
MacCormick
Hr. formand, alle parlamentsmedlemmer er klar over, at publikationen Recent and Forthcoming Work in Committee om planlægning af arbejdet i udvalgene er meget nyttig og en stor hjælp i vores planlægning.
I sidste uge bad en kollega, der arbejder som rådgiver for det skotske parlament, mig om at orientere hende om det kommende arbejde i Europa-Parlamentet, således at udvalgene i det skotske parlament kunne blive orienteret om vores arbejde og planlægge i overensstemmelse hermed. Jeg nævnte den fremragende publikation og lovede at skaffe et eksemplar. Mit personale anmodede i denne uge om et eksemplar i Europa-Parlamentet, og jeg anmodede det skotske parlament i Edinburgh om et eksemplar, men fik at vide at publikationen kun findes i et begrænset oplag, og at parlamentsmedlemmer kun får ét eksemplar hver. Endvidere fik jeg at vide, at publikationen ikke må kopieres, og at der ikke kan rekvireres yderligere eksemplarer. I disse tider, hvor gennemsigtighed er højt prioriteret, bør denne bestemmelse tages op til fornyet overvejelse. Den meget anvendelige publikation bør være tilgængelig for alle.
Dernæst vil jeg gerne henvise til gårsdagens godkendelse af protokollen, hvor opmærksomheden blev henledt på fru Doyles bemærkning torsdag den 7. februar om, at PPE-DE-Gruppen ved en fejl ikke havde stemt for ændringsforslaget vedrørende habeas corpus i Watson-betænkningen. Hvis gruppen ikke havde begået denne fejl på grund af ændringen i nummereringen i sidste øjeblik, ville ændringsforslaget have været godkendt. Jeg ønsker, at dette vigtige spørgsmål rejses over for kommissær Vitorino, rådsformanden og fru Palacio Vallelersundi, formand for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender, der var det ansvarlige udvalg.

Formanden
Vi noterer os det andet punkt i Deres udtalelse, hr. MacCormick.
Hvad det første punkt angår, tror jeg, at Parlamentets formand har til hensigt også at give en af næstformændene til opgave at stå for forbindelserne til borgerne og for gennemsigtighed og kommunikation mellem Parlamentet og borgerne. Denne næstformand er endnu ikke blevet udpeget. Jeg tror også, at dette kan være nyttigt i forbindelse med det behov, som De gør opmærksom på.

Sokrates-programmet
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0021/2002) af Pack for Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse, Medier og Sport om gennemførelsen af Socrates-programmet (2000/2315(INI)).

Pack
Hr. formand, kære kolleger, først vil jeg gerne slå fast, at Sokrates er en succeshistorie. Det var allerede tilfældet for uddannelsesområdet under Erasmus, men jeg mener, at i og med det er integreret i Sokrates-programmet, er det blevet styrket endnu mere. Det er et positivt resultat af evalueringen af den anden fase i EU-programmet om uddannelse. Sokrates tager hensyn til tanken om livslang læring og støtter mobiliteten i alle indlæringsfaser, både de studerendes og lærernes. Sagt lidt mere uhøjtideligt kunne man sige, at Sokrates følger os fra vugge til grav.
Kommissionen har skridt for skridt truffet foranstaltninger, der har forbedret programmet i sin substans. Jeg bifalder den stadige forenkling og fremskyndelse af de bureaukratiske forløb. Bureaukrati kan ikke undværes i noget statsligt program, uanset hvilket niveau der er tale om. Men bureaukrati må bare ikke blive en barriere for et uddannelsesprogram og være til hinder for målsætningerne. Denne grundsætning har Kommissionen taget hensyn til på mange områder. Jeg vil senere komme ind på de områder, som Kommissionen ikke har taget hensyn til.
Som ordfører for både introduktionen af den første og kontinuerlige anden fase af Sokrates-programmet er jeg tilfreds med den positive udvikling. Tallene for den første halvdel af programmet taler for sig selv. I 31 stater - de 15 medlemsstater, ansøgerlandene og medlemsstaterne i Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde - deltog alene 2.000 universiteter, 40.000 universitetslærere og over 460.000 studerende i Erasmus-udvekslingsprogrammet. Comenius, som er den del af programmet, der støtter skolerne, støtter faktisk 15.000 skoler med over 2 millioner elever. På det punkt når vi virkelig vores borgere. Jeg mener, at det virkelig har værdi, at vi arbejder videre med dette program og om muligt udbygger det endnu mere.
På denne baggrund har Europa-Parlamentets diskussioner - gennem flere nætter - om at udvide det flerårige budget på oprindeligt 850 millioner til nu 933 millioner euro været fornuftige. Men man må være ærlig og sige, at det ikke er nok. Når de nye medlemslande kommer med fra 2004 - programmet kører indtil 2007 - må programmet udvides. Hvis Ministerrådet ikke godkender det, kan jeg kun sige, at så har alle dets udtalelser om støtte til programmet, der er blevet fremsat på topmøderne, været værdiløse! Jeg synes, at kommissæren lige skal minde herskaberne om det på de næste møder i Rådet.
Naturligvis har jeg også nogle kritikpunkter. Mange initiativer kan i alle enkeltheder gøres endnu bedre. For det første bør Kommissionen især forbedre og fremskynde samarbejdet med de nationale kontorer. En decentralisering har store fordele, men der er også behov for et effektivt informationsforvaltningssystem. Her vil Symmetry-systemet, som Kommissionen har udviklet, kunne bidrage til en betydelig forbedring af informationsstrømmen til og fra de nationale kontorer. Men samtidig er det også muligt og hensigtsmæssigt at styrke forbindelsen til programmerne Ungdom og Leonardo da Vinci. Symmetry skal derfor iværksættes så hurtigt som muligt.
For det andet vil jeg gerne understrege, at størstedelen af de nationale kontorer gav udtryk for, at Kommissionen er behjælpelig i alle faser. Men den forsinkede udfærdigelse af nye aftaler har især under Comenius-aktionen beklageligvis trukket udbetalingen i langdrag. Sådanne hindringer skal ryddes af vejen, for udsættelser og forsinkelser giver frustration hos de engagerede deltagere. Det gør situationen endnu mere vanskelig, da der netop på skoleområdet ydes et meget stort frivilligt arbejde i forbindelse med udvikling af projekter. Jeg kender skoler, hvor lærere, der yder en frivillig indsats, bliver til grin hos deres kolleger. De gør det i deres fritid og får ikke en krone mere for det!
For det tredje forventer jeg, at der sker fremskridt med iværksættelsen af fælles aktioner, netop sammen med de andre omtalte programmer.
For det fjerde vil jeg opfordre Kommissionen til at gå frem efter mottoet "jo mindre støtte, des mindre bureaukratiske krav til deltagerne". Jeg mener, at vi her kan bruge Kommissionens eksempel med venskabsbyerne, nemlig at alle ansøgninger under 20.000 euro skal behandles anderledes end ansøgninger, der drejer sig om højere beløb, så der ikke opstår en papirørken. Desuden bør der efter min mening ses bort fra kravet om samfinansiering i forbindelse med støtte under 20.000 euro.
Sokrates' vigtige betydning for det europæiske uddannelsesområde er blevet rost meget, og det er fuldt fortjent. Vi må ikke glemme, at Sokrates er den essentielle faktor inden for det europæiske viden- og uddannelsessamfund. Jeg frygter, at det mellemstatslige uddannelsessamarbejde kan fortrænge Fællesskabets tiltag. Men i erklæringerne fra Bologna og Prag er der proklameret metoder, der formentlig er hurtigere. Vi må ikke glemme, at målsætningerne og foranstaltningerne med hensyn til den såkaldte åbne samarbejdsprocedure med medlemsstaterne inden for uddannelsessektoren vel næppe ville være tænkelige, hvis vi ikke havde haft de positive erfaringer med Sokrates. Det ville være et usigeligt tilbageskridt at ofre Fællesskabets målsætninger inden for uddannelse for et kortsigtet mellemstatsligt samarbejde.
Endelig skal vi være opmærksomme på to punkter. For det første, at Sokrates er et vigtigt og afgørende europæisk program, i og med at det opdrager befolkningen i Europa og er det europæiske svar på de fremtidige uddannelsesperspektiver.
For det andet må der i forbindelse med den åbne metode i det mellemstatslige samarbejde derfor ikke sættes spørgsmålstegn ved betydningen af Fællesskabets tiltag, så her skal vi holde et vågent øje.

