Godkendelse af protokollen fra foregående møde
Formanden
Protokollen fra mødet i går er omdelt.
Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg den som godkendt.

Ebner
Fru formand, jeg nåede ikke at komme på plads. Jeg ville blot kort bemærke, at jeg ikke står på tilstedeværelseslisten, og meddele, at jeg var til stede både under mødet og ved den pågældende afstemning. Det vedrører godt nok mandagsmødet, men jeg kunne godt tænke mig, at det blev ført til protokols. Mange, mange tak! Jeg har tilsyneladende ikke skrevet under, men jeg var til stede og deltog. Tak!

Formanden
Godt, kære kollega, det vil blive rettet.
Hvis ingen andre gør indsigelse, betragter jeg protokollen som godkendt.

Scallon
Fru formand, før forhandlingen begynder, vil jeg gerne videregive det irske folks følelser vedrørende vores nationale luftfartsselskab Aer Lingus' fremtid. Før terrorhandlingerne i New York var det et af de bedste selskaber i branchen med 1,1 million passagerer. Det er en stor bidragyder til vores nationale økonomi. Det er et stort ønske, at det ikke betragtes som statsstøtte, når regeringen hjælper selskabet med at holde sig i luften.

Formanden
Det har ikke rigtigt noget med protokollen at gøre. Der vil i øvrigt blive en forhandling om emnet.
Hvis ingen andre gør indsigelse, betragter jeg protokollen som godkendt.
(Protokollen godkendtes)   

Van Orden
Fru formand, jeg vil gerne henlede Deres opmærksomhed på arrestationen af 12 britiske og to nederlandske statsborgere i Grækenland for en uge siden. Blandt de britiske statsborgere var to vælgere fra min valgkreds, Paul og Lesley Coppin fra Mildenhall i Suffolk. De blev arresteret af de græske myndigheder og er mistænkt for spionage. Disse mennesker er flyobservatører, flyvesportsentusiaster, som var på ferie i Grækenland. Det virker noget ejendommeligt, at de stadig er varetægtsfængslet i en medlemsstat, og jeg håber, at De kan henlede de græske myndigheders opmærksomhed på sagen, så de kan løslades hurtigst muligt.

Formanden
Hr. Van Orden, vi har noteret os Deres bemærkninger, og vi vil træffe de nødvendige foranstaltninger.

Den økonomiske og beskæftigelsesmæssige situation inden for lufttransport og tilknyttede industri- og servicesektorer
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er Rådets og Kommissionens redegørelser om den økonomiske og beskæftigelsesmæssige situation inden for lufttransport og tilknyttede industri- og servicesektorer.
Jeg giver ordet til fru Durant for Rådet.

Durant
Fru formand, mine damer og herrer, nedstyrtningen af flyet fra American Airlines mandag den 12. november i New York mindede selvfølgelig alle om den hårde og frygtelige virkelighed i luftfartssektoren. Den seneste ulykke risikerer at forstærke såvel den økonomiske som den sociale krisesituation, som denne sektor har befundet sig i siden den 11. september. Imidlertid må den ikke få os til at glemme baggrunden for denne krise, der er et resultat af et sammenfald af konjunkturproblemer, som er direkte forbundet med attentaterne den 11. september, men også af tidligere strukturelle vanskeligheder, som er blevet afsløret og forstærket af begivenhederne den 11. september.
Som formand for Rådet (transport) og belgisk forbundsminister er jeg særligt optaget af denne situation. Det forekommer mig vigtigere end nogensinde at iværksætte økonomiske og sociale strukturreformer for at give sektoren mulighed for at overleve den aktuelle krise, at støtte sektoren med sociale tiltag og skabe grundlag for en bæredygtig udvikling på lang sigt i denne sektor. For at opnå dette må man forstå de egentlige årsager til problemet og identificere de hindringer, som skal fjernes, hvilket jeg gerne vil give mig i kast med her sammen med Dem og fru Diamantopoulou.
Den primære årsag til den naturlige sårbarhed i den europæiske luftfartssektor er dens alt for store splittelse, som understreges af manglende konsolidering på fællesskabsniveau samt manglende strategiske alliancer. Grundlaget for den europæiske integration har således hidtil været ønsket om at skabe et fælles marked, som sikrer optimale konkurrencebetingelser. Den ekstreme konkurrence, som er resultatet heraf i en sektor, hvor marginalomkostningerne er relativt små, skaber både problemer med overkapacitet og for lave priser i forhold til de gennemsnitlige omkostninger for luftfartsselskaberne. Denne særligt hårde konkurrence har derfor bidraget til at underminere selskaberne, som er blevet sårbare over for ethvert økonomisk chok på grund af deres lave margen.
Den amerikanske luftfartsindustri har længe været langt mere koncentreret end den europæiske, hvilket tillige med andre faktorer har hjulpet denne industri til på bedste vis at håndtere den krise, der især har ramt USA. Selv om luftfartssektorens vanskeligheder ikke skal søges i attentaterne, men derimod i strukturelle overvejelser, har begivenhederne den 11. september skabt nye hindringer, der har fremskyndet den aktuelle krise, og som er forstærket af den aktuelle situation med økonomisk recession.
Jeg vil især og i kronologisk rækkefølge nævne, at USA's luftrum har været lukket i fire dage, at passagerernes tillid er dalet, og at lufttrafikken er faldet betragteligt - med 20% for charterflyvningers vedkommende i forhold til 2000, særligt på de transatlantiske ruter, hvor man har konstateret en nedgang på 30%. Og for at sætte kronen på værket gør den tragiske ulykke i forgårs utvivlsomt situationen endnu værre. Derudover har forsikringsbranchen besluttet at hæve forsikringspræmierne for passagerer og fly i tilfælde af ulykker i forbindelse med en krigssituation eller en terrorhandling. Den har ligeledes besluttet at begrænse luftfartsselskabernes dækning på skader, der er forårsaget på tredjemand under førnævnte omstændigheder, til 50 millioner dollars. I øvrigt betyder de ekstra sikkerhedsforanstaltninger nødvendigvis øgede omkostninger for lufthavnene og luftfartsselskaberne. Endelig det sidste, men ikke mindste spørgsmål. De amerikanske tilskud, som omfattede mere end 15 milliarder dollars i direkte og øjeblikkelige tilskud og statslige lånetilsagn til virksomhederne, mere end 120 millioner dollars til serviceydende virksomheder, har således skabt konkurrenceforvridning i forhold til den europæiske industri, især fordi de har gjort det muligt for visse firmaer at drive rovdrift på de transatlantiske ruter.
De økonomiske og sociale konsekvenser for Europa af dette sammenfald af strukturelle og konjunkturmæssige faktorer er velkendte. Luftfartsselskaberne går fallit eller er i store vanskeligheder, investeringerne fastfryses, og luftfartsindustrien oplever en voldsom krise.
Hvordan har Rådet indtil videre reageret på denne situation?
Transportministrene har siden deres møder den 14. og 16. oktober, ligesom Det Europæiske Råd og økonomi- og finansministrene på deres møder den 21. september, bestræbt sig på at undersøge konsekvenserne af attentaterne den 11. september for luftfartssektoren for at kunne levere et hurtigt og samlet svar fra alle medlemsstater, som giver mulighed for at støtte omstruktureringen af sektoren, samtidig med at man forsøger at bevare grundlaget for en sund konkurrence. Rådet (transport) undersøgte på mødet den 16. oktober især forslagene i Europa-Kommissionens meddelelse af 10. oktober om sektorens økonomiske situation for at forsøge at fastlægge en række elementer.
Rådet har først og fremmest meget hurtigt koordineret medlemsstaternes indgreb på forsikringsområdet. Det har således besluttet, at statsstøtte til luftfartsselskaber og tjenesteydende virksomheder, som har til formål at kompensere for den utilstrækkelige, ja, manglende krigsskadedækning, vil blive forlænget til den 31. december. Disse ordninger skal anmeldes til Kommissionen og behandles her en gang om måneden.
Hvad angår omkostningerne til ekstra sikkerhedsforanstaltninger, har medlemsstaterne anerkendt, at de i første omgang kan dækkes, uden at dette regnes for statsstøtte. De har imidlertid understreget nødvendigheden af, at brugere og operatører på sigt, og når situationen igen er blevet mere normal, skal dække en del af disse omkostninger.
Hvad angår lukningen af luftrummet i fire dage, har Rådet bedt Kommissionen om, og opnået, en vis fleksibilitet, der skal gøre det muligt at yde en begrænset støtte ud over denne periode og naturligvis på grundlag af objektive kriterier til de luftfartsselskaber, der er ofre for lukningen af luftrummet og følgerne heraf. Medlemsstaterne såvel som Kommissionen vurderer, at denne støtte skal respektere Fællesskabets overordnede aftaler om statsstøtte til sektoren og under ingen omstændigheder må skabe konkurrenceforvridning. Vi modsætter os, at de amerikanske selskaber bruger statsstøtten til at slå bunden ud af priserne. Vores selskaber lider under de amerikanske selskabers illoyale konkurrence. Vi skal ikke tillade, at en sådan situation varer ved i EU. Derfor støtter formandskabet Kommissionens forslag om at vedtage en adfærdskodeks i fællesskab med USA for netop at forhindre eller modvirke denne konkurrenceforvridning. I øvrigt har Rådet taget hensyn til visse luftfartsselskabers anmodning om fleksibilitet i gennemførelsen af procedurer for tildeling af ankomst- og afgangstidspunkter.
I øvrigt er en af nøglerne til en hurtig genopblomstring af luftfartsaktiviteterne selvfølgelig fornyet tillid blandt passagererne. I dette perspektiv har formandskabet og Kommissionen med støtte fra de andre medlemsstater arbejdet meget ihærdigt på hurtigst muligt at definere og træffe foranstaltninger, som tager sigte på at styrke sikkerheden i lufthavnene og om bord på flyene. Dette arbejde skal foregå i to etaper, hvor den første og vigtigste sigter mod at harmonisere henstillingerne fra Den Europæiske Konference for Civil Luftfart, hvad angår kontrol af passagerer og bagage i lufthavnene, hvilket for øvrigt er frugten af adskillige års erfaring. Den mest effektive kontrolindsats ydes som bekendt altid før afrejsen. Som De ved, har Rådet især via en fælles ekspertgruppe fra Rådet og Kommissionen brugt meget tid og energi på at skabe mulighed for en politisk aftale mellem medlemsstaterne i Det Europæiske Råd den 7. december.
Jeg mener, det er yderst vigtigt at nå frem til en løsning hurtigst muligt i nært samarbejde med Europa-Parlamentet. Rådet udtrykte på mødet den 16. oktober i øvrigt håb om, at Europa-Parlamentet er i stand til i dette perspektiv at tilkendegive sin mening hurtigst muligt. Jeg tror faktisk, at offentligheden i EU vil have svært ved at forstå, hvis Rådet eller Parlamentet tøver med at få afsluttet en så altafgørende sag.
Formandskabet står til Europa-Parlamentets disposition for at fremme en tæt dialog mellem de to institutioner og stiller sine specialister til rådighed for Europa-Parlamentet med henblik på en hurtig vedtagelse.
Under anden etape vil vi undersøge muligheden for ekstra sikkerhedsforanstaltninger på basis af den endelige rapport fra det fælles ad hoc-udvalg mellem formandskabet og Kommissionen. Denne vil blive præsenteret den 7. december. Nogle af foranstaltningerne kræver måske lovinitiativer for at afslutte den første etape, der består af det sikkerhedsreglement, som nu er til behandling.
Rådet af 16. oktober har således gjort det muligt at reagere samlet på krisen i luftfartssektoren, men vi skal nu sørge for at genopbygge et solidt og sundt grundlag for sektoren, selv om vi ved, at den aktuelle krisesituation kan vare ved i mange måneder.
For at bidrage til dagens forhandling foreslår jeg, at De lytter til min personlige analyse af de perspektiver, der tegner sig for sektoren, og de foranstaltninger, det bliver nødvendigt at træffe. Denne forhandling, som endnu ikke er påbegyndt i Rådet, er så meget desto mere nødvendig i vores parlamentariske forum, eftersom samme Parlament selvfølgelig vil blive knyttet til forhandlingen i de kommende måneder.
Strukturelt skal vi altså sørge for at give sektoren mulighed for en omstrukturering i form af en ny fordeling af det europæiske luftrum baseret på få store alliancer.
En måde, hvorpå luftfartsselskaberne kan sikres mulighed for at genskabe deres reelle levedygtighed, er i højere grad at fordele konkurrencepresset på sektoren ved især at benytte en vis form for konsolidering. Uden i øvrigt at slå til lyd for fusioner eller overtagelser, som kræver en global omstrukturering af konkurrencelovgivningssystemet, vil dannelsen af alliancer eller kommercielle aftaler allerede være tilstrækkeligt til en begyndende løsning på en række problemer. Det ville f.eks. gøre det muligt at begrænse den overkapacitet, der ødelægger sektorens overskud, og at dæmpe den overdrevne konkurrence på visse ruter.
Det drejer sig om at give mulighed for stordrifts- og netværksøkonomi, som er særligt udtalt i denne sektor.
Vi bør ligeledes i samarbejde med Kommissionen på sigt overveje en strategi, der giver mulighed for at bekæmpe lignende situationer og især undersøge de nødvendige tilpasninger af de europæiske konkurrenceregler ved om muligt at overvinde de aktuelle lovmæssige hindringer.
Dette rejser det følsomme spørgsmål om kontrol med selskaberne og kræver samtidig en mere dybtgående overvejelse af Fællesskabets rolle over for tredjelande og herunder særligt USA. Vi bør faktisk give de store europæiske selskaber, som står i centrum for den kommende fordeling af luftrummet, mulighed for at væbne sig bedre mod deres store nordamerikanske konkurrenter. I den forbindelse støtter jeg personligt idéen om, at vi på sigt skal give Kommissionen et klart mandat til at forhandle med de internationale og især amerikanske forhandlingspartnere. Det er vigtigt for den civile luftfarts fremtid, at EU taler med én stemme.
Men jeg vurderer, at der ligger en nødvendig etape forud for dette fremskridt, nemlig opbygningen af en lovramme for luftfartssektoren, som er mere sammenhængende og mere komplet. Denne "indre" ramme skal lægge et sundt fundament for genopbygningen af sektoren og sørge for at undgå konkurrenceforvridning. Vi skal på den eksisterende brakmark skabe et bygningsværk af klare og bindende retsforskrifter.
Alle områder af luftfarten skal deltage i denne bevægelse, hvad enten det drejer sig om sikkerhed, bekæmpelse af støjgener eller miljøbeskyttelse generelt.
I den forbindelse bør Kommissionens forslag om et fælles europæisk luftrum behandles hurtigst muligt. Dette forslag danner grundlag for et lovudkast, der skal være så detaljeret som muligt for at skabe et stærkt og samlet europæisk marked. EU bør på sigt udvikle sig til en ligeværdig partner i de internationale forhandlinger, især over for sine amerikanske forhandlingspartnere.
Jeg håber, at vi får lejlighed til sammen med mine kolleger i Rådet (transport) at vende tilbage til spørgsmålet om Fællesskabets kompetence i de internationale forhandlinger om luftfart. Drøftelserne bør resultere i retningslinjer for et sådant mandat og for de garantier, der gives til medlemsstaterne med hensyn til gennemsigtigheden af sådanne forhandlinger, der føres på vegne af Fællesskabet.
Krisens sociale aspekter bør også være genstand for en omfattende handlingsplan. Sabenas konkurs og de varslede afskedigelser viser, hvor vigtigt og påtrængende det er. Et flyselskab, der forsvinder, forårsager ikke blot tab af arbejdspladser i selve virksomheden, men også hos underleverandørerne. Sabena var nøglekunde for adskillige virksomheder og først og fremmest for lufthavnen Bruxelles-National, men også for forskellige serviceydende lufthavnsvirksomheder. Nytænkning inden for den civile luftfartssektor overflødiggør ikke nytænkning med hensyn til den samlede socialpolitik i en liberaliseringskontekst.
Det synes således bydende nødvendigt for det belgiske formandskab, at vi kan intervenere på områder som virksomhedsaftaler eller efteruddannelse af de ansatte, samtidig med at vi respekterer princippet om, at vi ikke skal anvende offentlige finanser til støtte af selskaberne.
Det synes ligeledes bydende nødvendigt at uddybe analysen af den sociale og miljømæssige virkning af liberaliseringen af lufttransporten med henblik på at fremme harmoniseringen på området.
Endelig er det vigtigt at udvikle mere målrettede interventioner fra Den Europæiske Socialfond. Faktisk skal programmeringsdokumenterne, som er opstillet af Kommissionen og medlemsstaterne, kunne tilpasses kriser i en given sektor. Dette vil gøre det muligt at reagere hurtigt på en forøgelse i antallet af arbejdssøgende og hurtigt omdirigere dem takket være en hurtig og målrettet opdatering af deres kompetencer. Problemet ligger altså i udvikling af tilpasningsevnen.
I rækken af andre påkrævede foranstaltninger vil jeg også nævne nødvendigheden af at iværksætte et informations- og kontrolsystem på EU-plan for beslutninger om afskedigelser, at styrke høringerne blandt arbejdsmarkedets parter og endelig at indføre en fremadrettet krisestyring under det europæiske overvågningscenter for forandringer, som blev indviet den 23. oktober i Dublin.
I den henseende er det vigtigt, at Rådet (arbejds- og socialministrene) den 3. december behandler Kommissionens redegørelse om virksomhedsomlægninger, som Kommissionen varslede under Marks & Spencer-krisen sidste sommer. Det drejer sig reelt om at se nærmere på begrebet virksomhedernes sociale ansvar i en omstruktureringskontekst. Rådet (beskæftigelse) i december vil sikkert gøre det muligt at nå frem til en aftale om direktivet om information og høring af arbejdstagerne, hvilket ligeledes udgør et vist fremskridt i høringen af de repræsentative organer i krisetilfælde.
Endelig står vi også i et langsigtet perspektiv over for en anden udfordring, nemlig at sørge for at den civile luftfart bliver en bæredygtig branche. Sikkerheden, den økonomiske stabilitet og respekten for miljøet er centrale komponenter i den bæredygtige udvikling i denne sektor, hvilket bringer mig til mit sidste punkt, nemlig behovet for at udvide miljødimensionen i denne sektor.
De nødvendige svar på de økonomiske og sociale vanskeligheder på kort sigt samt foranstaltninger vedrørende sikkerhedsstandarder, der for de sidstes vedkommende skal træffes på mellemlang sigt, må under ingen omstændigheder skade opretholdelsen og forstærkningen af de igangværende arbejder på dette område. Vækst under hensyntagen til miljøet er forudsætningen, hvis denne transportform skal overleve på længere sigt.
Vi har konstateret betydelige fremskridt under ICAO's generalforsamling, der blev holdt i Montreal i september. Vi skal drage fordel af, at EU har opnået - hvilket ikke var garanteret på forhånd, tro mig - både hensyntagen til de lokale, nationale og regionale forskelle i definitionen af disse offentlige politikker. Vi bør således vedtage europæiske bestemmelser, som sikrer højere kvalitet på miljøbeskyttelsesområdet.
Det er nødvendigt at omsætte disse politiske fremskridt i praksis, især ved hurtigt at træffe de nødvendige modforanstaltninger mod støjgener, men også ved at træffe foranstaltninger til reducering af udslippet af drivhusgasser inden for rammerne af den forpligtelse, vi indgik i Kyoto, og som vi stadfæstede i Bonn og i Marrakesh.
Selv om de europæiske luftfartsselskaber ikke er så hårdt ramt som deres amerikanske kolleger, bliver vi nødt til at sørge for på fællesskabsniveau at etablere en lovramme, der sikrer dem reel levedygtighed, hvilket især skal ske via en revidering af konkurrencereglerne. I øvrigt er det nødvendigt, at lovrammen i krisetilfælde kan sikre et højt socialt beskyttelsesniveau.
Vi skal sammen opbygge en bæredygtig civil luftfart både på det økonomiske, sociale og miljømæssige plan. Vi bør handle og handle hurtigt for at garantere et sikkerhedsniveau, der er i stand til at berolige passagererne hurtigst muligt, og dermed sikre, at den civile luftfart igen slår bro mellem befolkningerne og bliver den fredsvektor, som den altid har været.
(Bifald)

Diamantopoulou
Fru formand, den europæiske civile luftfart har haft og har stadig alvorlige strukturelle svagheder. Og begivenhederne den 11. september har mangedoblet problemerne, så situationen er blevet meget forværret. Passagertallet er væsentligt reduceret for de største flyselskabers vedkommende og har nu stabiliseret sig, så der er tale om en reduktion på 20% i forhold til 2000. Desuden har selskaberne i løbet af den sidste tid givet meddelelse om 30.000 afskedigelser. To nationale flyselskaber, Sabena og Swissair, er gået konkurs. Sabenas konkurs betød tabet af 7.500 arbejdspladser fra den ene dag til den anden. Og det er ikke udelukket, at branchen mister flere arbejdspladser på europæisk plan.
I sidste uge havde jeg et møde med de europæiske selskaber, som repræsenterer alle grene inden for luftfarten. Her gav man en interessant beskrivelse af situationen. Luftfartsområdet er en global landsby. En global landsby, som er ramt af et jordskælv, og hvor alle bygninger er i fare, både store og små, stærke og svage. Hvordan imødegår man så på europæisk plan en del af det problem, som i virkeligheden har globale dimensioner? Jeg tror, det er vigtigt, at vi udsender et klart budskab, og jeg er helt enig med fru Durant. Vi hjælper ikke branchen, hvis vi tillader, at den økonomiske krise, som startede med den 11. september, forsinker beslutningerne om omstruktureringer og sammenlægninger i branchen. Det vigtigste budskab bør være, at svaret på problemerne må være en omstrukturering af luftfartsbranchen. Det er vigtigt, at vi er enige om, at vi ikke kan hjælpe branchen med en saltvandsindsprøjtning af offentlige midler, men samtidig må vi også forstå, at en omstrukturering i krisetider ikke kan ske uden ekstra økonomiske og sociale værktøjer. Den meddelelse om terrorangrebene på USA og deres konsekvenser for luftfartssektoren, som Kommissionen vedtog den 10. oktober, er den første respons på den ekstraordinære situation, og den koncentrerer sig derfor om genoprettelse af tilliden ved hjælp af en række ekstra sikkerhedsforanstaltninger, men også økonomiske foranstaltninger til støtte for branchen. Jeg er ganske vist helt enig med ministeren i, at vi i EU på grund af de institutionelle særegenheder, men også på grund af de særlige politikker, vi har, ikke har haft mulighed for at reagere direkte, som det er sket i USA, med hensyn til at støtte de europæiske virksomheder.
Meddelelsen indeholder nogle vigtige punkter og foranstaltninger. Kommissionen undersøger - inden for de rammer, som udgøres af reglerne for statsstøtte - mulighederne for at yde luftfartsselskaberne erstatning for de tab, de har lidt i de fire dage, det amerikanske luftrum var lukket. Medlemsstaterne bør give denne kompensation til alle autoriserede luftfartsselskaber uden undtagelse. Kommissionen vil - stadig inden for rammerne af reglerne for statsstøtte - undersøge forskellige foranstaltninger med henblik på kompensation for ekstra udgifter til forsikring og fortsatte statsindgreb frem til slutningen af året. På grundlag af konkurrencereglerne og den lovgivning om det indre marked, som vedrører forsikring, er Kommissionen på nuværende tidspunkt ved at efterprøve visse månedlige forsikringsformer på mellemlang sigt. Man undersøger også i Kommissionen muligheden for en mere langsigtet løsning på forsikringsspørgsmålet.
Endelig har Kommissionen og Rådet (transport) opfordret medlemsstaterne til at bekræfte, at tredjelandes lufttransportselskaber kan tilbyde det samme niveau med hensyn til forsikringsdækning, som gælder for de europæiske lufttransportselskaber. For at kunne gennemføre den nødvendige omstrukturering og stabilisering af luftfartsbranchen, er en løsning på spørgsmålet om ejerskab og kontrol mere påkrævet end nogensinde før. De begrænsninger med hensyn til flyruter, som findes i de traditionelle regler vedrørende ejerskab og kontrol i den bilaterale aftale om luftfartstjenester, gør det meget vanskeligt både at gennemføre fusioner og opkøb, men også at foretage investeringer udefra, selv om selskaberne er i økonomiske vanskeligheder. Derfor har Fællesskabet brug for en fælles dynamisk politik med hensyn til eksterne relationer. For at sætte den pågældende procedure i gang har Kommissionen i mange år anmodet Rådet om retningslinjer for en forhandling, som kunne føre frem til en aftale mellem EU og USA om lufttrafikken. En sådan aftale ville være til fordel for vores egen luftfartssektor.
Endelig er det med hensyn til reglerne om ankomst- og afgangstidspunkter Kommissionens opfattelse, at situationen er særdeles kritisk, og vi er helt enige i, at man bør foreslå lufthavnsledelserne, at flyselskaberne får lov til at beholde den tid, som ikke er blevet brugt i sommerperioden i 2001, men også i den aktuelle vinterperiode 2001/2002, i de næste tilsvarende planlægningsperioder. Rådsformanden udtalte sig meget klart om de særlige problemer og nødvendigheden af en snarlig europæisk politik og aftale på europæisk plan.
Jeg vil ikke gentage alt, hvad rådsformanden sagde, men vil gerne komme lidt nærmere ind på den sociale krise. Som nævnt, er der allerede i løbet af få uger foretaget 30.000 fyringer. Fyringerne er sket inden for alle grene, og der er netop nu en undersøgelse i gang, som skal give os et overblik over konsekvenserne, også inden for berørte brancher med relation til luftfartsselskaberne. Analysen af årsagerne til fyringerne peger på mange forskellige faktorer. Nogle af dem kan føres tilbage til den krise, som startede sidste forår. Andre skyldes faldende efterspørgsel. Og en del skyldes forsinket justering af mulighederne for at rette op på forholdet mellem udbud og efterspørgsel efter mange år med hastig udvikling. Det er svært uden videre at analysere årsagerne til alle fyringerne, men der er ingen tvivl om, at vi må se på, hvilke muligheder der er for straks at gribe ind, og hvilken rolle EU og Europa-Kommissionen kan spille.
Først og fremmest må vi sige, at der findes en temmelig komplet lovramme, som giver mulighed for, at virksomhederne kan høre arbejdstagerne og finde frem til nye modeller for arbejdets tilrettelæggelse, så antallet af fyringer kan begrænses mest muligt. I de konkrete tilfælde med British Airways og Alitalia, hvor der har været tale om et stort antal fyringer, har man på korrekt vis informeret og samarbejdet med arbejdstagernes repræsentanter. Lovgivningen kan dog ikke standse fyringerne på nuværende tidspunkt. Derfor bør de fællesskabsmidler, som er til rådighed, anvendes til at imødegå virkningerne af krisen.
Der findes et økonomisk instrument på europæisk plan, nemlig Den Europæiske Socialfond. Den kan bruges på tre måder: For det første med den europæiske strategi for beskæftigelsen, til uddannelse, omskoling af folk, der er blevet fyret, eller, i mange tilfælde, hjælp til disse, så de bevarer deres kvalifikationer, som de ellers risikerer at miste på et meget specialiseret arbejdsmarked. For det andet er der mulighed for at give støtte til lønmodtagerne der, hvor arbejdspladserne er i fare. Problemet med satellitvirksomheder i form af små og mellemstore virksomheder omkring luftfartsselskaberne, er allerede blevet nævnt. For det tredje kan regionale og lokale virksomheder via Socialfonden sættes i gang med programmer til imødegåelse af f.eks. lukning af små lufthavne eller lokale problemer, som vedrører fyringer eller kriser inden for konkrete brancher, så de behandles på regionalt plan.
Finansforordningerne for Den Europæiske Socialfond reguleres på europæisk plan, men der er en vis fleksibilitet i forbindelse med kriser og særlige omstændigheder, der gør, at vi kan omdirigere midlerne. Vi kan sige, at der også for Sabenas vedkommende vil være en samfinansiering af visse foranstaltninger fra Den Europæiske Socialfonds side. Dette er de eksisterende instrumenter, lovgivningsmæssige såvel som sociale. Naturligvis er et af de vigtigste instrumenter i krisetider altid den sociale dialog og samtalerne med arbejdsmarkedets parter. Straks efter krisen den 11. september iværksatte Kommissionen den europæiske branchedialog angående luftfartsspørgsmål. Der har allerede været drøftelser med arbejdsmarkedets parter via udvalget for sektordialogen, og det er besluttet, at der den 3. december skal afholdes en europæisk workshop med deltagelse af arbejdsmarkedets parter inden for alle brancher, men også nationale repræsentanter for de 15 medlemsstater, hvor debatten navnlig kommer til at dreje sig om konsekvenserne for beskæftigelsen og de sociale problemer, de medfører. Målet er at indgå en aftale om foranstaltninger, som vi straks kan tage højde for.
Fru formand, i disse krisetider, hvor det ikke er nemt at finde svar og opskrifter på opsving, er et fornuftigt og øjeblikkeligt samarbejde såvel mellem de europæiske organer indbyrdes som mellem de europæiske organer og arbejdsmarkedets parter en forudsætning for, at vi kan tage de næste skridt.

Foster
Fru formand, årsagen til denne hastebetænkning er indlysende. Jeg vil gerne starte med at takke repræsentanterne fra de andre grupper, som var med til at udarbejde dette kompromis.
Det er rigtigt, at angrebene på USA i september efterfølgende har haft katastrofale følger for luftfartsindustrien, ikke mindst for passagernes tillid, men også for de titusinder af arbejdspladser, som allerede er nedlagt på verdensplan og især i Europa. Desværre er det ikke kun luftfartsindustrien, som er ramt. Følgevirkningerne er nu tydelige både i sektoren for fremstilling af luftfartøjer og inden for turismen. I Det Forenede Kongerige har den langsomme genrejsning efter mund- og klovsygeepidemien lidt stor tilbagegang, hvilket næsten ikke er til at bære.
Selv om nogle af virksomhederne i EU har været dårlige til at klare sig i erhvervslivet, er størstedelen af dem uden skyld i, at de står på konkursens rand eller værre endnu. Jeg kan huske, at den britiske regering sammen med andre nationale ledere kun tre-fire dage efter hændelsen insisterede på, at der kom hjælp så hurtigt som muligt. Desværre kom der ingen økonomisk bistand, bortset fra den kortsigtede støtte til forsikringsdækning, som oprindeligt var på 180 dage i USA.
Mig bekendt er der ingen erstatning for økonomisk tab på grund af lukningen af det amerikanske luftrum eller for de ekstra sikkerhedsforanstaltninger, som luftfartsindustrien ventes at iværksætte. Det er medlemsstaterne, som skal påtage sig sikkerhedsudgifterne. Kort sagt er det en skandale, ikke mindst da antallet af arbejdspladsnedlæggelser, som mange virksomheder bebudede for to måneder siden, allerede stiger på grund af den manglende hjælp.
Parlamentet ønsker handling, og det skal være nu. Vi er ikke interesseret i at vente på Kommissionens vurdering af den enkelte sag, som måske vedtages engang i fremtiden. Vi ønsker, at de berettigede får midlertidige økonomiske hjælpepakker stillet til rådighed nu.
Afslutningsvis skal Kommissionen og Rådet vide, at jeg ønsker at give dette emne topprioritet, og jeg forventer som minimum, at Parlamentet modtager en rapport om fremskridtene til den anden mødeperiode i november. Jeg håber, at parlamentsmedlemmerne kan tilslutte sig mine bemærkninger, da vi skal huske, at tusindvis af menneskers levebrød står på spil. Vi accepterer hverken passivitet eller en præken om miljøspørgsmål, for så vil vi ikke have en luftfartsindustri at bekymre os om med den hastighed, som vi lægger for dagen.

Simpson
Fru formand, jeg havde forberedt en tale om situationen i luftfartsindustrien. Den har jeg ændret radikalt på baggrund af meldingerne fra rådsformanden og kommissæren her til morgen. Meldingerne er ærlig talt helt uacceptable.
Vi står i en klassisk situation, hvor Ministerrådet koncentrerer sig om småting, mens luftfartsindustrien i EU er i opløsning. Fru formand, vi befinder os i en dyb krise. Det burde De bedre end nogen anden vide fra Deres egen medlemsstat. Luftfartsselskaber er gået konkurs. Andre er på randen af konkurs - og hvilken reaktion får vi? Vi får et forslag om, at Kommissionen skal sætte sig til bords med amerikanerne og tale med dem om den ydede bistand for at forsøge at skabe ens vilkår. Når det engang sker, vil der ikke længere være en europæiske luftfartsindustri til at nyde gavn af de vilkår! Der skal handles nu. Vi ønsker ikke smånusseri, men direkte handling så luftfartsindustrien kan overleve.
USA's reaktion efter hændelserne den 11. september var direkte og gik lige til sagens kerne. De gav straks 5 milliarder amerikanske dollars til de amerikanske luftfartsselskaber og bidrog med yderligere 10 milliarder dollars til indirekte bistand for at hjælpe dem over eventuelle kriser. Hvad gjorde vi? Vi sad og nussede med tingene og sagde: "Vi kunne gøre det sådan her". Og, som fru Foster sagde: "Vi sagde, at I kunne udbetale erstatning for de tabte dage". Det er ikke nok. Der skal iværksættes direkte handling nu.
Det, der rystede mig i dag, var tonen i bidraget fra Kommissionen og rådsformanden. Det er tilsyneladende acceptabelt, at luftfartsselskaberne går fallit, og at tusinder af arbejdspladser nedlægges, uden at der gøres noget for at stoppe udviklingen. Før i dag var jeg bange for, at medlemsstaterne prøvede at bruge krisen til at konsolidere industrien og komme af med nogle af selskaberne. I dag indrømmede rådsformanden nærmest, at dette var tilfældet. Er det sandt, tager jeg afstand fra det.
Der sidder fagforeningsmedlemmer blandt tilhørerne i dag. Til jer vil jeg gerne sige, at jeg giver jer min gruppes støtte i kampen for at holde den europæiske luftfartsindustri i live. Desværre tyder dagens meldinger på, at Ministerrådet langtfra vil give samme tilsagn. Fru formand, mon ikke folk vil huske det belgiske formandskab i år 2001 for, at det står på sidelinjen, mens den europæiske luftfartsindustri går ned.

Costa, Paolo
Fru formand, jeg tror, at det er nødvendigt at holde hovedet koldt i en situation som den, vi oplever i øjeblikket. Min gruppe har skrevet under på forslaget og er klar til på en hvilken som helst måde at deltage i enhver handling, der har til formål umiddelbart og hurtigt at imødegå den aktuelle situation på en forhåbentlig effektiv måde ved at følge tre retningslinjer. For det første skal vi på enhver måde beskytte den europæiske industri mod eventuel illoyal konkurrence fra USA's side, for det andet skal vi fremskynde selve den europæiske industris omstrukturering, og for det tredje skal vi overholde de forpligtelser, vi i øvrigt allerede gav os selv inden krisen, til under alle omstændigheder at garantere en bedre sikkerhed og respekt for miljøet end hidtil.
Europa skal forfølge alle disse målsætninger samtidig, hvis vi ønsker at komme ud af den situation, vi befinder os i nu. Dette kræver uden tvivl, at Rådet snarest muligt giver Kommissionen et forhandlingsmandat, at det bliver muligt kun at tale med én stemme over for USA, og at vi kan overvåge det, der sker på denne front. Vi skal kort sagt forsvare os eller bruge de samme våben i den situation, vi er i.
Dette - nemlig at vi beskytter os mod angrebet fra en industri, som blev omstruktureret på et tidligere tidspunkt, og som blev mere konkurrencedygtig på et tidligere tidspunkt - må i øvrigt ikke være en undskyldning for at fastholde den nuværende situation. Derfor er det nødvendigt, at vi konsekvent bevarer vores støtte, der som sagt udelukkende skal være støtte til de lukninger, der har fundet sted, og til forsikringsomkostningerne og de ekstra sikkerhedsomkostninger, men heller ikke mere. Vi skal bevare statsstøtten i den forbindelse, og vi skal desuden styre omstruktureringsfaserne meget omhyggeligt. Der er ingen tvivl om, at den europæiske industri er nødt til at gennemgå nogle - også smertelige - former for omstrukturering, og derfor er det sandsynligt, at vi kommer til at se flere konkurser. Men der er forskellige måder at administrere disse konkurser på. Dette er fundamentalt, og i den forbindelse kunne vi måske godt tænke os, at Ministerrådet og Kommissionen sagde noget mere, og at de stillede nogle flere forslag om administrationen af overgangene. Jeg vil komme med et meget lille eksempel, nemlig at Sabenas konkurs og omstruktureringen af det nye Sabena i dag kræver, at man drøfter fordelingen af afgangs- og ankomsttider på de europæiske ruter. Der er små og konkurrencedygtige selskaber, som er i stand til at ansætte personer, der er villige til co-sharing med disse selskaber. Vi bør ikke nøjes med at have en defensiv holdning, men også være åbne for disse muligheder og således for et marked med en større udvikling. Vi skal have det nødvendige mod og den nødvendige evne til at følge markedet, ikke kun på en defensiv måde, men også på en aktiv måde. På den måde tror jeg også, at vi opfylder fagforeningernes og arbejdstagernes krav særdeles godt, nemlig ved at forstå, at dette er den rigtige måde at sikre reel beskæftigelse på i det lange løb.
Til sidst vil jeg gerne sige, at det ikke kun er et problem for luftfartsselskaberne, men også et brancheproblem, det vil sige et problem, der rammer hele turistsektoren. Hvis det ikke lykkes os at genskabe vores medborgeres tillid og få dem til at rejse med fly igen, vil en stor del af vores arbejde være spildt. Det er en indsats, ingen endnu har været inde på, men det er efter min mening den sidste opgave, som vi skal løse i fællesskab.

