetlen szereplő, egyetlen termék, egyetlen piac és egyetlen régió sem bújhat ki a hatékony felügyelet és az intelligens szabályozás alól.
A Bizottság által június 2-án javasolt menetrend, amelyet a Miniszterek Tanácsa néhány nappal ezelőtt Luxembourgban is támogatott, és amelyet - reményeim szerint, és ahogyan azt Barroso elnök szeretné - az Európai Tanács is támogatni fog. Emellett, hölgyeim és uraim, számíthatnak rám és ránk abban, hogy javaslatokat fogunk Önök elé terjeszteni, egyenként, lépésről lépésre haladva, mostantól kezdve a jövő év végéig, minden olyan kötelezettségvállalásra vonatkozóan, amelyet tettünk; hogy így - európai szinten és a világ többi régiójával, és különösen az Egyesült Államokkal megfelelő együttműködésben - minden egyes tanulságot levonhassunk ebből a polgárokat, fogyasztókat és vállalkozásokat egyaránt érintő válságból.
Elnök
A vitát lezárom.