Hieronymi
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, bortset fra visse andre programmer er Sokrates i høj grad programmet for EU, fordi det opbygger Europa fra bunden, og - det har Doris Pack også lige sagt - især fordi generationer af unge mennesker gennem dette program virkelig oplever Europa og vokser ind i europæiske sammenhænge, som de vil være præget af hele deres liv, både privat og arbejdsmæssigt.
Derfor er det så vigtigt, at vi i Europa-Parlamentet under procedurerne forpligter Rådet og Kommissionen, men vi skal også selv yde et bidrag. Derfor vil jeg gerne komme ind på to punkter, hvor jeg også beder om støtte fra Parlamentets andre udvalg, navnlig Budget- og Budgetkontroludvalget.
Det første punkt er spørgsmålet om decentralisering. Den har stået sin prøve, men de nationale kontorer har en pendant i Bruxelles, og det vil fremover være forvaltningskontorerne. Vi skal tilstræbe et lige så godt samarbejde med forvaltningskontorerne, som vi glæder os over, at vi har med de nationale kontorer. Derfor har jeg en indtrængende bøn til Kommissionen, men også til Budgetkontroludvalget, om, at de under forhandlingerne om forvaltningskontorerne skal skabe tilsvarende betingelser.
Det andet punkt er spørgsmålet om finansiel kontrol. Her har vi også brug for Budgetkontroludvalgets støtte, så målsætningen om mindre støttebeløb uden store bureaukratiske udgifter reelt kan opnås. Kommissionen skal her have den nødvendige støtte fra Parlamentet, specielt fra Budgetkontroludvalget.

Prets
Hr. formand, fru kommissær, vi har nu hørt rigtig meget positivt om Sokrates-programmet, og jeg vil ikke gentage alt, men blot påpege, at ud af de 376 millioner mennesker i EU er ca. 40% af befolkningen under 30. Det er altså en af de største målgrupper i Sokrates-programmet tillige med Grundtvig, Minerva, Media Plus o.a.
Programmet har altså i de kommende år mulighed for at udmærke sig ved at være mobilt, interkulturelt og udvise diversitet i uddannelsen. Det er godt i gang med at forbedre sig, sådan som vi kunne konstatere i den anden fase, og som vi netop har hørt. Men der er stadig mangler, der skal påpeges. Det er f.eks. den forsinkede udfærdigelse af aftaler mellem Kommissionen og de nationale kontorer, der igen og igen påpeger disse problemer, fordi de hele tiden bliver hæmmet på grund af forsinkelserne med gennemførelsen. Det er også forsinkelsen med udbetaling af støtte, for når det drejer sig om relativt små beløb, er det nødvendigt, at modtagerne får dem så hurtigt som muligt, og at forhåndsfinansieringsfasen ligeledes bliver kortere, for oftest skal de ud over deres arbejde også forhåndsfinansiere projektet.
Det forslag, fru Pack lige har stillet, er ligeledes berettiget, nemlig at man overvejer en såkaldt hasteprocedure, som fremskynder programmet og lader den omstændelige ansøgningsprocedure og de omstændelige formaliteter ved beløb under 20.000 euro bortfalde. Ligeledes bør man sætte spørgsmålstegn ved, om det i forbindelse med disse beløb også er nødvendigt at blive bebyrdet med samfinansiering.
Samarbejdet med andre fællesskabsprogrammer skal i den grad fremskyndes, for det kan ikke nytte, at programmerne kører parallelt, men de skal derimod køre i fællesskab, for at de eksisterende ressourcer kan udnyttes. Kommissionens followup-rapporter skal også tage hensyn til deltagernes followup-rapporter. For resultaterne af disse programmer er vigtige for os. Hvilken virkning har de f.eks. på uddannelsen af lærere? Hvilke positive erfaringer kan de studerende få med hjem? Alt det er vigtigt for at kunne arbejde videre med programmet og forbedre det. Jeg mener, vi har ret til at forvente resultater.
Hvad angår finansiering, har det været en hård kamp at få den stablet på benene. Jeg er enig med fru Pack i, at når udvidelsen kommer i 2004, er det absolut nødvendigt med en kapitaludvidelse, da programmet ellers er dømt til at mislykkes!

Sanders-Ten Holte
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, inden jeg kommenterer betænkningen om gennemførelse af Sokrates-programmet nærmere, vil jeg gerne komplimentere fru Pack for det grundige arbejde, der er udført. Vi har hørt de mange tal, og de gør et stærkt indtryk.
Sokrates I-programmet blev gennemført i perioden 1995-1999. Det var særdeles vellykket, men der blev også fremsat den fornødne kritik heraf. Studerende og undervisere, som havde deltaget i programmet, erklærede, at de afgjort havde høstet nyttige erfaringer, og at der med programmet ydes et konkret bidrag til udviklingen af unionsborgerskabet. Kritikken vedrørte primært procedurerne, der angribes for at være for bureaukratiske og præget af manglende gennemskuelighed, betalingerne gennemføres med stor forsinkelse, og resultaterne udnyttes ikke tilstrækkeligt.
Hvordan er situationen i dag? Vi har nu i godt halvandet år arbejdet med Sokrates II-programmet, der løber til 2006, og om end der endnu ikke er offentliggjort nogen midtvejsrapport herom, synes der i mange henseender at være sket forbedringer. Forholdet mellem Kommissionen og de nationale kontorer synes præget af langt større smidighed, og de administrative procedurer er i et vist omfang forenklet. Jeg vil dog gerne fremsætte enkelte bemærkninger desangående. Procedurerne er stadig omstændelige og afskrækker mulige deltagere, i særdeleshed hvis der er tale om mindre projekter. Jeg har endvidere fået oplyst, at kontrakterne jævnligt fremsendes for sent, og udbetalingerne lader vente på sig. Min gruppe finder dette uacceptabelt. Der er projekter, som af denne grund kommer i finansielle vanskeligheder, hvilket ikke ligefrem er befordrende for EU's troværdighed. Også samarbejdet med andre EU-programmer synes fortsat at være utilstrækkeligt, hvilket efter min opfattelse er en væsentlig mangel.
Der er behov for effektiv forvaltning af Sokrates-programmet, herunder koordinering med andre EU-programmer. Jeg vil derfor også gerne indtrængende anmode Kommissionen om at ofre disse forhold særlig opmærksomhed. Sokrates-programmet er et særdeles værdifuldt instrument til fremme af elevers, studerendes og underviseres mobilitet, og det må ikke strande på finansielle vanskeligheder. Det er en glimrende måde at fremme kendskabet til andre europæiske sprog og kulturer på og dermed fremme harmonisk sameksistens i Europa, hvilket vi alle ønsker.
Vi bør efter min opfattelse sikre videre rammer for dette program, også i finansiel henseende. Dog må dette nok stå for min egen regning, fru kommissær, i betragtning af det standpunkt, mit lands finansminister forfægter.

Wyn
Hr. formand, jeg hilser etableringen af anden fase af Sokrates velkommen og takker fru Pack for hendes fremragende arbejde. Vi har med programmet opnået et bedre samarbejde inden for europæisk uddannelse og en fornyet forpligtelse til livslang læring, og det er dejligt.
I Wales, min egen nation, og i Det Forenede Kongerige er det vanskeligt at få budskabet om vigtigheden af sprogfærdigheder ud. Erasmus har medvirket til at løse dette problem, og jeg vil gerne se langt flere studerende end de nuværende 460.000 studerende om året.
Udvekslingsprogrammerne medfører en klar forpligtelse til at opnå bedre sprogfærdigheder og fremmer samtidig kultursamarbejdet. Kommissionen må fortsat arbejde på en mere brugervenlig anvendelsesprocedure, og jeg er enig med de øvrige talere, der har udtalt, at den administrative side af programmet i øjeblikket gør det vanskeligt for deltagerne. Der er store administrative byrder forbundet med programmet, især under Comenius, og det må der gøres noget ved snarest.
Uanset hvor vellykket programmet er, skal det altid være så tilgængeligt som muligt for dem, der ønsker at deltage.

Alyssandrakis
Hr. formand, Sokrates-programmet er ikke kun et program om uddannelsesændringer. Det fungerer også som et redskab til at påvirke de unges bevidsthed og som en mekanisme til at pålægge en bestemt uddannelsesmodel. Selve kernen i uddannelse, nemlig de unge menneskers almene dannelse, ligger uden for programmets aktiviteter. Tværtimod sigter dets aktioner mod at ændre elevernes, de studerendes og lærernes bevidsthed, så man kan konsolidere den europæiske ensretning og gøre det lettere at underkaste de unge EU's politik, reglerne for markedsøkonomi og de såkaldte nye arbejdsformer.
I programmet om en europæisk uddannelse skjuler der sig en konvergens af uddannelsessystemerne, der går i retning af at tilpasse dem monopolkapitalens behov, hvilket langtfra er ensbetydende med en samlet forbedring af uddannelserne. Også uddannelsesudvekslingerne og meritoverførselssystemet fungerer som pressionsmidler i samme retning. En reel forbedring af uddannelsessystemerne forudsætter en tilbagevisning af EU's indgreb. Og det er i sidste ende en sag for den folkelige bevægelse.