Jonckheer
Fru formand, fru formand for Rådet, fru kommissær, min gruppe støtter de retningslinjer, som netop er blevet udarbejdet af Rådets formandskab og Kommissionen. Jeg mener ikke, at vi bør tage fejl af forhandlingerne. Luftfartssektoren oplever en konjunkturbestemt og strukturel krise, som det blev sagt, men den samlede europæiske og globale økonomi er også i krise. Det egentlige svar på beskæftigelsesproblemet er derfor naturligvis en stimulering af væksten og globale politikker om arbejdsmarkedssolidaritet og jobskabelse.
Hvad angår luftfartssektoren og i forhold til det møde, der blev bekendtgjort af kommissæren om en arbejdsmarkedsdialog, mener jeg, at den forringelse af arbejdsbetingelserne og lønningerne, som sker i denne sektor, selvfølgelig er et forhold, vi skal være yderst opmærksomme på. I øvrigt ønsker vi med hensyn til EU, at Fællesskabets konkurrencepolitik bliver vedtaget og ikke står i vejen for en genopbygning af sektoren, men derimod kommer den til hjælp, og at denne genopbygningspolitik på mellemlang sigt er kompatibel med retningslinjerne i hvidbogen om transportpolitik, det vil sige udvikling af en intermodal transportpolitik, der på mellemlang sigt afspejler de reelle omkostninger for den samlede sektor. Endelig har Parlamentet, hvilket jeg tror, vi bør gøre opmærksom på, altid med flertal stemt imod en statsstøttespiral. Jeg forstår ikke, hvis et flertal i Parlamentet starter en vækstspiral for statsstøtte til en bestemt sektor.
Endelig må vi have tingene på det rene, hvad angår USA. USA har stillet os over for en fait accompli-politik. Deres støtte til luftfartssektoren er uacceptabel og i strid med loyal konkurrence på internationalt plan. Og eftersom vi tilsyneladende ikke kan indbringe sagen for WTO, er det nødvendigt, at EU inden for rammerne af et globalt partnerskab mellem USA og Europa kan gøre nogle legitime interesser gældende, som på sigt vil tjene såvel de amerikanske som de europæiske selskaber.

Markov
Fru formand, fru kommissær, fru formand for Rådet, den økonomiske og beskæftigelsesmæssige situation inden for lufttransporten og de tilknyttede industri- og servicesektorer er kritisk. Denne situation skyldes dog ikke kun hændelserne den 11. september, men den blev dog skærpet dramatisk derved. Flypassagerernes tabte tillid og de deraf følgende færre passagerer, tab som følge af lukningen af det amerikanske luftrum og lukning af lufthavne, tilbagetrukken forsikringsbeskyttelse og nedgang i antallet af turister fra USA og Det Fjerne Østen udgør de primære årsager, og det samme gælder annulleringen af ordrer på nye fly.
Krisens primære årsager er dog af strukturel karakter: en ruinerende konkurrence mellem luftfartsselskaberne, overkapacitet, generel økonomisk recession og lederes forkerte beslutninger. Europa-Parlamentets beslutning vedrører en lang række nødvendige foranstaltninger, f.eks. godtgørelse på grund af lukkede luftrum og lukkede lufthavne, finansiel støtte eller kautioner fra medlemsstaternes side som kompensation for tilbagetrukken forsikringsbeskyttelse, udarbejdelse af forslag om finansiel støtte til den europæiske luftfartssektor for at opnå konkurrencelighed med USA, udarbejdelse af strategier til bevarelse eller skabelse af arbejdspladser. Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe/Nordisk Grønne Venstre støtter denne beslutning, selv om vi ved, at den er meget kortsigtet og kun kan være et første skridt, der dog skal tages omgående.
På mellemlang og lang sigt har vi brug for et harmoniseret europæisk luftrum, højere kvalitets- og sikkerhedsstandarder, veluddannet personale, høje sociale standarder, ingen lave lønninger. De masseafskedigelser, der fandt sted før den 11. september, er helt uacceptable for os. Vi har brug for en strategi til koordinering af de forskellige transportformer, altså et samlet europæisk trafikkoncept. Man kan ikke løse dette problem isoleret.

Poli Bortone
Fru formand, efter chokket den 11. september, hvor man allerede tydeligt så den dramatiske krise i luftfartsindustrien og de tilknyttede brancher, er situationen nu blevet endnu mere kompliceret som følge af begivenhederne i de seneste par dage, der stiller os over for et generelt kriseproblem og et sikkerhedsproblem, hvis der skulle vise sig at være hold i teorien om en flyulykke. Dette får os til at være endnu mere opmærksomme på vedligeholdelsesspørgsmålet, når det gælder flysikkerhed.
Der er ingen tvivl om, at krigssituationen og krigsøkonomien har tilspidset situationen oven i den reelle krise i luftfartsselskaberne, som allerede har haft ekstreme konsekvenser for Sabena og Swissair. Sådan som det er blevet sagt, er der mange årsager til denne krise, selvfølgelig ikke mindst en tydelig fejladministration af sektoren ud fra et strategisk synspunkt, hvor luftfartsselskaberne måske var for individualistiske og uvillige til at indgå partnerskaber, som ville gøre det muligt at rationalisere, når det gælder de menneskelige, strukturelle og finansielle ressourcer. Vi har set nogle forkerte prissætningspolitikker, hvor man ofte omgik konkurrencebestemmelserne, og vi har set lufthavne - her kan jeg nævne et eksempel fra mit eget land, nemlig Malpensa - hvor sikkerheden heller ikke er særligt god.
I dag står det klart, at der i den nuværende situation er tale om et problem, som det på dramatisk vis haster med at løse, da man risikerer at miste hele 30.000 arbejdspladser i Europa og 180.000 arbejdspladser på verdensplan. I Italien har mit lands luftfartsselskab overvejet en kapitaltilførsel. Selskabet forbereder sig på en slags hestekur med en yderligere nedskæring på 1.000 arbejdspladser foruden de 2.500, man allerede har bebudet. Italiatour, Eurofly og IT-enheden Sygmatravel bliver skåret drastisk ned eller lukket helt. Kapitaltilførselen skal godkendes af Bruxelles. Den 17. oktober gav Kommissionen allerede tilladelse til bevillingen af en offentlig støtte på 387 millioner euro, men Alitalias behov beløber sig til 1,5 milliarder euro, og vi kender endnu ikke effektiviteten af de foranstaltninger, finansministeriet har iværksat ved at udstede obligationer. Det vil formodentlig være mere effektivt med en strukturreform, hvor man styrker handelsforbindelserne med Air France eller kommer med i Skyteam-konsortiet.
Endelig kan vi sige - idet vi støtter det fælles beslutningsforslag - at situationen kræver forskellige indgreb fra EU's side. Disse indgreb er tvingende nødvendige, og det skal være indgreb, som med den værdifulde støtte fra arbejdsmarkedets parter i Europa i dag er i stand til at råde mest muligt bod på den alvorlige krise. Herefter bliver det dog nødvendigt at planlægge indgreb, der tager sigte på at modernisere og rationalisere sektoren, ligesom der kræves en kraftig og tydelig indsats for at fremme turismen, som - sådan som det allerede er blevet sagt - man alt for ofte taler om, men som man faktisk stadig ikke gør noget særligt ved.
Jeg vil slutte af med at sige, at vi håber, at de nært forestående overvejelser om hvidbogen om transport fører til en kraftig og sikker indsats til gavn for transport- og turistsektorens økonomi og til gavn for de mange arbejdstagere og ikke mindst deres familier, som ikke må rammes yderligere.

Van Dam
Fru formand, terroranslagene den 11. september og flykatastrofen sidste mandag har på brutal vis åbnet vores øjne, både for livets forgængelighed og for sammenhængen i vores samfund. Et angreb på USA er et angreb på resten af den civiliserede verden og omvendt.
Nu, hvor følgevirkningerne bliver stadig klarere, skal vi afbøde de økonomiske følger. Vi mener, at løsningen skal søges i Unionens holdning til transportsektoren. I princippet skal virksomheder operere uden direkte statsstøtte. Overvejelsen om, hvorvidt der skal gøres en undtagelse i dette tilfælde, skal anbringes i den rigtige kontekst. Luftfarten er et verdensomspændende marked. Derfor er det ikke acceptabelt, at europæiske selskaber bukker under på grund af manglende støtte i den aktuelle krisesituation, samtidig med at foretagender andre steder i verden holdes oven vande med statsstøtte. Under henvisning til de foranstaltninger, som USA har truffet, er nulløsningen udelukket for EU. Derfor skal vi fastsætte, hvor langt vi må, vil og kan gå, jo hurtigere desto bedre. Det er ikke kun et spørgsmål om luftfarten, for ud over luftfarten er forskellige tilknyttede sektorer og turismen hårdt ramt. Desuden skal der skelnes mellem foranstaltninger på kort og lang sigt.
I første instans skal støtten begrænses til den ramte sektor og til den skade, som er en direkte følge af den 11. september. Godtgørelsen for forsikringsudgifter er logisk, og i princippet er en vis kompensation for tabte indtægter lige så nødvendig, fordi der ellers kun vil være få luftfartsselskaber tilbage i Europa. Det betyder imidlertid ikke, at vi under dække af kompensation skal redde selskaber, som allerede var finansielt ustabile.
Endelig situationen på lang sigt, fru formand. Luftfartens globale karakter og udbuddet af attraktive tjenester tvinger selskaberne til stadig oftere at finde stordriftsfordele. Derved vil der være færre selskaber end i øjeblikket i EU, men også udenfor. Sektoren bliver dermed for alvor global. National og bilateral lovgivning skal afstemmes herefter ligesom visse eksisterende rettigheder. Ikke nationale aftaler, men markedet er afgørende for sådanne rettigheder. Jeg er i den henseende enig i de foranstaltninger, som Kommissionen foreslår, og jeg forventer, at EU også kan drage fordel af dem på andre områder.

Vanhecke
Fru formand, det belgiske luftfartsselskab Sabenas konkurs for et par dage siden er ikke kun den største konkurs i belgisk historie, men er først og fremmest et menneskeligt og socialt drama for 7.500 - 12.000 arbejdstagere. Det er allerede blevet nævnt, og det er indlysende, at Sabena ikke er et enkeltstående tilfælde. Der er rigtig mange luftfartsselskaber, som har det vanskeligt i øjeblikket, og situationen er ikke blevet bedre siden begivenhederne den 11. september. Det ved jeg, men med hensyn til Sabena har rådsformanden, fru Durant, undladt at nævne to vigtige ting for Parlamentet.
For det første har Sabena i de sidste 40 år hvert eneste år lidt tab, bortset fra ét år, og da drejede det sig sandsynligvis om et administrativt trick. Skatteyderne har i de forløbne 40 år måttet skyde 62 milliarder belgiske francs i virksomheden.
For det andet årsagen. Sabena var en belgisk statsvirksomhed med alle kendetegn for den belgiske stat og Det Socialistiske Parti. Det betød politisk profit, politiske udnævnelser af klart inkompetente folk og politisk indblanding fra kongehusets side for at holde virksomheden på belgiske hænder. Af den grund blev alliancen med KLM saboteret, og det ved alle i mit land. Parlamentet opretter i øjeblikket et parlamentarisk undersøgelsesudvalg for at undersøge den årelange vanrøgt grundigt, og det er ikke en letsindig beslutning i mit land. Luftfartssektoren befinder sig i en vanskelig periode, og Europa skal finde en løsning på grundlag af en politik om "Europa først", så længe amerikanerne siger "America first". I sagen Sabena skal man for det første lægge ansvaret hos de ansvarlige, nemlig hos det belgiske kongehus og de belgiske regeringer, som har efterfulgt hinanden i de forløbne 40 år.

Thyssen
Hr. formand, luftfartsselskaberne, flyindustrien og turismen er naturligvis de første og mest synlige ofre for den 11. september, men vi må ikke glemme, at der uden for turistsektoren er mange små og mellemstore virksomheder og deres medarbejdere, det være sig underleverandører eller virksomheder i lufthavnenes geografiske omgivelser, som bliver ramt af dramaet.
I Belgien forventer de små og mellemstore virksomheder, at der går ét job tabt for hvert tabt job hos Sabena. Der skal sørges for, at alle ramte sektorer drager fordel af statsstøtten, uanset i hvilken form den gives. Vi regner med, at de foranstaltninger, som Kommissionen kan træffe, gennemføres hurtigt og i et stort omfang. Vi tænker først og fremmest på at skabe plads til statsinvesteringer i lufttransportens sikkerhed, fremskyndet behandling af de målrettede specifikke finansielle støttesager og på en forlænget, men tidsbegrænset smidighed ved forvaltningen af afgangs- og ankomsttider.
Den meget vanskelige situation bevirker, at Kommissionen skal optræde strengt over for konkurrenceforvridende aktiviteter i det transatlantiske forhold. Vi er i denne tid afhængige af mange faktorer. Hvis de alle samtidig går den forkerte vej, går det helt galt, og det er Sabena et dramatisk eksempel på. Som belgisk parlamentsmedlem slår jeg til lyd for, at DAT behandles som alle andre luftfartsselskaber, som rammes af følgerne af den 11. september. Det skal ligeledes betragtes som et foretagende under omstrukturering og skal kunne anvende de muligheder, som andre selskaber i samme situation har til disposition.
Endelig, hr. formand, ønsker jeg arbejdstagerne og de selvstændige virksomheder, som er blevet ofre for denne situation, held og lykke, og jeg håber, at vi kan give dem bedre perspektiver på kort sigt.

Zrihen
Hr. formand, stillet over for den sociale katastrofe, som Sabenas konkurs er for Belgien, vil jeg gerne bibringe dette møde en smule menneskelighed ved at dedikere mine første ord til alle dem, der fra den ene dag til den anden brutalt har mistet deres arbejde. Jeg opfordrer dem, der kommer til at anvende dette specifikke dossier til at angribe de offentlige virksomheder, til nøje at overveje den enkeltes ansvar. Ja, Europa er ansvarligt, når nogle af Kommissionens medlemmer forfægter en fremskyndet, umenneskelig og brutal liberalisering. Ja, Europa fremstår i dag i alles øjne som den egentlige årsag til denne proces. Folk ønsker ikke længere et sådant Europa. De ønsker i dag sammen med os at opbygge et socialt Europa, det Europa, som vi forsvarede i Lissabon, der udvikler konvergenskriterierne for at fremme beskæftigelsen og bekæmpe arbejdsløsheden, og endelig et Europa, der modsætter sig markedets tilskikkelser. De 12.000 Sabena-medarbejdere, der blev afskediget først på måneden, er de første ofre for denne liberaliseringsbølge inden for den civile luftfart. Andre europæiske selskaber fremviser foruroligende tal. Tusindvis af mennesker frygter at blive sat på gaden og forstår ikke, at Europa-Kommissionen er så stejl med hensyn til fristerne for tilbagebetaling af et overgangslån til det belgiske selskab, når USA støtter sine nationale selskaber med milliarder af dollars for at bevare de europæiske afgangs- og ankomsttider. De finder det uacceptabelt, at Kommissionen støtter sanktioner og autoritær optræden med henvisning til liberalismens og markedets fortræffeligheder, når førnævnte utæmmede liberalisme samtidig viser sine begrænsninger i form af uophørlige virksomhedslukninger i Europa. Ved fastlæggelsen af Lissabon-processen har fællesskabsmyndighederne og medlemsstaterne bevist, at de kunne tage hensyn til menneskelige og territoriale følger af de forskellige beslutninger. En så blind liberalisering vil ikke fremme den europæiske tanke, tilliden til EU-institutionerne og vores forslag om fred og social fremgang. Den vil uundgåeligt føre til, at borgerne forkaster denne europæiske og stærkt forenklede vision.
Afstemningen om Langen-betænkningen i Europa-Parlamentet for to dage siden, fru kommissær, bekræftede, at nogle sektorer ikke skal udsættes for fri konkurrence og heriblandt dem, som De har ansvar for. Nej, lad os sige tingene ligeud, vi er ikke imod moderne og effektive offentlige virksomheder, og vi ønsker ikke, at de bliver hverken ofret eller hånet. Vi forventer en fremadrettet vision for den økonomiske udvikling, et humant og intelligent forslag, der levner plads for en bæredygtig udvikling. Jeg håber, at det er, hvad vi får den 3. september.

Sterckx
Hr. formand, fru formand for Rådet, fru kommissær, det, der er sket i mit land med Sabena, er meget dramatisk, og jeg er glad for, at den belgiske regering gør en stor indsats for at afbøde de direkte og indirekte sociale virkninger. Det er naturligvis ikke helt muligt med en konkurs af det omfang, men det er i hvert fald vigtigt, at der indirekte, med hensyn til uddannelse og omskoling, også gøres en indsats. Jeg anmoder endvidere kommissæren om hurtigst muligt at informere os om, hvorvidt der også på europæisk plan sker noget, med hvilke beløb og med hvilken indsats hos de forskellige luftfartsselskaber. Sabena er et spektakulært tilfælde, men der udvikler sig også sociale dramaer i andre luftfartsselskaber. Derfor er det nødvendigt med en europæisk politik og støtte, så befolkningen ved, at Europa foretager sig noget. Min kollega sagde helt rigtigt, at der i øjeblikket eksisterer et ensidigt billede af Europa, og det skal justeres.
Én ting er for mig klart. Medlemsstaternes rolle med en særlig politik over for luftfarten i den enkelte medlemsstat er forbi. Det har vi sagt i mange år, selv om der i Parlamentet er mennesker, som mener, at den nationale politik skal håndhæves. Det skal langt om længe ophøre. Vi skal vælge en europæisk politik. National statsstøtte til luftfartsselskaber har ingen nytte. Vi skal hurtigt bestemme, om europæisk støtte til en europæisk sektor - jeg er enig med Dem, hr. Simpson - er mulig og under hvilke omstændigheder. Jeg mener imidlertid ikke, at problemet er løst ved at sige, at de ligger fem milliarder dollar på bordet, og så lægger vi også fem milliarder euro på bordet. Det løser ikke problemet, for omstruktureringen skal gennemføres samtidig. Det var nyttesløst, hvis den belgiske stat eller eventuelt EU endnu en gang havde støttet Sabena og derved holdt selskabet i luften. Sabena skulle omstrukturere, de skulle gøre noget, og det skete på en pinlig måde. Man ventede for længe med at gøre noget fornuftigt. Det skete på en uciviliseret måde. Det er beklageligt, men det skal vi tage ved lære af.
At Sabena er det første nationale luftfartsselskab, som forsvinder i EU, er meget sigende. Vi holder fast ved nationale luftfartsselskaber, men - hvilket en række kolleger allerede har sagt - den tid er forbi. Vi skal have en europæisk politik. Det betyder lufttrafikkontrol, sikkerhedsforanstaltninger og aftaler med tredjelande. Jeg er glad for, fru minister, at De allerede ser en mulighed herfor, men jeg håber, at De kan overbevise alle Deres kolleger, for det var netop problemet i Rådet. Medlemsstaterne vil ikke af med deres politik, de vil ikke gøre den europæisk, og det betaler vi nu for, for amerikanerne kan godt finde ud af at føre en fælles politik, men det kan vi ikke. EU er ikke repræsenteret på internationalt plan, når det gælder luftfartsanliggender. Det er de 15 medlemsstater, som indgår aftaler med open skies osv. osv., og som konkurrerer politisk med hinanden. Derfor håber jeg, fru rådsformand, at De kan overbevise Deres kolleger. Jeg håber endvidere, at Parlamentet er overbevist om, at vi langt om længe skal reagere europæisk og ikke nationalt.

Ainardi
Hr. formand, jeg mener reelt, at vi stillet over for recessionen i luftfarts- og lufttransportsektoren har brug for nogle håndfaste beslutninger for at genoprette tilliden og åbne nye perspektiver. For mit eget vedkommende er jeg ikke tilfreds med Kommissionens svar, der støtter fremskyndelsen af omstruktureringer på lufttransportområdet. Jeg er fortaler for en europæisk løsningsmodel, som vi herefter må drøfte indholdet af og fremgangsmåden for. At genskabe tillid ... Jeg mener, at tilliden reelt er et produkt af sikkerheden, og ét sikkerhedselement i denne sektor såvel som i andre sektorer er personalets knowhow, kompetencer og kvalifikationer. Fru kommissær, jeg er absolut enig med Dem i, at det haster med en social dialog, men lad os ikke stille os tilfredse med blot at føre en social dialog på et tidspunkt, hvor folk står over for afskedigelser. Lytter man virkelig til de ansatte? Faktisk har de også bemærkninger, overvejelser og forslag, og hvad angår det, vi netop har besluttet om høring af lønmodtagerne, kunne man måske iværksætte det langt hurtigere. Jeg tror også, at det at genskabe tilliden betyder at drage lære af den aktuelle krise og sætte en stopper for den liberaliseringsproces, der er i gang. Jeg tror ærlig talt ikke, at den liberalisering, der er foregået i denne sektor, har bidraget til dens udvikling, og jeg vil snarere mene, at den har bidraget til dens problemer. At genskabe tilliden er også på et givet tidspunkt at tage ansvar for at yde støtte. Jeg tror, at de begrænsede målrettede foranstaltninger er utilstrækkelige til at stå imod denne krise. Når den amerikanske støtte reelt er så stor, tror jeg, at vi har brug for udligningsstøtte til lufttransportsektoren og i den forbindelse må stille betingelser om opretholdelse af beskæftigelsen.
Endelig tror jeg, at vi har brug for at være åbne for nye perspektiver. Det forekommer mig, at det i et bæredygtigt perspektiv er på sin plads at undersøge, hvordan EU kan arbejde hen imod noget, der ikke er fusioner, men en udvikling af det internationale samarbejde inden for sikkerhed og lufttrafikstyring mellem selskaberne og sammen med de offentlige myndigheder. Hr. formand, jeg tror også, at vi bør styrke samarbejdet mellem luft- og jernbanetransportsektoren ved at indlemme lufthavnene i de transeuropæiske netværk.

Collins
Hr. formand, terrorangrebene i september har skabt kaos i mange europæiske luftfartsselskaber, hvilket har medført tab af arbejdspladser inden for luftfartsindustrien og en nedgang i antallet af oversøiske turister i Europa. Vi ønsker at sikre, at vi fastholder konkurrencedygtige luftfartsselskaber i Europa.
Jeg er enig i hovedforslagene i de kompromisbeslutninger, som vi har fået forlagt i dag. Det er vigtigt, at Kommissionen udarbejder en række forslag, som gør det muligt for den europæiske luftfartsindustri at modstå den konkurrence, der opstår på baggrund af den massive hjælp, som den amerikanske regering yder til de amerikanske luftfartsselskaber i øjeblikket. Vi skal sikre, at den europæiske luftfartsindustri får samme behandling som vores amerikanske luftfartskonkurrenter, især hvad angår transatlantiske ordninger. Set med irske briller er f.eks. Aer Lingus meget afhængig af transatlantiske rejser. Andre luftfartsselskaber i EU har også stor fortjeneste på deres transatlantiske ruter. Det er vigtigt, at disse luftfartsselskaber kan konkurrere mod de amerikanske luftfartsselskaber, som for nylig har fået statsstøtte fra den amerikanske regering.

Jarzembowski
Hr. formand, fru formand for Rådet, fru kommissær, jeg vil kun komme ind på to aspekter, nemlig en socialt ansvarlig og økonomisk fornuftig omstrukturering inden for luftfarten.
Fru rådsformand, De var for venlig i Deres formulering tidligere, hvor De sagde, at Rådet jo havde reageret i fællesskab. Det tvivler jeg på, fru rådsformand, og jeg vil gerne på det kraftigste opfordre Dem til at sørge for, at der i alle medlemsstater - hvad enten det er i forbindelse med forsikringsdækninger, godtgørelser eller den mulige omstruktureringsstøtte - ydes eller ikke ydes de samme subsidier. Det går ikke, at en flyrute støttes på særlig vis i én medlemsstat og ikke i en anden, begge skal derimod konkurrere frit med hinanden i et indre marked. Det kan ikke fungere! Vi ønsker fri konkurrence mellem flyselskaberne. Det må De sørge for som rådsformand, og De, fru kommissær, må om nødvendigt klage over for medlemsstaterne, hvis der er uregelmæssigheder på dette område, der forstyrrer det indre marked.
Desuden har De, fru rådsformand, med rette påpeget, at vi har brug for en omstrukturering. Der vil formentlig blive tale om et par større globale operatører og et par regionale flyselskaber. Det kan ikke være bundet til medlemsland A eller medlemsland B. Vi har brug for et fungerende europæisk og globalt luftfartsmarked. Fru rådsformand, det kan imidlertid kun fungere, hvis medlemsstaterne afgiver deres kompetence inden for landings- og startrettigheder til Fællesskabet, og vi forvalter start- og landingsrettighederne i fællesskab. Kun på den måde kan vi give vores luftfartsselskaber en chance med fair forhold i den globale konkurrence.
Jeg vil gerne bede Dem indtrængende om at påvirke Deres medlemsstater på engageret vis i de kommende uger, hvad disse to punkter angår.

De Rossa
Hr. formand, når vi træffer beslutning om den europæiske luftfartsindustri, skal vi tage højde for samspillet mellem økonomierne og politikkerne i Europa og på verdensplan.
Aer Lingus i Irland er allerede ramt af nedgangen i de højteknologiske industrier, hvor en stor del af Aer Lingus' indbringende forretningsrejser allerede er ramt hårdt, da forretningsfolk simpelthen ikke rejser over Atlanten. Det er tydeligt, at den 11. september praktisk talt fjernede den forretning.
Turisme er også en af hjørnestenene i den irske økonomi. Vores luftfartsselskab er et vigtigt aktiv inden for det område af industrien. Hvis vi tillader, at det ryger på gulvet, hvem skal så servicere den irske turistøkonomi?
Rådet og Kommission synes desværre at være forvirret. De er minimalistiske og modstræbende i deres reaktion på det irske luftfartsselskabs krise. Det er den generelle opfattelse hos de ansatte i Aer Lingus og i den irske befolkning. Den opfattelse kommer til at koste os i Europa. Det er vigtigt, at vi indser, at det nationale luftfartsselskab i alle medlemsstater i Europa er lige så vigtigt som nationalmelodien eller det nationale flag. I kan ryste på hovedet, men det er virkeligheden. Det skal vi tage med i betragtning. Det kan være, at vi fortryder det, men det skal tages i betragtning i forbindelse med krisen.
Endelig har jeg fire emner, som jeg gerne vil have, at Kommissionen og Rådet behandler. Der er hårdt brug for et svar på den irske regerings anmodning til Kommissionen om tilladelse til at bistå det irske luftfartsselskab med den erstatning, der skal udbetales som følge af den 11. september. Der er hårdt brug for en reform af konkurrencereglerne. Der er hårdt brug for bistand til at hjælpe virksomheder med at skabe europæiske alliancer, som sikrer de nationale luftfartsselskabers overlevelse. Endelig har vi brug for konkrete forslag til socialfondspakken, som er blevet nævnt i dag. Parlamentet burde diskutere disse forslag, når vi mødes næste gang i Strasbourg i december og ikke først til juni næste år.

Korakas
Hr. formand, det er jungleloven og den hårde neoliberale politik, der danner rammen om de fusioner, der er sket inden for luftfartssektoren, men også de konkurser, som har ramt nationale luftfartsselskaber, der har haft perioder med stor udvikling. Et grelt eksempel er Swissairs og Sabenas konkurs, og flere vil ganske givet følge efter. Det ender med, at to - tre store selskaber overlever i Europa, i hvert fald på mellemlang sigt, hvor de deler kagen med de amerikanske kolosser, som, med vores regeringers medvirken, har sørget for at komme ind på og slå igennem på det europæiske marked. Terrorangrebet den 11. september har forstærket krisen og er blevet brugt som påskud til at skære ned på aktiviteterne og til masseafskedigelser. I denne for mange nationale selskaber dystre situation er Kommissionen kommet ind og har givet dem nådestødet med et forbud mod statsstøtte, samtidig med at USA's regering giver en omfattende støtte til sine kolosser.
Der er ingen tvivl om, at situationen vil fortsætte, og jo mere kapitalen koncentreres, i jo højere grad kommer arbejdstagerne til at betale for ødelæggelserne. Arbejdstagerne mister deres arbejde, og forbrugerne kommer til at betale mere for billetterne. For den eneste løsning er at videreføre kampen for at vælte denne politik og fjerne dem, som gennemfører den.

Atkins
Hr. formand, vi skal genskabe befolkningens tillid til luftfarten, og vi skal lade markedet afgøre, hvad der skal ske med luftfartsselskaberne. Hvis vi skal genskabe befolkningens tillid, skal vi sørge for ordentlig sikkerhedsscreening og bedre kvalitet inden for personale, uddannelse, jobprocedurer, løn og forhold. Det er ensbetydende med at sikre, at der er statsdrevene sikkerhedsforanstaltninger ved lufthavne og betaling derefter. Det kan meget vel skabe flere arbejdspladser.
Hvad angår luftfartsselskaberne og deres økonomiske levedygtighed, ønsker vi ikke flere indgreb, mere bureaukrati og flere forsinkelser. Vi har brug for målrettet bistand på områder som forsikring og sikkerhedsomkostninger. Vi skal lade markedet afgøre luftfartsindustriens fremtid.
Som det blev sagt tidligere, gav Sabena kun overskud i et år ud af selskabets mange år i branchen. Aer Lingus, Alitalia, Air France og KLM halter ikke langt bagefter. Hvorfor i alverden skal vi støtte Aer Lingus, når Ryanair slet ikke har problemer med at tjene penge - som Easyjet, GO og Buzz? Alle disse selskaber kan tjene penge i nedgangstider. Hvorfor skal vi hjælpe selskaber som Sabena og Aer Lingus med deres overkapacitet, for mange ruter, for få passagerer og for stor national stolthed?
Jeg vil gerne stille rådsformanden to konkrete spørgsmål. For det første foranlediges jeg til at tro, at der er problemer med Sabenas afgangs- og ankomsttidspunkter, som f.eks. British Midland og British European Airways er blevet tilbudt i Det Forenede Kongerige. De kan have dem i kort tid, men koordinatoren har foreslået, at rettigheden til dem bortfalder efter seks måneder, hvis DAT genoprettes og ønsker tidspunkterne tilbage. Det er uacceptabelt. Hvis Sabena ikke kan bruge afgangs- og ankomsttidspunkterne, skal andre have lov til at bruge dem.
For det andet, hvad gøres der for at sikre, at lufthavnspersonalet i Bruxelles ikke begrænser disse nye luftfartsselskabers bevægelser som følge af strejkevagter og forsinkelser i lufthavnen? Vi har brug for garantier for bevægelsesfriheden både på jorden og i luften.

Fava
Hr. formand, fru formand for Rådet, fru kommissær, vi håber ikke, at EU-institutionerne i dette vanskelige øjeblik forfalder til både at være alt for ivrige og samtidig at lade markedet passe sig selv, således at de på den ene side forlanger en nøje overholdelse af statsstøtteordningen og forhindrer et hvilket som helst indgreb for at støtte luftfartsselskaberne i en i dette tilfælde blind og døv liberalismes navn, mens der på den anden side er en konkret risiko for - vi kan allerede tælle 30.000 arbejdsløse på 30 dage - at vi kommer til at stå med 100.000 arbejdsløse på 100 dage inden for en sektor, som i øvrigt ikke er sikret særligt godt af de sociale sikringsordninger.
I de sidste to måneder har vi sagt, at verden har ændret sig efter 11. september, og at de politiske kategorier har ændret sig. I den henseende må vi ikke træffe en snæversynet beslutning om ikke at tage vores prioriteters rækkefølge op til fornyet overvejelse. Hvilken prioritet giver vi i dag risikoen for en ukontrolleret bølge af arbejdsløshed her i et EU, der bygger på social samhørighed og på arbejdets grundlæggende værdi? Kan vi stadig forestille os at nægte markedets skæbne? Vi er alle klar over, at denne krise har dybe rødder, som ikke kun afhænger af det, der skete den 11. september, men som også er et resultat af en overdreven splittelse af markedet. Men vi mener ikke, at det er en fornuftig løsning at gå i den modsatte grøft, det vil sige at stræbe efter nogle overdrevne virksomhedssammenslutninger, så der til sidst kun er tre nationale luftfartsselskaber tilbage, nemlig det franske, det britiske og det tyske. Denne teori er i øvrigt ikke så urealistisk, når man tænker på det, der skete med Sabena, og på det kunstige fald i den nominelle værdi af mange selskabers aktier, som risikerer at blive solgt til mindre end det, de er værd. Alitalia er godt eksempel på dette.
Til sidst vil jeg gerne sige, hr. formand, at det er en god ting med en fælles adfærdskodeks med USA's luftfartsselskaber, så man undgår illoyal konkurrence på markedet, men som andre af vores kolleger sagde, er det betinget af, at der bag denne kodeks er en reel vilje fra de europæiske regeringers side til at sørge for dens overholdelse, for ellers bliver den blot endnu en trist hensigtserklæring.

Pronk
Hr. formand, International Transport Agency skønner, at det samlede tab af arbejdspladser i den verdensomspændende flyindustri rammer 200.000 som følge af angrebene. Organisationen forventer endvidere, at industriens samlede tab vil være på 7 milliarder dollar i år, og at det vil tage 12 måneder, inden industrien kommer på fode igen. Det er den situation, som vi står i, hr. formand, en verdenskrise, som har væsentlige følgevirkninger for Europa. Det er ét punkt. Det andet punkt - og det er allerede blevet nævnt et par gange - er, at industrien allerede havde store problemer.
Jeg er ofte nødt til at tage ordet, når vi drøfter forfærdelige massefyringer, og det er altid en sørgelig situation, og sådan er det også denne gang. Men nu er situationen meget speciel, fordi de skyldige delvis sidder foran mig til højre, nemlig Rådet. Vi anmoder i beslutningsforslaget om en europæisk luftfartsindustri, det vil sige en europæisk luftfartspolitik. Rådet har tilbudt en politik med national carriers, hvor man kun tager hensyn til egne interesser, og hvor alle vil have deres egen aftale med USA. Hr. De Rossa sagde, at national carrier er lige så hellig som nationalsangen. Hvis vi begynder på den måde, kommer vi aldrig frem til en løsning. Hvis vi siger, at alle skal klare sig selv, opnår vi ikke en europæisk løsning. Så opnår vi kold sanering, hvilket vi nu stiler imod. Jeg tror, at vi alle er enige i, at det ikke må ske, men vi skal væk fra idéen om, at vi i det indre marked kan have national carriers. Man kan ikke føre en god socialpolitik, hvis det økonomiske bagland overhovedet ikke fungerer, og Rådet har i den henseende slet ikke gjort noget. Kommissionen har gjort, hvad den kunne. Der er stillet forslag, men de blev alle forkastet af Rådet. Det første, som Rådet burde gøre, er at lade Kommissionen tale alene med USA. Hvis man ikke gør det, skal man efterfølgende afholde sig fra at blande sig i andre sager.

Nicholson
Hr. formand, de tragiske hændelser den 11. september har virkelig ændret luftfartsindustriens struktur og vil formentlig indvirke yderligere i de kommende måneder. I dag vil jeg hellere tale om indvirkningen på de regionale områder i Europa, end om storbyer som London, Birmingham og Paris, som vil overleve og modtage støtte.
I Nordirland så vi interesseret til, da først Sabena trak sig ud og dernæst Aer Lingus, som leverede en service fra Belfast til Shannon til transatlantiske ruter og blev brugt af mange i Nordirland. Den irske regering ytrede ønske om tættere samarbejde med Nordirland, men første gang der opstod problemer, stikker den af! Det er den form for samarbejde, som vi unionister skal finde os i!
Ingen kan overbevise mig om, at nogle af disse store virksomheder ikke har udnyttet situationen til at løse en del af deres interne problemer. British Airways blev i Nordirland og stod bag sine ansatte på trods af bomber og kugler. Hvad har de så gjort? De har også trukket sig ud af Nordirland! Det fordømmer jeg dem for. Jeg håber, fru kommissær, at De sørger for, at de ikke får lov til at beholde disse ankomst- og afgangstider, så de kan åbne mere indbringende ruter, og at andre selskaber, som er villige til at begynde fra disse regionale områder, får tildelt disse tider.
Dette ligger mig meget stærkt på sinde. Jeg er ikke fortaler for at give store pengebeløb til at hjælpe ineffektive virksomheder. Hr. Atkins har til dels ret. Der er andre virksomheder, som tjener penge, og de skal støttes.
Jeg vil gerne sige til Kommissionen og Rådet, at de ikke skal komme her og præke for os. De skal komme tilbage med holdbare og positive forslag. Det er tid til at handle og tid til at være realistiske. Hvis ikke Rådet og Kommissionen er i stand til det nu, vil vi plage dem, indtil det sker!

