Egy évvel Lisszabon után: működésben az EU és Afrika közötti partnerség (vita) 
Elnök
A következő napirendi pont Martens asszony jelentése a Fejlesztési Bizottság nevében, amelynek témája: Egy évvel Lisszabon után: működésben az EU és Afrika közötti partnerség.
Louis Michel
Tisztelt elnök úr, hölgyeim és uraim! Először is meg szeretném köszönni a Fejlesztési Bizottságnak, valamint előadójuknak, Martens asszonynak ezt a jelentést, amely először értékeli az EU-Afrika stratégiai partnerséget egy évvel a lisszaboni csúcstalálkozó után.
Természetesen nagy megelégedettséggel jegyzem meg a jelentésben kiemelt pozitív elemek számát, valamint az egy év alatt történt előrehaladást, ami viszonylag rövid időszak egy ilyen hatalmas, és mindenekfelett politikailag ambiciózus feladat esetében. Hogy csak egy valamit említsek: ma délután ülést tartottunk a Parlament Afrikai Unió Pánafrikai Parlamenttel fenntartott kapcsolatokért felelős, ad hoc küldöttségével, valamint az Afrikai Unió Pán-Afrikai Parlamentjének Európai Parlamenttel fenntartott kapcsolatokért felelős ad hoc bizottságával, melynek témája az volt, hogy milyen szerepet töltenek be a parlamentek az Afrika-EU stratégia végrehajtásában és nyomon követésében.
Ez önmagában is konkrét eredmény. A két kontinens közötti új intézményes keret alakul ki, és gratulálni szeretnék a két elnöknek az elvégzett munkához.
A Martens-jelentés pozitív aspektusainak ecsetelése helyett inkább három olyan kulcsfontosságú témával szeretnék foglalkozni, amelyet az EU és az Afrikai Unió közötti partnerség továbbfejlesztése érdekében húz alá a jelentés. Az első a parlamentek szerepe. Ismeretes Önök előtt, hogy mennyire hiszek a parlamentek szerepében, amelyek a demokratikus folyamatok végrehajtói és ellenőrzői. E kettős minőségükben kértük fel az Európai és a Pánafrikai parlamenteket, hogy vegyenek részt az Afrika-EU stratégiai partnerségben.
Következésképpen biztosíthatom Önöket, hogy teljes mértékben támogatom az Európai Parlamentben, valamint a Pánafrikai Parlament közös javaslatában előterjesztett és a jelentésben megismételt javaslatokat. Ezek elsősorban a közös szakértői munkacsoportok megfelelő szintjén való részvételt jelentik, négy, Önöket érintő tematikus partnerségre vonatkozóan. Másodsorban az évi helyzetjelentés összeállításában, harmadsorban a közös munkacsoportban való részvételt jelentik. Negyedsorban pedig az elnökök részvételét jelenti az Afrika-EU csúcstalálkozón.
Hadd tegyen hozzá, hogy némelyik javaslat már megvalósult, vagy úton van a megvalósulás felé. Ami a civil társadalmat és a nem állami szereplőket illeti, mindenkinél nagyobb meggyőződéssel állíthatom, hogy a 2009. év legfontosabb kihívása, hogy a 2009 őszére tervezett évközi értékelés előtt felgyorsítsuk a kézzelfogható eredmények elérését, valamint hogy elérjük azt a célt, miszerint az intézményi kereteken kívüli embereket állítjuk a partnerség középpontjába.
Ebben a vonatkozásban a nem állami szereplők még azt megelőzően fontos szerepet kapnak, hogy bevonnák őket a nyolc tematikus partnerséggel foglalkozó, közös szakértői munkacsoportok munkájába. Az európai oldalon, a múlt tavasszal már felállítottak egy civil társadalmi irányító csoportot, hogy figyelje a partnerség megvalósítását, és vegyen abban részt. Az afrikai oldalon szintén nemrég hoztak létre egy civil társadalmi irányító csoportot az Afrikai Unió Gazdasági, Szociális és Kulturális Tanácsának égisze alatt.
Az európai és az afrikai civil társadalom 2009 április végén találkozik egy fórumon, hogy konkrét javaslatokat fogalmazzanak meg a közös, Afrika-EU miniszteri "trojka” melletti elkötelezettségről.
Ami a stratégiai - különösen a kormányzással és az emberi jogokkal foglalkozó - partnerségeket illeti, üdvözlöm, hogy a Parlament számomra nagyon kedves módon határozta meg a kormány fogalmát: a közjog által ráruházott kormányzati funkciók és hatáskörök helyes végrehajtása olyan állam által, amely pártatlan, és képes polgárai igényeinek és elvárásainak eleget tenni.
Következésképpen ezt tartottuk szem előtt, amikor két évvel ezelőtt 2,7 milliárd eurós kormányzási programot hoztunk létre valamennyi AKCS-tagország számára. Ez a megközelítés három alapelven nyugszik: párbeszéd, ösztönző reformok és a reformok gazdája a partnerország. A jelentés azonban kétségeket és aggályokat fejez ki, különösen ami a "kormányzási profilokat” - azok felállításának, felhasználásának módját, valamint az afrikai szakértői értékelési mechanizmusra gyakorolt, esetleges negatív hatását - illeti.
Hadd emlékeztessem Önöket, hogy a kormányzási profilok, amelyek lefedik ezek valamennyi dimenzióját - azaz a politikai, gazdasági, szociális, intézményi és környezetvédelmi dimenziókat stb. - csupán kiindulási pontot jelentettek, és semmilyen módon nem irányították e támogatás programozását.
Mi több, a programozásról folytatott párbeszéd során megvitatásra kerültek a partnerország kormányával az elemzés eredményei és következtetései. Ennek alapján arra bátorítottuk a kormányt, hogy fejtse ki saját reformtervét, vagy szükség esetén egészítse azt ki, vagy részletesebben határozza meg, továbbá három értékelési kritérium alapján mutassa meg a reformok relevanciáját, ambícióját és hitelességét, ami alapján azután meg lehetett határozni az egyes országok pénzügyi támogatásának mértékét. Ezzel kapcsolatban különös figyelmet szenteltünk azon országoknak, amelyek elkötelezettek az afrikai szakértői értékelési mechanizmus mellett, és amelyek elvégezték a felmérést, megmutatva, hogy ezen irányvonalak mentén kívánnak továbbhaladni. Ez a feladat erősen kidomborította az egyes országok nagyon eltérő helyzetét, a reform szükségességét, valamint a kormányzási terv kidolgozásához és javaslatához szükséges, eltérő képességeket. Következésképpen rugalmasság és pragmatizmus szükséges a kormányzás-támogatási alap felosztásakor. 2009 januárjában a Bizottság évközi jelentést tett közzé a támogatási alapra vonatkozó eljárásról, és azt megküldte az Európai Unió valamennyi intézményének, attól függetlenül, hogy azok milyen célt szolgálnak.