Mussa
Hr. formand, jeg vil gerne lykønske Doris Pack med betænkningen om Sokrates-programmet, som giver mig anledning til at komme med en række bemærkninger. Vi kan så afgjort fastslå, at hovedmålsætningen, nemlig at fremme EU-borgerskabet og navnlig at forbedre uddannelsessystemernes kvalitet, fuldt ud er blevet nået. Det viser de betydelige fordele, som vi har fået takket være den kulturelle åbenhed og overvindelsen af fordomme og kulturelle stereotyper og således takket være den sprogtilegnelse, som modtagerne af Sokrates-legaterne har nydt godt af. Alligevel viser analysen nogle svage punkter såsom Sokrates-programmets integration i Comenius-, Lingua- og Leonardo da Vinci-programmerne, hvilket vil kræve nogle væsentlige tilpasninger og en større samordning og styrkelse.
Et aspekt, som man efter min mening absolut bør lægge stor vægt på, er den finansielle støtte til modtagerne af Sokrates-legater. Bevillingen er utilstrækkelig til de studerendes underhold som følge af et kvantitativt fordelingskriterium for legaterne, der har ført til en alt for stor reduktion af støttebeløbene. Man kan således konstatere, at der er mange forskellige nationale situationer i forbindelse med den samlede reduktion af beløbene på de legater, der ydes til hver studerende, mens familiernes bidrag er tilbøjeligt til at stige. Sådan som det allerede er blevet understreget i betænkningen, giver denne tendens naturligvis risiko for en tiltagende ulighed mellem de studerende. I den forbindelse er det nødvendigt at sørge for nogle tilstrækkelige midler til, at de studerende selv kan stå for deres underhold, det vil sige uden familiens uundværlige støtte, og her skal der tages højde for, at legaterne ikke må være forskellige alt efter den studerendes hjemland eller det land, hvor den studerende rejser hen i forbindelse med projektet. En sådan økonomisk diskrimination ville medføre, at programmet kun ville kunne benyttes af de grupper, som kan regne med familiens støtte.
Et andet meget negativt aspekt i legattildelingen er den bureaukratiske finansieringsprocedure, hvor der i øjeblikket er nogle stærke forsinkelser, og som det bliver nødvendigt at gøre noget ved.

Perry
Hr. formand, uddannelse, uddannelse, uddannelse - den britiske premierminister sagde en gang, at det var noget, han prioriterede højt. Jeg er begyndt at tvivle, og jeg er også begyndt at tvivle på, at det er noget, vi prioriterer i Europa. Det ser i hvert fald ikke sådan ud, når man ser på tallene. I Europa bruger vi 2,5 milliarder euro om året på oliven, men i løbet af seks år har vi brugt under 2 milliarder euro på Sokrates-programmet. Ordføreren måtte endda kæmpe for at få en separat forhandling om uddannelse på dagsordenen her til morgen.
For at det indre marked og Europa kan blomstre, må vi have veluddannet arbejdskraft, som uden problemer kan krydse nationale grænser. Sokrates-programmet er vigtigt i denne forbindelse, og som nævnt i fru Packs betænkning er det meget vigtigt at gøre programmet mere effektivt.
Sprogfærdigheder har stor betydning for arbejdskraftens mobilitet. Vi ved alle, at de studerende, der deltager i Sokrates-programmet, har stor glæde af det. Desværre er der ikke nok deltagere. For studerende fra mit eget land har der altid været en ubalance mellem antallet af studerende fra fastlandet, som ønsker at tage til Det Forenede Kongerige, og det meget begrænsede antal britiske studerende, der ønsker at tage til fastlandet. Hvad er årsagen til det? Det er helt klart manglen på sprogfærdigheder blandt de studerende i Storbritannien. Vi må have den britiske regering til at forstå, at den tåbelige beslutning om at gøre fremmedsprog valgfrit på sekundærtrinnet må ændres. En beslutning som denne vil bestemt ikke gavne Europa eller give Storbritannien det maksimale udbytte af medlemskabet i EU.

Iivari
Hr. formand, fru kommissær, ærede kolleger, Sokrates-programmet er et godt eksempel på en folkenær aktivitet, som har en betydelig europæisk merværdi. Vi har haft erfaring med det også i Finland, som kom med i programmet allerede under optagelsesforhandlingerne. I Kulturudvalget håber vi, at de nuværende ansøgerlande vil drage nytte af de muligheder, programmet tilbyder.
Centret for international udveksling, som forvalter Sokrates-programmet i Finland, har for nylig offentliggjort en undersøgelse af de udvekslingsstuderendes erfaringer. Vi er meget glade for, at Finland har interesse som målland. Vi modtager årligt over 3.000 udenlandske studerende. Da resultatet af undersøgelsen måske er almengyldigt, refererer jeg det kort: I besvarelserne understregedes betydningen af undervisning i et fremmed land, først og fremmest for den personlige og sociale udvikling. Også studierne forløb forholdsvis godt. De udvekslingsstuderende fuldførte i gennemsnit 33 undervisningsuger på et semester. Finland fik især ros for det høje niveau af udstyr på de højere læreranstalter, frem for alt computere og biblioteker, samt for studievejledningen og kollegierne.
Interessant for arbejdskraftens frie bevægelighed var de studerendes svar på, om de var blevet mere parate til at overveje en eventuel arbejdskarriere i Finland. Dette gjaldt specielt de studerende fra Centraleuropa, hvorimod sydeuropæerne ikke just var interesserede i et nordisk land som arbejdsplads. I den betænkning, der er til forhandling, retter man særligt opmærksomheden mod behandlingen af ansøgninger og bevillingsforløbet. Selv om der på dette område har været en positiv udvikling, er der stadig problemer. Man konstaterer i betænkningen, at uberettiget forsinkelse i udbetalingen af støtte hindrer gennemførelsen af programmerne og bringer fællesskabsinstitutionerne i miskredit.
Jeg ville gerne i denne forbindelse - i tillid til mine kollegers forståelse - rette opmærksomheden mod Parlamentet som den part, der opstiller regler. Samtidig med at vi kræver effektivitet og fleksibilitet, får vi på den anden side forøget bureaukratiet og den langsomme sagsbehandling. F.eks. betalte Kommissionen tidligere bevillinger i form af et vist beløb som engangsydelse til Kontoret for Faglig Bistand. Nu må den foretage op til 1.800 separate udbetalinger. Dette indvirker selvfølgelig på behandlingshastigheden. Derudover skal programmernes gennemførelse i medlemslandene underkastes ekstern evaluering. F.eks. må et lille finsk provinsuniversitet iværksætte en dyr procedure, selv for blot to små projekter om året, selv om rigsrevisionen ifølge loven under alle omstændigheder skal udføre det samme arbejde. For at bekæmpe misbrug og fejl burde man indføre en god administrativ praksis og ikke bare skabe stadig mere komplicerede kontrolsystemer.

Echerer
Hr. formand, kære kolleger, fru kommissær, vi kan alle lynønske hinanden og de ansvarlige med dette fremragende program. Indledningsvis vil jeg tillade mig at gøre det, der er blevet en god skik, nemlig at rose ordføreren: Doris, det er prima!
Vi har alle kritikpunkter, som jeg ikke vil remse op her en gang til, selv om det måske er nødvendigt, men det kan ikke lade sig gøre, da jeg kun har et minut. Hvad er min opgave her? At reklamere offentligt for dette fremragende program! Det er ingen glitrende brochure, men det er borgernærhed, og det er et europæisk svar på mange spørgsmål. Men Sokrates giver for få svar. Sokrates løser ingen principielle problemer. Sokrates hjælper, stiller også politiske spørgsmål til området og stiller dem også i offentligheden, men Sokrates lader ikke medlemsstaterne løbe fra deres ansvar. Jeg ville gerne høre mere fra vores medlemsstater, ikke kun om Sokrates, men også om deres ansvar, og hvilken betydning uddannelse har for Europa. Jeg vil gerne have en åben diskussion med de ansvarlige om det europæiske uddannelsesområde.
Ved De, hvad der er lykkedes for os med Sokrates bortset fra det indholdsmæssige? Det er navne på gamle europæere, der benyttes - Comenius, Erasmus, Grundtvig - og disse gamle navne omtaler de unge mennesker, som var det unge hiphoppere. Vi er virkelig kommet frem til det, vi ønskede. Doris Pack har sagt, at Sokrates følger os fra vugge til grav. Så ville jeg ønske, at vi var begyndt lidt tidligere, ikke først i skolealderen, men allerede i småbørnsalderen. For som alle har sagt, er det afsindigt vigtigt at lære fremmedsprog. Det er af umådelig betydning for os alle, og vi ved også, at det begynder i børnehaven. Måske går det næste skridt i den retning.