Durant
Hr. formand, ud fra den forhandling, som vi netop har haft, tror jeg kort sagt ikke, at der er nogen her, hverken Rådet, Kommissionen eller andre, der har patent på indignationen over de sociale problemer, der i dag opstår i hvert eneste selskab, og i nogle måske særlig udtalt. Jeg er yderst vel placeret for at vide det.
Jeg mener således, at spørgsmål om den sociale krise, som en række aktører og arbejdere i luftfartssektoren gennemlever, selvfølgelig berører os alle. Men jeg mener i øvrigt, at det at genoptage fortidens løsningsmodeller via massiv offentlig støtte, på trods af krisens konsekvenser for os og nødvendigheden af at reagere på den, er at liste sig uden om eller sløre en situation, der allerede var en realitet før den 11. september. Der er tale om en sårbar sektor, i hvilken fortjenstmargenen de sidste par år har været ekstremt svækket, og derfor mener jeg, ud over denne indignation, som vi alle føler over for det sociale spørgsmål, der rejses, at vi, hvis vi forestiller os, at en simpel tilbagevenden til massiv og strukturel støtte vil give svar på de problemer, der er i denne sektor, lister os uden om en forhindring, som vi på et senere tidspunkt vil møde igen, blot i en endnu mere kritisk udgave.
Selv om denne forhandling kun lige er begyndt i Rådet, vil jeg gerne på Rådets vegne sige, at jeg virkelig ikke mener, at det vil blive let, og det vidner Deres indlæg også om. Vi ved faktisk godt, hvor stor betydning statens tilknytning til selskaberne har. Og her taler jeg mere på egne vegne end på Rådets, hvor vi bør gå i gang med disse drøftelser. Vi har indledt dem øjeblikkeligt med nogle øjebliks- og ad hoc-løsninger for denne sektor. Ja, der er nogle støttemuligheder. Der er ad hoc-støtte og målrettet støtte i forbindelse med de fire dages lukning af luftrummet og muligheden for på grundlag af objektive kriterier at yde yderligere støtte. Der har været støtte til at finde nye muligheder på forsikringsområdet. Der er støttemuligheder ud over den finansielle støtte i forbindelse med tildeling af ankomst- og afgangstidspunkter for at give selskaberne mulighed for at komme på fode igen eller i hvert fald ikke synke endnu dybere. Vi har fået nogle svar. Jeg mener også, at det, som vi har foretaget os på sikkerhedsområdet, er en øjeblikkelig løsning på nogle spørgsmål, som er helt centrale for at genvinde offentlighedens tillid.
Derfor mener jeg, at de løsninger, som Rådet og Kommissionen er kommet med, er øjeblikkelige. Det er sandt, at de sociale kriser, som vi gennemlever overalt i de forskellige europæiske virksomheder, men også og især i Belgien, og som også der kræver sociale løsninger, der indebærer hensyntagen til disse problemer, ikke skal sløre behovet for en hurtig åbning af forhandlinger i Rådet om en mere strukturel konsolidering af sektoren, som uden tvivl er den eneste måde, hvorpå man på struktureret vis kan bibringe denne sektor ikke blot de sociale løsninger, som den har brug for, men også de økonomiske løsninger og løsninger, der skal sikre, at man ikke på sigt - som nogle har gjort - glemmer behovet for kombineret transport, behovet for også på lufttransportområdet at involvere sig i transport over korte afstande på europæisk niveau, udviklingen af højhastighedstoget og ethvert alternativ, der også der naturligvis giver mulighed for at komme med nogle løsninger på det fælles transportpolitiske område. Men jeg mener virkelig, at tilbagevenden til en massiv offentlig støtte ville være et forkert skridt, et tilbageskridt, der især risikerer på et senere tidspunkt at bringe os i endnu større vanskeligheder. Tværtimod er vi kommet med nogle målrettede løsninger. Der findes også andre, nemlig disse sikkerhedsbestemmelser, som jeg håber, vi kan opnå enighed om den 7. december. Jeg håber desuden, at Parlamentet også der får mulighed for at give sin mening til kende i forhandlingen. Opgaven er fortsat umådelig stor, men jeg mener virkelig, at det er på tide at indlede disse drøftelser om den strukturelle konsolidering ved siden af de punktløsninger, som er gennemført, og som var nødvendige på meget kort sigt.

Diamantopoulou
Hr. formand, det har været en meget politisk debat, som både har formuleret det aktuelle problem, som vi har i alle medlemslandene, og har givet udtryk for dybe forskelle og holdninger, som ikke kun afspejles i Parlamentet, men også i Rådet. Der er to store kategorier af spørgsmål, som er blevet drøftet.
Den ene kategori drejer sig om omstruktureringer af luftfartsselskaberne. Den anden vedrører behovet for en social intervention. Hvad den første gruppe angår, vil jeg sige, at alle talerne var enige om én ting, nemlig at det er nødvendigt med omstruktureringer og en ny model for luftfartsselskaber i Europa. Dette spørgsmål indeholder tre punkter. For det første er det klart, at den nuværende traditionelle model med hensyn til ejerskab og kontrol ikke giver mulighed for den grad af omstruktureringer, vi gerne vil have, og den grad, som er nødvendig. Der er derfor behov for en ny indfaldsvinkel til spørgsmålet med en mere europæisk dimension.
Det andet punkt er, at Europa i denne globale situation ikke forhandler med én stemme. Det går ud over de europæiske luftfartsselskaber.
Det tredje punkt er statsstøttedebatten.
Det blev sagt, at vi diskuterer, om virksomhederne skal have støtte eller ikke, og til sidst er det for sent, når vi først har truffet en beslutning, for så vil der ikke længere være nogen europæiske selskaber tilbage. Hertil vil jeg sige, at loven om statsstøtte ikke er Koranen. Lad os forestille os, at man beslutter at give statsstøtte. Hvilket værktøj har vi på europæisk plan? Kan vi beslutte, at virksomhederne skal have statsstøtte? Selvfølgelig kan vi ikke det. Det, vi kan beslutte på europæisk plan, er at sige enten ja eller nej og derefter give det nationale plan mulighed for at give statsstøtte. Så har vi altså nogle nationale regeringer med forskellige muligheder, forskellige rammer og forskellige selskaber. Og vi vil højst sandsynligt få en øjeblikkelig forvridning af det indre marked. Derfor er statsstøtteværktøjet meget vanskeligt at anvende, sådan som situationen er i Europa lige nu. Ved at udvælge tre af punkterne fra dialogen har jeg blot villet understrege, hvad der er blevet sagt flere gange fra medlemmernes side, men også af den belgiske minister. Nemlig at der nu mere end nogensinde er et akut behov for en europæisk transportpolitik og ikke en national politik, som på nuværende tidspunkt vil føre os ind i en blindgyde.
Med hensyn til den anden vinkel, nemlig socialpolitikken, gennemgik jeg i mit første indlæg Socialfondens muligheder for at intervenere. Politikken vedrørende de sociale virkninger og beskæftigelsen vedrører naturligvis det lokale, nationale og europæiske plan. Hvad angår Socialfondens intervention, blev vi bedt om straks at fremsætte forslag, og til det vil jeg gerne sige, at medlemsstaterne, i overensstemmelse med deres særlige forhold og problemer på grund af fyringerne, bør komme med forslag til ændring af deres gældende program for den sociale støtteramme, så Kommissionen kan godkende en sådan ændring. Det er allerede sket inden for andre brancher i forbindelse med omstruktureringer inden for store virksomheder både i Storbritannien og i Frankrig. Det er således op til medlemsstaterne hurtigt at ændre de programmer, som vedrører Socialfonden, og dreje dem i denne retning.

Formanden
Tak, fru kommissær.
Jeg har i overensstemmelse med forretningsordenens artikel 37, stk. 2, modtaget seks beslutningsforslag.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 12.00.

Bekæmpelse af social udstødelse
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0372/2001) af Figueiredo for Europa-Parlamentets Delegation til Forligsudvalget om Forligsudvalgets fælles udkast til Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse om oprettelse af et EF-handlingsprogram til fremme af medlemsstaternes samarbejde om bekæmpelse af social udstødelse (C5-0439/2001 - 2000/0157(COD)).

Figueiredo
Hr. formand, kære kolleger, fru kommissær, hr. formand for Rådet, som bekendt - og Kommissionens seneste beretning om social udstødelse bekræfter det - er fattigdom stadig et udbredt fænomen. De seneste tilgængelige data om medlemsstaternes indkomst viser, selv om de ikke indfanger alle aspekter af fattigdommens og den sociale udstødelses komplekse og mangesidige karakter, at ca. 18% af EU's befolkning, eller mere end 60 millioner mennesker, i 1997 tilhørte husstande med en indkomst på under 60% af det nationale gennemsnit, og at omkring halvdelen af disse 60 millioner havde levet under fattigdomsgrænsen i mere end tre på hinanden følgende år.
Denne situation viser, at det haster med at igangsætte en global strategi til bekæmpelse af fattigdom og social udstødelse og til sikring af menneskerettighederne i deres fulde omfang, og at dette program er et instrument, som hurtigst muligt skal tages i anvendelse. For et år siden vedtog vi her ved førstebehandling betænkningen om dette EF-handlingsprogram til fremme af medlemsstaternes samarbejde om bekæmpelse af social udstødelse som et af de væsentlige elementer i den fattigdomsbekæmpelsesstrategi, som man talte så meget om på topmødet i Lissabon i marts 2000.
Men samtidig har medlemsstaterne påtaget sig nye forpligtelser i form af de mål, der i Nice blev stillet for fattigdomsbekæmpelsen, ligesom i Stockholm, hvor de forpligtede sig til at fremme bæredygtig udvikling og bedre kvalitet i arbejdet, idet de gav udtryk for, at de på den måde ville søge at mindske risikoen for fattigdom og social udstødelse. Der er også blevet udarbejdet nationale handlingsplaner mod social udstødelse, som identificerer en mængde faktorer, der øger risikoen for fattigdom og social udstødelse, som f.eks. arbejdsløshed, især den længerevarende, lav indkomst, arbejde af ringe kvalitet, hjemløshed, svagt helbred, indvandring, få års skolegang, ulighed mellem kønnene, forskelsbehandling og racisme, handicap, alderdom, skilsmisse, narkotikamisbrug og alkoholisme samt bopæl i områder ramt af et flerfold af ulemper.
Undertiden virker disse risikofaktorer sammen og forstærkes gennem tiden, så det bliver nødvendigt at bryde den tilbagevendende fattigdomscyklus og forebygge fattigdom på tværs af generationerne og nye former for fattigdom, herunder udelukkelse fra informationssamfundet. Det er på denne baggrund, at programmet får særlig betydning som endnu et instrument til bekæmpelse af fattigdom og social udstødelse, der - som vi har set det - bliver ved med at vokse.
Efter at Rådets modstand mod en række punkter, som Parlamentet altid har lagt vægt på, var blevet overvundet, herunder programmets budget, den finansielle støtte til ngo'erne, Europa-Parlamentets rolle og fremme af nyskabende metoder, gik en lang proces, der omfattede andenbehandlingen den 17. maj i år, flere arbejdsmøder med det belgiske formandskab og selve forliget, hvor der endelig blev opnået enighed, den 18. september.
I den aftale, der blev nået, bør nævnes budgettet, som er forhøjet med fem millioner euro, så den finansielle ramme nu er på 75 millioner euro for den femårige programperiode, hvilket stadig er i underkanten, men på grund af Rådets ubøjelige holdning ville et nej til en aftale betyde, at programmet ikke kom til at træde i kraft ved næste års begyndelse. Der er også opnået enighed om fremme af nyskabende metoder og om den finansielle støtte til ngo'erne, som er forhøjet fra 80 til 90% under særlige omstændigheder, ligesom det skal fremhæves, at der blev enighed om, at ngo'erne, Europa-Parlamentet, Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget skal deltage i forberedelsen og gennemførelsen af den årlige rundbordsdrøftelse om situationens udvikling og programmet gennemførelse. Det bør ydermere nævnes, at Europa-Parlamentets rolle er blevet anerkendt også - og i så god tid, at det rettidigt kan nå at tage stilling - med hensyn til behandlingen af den sammenfattende rapport til forårsmødet i Rådet, som Kommissionen skal udarbejde en gang om året, og hvori den vil foretage en vurdering af den globale kohærens mellem politikkerne for den sociale samhørighed, herunder de fremskridt, der er gjort i forbindelse med gennemførelsen af dette program.
Jeg slutter af, hr. formand, kære kolleger, med at takke alle dem, der har deltaget i og bidraget til udarbejdelsen af dette forslag og den enighed, der er opnået mellem Rådet, Kommissionen og Europa-Parlamentet.

Kratsa-Tsagaropoulou
Hr. formand, jeg vil gerne på vegne af min politiske gruppe udtrykke tilfredshed med, at vi nu er parate til for første gang at gennemføre en fællesskabsstrategi på europæisk plan for bekæmpelse af social udstødelse. Der er tale om akutte udfordringer. Ikke kun er det uacceptabelt, at så mange millioner borgere i EU og i ansøgerlandene lever under fattigdomsgrænsen, men samtidig rummer det vidensamfund, vi er ved at skabe, og de multikulturelle omstændigheder, som i stigende grad præger det europæiske samfund, også nye farer for udstødelse af borgerne.
Vi finder det især vigtigt, at dette fællesskabsprogram giver os lejlighed til at udforme vores politikker på grundlag af aktuelle videnskabelige data, på grundlag af statistiske undersøgelser og på grundlag af en udveksling af god praksis med lande, som står uden for EU, f.eks. lande fra Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde. Dette er især af betydning for medlemslande, som ikke har tradition for at gennemføre en strategi, der bygger på den sociale forskning, og det er netop de lande, der har de alvorligste sociale problemer i dag.
Som ordføreren, fru Figueiredo, netop sagde, havde Europa-Parlamentet højere ambitioner med hensyn til dette fællesskabsprogram. Alligevel støtter det den fælles plan, som er resultatet af forliget med Rådet, og udtrykker tilfredshed med Europa-Kommissionens konstruktive rolle. Ordføreren gjorde rede for de vigtigste punkter i dette forlig. Vi vil især gerne fremhæve de nyskabende metoder, som Europa-Kommissionen har forpligtet sig til at fremme, vedrørende borgere med særlige vanskeligheder og deres deltagelse i samfundet. Det er en lang og stenet vej, vi skal tilbagelægge frem til 2010, den tidsmæssige og politiske milepæl, som blev sat i Lissabon. Vi tror, det er yderst nødvendigt, at Det Europæiske Råd i Laeken udviser beslutsomhed og besegler denne indsats.
En sådan beslutsomhed har vi særligt brug for i denne tid, hvor vi i Europa, som det også blev fremhævet i den foregående debat, i stigende grad mærker de økonomiske og sociale konsekvenser af den krise, som startede med angrebet den 11. september, men samtidig må medlemsstaterne også mobiliseres, så de kan starte en offentlig dialog og inddrage bekæmpelsen af social udstødelse som et aspekt i alle deres politikker.

Rocard
Hr. formand, fru kommissær, Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender har kæmpet en brav kamp for denne sag om bekæmpelse af social udstødelse. Jeg vil gerne gøre opmærksom på, at det stort set har været et enigt udvalg gennem hele proceduren, og at det har arbejdet under en fremragende ordfører.
Forliget, som vi anså for nemt, fordi vi i den grad delte Rådets motiveringer, da det vedtog Kommissionens forslag, har vist sig overraskende barskt og vanskeligt. Jeg vil derfor kort erindre om årsagerne til vores vedholdenhed. Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender og sandsynligvis hele Parlamentet anerkender valget af metoden for åbent samarbejde. På dette punkt har metoden vist sit værd. Vi kan også blive enige om, at den sociale udstødelse er en kompleks proces med utallige aspekter, og at det er nødvendigt at studere den nærmere, især når det gælder dens forbindelser til fattigdommen. Der findes udstødte, som ikke er fattige, og det er ikke alle fattige, der er udstødte, men krydsfeltet er alligevel meget stort. Man kan ikke isolere de to problemer. Men det bedste ved metoden for åbent samarbejde er udvekslingen af god praksis. Det er her, Europa har et ansvar, og jeg har lyst til at sige en pligt, til at eksperimentere og vise et godt eksempel. De allerede indsamlede oplysninger giver os en god mulighed for i hvert fald at lancere nogle innovative tiltag og pilotprojekter.
Desuden, fru kommissær, er De politiker som vi. Hvordan kan De bare et øjeblik forestille Dem, at vi får solgt den idé til vores vælgere, at Europa, hvad angår et så tungt og så presserende område som den sociale udstødelse, kun finansierer nogle undersøgelser og ikke foretager sig noget som helst konkret? Den slags ting er selvmorderiske for Europas image, og det er grunden til, at De endelig har givet efter for vores nytænkning. De har heldigvis andre værktøjer, ved vi, men med titlen på dette program var det nødvendigt at tage hensyn til det her anførte. Og heraf udspringer vores uoverensstemmelser med hensyn til budgettet, eftersom De kun har givet os 5 millioner. Da vi ved, at De stod klar med Deres forslag til at gennemføre disse undersøgelser, ønsker vi en garanti for, at der er penge til nytænkning. På samme måde skal ngo'erne kunne arbejde, og de skal ikke være tvunget til at søge penge hos uvisse udenlandske sponsorer. Det har vi opnået, teksten er blevet forbedret. Jeg ønsker Kommissionen god fornøjelse.

Lambert
Hr. formand, jeg vil gerne takke ordføreren for hendes seriøse og engagerede arbejde med dette emne og også det arbejde, som vores eget udvalg har udført, hvilket hr. Rocard netop påpegede.
Dette handlingsprogram er et meget seriøst og vigtigt skridt fremad for EU. Det er en del af anerkendelsen af et stort problem med social udstødelse, som ikke alene skyldes fattigdom, selv om det selvfølgelig hænger sammen. Nogle af de sammenhænge er beskrevet i den fremragende Lynne-betænkning om Det Europæiske Handicapår, som skal drøftes senere, og i Nobilia-betænkningen, som anerkender de ældres eller handicappedes problemer ved udøvelse af f.eks. deres bevægelsesfrihed, da handicapydelser ikke er omfattet i samordningen af de sociale sikringssystemer.
Under drøftelserne om handlingsprogrammet har Parlamentet insisteret på, at det civile samfund inddrages i selve programmet og evalueringen heraf. Denne inddragelse har afgørende betydning. Top-down politikker og håbet om, at den samlede økonomiske vækst på en eller anden måde kan få bugt med fattigdommen og hjælpe de fattigste ud af deres situation, har tydeligvis ikke virket. Det er den konstruktive involvering fra menneskene selv, der er en del af løsningen. Vi forventer derfor, at forskningen og de programmer, som er støttet af dette moderat øgede beløb med en begrænset rækkevidde, som hr. Rocard netop sagde, ikke kun vil dreje sig om politik, men også om processen med udarbejdelsen af politik og finansieringsbeslutninger, som i sig selv udgør en ny dimension.
Jeg deltog for nylig i en lokal regeringskonference, som behandlede de nationale planer om social integration. Talere, der repræsenterer organisationer af grupper, som ofte oplever social udstødelse, f.eks. fattige, handicappede og etniske minoriteter, blev spurgt, om de foretrak gennemførelse af nogle få politikker, som har fungeret andre steder, eller et fuldt program med egentlig konsultation, selv om de så ikke ville få det, de ønskede. Det entydige svar var konsultation, fordi det betød respekt for deres erfaringer og meninger.
Jeg håber ligeledes, at de aktiviteter, som finansieres af dette program, ikke alene er koncentreret om arbejde som løsningen på udstødelse. Det er ikke nogen løsning, hvis arbejdet er dårligt betalt og har karakter af udnyttelse. Jeg, som så mange andre, ser frem til at læse og evaluere dette programs resultater og håber, at der vil ske store fremskridt i forbindelse med social udstødelse.

González Álvarez
Hr. formand, ligesom ordføreren hilser vi også denne handlingsplan til bekæmpelse af social udstødelse velkommen. Vi mener, man har opnået noget - som sædvanlig i forligsprocedurer opnår man ikke alt, hvad man ønsker - og selv om budgettet stadig er begrænset, har man også fået forøget ngo'ernes budget og opnået, at Europa-Parlamentet spiller en meget vigtig rolle.
Jeg synes, der er nogle smukke ord i dokumentet. Man minder om artikel 2, hvori der lægges vægt på et højt beskæftigelsesniveau og bekæmpelse af fattigdommen, og man gør opmærksom på, at Rådet ikke kan acceptere de fattigdomsniveauer, der stadig er i EU. Men vi løber den risiko, at anvendelsen af denne handlingsplan - som vi er glade for vil blive ført ud i praksis næste år - nok vil være et plaster på såret, men man har undladt forinden at standse blødningen.
I den forrige forhandling talte vi om markedets evne til at holde luftfartsselskaberne oppe, men man taler mindre om Sabenas 12.000 arbejdspladser. Vi risikerer at miste meget blod, mens vi dækker såret med et plaster.
Men under alle omstændigheder, hr. formand, er vi glade for denne plan til bekæmpelse af social udstødelse.

Diamantopoulou
Hr. formand, jeg vil gerne sige, at jeg glæder mig meget over det endelige resultat af forligsproceduren, og jeg vil især gerne takke fru Figueiredo, som med et meget omhyggeligt stykke arbejde og et fornuftigt samarbejde med alle parter - og langt hurtigere, end vi havde forventet - har gjort det muligt for os at råde over dette redskab.
Hr. formand, talerne var især inde på dette redskabs utilstrækkelighed og begrænsede muligheder, og det er helt rigtigt. Vi er dog nødt til at gå ud fra det faktum, at vi taler om et politikområde, hvor der ikke er europæisk kompetence. Vi har ikke kompetence til at føre politik, men for første gang foreligger der en fælles beslutning om samarbejde mellem medlemsstaterne. Og inden for rammerne af denne fælles beslutning om samarbejde er der sket tre ting. For det første fremlægges der for første gang nationale handlingsplaner for bekæmpelse af udstødelse og fattigdom. For det andet foregår der for første gang et samarbejde mellem Udvalget for Social Beskyttelse og Europa-Kommissionen om at nå frem til en fælles politikramme. Jeg vil gerne minde om, at EU ikke engang har en fælles definition af ordet "fattigdom". For det tredje er der dette program, som er et første, men meget vigtigt, redskab. Det er af stor betydning, at der i forbindelse med forliget for det første skete en forhøjelse af programmets budget som følge af Europa-Parlamentets stærke pres og indblanding, og at vi for det andet nåede frem til en fælles holdning for Kommissionen og Parlamentet med hensyn til satsen på 90% af finansieringen til organisationer, som ikke har egne midler.
Hvad kan dette redskab så gøre? Jeg kan angive syv punkter, som udgør redskabets grundelementer: For det første hjælper og støtter det medlemsstaternes strukturer i forbindelse med indsamlingen af data og analysen og undersøgelsen af situationen i alle medlemsstaterne. For det andet støtter det samarbejdet om udviklingen af sociale indikatorer, hvilket sker for første gang. For det tredje støtter det processerne i forbindelse med overvågningen og gennemførelsen af programmerne under de nationale handlingsplaner for beskæftigelsen. For det fjerde støtter det udvekslingen af god praksis og programmer. For det femte involverer det alle instanser, lokale myndigheder, ikke-statslige organisationer, regeringer, institutter, universiteter. For det sjette involverer det især - og dette er noget, vi insisterer på - organer, som repræsenterer de personer, der er ofre for fattigdom og udstødelse, og for det syvende giver det mulighed for at bevidstgøre offentligheden om det store fattigdomsproblem, som ikke kun bekæmpes af regeringerne og med EU-programmer, men ved en mobilisering af hele samfundet.

Formanden
Tak, fru Diamantopoulou.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 12.00.

Meddelelse fra formanden
Formanden
Kære kolleger, først og fremmest vil jeg gerne videregive en oplysning, og jeg beder venligst om Deres opmærksomhed. Eftersom mødet i Verdenshandelsorganisationen i Qatar har varet længere end forventet, kan hr. Lamy og hr. Fischler ikke deltage i vores møde i eftermiddag. Derfor foreslår jeg, at vi fortsætter vores forhandlinger mellem kl. 15.00 og kl. 16.00, eftersom vi har bibeholdt vores dagsorden, når det gælder tidspunktet for debatten om aktuelle og uopsættelige spørgsmål af væsentlig betydning og selvfølgelig for afstemningerne.

Lynne
Fru formand, hvornår skal min betænkning, Lynne-betænkningen om om Det Europæiske Handicapår 2003, forhandles? Bliver det ca. kl. 15.30? Der kommer en tegnsprogstolk til forhandlingen kl. 17.30, fordi der er sket så mange ændringer, at vi ikke ved, hvornår betænkningen skal forhandles. Der er døve tilhørere til stede, og vi har en tegnsprogstolk. Derfor beder jeg venligst om, at vi prøver at overholde en form for tidsplan.

Formanden
Fru Lynne, De gør ret i at gøre mig opmærksom på dette. Jeg mener sagtens, at vi kan bibeholde dagsordenen for Deres betænkning, som er fastlagt til kl. 17.30.

McNally
Fru formand, vi forstår, hvorfor kommissær Lamy og kommissær Fischler ikke er til stede i eftermiddag. Kan De bekræfte, at der kommer en anden lejlighed til at møde de to kommissærer, hvor vi kan høre om de vigtige forhandlinger i Doha, og om EU's holdninger blev godkendt?

Formanden
Selvfølgelig, fru McNally, vi får helt sikkert vores forhandling med Kommissionen i december, men man kan ganske rigtigt ikke klandre de omtalte kommissærer for ikke at kunne komme tidligere hjem.

Ribeiro e Castro
Fru formand, en kort bemærkning blot for at præcisere. I går kunne jeg ikke deltage i afstemningen om Caudron-betænkningen, og derfor lagde jeg ikke mærke til en fejl, som jeg gerne vil nævne over for mine kolleger. På grund af en teknisk fejl blev et ændringsforslag, som vi havde fremsat til Caudron-betænkningen om forskningsprogrammet, sat under afstemning under Euratom-betænkningen. Det er ændringsforslag 20. Jeg insisterer ikke på dette punkt, da der var andre ændringsforslag fra andre kolleger, som omhandlede det samme spørgsmål, men jeg ville gerne bemærke det, fordi nogen måske kunne undre sig over, hvad ændringsforslaget havde at gøre i Euratom-sammenhæng.

Formanden
Hr. Ribeiro e Castro, vi skal med glæde følge op på dette, og vi skal foretage den nødvendige rettelse.

Foster
Fru formand, en bemærkning til forretningsordenen. Jeg var i medlemmernes bar før afstemningen. Jeg så et stykke bagage på en stol, som ikke blev afhentet i løbet af ca. 15 minutter. En mand nærmede sig, og jeg spurgte ham, om bagagen var hans. Jeg fortalte ham, at man rådes til at blive ved sin bagage på grund af sikkerheden, og at man kun måtte opholde sig i medlemmernes bar på invitation fra et medlem. Han var yderst arrogant og utilfreds. Han tog sin bagage og trampede ud. Han sagde, at han kendte fru Muscardini. Hun kom dernæst ind i baren, og jeg spurgte hende, om hun kendte herren, og forklarede, at jeg på grund af sikkerhedsproblemerne høfligt havde informeret ham om situationen.
Jeg vil gerne sige til Parlamentet, at vi som parlamentsmedlemmer også har et ansvar. Vi har anmodet om skærpede sikkerhedsforanstaltninger, og derfor skal vi også tage ansvar for de folk, som vi inviterer eller lader være her i vores navn.
Jeg anmoder Dem, fru formand, om at erindre Parlamentet om vores ansvar for den fremtidige sikkerhed.

Formanden
Jeg siger tak for Deres årvågenhed, fru Foster, som har vist sig yderst formålstjenlig.

Afstemning
Riis-Jørgensen
. Fru formand, jeg vil gerne gøre det klart for mine kolleger her i Parlamentet, at hvis ændringsforslag 9 fremsat af Den Liberale Gruppe vedtages, sendes spørgsmålet tilbage til Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål. Dette vil være den korrekte fremgangsmåde, idet det vil give os mere tid til at undersøge de juridiske konsekvenser af dette forslag. Jeg modtog i går et svar fra Rådet, hvori det slår fast, at det ikke vil udtale sig om forslagets juridiske gyldighed, så længe forslaget er til behandling i Rådet. Jeg mener simpelthen, at det vil være forkert, hvis vi skrider til afstemning her i Parlamentet, inden vi får stillet en sådan juridisk vurdering til rådighed. Jeg finder Rådets svar totalt uacceptabelt. Jeg beder mine kolleger om at støtte ændringsforslag 9, så vi kan få en ny behandling i udvalget.

Formanden
Jeg siger tak, fru Riis-Jørgensen, for Deres præcisering af rækkevidden i dette ændringsforslag, som jeg straks vil sætte under afstemning ved navneopråb.
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0352/2001) af Katiforis for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om forslag til Rådets direktiv om ændring af direktiv 92/79/EØF, direktiv 92/80/EØF og direktiv 95/59/EF for så vidt angår punktafgiftsstrukturen og -satserne for forarbejdet tobak (KOM(2001) 133 - C5-0139/2001 - 2001/0063(CNS))
Efter forkastelsen af Kommissionens forslag

Katiforis
Fru formand, jeg vil gerne sige til både Dem og Kommissionen, at jeg mener, at forretningsordenens artikel 68 gælder her, og at De bør give ordet til kommissæren og spørge, om Kommissionen tager sit forslag tilbage. Det er det første skridt.

Formanden
Ja, og det er årsagen til, at jeg gav ordet til Kommissionen. Jeg siger tak, hr ordfører, og jeg tror, at kommissær Bolkestein ønsker at få ordet.

Bolkestein
Fru formand, jeg kan forstå, at Katiforis-betænkningen er vedtaget. Det betyder, at Kommissionens forslag er afvist. Jeg vil for det første gerne sige, at Kommissionen beklager dette afstemningsresultat, især da Kommissionens forslag netop indeholdt Parlamentets krav fra 1996. Det er en usædvanlig situation. Parlamentet anmoder Kommissionen om noget. Kommissionen efterkommer anmodningen, og Parlamentet afviser dernæst Kommissionens handling.

Jeg vil dog underrette Kommissionen om dette beklagelige resultat næste uge, når Kommissionen træder sammen, og jeg vil rådføre mig med mine kolleger og kommissionsformand Prodi om kursen i forbindelse med traktatens utvetydige regler.
(Bifald)

Posselt
Fru formand, jeg vil blot komme kort ind på dette punkt. For det første var Kommissionens forslag forkert, men hvad der er endnu vigtigere, er, hr. kommissær, at der har fundet valg sted i mellemtiden, og det bør Kommissionen også tage til efterretning.

Formanden
Vi kan ikke blive ved med at kommentere dette spørgsmål.

Katiforis
Fru formand, det er ganske vist beklageligt, at Rådet ville påvirke Parlamentets holdning med en politisk aftale og ikke engang var høfligt nok til at lade Parlamentet udtale sig først. Dette er et ganske kort svar på det, hr. Bolkestein sagde.
Jeg vil gerne sige, at hr. Bolkesteins svar er mangelfuldt set på baggrund af forretningsordenens artikel 68. Forretningsordenen er helt klar. Vi spørger Kommissionen, om den vil tage sit forslag tilbage. Hr. Bolkestein har ikke sagt, om den vil tage det tilbage. Han sagde, at han ville tale med sine kolleger om, hvad han skulle gøre. I dette tilfælde konkluderer jeg, at Kommissionen afviser at tage sit forslag tilbage. Derfor er vi nødt til at gå videre til artiklens stk. 3, ifølge hvilket spørgsmålet henvises til fornyet behandling i det kompetente udvalg, uden at vi stemmer om forslaget til lovgivningsmæssig beslutning. Så det foreslår jeg, at vi gør.

Formanden
Netop, hr. Katiforis, jeg mener, at det er sådan, vi bør se på det.

Heaton-Harris
Fru formand, hr. Katiforis har ret, men erfaringen siger mig, at nu hvor Parlamentet har stillet et forslag, vil Kommissionen fremsætte en idé om ca. fem år, som vi igen vil afvise.
(Fornyet udvalgsbehandling vedtoges)
Betænkning (A5-0395/2001) af Miguélez Ramos for Fiskeriudvalget om forslag til Rådets forordning om fremme af omstillingen af de fartøjer og fiskere, der indtil 1999 var afhængige af fiskeriaftalen med Marokko (KOM(2001) 384 - C5-0407/2001 - 2001/0163(CNS))
Inden afstemningen

Wynn
Fru formand, det er et mundtligt ændringsforslag, som vil være en ny betragtning 12. Det finder også anvendelse på forslaget til lovgivningsmæssig beslutning. Forslaget lyder: "Forslaget var ikke forudset i de finansielle overslag. Finansieringsrammen i forslaget bør dækkes af supplerende midler".

Miguélez Ramos
Fru formand, som ordfører for denne betænkning vil jeg gerne sige to ting: For det første, at dette mundtlige ændringsforslag, som min kollega hr. Wynn stiller, blev forkastet under afstemningen i Fiskeriudvalget den dag, vi stemte om min betænkning. For det andet, at jeg ikke har noget imod, at ændringsforslaget stilles, og at det således bliver Parlamentet, der træffer beslutning om betænkningens indhold.

Diamantopoulou
Fru formand, fremgår det tydeligt, at afstemningen kun drejer sig om den lovgivningsmæssige del af forslaget og ikke den budgetmæssige del?

Formanden
Vi skal stemme om det mundtlige ændringsforslag, som hr. Wynn netop har stillet, og som selvfølgelig har nogle økonomiske konsekvenser, hvilket vi alle har forstået.

Varela Suanzes-Carpegna
Fru formand, hvad angår det ændringsforslag, som Budgetudvalgets formand stiller, støtter jeg vores ordførers forslag, og jeg vil ligeledes i overensstemmelse med Kommissionens indlæg sige, at vi altid har givet udtryk for, at dette forslag skulle behandles ud fra et fiskeriaspekt, og at vi ikke skal blande os i budgetaspekterne. Men selv om hr. Wynn har ret i, at forslaget ikke var med i de finansielle overslag, er det også rigtigt - og derfor skal Parlamentet også have disse oplysninger - at Kommissionen har bedt om at aktivere fleksibilitetsinstrumentet, som i sin tid tildelte dette forslag 197 millioner euro.
Derfor går vi ind for Budgetudvalgets forslag, men vi påminder vores kolleger fra dette udvalg og Rådet om, at de bør nå frem til en aftale om at anvende dette instrument og tildele forslaget disse 197 millioner euro, som fiskerne og de berørte familier har brug for til at løse dette problem.
(Formanden konstaterede, at der ikke var nogen indsigelser mod det mundtlige ændringsforslag)
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0384/2001) af Lehne for Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes civil- og handelsret (KOM(2001) 398 - C5-0471/2001 - 2001/2187 (COS))
(Forslaget til beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0363/2001) af Chichester for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om Kommissionens grønbog - På vej mod en europæisk strategi for energiforsyningssikkerhed (KOM(2000) 769 - C5-0145/2001 - 2001/2071(COS))
Inden afstemningen

Alyssandrakis
Fru formand, jeg har konstateret, at der ikke er tale om mindre sproglige fejl. Der er hele afsnit i teksten, som er forskellige, og det ser ud, som om oversætteren har oversat en anden tekst. Jeg vil gerne bede om at få det kontrolleret og vil benytte lejligheden til at sige, at vi også i andre tilfælde har bemærket fejl i de græske oversættelser. Hvis De kunne græsk, ville De forstå, hvad jeg siger nu. I et spørgsmål, der drejede sig om tuberkulose og malaria, var det blevet oversat uden at bruge de græske ord for de to sygdomme.

Formanden
Det beklager jeg, hr. Alyssandrakis. Jeg kan kun love, at sprogversionerne bliver kontrolleret og gennemgået på korrekt vis. Jeg får bekræftet, at det skal ske, og ikke kun med den græske version, eftersom der også er andre versioner, der er berørt af disse fejl. Vi skal således sørge for, at alt bliver ordentligt rettet.
(Forslaget til beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0356/2001) af Schörling for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om Kommissionens hvidbog - Strategi for en ny kemikaliepolitik (Hughes-proceduren) (KOM(2001) 88 - C5-0258/2001 - 2001/2118(COS))
(Forslaget til beslutning vedtoges)

Blak
Fru formand, jeg vil gerne bede Dem undersøge, hvad denne afstemning har kostet de europæiske skatteydere. Jeg vil også gerne, at De skaffer penge til et kursus, hvor udvalget kan lære at arbejde sammen. Det er ganske uanstændigt, at vi skal sidde og stemme en time om det, de skulle have klaret i udvalget. Nu må de fandeme snart tage sig sammen. Denne flueerotik kan ikke fortsætte!

Formanden
Hr. Blak, jeg mener, at vi fra nu af bør udregne omkostningerne af alle afstemninger.
Betænkning (A5-0341/2001) af Flemming for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om Kommissionens meddelelse til Rådet, Europa-Parlamentet og Det Økonomiske og Sociale Udvalg om prissætningspolitikker med sigte på større bæredygtighed i brugen af vandressourcer (KOM(2000) 477 - C5-0634/2000 - 2000/2298(COS))
Inden afstemningen om forslaget til beslutning

Flemming
Fru formand, jeg beklager uendelig meget, at jeg nu må anbefale min gruppe at forkaste min egen betænkning i den endelige afstemning, da jeg ligesom min gruppe ikke synes, det er fair, at et nationalt problem bliver flyttet til Europa-Parlamentet!