Maria Martens
Tisztelt elnök úr, biztos úr, hölgyeim és uraim! Az "Egy évvel Lisszabon után: működésben az EU és Afrika közötti partnerség” című jelentést vitatjuk meg, más szóval az Afrika fejlődését szolgáló, közös Afrika-EU stratégiát, a 2007 decemberében megtartott EU-Afrika csúcstalálkozó során meghatározottak szerint.
Az a csúcstalálkozó emlékezetes alkalom volt. Valójában először fordult elő, hogy az Európai Unió és az Afrikai Unió együttesen határozzon meg stratégiát a közös értékek, alapelvek és a kölcsönös tisztelet alapján, hogy megállapodásra jusson az évezred fejlesztési céljainak együttes eléréséről, és arról, hogy közösen találjon megoldásokat a közös kihívásokra olyan területeken, mint például a biztonság, a migráció és az éghajlatváltozás.
Mindannyian tudatában vagyunk az országainkban tapasztalható kritikus hozzáállásnak: az emberek azon tűnődnek, hogy valóban van-e annak értelme, hogy továbbra is pénzt fektessünk Afrikába, különösen most, a gazdasági válság idején. Újból hangsúlyozni kívánom, hogy erőfeszítéseink továbbra is mennyire fontosak Afrika fejlődése szempontjából, és ez mindkét kontinensre vonatkozik. Michel biztos úr fején találta a szöget, amikor nemrég azt mondta egy ilyen témájú ülésen, hogy minél nagyobb a szegénység, annál nagyobb az instabilitás. Ez a demográfiai tendenciák szempontjából és fontos. Afrika nemsokára a világ népességének 20%-át, míg Európa csupán 5%-át fogja képviselni. Közös problémáink vannak, közös kihívásokkal kell szembenéznünk. Ha az embereknek Afrikában nincsenek lehetőségeik, nagyon is természetes, hogy Európában keresik azokat. Afrika megérdemli a támogatásunkat, és nemcsak ez ok miatt.
Ma a jóváhagyott stratégia végrehajtását vitatjuk meg, és van cselekvési tervünk. Továbbra is együtt kell fellépnünk, hogy végrehajtsuk a stratégiát és a cselekvési tervet. Meg vagyok elégedve a partnerségekre vonatkozóan eddig elért eredményekkel. A korábbi jelentéseimben mindig aggályaimat fejeztem ki amiatt, hogy a parlamenteknek nincsen világosan meghatározott szerepük, amikor a közös stratégia végrehajtásáról van szó. A Pánafrikai Parlament és az Európai Parlament 2007-ben közös nyilatkozatot adott ki, ami valóban elég velősen összegzi a témát. Most felolvasom angolul.
"Mivel az intézmények az emberek akaratát képviselik, a parlamentjeinknek gondoskodniuk kell arról, hogy igényeiket kielégítsék, hogy aggályaikat meghallják a döntéshozók, és hogy óhajaik tükröződjenek az őket irányító intézmények által javasolt politikákban. Parlamentjeink fontos szerepet játszanak a kontinenseink jövőjét érintő, közös prioritásokról szóló vita alakításában, tükrözik a társadalmainkban meglévő, különféle vélemény irányzatokat, és következésképpen olyan helyet jelentenek, ahol az eltérő nézetek egyeztethetők, és kompromisszumokra törekednek.”
(NL) Következésképpen örömömre szolgál, hogy ezen az ülésen megállapodtunk abban, hogy mi lenne a parlamentek szerepe. Megköszönöm továbbá Gahler úrnak, a Pánafrikai Parlamentben dolgozó kollégáinknak és minden résztvevőnek, hogy egyetértés született a parlamentek szerepéről. A nyolc partnerséghez kapcsolódó szakértői csoportok és a koordináló munkacsoport részvételéről van szó. A parlamentek hozzájárulnak az évi helyzetjelentésekhez, és az Európai Parlament és a Pánafrikai Parlament elnökei meghívást kapnak, hogy az Afrika-csúcstalálkozókon előterjesszék jövőképüket. Ez fontos részlet.
Végül felteszek egy utolsó kérdést a biztos úrnak. Ismeretes, hogy az ODA meghatározásai nemsokára - áprilisban - újból napirendre kerülnek az EU-SEDAC megbeszéléseken, és hogy az Európai Bizottság érintett lesz. El tudná-e mondani a biztos úr nekünk, mit gondol erről az eszmecseréről, és mivel járul ehhez hozzá az Európai Bizottság?
Filip Kaczmarek
a PPE-DE képviselőcsoport nevében. - (PL) Tisztelt elnök úr! A fejlesztési politika - az EU egyik legfontosabb politikai területe - célja globális problémák megoldása. Szerencsés - és semmi esetre sem véletlen - dolog volt, hogy az első közös partnerségi stratégia Afrika számára és Afrika bevonásával jött létre.
A fejlesztési politika jelentőségének egyik oka az a tény, hogy történelem-orientált politikai eszközzé vált. Ezzel kapcsolatban a fejlesztési kérdésekben való együttműködés alapvető célja, hogy a korábbi folyamatok és mechanizmusok ellen hassunk. Jomo Kenyatta, Kenya függetlenségének atyja ezt szemléletes, habár leegyszerűsített módon írta le. A biztos úr bizonyára ismeri ezt a híres idézetet: "Amikor megérkeztek a misszionáriusok, az afrikaiaké volt a föld, a misszionáriusoké pedig a Biblia. Megtanítottak minket lehunyt szemmel imádkozni. Mire kinyitottuk a szemünket, az övék volt a föld, a mienk pedig a Biblia.”