Alavanos
Hr. formand, ud fra et kvalitativt og funktionelt synspunkt har vi opnået vigtige fremskridt gennem Sokrates-programmet, og det må især tilskrives kommissær Reding. Vi har også hørt ordføreren, fru Packs, glimrende bemærkninger, så lad os derfor ikke miskreditere hendes fremlæggelse ved at få Parlamentet til at ligne en fodboldbane, hvor vi hujer af de talere, der ikke er enige med hende. Efter min mening har enhver meningstilkendegivelse her i salen betydning i et så vanskeligt emne som det europæiske uddannelsesområde.
Jeg vil gerne påpege, at det er vigtigt at forøge Fællesskabets finansiering og deltagelse, at skabe en større forenkling i dets funktion og at høre, hvad deltagerne i programmerne mener. Især i forbindelse med Erasmus-programmet er der risiko for at ødelægge samhørigheden i det fælles program for videregående uddannelser, selv om det er positivt, at vores børn får mulighed for at studere i udlandet. Hvis vi spørger mange af de unge mennesker, der har deltaget, vil de sige: "Vi har gode erfaringer, men der findes mange uafklarede punkter i de videregående uddannelser samlet set."
Et sidste punkt, jeg gerne vil påpege, er, at programmet i sig selv er et frihedsprogram. De studerende har fri mobilitet, og idéer og viden kan frit bevæge sig. Men her må vi være meget opmærksomme, for programmet udvides også til lande uden for EU, og i særdeleshed til Tyrkiet, hvor der findes tusindvis af børn og unge, som dem, der sidder i logen, der ikke kan studere på deres modersmål, kurdisk. Det må vi ikke glemme, vi må ikke lukke øjnene for det, vi må gøre programmet til et frihedsprogram samlet set.

Hyland
Hr. formand, jeg vil først og fremmest give udtryk for min anerkendelse af værdien af Sokrates og programmets potentiale og dernæst takke ordføreren for hendes store arbejde. Jeg hilser den positive betænkning velkommen. Vedtagelsen af betænkningen vil medføre mere effektiv og brugervenlig gennemførelse af programmet. Jeg vil gerne takke ordføreren for hendes åbenhed over for erfaringerne fra de direkte involverede, og jeg glæder mig meget over, at synspunkterne fra det irske kontor, Largos, afspejles i teksten. Jeg er helt enig i, at der er behov for at forenkle de administrative procedurer og gøre programmerne lettere tilgængelige og relevante for nationale kontorer og deltagere, især forslaget om udvikling af Symmetry-informationsstyringssystemet.
Ordførerens forslag om regelmæssige statusrapporter om fælles aktioner vil medføre løbende evaluering og dermed sikre det maksimale udbytte i forbindelse med støtte og - endnu vigtigere - større effektivitet for selve programmerne.
Jeg takker de mange frivillige deltagere og især lærerne, for uden deres deltagelse ville programmerne ikke være så vellykkede. Jeg har mødt mange af lærerne og personligt oplevet deres initiativ og engagement.
Alt i alt opfylder Sokrates fuldt ud behovet for mere omfattende fælles aktioner på uddannelsesområdet, som fører til større forståelse og delagtiggørelse af Europas mange forskellige kulturer.

Reding
Hr. formand, kære kolleger, først en stor tak til ordføreren, fru Pack, og til hele Europa-Parlamentet, fordi det i løbet af dette fælles eventyr har medvirket til at fremme iværksættelsen af uddannelsesprogrammerne og igangsættelsen af uddannelsernes Europa og har været en uundværlig hjælp. Vi ved ikke, hvor vi ville være, hvis ikke Europa-Parlamentet havde hjulpet. Mange tak.
Jeg takker også Dem, fru Pack, og alle de kolleger, der har haft ordet, for den positive udvikling, som De har sørget for har fundet sted i ungdomsprogrammerne. Det er korrekt, at det virkelig er Europa, som vi ønsker det. Europa, der ikke er blevet fastlagt oppefra, men som er ved at udvikle sig nedefra. Der er hundredtusindvis af unge, der får erfaring med at studere i et andet land, hundredtusindvis af skoleklasser, der arbejder sammen med en skoleklasse i et andet land, og hundredtusindvis af lærere, der rejser rundt. Det er alle tiders! Og jeg er enig med alle, der mener, at disse programmer, der fungerer rigtig godt - bortset fra små problemer hist og her - skal udvikles. Jeg er også enig med dem, der mener, at der er en økonomisk risiko, og at støttebeløbene er for små. Jeg har mødt mange Erasmus-studerende. Jeg har endnu ikke mødt nogen, der ikke var tilfredse. De siger altid: "Hvis jeg kunne, ville jeg gøre det om." Men alle siger også, at støttebeløbet er alt for beskedent. Vi er klar over det, og vi kunne godt tænke os, hvis først og fremmest økonomiministrene gav os flere midler og flere muligheder, så vi kunne videregive disse midler til de studerende, så der ikke var det sociale skel mellem dem, der har råd til at rejse, og dem, der ikke har råd. Jeg er fuldt ud på Deres side. Jeg ved, at De vil hjælpe mig med fremover at presse på for at få flere økonomiske midler til disse programmer og især også i forbindelse med udvidelsen af Unionen. Mine damer og herrer, det er korrekt, at vi på nuværende tidspunkt forbereder de nye lande på at blive en integreret del af vores uddannelsesprogrammer, men fra det øjeblik de bliver en del af Unionen, vil udgifterne naturligvis stige voldsomt, og hvis vi ikke vil reducere støttebeløbene endnu mere, er der brug for flere midler. Det er en kamp, som vi bør tage, og jeg ved, at Europa-Parlamentet støtter mig.
De har rejst nogle spørgsmål, som jeg gerne vil svare på.
F.eks. spørgsmålet om kontrol og evaluering. Europa-Parlamentet erkender, at der er sket forbedringer i forbindelse med kontrol og evaluering. På nuværende tidspunkt er vi med i et evalueringsprogram for den anden fase af Sokrates-programmet, der oprindelig stammer fra Kommissionens forslag om nye tiltag, der kunne efterfølge Sokrates-programmet. Og, hr. kommissionsformand, vi holder regelmæssigt Kommissionen informeret om analyserne og resultaterne heraf.
Desuden er der spørgsmålet om decentralisering i forbindelse med Kommissionens forbindelser til de nationale kontorer. De ved, at vi har bestræbt os meget på at strukturere forbindelserne mellem Kommissionen og disse kontorer, og vi fortsætter med at forbedre disse forhold. Alle talerne har handlet om de administrative byrder. På det område - og det har De erkendt - har vi bestræbt os på at forenkle administrationen af programmet og gøre det mindre bureaukratisk. Vi har revideret den oprindelige Erasmus-kontrakt, så antallet af kontrakter, som de begunstigede skal underskrive, næsten er halveret. Og Kommissionens tjenestegrene undersøger ligeledes mulighederne for at ændre beslutningen om Sokrates, som fru Pack anbefaler, for at forhindre en øget bureaukratisering, særligt for de skoler, der deltager i mindre projekter. Fru Pack, det skal nok - naturligvis med Europa-Parlamentets hjælp - lykkedes for os. Jeg beder Dem stadig om denne berømte håndsrækning, for det går meget hurtigere, hvis Europa-Parlamentet også handler lidt i forbindelse med disse problemer.
Der er en lille ting, som jeg ikke kan give Dem positivt svar på. De foreslår, at medfinansieringskravet for de små projekter afskaffes. Det ville jeg gerne, men en komplet finansiering er i strid med de nye fælles økonomiske bestemmelser, som vi også med Europa-Parlamentets vilje har vedtaget. Det er derfor først og fremmest nødvendigt at revidere disse økonomiske bestemmelser grundlæggende for dernæst at gå et skridt videre, hvilket så også er Europa-Parlamentets holdning, hvis det ønsker at gå i den retning.
Hvad angår forsinkelserne i udfærdigelsen af kontrakterne om betaling, går det meget bedre end hidtil. Vi har endnu ikke indhentet alle forsinkelserne, men 2001 bliver bedre end 2000, og 2002 bliver bedre end 2001. De nye procedurer er indført. Vi har fremskyndet udvalgenes møde og har forenklet det juridiske grundlag for finansiering for ansøgerlandene.
En kort bemærkning om Symmetry-systemet. Det er nødvendigt hurtigt at få indført et system til forvaltning af programdata, og på trods af startproblemer går det fremad. I 2001 blev der efter en udbudsrunde valgt en kontrahent. I 2002 og 2003 skal Symmetry-systemet udvikles. Den endelige levering er fastsat til august 2003.
Til sidst et par ord om de fælles aktioner. Kære kolleger, De har fuldstændig ret i, at det er vigtigt at have mange af dem. 2001 var et år med forberedelse af et begrænset antal emner af fælles interesse for programmerne Sokrates, Leonardo og Ungdom. Indkaldelsen af forslag bliver offentliggjort i april, og de valgte emner er social integration af målgrupperne, aktivt borgerskab hos de unge, lokale vejledningsnetværk samt formel og uformel uddannelse. Hr. formand, kære kolleger, De kan se, at vi er meget optaget af Europa-Parlamentets forslag, ikke fordi det er Europa-Parlamentet, der har stillet dem, men simpelthen fordi Europa-Parlamentet har ret, hvilket stammer fra dets ønske om at forbedre dette borgernes Europa, hvor de unge borgere er grundlaget for opbygningen af det Europa, som vi er ved at konstruere, og hvor det er godt at leve.