(Forslaget til beslutning forkastedes)

Ludford
Fru formand, i relation til det foregående indlæg til forretningsordenen vil jeg gerne høre, hvornår vi skal drøfte forslagene i Corbett-betænkningen, som jeg kan forstå ikke er kommet videre end til Udvalget om Konstitutionelle Anliggender, så denne latterlige procedure med seks sider med ændringsforslag til en betænkning, som forelægges plenarforsamlingen til afstemning, kan ændres. Vi bliver til grin, hvis ikke vi foretager ændringer og får styr på Parlamentet.

Betænkning (A5-0323/2001) af Corbey for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om gennemførelse af direktiv 94/62/EF om emballage og emballageaffald (2000/2319(INI))
(Forslaget til beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0336/2001) af Salafranca Sánchez-Neyra for Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik om et globalt partnerskab og en fælles strategi for forbindelserne mellem Den Europæiske Union og Latinamerika (2000/2249(INI))
Inden afstemningen

Posselt
Fru formand, jeg vil gerne sige, at der står følgende på dagsordenen: afstemning fra kl. 12.00 til kl. 13.00, fortsættelse kl. 18.30. Jeg synes, vi bør holde os til dagsordenen.

Formanden
Jeg gør Dem opmærksom på, kære kolleger, at vi i går overskred den fastsatte tid, og at denne overvejelse også havde været gældende på det tidspunkt.
Jeg vil derfor spørge Parlamentet, hvem der ønsker at fortsætte?
(Parlamentet besluttede at fortsætte afstemningen)
(Forslaget til beslutning vedtoges)
Beslutningsforslag (B5-0704/2001) af Brok for Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik om de vilkårlige arrestationer og den politiske situation i Laos
(Forslaget til beslutning vedtoges)
Fælles beslutningsforslag om forhandlinger inden for rammerne af konventionen om forbud mod biologiske våben og toksinvåben på baggrund af de nylige udbrud af miltbrand
Inden afstemningen om punkt 2

Morillon
I betragtning af usikkerheden omkring den amerikanske præsidents præcise holdning, foreslår jeg, at vi for punkt 2 erstatter anden del "indførelse af effektive procedurer" med ordene "forskning i effektive procedurer".

Papayannakis
Fru formand, jeg er ked af det, men det er ikke helt nøjagtigt. I går erklærede hr. Busquin yderst officielt, at der i EU's forhandlinger med USA ikke er nogen som helst ændring i USA's holdning til konventionen og protokollen om de biologiske våben. "USA mener ikke, at begivenhederne den 11. september og de, der fulgte efter, ændrer noget i deres holdning", hed det.
Jeg tror, at vi skal undgå unøjagtigheder i Parlamentet, det er ganske enkelt nødvendigt at trække dette punkt tilbage, ikke som en politisk handling, men for at være tro mod fakta.
(Formanden konstaterede, at der ikke var nogen indsigelser mod det mundtlige ændringsforslag)
(Forslaget til beslutning vedtoges)
Fælles beslutningsforslag om den økonomiske og beskæftigelsesmæssige situation inden for lufttransport og tilknyttede industri- og servicesektorer

Foster
Fru formand, der er et kort mundtligt ændringsforslag, som er vedtaget af alle, som har skrevet under på denne kompromisbeslutning. Punkt 2 er ændret, efter ordet "terrorisme" begynder en ny sætning med følgende ordlyd: "anmoder de nationale regeringer om at påtage sig ansvar for yderligere sikkerhedsudgifter".

Formanden
Hvis ingen gør indsigelse mod dette mundtlige ændringsforslag, så indbefatter det beslutningsforslag, som jeg vil sætte under afstemning, det mundtlige ændringsforslag, som fru Foster netop har stillet.
(Forslaget til beslutning vedtoges)

Corbett
Fru formand, De har netop ledet mere end 358 separate afstemninger. Jeg håber, at kollegerne er enige i, at dette understreger behovet for at reformere forretningsordenen.

Rübig
Fru formand, jeg regner med, at den næste betænkning er Bouwman-betænkningen. Betyder det, at der ikke finder nogen forhandling om WTO sted?

Formanden
Den finder sted i december, hr. Rübig, fordi hr. Lamy og hr. Fischler, som jeg sagde for lidt siden, ikke kan nå frem til tiden.

Goodwill
Jeg er desværre ikke enig i hr. Corbett's synspunkt vedrørende afstemninger i plenarforsamlingen. Der er mange udvalg i Parlamentet, som ikke tæller repræsentanter for alle medlemsstater. Derfor mener vi, at de personer er berøvet stemmeretten, og det problem bliver mere udtalt i takt med udvidelsen af EU. Det skal være muligt for medlemmerne fra alle medlemsstater at stemme om disse betænkninger og om de vigtige ændringsforslag.

MacCormick
Fru formand, en række kolleger har bemærket, at det er dårligt med så mange afstemninger ved disse lejligheder, men jeg vil gerne rose Dem for at få os til at blive ved. Jeg blev valgt af mine vælgere for at udvise diskretion og have indflydelse på det, vi skal stemme om. Jeg mener, vores vigtigste opgave er at stemme for og imod forslag i Parlamentet, og at det er urimeligt at gøre indvendinger imod dette. Hvis vi ser på dagens afgivne stemmer, er der meget få konklusioner, som vi har givet afkald på. Der var tæt løb ved alle afstemninger ved navneopråb, og det siger mig, at der er behov for at sætte disse emner til afstemning. Det forekommer absurd, at vi skulle have færre afstemninger.
Når det er sagt, vil jeg gerne knytte en kommentar til Watson-betænkningen. Når vi engang får fællesskabslovgivning, og hvis denne lovgivning overtrædes, synes det ganske klart, at der skal være strafferegler i vores medlemsstater og de lande, som ikke er stater, som stadfæster dette. Ellers vil staterne vedtage love, som de ikke kan håndhæve, hvorved Fællesskabet bliver til grin. Det kræver naturligvis tilstrækkelig beskyttelse og ret til at blive hørt. I disse tider tænker vi på at forsvare den civiliserede verden. Den civiliserede verden handler om at give mennesker behørig ret til at blive hørt, og jeg er ked af den nylige udvikling i Det Forenede Kongerige, som synes at afskaffe denne ret.

Stemmeforklaringer Fatuzzo (PPE-DE). Fru formand, selv om jeg har bedt om at tale om 10 dokumenter, vil jeg begrænse mig til stemmeforklaringerne om Figueiredos og Chichesters betænkninger.
Forslag til henstilling af Watson (B5-0707/2001)

Krarup
EDD-Gruppen har stemt imod denne henstilling, eftersom en virkeliggørelse af henstillingen er ensbetydende med, at vitale og afgørende politikområder - den strafferetlige og politimæssige regulering af vores almene livsforhold - endeligt fratages medlemslandene og overdrages til EU.
Henstillingen er en absurd retorisk demonstration af parlamentsflertallets manglende forbindelse med virkeligheden - i dobbelt forstand: For det første er det - endnu da - politisk utænkeligt, at medlemslandenes regeringer vil tiltræde en vedtagelse, der muliggør en EU-strafferet og etablering af et forbundspoliti. For det andet er vedtagelsen ude af trit med den sociale virkelighed, som fortæller, at parlamentets drøm om en europæisk forbundsstat vil afsløre sig som et mareridt. Der findes ikke én, men 15forskellige retspolitiske kulturer og systemer i EU. En EU-strafferet og et EU-politi vil i heldigste fald lemlæste medlemslandenes retstraditioner og i værste fald befæste et centralistisk system uden demokratisk kontrol - og uden løsning på de problemer, som medlemslandene står over for. Kernen i det europæiske samarbejde bør være diversitet og respekt for andre landes retssystemer.
Betænkning af Figueiredo (A5-0372/2001)

Fatuzzo
Fru formand, jeg stemte naturligvis for fru Figueiredos betænkning om Forligsudvalgets fælles udkast om bekæmpelse af social udstødelse. Jeg må sige, at det i Italien først var centrumregeringen - som allierede sig med de europæiske socialdemokratiske partier - der satte de italienske mindstepensioner meget op, nemlig fra 382 til 490 euro om måneden. Nu har hr. Berlusconis centrumhøjreregering sat pensionerne op fra 382 til 490 euro for dem, der er over 70 år, og det kommer således et større antal mennesker til gode. Jeg vil ønske og foreslå, at de 14 andre EU-lande og de 12 ansøgerlande følger dette eksempel for de ældres og pensionisternes vedkommende, men også når det gælder dem, der ikke er pensionister endnu, for mennesker i alle aldre har ret til at leve.

Ebner
Hr. formand, jeg har stemt for betænkningen og vil i den forbindelse gerne sige, at det er ærgerligt, at Europa-Parlamentet, de europæiske institutioner, ikke får egentlig accept hos vælgerne, hos EU-borgerne, fordi vi ikke er i stand til at reagere rigtigt og i tide på de problemer, der opstår, og som vi kender. Vi oplevede det denne uge i forbindelse med dyretransporterne, og nu gør vi det igen i forbindelse med de grænseoverskridende betalinger. I årevis har borgerne været irriterede, har måttet lide tab, og nu befinder vi os i en situation, hvor vi halter bagefter, og forhåbentlig vil dette initiativ fra fru Peijs nu i det mindste blive gennemført hurtigt.
Jeg redegjorde for dette emne over for den ansvarlige kommissær Monti allerede ved euroens indførelse, og jeg bad Kommissionen om at handle på området så hurtigt som muligt. Og det varede jo år, og det er en skam, fordi der er lidt så store tab. Jeg mener, at vi - for at understrege det endnu en gang - skal lytte mere til borgerne og være mere opmærksomme på deres problemer og så reagere derefter.
Jeg vil også gerne tilføje, at jeg havde forberedt en stemmeforklaring til Flemming-betænkningen. Den er selvfølgelig overflødig nu.

Berthu
Vi har stemt imod forslaget til forordning om de grænseoverskridende betalinger i euro, som vil tvinge bankerne til ikke at pålægge dem afgifter, hvilket efterlader det fejlagtige indtryk, at de er gratis. Denne absurditet, som udelukkende er motiveret af ønsket om at få folk til at tro, at euroen i sig selv afskaffer alle disse provisioner, risikerer at komme til at koste os dyrt i alle former for utilsigtede virkninger.
Endvidere halter dette forslag rent juridisk. Det er i virkeligheden baseret på artikel 95, stk. 1, i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, der omhandler gennemførelsen af det indre marked. Det burde således gennemføres på samme måde i de 15 EU-medlemslande. Men det er ikke tilfældet, eftersom tre EU-medlemmer ikke tilhører euroområdet. Under disse omstændigheder ville det utvivlsomt have været mere konsekvent at give forordningen retsgrundlag i artikel 123, stk. 4, i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab (sidste sætning), som omhandler de foranstaltninger, der skal træffes for at indføre euroen, og som derfor kun finder anvendelse på de lande, der deltager i den fælles mønt.
Men artikel 123, stk. 4, kræver enstemmighed i Rådets forhandlinger, og artikel 95 kræver kun kvalificeret flertal. Det er uden tvivl det aspekt, der har gjort sig gældende, idet man hermed kan omgå nogle landes tilbageholdenhed.
Tilbage står dog ikke desto mindre, at man dårligt kan forestille sig, hvordan den konkrete juridiske situation bliver i de lande, der ikke er med i euroområdet, og som er nødt til at betale et tilskud til de grænseoverskridende overførsler, som lyder på en anden valuta end deres egen.
Til denne pudsighed kan tilføjes forordningens mangel på nogen form for artikel, der henviser til eventuelle sanktioner, der skal finde anvendelse på genstridige kreditinstitutter ... Hvilket er indlysende, eftersom Fællesskabet ikke har nogen kompetence på dette område. Europa-Parlamentet har villet råde bod på denne mangel ved at stemme for et ændringsforslag, der anmoder medlemsstaterne om at definere og vedtage nogle "afskrækkende" sanktioner, men den slags formaninger har ingen juridisk virkning.

Gallagher
Der er kun 46 dage til, at eurosedlerne og -mønterne indføres i de 12 lande, som deltager i denne nye eurovalutaordning. Det er ikke nogen let opgave gradvist at afvikle de nationale valutaer og indføre en ny fælles europæisk valuta. Alene i de 12 nye lande i euroområdet bor der mere end 290 millioner mennesker. Jeg tror dog ikke, at EU-regeringerne har været særligt proaktive med hensyn til at gennemføre oplysningskampagner vedrørende kommende praktiske ændringer.
Det er meget vigtigt, at både små og store virksomheder kontakter deres lokale banker og vurderer, hvor meget valuta de har behov for til at føre forretninger fra den 1. januar næste år. Undersøgelser i EU viser, at bankerne har tiltro til, at alle pengeautomater indeholder en tilstrækkelig mængde eurosedler. Den Europæiske Centralbank regner med, at den fornødne beholdning af nye eurosedler fordeles til finansinstitutterne i landene uden for euroområdet.
Jeg tror, at en overgangsperiode på 5 uger er af tilpas varighed. Det vil simpelthen være for meget at bede de små europæiske virksomheder om at handle med to forskellige valutaer i en overgangsperiode på 6 måneder, som det oprindeligt var planen. Jeg bifalder, at de forskellige forbrugersammenslutninger i Europa vil være på vagt i overgangsperioden for at sikre, at forbrugernes interesser beskyttes under overgangen til euroen.
Jeg er enig i, at der er behov for at indføre foranstaltninger, som reducerer omkostningerne mellem indenlandske og grænseoverskridende betalinger. Forbrugeren skal stå stærkt i forbindelse med ændringen af det nuværende system. Vi skal øge tilliden til den nye euros struktur. Den foreslåede forordning skelner imidlertid ikke mellem effektive og ineffektive betalingssystemer. Den tager ikke tilstrækkelig højde for forholdet mellem euroen og valutaerne i medlemsstaterne uden for euroområdet.
Det er rimeligt at antage, at euroen har en tendens til at fremme økonomisk stabilitet. Det mener jeg, der har været tydeligt bevis på siden de tragiske terrorangreb i USA i september. Vi ønsker ikke at give internationale valutaspekulanter mulighed for at spille én national europæisk valuta ud mod en anden. Det vil kun medføre større devalueringer af euroens værdi, hvilket netop var tilfældet i efteråret 1992.
Euroen er godt nyt for de europæiske virksomheder. Den reducerer eksportomkostningerne. Den er godt nyt for de europæiske rejsende og bidrager til økonomisk stabilitet i EU på mellemlang og lang sigt.

Hortefeux
Jeg har stemt for fru Peijs' betænkning og vil gerne understrege kvaliteten i det arbejde, som vores ordfører har udført.
Jeg glæder mig over, at Parlamentet endelig udtaler sig om et så vigtigt emne.
De europæiske forbrugeres tålmodighed har tilsyneladende nået sin grænse. I hvert fald må man konstatere, at kreditinstitutterne er gået for vidt ved at mangedoble antallet af løfter, som ikke er blevet holdt, i sikker forvisning om at Bruxelles ikke tør indskrænke retten til fri prisfastsættelse. På trods af at Kommissionen har forhandlet med dem i 11 år - forgæves. Bankerne har altid nægtet at foretage de nødvendige investeringer for at gøre de grænseoverskridende overførsler billigere. Og det samtidig med, at det nuværende system tillader dem at score en ikke ubetydelig gevinst.
Forbrugeren er ikke den eneste, der skal bære disse ubegrundede bankomkostninger. De små og mellemstore eksportvirksomheder lider nemlig i særlig høj grad herunder, fordi deres konkurrenceevne rammes uden nogen synlig årsag.
Situationen, som allerede var uforståelig for de små og mellemstore virksomheder og forbrugerne fra det tidspunkt, hvor euroen blev indført, den 1. januar 1999, risikerer at blive eksplosiv med overgangen til eurosedler og -mønter om mindre end to måneder. Hvordan skal man forklare, at euroområdet kun er et fælles betalingsområde for sedler og mønter, eftersom alle andre betalingsmidler er blevet lammet af de store indhug fra kreditinstitutternes side? Og hvordan skal man retfærdiggøre, at en pengeoverførsel fra Lille til Bastia er billigere end den samme transaktion mellem Lille og Bruxelles?
Der er endnu en ting, som bekymrer mig, nemlig at bankerne udnytter deres ret til fri prisfastsættelse til at forhøje deres hjemlige priser for at indhente den manglende indtjening på euroområdet. Men som kommissær Bolkestein har udtalt, så er bankerne godt klar over, at offentligheden har nogle legitime forventninger. Vi må håbe, at de rent faktisk er klar over det.

Meijer
EU består af suveræne stater med eget sæde i FN og indtil nu egen mønt. Bankerne er en del af nationale betalingskæder og opkræver store gebyrer for grænseoverskridende betalinger og hævning af penge. Fra januar 2002 optræder 12 EU-medlemsstater, som om de i finansiel henseende udgør ét land. Det er bankerne tilhængere af, så længe det øger deres spillerum, men ikke hvis de skal se bort fra kundernes ekstra betalinger. Det er fristende at kræve, at udgifterne til indenlandske og grænseoverskridende betalinger skal være ens. Det har hr. Bolkestein længe slået til lyd for, og det forslås nu i Peijs-betænkningen. Det støtter jeg, så længe det betyder, at bankerne skal fjerne deres gebyrer for grænseoverskridende betalinger. Men betragtning 5a forhindrer ikke, at der kan opkræves nye gebyrer for indenlandske betalinger som kompensation for de tabte indtægter fra udenlandske betalinger. I stedet for at opkræve et stort gebyr for en lille gruppe betalinger, herunder forretningsbetalinger, skal der opkræves et lille gebyr for alle betalinger. Det betyder, at de fleste kunder konfronteres med større udgifter. Da det bestemt ikke er til fordel for den almindelige kontoindehaver, stemmer jeg imod.
Betænkning af Chichester (A5-0363/2001)

Fatuzzo
Hr. formand, hr. Chichesters betænkning drejer sig om energiforsyning og indeholder nogle aspekter, der taler for atomkraft. Jeg har allerede sagt flere gange, at Pensionistpartiet og jeg personligt er tilhængere af atomkraft. Jeg vil navnlig gerne understrege her, at jeg går ind for, at man sørger for en maksimal drift af ansøgerlandenes atomkraftværker. Som medlem af Det Blandede Parlamentariske Udvalg EU-Bulgarien besøgte jeg for nylig atomkraftværket Bohunice i Slovakiet og atomkraftværket Kozloduy i Bulgarien. Såfremt reaktorerne opfylder visse sikkerhedskrav, skal disse lande have mulighed for at udnytte atomenergien, eftersom de ikke har økonomisk mulighed for at afholde yderligere overflødige omkostninger udelukkende for at erstatte den ene energikilde med den anden. Når atomkraftværkerne er sikre, skal de have lov til at være i drift, ikke mindst i ansøgerlandene.

Schierhuber
Hr. formand, jeg bifalder udtrykkeligt fremlæggelsen af Kommissionens grønbog om en strategi for energiforsyningssikkerhed. Jeg må dog gang på gang med stor beklagelse konstatere, at der stadig ikke er tilstrækkeligt fokus på vedvarende energikilder.
Vi kan kun nå Kyoto-målene, hvis vi giver disse energikilder førsteprioritet. Jeg er derfor meget skuffet over afstemningen om Chichester-betænkningen, da atomenergien stadig begunstiges.

Alyssandrakis
Det øgede energiforbrug gør sammen med de svindende energikilder og lagre af mineralsk brændstof energiforsyningsspørgsmålet til et meget vigtigt spørgsmål inden for EU's og medlemsstaternes indenrigs- og udenrigspolitik. Selv om Chichester-betænkningen fremhæver, at det er nødvendigt at spare på energien, øge energieffektiviteten og udvikle mere effektive transportsystemer, baserer den sine håb om en løsning på problemet dels på markedets liberalisering og konkurrencen dels på kontrollen med de energiforsynende lande.
Denne fremgangsmåde tjener de almene imperialistiske interesser. Den er til skade for arbejdstagerne og borgerne i det hele taget, både i leverandørlandene og i forbrugerlandene, som ofres til fordel for de multinationale virksomheders profit, når disse skaber og udnytter kriser og fremkalder krig, så de kan kontrollere de energimæssigt interessante områder i verden. Hvad angår udnyttelsen af de hjemlige energikilder, er energipolitikken underlagt de samme krav med de samme negative konsekvenser for befolkningens interesser, udviklingen og sikringen af en god, sikker og miljømæssigt forsvarlig energi til hele befolkningen. Problemet skærpes yderligere med liberaliseringen af energimarkedet og privatiseringerne af produktionsanlæg og transportnet.
Vi mener, at den strategiske energisektor (råstofforsyning, produktion, transportnet) bør tilhøre den offentlige sektor og være underlagt en national planlægning, som regelmæssigt justeres og tilpasses de nationale behov og nationale forhold. Energipolitikken bør sikre billig energiforsyning i overensstemmelse med befolkningens behov, bør garantere arbejdstagernes og indbyggernes sikkerhed og sørge for beskyttelsen af miljøet. Dette bør være suveræne mål, som er hævet over alle økonomiske faktorer.
Transportpolitikken bør omstilles til de offentlige transportmidler, de vedvarende energikilder bør styrkes og fremmes, og det samme gælder forskningen i mere effektive produktionssystemer og mere økonomiske forbrugssystemer, systemer som forurener mindre. EU og medlemsstaterne er nødt til at leve op til miljøbeskyttelseskravene, og når man ikke er i stand til at nedsætte udslippet til niveauet i Kyoto-aftalen, er det blot dårlige undskyldninger. Vi kan ikke løse de store klimaproblemer, hullet i ozonlaget osv., på bekostning af udviklingen i de fattigste lande, det må heller ikke gå ud over arbejdstagerne, og en fatalistisk accept af klodens ødelæggelse er heller ingen løsning.
Arbejdstagerne i Europa og i hele verden, de to milliarder mennesker, som ikke har adgang til elektricitet, stiller krav om og kæmper for en anden energipolitik, som går imod de imperialistiske interesser og beslutninger, imod monopolkapitalen, som har sat sig på energisektoren. En politik, som vil respektere og beskytte miljøet, en politik, som vil skabe et fundament for menneskelige levevilkår.
Af disse årsager har KKE's medlemmer af Europa-Parlamentet stemt imod Chichester-betænkningen.

Bordes, Cauquil og Laguiller
I sin omtale af Europas energiafhængighed skjuler betænkningen det faktum, at den største afhængighed ikke så meget er i forhold til andre lande som til de store olietruster, der ofte samtidig kontrollerer de andre energikilder.
Det er denne afhængighed, som Europa har måttet betale en høj pris for under oliekrisen i 1973, da disse truster besluttede sig for en generel forhøjelse af olieprisen for at gøre deres mindst indbringende oliefelter rentable. Det er den samme afhængighed over for disse truster, der giver sig udslag i "en alvorlig risiko for ustabile priser på kort sigt og ressourcemangel på længere sigt", som det anføres i betænkningen.
Det er ikke den ulige fordeling af energikilderne på jorden, som er et geologisk faktum, der truer en rationel anvendelse af disse ressourcer i respekt for det naturlige miljø, men derimod det faktum, at de forvaltes af store private koncerner, som udelukkende er optaget af deres indtjeningsgrad, når de ikke selv udsættes for markedets uregelmæssige svingninger eller for børsspekulation.
Problemet går ud over en europæisk ramme. Verdens ressourcer kan nemlig kun forvaltes rationelt og fordeles til alle, hvis man bliver enige om at gøre en fælles indsats på verdensplan, hvilket indebærer, at der sættes en stopper for de private koncerners kontrol over disse ressourcer og skabes et helt andet økonomisk system.

Caudron
Jeg sagde tirsdag aften under forhandlingen i plenarforsamlingen, at jeg støttede Chichester-pakken om energiforsyningssikkerhed på trods af nogle krav om liberalisering af energisektoren, som jeg ikke havde været i stand til at støtte, hvis de var blevet fremsat isoleret, men som i det foreliggende tilfælde er en del af en samlet pakke, som er både differentieret og modig, og som fremmer de europæiske overvejelser på dette område.
Derfor har jeg stemt for denne pakke.
I øvrigt er det stadig ikke lykkedes mig at forstå, hvordan man kan forsvare en liberalisering, der har til hensigt at sænke priserne og kommer til udtryk i en fremme af "de billigst mulige" energikilder, og derudover beklage sig over afhængigheden af udlandet, der vokser i takt med, at forbruget vokser (eller ligger stabilt) på grund af, at priserne er meget (eller for) lave!
Jeg håber på en dag at få et klart svar på dette spørgsmål fra "ophavsmændene" til liberaliseringen.

Krivine og Vachetta
Chichester-betænkningen har en ambition om at fremlægge en "europæisk strategi" for energiforsyningssikkerheden. Men det er ganske vanskeligt at påvise tilstedeværelsen af om det så kun er en enkelt klart udtrykt retningslinje. Der kan stå hvad som helst i betænkningen, og der kan stå det stik modsatte.
De egentlige spørgsmål, som ligger til grund for en "strategi", er behændigt undgået. Kan man omstrukturere energisektoren uden en reel offentlig politik, som er både gennemført og fælles?
Kan man forlade sig på "markedet" (det vil sige på de private finansielle interessers frie spil)?
Er energi et "fælles gode" eller en simpel vare? Hvordan kan risikoen ved atomenergi være acceptabel?
Beslutningsforslaget er oversået med fromme ønsker. Således kræver det f.eks. passende foranstaltninger til sikring af bortskaffelse af det radioaktive affald og kraftværkernes sikkerhed. Det er at bede om det umulige.
Ud over Chichester-betænkningens uklarhed er den også et produkt af de nyliberale politikker.
Punkt 18 vil "fremme en yderligere markedsåbning i EU", og punkt 42 vurderer, at "et meget vigtigt bidrag ... er en fuldstændig liberalisering af energimarkederne".
På trods af at det kun er en politik for offentlige tjenester, der kan opfylde de sociale og miljømæssige krav og sikre en "bæredygtig udvikling" i denne økonomiske sektor.
Vi stemmer imod beslutningsforslaget.

Moreira da Silva
Nogle af de ændringsforslag, som ordføreren fremlægger, antyder, at den installerede kernekraftkapacitet skal øges i Europa for at opfylde Kyoto-protokollens mål.
Denne argumentation savner fornuft og objektivitet. Alle data peger på det modsatte. EU har allerede nedbragt sine emissioner af drivhusgasser med 4% mellem 1990 og 1999 og vil kunne opfylde reduktionskvoten inden 2012 (4%) ved hjælp af foranstaltninger, der kun indebærer beskedne omkostninger. Ifølge data fra Europa-Kommissionen kan det lade sig gøre at indfri Kyoto-bestemmelserne gennem foranstaltninger på under 20 euro pr. t CO2. Blandt de foranstaltninger, som Kommissionen foreslår (det europæiske klimaændringsprogram og rammedirektivet om handel med emissioner), figurer fremme af kernekraft ikke.

Souchet
Spørgsmålet om medlemsstaternes energiforsyning er et grundlæggende element i deres sikkerhed, som naturligvis først og fremmest henhører under deres nationale suverænitet. Men hvis man imidlertid tager hensyn til den betydelige interaktion, der er i valget af energiformer, kan det være interessant ligesom grønbogen at vælge et fremadrettet perspektiv og undersøge spørgsmålet på europæisk plan. Denne undersøgelse skal naturligvis foretages uden ideologiske fordomme, der sigter mod enten at lægge den ene eller den anden energikilde for had eller på den anden side romantisere den. Ellers forlader vi den rationelle diskurs.
Det er den vej, som Chichester-betænkningen er slået ind på ved som grønbogen at understrege medlemsstaternes behov for at fastholde en afbalanceret kombination af energikilder, der således levner fuld plads for elektricitet baseret på atomenergi. Det er den eneste måde, hvorpå man kan undgå at øge de europæiske landes afhængighed af tredjelande. Det er også den eneste måde, hvorpå EU kan opfylde sine internationale forpligtelser med hensyn til begrænsning af CO2-emissioner i atmosfæren. Atomenergien skal således fortsat være genstand for forskning og udvikling for at udnytte det videnskabelige og industrielle forspring, vi har på området, den skal sikre vores lande maksimal selvstændighed med hensyn til energiressourcer, bevare miljøet og opnå tilfredsstillende bortskaffelse af slutaffald.
Hvad det sidste angår, er jeg ked af, at Caudron-betænkningen ikke har givet ordentligt rum for denne forskning, som trods alt er så central. Manglende initiativer i den retning forårsager en fatal øget efterspørgsel efter de fossile brændstoffer, som er kritisable, når man taler om miljø, og problematiske, når man taler om forsyningssikkerhed.
Betænkning af Flemming (A5-0341/2001)

Stihler
Hr. formand, før jeg taler om Flemming-betænkningen, vil jeg gerne tale om Katiforis-betænkningen, som vi forkastede. Jeg er helt overbevist om, at vi ved at forkaste den betænkning intet har gjort i dag i Parlamentet for at fremme folkesundheden. Vi må aldrig glemme, at tobak er den største årsag i hele EU til sygdomme, som kan forhindres, og at en halv million EU-borgere hvert år dør unødigt på grund af tobak. Kommissionens forslag havde været en hjælp til folk, som vil holde op med at ryge, og det er meget beklageligt, at vi ikke støtter dette.
Nu går jeg videre til den aktuelle Flemming-betænkning. Selv om betænkningen blev forkastet, vil jeg gerne forklare, hvorfor jeg og mine to kolleger fra Skotland støttede nogle af ændringsforslagene. For det første mener vi på linje med ændringsforslag 3, at ingen lande er forpligtet til at overdrage vand mod sin vilje og uden betaling. Ændringsforslaget taler for sig selv, og det er grunden til vores støtte.
Ændringsforslag 5 omhandlede det mere tekniske spørgsmål om afvandingsområder. Vi er enige i, at afvandingsområder ikke er det rigtige grundlag for vandprissætningspolitikker i alle regioner. Store dele af vandet i Skotland er omfattet af en forvaltningsplan for afvandingsområder, hvorfor vi blev nødt til at støtte det.
For det tredje sikrede forkastelsen af Flemming-betænkningen formentlig, at en enkelt betænkning ikke kan standses af så stor national interesse. Jeg håber, at vi fortsætter drøftelsen om vand, da mange af vores borgere er meget optaget af emnet.

Alyssandrakis
(GUE/NGL), skriftlig. (EL) Betænkningen accepterer fuldt ud Kommissionens meddelelse, hvis tankegang er, at en naturressource, nemlig vand, skal behandles som en vare, men også som et omdrejningspunkt for gennemførelsen af andre negative sektorpolitikker som f.eks. landbrugspolitikken. Vi er i høj grad modstandere af denne tankegang og de negative forslag, som fører den ud i livet.
Den røde tråd i betænkningen betegnes som "prissætning med sigte på større bæredygtighed i brugen af vandressourcer" via dækning af omkostningerne til de vandrelaterede tjenesteydelser og begrænsning af forbruget og anvendelsen som følge af netop prisforhøjelserne. Samtidig er betænkningen opfyldt af det velkendte princip om at "forureneren betaler", som fører til nye incitamenter og gevinster for kapitalen.
Med det hykleriske påskud, at man vil sikre vandressourcernes bæredygtighed, lader man i virkeligheden forbrugerne betale - meget dyrt - for følgerne af de foreslåede foranstaltninger, navnlig landmændene og især de sydeuropæiske, idet de ifølge både betænkningen og den relevante meddelelse fra Kommissionen har det største vandforbrug, men betaler mindre end de "faktiske omkostninger". Denne politik vil føre til øgede omkostninger og tilintetgøre flere små og mellemstore landbrug, et område som allerede lider under de ødelæggende konsekvenser af den fælles landbrugspolitik.
Det er karakteristisk, at betænkningen et sted opdeler omkostningerne i finansielle omkostninger, miljøomkostninger og ressourceomkostninger og vurderer, at man indtil nu kun har regnet med de finansielle omkostninger. Således kan, stadig ifølge betænkningen, omkostningerne til bygningen og driften af en dæmning i en flod, som er ved at udtørre (på grund af landbrug), "pålægges brugerne...". Og hvis det bliver nødvendigt at forarbejde vand på grund af forurening med f.eks. gødning, skal landmændene betale udgifterne.
Vi er modstandere af ethvert forsøg på at behandle vand som en handelsvare. Vi går under ingen omstændigheder med til at udnævne Kommissionen til beskytter af vandressourcerne, blot fordi den under påskud af at "anspore til bæredygtig anvendelse" endnu en gang hælder vand på de private interessers mølle og giver dem mulighed for at trænge ind på en klart offentlig almennyttig sektor. Hele dette forsøg er ikke andet end endnu et kapitel i den katastrofale fællesskabspolitik, som vil skade forbrugerne og landmændene, samtidig med at den skal bane vej for andre politikker som f.eks. tilintetgørelsen af landbrugssektoren. Beskyttelsen og den korrekte forvaltning af vandressourcerne fremskyndes ikke med mekanismer med repressive prisfastsættelsespolitikker og foranstaltninger, som kræver penge fra forbrugerne. De eneste, som får gavn af denne politik, er nogle store virksomheder, som sælger deres "miljøvenlige" profil dyrt og finder endnu en lejlighed til at øge deres udbytte.

Bordes, Cauquil og Laguiller
Betragtningerne i betænkningen siger, at vand "ikke er en almindelig handelsvare", og at "adgangen til vand er en umistelig menneskerettighed". Ikke desto mindre har denne udtalelse ikke meget vægt i forhold til Vivendi, Suez og andre store koncerner, som tilegner sig "markedet" for vand for at høste de saftige frugter heraf med staternes velsignelse. Faktisk minder den om et fromt ønske i betragtning af de industrier, der forurener og ødsler med jordens ressourcer til bedste for deres bankkonti og aktionærer.
I en tid som det 21. århundrede, hvor verden aldrig tidligere har rådet over så mange tekniske hjælpemidler, er kapitalismens sociale barbari den hovedansvarlige for, at en stor del af menneskeheden ikke har adgang til rindende vand eller blot drikkevand.
Vandspørgsmålet, som er så vitalt for flere hundrede millioner mennesker, overstiger langt Europas geografiske rammer, og en løsning forudsætter ligesom på mange andre områder, at menneskeheden sætter en stopper for markedets, profittens og konkurrencens diktatur. Som tilhænger af dette system forudser ordføreren en "bæredygtig anvendelse af vandressourcerne" set fra en skatte- og afgiftsvinkel. Hvilket endnu en gang betyder, at de, der har midlerne, nemlig enkeltindustrier og især industrikoncerner, kan fortsætte med at ødsle med og ligefrem forurene vandet, mens andre og mere fattige grupper fortsat må undvære.
Samfundet burde levere vand, som er så vitalt et gode, gratis til alle, og forvaltningen af vandressourcerne burde planlægges i forhold til de reelle behov og underlægges befolkningens demokratiske kontrol. Man kan lige så gerne sige, at det nuværende økonomiske system, som er baseret på jagten på profit, grundlæggende ikke er i stand til at sikre en "bæredygtig anvendelse af vandressourcerne" og af samme grund udgør en trussel for menneskehedens fremtid på dette såvel som på mange andre områder.

Meijer
Mennesker består for en stor del af vand, og størstedelen af vores mad indeholder ligeledes meget vand. På vores arbejdsplads og hjemme har vi også meget at gøre med vand. Uden vedvarende tilførsel af vand kan vi ikke leve. Den, der tilegner sig vand, tager hermed sine medmennesker i besiddelse. Derfor må vandforsyningen ikke privatiseres. Miljøudvalget har ganske rigtigt konkluderet, at adgang til vand er en menneskeret, og derfor er vand ikke et kommercielt produkt. Spørgsmålet er, hvordan vi kan bekæmpe vandmanglen og vandforureningen. Det berettigede princip om, at forureneren betaler, er godt til at skumme fløden af forurenende virksomheders udbytte, men ikke et argument for at øge husholdningernes udgifter væsentligt. Hvis den disponible mængde af rent og ferskt drikkevand skal øges, kan det bedre finde sted gennem afsaltning af havvand end ved dybere oppumpning af grundvand eller omledning af floder til inddæmmede søer. Sovjetunionen ville på et tidspunkt fylde Aralsøen med vandet fra floder, som strømmer til Nordpolsområdet. I øjeblikket vil Spanien aftappe halvdelen af Ebro-vandet for at fremme turismen i Sydspanien. Det går ud over plante- og dyrelivet og befolkningen i det nuværende flodland. På grund af kritikken heraf blokerer højrefløjen for denne beslutning. Det beviser endnu en gang, at penge og prestige forsat er mere værd end bæredygtig miljøforvaltning.

Moreira da Silva
Trods protest fra portugisiske ngo'er og fra mig selv insisterer den portugisiske regering på maksimal udnyttelse i Alqueva-projektet og forbereder en opfyldning helt op til 152 m.
Denne meddelelse og denne betænkning om bæredygtig prissætning på vand viser, at opfyldning op til 139 m, som jeg har foreslået, ikke blot vil redde mere end 600.000 træer, men også habitater af stor betydning, ligesom det også er økonomisk mere bæredygtigt.
Vi risikerer at afskove indtil 152 m for derefter på grund af vandets pris at konstatere, at en opfyldning op til blot 139 m ville være nok til at dække landbrugets behov.