A történelem-orientált politika azonban nem az egyetlen ok, amiért Európa fejlődéssel kapcsolatos problémákkal foglalkozik. Pragmatikusabb okai is vannak ennek. Afrika továbbra is a világ legszegényebb földrésze, azonban - 30 év óta először - gazdasági növekedés tapasztalható. Mindenesetre hozzáfűzhetjük, hogy ez a gazdasági növekedés nagyobb mértékű, mint Európában. Természetesen vannak olyan afrikai országok, amelyeknek alkalmatlan kormányaik munkájának eredményeképpen sikerült saját gazdaságaikat romba dönteniük. Általánosságban elmondhatjuk, hogy Afrika kiaknázatlan lehetőségekkel megáldott kontinens. Örömömre szolgál, hogy az EU segítséget nyújt e lehetőségek új életre keltéséhez és hatékonnyá tételéhez.
A stratégiának ezért egyik célja, hogy szélesebb körű párbeszédet és együttműködést biztosítson azokon a területeken, amelyek nem kapcsolódnak tipikusan a fejlesztési kérdésekhez. A stratégia a politikák széles körét öleli fel: többek között a biztonsággal, energiával és éghajlatváltozással foglakozókat. Aggasztó azonban, hogy e területek többségén kevés előrehaladást értünk el. Azt is be kell vallanunk, hogy egyes EU-tagállamok nem mutattak olyan elkötelezettséget az Afrikával való partnerség mellett, mint mások. Meggyőződésem, hogy a partnerség második éve jobb lesz, és hogy gyorsabban el fogjuk tudni érni céljainkat.
Alain Hutchinson
Tisztelt elnök úr, biztos úr! Egy éve ünnepeljük az Európai Unió és Afrika között létrejött új folyamatot, az új megállapodást. Ez alkalomból engedje meg biztos úr, hogy a szokásosnál kevésbé legyek tartózkodó. Úgy hiszem, hogy az első évforduló alkalmából néhány megállapítást kell tennem.
Ott lenn, délen mindenből hiány van. Hiány van vezetőkből, orvosokból, tanárokból és szakemberekből. Itt az irányított bevándorlásról beszélünk, és még mindig nem tettük meg a szükséges intézkedéseket ahhoz, hogy lehetővé tegyük a diaszpórák számára, hogy például saját államaik szolgálatára álljanak. Ott lenn még a lakosságot sem képesek élelmezni. Itt megújítjuk a mezőgazdasági termékeink exporttámogatását, és támogatjuk a bio-üzemanyagokat, ami hatalmas monokultúrákhoz vezet Afrikában.
Ott lenn továbbra is minden szétesik, nő a nyomor, betegségek szedik halálos áldozataikat, és nincs elég víz. Itt sokat beszélünk, ígéreteket teszünk, állásfoglalásokról vitázunk és szavazunk, de mi történik a gyakorlatban Afrika népe érdekében? Azt hiszem - Önökhöz hasonlóan, és tudom, hogy Önöknek is ez a határozott meggyőződése -, hogy itt az idő, hogy összehozzuk ezeknek az országoknak a parlamentjeit, és ily módon a népeit is. Úgy hiszem, hogy az Európai Unió és Afrika között semmilyen folyamat nem lesz sikeres, amíg a politikusok és a szakemberek szintjén maradunk. Afrika népeit kell összehozni, és a parlamentjeiken keresztül kell ezt megvalósítanunk.
Örömmel hallom, hogy ezt a kapcsolatot parlamenti szinten kívánják fejleszteni. Kétségeim merülnek fel azonban, biztos úr, mivel a jelen vitát közvetlenül megelőzően hosszas vitát folytattunk kolléganőjével, Ashton asszonnyal a gazdasági partnerségi megállapodásokról. Furcsa módon szinte lehetetlen a partnerországok parlamentjeit bevonni e megállapodásokba. Nem sikerül meggyőznünk a tisztelt ház egy részét - de a Bizottságot sem - arról, hogy valóban szükséges lenne, hogy a parlamentjeik az előtt fejtsék ki álláspontjaikat, hogy megkérdeznének minket - az Európai Parlamentet - azon témákról kialakított véleményünkről, amelyek közvetlen hatást gyakorolnak az ott élő emberek életére. Miután ez a helyzet, remélem, hogy a dolgok megváltoznak erre vonatkozóan.
Hasonlóképpen úgy hiszem, hogy fontos - és ezt szerencsére Önök is hangsúlyozták -, hogy sokkal inkább és sokkal jobban bevonjuk a civil szervezeteket és az afrikai civil társadalmat - a diaszpórát is említettem, de az ittenre vonatkozik. Nem tudom, hogy milyen gyakorlati dolgok történtek erre vonatkozóan, de mindenesetre úgy gondolom, hogy az Önök által elindított folyamatnak esélye van a sikerre.
Toomas Savi
az ALDE képviselőcsoport nevében. - Tisztelt elnök úr! A 2007. év sajnos már a második volt a sorban, amikor a hivatalos fejlesztési támogatáshoz való hozzájárulások csökkentek a fejlett világban. Következésképpen örömömre szolgál, hogy az előadó ismételten megemlítette, hogy az Európai Unió tagállamait kötelezettségeik teljesítésére kell ösztökélni.
Úgy vélem, hogy a tagállamoknak felül kellene vizsgálniuk a célországoknak nyújtott, jelenlegi támogatást, mivel a 2008. évi millenniumi fejlesztési célok haladását mutató ábra azt jelzi, hogy Afrika Szaharától délre fekvő területe az egyetlen régió, amely komoly elmaradást mutat a várt haladástól. Hadd ragadjam meg ezt a lehetőséget, és hadd bátorítsam a tagállamokat arra, hogy növeljék hozzájárulásukat Afrika szubszaharai régiójának támogatása esetében, mivel az a világ legfejletlenebb területe. Ezen kívül a célországok nem mindig fogadják szívesen, hogy az EU-támogatás feltételekhez kötött. Továbbra is arra kell törekednünk, hogy ezeket az országokat közvetlenebb módon vonjuk be a programba.
A gazdasági világválság mindannyiunkra terhet ró, ugyanakkor nem szabad elfelejtenünk vagy figyelmen kívül hagynunk, hogy a legkevésbé fejlett országok most egyben a legsebezhetőbbek is. Mi több, a stagnáló afrikai helyzet miatt Európa egyre inkább tart a bevándorlási hullámoktól, ami terhessé válhat a jóléti állam számára. Sokkal bölcsebb dolog, ha még az előtt foglalkozunk a fejlődő országok népeinek problémáival, hogy azok olyan gondokká alakulnának át, amikkel itt, Európában kell foglalkoznunk.