Formanden
Tak, fru kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 11.00.

Kultur 2000-programmet
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0018/2002) af Graça Moura for Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse, Medier og Sport om gennemførelsen af Kultur 2000-programmet (2000/2317(INI)).

Graça Moura
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, gennemførelsen af Kultur 2000-programmet har fået konstant opmærksomhed fra det udvalg, som jeg tilhører. Både jeg selv og mine kolleger har søgt dels at følge op på de forskellige fronter, som programmet udfolder sig på, og med hensyn til den eller de fremgangsmåder, som er valgt til at føre det ud i livet, dels at gennemføre en høring blandt vores vælgere og hos aktørerne på kulturområdet i EU generelt for at få viden om de reaktioner, som programmet afstedkommer, så vi - hvad der er vigtigst - kan vurdere dets resultater. Halvdelen af denne valgperiode er gået, og rammeprogrammet er også næsten nået halvvejs i den periode, som det omfatter. Kommissionen skal snart revidere det, ikke mindst på baggrund af den utilstrækkelige finansiering, som er blevet påpeget lige fra starten, som føles stadig mere, og som formanden netop har nævnt. Vi må også alle sammen begynde at overveje, hvad der skal ske efter Kultur 2000, altså det program, der skal følge det igangværende, og som bør tage højde for dettes succes eller mangel på samme.
Den betænkning, som jeg fremlægger, dækker både i dybden og i bredden den holdning, som alle de medlemmer har, der stemte for den i udvalget. Da det jo drejer sig om en opfølgningsbetænkning, har det været ordføreren magtpåliggende at befordre og stimulere til ændringsforslag, eftersom sådanne givetvis ville medføre yderligere stof af relevans for vores analysearbejde. Således er praktisk talt alle ændringsforslag blevet indarbejdet i teksten. Betænkningen afspejler altså de mange opfattelser, som udvalget rummer, ligesom den giver et umisforståeligt udtryk for vores vælgeres reaktioner.
En betænkning af denne art kan ikke undlade at bekræfte de store mål, som Kultur 2000 opstillede, og programmets rolle for skabelse af en europæisk borger og for fremme af den kulturelle og sproglige mangfoldighed. Den kan heller ikke undlade at bekræfte de store principper, som programmet er blevet inspireret af, lige siden det blev udtænkt. Både disse principper og disse mål må nemlig ses som helt afgørende bestanddele i opbygningen af Europa og udviklingen af demokrati og borgerrettigheder for alle EU's borgere. Sådan blev de velovervejet formuleret, godkendt og vedtaget, ikke blot i Parlamentet, men også i Rådet og i Kommissionen, og der kan ikke øjnes nogen grund til, at disse holdninger skulle ændres. Det drejer sig om kulturpolitiske holdninger, som angår alle medlemsstater og i udvidelsens perspektiv alle europæere i det hele taget. Det drejer sig om at opbygge et fælles europæisk kulturområde som et område fundamentalt præget af frihed og frihedsrettigheder.
Sluttelig, hr. formand, vil jeg gerne bede kommissær Viviane Reding om at se på denne betænkning som et arbejdsredskab, der kan hjælpe Kommissionen til bedre at løse de opgaver, som den har på dette felt, både dens aktuelle opgaver, da programmet jo nu er halvvejs, og dens opgaver fremover, da de erfaringer, der i mellemtiden er indsamlet, som sagt kan indebære, at Kultur 2000 efterfølges af et endnu bedre program. Afstemningen her i Parlamentet vil således markere en vigtig dato i samarbejdet mellem Parlamentet og Kommissionen. Kultur 2000 vil også betyde det coup de main, som De talte om for lidt siden i forbindelse med Sokrates-programmet.

Pack
Hr. formand, jeg vil gerne rette en stor tak til hr. Graça Moura, fordi han i gennemførelsen af dette program med så stor grundighed og beslutsomhed har forsøgt at genskabe Europa-Parlamentets politiske retningslinjer, der også lå til grund for dette program. F.eks. hvor giver dette program borgerne adgang, og hvor er det muligt for borgerne at deltage i kulturlivet? Hvilke aktioner inddrager borgerne? De store bureaukratiske udgifter og kriterierne for at forvalte programmet kan ikke skjule de oprindelige målsætninger med programmet, og dem må der ikke sættes spørgsmålstegn ved.
Efter denne betænkning må vi gøre os klart, hvad det egentlig er, vi forventer af en europæisk kulturpolitik, navnlig med henblik på udvidelsen og det forestående konvent. Når De i dag taler med aktører inden for kulturområdet, frygter de alle, at der inden for rammerne af konventet og nærhedsprincippet vil ske det, at kulturen bliver offer for denne debat. Det håber jeg ikke, og vi vil kæmpe for, at det ikke går sådan.
Hvordan kan programmet blive bedre, så det bliver et virkelig godt instrument for en kulturpolitik, der opfylder både de kulturelle aktørers behov og borgernes behov? Skal programmet orientere sig i retning af indsatsområder for de kulturelle aktører eller i højere grad være til gavn for borgerne? Det er spørgsmål, som vi i lyset af den aktuelle situation er nødt til at stille, når vi gør os tanker om fremtiden. Naturligvis kræver dette program også flere finansielle ressourcer, så det kan gøre flere mennesker tilfredse i stedet for at gøre dem frustrerede.
Jeg vil ikke foregribe diskussionen om opfølgningsprogrammet efter 2004, men også hr. Graça Moura har talt om det, for i Kommissionen er dette jo allerede i fuld gang. Men betænkningen opmuntrer til, at man fra vores side nu virkelig begynder at tænke sig om, så dette område ikke bliver overladt til dem, der er imod alle former for kulturpolitisk arbejde på EU-plan.
Jeg vil gerne minde om, at fordi den europæiske kulturpolitik respekterer forskelle og kulturelle traditioner, fører den borgerne direkte ind i den politiske diskussion, og det vil sige, at kun på den måde kan vi give Europa sjæl.

Aparicio Sánchez
Hr. formand, vi står over for en procedure, som er normal i ethvert parlament, og det er kontrollen med et program i løbet af dets gennemførelse. Derfor synes jeg, det er en meget hensigtsmæssig betænkning, der er udarbejdet af hr. Graça Moura, og som fortjener - det kan jeg allerede sige nu - Den Socialdemokratiske Gruppes støtte.
Efter forligsproceduren, der blev nævnt her, tilkendegav jeg over for Rådet min ærgrelse over dets stædighed mod at acceptere den finansiering, vi havde anmodet om. Resultatet blev, at et program, der direkte berører det, vi kalder Europas sjæl, og som har erstattet andre programmer, der i de seneste år har været de programmer, som de mest dynamiske og yngste europæiske borgere har taget bedst imod, får tildelt lidt over 33 millioner euro årligt. Det er et temmelig lille beløb i det allerede i og for sig beskedne fællesskabsbudget, og det er noget, der bedrøver os, der mener, at EU bør være mere end landbrugsudgifter og strukturudgifter.
Hvis vi tager udgangspunkt i denne forudsætning, bør vi huske to omstændigheder. For det første Kultur 2000-programmet, som tidsmæssigt falder sammen med andre beslutninger fra Europa-Parlamentet, som bør vejlede i programmets gennemførelse. Jeg kan som et tydeligt eksempel nævne Ruffolo-betænkningen, hvor Kommissionen bl.a. anbefales at oprette et europæisk observatorium til kulturelt samarbejde eller en treårig kultursamarbejdsplan.
Således bør Kommissionen være dynamisk indstillet over for Kultur 2000-programmet og år efter år medtage de retningslinjer, som kommer fra Europa-Parlamentet.
For det andet vil jeg sige, at programmets resterende år næsten præcist falder sammen med en arbejdsperiode, der blev åbnet af Det Europæiske Råd i Nice, som vi kalder "forfatningsgivende". Uanset om det ender med en forfatning eller ej, er det klart, at konventets vigtigste mål bl.a. er at forøge de europæiske borgeres tilknytning til deres hjemegne og at vække en følelse i hver borger af at høre til i Fællesskabets kulturområde.
Er der tilstrækkeligt forfatningsgrundlag i de europæiske befolkninger? Deler vi en kulturel identitet? Vi er mange, der mener, at forfatningsgrundlaget bør være den europæiske kultur ifølge Bruckmanns begreb, det vil sige en fælles adfærd, en lignende indstilling til livet, delte idealer, fælles kunst- og kulturarv osv.
Derfor bør det politiske tyngdepunkt i disse år, snarere end mønten og endog snarere end FUSP, være borgernes tilknytning til fællesskabsidéen og søgen efter og beskyttelse af en europæisk kultur. 33 millioner euro er et temmelig utilstrækkeligt beløb til at finansiere det eneste europæiske kulturprogram, der udvikles i denne tidsperiode, men vi er fortrøstningsfulde, hr. formand, og vi håber, at betænkningens konklusioner vil bidrage til, at programmet kan fungere bedre.