Van der Laan
I de forløbne år har parlamentsmedlemmet fra De Grønne, Alexander de Roo, både i Parlamentet og i medierne insinueret, at den liberale skyggeordfører, Chris Davies, har ændret holdning under pres fra Aznar-regeringen i forbindelse med det mulige valg af Pat Cox som formand for Parlamentet.
Det var en absurd og ikke underbygget beskyldning. Hr. Davis har samvittighedsfuldt forsøgt at forene sin egen (af mig delte) afsky for det spanske projekt med flertallet af Den Liberale Gruppes holdning om, at man ikke skal fordømme et specifikt land i en generel betænkning.
Afstemningen i dag har vist, at vores gruppe har undladt at stemme, og at hr. Davis og forskellige grønne medlemmer af ELDR-Gruppen har stemt for fordømmelsen af Spanien.
De Grønne er imidlertid, ved at stemme imod det liberale ændringsforslag (hvilket i øvrigt førte til forkastelse af hele betænkningen), gået glip af en vigtig mulighed for at standse det spanske projekt på grundlag af generelle principper. De Grønnes hensigter var måske noble, men deres metode var hverken effektiv eller holdbar. Nu har Parlamentet slet ingen holdning i denne vigtige sag.
Betænkning af Riis-Jørgensen (A5-0373/2001)

Bordes, Cauquil og Laguiller
Skibsbygningsindustrien har igennem mange år nydt godt af store tilskud fra de nationale stater såvel som de europæiske institutioner. Det har ikke forhindret den i at reducere arbejdsstyrken og endda lukke hele værfter og sætte deres arbejdere på gaden.
Lederne af skibsbygningsindustrien forsøger at opnå en forlængelse af disse tilskud ved at påberåbe sig den tilstedeværende konkurrence, men de penge, som de ville modtage, ville fortsat øge disse virksomheders profit og blive fordelt mellem deres aktionærer, hvorpå sidstnævnte frigør deres kapital, så snart værfterne bliver mindre rentable, og investerer den andetsteds, uden at bekymre sig om, hvad der skal blive af arbejderne.
Det er så meget lettere for dem, eftersom mange skibsværfter tilhører nogle industrikoncerner, der ligesom Alsthom har interesser i flere sektorer og afskediger folk i nogle sektorer, samtidig med at de modtager tilskud til andre.
Eftersom vi på ingen måde har intentioner om at støtte aktionærerne i de store skibsbygningsselskaber, har vi stemt imod denne betænkning.
Selv om skibsbygningsindustrien er nødvendig for den europæiske økonomi, så er det også nødvendigt at nationalisere den og ikke betale livrenter til dens private ejere.

Brie
Min gruppe bifalder Kommissions forslag i betragtning af de mislykkede forhandlinger om midlertidige beskyttelsesforanstaltninger for de europæiske værfter med henblik på en omgående afslutning på den unfair internationale konkurrence i skibsbygningsindustrien. Vi giver også vores udtrykkelige og fulde støtte til Parlamentets ændringsforslag, der er indeholdt i betænkningen, navnlig forlængelsen af gyldigheden til slutningen af 2003.
Min gruppe har sammen med kolleger fra andre grupper i lang tid gjort opmærksom på problemerne inden for europæisk skibsbygning generelt og den specifikke situation som et resultat af den internationale konkurrencesituation. I september undersøgte GUE/NGL-Gruppen på stedet situationen for de østtyske værfter og opfordrede endnu en gang Kommissionen til at handle.
Det er efter vores mening positivt, at der nu endelig foreligger et forslag fra Kommissionen, der garanterer værfterne, der dokumenterbart har lidt betydelig skade som følge af illoyal koreansk handelspraksis, hjælp i form af hurtigt realiserbare løsninger. Mange af disse værfter er beliggende i struktursvage regioner med meget store økonomiske og sociale problemer og udgør kernen af den eksisterende økonomiske struktur. Deres eksistens og prosperitet er en ubetinget nødvendighed for at sikre tusinder af arbejdspladser og den økonomiske udvikling i disse regioner.
Min gruppe mener dog også, at yderligere foranstaltninger er nødvendige for at sikre fremtiden for europæisk skibsbygning, der hører til de uundværlige europæiske industrigrene. Der kunne f.eks. være tale om
investeringsstøtteprogrammer, der skaber en langsigtet, strukturel og beskæftigelsesfremmende effekt,
fremme af europæisk samarbejde inden for forskning i og udvikling af den maritime sektor,
udvikling af en afbalanceret maritim politik på europæisk plan,
udarbejdelse og gennemførelse af en europæisk trafikpolitik, der fremmer omlægning af fragt- og persontransport fra land til vand.
Vi opfordrer Kommissionen til i første halvår 2002 at tage stilling til de grundlæggende spørgsmål om fremtiden for europæisk skibsbygning og foreslå et handlingsprogram til løsning af problemerne på mellemlang og lang sigt.

Damião
Jeg har stemt for denne betænkning, fordi den udgør et mindre onde. Fortsat illoyal konkurrence, nu fra Korea, flytter skibsbygningen til Orienten og får hele denne industri - både bygning og reparation/ombygning af skibe - til at forsvinde fra EU.
Uden aktive og teknologisk moderne skibsværfter vil strategierne om sikkerhed til søs, beskæftigelse og regional samhørighed stå på spil, og de vil næppe kunne reddes i land igen blot med lappeløsninger.
Betænkning af Katiforis ( A5-0352/2001)

Costa, Raffaele
Jeg er af den opfattelse - og det er alle de andre parlamentsmedlemmer formodentlig også - at beskyttelsen af menneskets sundhed er af afgørende vigtighed. Derfor er det efter min mening vigtigt at støtte den indfaldsvinkel, der både tager sigte på pålæggelsen af en minimumspunktafgift på 57% og på opkrævningen af et minimumsbeløb på 70 euro med det formål at øge salgsprisen på tobak. Forslaget er af stor værdi, da det lægger en dæmper på de sædvanlige forbrugeres brug af tobak, og det virker desuden forebyggende, eftersom det lægger en dæmper på førstegangsrygeres brug af tobak. Sådan som jeg tidligere har understreget i en af mine skriftlige forespørgsler til Kommissionen, nemlig P-2140/99, er det efter min opfattelse selvmodsigende at øge EU-støtten og EU-tilskuddene til tobaksproducenterne og samtidig erklære, at man engagerer sig i bekæmpelsen af rygning. Derfor håber jeg, at Europa-Parlamentet stemmer for denne foranstaltning og således bidrager til at skabe klarhed omkring dette spørgsmål. Alt dette skal selvfølgelig ske på betingelse af, at medlemsstaterne og EU-organerne samtidig øger forebyggelsen, kontrollen og straffen af ulovlig handel med smuglercigaretter.

Lulling
Kommissionen er ved at gøre os helt fortvivlede med dårligt gennemtænkte og upassende forslag til indirekte beskatning, især hvad angår punktafgifter.
I dag handler disse forslag om tobak.
Vi ved allerede, at den også "brygger" på et forslag om at forhøje punktafgifterne på alkohol og afskaffe nulskatten på vin, hvilket er lige så upassende og endda kontraproduktivt.
Det Økonomiske og Sociale Udvalg har ganske som vi med et knusende flertal forkastet Kommissionens forslag, fordi det var et upassende værktøj, der i stedet for at reducere kløften mellem de punktafgiftssatser, som anvendes i medlemsstaterne, risikerer at øge den yderligere.
Den såkaldte målsætning om større harmonisering ville således ikke blive indfriet, og det afbalancerede kompromis, der blev indgået under Luxembourgs formandskab i 1992 mellem tilhængerne af proportionalskatter og tilhængerne af særskatter ville blive draget i tvivl uden grund.
Dette kompromis var reelt baseret på balance mellem de ofre, der skulle ydes på harmoniseringens alter for at bane vejen for det indre markeds ikrafttræden i 1993.
Iværksættelsen af Europa-Kommissionens ulykkelige forslag medfører i øvrigt fare for en massiv smuglervirksomhed i EU's sydlige medlemslande og efter udvidelsen også i Centraleuropa. Prisforhøjelsen på cigaretter er på mellem 200% og 500%, hvilket endnu en gang illustrerer forslagets mangel på realisme.
Ordførerens argumenter, som jeg deler, for kort og godt at forkaste Kommissionens forslag er overbevisende i mere end én forstand. Jeg nævner:
· Tekniske fejl i analysen;
· Diskrimination mellem lande;
· Brud på de nuværende balancer;
· Usikkerhed og manglende realisme i de foreslåede målsætninger;
· Henvisning til divergenser i skatteprovenuet i stedet for konvergens i skatteprocenten;
· Risiko for, at de mellemstore virksomheder forsvinder på et marked, der er domineret af gigantiske multinationale selskaber;
(Indlægget forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137)

Sbarbati
Jeg stemte for hr. Katiforis' forslag til lovgivningsmæssig beslutning om forslag til Rådets direktiv om ændring af direktiv 92/79/EØF, direktiv 92/80/EØF og direktiv 95/59/EØF for så vidt angår punktafgiftsstrukturen og -satserne for forarbejdet tobak. Med dette forslag opfordrer man Kommissionen til at trække sit forslag tilbage af en række grunde, som hele den italienske ELDR-Gruppe er enig i, både Italiens Republikanske Parti, Demokraterne og IDV.
Forslaget om en revidering af de nuværende tobaksproduktionspræmier ville have haft katastrofale konsekvenser for økonomien i nogle af EU's ugunstigst stillede landbrugsområder, sådan som det fremgår af en europæisk statistisk undersøgelse, der blev foretaget af Eurostat for nylig.
Den rent sundhedsmæssige indfaldsvinkel, som Kommissionen anlægger i tobaksspørgsmålet, gør, at man sætter spørgsmålstegn ved EU-støtten til producenterne, og man går så vidt som til at foreslå en tidligere revidering af den fælles markedsordning for at nedsætte kvoterne og præmierne til denne sektor.
Denne holdning er efter vores mening uovervejet og forkert, og den blev heldigvis ændret på topmødet i Göteborg. Vi mener ikke, at man må straffe en landbrugssektor, som en stor del af økonomien i lande som Grækenland, Italien og Spanien er baseret på.
Kommissionens forslag ville ikke så meget reducere forbruget af cigaretter, men snarere udelukkende skabe problemer for fabrikanterne, som ville være tvunget til at ændre deres handelsforbindelser og importere fra tredjelandene, hvilket ville have det resultat, at den nationale produktion ville blive erstattet af importerede tobaksprodukter af ringere kvalitet.
Endelig er vi af den opfattelse, at der er tale om en selvmodsigende holdning, såfremt man mener, at bekæmpelsen af tobaksmisbrug er afhængig af, at støtten til tobaksproducenterne fjernes.
Mærkeligt nok modtager de medlemsstater, som ikke producerer tobak, men som ikke har forbudt rygning, nemlig støtte til deres kontinentale landbrug, som får tilstrækkelig støtte i forvejen, og desuden fortsætter de på hyklerisk vis med at indkassere millioner af euro i form af skatter og punktafgifter på tobaksvarer.
Betænkning af Schörling (A5-0356/2001)

Bordes, Cauquil og Laguiller
Schörling-betænkningen har den fordel, at den erindrer os om, at "EU er verdens førende producent af kemikalier", og at "det længe har været påkrævet at udvikle en ny (reel) strategi for kemikaliekontrol". For man er faktisk klar over, at "der aldrig er sket nogen rigtig afprøvning af langt størstedelen af eksisterende stoffer, som nu har været på markedet i mindst 20 år!", og man kan konstatere en stigende forekomst af visse alvorlige sygdomme, og at "en forbindelse til eksponering for kemikalier forekommer sandsynlig".
Derfor foreskriver betænkningen en streng kontrol med de kemiske stoffer, der findes på markedet, test af produkterne, før de sendes på markedet - og tilbagetrækning af dem, der ikke opfylder betingelserne - samt en række bindende foranstaltninger for de industrielle virksomheder og markedsleverandører, som sigter mod at tvinge disse til at garantere et sikkerhedsminimum.
Denne holdning tager hensyn til befolkningens interesser, men behager ikke den franske arbejdsgiverorganisation for kemisk industri, Union des Industries Chimiques, som i et brev til de europæiske parlamentsmedlemmer rejser sig imod de krav, som man ønsker at stille til de virksomheder, der producerer eller markedsfører kemiske produkter.
Alene denne skamløse lobbyisme fra kemiindustriens arbejdsgivere får os til at stemme for Schörling-betænkningen og de foranstaltninger, den foreslår, selv om ordføreren i øvrigt udtaler sig til fordel for markedet.

Jackson
Både Kommissionens hvidbog og Schörling-betænkningen indeholder fejl, især sidstnævnte.
Betænkningen bygger på den generelle opfattelse, at en lang række kemikalier udgør en trussel mod både folkesundheden og miljøet og ser bort fra de mange kemikaliers sundheds- og miljøfordele for samfundet.
Betænkningens punkt 16 søger at udvide REACH-systemet til at omfatte kemikalier på op til 1 t om året. Dette medfører muligvis 20 gange så mange kemikalier, som kræver godkendelse, og det er en umulig arbejdsbyrde for dem, der skal løse den opgave. Det burde begrænses til de kemikalier, som produceres i mængder på mere end 1 t som fastlagt i hvidbogen.
Punkt 38, som opregner stoffer, der klassificeres som meget problematiske, er for bred til, at et godkendelsessystem kan fungere. Definitionen bør begrænses til CMR-stoffer (kategori 1 og 2) og POP-stoffer som defineret i Stockholm-konventionen.
Betænkningens bestemmelser vil medføre en uacceptabel stigning i antallet af dyreforsøg. En rapport fra Institute of Environmental Health (IEH) i Det Forenede Kongerige vurderede, at der skal bruges 12,8 millioner dyr til afprøvning af 30.000 kemikalier. Disse tal er gentaget af mange europæiske dyrevelfærdsgrupper. Ordføreren anerkender problemet, men har for stor tiltro til tilgængeligheden og troværdigheden ved forsøg uden anvendelse af dyr.
At indsamle en "grundsamling" af oplysninger kun for kemikalier, der fremstilles i mængder på over 1 t om året, vil tage ca. 36 år i henhold til IEH's rapport. Tidsplanen i betænkningen (2008) er derfor fuldstændig urealistisk.
Den europæiske kemikalieindustri er spurgt til råds alt for sent, og forsøget på selvregulering (f.eks. produktforvaltningssystemet, Long Range Research-initiativet og confidence in chemicals) er fuldstændig ignoreret af denne betænknings ordfører. Eftersom forslagene i betænkningen sandsynligvis vil øge industriens administrative byrde (især for SMV) samt forringe den globale konkurrenceevne, er dette en alvorlig forglemmelse.

Mann, Thomas
Jeg har lige stemt imod Schörling-betænkningen. Det er ikke lykkedes for PPE-DE-Gruppen at skabe flertal for sine konstruktive ændringsforslag. Det, der blev vedtaget her, er entydigt ideologisk belastet. Naturligvis handler det om miljøsikkerhed. Det handler imidlertid også om konkurrencedygtige og innovative arbejdspladser i den kemiske industri.
I de seneste uger har jeg undersøgt virkningerne af Schörling-betænkningen på stedet. Jeg har besigtiget produktionsanlæg og haft samtaler med firmaledelser, arbejdstagere og fagforeninger. Ingen af parterne sætter spørgsmålstegn ved målsætningen i Kommissionens hvidbog, som skal sikre bæredygtigheden i den kemiske industri. Økologisk set har vi selvfølgelig brug for den bedst mulige beskyttelse af miljøet og forbrugerne. Økonomisk set har vi brug for fælles rammebetingelser for at sikre en fair konkurrence for de små og mellemstore virksomheder, brugerne og de forarbejdende virksomheder. Socialt set handler det om et højt niveau af sundhedsbeskyttelse og arbejdssikkerhed.
Vi var dog i stand til at forhindre, at registreringspligten for stoffer med en årlig produktion på 1 t blev vedtaget. Selv den nuværende klassificering af stoffer fra 10 t og pligten til at mærke disse, før de sælges, er vanskelig at håndtere for myndighederne.
PPE-DE-Gruppen glæder sig over, at der ikke var flertal for dobbelt prøvning af samtlige kemikalier. Det øger ikke sikkerheden, men koster tid og penge og er i øvrigt helt unødvendigt, da myndighederne allerede undersøger disse data.
Efter min mening er det ikke acceptabelt at substituere stoffer og metoder, der ellers skulle forbydes. Definitionen "farlig" kan ikke afhænge af et stofs egenskaber, kun af anvendelsen! Det er det samme som med en kniv: Den er aldeles nyttig i husholdningen og i dagligdagen, men bliver farlig, når den bruges som våben, fra fysiske overgreb til flykapringer.
Det er også beklageligt, at man vedtog at offentliggøre fortrolige oplysninger. Hvis produktionsmængder, procedurer eller særlige sammensætninger, der begrunder en markedsfordel, alle skal deklareres, kan vi lige så godt afskaffe konkurrencen. Det går ud over vores virksomheders substans! Alle konkurrenter kan uden problemer kopiere udspekulerede systemer. Det skal fastlægges entydigt, ved hvilke oplysninger der er tale om ejendomsrettigheder, og ved hvilke der ikke er.
Jeg håber, at de pågældende tre udvalg mødes før andenbehandlingen i Parlamentet for at opnå et mere afbalanceret resultat.

Moreira da Silva
Jeg glæder mig ikke blot over indholdet, men også over den betydning (tydelig i den strategi, som EU har vedtaget for konferencen "Rio+10", der skal finde sted i 2002), som Europa-Kommissionen tillæger den ny kemikaliepolitik. Jeg finder følgende punkter særlig positive:
1) Det totale forbud inden for en generation (2020) af udledninger og emissioner i miljøet af alle farlige stoffer.
2) Oprettelse af et enhedssystem for registrering, vurdering og tilladelse af kemiske stoffer (REACH) til erstatning for det nuværende system, der behandler nye og eksisterende stoffer forskelligt.
3) Hævdelsen af forsigtighedsprincippet gennem omvendt bevisbyrde for stoffer, der anses for meget problematiske. Det bliver producentens ansvar at bevise, at et produkt ikke er farligt.
Hvad angår Schörling-betænkningen, finder jeg den meget positiv, men jeg foretrækker Kommissionens holdning med hensyn til tonnagetærskel. Systemet vil beskytte borgerne, hvis det bliver funktionsdygtigt. Samme vurderingsprocedure for stoffer på under og over 1 t vil gøre systemet for tungt og vil derfor virke imod de opstillede målsætninger.

Patrie
Jeg vil gerne præcisere, hvorfor jeg har stemt for denne ændrede betænkning.
Jeg mener først og fremmest, at det drejer sig om en afbalanceret holdning, der på den ene side forbedrer beskyttelsen af miljøet og borgernes sikkerhed, og på den anden side vedligeholder den kemiske industris konkurrenceevne, samtidig med at den indgår i den strategi for en bæredygtig udvikling, der blev vedtaget i Göteborg.
Vi skal være helt klar over, at kun en meget lille del af de mere end 100.000 eksisterende kemiske stoffer er blevet testet på nuværende tidspunkt, og at produktionen heraf desuden øges hvert år. Således er det kun 14% af de kemiske stoffer, som produceres i mængder over 1 t, der er genstand for en klassificering i det aktuelle system. De triste begivenheder i Toulouse for kort tid siden har påvist det presserende behov for at råde bod på denne manglende viden. Samtidig er det nødvendigt at skabe et system til registrering, vurdering og godkendelse, som kan forvaltes af de offentlige myndigheder, og som industrien, når tiden er inde, kan fodre med de nødvendige oplysninger.
Betænkningens synsvinkel forekommer mig ligeledes afbalanceret, for ud over de rent miljømæssige betragtninger overvejer den visse socialøkonomiske aspekter af den kommende lovgivning (især det faktum, at de kemiske industriarbejdere er mere udsatte, eller de specifikke krav til de små og mellemstore virksomheder). På samme måde fremmer betænkningen gennemsigtigheden, alt imens den respekterer princippet om databeskyttelse og forretningshemmelighed, hvilket forekommer mig at være en god ting. Klare henvisninger til princippet om forsigtighed og substitution er desuden blevet tilføjet Kommissionens tekst.
Endelig forbliver et af de vigtigste punkter ifølge mig kravet om, at alle stoffer bliver genstand for en registrering (selv om den for visse stoffers vedkommende bliver forenklet). Faktisk er det ofte de stoffer, der er fremstillet i mindre mængder, som er de farligste for helbredet eller for miljøet. De tidsplaner, der er opstillet i betænkningen, forekommer mig også at være rigtige, eftersom de virker realistiske.
Jeg glæder mig over, at hvidbogen bliver fulgt op af en række kommende lovforslag fra Kommissionen, og jeg imødeser disse med interesse.

Ries og Sterckx
Afstemningen om denne betænkning i Miljøudvalget sender et klart budskab til industrien og de nationale myndigheder om, at der er brug for en ufejlbarlig kontrol af kemiske stoffer, som skal ledsages af en afskaffelse af giftstoffer og stoffer, der er skadelige for helbredet og miljøet.
I den retning støtter vi den overordnede tankegang i denne betænkning, der på en række punkter forbedrer Kommissionens forslag, som i sig selv var et ambitiøst forslag.
Når det er sagt, mener vi, at vores budskab også skal være afbalanceret for at blive hørt.
Det er grunden til, at vi støtter en pragmatisk fremgangsmåde og forkaster en række urealistiske krav, der straffer den europæiske kemiindustri hårdt. Vi vil trods alt gerne have lov til at erindre om, at denne repræsenterer ikke mindre end 5 millioner direkte og indirekte arbejdspladser.
Først og fremmest punkt 16, der kræver registrering af alle stoffer under 1 t, hvilket omfatter 100.000 produkter i stedet for de 30.000, som var foreslået af Kommissionen, i titusindvis af sager, et ufatteligt bureaukrati og mareridt for utallige små og mellemstore virksomheder og det for produkter, som for de flestes vedkommende aldrig kommer på markedet!
Udvidelsen af anvendelsesområdet for godkendelsesproceduren (punkt 38) er lige så umulig at gennemføre. For ikke at ende i en situation, der er umulig at forvalte, anmoder vi om, at man udelukker de stoffer, hvor der ikke findes noget bevis på, at de skulle være giftige, fra anvendelsesområdet (vores ændringsforslag 68).
Kort sagt skal budskabet, hvis det skal være stærkt, også være troværdigt. At erklære krig mod industrien, arbejderne og de nationale myndigheder forekommer os hverken passende eller produktivt.

Sacrédeus
Med tanke på den risiko, som kemikalier udgør for menneskers helbred og for miljøet, mener vi svenske kristelige demokrater, at det er en selvfølge, at kemikalier, der ikke har gennemgået visse undersøgelser, heller ikke skal kunne markedsføres i henhold til princippet om "no data, no marketing".
Endvidere støtter vi substitutionsprincippet, som i lang tid har været et velforankret princip i den svenske kemikaliepolitik. Ligeledes mener vi, at der skal gælde omvendt bevisbyrde for stoffer, som giver anledning til bekymring, hvilket betyder, at det er industrien og ikke myndighederne, som skal påvise, at et stof kan anvendes på en acceptabel måde.
Eftersom kemikalier kan medføre betydelige risici selv i mindre mængder, mener vi, at også kemikalier i mængder på under 1 t, der importeres til eller produceres i EU, skal omfattes af det nye system. Således afviger vi på flere punkter fra det standpunkt, som PPE-DE-Gruppen har indtaget.
Betænkning af Corbey (A5-0323/2001)

Meijer
Overdådige emballager er i øjeblikket en form for reklame for at lokke købere. I den forbindelse spildes der meget materiale. Det lyder miljøbevidst at give forbrugerne, som køber emballerede fødevarer eller brugsgenstande, skylden. Disse forbrugere producerer imidlertid ikke selv affald, men får det gennem deres køb. De bliver ofre for sammenkoblingssalg, fordi man i dag ofte ikke kan købe noget uden emballageaffaldet. Derfor skal vi direkte bekæmpe produktionen og salget af affald i stedet for forbrugerne. Fru Corbey gør i beslutningsforslaget ganske rigtigt fabrikanterne og sælgerne ansvarlige for forebyggelsen af emballageaffald, og hun konstaterer, at emballagedirektivet fra 1994 endnu ikke rigtigt er blevet til noget. Kommissionen er fortsat passiv med hensyn til nye forslag, og medlemsstaterne gennemfører tidligere aftaler om genbrug med års forsinkelse. Ordførerens forslag er for tosporet. Hendes forsøg på at forebygge affald er jeg helt enig i. Det gælder ikke med hensyn til at lade forbrugerne betale mere på grund af de store mængder affald. Genbrug er vigtigt, men det er ikke den vigtigste løsning.
Betænkning af Salafranca Sánchez-Neyra (A5-0336/2001)

Bonde, Krarup, Okking og Sandbæk
Vi stemmer imod betænkningen på trods af gode initiativer omkring partnerskab mellem EU og de latinamerikanske lande, heriblandt konfliktforebyggelse, udviklingssamarbejde, fattigdoms- og narkotikabekæmpelse. Modstanden skyldes, at en række af forslagene i betænkningen tager overstatsligt samarbejde omkring bl.a. forsvars-, sikkerheds- og udenrigspolitik samt områder inden for institutionelle, retlige og indre anliggender for en given sag i EU. Vi mener, at samarbejde på de ovennævnte områder fuldt ud kan løses via mellemstatsligt samarbejde.

Bordes, Cauquil og Laguiller
De få sætninger i betænkningen om "sundhed, uddannelse og bekæmpelse af ekstrem fattigdom", "narkotikabekæmpelse" eller "respekt for miljøet", som er nogle af de målsætninger, som EU foregiver at forsvare i denne del af verden, er blot et skalkeskjul for intentioner, som er langt sværere at være bekendt.
Ved at foreslå "en bilateral, præferentiel, gradvis og gensidig liberalisering af samhandlen med alle former for varer og tjenesteydelser mellem begge regioner i overensstemmelse med Verdenshandelsorganisationens regler" som den "endelige målsætning" bryder EU-landene sig pokker om de latinamerikanske befolkningers skæbne. De ønsker først og fremmest at indhente deres forsinkelse med hensyn til indtrængen på de latinamerikanske markeder, hvor andre røvere, der er anderledes slagkraftige, som f.eks. de multinationale nordamerikanske selskaber, allerede har huseret.
Åbningen af markederne for de store selskaber og kreditinstitutter har ikke resulteret i den lovede udvikling, men har sendt Latinamerika ud i ulykke. I hvert fald 224 millioner latinamerikanere lever i den største fattigdom, det vil sige mere end 40% af befolkningen i dette område!
Og der er ikke engang tale om at foreslå at eftergive dem den gæld, der kvæler disse lande.
Vi har derfor stemt imod denne betænkning.

Marques
Topmødet i Rio den 28.-29. juni 1999 markerede begyndelsen på en ny etape i de biregionale relationer med henblik på oprettelse af et strategisk partnerskab mellem EU, Latinamerika og Vestindien. Den nye fælles strategi bør i overensstemmelse med de prioriteringer, der blev vedtaget i Rio, som sine vigtigste mål på det politiske område have udvidelse af den biregionale politiske dagsorden, aktualisering og ajourføring af den politiske dialog på ministerplan, nedsættelse af en transatlantisk euro-latinamerikansk forsamling, på det økonomiske, finansielle og handelsmæssige område afslutning af forskellige associeringsaftaler og etablering af et euro-latinamerikansk frihandelsområde omkring 2010 samt på det sociale og kulturelle område bl.a. oprettelse af en biregional solidaritetsfond og iværksættelse af en samlet narkotikabekæmpelsesplan.
Jeg giver derfor ordføreren min fulde støtte til, at Europa-Parlamentet gentager sin støtte til gennemførelsen af det strategiske, biregionale partnerskab, som besluttedes på topmødet i Rio, og anmoder Det Europæiske Råd om at vedtage en fælles EU-strategi for Latinamerika og Vestindien på grundlag af de målsætninger, der blev opstillet på topmødet i Rio.
Til sidst skal fremhæves behovet for at styrke samarbejdet på grundlag af et bæredygtigt og integreret partnerskab med henblik på at fremme menneskelig udvikling og udviking af civilsamfundet, så hele befolkningen derigennem tilgodeses.
Beslutningsforslag om lufttransport, luftfartsindustrien og turisme (B5-0702/2001)

Bordes, Cauquil og Laguiller
At foregive, at luftfartsselskaberne er ramt af attentaterne den 11. september i USA, er en uforskammet løgn. For hvis der er nogle selskaber, der er i vanskeligheder, er det ikke noget, der er sket i går, og det er langtfra alle, der befinder sig i den situation. Luftfartsselskabet Air France har f.eks. øget dividenderne til sine aktionærer med 22%, og det tre dage efter attentaterne i New York og Washington. Det har netop opkøbt Air Afrique og fået indflydelse på Alitalia og det tjekkiske selskab CSA. Og ligesom de andre store europæiske selskaber lever det i øvrigt højt på AOM-Air Liberté, Sabena og Swissairs konkurser.
Sådan er de, de frie markedskræfter, som de nationale og europæiske ledere foregiver skal styre det hele, både økonomien og arbejdernes skæbne. I de sidste år har de forårsaget nedlæggelse af hundredtusindvis af arbejdspladser alene i luftfartssektoren, og det uden at det rørte de nationale og europæiske ledere det mindste, for selskabernes aktionærer som f.eks. den hovedrige baron Seillière, den franske "arbejdsgiver over alle arbejdsgivere", indkasserede på den vis enorme summer.
Attentaterne den 11. september har kun fungeret som en undskyldning for luftfartssektorens kapitalister til at opnå nye former for støtte, samtidig med at de har fortsat deres offensiv mod deres lønmodtagere. Og heri er de blevet støttet og dækket af de forskellige nationale regeringer. Vi så det endnu en gang for nylig i Frankrig, Belgien og Schweiz, hvor konkursramte selskaber smed i titusindvis af lønmodtagere på gaden, uden at det kostede hovedpersonerne og de hovedansvarlige for disse konkurser, som f.eks. baron Seillière, noget som helst.
Vi har derfor stemt imod dette beslutningsforslag, som er så kynisk, at det henviser til beskæftigelsen for at få dækning for nye former for støtte til virksomhederne og kapitalisterne i luftfartssektoren, som allerede er ansvarlige for nedlæggelsen af hundredtusindvis af arbejdspladser.

Meijer
Jeg har ikke støttet beslutningsforslaget, fordi det stort set går ud fra beskyttelse af den indtil for nylig indlysende udvidelse af luftfarten. Udvidelsen var et stort problem for miljøet med stigende overlast, voksende usikkerhed og lufthavnenes stigende pladsbehov. Luftfarten har desuden skatteteknisk en stor fordel i forhold til jernbanen, fordi flybrændstof fortsat ikke beskattes, men det gør alle former for rejser på jorden. Før den 11. september var der grund nok til at finde muligheder for at stoppe udvidelsen. Nu, hvor antallet af passagerer falder drastisk, giver det ikke anledning til at hjælpe luftfartsselskaberne med endnu flere skattepenge, men tværtimod til at bruge de penge til at forbedre andre former for persontrafik i EU. En forhøjelse af flytaksterne, som er faldet meget i de seneste år på grund af konkurrencen, kan dække de forhøjede forsikringspræmier. Der er ikke grund til at skyde flere statspenge i luftfarten. De penge er der dog hårdt brug for til at beskytte arbejdstagerne i luftfarten. De troede i årevis, at de havde et fast, af staten beskyttet job i en vækstsektor, men sektoren bliver mindre eller går konkurs.
(Mødet udsat kl. 14.00 og genoptaget kl. 15.00)

Beskyttelse af arbejdstagerne i tilfælde af arbejdsgiverens insolvens
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0348/2001) af Bouwman for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af Rådets direktiv 80/987/EØF om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om beskyttelse af arbejdstagerne i tilfælde af arbejdsgiverens insolvens (KOM(2000) 832 - C5-0017/2001 - 2001/0008(COD)).

Bouwman
Fru formand, fru kommissær, kære kolleger, inden vi begynder forhandlingen - jeg håber, at De også er opmærksom på tiden - vil jeg gerne rejse spørgsmålet om den videre behandling af betænkningen. Vi skulle have behandlet den i morges inden klokken tolv. Det har trukket ud, og det er der ikke noget at gøre ved. Sådan er det en gang i mellem. Det er en betænkning inden for rammerne af den fælles beslutningsprocedure om arbejdstagerrettigheder og insolvens. Som ordfører har jeg ikke noget imod, at vi behandler den nu, men jeg har noget imod, at vi skal stemme om den senere i eftermiddag, fordi stemmesammensætningen er meget uklar på grund af de få tilstedeværende. Derfor anmoder jeg om - hvilket jeg har drøftet med de store partier - at betænkningen behandles i dag, men at afstemningen flyttes til den korte mødeperiode i Bruxelles eller eventuelt et senere tidspunkt, hvilket jeg dog ville være meget imod. Det giver os samtidig mulighed for at behandle en række ændringsforslag og flytninger. Det var tilsyneladende en uomstridt betænkning, men der er alligevel en række ting, som skal behandles nærmere. Derfor anmoder jeg om at flytte afstemningen til næste gang. Kan De tage stilling til det nu?

Formanden
Mange tak. hr. Bouwman, jeg har hørt Deres anmodning. Én tilhænger og én modstander kan få ordet. Hvem ønsker ordet for at støtte anmodningen? Fru van den Burg har ordet i ét minut.

Van den Burg
Jeg støtter anmodningen, fordi jeg mener, at der ikke bør stemmes om en betænkning inden for rammerne af den fælles beslutningsprocedure, når der er så få til stede i Parlamentet. Desuden får vi mere tid til at se, om det er muligt at indgå kompromiser om de punkter, som man i øjeblikket er uenige om. Det er en indviklet betænkning, og der er en række uklarheder omkring de forskellige ændringsforslag. Derfor støtter jeg anmodningen.

Formanden
Mange tak, fru van den Burg. Hr. Gollnisch er imod anmodningen. De har ét minut.

Gollnisch
Ikke helt, fru formand, jeg havde bedt om ordet i forbindelse med et indlæg til forretningsordenen, men deler fuldt ud ordførerens bekymringer. Jeg ville gerne vide, om det skulle være muligt at få nogle fingerpeg af Kommissionen om årsagerne til, at den har trukket sin meddelelse, som oprindelig var sat på Verdenshandelsorganisationens dagsorden, tilbage, og eventuelt hvornår denne vigtige meddelelse vil blive givet.

Formanden
Mange tak. hr. Gollnisch. Jeg kommer ind på den anmodning om et øjeblik, men først skal vi tage stilling til det punkt, som stod på dagsordenen, nemlig hr. Bouwmans anmodning.
(Fornyet udvalgsbehandling vedtoges) Så giver jeg ordet til fru Diamantopoulou, så hun kan fortælle, hvorfor WTO-debatten er taget af dagsordenen.

Diamantopoulou
Fru formand, det var umuligt for hr. Lamy at være til stede i dag, da WTO-mødet trak ud. Kommissionen vil helt sikkert afgive en udtalelse til Parlamentet om WTO, men jeg kan ikke sige hvornår. Hr. Lamy kommer, så snart det er muligt.

Formanden
Mange tak, fru Diamantopoulou, det kan jeg kun bekræfte. Jeg er selv lige kommet tilbage fra Doha, og det var en hård forhandlingsrunde. Hr. Lamy landede først i Bruxelles kl. 6.00 i morges, så det kan vi have forståelse for. Hr. Bouwman, De får nu som ordfører ordet i fem minutter om Deres betænkning.