Wiesław Stefan Kuc
Tisztelt elnök úr, biztos úr! Ismét Afrikáról vitázunk. Ma nem a háborúról, az emberi jogokról vagy a fejlődő országoknak nyújtott segélyről beszélünk. Ehelyett megpróbáljuk összefoglalni az Afrika és az Európai Unió közötti partnerség jelenlegi helyzetét. Ez a partnerség gyakorlatilag sajnos nem létező dolog.
Az igazsághoz hozzátartozik, hogy magasztosan törekszünk arra, hogy egyetértés és együttműködés alakuljon ki az Afrikai Unió, az Afrikai Unió Parlamentje és az Afrikai Unió Bizottsága között. Afrika azonban még mindig a bolygónk legszegényebb kontinense, ahol a világon a legalacsonyabb az emberek várható életkora, ahol példátlan mértékű az éhezés és a betegség, míg az oktatás és az egészségügy színvonala szinte a nullával egyenlő, különösen a városi szegénynegyedekben és a falvakban.
Az Afrikai Unió olyan kismértékű pozitív hatást gyakorol a gazdasági helyzetre, hogy a gyakorlatban csupán színlelt szervezetről van szó, ami a napi problémák megoldása szempontjából nem gyakorol semmilyen hatást. Politikusokból álló szervezet, akik arra használják, hogy részt vegyenek a világpolitikában. Afrika az egész világ által hasznosított, gazdag természeti erőforrásokkal megáldott földrész. Ez azonban mindezidáig nem gyakorolt semmilyen pozitív hatást a lakosság életszínvonalára vagy a szegénység csökkentésére. Különféle szervezetek próbálnak a szegénység problémájával foglakozni, de nemigen vehető észre haladás. Az előadó Martens asszony egyértelműen rámutatott erre a tényre.
Igazán nem tudjuk, hogyan segíthetnénk Afrikán, és a jelentés sem ad erre megoldást. Emlékezzünk arra, hogy a békés Kenya hogyan vált néhány nap leforgása alatt vérben fürdővé! Hogyan biztosíthatjuk a különféle országokból érkező pénzügyi támogatás megfelelő elosztását? Ezt a kérdést néhány hónappal ezelőtt vitattuk meg. Arról is szóltunk, hogy milyen lépéseket tesz Kína. Kína talán megtalálta a helyes utat? Alaposan meg kellene vizsgálnunk az általuk követett utat.
Luisa Morgantini
Tisztelt elnök úr, hölgyeim és uraim! Az EU-Afrika közös stratégia először és elsősorban óriási kihívást jelent: ideje megmutatnunk, hogy képesek vagyunk friss szemmel tekinteni saját magunkra és a politikáinkra. Úgy vélem, hogy nagyon körültekintően kell átgondolnunk a két kontinens közötti kapcsolatokat, valamint a fejlesztési stratégiákat.
Ez hosszú folyamat: nem várhatjuk, hogy mindent megoldunk egy csapásra, és ez nagyon bonyolult is, de véleményem szerint elsősorban befogadó, részvételt elősegítő, alulról felfelé építkező folyamat kell, hogy legyen: egyenlő felek partnersége.
A lisszaboni csúcstalálkozó nem tudta ezt maradéktalanul elérni, talán azért, mert sietve hozták meg a döntést, és sem az Európai Unió, sem az Afrikai Unió nem akart, vagy nem tudott strukturális szerepet adni a parlamenteknek és a civil társadalomnak Afrikában illetve Európában. Egy év telt el a csúcstalálkozó óta, és - amint azt a Martens-jelentés határozottan hangsúlyozza - a parlamentünknek, a Pánafrikai Parlamentnek és a civil társadalomnak még mindig nincsen valódi szava a stratégia meghatározásában.
Következésképpen létfontosságú - nem kevésbé a szegénység és a betegség leküzdésére, valamint a mezőgazdaság és az oktatás fejlesztésére vonatkozó millenniumi fejlesztési célok elérése érdekében -, hogy ezekkel a témákkal is foglalkozzunk, az összes többi felvetett témával együtt: az elsivatagosodástól kezdve, az éghajlatváltozáson keresztül, az energiakérdésig bezárólag.
Fontos a teljes irányítás és a nyilvánosság felé nyitott, demokratikus partnerség, ami nem kizárólag a kormányokra és bizottságokra korlátozódik. Mi, az Európai Parlament fokoztuk a kapcsolatainkat a Pánafrikai Parlamenttel, és kétségtelen, hogy ezek az előre mutató lépések pozitív hatással vannak az EU-Afrika stratégiára.
A finanszírozás tekintetében már 2007-ben bizonyos kétségek merültek fel. Megtaláljuk-e a közös stratégia megvalósításához a pénzeszközöket? Mi az AKCS-államok és a Cotonou-i Megállapodás jövője? Milyen lesz a kapcsolatunk a nemzetközi szervezetekkel: a Világbankkal, a Nemzetközi Valutaalappal és a WTO-val? Dolgozzunk együtt azon, hogy demokratikusabbakká tegyük ezeket az intézményeket!
Befejezésképpen annyit, hogy véleményem szerint össze kell szednünk a bátorságunkat, és szembe kell néznünk ezzel a kihívással, mert Afrika - amint azt megtapasztaltuk az elmúlt évek során - gazdag humán és gazdasági erőforrásokkal rendelkező kontinens, komoly partner. Fantasztikus azt látni - Michel biztos úr, akit jól ismerek, tisztában van ezzel -, hogy a halálon, pusztításon és háborún kívül bőség is létezik, habár természetesen dolgoznunk kell ezeken a területeken a béke és a demokrácia megteremtése érdekében.
Bastiaan Belder
az IND/DEM képviselőcsoport nevében. - (NL) Tisztelt elnök úr! Először is meg szeretném köszönni Martens előadó asszonynak ezt az összeszedett jelentést. Jó dolog, hogy a Parlament nemcsak hogy üdvözli a partnerség bejelentését, hanem valóban figyelemmel kíséri a kézzelfogható eredményeket. Ez az, amire Afrikának szüksége van. Az Afrikával való sikeres partnerség alapja a helyes kormányzás és az emberi jogok. Ez alapvető olyan kontinensen, ahol a polgármesterek elnököket buktathatnak meg, és ahol egy másik elnök boszorkányüldözéssel teszi tönkre saját lakosságát. A Tanács és a Bizottság ezt elsődleges prioritásként kellene, hogy kezelje.