Sanders-Ten Holte
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, Kultur 2000-programmet er mere end noget andet EU-program et program til fremme af kulturelt samarbejde i Europa. Dermed skærpes vores bevidsthed om det europæiske, og vi får et mål, som netop bemærket. Jeg vil derfor også gerne takke hr. Graça Moura, som har taget initiativ til udarbejdelsen af en midtvejsstatus. Det er særdeles nyttigt. Det er blevet til en vægtig betænkning, som jeg gerne vil knytte enkelte bemærkninger til.
Kultur 2000-programmet tager sigte på at dække hele det område, der falder ind under vores kulturelle arv, hvilket har gjort det vanskeligt at forvalte programmet, og jeg har også forstået, at dette har givet Kommissionen store problemer, i særdeleshed det første år. Der er ganske vist sket forbedringer, men der modtages fortsat mange klager. Som tidligere nævnt afskrækker de tunge administrative byrder mange potentielle deltagere, og især hvor der er tale om mindre, ofte innovative projekter, som udarbejdes af uerfarne deltagere, der dog vover springet - hvilket inden for det kulturelle område naturligvis ofte er tilfældet - er der en betydelig risiko for, at de af rent formelle årsager afvises i første runde, hvilket virker kontraproduktivt. Kriterierne er ofte ikke entydige, og selv de nationale bureauer har problemer hermed.
Efter min mening bør vi sammen overveje, hvad vi fremover vil opnå med kulturpolitikken, og vi bør fastsætte prioriterede områder for vores instrumenter. Dette så jeg derfor også gerne sat på dagsordenen, således at vi kan øve indflydelse på konventet.
Det sidste punkt, jeg vil tage op, er de finansielle aspekter. Det er et beskedent budget, deri er jeg ganske enig, hvilket jeg også tidligere har anført. En ting er imidlertid, om de finansielle ressourcer er tilstrækkelige, noget andet er, at de bør forvaltes effektivt. Jeg vil gerne understrege dette, eftersom det i dag er således, at en betydelig del af midlerne ikke kommer til udbetaling.

Echerer
Hr. formand, kære kolleger, ærede kommissær, Roy Perry nævnte allerede i den sidste betænkning om uddannelse beløbet for den årlige støtte til olivendyrkning: 167 millioner i fem år - det er almisser for kulturen. Som skuespiller er det ikke nyt for mig. Jeg kender det. Det er trist, at vi ikke kan ændre det og gøre det bedre. Jeg vil gerne takke ordføreren, fordi han har ført en så åben dialog med os skyggeordførere. Han har i den grad været villig til at diskutere alt, og det har vi så gjort.
Vi har to store problemer. Det ene er en præcisering af det fremtidige indhold, og de spørgsmål, som vi nu stiller, drejer sig om det. Det er ikke en foregriben på diskussionen, som fru Pack allerede har sagt, men vi skal have diskussionen nu, hvis vi i 2004 skal finde på en ny idé til 2005 med henblik på at udforme et nyt program, forudsat at der stadig skal være et.
Det andet problem er administrationen, de bureaukratiske udgifter, for vage kriterier for udvalget og en ændring af gennemførelsesmetoderne. Det er mange detaljer, som man kan læse om i betænkningen. Nu vil jeg også gerne offentligt reklamere for dette kulturprogram - for Kultur 2000. Kultur og kulturprogrammer er Europas sjæl, det hører vi alle vores kolleger sige. Som De ved, er kunst og kultur multiplikatorer for vores integrationspolitik, og hvis vi mister disse partnere på vores fælles vej, bliver vi endnu mindre og endnu svagere i den kamp, som vi egentlig gerne vil kæmpe sammen. I hver eneste søndagsavis læser vi om, at kulturen skal støttes, men det følges ikke op af handlinger. Jeg er allerede træt af at sige det, men vi er nødt til at sige det igen og igen. Det er ikke kun kulturministrene, der er ansvarlige, men også finansministrene.
Alle skal finde deres plads i samfundet i Europa. Alle søger måske efter den fra vugge til grav for nu at bruge dette citat igen. Alle vil finde sig selv i det europæiske samfund, i spejlet af det europæiske samfund, og det er kunsten og kulturen. Hvis vi ikke gør dette muligt, vil det heller ikke lykkes for os at tage fat om nældens rod, når konflikterne opstår, og det er et ansvar, som vi er fælles om i Europa. Parlamentet kæmper, og Kommissionen kæmper. Hvis vi ikke får Rådet med, vil vi stå alene med det!

Fraisse
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, nu har Rådet - men Rådet er ikke til stede - arrangeret et topmøde i Barcelona om kultur, det vil sige med anerkendte målsætninger, fastlagte indikatorer og påkrævede evalueringer. Er det ikke netop her, vi er nået til, når vi udarbejder en midtvejsevalueringsrapport over afviklingen af Kultur 2000, hvor det bliver klart, at der er en række problemer, der skal løses? Der er mange problemer. Kultur 2000 kan selvfølgelig kritiseres for mangel på gennemsigtighed og problemer med udvælgelsen, kort sagt det, som kan betegnes som fremgangsmåden. Men det er helt klart, at spørgsmålet om fremgangsmåden ikke er det eneste, der står på spil i Kultur 2000, og vi er måske kommet til et afgørende tidspunkt. De problemer, som vi ser i Kultur 2000 - og med vi mener jeg både Europa-Parlamentet og Kommissionen - er symptomer på, at der fremover skal ske fremskridt, snarere end at der skal skabes et 117. program. Tidligere var der små programmer, og nu er der et stort program. Nu er der et stort program, og hvad opdager man så? Man opdager, at hvis det på 10 år er lykkedes at sørge for, at ca. 2.500 projekter og 12.000 aktører er blevet inddraget siden Maastricht, så er 8.000 projekter for 40.000 aktører til gengæld blevet afvist mellem 1996 og 2000. Det er tydeligt, at efterspørgslen er meget større end alt det, der udbydes, og at der findes et problem, der ikke kun er et problem med hensyn til fremgangsmåden. Hvis der kun var et problem med hensyn til fremgangsmåden, var det nødvendigt med andre løsninger end den, der går ud på, hvordan dette program føres til ende.
Jeg var forbløffet og overrasket - heldigvis overrasket! - over i sidste uge at høre kulturministeren, der udtalte sig på vegne af formandskabet, sige, at artikel 151 skulle anvendes. Det er helt sikkert, at artikel 151 i Maastricht-traktaten skal anvendes, men når jeg læser denne artikel, opfatter jeg den som opfordrende. Det er nødvendigt at fremme, det er nødvendigt at hjælpe, og det er nødvendigt at opmuntre. Måske skal der mere til. For i dag taler vi også om uddannelse, og vi ved, at der vil ske flere fremskridt inden for uddannelse, for vi er ikke længere kun ved opmuntringerne, vi er i beslutningsfasen. Måske skal man, når konventet træder sammen, og når der skal tales om at omredigere og omformulere en række grundlæggende tekster, også stille spørgsmålet om artikel 151 på en anden måde end dens simple anvendelse.
De problemer, som vi ser i Kultur 2000 og for kulturen i al almindelighed, som er budgetproblemer, anser vi for utilstrækkelige. Budgettet er ikke blot en pengekasse, men det er spørgsmålet om enstemmighed eller kvalificeret flertal. Det er også reelle grundlæggende forhandlinger. Og jeg knytter nogle af de foregående indlæg til dette om små eller store projekter, folkelighed, folkelig underholdning eller opmuntring og om støtte til kreativiteten. Det drejer sig uden tvivl om de to aspekter. Men skal man stadig tænke på de to på forskellige måder og samtidig samlet? Hvad bør staterne gøre? Hvilke initiativer bør staterne tage? Hvad bør EU gøre? Det er grunden til, at jeg, fru kommissær, tillader mig at foreslå, at vi sigter mod et topmøde i Barcelona om kultur.