Bouwman
Endnu en gang tak, også for den brede støtte til forslagene. Måske er det en pyrrhussejr, men det vil tiden vise. Jeg vil gerne behandle følgende. Det drejer sig om et dokument om arbejdstagerrettigheder i tilfælde af insolvens, det vil sige når en virksomhed ikke kan opfylde sine finansielle forpligtelser. Det vedrører en ændring af Rådets direktiv 80/987EØF med en række forbedringer med hensyn til det tidligere indhold. Formålet med sådan et direktiv er at yde et minimum af beskyttelse i tilfælde af insolvens.
Næsten på samme tidspunkt som jeg blev udpeget til ordfører i denne sag, kom en gruppe mennesker fra virksomheden Sintel i Spanien - en virksomhed, som var blevet udskilt fra Telefonica, faktisk solgt - som i flere måneder havde demonstreret i Madrid, fordi de i månedsvis ikke havde fået udbetalt løn. Jeg havde med andre ord ikke brug for en mere realistisk beskrivelse end denne, ud over det jeg allerede havde kendskab til, for virkelig at forstå insolvensterminologien bag betænkningen. Det gamle dokument er fra 1980. Der er sket meget i mellemtiden, især på arbejdsmarkedet med hensyn til type arbejdstagere og definitionerne heraf, økonomien er blevet mere globaliseret og internationaliseret, og der er flere virksomheder, som opererer både inden for og uden for et bestemt land. Derudover er der situationer, hvor det ikke er klart, hvilket land der skal yde støtte fra sine fonde. Der har været en række sager ved Domstolen, og de har ført til, at Kommissionen var nødt til at udarbejde et forslag om ændring af det eksisterende direktiv. De tre vigtigste problemer var dengang insolvensbegrebet, fastsættelse af tidsgrænser for garantiordningen og tværnational insolvens. Jeg har stor respekt for dem, der har udarbejdet kommissionsforslagene, og som efter grundigt samråd har stillet en række ændringsforslag. De vedrører især det nye retsgrundlag efter Amsterdam-traktatens ikrafttræden, præcis angivelse af anvendelsesområdet og eventuelt fjernelse af bilag, som omfatter grupper, som eventuelt kan udelukkes, den nye definition af insolvensbegrebet og især de nye bestemmelser om fastsættelse af den garantiinstitution, som dækker tværnationale tilfælde af insolvens. Det er vigtigt endnu en gang at undersøge det, som jeg kalder helhedens anvendelsesområde, for det kan diskuteres, hvilke kategorier der kan udelukkes, især med hensyn til tjenestefolk og de såkaldte partsfiskere. Som jeg sagde under debatten, slår jeg til lyd for at fjerne det helt. Det tror jeg også, at Kommissionen støtter, men en række lande har undtagelsesbestemmelser, og det vil vi ikke gøre til et problem. Det er vigtigt, at Kommissionen gennem eksisterende direktiver har medtaget en række ting, som allerede var under udvikling på arbejdsmarkedet, især med hensyn til deltidsansatte, mennesker, som arbejder for vikarbureauer, eller mennesker med en midlertidig kontrakt, og nu lader disse indgå i de omhandlede insolvensdirektiver. Da vi endnu ikke har et klart billede af konsekvenserne heraf, gør vi opmærksom på - som nogle allerede har gjort, det kommer vi sikkert tilbage til - at der i øjeblikket er stadig flere kategorier af selvstændige, uægte selvstændige, som de kaldes af nogle, uden eller med personale, som eventuelt kommer i betragtning, hvilket især gælder for dem uden personale. Med personale er de faktisk arbejdsgivere. Derudover er der kategorier som hjemmearbejdende, læg mærke til oversættelsen i dette tilfælde, jeg mener bogstaveligt talt hjemmearbejdende, og på den måde er der en række eventuelle diskussionspunkter. Det ville være godt også i det lovgivende arbejde at gøre fremskridt på linje med debatterne inden for rammerne af den sociale dialog om modernisering af arbejdsforholdene, og derfor har vi stillet en række forslag, som nu foreligger. Jeg anmoder hermed mine kolleger om at støtte de ændringsforslag, som vedrører selvstændige uden personale, og i hvert fald åbne debatten med Rådet. Jeg vil gerne gøre opmærksom på, at det drejer sig om en fælles beslutningsprocedure, og at vi efter andenbehandlingen skal forhandle for at gøre fremskridt med hensyn til den sociale sikkerhed og socialpolitikken i Europa.

Pronk
Fru formand, det er lidt underligt at skulle tale på vegne af Retsudvalget, men det er fordi, fru Oomen-Ruijten, som har skrevet udtalelsen om Bouwman-betænkningen - som jeg lykønsker ham med - ikke kan være til stede på grund af ændringen af dagsordenen. Jeg kan gøre det kort om udtalelsen. Vi har især forsøgt at understrege direktivets juridiske aspekter. Der er overtaget en række ting, og en række andre ting er ikke overtaget af Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender. Retsudvalget mener i hvert fald, at det er meget vigtigt, at tingene hænger godt sammen. Derfor er det vigtigt, at sagen henvises til fornyet udvalgsbehandling, så man grundigt kan overveje situationen. Det gælder ligeledes og især for de selvstændiges stilling. Det er godt, at de selvstændige omfattes af direktivet, i hvert fald de selvstændige, som kan sammenlignes med arbejdstagere. På den anden side kan det skabe store muligheder for mennesker, som slet ikke bør omfattes af definitionen, for at blive privilegerede kreditorer ved en konkurs. Jeg ved ikke, om de foreliggende tekster skelner tilstrækkeligt mellem de to situationer. Det er et problem, som skal undersøges nærmere, også med hensyn til de selvstændiges stilling.

Avilés Perea
Fru formand, fru kommissær, før jeg begynder mit indlæg, vil jeg sige noget til hr. Bouwman. Han talte om virksomheden Sintel, som gik konkurs og satte et betydeligt antal ansatte på gaden. Men det er allerede flere måneder siden, den spanske regering påtog sig udbetalingen af denne virksomheds manglende lønudbetalinger og skaffede arbejde og fandt løsninger for alle ansatte. Dette for at fuldende Deres oplysninger, hr. Bouwman.
Nu vil jeg gå over til mit indlæg om denne betænkning. Det drejer sig om et forslag om ændring af direktiv 80/987/EØF om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om beskyttelse af arbejdstagerne i tilfælde af arbejdsgiverens insolvens. Hr. Bouwman har med rette givet et meget klart eksempel på denne situation. Man vil med denne ændring tage hensyn til udviklingen i medlemsstaternes insolvensret og behovet for overensstemmelse med andre allerede vedtagne fællesskabsdirektiver på det arbejdsretlige område. Dette sker på baggrund af det politiske ønske om at garantere lønmodtagerne en minimumsbeskyttelse på fællesskabsplan i tilfælde af deres arbejdsgivers insolvens.
Jeg mener, der er tre hindringer for at opnå det mål, som direktivets anvendelse tager sigte på. For det første begrebet insolvens. For det andet det indviklede i de fremsatte foranstaltninger, som skal begrænse de beløb og tider, der skal medregnes, og for det tredje insolvenstilfælde i multinationale situationer.
For at få afklaret tingene har Gruppen for Det Europæiske Folkeparti igen stillet to ændringsforslag. Ændringsforslag 16 behandler eksternaliseringssituationerne eller nærliggende situationer som underentreprise, falske selvstændige osv., som kunne dække over en rigtig arbejdskontrakt. Efter vores mening er det nødvendigt at afdække virkeligheden, før man kan få glæde af beskyttelsen. Lønmodtageren beskyttes. Det modsatte ville være at åbne døren på vid gab, hvilket hurtigt ville tømme den pågældende fond.
Ændringsforslag 17 afklarer, hvilken løn der skal beskyttes af den tilsvarende nationale fond, og forhindrer svindel. Alt dette er indbefattet i arbejdslovgivningens beskyttende karakter og inspireres af viljen til klart at definere de begreber, der er nødvendige for, at fonden kan opfylde sine målsætninger. Begrebsmæssig klarhed, som tilskynder til juridisk sikkerhed og harmonisering.
Desværre er dette en situation, der opstår i store virksomheder - vi så det senest med et andet belgisk firma - på grund af disses omstrukturering og de forhold, der nu er gældende i den økonomiske verden.

Van den Burg
Fru formand, jeg ved ikke, om det er første gang, at De sidder i formandsstolen i Parlamentet, men i hvert fald tillykke. Jeg vil ligeledes gerne lykønske ordføreren med hans udmærkede betænkning og de gode forberedelser af denne sag. Jeg er bange for, at det i den nuværende situation er en meget aktuel sag, og at det vil være tilfældet i den kommende tid. Det er endnu en grund til at sørge for god beskyttelse af de arbejdstagere, som konfronteres med konkurser og betalingsstandsninger. Det var formålet med forberedelserne til betænkningen.
Jeg er ligeledes glad for, at Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender i vid udstrækning er nået til enighed. Der er et par løse ender, en række punkter, som vi endnu ikke er helt enige om. Hr. Pronk sagde lige før, at der kan være en række misforståelser om ændringsforslagene. Det gælder især det punkt, som han nævnte, nemlig at der er en række selvstændige, især selvstændige, som kan sammenlignes med arbejdstagere, som skal omfattes af direktivet, men det må ikke betyde, at døren åbnes for aftaler mellem arbejdsgivere og tjenesteydere til også at kunne benytte fondene. Vi er enige om hensigten. Vi skal bruge den tid, som vi har, indtil der skal stemmes om betænkningen, til at undersøge, om misforståelserne kan fjernes, og om den fælles hensigt kan udtrykkes i et kompromisændringsforslag.
Punktet om de selvstændige er meget vigtigt, også i denne sag. Det er endvidere aktuelt i en række andre sager. Derfor anmoder jeg kommissæren om, at Kommissionen er lidt mere initiativrig, også med hensyn til punktet om en definition af, hvilke kategorier der skal sammenlignes med arbejdstagere. Det er ikke kun væsentligt for spørgsmålet om insolvens, men ligeledes for en række andre punkter om arbejdsbeskyttelse og arbejdsret. Definitionerne overlades i den europæiske lovgivning fortsat til medlemsstaterne. Der er store forskelle. Efterhånden som der arbejdes henover grænserne, hvilket vil ske mere og mere i EU, betyder det, at vi stadig oftere konfronteres med forskellige definitioner for forskellige grupper, hvilket kan resultere i en forvridning af arbejdsmarkedsforholdene. Det er et stort problem i forbindelse med udvidelsen, som det var tilfældet tidligere, og som det i øjeblikket er i EU's grænseområder. Jeg vil derfor gerne spørge kommissæren, hvilke initiativer hun har til hensigt at tage på dette punkt, og jeg anmoder hende indtrængende om at foretage sig noget på kort sigt.

Koukiadis
Fru formand, ud over at komplimentere ordføreren for hans arbejde vil jeg også gerne takke for det samarbejde, vi har haft om at få vedtaget de nødvendige ændringer til hele dette initiativ. Ændringen af direktivet følger efter ændringen af to andre direktiver om masseafskedigelser og overdragelse af virksomheder, hvor det fælles sigte er beskyttelsen af arbejdstagernes interesser i forbindelse med omstruktureringer af virksomheder. Dette bør vi ikke glemme. Således rejser de i virkeligheden et spørgsmål om koordineringen af de fælles begreber, der anvendes, og det er noget, jeg mener man bør være meget omhyggelig med under den endelige udarbejdelse.
For det andet lader dette direktiv også spørgsmålet, hvorvidt der skal være en fællesskabsdefinition af lønbegrebet, stå åbent. På trods af de vanskeligheder, det vil medføre for dette tiltag, er de 15 landes vedtagelse af en fælles minimumsbetydning af begrebet lønmodtager en nødvendig forudsætning for en samlet gennemførelse af direktivet. Ellers vil de enkelte lande, ud fra en bredere eller snævrere opfattelse af begrebet, gennemføre direktivet på forskellige niveauer efter forgodtbefindende. Det er et punkt, vi bør være opmærksomme på.
Blandt de ændringer, der foreslås, og som jeg støtter, er en udvidelse af direktivets anvendelsesområde til de arbejdstagere, som i de nationale lovgivninger sidestilles med lønmodtagere, de såkaldte uægte selvstændige. Hvis vi ikke er parate til at udvide direktivet til selvstændige, kan vi i det mindste udvide dets anvendelsesområde til de arbejdstagere, som er selvstændige og som betragtes som arbejdstagere i henhold til en særlig lovgivning. For det andet er der ændringsforslaget, som sikrer, at fratrædelsesgodtgørelser i tilfælde af afskedigelse indgår i de tilgodehavender, som er omfattet af direktivet. De er også omfattet af ILO-konvention nr. 173, og jeg kan ikke forstå, hvorfor vi ikke kan dække det område i Europa. For det tredje er der den ændring, som giver en mere klar definition af begrebet insolvens, så det dækker en hvilken som helst kollektiv insolvensprocedure, og ikke kun den klassiske konkursprocedure. I øvrigt falder dette også ind under direktivets formål, men der er ingen formulering, der går i den retning.
Disse tre ændringer bør vedtages af Parlamentets plenarforsamling.

Diamantopoulou
Fru formand, jeg bifalder den positive modtagelse af Kommissionens forslag, og jeg vil gerne takke Parlamentet for bidragene, som sigter på en yderligere beskyttelse af arbejdstagerne i tilfælde af arbejdsgiverens insolvens.
Insolvensdirektivet har vist sig at være et uvurderligt instrument til at beskytte arbejdstagere i tilfælde af økonomisk nedgang, og det bliver et vigtigt lovgivningsinstrument til at modsvare det nuværende klima med lukninger og afskedigelser. Selv om direktivets grundlæggende struktur bør fastholdes, skal visse punkter ændres.
Jeg bifalder ændringsforslag 2, som tilstræber at hindre indførelsen af nye restriktioner ud over de eksisterende i medlemsstaterne, og også ændringsforslag 9 om at forbyde tærskelbestemmelser for at være berettiget til krav i henhold til direktivet.
Jeg støtter ligeledes ændringsforslag 4 om øget beskyttelse af arbejdstagere hos arbejdsgivere i andre insolvenssituationer end dem, der er omfattet af Kommissionens forslag til definitionen på insolvens. For det første er udvidelsen af definitionen helt acceptabel. I ændringsforslag 6 kan udvidelsen til andre procedurer eller endda til "de facto"insolvenssituationer dog kun vedtages, hvis det er en mulighed for medlemsstaterne og ikke en forpligtelse.
Jeg kan også godkende ændringsforslag 11, hvori det foreslås at tilføje fratrædelsesgodtgørelser grundet ansættelsesforholdets ophør, hvis udtrykket "hvor det er relevant" indsættes. Ordet "godtgørelser" bør stadig defineres i medlemsstaternes nationale lovgivning.
Ændringsforslag 14 om ophævelse af et loft kan ikke godkendes i sin helhed, men jeg deler Deres bekymringer i denne henseende. Jeg kan acceptere en bestemmelse, der godkender lofter, som er i overensstemmelse med direktivets sociale formål for at undgå et uacceptabelt niveau for arbejdstagerne. Jeg er også villig til at uddybe denne bestemmelse med en garanti mod forringelse, som forhindrer medlemsstaterne i at nedsætte den eksisterende beskyttelse ved gennemførelsen af det ændrede direktiv.
Endelig kan jeg godkende ændringsforslag 15, der genindfører den tidligere artikel 5 i direktivet, men kun som den gamle uændrede udgave af denne artikel i direktivet fra 1980.
Jeg kan ikke godkende de resterende ændringsforslag, især ikke ændringsforslag 13, som sigter på at udvide minimumsperioden for løn til seks måneder. Sådan en stigning ville virkelig reducere direktivets mulighed for at blive vedtaget og vil være en yderligere betragtelig økonomisk byrde for statskassen og arbejdsgiverne, som igen vil så tvivl om hele løngarantisystemet.
Jeg kan ikke godkende ændringsforslag 1 om at hindre arbejdstagere i at blive "ændret" til selvstændige, ændringsforslag 7 om indførelsen af en fællesskabsdefinition af "arbejdstager", samt ændringsforslag 8 og 16 om tilføjelse af kategorier af arbejdstagere, som ikke kan udelukkes fra direktivets anvendelsesområde. Bestræbelser på at bekæmpe ulovlig "ændring" skal ske på nationalt plan. En fællesskabsdefinition af en arbejdstager bør ikke omfattes af et bestemt direktiv, og selvstændige kan ikke dækkes, da de ikke har en insolvensdisponeret arbejdsgiver.
Jeg er i overensstemmelse med Deres kommentarer enig i, at der er forskellige former for selvstændige. Nogle selvstændige er økonomisk afhængige. Dette emne blev debatteret i 2000 i forbindelse med høringen af arbejdsmarkedets parter. Arbejdsmarkedets parter lagde vægt på behovet for at præcisere og analysere situationen i alle medlemsstater, da der er utallige situationer og mange forskellige former for selvstændige. Dette er grunden til, at vi allerede har iværksat en undersøgelse, som giver os et overblik over fænomenets art i hele EU. Når vi får resultaterne fra undersøgelsen, analyserer Kommissionen dem og fremlægger efter høring af arbejdsmarkedets parter den rigtige fremgangsmåde.
De andre kategorier, hjemmearbejdere og tilsvarende, er omfattet, såfremt de betragtes som arbejdstagere i henhold til national lovgivning. Derfor er der ingen grund til at nævne dem særskilt.
Endelig bør visse ændringsforslag forkastes, da de ikke vil hjælpe med at opnå forslagets underliggende formål.
Som konklusion kan jeg med forbehold for mindre ændringer godkende ændringsforslag 2, 4, 6, 9 og 11, og dele af ændringsforslag 14 og 15. Jeg forkaster ændringsforslag 1, 3, 5, 7, 8, 10, 12, 13, 16, 17 og 18.
Jeg vil gerne takke Dem for Deres bidrag. Jeg vil især gerne takke hr. Bouwman og lykønske ham med hans bidrag og med betænkningen.

Formanden
Afstemningen blev udsat, før debatten begyndte. De vil senere blive underrettet om, hvornår den finder sted. Forhandlingen er hermed afsluttet. Mange tak. Undskyld, hr. Bouwman.

Bouwman
Jeg vil gerne benytte lejligheden til at lykønske Parlamentets formand med behandlingen af hendes første betænkning som formand.

Formanden
Mange tak. Det var en fornøjelse at have en nederlandsk ordfører med det samme. Næste punkt på dagsordenen er hr. Nobilias betænkning for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om meddelelse fra Kommissionen om nye arbejdsmarkeder i EU, der er åbne for alle og giver adgang for alle.

Nye og åbne arbejdsmarkeder i EU
Ribeiro e Castro
Fru formand, på vegne af hr. Nobilia, der ikke er til stede, og min gruppe vil jeg gerne påberåbe mig artikel 146 og bede forsamlingen om, at forhandlingen om denne vigtige betænkning udsættes til samlingen i december. Hr. Nobilia har ad andre veje forsøgt at få gennemført denne udsættelse, men det har desværre efter Parlamentets forretningsorden ikke kunnet lade sig gøre, således at vi ikke har andet alternativ end, som sagt, at anmode forsamlingen om denne udsættelse til december. Såvel forhandlingen som afstemningen.

Formanden
Hr. Ribeiro, jeg har hørt Deres anmodning. Jeg giver ordet til en tilhænger af anmodningen. Hr. Pronk, De får ét minut.

Pronk
Fru formand, jeg vil gerne lykønske Dem med Deres første debat, som så mange nederlænderne deltager i.
CDA støtter som den største delegation i den største gruppe anmodningen, fordi den er logisk. Sagen er blevet flyttet, hvilket hr. Nobilia ikke var underrettet om. Det er en vigtig betænkning, og derfor er det godt på denne måde. Jeg mener, at vi hverken i øjeblikket eller på denne måde er i stand til at føre en god debat, og derfor skal den udsættes. Det er ikke absolut nødvendigt, at der stemmes i dag, og derfor støtter vi anmodningen.

Formanden
Det var hr. Pronk. Hvem er imod anmodningen? Hvis ingen ønsker at udtale sig, sættes anmodningen under afstemning.
(Fornyet udvalgsbehandling vedtoges) Det er beklageligt, for der er så mange sager, som er blevet udsat, og året er næsten omme. Men så er forhandlingen udsat til en anden gang. Det betyder, kære kolleger, at mødet udsættes til kl. 16.00, hvor den aktuelle og uopsættelige debat finder sted. Tak for Deres tilstedeværelse. Mødet er hævet indtil kl. 16.00 i eftermiddag.
(Mødet udsat kl. 15.35 og genoptaget kl. 16.00)

Aktuel og uopsættelig debat
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er debatten om aktuelle og uopsættelige spørgsmål af væsentlig betydning.

Ulykken i Skt. Gotthard-tunnellen
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende beslutningsforslag:
B5-0710/2001 af Wallis, Sanders-ten Holte og Caveri for ELDR-Gruppen om ulykken i Sankt Gotthard-tunnellen;
B5-0718/2001 af Isler Béguin m.fl. for Verts/ALE-Gruppen om ulykken i Sankt Gotthard-tunnellen;
B5-0724/2001 af Simpson og Swoboda for PSE-Gruppen om ulykken i Sankt Gotthard-tunnellen;
B5-0725/2001 af Ainardi m.fl. for GUE/NGL-Gruppen om ulykken i Sankt Gotthard-tunnellen;
B5-0734/2001 af Muscardini for UEN-Gruppen om ulykken i Sankt Gotthard-tunnellen.

Isler Béguin
Hr. formand, de katastrofer, der er indtruffet for nylig, og som gentager sig alt for ofte i Mont Blanc-tunnellen og i Sankt Gotthard-tunnellen, angiver på dramatisk vis Europas nuværende transportpolitik. Og her må angivelse gælde som dom.
Landevejstransporten synes faktisk at have gjort sig fri af enhver juridisk ramme og enhver standard for kontrol. Fragtvirksomhederne fritager sig selv for licens, arbejdstilladelsen bliver valgfri for chaufførerne, som oftere og oftere kommer fra tredjelande uden for EU, når deres kørselstid er på kanten af det tilladte, og de selv er på nippet til at falde i søvn. Hvor mange Sankt Gotthard- og Mont Blanc-tunneller skal endnu gå op i flammer, før de bliver dækket af en streng lovgivning og et effektivt, harmoniseret europæisk kontrolsystem? Beboerne i alle de sårbare områder eller områder med stor befolkningstæthed og samtlige erhverv råber på Europa, og det gælder liv og død.
I dag ville det fornuftigste være at arrangere en sikkerhedseskorte i alle de vigtigste tunneller for planlagte lastbilkonvojer. Så længe denne første sikkerhedsforanstaltning ikke er iværksat, vil det stadig være at bringe andres liv i fare at åbne de to hjemsøgte tunneller. Man skal ikke blive ved med at appellere til vores tålmodighed for at opnå denne harmonisering af sikkerhedsstandarder for tunnellerne, men klart pege på og afsløre politikernes tilbageholdenhed og de offentlige myndigheders manglende engagement over for de nødvendige, men dyre ændringer af de underjordiske passager. Hvis der er behov for en opstramning af vejtransportsektorens praksis, så er der ikke mindre behov for en grundlæggende overvejelse af vores transportpolitik. De dramaer, der har udspillet sig i tunnellerne, viser de praktiske og ideologiske blindgyder for hele vejtransportsektoren, som blokerer nogle få hovedtrafikårer og lammer alle omgivelser.
Vi skal altså åbne øjnene og fjerne de skyklapper, som er opstået med den rutinemæssige vejtransport, og så vil vi til sidst få øje på det europæiske netværk af jernbanestationer og jernbaner, som nærmest ikke er blevet udnyttet til kombineret transport. Og vi vil bemærke, at nogle havne, f.eks. i Italien, har transitkapacitet til i stort omfang sandsynligvis at kunne afværge trafikblokeringerne på de europæiske hovedtrafikårer for handel. Mindet om ofrene fra Gotthard- og Mont Blanc-tunnellen skal vække en ny ånd til live i os, som er mere forudseende og tager mere hensyn til vores transportmetoder.

Swoboda
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, som De husker, havde vi egentlig sat en forhandling om højtideligheden i anledning af åbningen af Mont Blanc-tunnellen på dagsordenen for sidste Strasbourg-møde. I virkeligheden skulle vi allerede dengang have diskuteret den sørgelige hændelse i Sankt Gotthard-tunnellen. Hvis vi fortsætter med kun at diskutere og ikke træffe nogen foranstaltninger, må vi regne med, at der kommer flere ulykker i disse vanskelige og følsomme områder især i Alperne. Det er imidlertid efter min mening, efter min politiske opfattelse, uacceptabelt. Derfor må vi gøre alt for at gennemføre det, Kommissionen helt korrekt har medtaget i sin hvidbog, i praksis.
Jeg betvivler ikke, at der også er behov for konkrete sikkerhedsforanstaltninger i tunnellerne. Jeg betvivler ikke, at der også er behov for en strengere kontrol, især med arbejdstiderne. Jeg håber, at vi snart kan afslutte forligsproceduren og frem for alt også kan begynde at gennemføre og kontrollere de pågældende europæiske arbejdstidsforanstaltninger. Men det grundlæggende problem er helt sikkert, at der kører for meget trafik på vejene gennem Alperne, og at transporten foregår med tunge lastbiler.
Det handler absolut ikke om, som det gang på gang antydes forkert og demagogisk, at opstille hindringer for de økonomiske sammenhænge og kohæsionen, det handler kun om, at denne kohæsion, at disse økonomiske sammenhænge, at handlen skal afvikles på en måde, der for det første er miljøvenlig og for det andet minimerer risikoen for ulykker. Vi kan aldrig helt undgå dem, men vi kan minimere dem og derved frem for alt give jernbanen en stor chance. Jeg, der også selv har udarbejdet en betænkning om åbningen af de internationale godstransportstrækninger, er tilhænger af, at jernbanen inddrages i konkurrencen i højere grad. Samtidig er jeg dog også på min gruppes vegne tilhænger af, at trafikpolitikken - jeg siger det endnu en gang til sidst - som det postuleres og fastholdes i hvidbogen, gennemføres hurtigt, og det virkelig hurtigt, for hurtigst muligt at undgå ulykker som den i Sankt Gotthard-tunnellen.

Laguiller
Hvem kan være imod det formelle indhold af dette beslutningsforslag, når vi endnu en gang efter dramaet i Mont Blanc-tunnellen har måttet konstatere, at en tunnel har slået mennesker ihjel? Parlamentet vil uden tvivl stemme for. Vi går tilbage til dagsordenen, og tingene fortsætter som før, for det er ikke tilstrækkeligt at omtale en integreret transportpolitik for hele Alperegionen i en beslutning. Den bliver ikke dermed gennemført i virkeligheden.
Vi har brug for en reel nyorientering inden for transportpolitikken på europæisk plan. Vi har brug for politisk vilje til at angribe vejtransportens lobbyister. Vi har især brug for investeringer for at udvikle jernbanenettet i henhold til alles behov og ikke i henhold til profithensyn. Dette kræver et radikalt brud med Deres politik om privatisering og nedlæggelse af de offentlige tjenester.
Og endelig er organisation af varetransport en integreret del af det globale økonomiske system. F.eks. er udviklingen af nullagersystemet, som er indbringende for de private interesser, en vildfarelse set fra et socialt synspunkt, for det bidrager i høj grad til at blokere vejene. At prioritere de private interesser er således nødvendigvis imod offentlighedens interesser. Under disse omstændigheder ligger denne beslutning, som vi vil stemme om, i forlængelse af den lange række af fromme ønsker, som Europa-Parlamentet er storleverandør af.

Santini
Hr. formand, man skulle tro, at det var skæbnens vilje, men på den sidste dag i sidste mødeperiode - nemlig den 24. oktober - beskæftigede vi os med situationen i Mont Blanc-tunnellen i anledning af dens genåbning. Vi var lidt oppe at skændes, for der var nogle, der gik ind for en genåbning - heriblandt undertegnede - og nogle, som ønskede at udsætte denne vigtige dato. Under forhandlingen fik vi pludselig at vide, at der var sket endnu en ulykke i Sankt Gotthard-tunnellen. Man havde ikke taget højde for denne ulykke, som var magen til den, der fandt sted i Mont Blanc-tunnellen, men man regnede ikke med, at den slags ulykker kunne ske længere.
De, der var tilhængere af en umiddelbar genåbning af Mont Blanc-tunnellen, gav endnu en gang sikkerheden som begrundelse, og de baserede ikke mindst deres argumenter på et dokument fra motorvejsselskabet, hvor der højtideligt og måske også med rette står, at Mont Blanc-tunnellen i dag - efter ulykken - er verdens sikreste tunnel.
Jeg kan dog godt huske de erklæringer og "officielle stempler", om man så må sige, hvor man kaldte Sankt Gotthard-tunnellen for verdens eller i det mindste Europas vigtigste tunnel. I det øjeblik, hvor den nye ulykke skete, mistede alle disse stempler naturligt nok deres grundlag. Nu ved vi, at en helt banal ulykke var og er tilstrækkelig - også i fremtiden - til at gøre disse supersikre tunneller til dødsfælder for mange mennesker. Det er svært at placere ansvaret for disse ulykker, og det er i øvrigt heller ikke vores opgave. Der er dog en ting, som bør understreges her, da det også er vores ansvar og ikke mindst Kommissionens ansvar. Eftersom der kører fem gange så mange køretøjer igennem Sankt Gotthard-tunnellen, som der normalt kører på alle de andre vejforbindelser, står vi nemlig over for en fejlagtig transportpolitik, og dette inddrager Europa, da størstedelen af køretøjerne er europæiske, hvilket ikke mindst gælder for de tunge køretøjer.
Derfor vil jeg gerne spørge Kommissionen om to ting. Hvad blev der af direktivet om harmonisering af minimumssikkerhedsstandarderne for vej- og jernbanetunneller? Og hvad blev der af handlingsplanen for en integreret transportpolitik i Alpeområdet? Det spørger jeg Kommissionen om. Lad os starte med at besvare disse spørgsmål, så kan vi gå over til det sædvanlige spørgsmål om at flytte trafikken fra vejene til jernbanerne bagefter.
Lige en sidste ting, hr. formand. Jeg er ikke enig i, at de tunge køretøjer ikke skal have lov til at køre igennem tunnellen. Også vognmænd har ret til gennemkørsel og til at benytte denne service.

Diamantopoulou
Hr. formand, med de dramatiske følger af ulykken i Sankt Gotthard-tunnellen, og på baggrund af de lige så tragiske følger af ulykkerne i Mont Blanc-tunnellen og Tauern-tunnellen, bliver spørgsmålet om sikkerheden i tunneller endnu mere påtrængende. På europæisk plan er det nødvendigt at fremme to ting. For det første skal vi have bedre standarder for tunneller, og for det andet skal jernbanetransporten af biler gennem Alperne styrkes.
I den hvidbog, som næsten alle talerne har været inde på, meddelte Kommissionen, at den agter at stille forslag til en europæisk lovregulering, der fastsætter minimumssikkerhedsstandarder for tunneller. Disse standarder vedrører teknisk udstyr, trafikregler, information af brugerne, regler for uddannelse af både det personale, som bruger tunnellerne, og det personale, som anvendes ved ulykker i tilfælde af problemer, samt redningstjenester. Det er et kompliceret forehavende, som skal tage højde for en mængde forskellige faktorer, fordi tunnellerne er meget forskellige, både på grund af geografiske egenskaber og dimensioner, men også på grund af trafiktætheden.
Kommissionen er på nuværende tidspunkt, i samarbejde med dygtige eksperter, gået i gang med det forberedende arbejde med henblik på at forelægge Parlamentet et forslag i begyndelsen af 2002. I mellemtiden vil den indkalde politikere og økonomiske aktører fra Alperne og Pyrenæerne til et møde. Selv om der er tale om hensigtsmæssige lovforslag, kan de selvfølgelig kun give resultater, hvis de vedtages og gennemføres. Og især hvad angår sikkerheden i tunneller, vil jeg gerne gøre opmærksom på andre forslag, som endnu ikke er vedtaget. Jeg vil gerne gøre opmærksom på forslaget om indførelsen af en digital fartskriver, som giver mulighed for en præcis kontrol af lastvognschaufførers køretid. Det er et forslag, som mange medlemsstater ikke kan tilslutte sig. Jeg vil også gerne fremhæve Kommissionens forslag om lastvognschaufførers arbejdsvilkår. Hr. Swoboda har allerede været inde på dette. Der er spørgsmålet om en certificering af chaufførerhvervet og spørgsmålet om små lastbiler, som hele tiden kører over 90 km i timen og udgør risici, som kører rundt på de fleste veje i de fleste medlemslande.
Branden i den pågældende tunnel viser også, at der er et behov for information af tunnellernes brugere. Hvis brugerne havde været informeret, er der ingen tvivl om, at mange kunne have været reddet ved at anvende nødudgangen eller ved straks at forlade bilen. Den pågældende ulykke bringer også spørgsmålet om godstransporten i Alperne op til overfladen igen. På mellemlang sigt er den højeste prioritet, at der, hvad trafikken angår, hurtigst muligt skal oprettes nogle jernbaneforbindelser, som kan aflaste godstransporten ved at transportere biler med jernbane. Det er også en af de store prioriteter i hvidbogen.
Europa-Kommissionen har også finansieret undersøgelser i perioden 1994-2000 med henblik på oprettelsen af den nye jernbaneforbindelse Lyon-Torino, som indtil nu har beløbet sig til 60 millioner, hvilket udgør 50% af de samlede udgifter. Dette projekt, til hvis finansiering Fællesskabet indtil nu har bidraget med den ubestridt største andel, er et af de 14 projekter, som Det Europæiske Råd i Essen godkendte i 1994, og som desværre ikke kan færdiggøres inden 2010.
Brenner-jernbaneforbindelsen bør ligeledes sættes i drift så hurtigt som muligt i overensstemmelse med retningslinjerne fra 1996 for det vesteuropæiske transportnet. Hvad kan der så gøres på kort sigt efter det problem, som er opstået ved lukningen af Sankt Gotthard-tunnellen? Mulighederne for jernbanetransport af biler i Alperne bør straks udnyttes. Denne ulykke og de dramatiske følger, den fik, er endnu en grund til at gøre alt, hvad der er muligt, for at overføre vejtransporten til jernbanerne, en metode til afvikling af trafikken, som i Europa kun udgør 8%, mens den i USA udgør 40% af markedet.
Europa-Kommissionen har også taget nye initiativer. I januar 2001 foreslog den Rådet på Europa-Kommissionens vegne at underskrive den protokol om transport, som er vedhæftet alpekonventionen, som et politisk signal om, at man ønsker en mere ligelig fordeling af de forskellige transportformer igen. På baggrund af de vanskeligheder, der er forbundet med finansieringen af disse projekter, indeholder hvidbogen et forslag om en fællesskabslovgivning, som fastsætter principper for en mere retfærdig prisfastsættelse, der tager højde for alle de udgifter, som de enkelte transportformer har, og for sikkerheden. En sådan prisfastsættelse vil gøre det muligt at finansiere projekter i følsomme regioner som Alperne og Pyrenæerne og vil give mulighed for finansiering af store jernbaneinfrastrukturprojekter ved at anvende det schweiziske system. Endvidere agter Kommissionen at lade enhver fællesskabsfinansiering af transeuropæiske netværk være ufravigeligt betinget af, at de strengeste sikkerhedsstandarder er overholdt.
Som konklusion kan jeg sige, at Kommissionen har truffet eller agter at træffe konkrete foranstaltninger for at få en løsning på de særlige problemer i Pyrenæerne, i Alperne og i andre følsomme regioner. Jeg kan forsikre Dem om, at man vil gøre alt, hvad man kan, for at garantere brugerne det højest mulige sikkerhedsniveau.

Formanden
Mange tak, fru kommissær.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 18.30.

Menneskerettigheder
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende beslutningsforslag:
Massakre på 200 civile i Forbundsrepublikken Nigeria
B5-0711/2001 af Nicholson of Winterbourne og van den Bos for ELDR-Gruppen om menneskerettighedssituationen i Nigeria;
B5-0712/2001 af Belder for EDD-Gruppen om menneskerettighedssituationen i Nigeria;
B5-0713/2001 af Bowis, Maij-Weggen og Deva for PPE-DE-Gruppen om begivenhederne af 22. oktober i staten Benue i det centrale Nigeria;
B5-0720/2001 af Swoboda og Sauquillo Pérez del Arco for PSE-Gruppen om massakren på civile i Nigeria;
B5-0726/2001 af Morgantini m.fl. for GUE/NGL-Gruppen om menneskerettighedssituationen i Nigeria;
B5-0732/2001 af Maes, McKenna og Rod for Verts/ALE-Gruppen om menneskerettighedssituationen i Nigeria;
B5-0735/2001 af Muscardini for UEN-Gruppen om begivenhederne i staten Benue i Nigeria.

Van den Bos
Det er meget vigtigt for verdensfreden, at mennesker af forskellig tro og race respekterer hinanden og lever fredeligt med hinanden. Stadig flere steder i verden er dette ikke tilfældet, hvilket er meget foruroligende. Nigeria er desværre et eksempel, som vækker bekymring. Der er ikke meget tilbage af det håb, som den demokratisk valgte præsident vakte, da han efterfulgte det korrupte militærstyre. Etniske og religiøse fejder hører i mellemtiden til dagligdagen i hele landet. Hver eneste måned er der blodbade, hvor der er hundredvis af ofre, og det bliver værre, ikke bedre. Hvad det angår, er status for oktober skræmmende. Der var kampe mellem muslimer og kristne i Jos, oprør i Kano, hvor der desuden er udbrudt kolera, der var etniske uroligheder og regeringshærens mordhandlinger i Middle Belt. Regeringen tav. Først efter to uger bekendtgjorde præsident Obasanjo, at en særlig kommission skulle undersøge mordene. Spørgsmålet er, om præsidenten kan lede dette land, som er meget vanskeligt at styre. Hans stilling er tilsyneladende ikke stærk nok til at holde landet samlet og lade de forskellige befolkningsgrupper leve fredeligt sammen. Det er skræmmende. Netop nu, hvor vi er kommet af med Taleban-styret, konfronteres vi med regioner, eksempelvis i den nordlige del af Nigeria, hvor sharialove er blevet indført. Autonomi for disse områder må ikke gå så vidt, at man lever efter egne regler, som er i strid med den nationale lovgivning, og som i høj grad undertrykker befolkningen og især kvinderne. At dømme en gravid kvinde til døden på grund af sex før ægteskab er grufuldt. Mit spørgsmål til Kommissionen er, hvad EU kan gøre. Dialogen med Nigeria skal i hvert fald intensiveres. Europa kan imidlertid ikke gøre meget, hvis præsidenten og regeringen ikke selv tør gribe ind og gøre alt, hvad der står i deres magt for at lade nigerianerne leve fredeligt med hinanden.