Amikor a helyes kormányzást említem, Kína szerepére is gondolok, amit csak a jelen állásfoglalás elfogadásakor említünk meg. Meglep, hogy nem hangzik el semmilyen kritikai megjegyzés Kína Afrikában kifejtett tevékenységeinek időnként végzetes következményeire vonatkozóan. Az Európai Uniónak talán okulására válhat a 2 milliárd euró, amit a Kínai-Afrikai Fejlesztési Alap fektet be Afrikában. Az a tény, hogy Peking olyan országokban is befektet, mint Zimbabwe, mindent elmond arról, hogy hogyan járul hozzá Kína a hosszú távú demokráciához és a helyes kormányzáshoz Afrikában.
Az előadóhoz szólóan is van megjegyzésem. A 46. bekezdésben az afrikai élelmiszer-biztonságot és "élelmiszer szuverenitást” említi. Úgy vélem, hogy az állásfoglalásból hiányzik annak a problémának a tárgyalása, amely már évek óta fennáll: nevezetesen hogy külső országok vagy társaságok nagy mezőgazdasági területeket bérelnek vagy akár vásárolnak, és a termés a külföldi befektetőkhöz kerül, következésképpen nem szolgál a rosszul táplált helyi lakosság hasznára. Az ilyen helyzetek valóban eléggé lehangolóak. Ezek a befektetések továbbá munkahelyeket sem teremtenek. Szégyenletes, hogy az állásfoglalás nem foglalkozik ezzel az egyedi problémával, ami mostanában megint nagy médiafigyelmet kap.
Michael Gahler
(DE) Tisztelt elnök úr! A Pánafrikai Parlamenttel fenntartott kapcsolatokért felelős ad hoc küldöttség elnökeként meg szeretném ragadni a mai alkalmat, hogy köszönetet mondjak a munkában résztvevőknek. Elsősorban Maria Martens asszonynak szeretnék köszönetet mondani, aki kiváló jelentést készített az elfogadott EU-Afrika stratégiára vonatkozó előrehaladásról. Másodsorban köszönetet szeretnék mondani a résztvevő intézményeknek. Sikerült egy hexalógus - azaz hat felet érintő megbeszélés - keretében egyetértésre jutnia a két Parlamentnek. Mindkét Bizottság megállapodásra jutott, a Parlamentek és a Tanácsok hasonlóképpen. Ami a Tanácsot illeti, külön kiemelném a jogszolgáltatást, ami mindig különösen fontos, amikor ilyen kérdésekről van szó, mivel néha nem sikerül közös álláspontra jutni. Az Addisz-Abebában megtartott első ülést követően, a mai második ülésünkön azonban sikerült megvalósítani, és véglegesen megállapodni arról, amiben a két Parlament bevonását illetően, korábban megegyeztünk.
Megjegyzést szeretnék fűzni a Hutchison úr által elmondottakhoz. Mi is történik valójában? Igen, sok rossz dolog történik Afrikában. Az a benyomásom azonban - és ez talán véletlen egybeesés -, hogy a közös stratégiáról szóló megállapodás óta Afrika máshogyan reagál az államcsínyekre. Mauritánia, Guinea, Bissau-Guinea és Madagaszkár esetében Afrika a nevezett országok tagságának felfüggesztésével reagált. Ilyen nem történt a múltban. Akkor a szokásokhoz híven az üzleti utat választották volna.
Erre vonatkozóan azt is ki szeretném jelenteni, hogy az európai kormányok szintén figyelembe kellene, hogy vegyék ezeket a tényeket. Ha ez a partnerség a közös értékeken alapszik, akkor az európaiaknak is reagálniuk kell, amikor Afrika arra reagál, hogy Afrika rossz útra téved. Ezért bízom abban, hogy ha mi, a Parlamentek képviselői a jövőben fokozottabban veszünk részt a stratégia megvalósításában, értéket tudunk hozzáadni a partnerséghez.
Ana Maria Gomes
(PT) Hadd gratuláljak Martens asszonynak e fontos jelentéshez, és hadd mutassak rá, hogy milyen fontos szerepet tölt be a Parlament az Afrika-EU közös stratégia, valamint a vonatkozó cselekvési terv végrehajtásának nyomon követésében.
A stratégiában érintett nyolc partnerség közül több esetben történt néhány jelentős lépés: kiemelném a közös szakértői csoportok és a végrehajtó csoportok felállítását, valamint a partnerségek keretén belüli párbeszéd megkezdését.
Mindazonáltal sajnálom, hogy az első év végén néhány partnerség még mindig a munkamódszerek meghatározásánál tart, és még nem határozták meg a teljesítendő feladatokat, az ütemterveket és a költségvetés kiosztását.
Remélem, hogy a következő közös évi helyzetjelentés sokkal konkrétabb lesz az elsőnél, ami az eredmények ismertetését és a pénzek elkülönítését illeti. Különösen fontos, hogy éberek legyünk, tiszteletben tartsuk az Európai Unió és tagállamai kötelezettség-vállalásait, a millenniumi fejlesztési célok kiválasztása érdekében. Azt is biztosítanunk kell, hogy a globális recesszió - ami mindenkit érint - ne sújtsa aránytalan mértékben Afrika országait és népeit, hiszen már így is ők a legsebezhetőbbek.
Afrika fejlődése és demokratikus kormányzása mindannyiunk számára része kell, hogy legyen a válságból való kilábalás stratégiájának. Erre vonatkozóan jelentősebb előrehaladás szükséges valamennyi partnerség estében, beleértve azokat is, amelyek politikai szempontból érzékenyebbek: mint pl. a kormányzás és az emberi jogok témája.
Az Európai Parlament e folyamatban betöltött szerepét meg kell erősíteni, hivatalosan fel kell ruházva monitoring funkciókkal, és be kell vonni a stratégiát végrehajtó csoportok munkájába. Szintén létfontosságú, hogy bevonjuk e folyamatba az európai és az afrikai civil társadalmak képviselőit, különös tekintettel a nemzeti parlamentekre, a civil szervezetekre és a médiára.