Zabell
Fru formand, for det første har jeg en kommentar til alle de emner, der behandles i Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse, Medier og Sport, som jeg er medlem af. Fællesskabsbudgettet bruger mindre end 1% på alle disse områder, og derfor synes jeg, det er svært at sige, at Europa-Parlamentet prioriterer disse områder, når vi tildeler dem et så begrænset budget. Lad os håbe, at det ændrer sig i den nærmeste fremtid.
For det andet vil jeg sige, at jeg for et par måneder siden var med i et forum i el Círculo de Bellas Artes i Madrid med de forskellige medlemsstaters ansvarlige personer inden for kulturområdet, herunder direktørerne for nationalmuseer, og jeg er ked af at måtte meddele, at de alle var temmelige utilfredse med Kultur 2000-programmet. Mange af dem mente, det var et skridt tilbage set i forhold til de tidligere programmer, Ariane og Raphael, og at støtten i sidste ende ikke kompenserede for indsatsen, hvis de bureaukratiske sagsomkostninger i forbindelse med ansøgningen om støtte blev taget i betragtning. Generelt gav de udtryk for, at de føler sig lidt snydt.
Jeg tror, vi skal forsøge at fordele de disponible midler således, at der opnås større støtte end utilfredshed, og jeg tror, at dette er meget vigtigt for opfattelsen af, hvad der udgør kulturen på europæisk niveau.
Jeg synes, det er vigtigt at forenkle bureaukratiet, for alle er enige i, at dette var en meget stor hindring. Vi skal også sikre, at der ikke sker forsinkelser i udbetalingerne, for mange af støttemodtagerne kan ikke klare en sådan forsinkelse. Det er også vigtigt at sikre, at projekter ikke fornyes af rent formelle grunde, og at de små strukturer også gives muligheder, hvilket var et andet emne, jeg hørte klager over.

Junker
Fru formand, mine damer og herrer i de europæiske institutioner, hånden på hjertet, tror De, at europæisk konkurrenceret, bestemmelser om siddehøjder i traktorer eller direktiver om liberalisering af elmarkedet kan få hjertet til at banke for den europæiske integrationsproces? Der er sandsynligvis behov for en helt anden identifikationsfaktor for befolkningen i vores medlemsstater. Kulturel udveksling og kulturel deltagelse kan bidrage til en stor positiv interesse for hinanden, meget mere end f.eks. et omstridt udbudsreglement. Den kulturelle arv og den kulturelle mangfoldighed i Europa - hvor ordet "kultur" stort set findes i alle traktater - er fremgået af Fællesskabets politik siden Maastricht-traktaten, men det er i stor udstrækning teori. I praksis våger medlemsstaterne jaloux over den nationale og regionale kultursuverænitet. I kulturelle spørgsmål holder Rådet fast ved princippet om enstemmighed, opslidende forligsprocedurer er en kutyme, og aftaler på lavt niveau og ærgerlige forsinkelser er konsekvensen - se Kultur 2000.
Det drejer sig ikke engang om mange penge. Andelen af kulturelle udgifter i det europæiske budget er med 0,04% - siger og skriver jeg - mere end magert. For de kulturelle aktører er det i den grad nedslående at erfare, at selv om deres idéer er nok så overbevisende, er der 90%'s sandsynlighed for, at deres ansøgninger bliver afvist, for ikke engang 10% af ansøgningerne har en chance for at få støtte. For os medlemmer er det heller ikke morsomt, at vi med afslag i snesevis hele tiden er nødt til at skuffe de håbefulde aktører.
Der er ingen, der vil fratage medlemsstaterne deres kompetencer, men der må godt være lidt mere åbenhjertighed. Den mangler desværre også i forbindelse med den praktiske gennemførelse af Kultur 2000. Et hæmmende bureaukrati - det er allerede blevet nævnt - og forsinkelser med betalingerne, der er ruinerende for arrangørerne, gør situationen unødig vanskelig for ansøgerne for nu bare at nævne to kritikpunkter. Endelig mangler der også et overbevisende indholdsmæssigt koncept, der kan belyse spørgsmålet om, hvad der er det egentlige mål med støtten. Er det at henvende sig til så mange mennesker som muligt på én gang ved store arrangementer? Eller er det at give flest mulige kulturelle aktører en mulighed for grænseoverskridende aktiviteter? Den klassiske højkultur har lettere ved at få et gennembrud. Vejen til menneskers sjæl finder man snarere ved at støtte mindre etablerede kulturelle aktører, netværk og initiativer fra borgerne. Det er nemlig dem, der skaber en europæisk nytteværdi.
EU er det økonomiske område på verdensplan, der har størst potentiale. Det bryster vi os gerne af med ugenert stolthed. Men EU er også et kulturområde med en umådelig mangfoldighed. Med dette aktiv skal vi lægge alle kræfter i og ikke kun med Kultur 2000.

Perry
Fru formand, sidste år havde jeg sammen med Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse, Medier og Sport lejlighed til at besøge Krakow i Polen. Vi lærte meget af besøget, ikke mindst at ansøgerlandene vil bidrage betydeligt til Europas kulturliv og vitalitet.
Vi stillede følgende spørgsmål til en af professorerne på Krakows kulturinstitut: Er der en særlig europæisk kultur? Professorens svar var meget rammende. Han sagde, at han ofte besøgte USA, og at Europa helt klart deler den vestlige kultur med USA, men ikke desto mindre følte han hver gang, han besøgte USA, at der manglede noget, og det var den historiske identitet. Han fortalte, at man i en by som Krakow kan se, mærke og føle historien og kulturen. Jeg forstår godt, at han har gjort denne iagttagelse, når han kommer fra en by som Krakow. Jeg kan derfor tilslutte mig hr. Graça Mouras kommentar om, at det var beklageligt, at den historiske identitet ikke indgik i det forum, der omhandlede kultursamarbejde sidste år. Vi må aldrig glemme vores landes historiske identiteter.
Jeg tilslutter mig ordførerens opfordring til at omfatte de muslimske nabolande i Middelhavet. Vi skal samarbejde med de muslimske lande. Vi skal især huske, at Europa i dag er et multikulturelt samfund. Det skal vi glæde os over og sikre, at programmet indeholder foranstaltninger til forvaltning heraf.
Der har i dag været kommentarer, nogle af dem kritiske, om vanskelighederne vedrørende administrationen, men jeg ønsker at fortælle en succeshistorie. Det glædede mig meget, da min egen valgkreds, Portsmouth, modtog en del af den støtte på 150.000 euro, der blev givet til en række museer, herunder Portsmouths D-Day Museum, som alle beskæftiger sig med freden i Europa. Det er et meget vellykket projekt, og museet er taknemmeligt for EU-støtten. Vi skal overvåge sådanne projekter nøje. Det omtalte projekt vil helt sikkert opfylde kravene. Hvis vi ønsker flere penge til kultur i Europa, må vi seriøst overveje et europæisk lotteri til indsamling af midler.

Hieronymi
Fru formand, i forbindelse med det tidligere punkt på dagsordenen om det europæiske Sokrates-program bifalder vi meget, at det i stor udstrækning er muligt at inddrage borgerne, navnlig de unge, og på den måde overføre den europæiske tanke til den europæiske offentlighed. Med hensyn til kulturprogrammet er der blevet talt meget om de finansielle midler og de bureaukratiske hindringer, men jeg vil gerne henlede opmærksomheden på konceptet og navnlig på spørgsmålet om, hvordan det kan blive bedre.
Jeg vil gerne rette en stor tak til hr. Graça Moura, fordi han med denne betænkning har ført en meget åben dialog om det fremtidige koncept om Kultur 2000, og jeg støtter fuldt ud hans betænkning. Jeg vil gerne spørge, om det kan være rigtigt, at vi - nu, hvor vi kun har så få penge - først og fremmest skal støtte de store projekter. Er det ikke mere nødvendigt, at vi er parate til at integrere mindre netværk, der også kan give nye impulser, ja, mangfoldige impulser, i konceptet til opfølgningsprogrammet? Det går jeg ind for, og jeg kræver, at vi skaber de finansielle betingelser, men at vi samtidig videreudvikler programmet, og det vil sige mindre bureaukrati, men flere muligheder for at også mindre grupper kan deltage!