Belder
Hr. formand, for to år siden blev militærdiktaturet udskiftet med et parlamentarisk demokrati efter et retfærdigt valg i den folkerige og multietniske stat Nigeria. Den erfarne præsident Olusugun Obasanjo står i stigende grad over for den vanskelige udfordring at skulle kontrollere urolighederne mellem muslimerne i nord og de kristne i den sydlige del af landet, hvilket ofte resulterer i grusomme blodbade.
Således blev vi for nylig alarmeret af en betænkelig militær repressalie i delstaten Benue. Med stor bekymring kan jeg konstatere, at hæren i forskellige tilfælde tilsyneladende har taget loven i egen hånd. Det er forståeligt, at det til den sydlige del knyttede tiv-folk havde mistanke om, at hæren støttede det nordligt orienterede jukun-folk, befolkningsgruppen, som den nuværende forsvarsminister tilhører. Det er meget vigtigt, at militæret optræder inden for det konstitutionelle mandat og værner om alle borgeres sikkerhed.
Med den voksende spænding i Mellem Bæltet illustreres min stigende bekymring for den skærpelse af de religiøse modsætninger, som spreder sig mere og mere til den centrale og sydlige del. For ikke mere end to uger siden på præsident Obasanjas møde med præsident Bush i Washington, hvor førstnævnte endnu en gang udtrykte sin støtte til den internationale koalition imod terrorisme, blev han samme dag, fredag den 2. november, konfronteret med gennemførelsen af beslutningen om at introducere den islamitiske strafferet, sharia, i den 13. delstat Kaduna. Det vil ikke fremme muslimernes og det store kristne mindretals fredelige sameksistens i denne stat.
Endelig, hr. formand, støtter jeg den nigerianske præsidents og parlamentets forsøg på at undersøge årsagerne til de fortsatte etniske og religiøse konflikter og gøre noget ved dem, hvilket punkt fire i beslutningsforslaget henviser til. Jeg anmoder Rådet og Kommissionen om at bidrage så meget, som de kan.

Bowis
Hr. formand, vi, som var i Abuja og Kano sidste år til AVS-mødet, bifaldt præsident Obasanjos skift fra militærdiktatur til demokrati. Vi var også opmærksomme på den ulmende spænding i landet, især nordpå, med udbrud af vold. Et kraftigt symbol på årsagen til den spænding er sharialovgivning, som nogle muslimer kræver, og de fleste kristne og andre trosretninger frygter. Den er delvis grunden til, at det nordlige Nigeria ikke som sydpå nyder gavn af uafhængighed og olie, og at der hersker en uvilje mod korruption, som betragtes som kronisk i landet. Der har været tusinder af voldsofre især i Kaduna, og mange kristne hjem, kirker og virksomheder er ødelagt.
Regeringen i staten Zanfara har givet lokale private vagtværn beføjelser til at gennemføre sharialovgivning. 17 stater i syd har svaret igen ved at kræve ret til at etablere deres egne politistyrker. Nordboere forlader Lagos efter oprør, som har krævet dødsofre. I nord trues journalister i Kano med sharialovgivning, hvis de fremstiller lovgivningen negativt.
I Benue og Taraba i Øst- og Centralnigeria ser vi nu stamme- og ikke religionskrige. Striden mellem jukun-folket og tiv-folket handler om jord og gammel rivalisering, ikke om religion. 19 soldater, som prøvede at bevare freden, blev bortført og dræbt. Dette blev efterfulgt at de grufulde gengældelsesaktioner, hvor byen Zakibian med 20.000 indbyggere blev ødelagt og over 200 mennesker dræbt.
Naturligvis bifalder vi præsident Obasanjos melding om en undersøgelse. Etnisk og religiøs vold skal stoppes i Nigeria. Der skal være lighed for loven og ikke frygt og vold. Korruption, uanset hvor den stammer fra, skal udryddes. EU skal støtte dette. EU skal også yde humanitær bistand til Nigeria, hvor over 200 mennesker er døde af kolera i løbet af de sidste par uger, og hjælpe folk, der er fordrevet som følge af denne vold.

Junker
Hr. formand, mine damer og herrer, hændelserne i og omkring Afghanistan ændrer fokus på kriseområder i andre dele af verden, f.eks. i Nigeria.
EU må dog ikke være ligeglad med, hvad der sker i det befolkningsrigeste land i Afrika. I begyndelsen af året erklærede den nigerianske præsident Obasanjo, at 2001 ville blive året, hvor den nigerianske befolkning høstede frugterne af demokratiseringen. Det regnede vi med, da vi i sin tid mødtes i Abuja i Den Paritetiske Forsamling AVS-EU. Tilliden er dog slået over i dyb bekymring. Et brud i regeringspartiet i Nigeria, udeblivelsen af økonomiske forbedringer og permanent dårlige livsbetingelser for befolkningen har forårsaget en voldsspiral, og dermed gødes jorden for politiske ekstremister.
For at holde dem i skak har præsident Obasanjo set sig nødsaget til at indsætte soldater i syv nigerianske delstater. Mere end 3.000 mennesker skal være døde, og frygten for, at militæret igen overtager magten, vender tilbage. De religiøse og etniske spændinger tager til som følge af indførelsen og anvendelsen af shariaen i stadig flere delstater. Gerningsmænd straffes ofte ikke.
Præsidenten og alle demokratiske kræfter i Nigeria opfordres til at møde gerningsmænd ubøjeligt med retsstatslige midler, at overholde de universelle menneskerettigheder og fremme økonomiske reformer til fordel for alle landsdele, hvis der skal sættes en stopper for denne elendighed.
Det forventes af Kommissionen, at den følger denne proces offensivt og gør alt, hvad der står i dens magt, således at dette kriseområde i Afrika igen kan blive et demokratiets område.

Sylla
Hr. formand, jeg er sikker på, at De ligesom jeg, når De indkalder til forhandling om Den Demokratiske Republik Nigeria, snarere mener et korrumperet militært oligarki i et land i Afrika, som vi støtter. Nigeria er beviset på, hr. formand, at en nations rigdom og værdi ofte kan måles på dens holdning til menneskerettigheder og især til kvinder, børn og arbejdere.
Således er Nigeria det tættest befolkede land i Afrika. Hermed råder det over stærke kræfter. Det råder også over mineressourcer og en stor olieproduktion, der burde beskytte dets befolkning mod al ulykke. Endvidere kunne dets store mangfoldighed være en reel dynamisk faktor. Men i årtier har man i Nigeria tilladt, at der har udviklet sig en voldsstemning mod demokraterne. Regeringen har aldrig foretaget egentlige sanktioner imod mord og vold, som ligger uden for retslig behandling.
Eftersom militærmagten ikke har foretaget nogen som helst form for forebyggende handling, har den tilladt optrapningen af mange skjulte etniske konflikter, og en af disse konflikter i den østlige del af landet mellem tiv-folket og jukun-folket har kostet 200 civile livet. De blev massakreret af militærstyrker. Det, der er ekstremt chokerende, hr. formand og fru kommissær, er, at statens myndigheder forsøger at banalisere denne handling ved at forklare, at de soldater, der var involveret i massakren, gjorde det som en reaktion på mordet på nogle militærkolleger.
Vi bør efter min mening, som det igen blev fastslået på AVS-topmødet den 1. november, forpligte de lande, der retmæssigt foregiver at være vores samtalepartnere, som vi har valgt som samtalepartnere, og som modtager støtte, til at rette sig efter de fælles regler og de internationale konventioner. Hvad angår Nigeria, foregår dette via modstand mod anvendelsen af den islamiske sharia - man har f.eks. for nogle få uger siden ladet en kvinde stene ihjel foran fjernsynskameraer, hvor ingen lande reagerede - og på samme måde er der også ved at udvikle sig en islamofobisk stemning. Man er i færd med at brænde moskéer, og også her møder man en generelt ligegyldig holdning.
Endelig er der indledningen af en uafhængig undersøgelse af de mord, der blev begået i november 1999 og oktober 2001. De skal vide, at vores parlamentariske kolleger i Nigeria har betegnet disse massakrer som etnisk udrensning. Jeg tror faktisk, at jeg ofte har nævnt gældssanering for landene i den tredje verden for Parlamentet. Denne gældssanering skal dog være forbundet med nogle betingelser, hr. formand, for at man i disse lande virkelig respekterer menneskerettighederne og arbejdernes, børnenes og kvindernes rettigheder. Vi skal ikke længere acceptere, at disse lande blåstempler deres eget demokrati ved at underskrive konventioner og derefter ikke gennemfører dem.

Rod
Hr. formand, mellem den 22. og den 24. oktober gik nogle soldater til angreb på befolkningen i Benue-provinsen. Mere end 200 civile blev dræbt under denne massakre, og huse og handelsboder blev brændt ned.
Der skal foretages en hurtig, upartisk og effektiv undersøgelse af disse massakrer. Det er nødvendigt, at den nigerianske forbundsregering øjeblikkeligt sikrer fuld respekt for konstitutionen og retsstaten. Men det gør den ikke, på trods af de håb, der knyttede sig til den. Den nigerianske hær er ude af stand til at genoprette den offentlige orden, og det er i øvrigt heller ikke dens opgave. Kun et politikorps med respekt for menneskerettighederne vil være i stand til at genskabe tilliden de forskellige samfund imellem. Europa-Parlamentet har pligt til at fordømme disse massakrer, der føjer sig til religiøs intolerance og et retssystem, som ikke fungerer tilfredsstillende. Den urimelige fortolkning af shariaen, som finder sted i Nigeria for øjeblikket, er et brud på de grundlæggende menneskerettigheder og først og fremmest på kvinders rettigheder. Hverken EU eller FN har i deres beslutninger nævnt de optrappede etniske konflikter i Nigeria. Det haster med at iværksætte humanitær hjælp til de fordrevne og flygtningene. Endelig bør EU iværksætte den procedure, der er fastlagt i artikel 96 i Cotonou-aftalen.

Diamantopoulou
Hr. formand, drabet på hundredvis af borgere i Benue og steningen af den gravide kvinde i det nordlige Nigeria viser, hvilken fortvivlende situation landet befinder sig i. Europa-Kommissionen følger situationen på nært hold inden for rammerne af sine beføjelser og muligheder. I maj 2001 udsendte Kommissionen en fælles holdning, ifølge hvilken den politiske dialog med Nigeria skal styrkes. Grundlaget for denne fælles holdning er menneskerettighederne, og to delegationer under ledelse af EU-diplomater har været i kontakt med Nigerias regering. Den ene delegation havde den økonomiske situation som emne, og den anden menneskerettighederne, og menneskerettighedsproblemet blev taget op, ligesom man påpegede nødvendigheden af, at regeringen griber ind med handling.
Regeringen erkendte problemerne og gjorde opmærksom på, at den ville fortsætte sine bestræbelser i denne henseende, men jeg tror også, medlemmerne har beskrevet de grænser, der er for den pågældende regerings interventionsmuligheder.
Beslutningsforslagene omtaler to punkter, som jeg gerne vil berøre ganske kort. Det første drejer sig om uddannelse af sikkerhedsstyrker på menneskerettighedsområdet. Det er et nyt område for Fællesskabet, eftersom det hidtil har hørt under det militære samarbejde. I dag støtter Fællesskabet imidlertid programmer i Algeriet, Guatemala, Ukraine og i de palæstinensiske områder. Kommissionen undersøger på ny mulighederne for at intervenere i Vestafrika, Liberia og Côte d'Ivoire, og hvad Nigeria angår, deltager Det Forenede Kongerige, Frankrig og USA i lignende aktiviteter. Kommissionen følger problemerne inden for menneskerettighedsrammerne, men kan ikke intervenere med hensyn til uddannelse af sikkerhedsstyrker vedrørende menneskerettighederne, uden at der foreligger en anmodning fra Nigerias regering.
Hvad angår den humanitære hjælp, intervenerer Europa-Kommissionen der, hvor de nationale og lokale myndigheder ikke er i stand til at håndtere naturkatastrofer eller menneskeskabte katastrofer, og hvis landene anmoder om hjælp udefra. Indtil nu har Nigeria ikke anmodet om hjælp. De lokale myndigheder håndterer mere eller mindre de problemer, som hovedsagelig opstår, når befolkningerne flytter sig inden for landets grænser, men vi må også understrege, som det er blevet sagt, at Nigerias problemer er af udpræget strukturel karakter. Den kortsigtede ulandshjælp er ikke nok til at løse dem. Kommissionen finder det imidlertid vigtigt, at der sker en direkte overvågning på stedet af den seneste udvikling, og planlægger derfor at sende en ECHO-delegation til Nigeria, som skal registrere de risici, som allerede er blevet nævnt.

Formanden
Mange tak, fru kommissær.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 18.30.

Naturkatastrofer
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende beslutningsforslag:
Orkanen Michelles hærgen i Nicaragua, Cuba og Honduras
B5-0714/2001 af Salafranca Sánchez-Neyra, García-Margallo y Marfil og van Velzen for PPE-DE-Gruppen om orkanen Michelle;
B5-0721/2001 af Kreissl-Dörfler m.fl. for PSE-Gruppen om orkanen Michelle i Mellemamerika og på Cuba;
B5-0727/2001 af Di Lello Finuoli m.fl. for GUE/NGL-Gruppen om orkanen Michelle på Cuba, i Nicaragua og Honduras;
B5-0733/2001 af Muscardini for UEN-Gruppen om orkanen Michelles hærgen i begyndelsen af november 2001 og de ugunstige klimaforhold i Algeriet;
B5-0738/2001 af Frassoni m.fl. for Verts/ALE-Gruppen om orkanen Michelle på Cuba;
Oversvømmelser i Algeriet
B5-0715/2001 af Salafranca Sánchez-Neyra m.fl. for PPE-DE-Gruppen om oversvømmelserne i Algeriet;
B5-0722/2001 af Obiols I Germà m.fl. for PSE-Gruppen om oversvømmelserne i Algeriet;
B5-0728/2001 af Wurtz for GUE/NGL-Gruppen om omfanget af oversvømmelserne i Algeriet;
B5-0731/2001 af Boumediene-Thiery m.fl. for Verts/ALE-Gruppen om omfanget af oversvømmelserne i Algeriet;
B5-0737/2001 af Muscardini for UEN-Gruppen om de ugunstige klimaforhold i Algeriet.
Orkanen Michelles hærgen i Nicaragua, Cuba og Honduras

García-Margallo y Marfil
Hr. formand, før jeg begynder på mine to minutters taletid, og som et indlæg til forretningsordenen vil jeg gøre Dem opmærksom på, at der er en fejl i den tekst, De har fået en udskrift af.
I fjerde afsnit i beslutningsforslaget mangler en sætning, hvor der ordret står, "at det skal være kompatibelt med EU's doktrin om samarbejde, respekt for menneskerettighederne og demokrati". Det var den tekst, alle grupperne blev enige om ifølge et dokument, som Gruppen De Grønnes rådgiver for internationale forbindelser fremsendte til Dem.
Og nu, hr. formand, skal jeg nok begynde min fastsatte taletid, og her vil jeg gerne sige, at dette beslutningsforslag forsøger at afhjælpe det problem, der er opstået som følge af de ødelæggelser, orkanen Michelle har anrettet, og som navnlig har ramt tre lande, nemlig Honduras, Nicaragua og Cuba. Situationen forværres af, at de tre lande kæmper med en fattigdomssituation, jeg ville karakterisere som ekstrem.
Eftersom der i beslutningsforslaget henvises til vores nylige besøg i Nicaragua, vil jeg gerne give nogle oplysninger om landets situation og anføre, at Nicaragua på nuværende tidspunkt er det fattigste land på hele det amerikanske kontinent. 50% af nicaraguanerne lever i fattigdom, og 17% lever i ekstrem fattigdom. At være fattig i Nicaragua betyder at skulle leve for 1 dollar om måneden.
I makroøkonomiske tal har Nicaragua en udlandsgæld på 6,5 milliarder dollars. Landet eksporterer mindre end en tredjedel af, hvad det importerer, det afstemmer sin betalingsbalance og lever kort sagt af den internationale bistand og af de penge, som sendes hjem af de udvandrede borgere i USA og Costa Rica.
Hvad angår situationen i Cuba, som delegationen også har besøgt, tror jeg, vi alle kan være enige om, at situationen i landet er usædvanlig dyster. Cuba lever for øjeblikket først og fremmest af de penge, som sendes hjem af udvandrede borgere, og for det andet af turismen, som udgør større poster end Cubas samlede eksport.
På baggrund af denne virkelighed forsøger dette beslutningsforslag først og fremmest at vise solidaritet med de berørte befolkninger og med orkanens menneskelige ofre.
For det andet, og jeg henvender mig specielt til kommissæren, vil jeg give udtryk for Parlamentets tilfredshed med den måde, hvorpå Det Europæiske Fællesskabs Kontor for Humanitær Bistand har handlet.
For det tredje beder jeg om, at man for Honduras' og Nicaraguas vedkommende evaluerer skaderne inden for rammerne af programmet om genopbygning af Mellemamerika.
Og nu da vi taler om Nicaragua, har Den Socialdemokratiske Gruppe stillet et ændringsforslag. Jeg henvender mig her til ordføreren, som siger, at eftersom der har været svindel med midler - og det drejer sig om europæiske midler - skal man gøre det ene og det andet. Jeg har gjort mig den ulejlighed at ringe til Kommissionens delegation i Nicaragua. Her har jeg en fax, hvori jeg får at vide, at det i intet tilfælde er blevet påvist, og der har heller ikke været gennemført undersøgelser vedrørende disse midler, og derfor kan man ikke bekræfte, at der har været tale om svindel.
Ved det seneste besøg fik vi bekræftet, at disse anklager var kommet frem i forbindelse med en valgkamp, men at der ikke foreligger nogen juridisk beslutning desangående. Derfor mener jeg, det er utroligt farligt at komme med påstande i den retning.
Hr. formand, hvad angår Cuba, kan den sætning, vi har tilføjet, fortolkes af de forskellige politiske kræfter, som det passer dem. Men når vi siger, at vi ønsker en samarbejdsaftale i overensstemmelse med den europæiske doktrin, mener vi det, der stod i Newens-betænkningen og i den fælles holdning. Vi går ind for en samarbejdsaftale, når det cubanske styre har forbedret respekten for menneskerettighederne betydeligt og er kommet videre i udviklingen mod et pluralistisk demokrati. Dette er EU's doktrin, som indgår implicit i beslutningsforslaget.

Formanden
Kære kollega, jeg gør Dem opmærksom på, at man havde trukket den tid fra, De brugte på indledningen, og dog har De talt i tre et halvt minut. Men det var et interessant indlæg, det er der ingen tvivl om.

De Keyser
Jeg ville blot sige, at Mellemamerika tre år efter orkanen Mitch nu igen er ramt af en ny tragedie, nemlig orkanen Michelle. I mellemtiden har landene oplevet et jordskælv, tørke og hungersnød. Imidlertid ser vi i disse lande en langsom genetablering af demokratiet, og den europæiske delegation, som jeg har deltaget i, der lige har rejst igennem Guatemala, Honduras og Nicaragua, er helt enige på det punkt. Den planmæssighed, hvormed valget forløb for nylig i Nicaragua, vidner om det samme. Jeg tror, at EU's andel i denne demokratiske udvikling har været afgørende, og det kan vi være stolte af. Derfor beder jeg om to ting, nemlig for det første at vi øger de bevillinger, der er afsat til en genopbygningsplan for Mellemamerika, som for øjeblikket er på 250 millioner euro for perioden 1999-2002, eftersom der ikke er taget højde for de nye katastrofer, og for det andet at vi genovervejer EU's anakronistiske holdning til Cuba. Cuba, som også er fuldstændigt ødelagt af den seneste orkan, der er den værste, de har set i 50 år, er for øjeblikket det eneste land i Mellemamerika, der ikke har indgået nogen samarbejdsaftale med EU, og det kan i nødsituationer kun regne med humanitær bistand og nødhjælp.
Så hvad angår Cuba, kunne jeg med et smil bede Dem om ikke at være mere katolske end paven selv, vel vidende at han ikke tøvede med at træffe sit valg, men den tragiske situation i dette land tillader mig ikke at smile. Og det er mere alvorligt, når jeg siger til Dem: "Lad os ikke tage fejl af fjenden". Fjenden er ikke længere kommunismen, men terrorismen, og den finder sit ståsted i elendigheden. Demokratiet kan ikke bygges på hungersnød. Cuba er en vigtig, ja, afgørende brik i den igangværende integrations- og fredsproces i Mellemamerika.
Jeg beder derfor indtrængende Rådet om at give Kommissionen mandat til at indlede demokratiske samarbejdsdrøftelser med Cuba, men det skal være i dybeste respekt for de europæiske demokratiske værdier, som ikke tåler tilpasning til forskellige systemer.

González Álvarez
Hr. formand, det er temmelig trist, at vi disse eftermiddage, hvor vi drøfter uopsættelige spørgsmål, næsten altid skal anmode om hjælp til katastrofer, som netop ødelægger de fattigste lande.
Både delegationen, der besøgte Cuba og El Salvador, som hr. García-Margallo sagde, og den foregående delegation, der rejste til Honduras og Nicaragua, kunne se, hvilken situation disse lande befinder sig i. Det er en dyster situation. Ingen ville sige, at Cuba befinder sig i en dyster situation. Der er sikkert mange problemer, Cuba bør løse, men der er intet dystert i det, og det kan enhver, der rejser til Cuba, bekræfte.
Hr. formand, under alle omstændigheder synes jeg, vi skal lykønske Europa-Kommissionen med den hurtige reaktion på denne katastrofe. Vi må også glæde os over, at der ikke har været så mange ofre i Cuba takket være den hurtige og gode indsats, som myndighederne ydede over for befolkningen og endog turisterne. Nogle spanske turister udtalte i fjernsynet, at de havde fået en glimrende behandling i en nødsituation som denne.
Jeg var meget glad for, at den sidste sætning i afsnit 4 blev slettet. Det var en uholdbar tilføjelse. For det, som ngo'erne, kirken og endog EU's repræsentanter beklager, og som systemkritikerne endda også beklager, er, at der er en fælles holdning, som hindrer en normalisering af forbindelserne til Cuba, så disse bringes på linje med de forbindelser, der eksisterer til de øvrige lande.
Det er temmelig trist for EU, at Cuba er det eneste land i Latinamerika, som ikke har en samarbejdsaftale.
Når et beslutningsforslag som dette vedtages, er vi klar over, at det skal støttes af flertallet. Hvis det er rigtigt, at der var en aftale om, at denne sætning skulle indgå, bør den være der. Men det må bestemt beklages, at der ikke foreligger nogen samarbejdsaftale med Cuba, for man bør kræve det samme af dette land, som man kræver af de øvrige lande.
I går drøftede vi dette spørgsmål, og vi så, at hverken Tyrkiet, Marokko eller en betydelig del af de latinamerikanske lande pålægges et krav om, at de skal træffe foranstaltninger, før der indgås en aftale. Det kræver vi kun af Cuba. Det er forskellen. Og det kunne vi konstatere her i Europa-Parlamentet, hr. formand. Hvis sætningen skal med, tager vi den derfor med, men det er beklageligt, at det kun er Cuba, som pålægges at opfylde disse betingelser.

Isler Béguin
Hr. formand, fru kommissær, på vegne af Gruppen De Grønne vil jeg også gerne udtrykke vores solidaritet med befolkningerne i Honduras, Nicaragua og Cuba, som er ramt på det grusomste af orkanen Michelles hærgen. Sammen med Iris den 8. oktober, eller Mitch, som vi stadig husker, indgår denne orkan i den lange række af naturkatastrofer, der med jævne mellemrum rammer de områder, som allerede er svækket, og føjer nød til fattigdom. Disse katastrofer, som klassificeres som naturlige, minder os endnu en gang om, at klimaændringerne og den ikke-bæredygtige udvikling understreger og også i fremtiden vil understrege nogle allerede betydelige katastrofevirkninger.
Og selv om EU kan glæde sig over den støtte, det yder til Honduras og Nicaragua, må man konstatere, at Cuba er fuldstændigt udelukket fra dette sammenhold. Cuba, som har oplevet den største katastrofe i 50 år, kan ikke modtage vores støtte, for det er det eneste af de mellem- og latinamerikanske lande, der er udelukket fra en samarbejdsaftale med Unionen. Denne situation er ikke længere tidssvarende, og det er vores opgave at fastslå nødvendigheden af snarest at indgå en samarbejdsaftale med Cuba, som bygger på en miljømæssigt bæredygtig udvikling, og revidere EU's holdning.
Vi prædiker lige behandling af alle lande, men princippet omfatter ikke Cuba. Desuden forhindrer den amerikanske embargo, som Cuba lider under, øen i at købe de levnedsmidler og den medicin, som det cubanske folk har så hårdt brug for. Apotekerne er tomme, og på hospitalerne er der mangel på alt. Vi vil ikke tolerere en situation, der fratager en hel befolkning den støtte, som befolkningerne i nabolandene til gengæld modtager som ofre for de samme katastrofer. For at ændre tingenes tilstand skal vi ligeledes støtte kravet om en ophævelse af embargoen mod Cuba.

Martínez Martínez
Hr. formand, vores første reaktion er at kondolere oprigtigt over for ofrenes familier og landsbyer, men vi bør med det samme gentage vores solidaritetsforpligtelse over for de berørte lande og sørge for, at denne solidaritet omsættes i øjeblikkelige aktioner, der er generøse og effektive.
Det var Det Europæiske Fællesskabs Kontor for Humanitær Bistand (ECHO), der i starten spillede den vigtigste rolle, og det ser ud til, at Kommissionen har handlet tilstrækkeligt hurtigt gennem dette kontor. Men EU's indflydelse bør ikke slutte her. Vores deltagelse bør derimod kunne mærkes i genopbygningen af alt det, som er blevet ødelagt eller beskadiget af orkanen Michelle.
En stor del af vores bestræbelser omfattes af genopbygningsplanen for Mellemamerika og falder inden for rammerne af de aftaler, som EU har med Honduras og Nicaragua. Og det er her, vi møder den beklagelige mangel på en lignende aftale med Republikken Cuba. Dette er noget, vi har beklaget gentagne gange. Det er meningsløst, at Cuba, hvis vigtigste partner med hensyn til økonomi, handel, turisme osv. f.eks. er at finde blandt EU's medlemslande, er det eneste land i Latinamerika, som EU ikke har undertegnet nogen samarbejdsaftale med. Derfor er EU i den nuværende situation begrænset til næsten udelukkende at handle inden for området humanitær bistand og nødhjælp.
Parlamentet anmoder Kommissionen om at udvise stor fleksibilitet, når den skal vurdere egnetheden af projekter, som sammen med denne form for bistand også kan bidrage til at overvinde skaderne og bidrage til genopbygningen af de sektorer på øen, der er mest berørt af orkanen.
Det haster med en reform af EU's fælles holdning om Cuba - som i dag er forældet, og som endog virker mod hensigten - i lyset af de målsætninger, som EU tilkendegav at forfølge, da den fælles holdning blev fastlagt i 1996, altså den cubanske befolknings fremgang og velstand. Jeg ville også have foretrukket, at det afsnit, som PPE-Gruppen fik tilføjet, tog sigte på at kræve det samme af Cuba, som kræves af de øvrige lande, der samarbejder med EU. Under alle omstændigheder tror jeg ikke, det dystre ligger så meget i Cubas situation som i de briller, som nogen tager på for kun at se på Cuba.
Hr. formand, vi håber, at den dialog, som uden forudgående betingelser og uden at udelukke emner fra dagsordenen ser ud til at være igangsat med mødet i mandags i New York mellem rådsformanden og den cubanske leder, snart bærer frugt og fører til undertegnelsen af en samarbejdstraktat, som gavner Cuba, og som gør det muligt for EU at handle normalt, mere effektivt og endog med større indflydelse i forhold til landet.
Oversvømmelser i Algeriet

Bowis
Hr. formand, Algeriet har haft problemer i mange år. Landets rygte og ansigt over for omverdenen er skæmmet af volden, massakrerne og overtrædelser af menneskerettigheder, men det er ingenting i sammenligning med befolkningens smerte og lidelser. 1 million mennesker døde i kampen for uafhængighed, og yderligere 100.000 er døde i de nuværende magtkampe mellem islamiske militante grupper og militæret og i minoritetssamfundet Berber, der søger politisk og kulturel anerkendelse.
I Algeriet, hvor fire femtedele ironisk nok er Saharas ørken, er der oversvømmelse i Algier med næsten 1.000 dødsofre på grund af pludselig stærk oversvømmelse. Den barske opgave med at undersøge mudder og murbrokker fortsætter. Det er ikke den første frygtelige ulykke af den art. I 1994 blev 30.000 mennesker hjemløse i Tindouf-regionen, men forskellen er, at syv mennesker mistede livet dengang mod 693 mennesker denne gang, og mere end 300 savnes. Ca. 20.000 mennesker vurderes at være hjemløse.
Der er nu pres på EU for at yde humanitær bistand. Der er et stort behov for nødly, fødevarer og lægemidler, og jeg bifalder i allerhøjeste grad det tildelte beløb på 750.000 euro til dette formål fra ECHO-fonden og især tilsagnet om 225 millioner euro fra den Europæiske Investeringsbank til forsyningslinjer til drikkevand.
Der er også behov for tilstrækkeligt tungt udstyr til at håndtere situationer som denne, og selv hakker og skovle synes at være en mangelvare. Der er i hvert fald ikke redningshunde til rådighed. Da Algeriet ligger i et jordskælvsområde, er det en god idé at have sådanne ting til rådighed fremover. Jeg vil gerne høre Kommissionen, hvilke forslag den har i denne forbindelse. Der er også behov for at se på politikken med at sikre flodvandsafløb mod terrorhandlinger, som i dette tilfælde tydeligvis har forværret situationen.

Swoboda
Hr. formand, bestyrtede står vi over for det store antal ofre for denne oversvømmelseskatastrofe, og jeg mener, at det er EU's, de enkelte medlemslandes og Kommissionens pligt at gøre alt, hvad de nu kan gøre, for at hjælpe de berørte mennesker og bringe dem ud af denne vanskelige situation. Selv om Algeriet ligger længere sydpå end de himmelstrøg, vi befinder os under, ved vi, at det kan være koldt og meget regnfuldt om vinteren. Derfor er hjælp absolut nødvendig, og vi skal gøre alt, hvad der gøres kan, for at mindske lidelserne, og det betingelsesløst. Det betyder ikke, at vi ikke alligevel kan nære håb i forbindelse med denne frygtelige katastrofe og vores hjælp, nemlig det håb, at Algeriet finder en vej, den dialogens vej, som landet behøver, nemlig dialogen mellem dem, der ønsker fred og frihed i landet. De ofre, man har bragt i Algeriet, ikke kun under krigen mod kolonialisterne, men også i de seneste år og måneder, er horrible. Handlingerne er horrible, og det er på høje tid, at landets regering og præsidenten finder en vej ud af krisen.
Man nærede stort håb i forbindelse med valget af Bouteflika til præsident, men der har også været mange skuffelser i de seneste måneder. Skuffelse over, at der tales mere, end der handles. Skuffelse over, at der tales ex cathedra, at der tales til folket og ikke med befolkningen. De tragiske hændelser i Kabylei - en kommission i Algeriet har undersøgt sagen og fundet frem til årsagerne - burde være en anledning til at ændre dialogforholdene, de politiske forhold i Algeriet. I forbindelse med urolighederne i Kabylei, der jo har spredt sig til hele landet eller store dele af landet, var det jo ikke sådan, at det var nogle ballademagere og nogle mennesker, der var styret fra udlandet, der begyndte. Den algeriske kommission konstaterede selv, at det især var sikkerhedsstyrkernes forkerte adfærd, der førte dertil. Derfor bør man benytte de tragiske hændelser i de seneste dage til, at man i Algeriet forsøger at føre en anden politik, en politik, der går ud på at give folkningen flere muligheder, flere chancer, også flere økonomiske og sociale chancer.

González Álvarez
Hr. formand, som hr. Swoboda sagde, er Algeriet allerede blevet straffet tilstrækkeligt med de uafbrudte drab, navnlig på uskyldige mennesker, og ligeledes med den fattigdom, som ødelægger en del af befolkningen. Derfor forværres denne situation af katastrofen med som sagt over 600 ofre og med over 20.000 personer, som har mistet enhver form for bolig.
Også i dette tilfælde lykønsker vi i beslutningsforslaget Europa-Kommissionen med den hurtige reaktion, men det bliver sandsynligvis nødvendigt med en særlig nødhjælp.
Det er rigtigt, at Europa-Parlamentet medlovgiver om budgettet sammen med Rådet, og derfor er resultatet det, vi sammen når frem til, det ved jeg godt, men jeg bliver umådelig trist - navnlig sådanne eftermiddage, hvor vi desværre skal tale om så mange katastrofer - fordi vi ikke har tilstrækkelige midler til at forudse disse katastrofer. Fordi vi altid er nødt til at tigge om eller frigøre penge for at klare katastroferne.
I beslutningsforslaget anmodes Europa-Kommissionen også om at sende eksperter og teknikere, som kan hjælpe med til at evaluere skaderne, og som kan undersøge, hvordan det ødelagte kan genopbygges.
Jeg ved godt, at Europa-Kommissionen anmodes om mange ting, men det er også rigtigt, at Europa-Parlamentet er meget følsomt både over for situationen i landene i Mellemlamerika, som vi sagde før, og over for situationen i Middelhavslandene.
Som det blev sagt forleden i Udviklingsudvalget, da man talte om Afghanistans genopbygning (efter på forhånd at have ødelagt landet), burde man anmode om - og anmode os om - at denne genopbygning ikke kommer til at betyde en inddragelse af midler, der skal tildeles Middelhavslande eller lande i Latinamerika og Afrika, som har så hårdt brug for disse midler.

Rod
Hr. formand, først og fremmest vil jeg gerne udtrykke min og min gruppes fulde solidaritet med det algeriske folk, som på ny er ramt af stor ulykke. Vi er som venner af det algeriske folk, og især som venner, der støtter deres kamp for uafhængighed, chokerede over de tragiske følger af oversvømmelserne i Algeriet.
De materielle og især de menneskelige tab bringer landets udvikling i fare og forværrer både de strukturelle og de politiske mangler, som det lider alt for meget under i forvejen.
Denne katastrofe trækker endnu en gang den algeriske regerings uduelighed frem i lyset, som f.eks. byggeri af boliger og vejnet i områder, der trues af oversvømmelse, og frivillig lukning af kloakkerne af såkaldte sikkerhedsmæssige årsager, der vidner om en reelt uansvarlig ledelse. Hertil føjes fænomener som korruption og bevidst ubrugte midler.
Regeringen har fejlet, når det gælder dens største opgave med at stille offentligheden tilfreds. Befolkningens behov og sikkerhed er på ingen måde blevet sikret. Derfor skal vi opfordre de algeriske myndigheder til hurtigt at rette deres tidligere fejl. Denne situation må på ingen måde gentage sig hverken i Algeriet eller andre steder. Vi skal ikke længere acceptere, at borgernes liv bringes i fare på grund af uansvarlig, egennyttig eller strafbar opførsel.

Posselt
Hr. formand, nogle vil spørge sig selv, hvorfor vi beskæftiger os med en oversvømmelseskatastrofe i Algeriet - på trods af dens store omfang. Faktisk føres der i øjeblikket en heftig diskussion om bestyrtelse. Ved et stort arrangement i Nürnberg for ikke længe siden beklagede en af de førende tyske Østen-forskere, at der i dele af den islamiske verden er for lidt bestyrtelse over de forfærdelige hændelser i New York. Jeg svarede ham dengang, at vi heller ikke udviste særlig stor bestyrtelse i anledning af hændelserne i Tjetjenien, hvor mere end 100.000 mennesker blev myrdet, eller i Irak, hvor mere end 100.000 mennesker, især børn, døde af sult. Faktisk findes der noget i retning af en bestyrtelseskultur, der er partiel og skelner mellem kulturer, mellem verdensregioner.
Derfor må vi sørge for, at vi også udviser medfølelse over for de muslimske og arabiske partnere, når de rammes af sådanne katastrofer, således at terrorister ikke - som det jo var målet den 11. september - kan spille den ene civilisation ud mod den anden og rent faktisk forårsage clash of civilisations. De døde i Algeriet er også vores døde. De hjemløse i Algeriet er også vores hjemløse. Når vi taler om en global village inden for økonomien, må vi også tale om en global village, når det handler om medfølelse og solidaritet.
Derfor er det EU's pligt at yde massiv humanitær bistand hos os selv, hos vores partnere ved Middelhavet, i den arabiske verden, som vi skal samarbejde tættere med end nogensinde, men også at sørge for, at Algeriet i højere grad end hidtil bliver bragt i stand til at hjælpe sig selv. Hjælp til selvhjælp skal være vores primære mål, men naturligvis skal det også være vores mål at hjælpe ofrene for denne katastrofe nu umiddelbart og konkret, men ikke blot med penge, ikke blot med en stor check, men derimod også ved, at vi understreger over for dem, at deres skæbne er en skæbne, der ligger os europæere meget på hjerte, som vedrører os, som var det vores egen.