Zbigniew Krzysztof Kuźmiuk
. - (PL) Tisztelt elnök úr! Három dolgora szeretném felhívni a figyelmet a vita során. Először is 2007 decemberében az Európai Parlament új EU-Afrika stratégiát fogadott el, aminek a két fél közötti egyenlőség biztosítása volt a célja. A stratégia központi kérdése az afrikai országokban uralkodó szegénység enyhítése, azonban a múlt évben nem történt nagy előrelépés ezen a területen.
Másodsorban a továbbra is fennálló pénzügyi és gazdasági válság sajnos ronthat az afrikai országok helyzetén. A vezető globális pénzintézetek a következő előrejelzést adják 2009-re. Az IMF becslése szerint a világ GDP-je 1%-kal fog csökkenni, a Világbank ugyanakkor 2%-os visszaesést prognosztizál. A WTO a világkereskedelem értékének 9%-os csökkenését vetíti előre. 50 év óta most először fordul ez elő. A legfejlettebb országokat érintő válság az IMF szerint továbbra is hatással lesz a fejlődő országokra - az afrikai fejlődő országokat is beleértve -, ugyanakkor a fokozódó munkanélküliség és szegénység polgári békétlenséget szülhet, és egyes esetekben akár háborúhoz is vezethet.
Remélem, hogy megtörténik az EU és Afrika közötti együttműködési stratégia megfelelő módosítása, figyelembe véve a válságot és annak következményeit - amelyek az elkövetkezendő néhány évben továbbra is érezhetők lesznek -, és elkerülhető lesz a gazdasági világválság okozta polgári békétlenség vagy akár fegyveres konfliktus.
Juan Fraile Cantón
(ES) Tisztelt elnök úr! Az Európai Unió állam- és kormányfői 2007 decemberében, Lisszabonban elfogadták az EU-Afrika közös stratégiát, valamint annak végrehajtását célzó, első cselekvési tervet.
Három tény volt az, ami létrehozta ezt a stratégiát. Az első az a tény volt, hogy az afrikai kontinensen a békefolyamatokkal és a demokratikus rendszerek fokozatos megerősödésével párhuzamosan a darfurihoz hasonló, állandó konfliktusok is fennállnak, nagymértékű a szegénység, és az illegális bevándorlás erőteljes hullámai jelennek meg.
A második tény, hogy Afrika szubszaharai területe a bolygónk legszegényebb régiója. A lakosság várható életkora alacsony, kis mértékű az iskolázottság és az írni-olvasni tudás, a népesség száma gyorsan nő. Háromszázmillió ember napi kevesebb mint 1 eurónak megfelelő összegből él.
A harmadik tény, hogy Afrika a nagy világjárványok színtere, ahol az AIDS-fertőzöttek több mint kétharmada él, és ahol a malária okozta halálesetek 90%-a fordul elő.
A múlt évben kevés haladást értünk el a magunknak kitűzött célokhoz képest, és mivel a cselekvési terv a 2010-ig tartó időszakot öleli fel, azonnal cselekednünk kell két fontos területen. Először együtt kel működnünk a demokratikus kormányzás, az intézmények megszilárdítása és a civil társadalom szerepének megerősítése érdekében, különös tekintettel a nemi kérdésekkel foglalkozó politikákra. Másodsorban az alapvető szociális szükségletekre vonatkozóan kell együttműködnünk: idetartozik az éhezés elleni küzdelem, az oktatási, egészségügyi fejlesztési programok indítása és az olyan alapvető forrásokhoz való hozzáférés, mint a víz.
Czesław Adam Siekierski
. - (PL) Tisztelt elnök úr! A mai napon megvitatott partnerség az Afrika szükségleteire adott válasz, mivel támogatja az afrikai országok demokratizálódási folyamatait és az emberi jogokat, ugyanakkor szilárd, kétoldalú részvételt biztosít az éghajlatváltozás elleni küzdelemben és az energiabiztonság területén.
Manapság, amikor egyre inkább függünk egymástól, és közös a felelősségünk, a potenciálisan gyengébb partnerek részéről és elkötelezettséget várunk. Vegyük az éghajlatváltozás elleni küzdelmet például! Habár Afrika járul hozzá legkevésbé a légkörünk szennyezéséhez, ott érződnek a legerősebben annak káros következményei. Ezért kell bevonnunk az afrikai országokat az éghajlatváltozás elleni küzdelembe, különösen olyan szempontból, hogy a lehető legszélesebb körben hasznosítsák az ezen országok rendelkezésére álló, megújuló energiaforrásokat.
Egyes országok célja, hogy afrikai országokat vonjanak hatáskörükbe. Ennek nem szabad megtörténnie. Afrikát nem irányítani kell, hanem segíteni és támogatni. Ugyanakkor nem egyszerűen a pénzügyi támogatás kedvezményezettjeként, hanem egyenlő partnerként is kell kezelnünk Afrikát. Az egyenlő viszonyok elősegítik a nagyobb mértékű elkötelezettséget.
Louis Michel
Tisztelt elnök úr! Hadd mondjak köszönetet a felszólalóknak!
Örömömre szolgál, hogy elégedettek a kezdeti eredményekkel, de természetesen nem ülhetünk a babérjainkon. Meg kell értenünk, hogy a dolgok még csak egy éve vannak sínen, és nagyobb sebességre kell váltanunk 2009-ben.
Elfogadom a különféle felszólalások lényegét, és a felvetett kérdések tökéletesen tükrözik a meggyőződésemet. Természetes, hogy nincsen fejlődés, ha nincsen annak gazdája, amint azt Hutchinson úr és Morgantini asszony említette. Az is magától értetődő, hogy a nemzeti parlamentek és a civil társadalom szerepe is kiemelkedően fontos.
Azonkívül sajnálom, hogy nem volt lehetőség a Parlament fejlesztési politikát érintő felelősségét meghatározó intézményi mechanizmusok gyökeres reformjára. Emlékszem, azt kérték, hogy az ország-stratégiáról szóló dokumentumokat ne csak itt, hanem a partnerek nemzeti parlamentjeiben is vitassák meg. Az Európai Tanács nem engedte, hogy így tegyek, ezért küldtem az ország-stratégiáról szóló dokumentumokat a közös parlamenti gyűlésre. Azon a csatornán keresztül küldték el azokat Európa különböző parlamentjeinek, de mindez nem alakít ki semmilyen intézményi szabályt, amit pedig őszintén szeretnék. Emlékeztetésképpen hozzáteszem, hogy ez a számomra továbbra is az egyik abszolút prioritás lesz, mivel óriási haladást érnénk el, ha az Európai Fejlesztési Alapot bevonnánk a költségvetésbe. Amíg nem lesz a költségvetés része, gyenge kifogásaink lesznek arra vonatkozóan, hogy a Parlamentnek nem engedjük meg, hogy azt a szerepet töltse be, amit kellene, és ennek eredményeképpen elő fog fordulni, hogy tehetetlen lesz a fejlesztésért felelős biztos. Sokkal egyszerűbb lenne, ha én vitathatnám meg a prioritásokat, a programokat és a projekteket itt, a Parlamentben, és ezzel a támogatással megerősítve léphetnék tovább. Egyelőre sajnos nem ez a helyzet. Remélem, egyszer elérkezünk odáig.
Nem akarok átugrani olyan témákat, amelyek szerintem sem tűnnek helyesnek. Hadd emlékeztessem Önöket, hogy a múlt évben európai szinten elköltöttük a Bizottság és a tagállamok hozzájárulását, tudván azt, hogy egyenként 46 milliárd eurót adtak be a közösbe. A programot, jobban mondva a kitűzött célt illetően azonban 1,7 milliárd eurós elmaradásban vagyunk. Ezzel nem vagyok elégedett, és azt hiszem, hogy ezért harcolnunk kell a jövőben. A Parlament megbízható nagykövete kell, hogy legyen ennek az üzenetnek, és nyomást kell, hogy gyakoroljon. Minden politikai befolyásunkra szükségünk lesz annak érdekében, hogy a tagállamokkal egyszerűen teljesíttessük 2005. évi kötelezettség-vállalásaikat. Nem lesz könnyű dolgunk. Emlékszem az élelmiszer-ellátás egy milliárdjáért folyó küzdelemre. Nem volt könnyű, de kedvező feltételeket értünk el. Még egy milliárdot kaptunk, habár két év helyett három évre elosztva. A projektek szerencsére előrelépést mutatnak, és végrehajtásuk pozitív irányban halad. Következésképpen - természetesen - teljes mértékben egyetértek.
a Bizottság tagja. - Nem áll szándékunkban a DAC kérdéseket felújítani. Néhány kiegészítő módosításról folyik vita: pl. a békefenntartó missziókról.
a Bizottság tagja. - .(FR) Következésképpen nem áll szándékunkban a vita újbóli megnyitása. Sőt, meg kell vallanom, hogy nagyon óvatos vagyok. Nem vagyok különösebben a vita újbóli megnyitása mellett, mert ha megint vitába bocsátkozunk, az fog történni, hogy egyes tagállamok azért fognak részt venni, hogy bármit és mindent belevegyenek ebbe a költségvetésbe.
Meg kell, hogy mondjam, Cook úr, nem értek egyet, amikor azt hallom, hogy elvesztettük ideáljainkat. Nem hiszem, hogy erről van szó. Úgy vélem, hogy csak meg kell hallani a tisztelt Ház véleményét, és máris látható, hogy még mindig rendkívül elkötelezetten védjük a fejlődő országokat. Nem igaz az az állítás, miszerint nem teszünk semmit a megoldás érdekében. Természetesen nem várható el, hogy minden megoldjunk, de annak még a gondolattól is irtózom, hogy milyen szegény lenne a világ az európai támogatás nélkül.
Teljes mértékben egyetértek azzal, hogy ez még nem elegendő, de a világszerte adott támogatások 57%-át képviseli. Sajnos nem hiszem, hogy ezt most meg tudjunk vitatni, de annak ismerete, hogy a tagállamainktól vagy a Bizottságtól származó, európai támogatás még mindig eléri-e a céljait, illetve hogy továbbra is hatékony-e - azaz hogy helyes-e a munkamódszer -, már más kérdés. Szeretném, ha a vita visszakanyarodna a költségvetési támogatás esetleges megerősítéséhez és annak feltételességéhez, mert Önökhöz hasonlóan én is nagyon bizonytalan vagyok ez utóbbi kérdésben.
Amint elhangzott, tudnunk kell, hogy mit akarunk. Ha azt akarjuk, hogy egy kormány közeledjen a civil társadalomhoz, vagy lakosságát - vagy egyes esetekben parlamentjét - részvételre buzdítsa, el kell fogadnunk, hogy feltételeket kell szabnunk. Ez azért van így, mert néha nem elég egyszerűen azt mondani egy kormánynak, hogy "reméljük, hogy megteszik”, nem elég lelkesen kérni, vagy baráti javaslatokat tenni. A feltételesség kérdése - nem szeretem a feltételesség szót, és inkább kritériumokról beszélek - még mindig fontos. Amikor például a profilról beszélünk, úgy vélem, hogy annak felállítása eléggé elfogadott dolog. Ezt a profilt nem használtuk, amikor a kezdeményezés céljára felállítottuk a költségvetést. Az is eléggé elfogadott, hogy elemezzük az egyes országok kormányzási profiljait, amikor arról van szó, hogy további 25 vagy akár 30%-ot kitevő, pénzügyi ösztönzőkkel támogassuk őket. Ezek a viták még mindig folynak. Nem kívánom lezárni azokat, de őszintén remélem, hogy valamikor sikerül azokat lezárnunk.
Áttérek a Kínával kapcsolatos megfontolásokra. Természetesen úgy vélem, hogy ez konstruktív megbeszélés. Természetesen úgy vélem, hogy a fejlődő országoknak jogukban áll, hogy versenyeztessék az általuk kívánt együttműködést. Afrika többé nem Európa kizárólagos territóriuma, és ez nagyon jól van így. Ezt fontosnak tartom.