Diamantopoulou
Hr. formand, jeg vil gerne takke parlamentsmedlemmerne for deres venlige bemærkninger om ECHO, og jeg skal videregive disse lykønskninger til den ansvarlige kommissær, hr. Nielson.
For det første har Kommissionen i forbindelse med orkanen Michelle holdt nøje øje med indvirkningerne i Mellemamerika i det caraibiske område siden krisens start i samarbejde med vores eksperter og samarbejdspartnere på dette område. Michelle startede den 29. oktober som en tropisk storm ud for Nicaragua og Honduras' nordlige kyst, hvor den forårsagede voldsomme oversvømmelser. Kommunikationssystemerne viste deres effektivitet, da de var de eneste systemer, der virkede, hvilket muliggjorde en hurtig vurdering i de svært tilgængelige områder, f.eks. Moskita. Den 1. november indledte ECHO forhandlinger med ngo'er i området for at oprette nødsystemer, især i Moskitaområdet i Honduras og Nicaragua, som var de værst ramte områder.
Den 4. november blev Michelle til en orkan, der krydsede Cuba og berørte Jamaica. Heldigvis havde de lokale myndigheder tidsnok iværksat evakueringsforanstaltninger. ECHO's tjenestegrene besluttede at give støtte, så snart den første vurdering af orkanens skader var foretaget i Cuba.
Beslutningen om at tildele 1.050.000 euro ventes godkendt i slutningen af ugen og omfatter Moskitaområdet i Honduras og Nicaragua, Cuba og Jamaica. Beslutningen vil hovedsagelig omfatte evakueringen af mennesker i fare, fødevarehjælp til Honduras, oprettelse af midlertidigt nødly i Jamaica og fordeling af vand, sanitets- og sundhedspakker i alle landene.
Parlamentsmedlemmerne har rejst to vigtige spørgsmål. Det ene vedrører Nicaragua. Jeg vil gerne forsikre Dem om, at alle de tildelte midler kontrolleres regelmæssigt, og at der indtil videre ikke er opdaget uregelmæssigheder. Det var vurderingen fra Parlamentets delegation, som besøgte Nicaragua.
Den andet spørgsmål omhandlede Cuba. Nogle ønsker en ændring af EU's fælles holdning vedrørende Cuba, som blev offentliggjort den 25. juni 2001. Deri blev det fastholdt, at Cuba endnu ikke har ydet humanitær bistand. Faktisk har Cuba modtaget ca. 125 millioner euro i støtte siden 1993, primært på det humanitære område og til programmer for fødevaresikkerhed og bistand til budgetposter. Men i øjeblikket følger Kommissionen den linje, som blev foreslået i den seneste fælles holdning, som jeg allerede har omtalt.
Situationen i Algeriet er meget kompleks. Der er mange forskellige problemer, men jeg vil kun omtale problemet med oversvømmelse sidste weekend.
Europa-Kommissionen har fulgt situationen med stor interesse og bekymring. Kommissionsformand Prodi gav over for præsident Bouteflika udtryk for EU's solidaritet med de algeriske ofre for oversvømmelserne. Derfor har Kommissionen via sit kontor for humanitær bistand handlet hurtigt i forbindelse med oversvømmelserne.
I henhold til den primære nødhjælpsprocedure er der truffet beslutning om at tildele 758.800 euro i humanitær bistand til at imødekomme ofrenes umiddelbare behov. Støtten bruges allerede til en række støtteforanstaltninger, herunder midlertidigt nødly, senge, tøj, tæpper, vand, sanitet og lægemidler. Humanitære operationer, som får støtte i henhold til denne beslutning gennemføres af Det Internationale Forbund af Røde Kors og Røde Halvmåne Selskaber og af to ngo'er, Médicins du Monde og Læger Uden Grænser.
Med beslutningerne om orkanen Michelle og oversvømmelserne i Algeriet understreger Kommissionen, at den er besluttet på at opfylde ofrenes behov i forbindelse med humanitære katastrofer.

Formanden
Mange tak, fru kommissær.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 18.30.

Handel med lette våben
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende beslutningsforslag:
B5-0723/2001 af Swoboda for PSE-Gruppen om lette våben;
B5-0729/2001 af Morgantini og Brie for GUE/NGL-Gruppen om kontrol med internationale overførsler af våben og mæglervirksomhed i forbindelse med våben;
B5-0730/2001 af Maes, McKenna og Schroedter for Verts/ALE-Gruppen om kontrol med internationale overførsler af våben og mæglervirksomhed i forbindelse med våben.

Isler Béguin
Fru kommissær, hr. formand, som visse brændpunkter af ringe geografisk og mediemæssig betydning er også visse kategorier af såkaldte lette våben af "ringe lovgivningsmæssig og økonomisk betydning", det vil sige utilstrækkeligt dækket af lovgivningen og billige. Hvordan kan man så undre sig over, at det er våben i denne kategori, som holder liv i disse glemte brændpunkter? På trods af at alene antallet af ofre burde alarmere os, hvis det ikke var fordi, fattigdommen slørede dette.
Der er imidlertid opstået en international bevidsthed gennem FN's handlingsprogrammer for at hæmme og regulere overførslerne eller smuglingen, skulle man sige, af disse lette våben, der er ansvarlige for store menneskelige tab. Den aktuelle internationale situation med baggrund i en væbnet koalition i Afghanistan og international kamp mod terrorisme øger behovet for at tilslutte sig og støtte den frivillige indsats og pionérånden i FN.
Forsvarets Europa, de nationale generalstaber, kan ikke alene bære det militære ansvar i EU. Det skal grundlæggende være baseret på forebyggelse og kontrol med våbenhandel via et bindende lovarsenal, der omfatter alle grader af denne industri. Mæglervirksomhed i forbindelse med våben, eksport- og våbentilladelser såvel som udleverings- og politisamarbejdsprocedurer skal være i skudlinjen for vores lovgivning og være genstand for en EU-harmoniseringsproces.
Ville det ikke, i stedet for at forsøge at gribe ind i de konflikter, der bryder ud i lys lue, være bedre at standse dem i opløbet? Unionens nuværende lovgivning åbner mulighed for dette, mens dens militærdel stadig er under forberedelse. Jeg håber, at Europa og Europa-Parlamentet benytter denne mulighed.

Van Orden
Hr. formand, vi er meget bekymret for spredningen af håndskydevåben og lette våben, især den ulovlige handel med og ukontrollerede omsætning af disse våben. Jeg er ikke klar over, hvorfor Parlamentet har besluttet at stille forslag til en vigtig beslutning på dette tidspunkt, medmindre det er fordi, Parlamentet ønsker at komme med et nyttigt bidrag i forbindelse med den nuværende internationale krise, den fortsatte trussel fra terroristernes våben eller konsekvenserne af talebanernes store våbenlager i Afghanistan. Disse emner behandles kun sporadisk i beslutningsforslaget, som indeholder mange nyttige elementer.
Jeg har i mange år arbejdet på at løse problemet med personellandminer, men jeg har altid forsøgt at fokusere på de rigtige skurke, som hensynsløst og uansvarligt bruger disse våben. Tidligere var disse bevæbnede oprørsgrupper fra udviklingslandene, som ikke tog hensyn til menneskeliv og modtog leverancer fra ikke-vestlige lande.
Ved drøftelserne om lette våben er det derfor vigtigt, at vi ikke har alt for stor fokus på vores egne myndigheder eller industrier. De er lette mål. Vi bør derimod fokusere på terrorgrupper og andre kriminelle elementer, som ligger inde med store våbenlagre eller løbende får leverancer fra forskellige kilder. Det er f.eks. en skandale, at de store våbenlagre hos terrororganisationer som f.eks. IRA i en EU-medlemsstat i så lang tid har været accepteret, så IRA kan true eller udføre angreb i en anden medlemsstat.
Hvad angår Afghanistan håber vi, at der snart dannes en lovlig regering med demokratiske værdier, som er opsat på et positivt samarbejde med den rigtige verden, og som begynder at udvikle en bæredygtig økonomi og skabe et bedre liv for alle landets borgere. Der skal også træffes foranstaltninger til at fratage talebanerne deres våben og integrere tidligere soldater i en form for almindeligt samfund. Jeg hentyder ikke til landets terrorister.
Vi er kommet langt. Hvad angår lette våben, bør vi fremover koncentrere os om at identificere og tilintegøre våbenlagre hos oprørere, terrorister og kriminelle og stoppe deres forsyninger. Det er et område, som vi bør bruge flere kræfter på i de kommende måneder og år.

Newton Dunn
Hr. formand, for snart 10 år siden i begyndelsen af 1990'erne rejste jeg til Khyberpasset, hvilket jeg varmt kan anbefale til alle kolleger, selv om det måske ikke skal være i øjeblikket. På toppen er der en lille landsby, hvor man kan købe mad, vand og "souvenirs". Disse "souvenirs" er stoffer, hjemmelavede Kalashnikovs og hjemmelavede affyringsramper til jord-til-luftraketter. Med de penge jeg havde på lommen, regnede jeg ud, at jeg kunne købe 10 Kalashnikovs eller tre raketaffyringsramper. Det eneste problem var at få dem igennem tolden, så derfor købte jeg dem ikke!
I forbindelse med den 10. oktober i år ved FN's møde i New York holdt den amerikanske vicesekretær for våbenkontrol en tale. Han brugte smukke sætninger som "vi skal fordoble vores bestræbelser i forbindelse med ikke-spredning og våbenkontrol" og "hele verden står over for en sikkerhedsudfordring!". Men han havde ingen løsning til at kontrollere antallet af lette våben. Hvorfor ikke? Fordi den yderst magtfulde og velhavende amerikanske organisation The National Rifle Association (NRA) hjalp med at vælge den siddende administration, som derfor ikke vil gå imod NRA.
Efter hændelserne den 11. september og de mange mord i USA spekulerer jeg på, hvad der skal til, for at USA samarbejder med resten af verden om dette problem. Min gruppe støtter forslaget, da det er et lille skridt i den rigtige retning.

Ribeiro e Castro
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, dette er et af de forfærdeligste problemer, som vi står over for i verden i dag.
Den første bemærkning, som jeg gerne vil gøre, er at udtrykket "lette våben" er misvisende, fordi lette våben omfatter tunge maskingeværer, missilbatterier, bærbare granatkastere og morterer med en kaliber under 100 mm. Vi taler om frygtelige våben.
For at citere FN's generalsekretær, Kofi Annan, på den konference, der blev afholdt i juli, må vi gøre os helt klart, hvilke ødelæggende følger den aktuelle våbenhandel har. Man regner med, at der er 500 millioner våben i verden, og at de hver dag i gennemsnit dræber 1000 mennesker.
Det er med andre ord et spørgsmål, der kræver staternes største opmærksomhed. Jeg tror, at dette er et af de felter, hvor grænsen er klarest mellem alvor og hykleri. Jeg har i mange år hyldet den opfattelse, at produktion og handel med våben skulle være statens eksklusive domæne. Markedsøkonomiens virke på dette område har frygtelige konsekvenser, og når vi beklager smugleri og ulovlig våbenhandel, må vi træffe strengere foranstaltninger i form af statslig kontrol med produktion og handel med disse våben.
Men regeringerne er desværre heller ikke altid fri for skyld. Lige nu foregår der i Portugal en kampagne igangsat af katolske missionærer og støttet af den portugisiske afdeling af Amnesty International, der henleder opmærksomheden på disse forhold. Og hvorfor missionærer? Fordi missionærerne, især i Afrika, er dem, der hyppigt kommer i kontakt med de forfærdelige følger, som disse forhold har.
Desværre er mit eget land - og ikke kun Frankrig og Storbritannien, som er de EU-lande, der ofte nævnes - også skyldig på dette område. Ifølge oplysninger, som offentligheden har fået kendskab til, solgte Portugal det år, hvor EU's adfærdskodeks blev underskrevet, 1998, våben for ca. 9 millioner euro til lande, som det burde være forbudt at sælge til, nemlig f.eks. Angola, Algeriet, Colombia, Israel, Jordan, Kuwait, Sri Lanka og Tyrkiet. Portugal solgte våben for ca. 5 millioner euro til yderligere 11 lande, som i det mindste burde være under streng observation.
Vi støtter det fremlagte beslutningsforslag. Det er et område, hvor der er taget enkelte skridt fremad, men der må tages langt mere energiske skridt. Det er frem for alt nødvendigt, at EU udgør et eksempel på dette felt. Vi kan ikke nøjes med hver torsdag at græde krokodilletårer over konflikter, som legal eller illegal handel med disse våben konstant holder ved lige.

Diamantopoulou
Hr. formand, ophobningen af disse håndvåben mange steder i verden virker destabiliserende og skaber kriser, og EU har forpligtet sig til at bekæmpe fænomenet inden for de rammer, det har. EU's fælles aktion vedrørende håndvåben og lette våben danner ramme om et forslag om vedtagelsen af en række tillidsskabende foranstaltninger, heriblandt foranstaltninger til forbedring af gennemsigtigheden. EU lover finansiel støtte og teknisk bistand til stater, internationale organisationer og ikke-statslige organisationer, som anmoder om støtte til disse formål.
EU glæder sig over de resultater, der blev opnået på FN-konferencen om ulovlig handel med håndvåben og anerkender, som nogle medlemmer også var inde på, at resultaterne kunne have været mere konkrete og klare. Vi tror dog, at alene afholdelsen af denne første konference er et vigtigt skridt. Vi glæder os især over beslutningen om at afholde en ny konference inden 2006, således at der inden da kan foretages en undersøgelse og vurdering af de fremskridt, der er opnået.

Formanden
Mange tak, fru kommissær.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 18.30.
Som det kan ses på vores lystavle, er næste punkt på dagsordenen fru Lynnes betænkning. Den er sat på dagsordenen til kl. 17.30. Jeg vil derfor udsætte mødet et øjeblik.
(Mødet udsat kl. 17.20 og genoptaget kl. 17.30)

Meddelelse fra formanden
Formanden
Jeg vil gerne nævne noget ganske særligt, for i dag, for første gang, hvis jeg ikke tager fejl og misinformerer forsamlingen, har vi 12 kabiner, fordi vi af hensyn til denne betænkning og på invitation fra ordføreren også har en tolk til tegnsprog, som befinder sig her ved min højre side, som De kan se, hvilket jo er en lille hæder for kommunikationen mellem Europa-Parlamentet og Europas borgere, uanset hvem de er.

Det Europæiske Handicapår 2003
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0377/2001) af Lynne for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om forslag til Rådets afgørelse om Det Europæiske Handicapår 2003 (KOM(2001) 271 - C5-0306/2001 - 2001/0116(CNS)).

Lynne
Hr. formand, jeg byder tegnsprogstolken velkommen. Jeg ville blot ønske, at der kunne være tegnsprogstolkning ved alle vores forhandlinger for at sikre, at alle mennesker får adgang til alle betænkningerne. Det er et beklageligt tidspunkt for forhandlingen, da der ikke er mange medlemmer til stede i mødesalen og, endnu mere vigtigt, til at stemme senere. Det er meget vigtigt, at vi viser vores forpligtelse over for de handicappede. Det gør vi ikke ved at behandle betænkningen i slutningen af et Strasbourgmøde.
Når det er sagt, vil jeg gerne takke Kommissionen for samarbejdet i forbindelse med min betænkning, ligesom jeg vil takke alle parlamentsmedlemmerne i Europa-Parlamentets Udvalg om Beskæftigelse og Sociale Anliggender. Det er lykkedes mig at indarbejde en række af deres ændringer. Jeg mener, at det er en af de primære årsager til, at der ikke er så mange nye ændringsforslag i dag.
Det Europæiske Handicapår 2003 skal ikke bare være passivt i forhold til de handicappedes problemer. Vi skal have mere konkrete resultater. Vi skal begynde med at bevæge os langt væk fra den medicinske model for handicappolitikken til den sociale og rettighedsbaserede model. Vi skal sikre os, at handicappede behandles på lige fod med ikke-handicappede, at al lovgivning tager højde for de handicappedes særlige behov, uanset om de er kørestolsbrugere, svagtseende, hørebesværede, har indlæringsvanskeligheder eller er mentalt handicappede. Alle borgere i EU bør have samme rettigheder. Jeg håber, at vi senest i 2003 sikrer os, at alle parlamentsbygningerne bliver handicapvenlige. Det er de ikke i øjeblikket. Vi skal også sikre os, at alle EU-medlemsstaterne kender til de handicappedes problemer.
Jeg skal fortælle Dem en historie om en af mine vælgere, Jenny, som er koordinator for Access Charter. Jeg inviterede hende til høringen om forskelsbehandling i henhold til artikel 13. Hun er kørestolsbruger. For det første kunne hun ikke komme ind i parlamentsbygningerne i Bruxelles uden at komme igennem svingdøre, fordi de nægtede at åbne dobbeltdørene. Jeg protesterede over for dem. De blev låst op, rebet mellem dem blev fjernet, og 20 minutter senere var de låst og afspærret igen.
Vi reserverede et hotelværelse med handicapadgang. Nogen havde stillet en seng på tværs af badeværelsesdøren, hvorfor hun ikke kunne komme ind. Hun blev nødt til at skifte hotel. Så forsøgte hun at gå ud at spise om aftenen med hendes kolleger. Husk, at hun er i kørestol. Ingen taxi i Bruxelles ville tage hende med. Det lykkedes hende at komme til en restaurant. Så kom bestyreren ud og sagde, at hun ikke kunne spise der, og at hendes tilstedeværelse ville få andre til at vælge en anden restaurant. Da hun kom til lufthavnen, skulle hun igennem en fuld kropsvisitation. Hun protesterede over for sikkerhedsfolkene. En af dem sagde, at hun måtte have en god tur med håb om, at hendes fly ville styrte ned!
Det viser de handicappedes problemer og det egentlige behov for et handicapdirektiv. Jeg håber, at dette kommer i 2003. Det er nødvendigt med støtte til storstilet forskning inden for de handicappedes status. Der skal være en undersøgelse af de forhold, som handicappede møder, især i institutionerne. Det er vigtigt, at regionale og lokale regeringer involveres i handicapåret, men mere vigtigt at handicaporganisationer og repræsentanter for handicappede involveres heri.
Jeg har specifikt efterlyst, at støtten øges fra 12 millioner euro til 15 millioner euro i løbet af to år. Især til tegnsprogstolkning, personlig assistance, handicapvenlige mødelokaler og hoteller m.v., som er dyrere. Derudover er der kun afsat midler til specifikke ngo'er på handicapområdet for 2002 og ikke for selve handicapåret.
Endvidere har jeg anmodet om støtte til udgifterne til særlige begivenheder på europæisk plan i overensstemmelse med artikel 13 i handlingsprogrammet om ikke-forskelsbehandling for at få dækket "indtil 90%" i stedet for 80%. Endvidere skal vi foretage en præcis evaluering af året i et klart og enkelt sprog og i tilgængelige formater. Jeg har udarbejdet min betænkning i alle tilgængelige formater for egen regning. Men fremover så jeg gerne, at Kommissionen på anmodning offentliggør betænkninger i de tilgængelige formater.
Endelig skal året være et skridt i den rigtige retning til bekæmpelse af forskelsbehandling. Det er dog mere vigtigt, at det bliver en anerkendelse af de handicappedes bidrag til samfundet.

Ribeiro e Castro
Hr. formand, jeg vil blot bemærke, at jeg er stedfortræder for min kollega, hr. Andrews, og det er jeg meget stolt af på grund af de meget vigtige emner i fru Lynnes fremragende betænkning.
Formålet med året er at yde en koordineret indsats for at ændre holdninger og at fremme fjernelsen af de sociale og miljømæssige hindringer for ligebehandling samt at understøtte lovgivnings- og politikområdet. Det betyder, at mangfoldigheden skal fremmes og værdsættes. Det omfatter også, at vi skal få folk til at indse, at handicappede forskelsbehandles i mange henseender.
Jeg vil gerne understrege vores fulde støtte til at udpege 2003 som Det Europæiske Handicapår. Jeg ved, at Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender også støtter årets formål, da medlemmerne enstemmigt støttede min kollegas udtalelse.
Der er ca. 38 millioner handicappede i EU. De står over for en masse hindringer, herunder forskellige former for forskelsbehandling. Folk med fysiske og sensoriske handicaps er en lige så stor del af vores samfund som ikke-handicappede. De forhindres meget ofte i at tage del i vores samfund. Det værste er, som hr. Andrews fastslår i sin udtalelse, at de ikke hindres på grund af deres handicap, men af miljøet og holdningerne til dem. De forskelsbehandles i mange henseender. Det skal være slut.
Nogle af problemerne omfatter offentlig transport og adgang til bygninger, trapper og døre, som ikke er brede nok til, at en kørestol kan passere. Undersøgelser viser, at fysisk handicappedes intellektuelle kapacitet meget ofte undervurderes. De forskelsbehandles ved jobsøgninger. Hvis handicappede udelukkes fra samfundet, fratages de ikke alene deres grundlæggende rettigheder, men vores samfund berøves også en værdifuld mangfoldighed med plads til alle. Handicappede kan yde et positivt bidrag til samfundet. Deres erfaringer kan tilskynde til større tolerance, forståelse og bevidstgørelse om andres behov ud over deres egne evner og egen dygtighed. Det bør være vores mål at bringe forskelsbehandlingen til ophør og beskytte deres rettigheder. Det er vigtigt, at forskelsbehandling af handicappede tackles som et problem, der skal løses generelt.
De fire ændringsforslag, som er stillet af min kollega hr. Andrews, fik fuld støtte fra ordføreren, fru Lynne, og tilslutning fra Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender. De er nu ændringsforslag 20, 45, 47 og 48. Jeg har ikke yderligere at tilføje bortset fra at lykønske fru Lynne med den fremragende betænkning og hendes meget rørende tale ved fremlæggelsen af betænkningen.

Santini
Hr. formand, kære kolleger, hr. tegnsprogstolk, jeg har et par bemærkninger til Det Europæiske Handicapår, og dem fremsætter jeg også på vegne af min kollega, Mario Mantovani, som er særligt lydhør over for dette emne, og som ikke har mulighed for at være til stede her i dag.
Der er virkelig tale om et meget omfattende problem. Man behøver blot at se på tallene, for i dag er der ca. 38 millioner handicappede i EU. Det betyder, at en ud af 10 europæere støder på vanskeligheder, ikke bare på arbejdsmarkedet, men også når det gælder adgangen til offentlige transportmidler, bygninger, private tjenester, undervisning, uddannelse og kort sagt alle de ting, man kommer i berøring med i dagligdagen. Der er dog andre hindringer, som måske er mindre synlige, men som er lige så uovervindelige, og som begrænser de handicappede EU-borgeres frihed, og det er f.eks. hindringerne for bevægeligheden inden for EU, når man vælger at flytte til en anden medlemsstat.
Alle disse hindringer forhindrer alt for ofte de handicappede i at spille den aktive rolle i samfundet, på arbejdet og i skolen, som de ønsker at have. Det er nødvendigt med en alsidig strategi for at sikre disse mennesker lige muligheder i fuld respekt for chartret om grundlæggende rettigheder for EU-borgerne.
Der er dog en ret, som skiller sig ud fra alle de andre, nemlig retten til fuldt statsborgerskab. Derfor stemmer vores gruppe, PPE-Gruppen, med fuld overbevisning for forslaget til Rådets afgørelse om Det Europæiske Handicapår 2003, hvor der - som man også sagde engang - er tale om mennesker med anderledes førlighed. Jeg vil således gerne takke ordføreren, fru Lynne, for hendes udmærkede arbejde og for hendes godkendelse af de 17 ændringsforslag, der blev stillet i udvalget. Vi stillede tre af disse ændringsforslag, og dem lægger vi særlig vægt på, fordi de indeholder tre aspekter. Det første aspekt er anerkendelsen af familiens rolle i den handicappedes dagligdag, og det andet aspekt er nødvendigheden af at fremme en social og solidarisk samfundskultur, hvor man forstår, at den handicappedes værdi ikke kun ligger i det, som vedkommende gør eller er i stand til at gøre, men først og fremmest i det, vedkommende repræsenterer som menneske i enhver henseende. Endelig er det tredje og sidste aspekt en uddybelse af begrebet livskvalitet for handicappede, hvilket ikke blot skal forstås som beskæftigelse eller uddannelse, men også som alle de andre former for daglige aktiviteter sammen med familien og ude i samfundet, og hvor der virkelig skal være tale om også at give de handicappede en høj livskvalitet.

Karas
Hr. formand, fru kommissær, fru ordfører, mine damer og herrer, jeg synes, det er et pragtfuldt tilfælde, at vi denne uge et par meter fra plenarsalen kan se en udstilling, der er organiseret af Bernd Posselt og bærer den flotte titel "Band der Verständigung" (Forståelsens bånd). Den viser hænder, hjælpende hænder, forbindende hænder, kraftgivende hænder, og denne udstilling er tilegnet handicappede, også handicappedes arbejde. Jeg vil derfor gerne takke alle, der har ofret tid, tålmodighed, kræfter og kærlighed på mennesker, der har brug for deres hjælp. Det er familier til handicappede, men også mange andre. Heller ikke dem skal vi lade ene i handicapåret.
Desuden glæder jeg mig over handicapåret 2003, netop i denne tid, fordi det også viser mig, at stabilitets- og vækstpagten og en offensiv handicappolitik ikke blot ikke står i modsætning til hinanden, men heller ikke udelukker hinanden, hvis vi tager den europæiske sociale model, respekten for hvert enkelt menneskes værdighed og menneskerettighederne, som vi føler os forpligtede over for, alvorligt.
Der er dog stadig meget at gøre. For det første har vi brug for en mere reel ligestilling. Det omfatter en faktisk gennemførelse af alle forfatningsbestemmelser. Vi bør gå fra principle til practice. For det andet har vi brug for en mere omfattende integration. Integration må ikke slutte ved skoleporten, men skal også omfatte erhvervslivet og samfundslivet. For det tredje har vi brug for retten til hjælp til et selvbestemt liv. Handicappede skal selv kunne bestemme, hvordan de vil leve. For det fjerde skal vi ændre det billede, vi har, nemlig billedet af handicappede, der fletter peddigrør. Her kan pc'en, internettet, integrationen ved hjælp af de nye medier være til stor hjælp. I den forstand glæder vi os til handicapåret, fordi vi håber, at det skærper vores øjne igen, og at vi kan arbejde videre med at fjerne den uretfærdighed og de hindringer, der hersker i vores samfund.

Diamantopoulou
Hr. formand, jeg vil først og fremmest komplimentere fru Lynne både for den betænkning, vi behandler her, og for hendes uophørlige tro på og kamp for handicappolitikken. Jeg vil navnlig takke Parlamentet for dets støtte og for den iver, hvormed det vedtog forslaget om 2003. 2003 bør blive et år, som formidler det klare budskab, at handicappolitikkerne ikke kun er solidaritetspolitikker. De drejer sig ikke kun om medmenneskelighed og filantropi. Det er politikker, som er baseret på de grundlæggende menneskerettigheder, på borgerrettighederne. Det andet vigtige punkt er, at 2003 bør være det år, hvor der sker en mobilisering, men ikke kun af regeringerne. Samfundene skal mobiliseres og ligeledes erhvervslivet og videnskaben.
Regeringerne bør selv iværksætte handlingsplaner for en helhed af politikker. For transport, for byarkitektur og særlige politikker for arbejdsmarkedet og for uddannelse. Samfundet bør intensivere sine bestræbelser på at samarbejde, navnlig via det civile samfund og de ikke-statslige organisationer, men også intensivere indsatsen for at iværksætte initiativer med en innovativ karakter, som kan anvendes som grundlag for nye forslag til EU. Erhvervslivet kan spille en vigtig rolle. Støtte til forskning, til teknologi i nye produkter kan give enestående nye produkter til handicappede, og de nye teknologiske produkter kan tilpasses de forskellige handicaps særlige behov.
Fru Lynne omtalte Kommissionens trykte materiale, så jeg vil gerne oplyse Dem, at jeg så sent som i går startede mit nye websted, som kan læses af blinde. 2003 bør ses som et år, hvor vi samtidig skal fremme de europæiske prioriteter, f.eks. dem, der er opstillet i Kommissionens meddelelse om et "Europa uden barrierer", ligesom de enkelte medlemsstater kan fremme deres nationale mål, som jo er forskellige i de enkelte lande. På samme måde befinder landenes handicappolitikker sig også på forskellige niveauer.
Jeg kan sige, at jeg kan acceptere størstedelen af Deres ændringsforslag, enten i deres ånd eller deres bogstav. Der er et par punkter, jeg især gerne vil fremhæve. For det første er jeg helt enig i, at det er nødvendigt at skabe mere opmærksomhed omkring handicaps mangfoldighed og den kendsgerning, at der er folk med alvorlige handicap, som udsættes for forskellige former for diskrimination, ligesom der er folk, som befinder sig i institutioner. En anden vigtig ting er de særlige politikker for uddannelse og beskæftigelse. En forudsætning for at kunne få adgang til arbejdsmarkedet er uddannelse, og det er et område, vi bør lægge stor vægt på. Det tredje vigtige punkt er nødvendigheden af et samarbejde mellem alle involverede instanser. Vi kan ikke foreslå og gennemføre handicappolitikker. Vi er nødt til at arbejde sammen med deres organisationer, så vi kommer med politikker, som de selv er med i.
Vi tror, at 2003 bliver begyndelsen på en ny form for samarbejde, en ny form for innovative politikker på europæisk plan for handicappede. Budgettet er ikke så stort, det er på 12 millioner euro, men vi bør understrege, at det ikke er et budget til gennemførelse af politikker, men et budget, som skal støtte konkrete begivenheder af lokal eller national betydning, som mere fungerer som led i bestræbelserne på at mobilisere samfund og organisationer. Jeg må sige, at vi finder det fornuftigt at bevare finansieringsandelen på 50% for aktiviteter på nationalt plan, da det vil give mulighed for flere begivenheder, samtidig med at det også vil give regeringerne mulighed for at iværksætte aktiviteter inden for et bredere spektrum af politikker, så der sker en supplering.
Jeg vil endnu en gang takke fru Lynne for hendes personlige holdning og sige, at Rådet træffer den endelige beslutning den 3. december 2001, som også er datoen for det jubilæum, der vedrører handicappede.

Formanden
 Mange tak, fru kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 18.30.
(Mødet udsat kl. 17.55 og genoptaget kl. 18.30)

Posselt
Hr. formand, jeg har blot ét spørgsmål. Vi vedtog tirsdag morgen anmodningen om uopsættelighed om finansiel støtte til en række Balkanlande, og jeg beklager, at spørgsmålet åbenbart først vil blive behandlet på minimødet, for vi havde haft tilstrækkelig tid til at behandle emnet i eftermiddags - vi har haft to mødeafbrydelser. Tidligere behandlede vi altid det, vi satte på dagsordenen for tirsdag morgen, om fredagen. Jeg håber, det snart bliver muligt igen, hvis vi får fredagsmøderne tilbage, men jeg ville gerne benytte lejligheden til at spørge, hvornår på Bruxelles-mødet emnerne skal behandles, for det har De ikke sagt noget om.

Formanden
 Hr. Posselt, den oplysning, som jeg har fået, er, at de vil blive blive behandlet om onsdagen, den 28., at de vil blive opført på dagsordenen for onsdag den 28. Hvad angår Deres øvrige betragtninger, hr. Posselt, har De fuld ret til at fremføre dem, men jeg håber, at Formandskonferencen vil tage dem under overvejelser, for de er såmænd ganske berettigede, synes jeg.

Afstemning
Fatuzzo
Hr. formand, jeg stemte for betænkningen om Det Europæiske Handicapår, men, hr. kommissær, kære kolleger, der er også nogle lande, hvis lovgivninger indeholder bestemmelser, som diskriminerer de handicappede. Jeg er ked af at sige det, men også Italien har en lov, som diskriminerer de handicappede på grund af deres alder, og som således krænker Amsterdam-traktatens artikel 13 to gange. Der står nemlig i denne lov, at handicappede på over 65 år ikke har ret til en godtgørelse på 350 euro, men det har de handicappede til gengæld ret til, hvis de bliver syge, inden de er fyldt 65. Derfor anmoder jeg Kommissionen om at foreslå, at artikel 13 ikke kun skal gælde for arbejdsforhold, og om endelig at tvinge de stater, der ikke har gjort dette endnu, til at gennemføre den. Her tænker jeg navnlig på Italien, og jeg håber, at Berlusconis regering lytter til det, jeg siger nu, og ophæver de love, som går ud over de handicappede i Italien, sådan som det desværre også er tilfældet andre steder i Europa.

Posselt
Hr. formand, i forbindelse med min stemmeforklaring vil jeg gerne takke fru Lynne for hendes fremragende betænkning, men også hr. Karas for, at han nævnte min udstilling, samt fru Petter, der har stået for udstillingen. Det er et storartet initiativ for handicappede og traumatiserede børn, der passes på Münchener Kinderzentrum. Denne aktion fortsættes nu i Italien og i Frankrig af en række kolleger. Fru Lynne har spontant erklæret sig parat til også at fortsætte i England. Det vil jeg gerne sige hjertelig tak for! Det er en god optakt til vores forberedelser til handicapåret. Derfor tak til alle de kolleger, der har tilsluttet sig dette storartede initiativ fra Bayern!

Alyssandrakis
På trods af ordførerens gode intentioner er vi bange for, at der sker det, at der bliver brugt en masse penge i anledning af handicapåret (2003), der bliver afholdt en masse arrangementer, men forholdene ændrer sig ikke for de handicappede, især ikke handicappede fra de fattige befolkningsgrupper. Grunden til vores frygt er, at vi kan konstatere, at hele denne interesse for handicappede og personer med særlige behov, som de forskellige EU-institutioner giver udtryk for, er hyklerisk, eftersom det er EU's egen politik, der er ansvarlig for de handicappedes vilkår, med de kapitalistiske omstruktureringer, privatiseringen af sundhedssektoren, forsorgssektoren og uddannelsessektoren og med angrebet på arbejdstagernes tilkæmpede rettigheder og det sociale sikringssystem.
De første tragiske ofre for denne politik er handicappede og personer med særlige behov. Man hævder hyklerisk at fremme "lige muligheder og bekæmpelsen af forskelsbehandling". Men har en ung eller et barn fra en fattig befolkningsgruppe, som er udsat for sygdomsfremkaldende faktorer og ulykker, de samme muligheder som et barn eller en ung fra borgerklassen, især med hensyn til forebyggelse af handicap? Har et barn fra en ansat i et multinationalt firma de samme muligheder for at få arbejde som et barn af en arbejdsløs?
Det er umuligt at bekæmpe den konkrete diskrimination, som opstår i det kapitalistiske samfund, når samfundet domineres af en omfattende diskrimination mellem dem, der udbyttes, og udbytterne. Hvordan kan man tale om bekæmpelse af diskrimination, når man samtidig med sin politik spreder elendighed, arbejdsløshed, analfabetisme? Ud af de 38 millioner handicappede i EU er ca. 7,5 millioner i skolealderen. Hvor mange af de børn har adgang til en specialskole eller specialklasse og de specialmidler, der skal til, for at de kan få en uddannelse? I Grækenland går kun 7% af de handicappede børn i en specialskole, mens 185.000 børn med særlige behov står uden for uddannelsessystemet.
Men ingen af EU's tekster, heller ikke den, vi behandler nu, siger noget om et gratis og offentligt sundhedsvæsen, om pleje og specialskoler, ikke engang for disse personer. Der tales ikke om gratis adgang til de nødvendige tekniske hjælpemidler, til uddannelse, til erhvervsmæssig restituering, til en almindelig hverdag.
Situationen vil ændre sig, når befolkningerne, arbejdstagerne, men også de handicappede, som et led i deres kamp lægger hindringer i vejen for politikken for den "frie konkurrence og markedslovene", indtil den er skaffet af vejen.
KKE giver sin stemme til denne kamp.

Bordes, Cauquil og Laguiller
Selv om vi ved, at denne type operationer til forskel fra kvindedagen eller aids-dagen især har til formål at give god samvittighed til de mest oprigtige af dem, der har taget initiativet, og at skjule ønsket om ikke at gøre noget for de mest kyniske af dem, har vi stemt for betænkningen om forslag til Rådets afgørelse om Det Europæiske Handicapår, fordi det er handicaporganisationernes ønske, da de håber på, at de handlinger, der bliver iværksat inden for disse rammer, vil være med til at henlede offentlighedens opmærksomhed på dem og ved samme lejlighed fremsætte deres retmæssige krav.
Når det er sagt, afviser vi alle de hyklere, som befinder sig i en position i Europa-Parlamentet, i andre EU-institutioner eller i nationale instanser, hvor de kan træffe beslutninger, og som højt og klart bekender deres tro på menneskerettigheder, ikke-diskriminering og lighed, men som i virkeligheden nægter at skride til handling og træffe bindende foranstaltninger for f.eks. at forpligte virksomhederne til at ansætte handicappede eller tilpasse transportmidlerne. Og alt dette fordi de lader retten til at tjene penge gå forud for retten til at tilfredsstille menneskehedens grundlæggende behov. Og på trods af, at disse midler findes i samfundet.

Formanden
 Afstemningen er afsluttet.

Afbrydelse af sessionen
Formanden
 Jeg erklærer Europa-Parlamentets session for afbrudt.
(Mødet hævet kl. 18.50)