Való igaz, hogy tanácsos megkérdőjelezni a Kína és Afrika között létrejött fejlesztési politikák minőségét. Nem kritizálhatjuk őket, hogy így tesznek, de feltehetünk magunknak néhány kérdést. Pár hónapja tájékoztatást kaptam Kína Kongói Demokratikus Köztársaságban kötött szerződéseiről. Nem azt akarom ezzel mondani, hogy azok rossz szerződések. Egyszerűen csak annyit mondok, hogy mindezekre az ügyekre érdemes reagálnunk. Jelenleg éppen ezzel foglalkozunk, különös tekintettel az állami garancia kérdésére, mert ezt a szerződést magántársasággal kötötték. Azzal is foglalkozunk, hogy az adományokhoz képest milyen a hitelek százalékos aránya, azzal a ténnyel, hogy az nem képezte pályázat tárgyát, valamint azzal a ténnyel, hogy annak összege majdnem ugyanannyi, mint az ország Európai Monetáris Alappal szemben fennálló tartozása. Ezek mind olyan kérdések, amikre megoldást kell találni, de nem úgy, hogy felmondjuk ezt a fajta kapcsolatot. Az afrikai országoknak jogukban áll, hogy a kínaiakkal is kössenek partnerségi megállapodásokat. Ezzel a kérdéssel nem kívánok többet foglalkozni.
Azt hiszem, Morgantini asszony, hogy olyan kérdésekre tapintott rá, amelyeket már felvetett Hutchinson úr. Világos, hogy a valódi problémát mindig is annak biztosítása fogja jelenteni, hogy a fejlődő országokkal való kapcsolatunk valódi partnerség legyen. Azt hiszem, hogy a lisszaboni csúcstalálkozó jelentős előrelépés volt, mivel legalább belefoglaltuk a szövegekbe a jogok és felelősségek tekintetében egyenlő partnerség alapjait és új filozófiáját.
Nyilvánvaló azonban, hogy még nem tartunk ott, és ez az egyik olyan kérdés, ami a tulajdonosi szemlélethez és - lehetőség szerint - a költségvetési támogatáshoz kapcsolódik. A civil társadalom tulajdonosi szemléletéhez és parlamenti szintű vita révén kialakuló tulajdonosi szemlélethez kapcsolódik. Véleményem szerint igazuk van, és ezek azok a területek, amelyeken munkálkodnunk kell.
Egy másik kérdést is feltettek, ami valóban foglalkoztat engem, és ami véleményem szerint fontos vitatéma. A kérdés így szólt: "Hogyan érhetjük el, hogy jobb legyen a harmonizáció, hogy jobban dolgozzanak együtt az emberek, hogy jobb legyen a munkamegosztás, hogy a különféle partnerek jobban támogassák a globális fejlesztési politikát, hogyan határozhatjuk meg a Világbank, a Kereskedelmi Világszervezet, a Nemzetközi Valutalap, a Bizottság és valamennyi jelentős adományozó szerepét?”
Való igaz, hogy pillanatnyilag - amint az egy másik ülésen elhangzott - átfedések és kettősségek vannak. Verseny is van, és az nem mindig hasznos verseny. Elmondhatom, hogy az utóbbi két évben jelentős haladást értünk el, különösen a Világbankkal. Elmondhatom, hogy a Világbanknál észlelhető új üzenetet, stratégiát és filozófiát figyelve elég optimistán látom a helyzetet. Lehetőség van másfajta együttműködésre is, a partnerek közötti együttműködésre, és úgy gondolom, hogy valóban olyan alapvető témára tapintott rá, amelyet közelebbről is meg kell vizsgálnunk.
A helyes kormányzás természetesen fontos elem, ezért intézkedtünk a kormányzási csomag felől.
Gomez asszony szóba hozta a pénzügyi válság fejlődő országok gazdasági és társadalmi helyzetére gyakorolt hatásának fontos témáját. A szakértők nagy többsége egyetértésben állítja, hogy legalább 2%-kal vissza fog esni a növekedés, ami akár 50 millióval is emelheti a szegények számát. Ennek nagyon is tudatában kell lennünk.
Ami minket illet, már annak is örülni fogok, ha a tagállamok betartják 2005-ben tett ígéreteiket. Biztosíthatom Önöket, hogy mindannyiunknak rendkívül kitartóan kell küzdenünk ahhoz, hogy erre rábírjuk a tagállamokat.
Másodsorban most készítek elő egy közleményt - az áprilisi csomagot, amit már megígértem -, amely túlmutat a fejlesztés állami támogatásán. Megpróbálom a fejlesztési politikák érdekében mobilizálni a Bizottság ágazati költségvetéseinek sorát. Be kell vallanom, hogy van néhány valóban érdekes irány. Az Európai Beruházási Bankkal is együtt dolgozom a csomagon, különös tekintettel a támogatási infrastruktúrák gyors kidolgozására és a gyors hatásgyakorlásra. Áprilisban a Parlament elé állok e témával. Csak annyit szeretnék elmondani, hogy még egy fontos kérdés van, amellyel foglalkozni kell: ez a civil társadalom és a nemzeti parlamentek szerepe
Ezzel fogom zárni felszólalásomat. Hutchinson úr egyszer azt javasolta, hogy kísérleteket lehetne folytatni a tisztelt Ház tagjaival, és talán a tagállamok parlamenti képviselőivel, elmennénk mindenhova, ahova lehetséges, vitákat tartanánk az ország-stratégiáról szóló dokumentumokról. Lehetőségem volt e szerint eljárni három különböző országban. Nagyon jól működött a dolog, de ez természetes is, mivel ebben a három országban a kormányok támogatását élveztük, mert az ügy támogatása nélkül rendkívül nehéz a dolgunk. Ezért azt hiszem, hogy igazuk van: a parlamentek cselekvésre bírása bizonyára egyike a prioritásoknak. Mindenesetre higgyék el nekem, hogy a saját hatáskörömön belül mindent meg fogok tenni ennek érdekében.
Maria Martens
Tisztelt elnök úr! Valójában nem szeretnék sokat hozzátenni ehhez. Ez az első vita a stratégia végrehajtásáról. A munkát már elkezdtük, de még csak az elejénél tartunk. Még nagyon sok munka áll előttünk. Afrika továbbra is a legszegényebb földrész. Minden felszólaló rámutatott, hogy miben áll aggodalmunk, milyen kihívásokkal nézünk szembe, legyen szó akár a békéről és biztonságról, a gazdasági növekedésről, a helyes kormányzásról, az építési kapacitásról, akár a parlamentek és a civil társadalom szerepéről. A Biztos úr előadta az arra vonatkozó szükséges észrevételeit.
Meg szeretném köszönni tagtársaimnak, a Biztos úrnak és a Pánafrikai Parlament részéről megjelent kollégáinknak. Továbbra is a folyamatot követve járunk el.
Elnök
A vitát lezárom.
A szavazásra 2009. március 24-én, kedden kerül sor.