Berend
Fru formand, fru kommissær, kære kolleger, Kultur 2000-programmet understreger ikke kun det stigende behov for kultur, men bidrager også til at skabe et fælles kulturområde - det anskueliggør denne flotte betænkning. Men betænkningen understreger lige så tydeligt, at programmet står i et misforhold mellem en lang række målsætninger på den ene side og et meget svagt budget på den anden side. Ordføreren fremhæver med rette en udtrykkelig anerkendelse af kulturen som en økonomisk faktor og som en faktor for social og folkelig integration.
Desværre må man konstatere, at dette program - som det også er tilfældet med så mange andre programmer, f.eks. inden for regionalpolitik, men det er ingen undskyldning - i de to første år var præget af en sen offentliggørelse af indkaldelse af forslag. Ja, og her citerer jeg lige ordføreren, der taler om en "kaotisk forvaltning af programmet" i de to første år. Dette og de langvarige og tunge interne procedurer er i sidste ende årsagen til den ringe udnyttelsesgrad for Kultur 2000 i de nye programmers første år. Her mener jeg, at Kommissionen skal opfordres til at gøre en reel indsats for at afkorte projekternes varighed og sikre programmets kontinuitet.
Til sidst vil jeg gerne inddrage et spørgsmål fra begrundelsen i betænkningen og stille det til Kommissionen, fordi det også er ganske interessant for mig som lokalpolitiker: Hvordan sikres der en nødvendig komplementaritet og samordning mellem Kultur 2000 og de midler fra strukturfondene, som er afsat til kulturområdet i medlemsstaterne? Det kunne måske være et interessant aspekt at tænke lidt over.

Reding
Fru formand, jeg vil først og fremmest takke hr. Graça Moura og kollegerne for deres engagement, hvilket har bevirket at denne fremragende og smukke idé om kulturens Europa, kulturernes Europa, røddernes Europa og sjælenes Europa for borgerne er blevet til virkelighed. Programmet har netop overstået de to første år, for det blev oprettet den 14. februar 2000. Det er ikke meget, men det er allerede nok til at lave en første status. Jeg har i denne betænkning bemærket mange punkter, hvor Europa-Parlamentet og Kommissionen er enige, selv om vi ikke altid anvender den samme synsvinkel til at forklare kendsgerningerne i det nuværende program. Jeg har også bemærket - og det takker jeg Europa-Parlamentet for - nogle meget interessante retningslinjer for fremtiden.
Den første kendsgerning er, at det er vanskeligt at forvalte Kultur 2000. Det bør slås fast, for det er en kendsgerning, og - De har alle sagt det - der er en uoverensstemmelse mellem antallet af bevarede mål og budgettet. Kære kolleger, De husker alle den kamp, som Europa-Parlamentet førte - ikke mod kulturministrene - men mod budgetministrene, som ikke ville give penge til kulturen. Så hvordan vil De på én gang forvalte 1.000 gode idéer i EU og penge til tre idéer? Det er en skrøbelig overensstemmelse, og desværre er det tilfældet for dette projekt. Og jeg kan sige til alle dem, der har beklaget sig over, at pengene ikke bliver brugt: Pengene er brugt indtil sidste euro, og der er ikke noget tilbage i pengekasserne. For hvis man ikke engang bruger de små beløb, man har, er der ingen grund til at bede om flere økonomiske midler. Alt er brugt, og der var langtfra nok til at opfylde det, der var nødvendigt - og jeg siger endda ikke det, der var behov for - men alt det, der var nødvendigt ifølge den kulturelle verden.
De ved også, at programmet er åbent for en lang række forskellige potentielle støttemodtagere fra det øjeblik, hvor det kunne tænkes, at de lavede noget kulturelt og startede et projekt. F.eks. kan et dansekompagni være i konkurrence med et handelskammer eller et turistbureau i den samme udbudsrunde. Der er åbningen, og det er virkeligheden på området. Måske skal det overvejes, om man ønsker at fortsætte i den retning, eller om man skal begrænse mulighederne for deltagelse. Der skal desuden lægges vægt på, at programmet mellem 2000 og 2001 var åbent for yderligere ni lande. Bulgarien, Estland, Ungarn, Letland, Litauen, Polen, Tjetjenien, Rumænien og Slovakiet deltog for første gang i programmet. I 2001 blev 60 kulturelle aktører fra disse lande udvalgt som arrangører eller medarrangører, hvilket er 12% af det totale antal. De kan altså se, at udvidelsen er ved at blive en realitet på det kulturelle område. Det er ikke bare tom snak, men det er virkelighed på området. Slovenien er siden i år blevet føjet til deltagerlandene, hvilket bringer antallet af lande op på 28. Og jeg kan fortælle Dem, at de lande, som bliver forenet med os, ikke er et problem, men en berigelse og en meget stor berigelse. Jeg beder altid de kulturelle aktører i EU om at række hånden ud til en potentiel partner i ansøgerlandene for at lære dem om Europa gennem kulturelt samarbejde.
Jeg vil også bemærke Kommissionens bestræbelser på at forbedre forvaltningen af programmet, hvilket har givet resultater, for udvælgelsesproceduren er blevet hurtigere. Til 2002 blev indkaldelsen af forslag allerede offentliggjort den 15. august 2001, hvilket betyder, at vi kan offentliggøre de endelige resultater af udvælgelsen i starten af foråret, som efter vores mening er det normale. Grunden til, at vi ikke har kunnet gøre det med det samme, er ganske enkelt, at programmet blev iværksat med meget stor forsinkelse, som hverken skyldes Kommissionen eller Europa-Parlamentet.
De understreger også, at det er nødvendigt, at retningslinjerne stabiliseres, og at målsætningerne præciseres. De har ret. Jeg mener, at stabiliteten nu er opnået, og at kriterierne er fastlagt og meddelt for de tre efterfølgende år fra 2002 til programmets afslutning. Når vi besluttede os til at ændre vores holdning til udformningen af indkaldelserne af forslag uden derved at fjerne os fra rammeprogrammets beslutning, er det på grund af de forvaltningsproblemer, som jeg har nævnt, og et stigende antal nye deltagerlande i programmet. De første resultater af denne nye holdning viser, at hovedemnerne, eftersom de er de vigtigste, kun udgør 48% af de projekter, som bliver iværksat under aktionsområde I, og 58% under aktionsområde II. Prioriteringen har altså ikke udelukket de andre former for fællesskabsfinansiering, og samarbejdsområdet er ikke blevet begrænset, snarere tværtimod. Der er kommet nye aktører og nye støttemodtagere, hvilket for øvrigt er nødvendigt for initiativet og udviklingen af det europæiske kulturelle samarbejdsområde. Jeg tror, at vi alle i det mindste teoretisk har ønsket, at der ikke var nogen velerhvervede rettigheder, og at de samme fortsatte med at modtage støtte, men at der også var en fornyelse. Men hvis man ønsker det, og hvis man gør det, skal man også være klar over de konsekvenser, som det medfører.
Vi har bemærket, at mange af Deres bekymringer er de samme, som dem, der blev udtrykt af de aktører, der var samlet ved forummet for kulturelt samarbejde den 21. og 22. november 2001. De udtrykte forbehold for fastholdelsen af prioriteter for hvert enkelt kunstnerisk område. Vi vil derfor sammen overveje andre former fremover.
Hr. formand for Kulturudvalget, hr. ordfører, De anmoder også om øget kommunikation om programmet og de projekter, der støttes. Jeg kan sige Dem, at på kulturministrenes kommende uformelle møde, der finder sted om nogle uger, vil en internetportal for kultur blive indviet, og vi regner med at udvikle alle vores forskellige former for kommunikation om programmet og særligt ved lanceringen af et nyhedsbrev, som De snart vil få tilsendt. Hr. formand for Kulturudvalget, jeg vil personligt komme og præsentere internetportalen "Kultur" for deres udvalg, som jeg vil gøre det om nogle dage for kulturministrene. Alle resultaterne fra udvælgelserne er naturligvis også tilgængelige på internettet.
Hvad angår forslagene for fremtiden, vil jeg takke ordføreren, hr. Graça Moura, for at have åbent en dør til fremtiden, for faktisk bør det, som ikke er til den almene tilfredshed, ikke standse os med kritik af det, der er sket, men være medvirkende til, at vi tager beslutninger om forbedringer eller større reformer for fremtiden. Jeg mener, at vi stadig mangler at diskutere f.eks. en bedre præcisering af målsætningerne, nødvendigheden af at sikre en reel europæisk nytteværdi og det horisontale aspekt i den kulturelle dimension i de øvrige fællesskabspolitikker, herunder de politikker, hvor iværksættelsen henhører under medlemsstaternes enekompetence, og jeg tænker her særligt på strukturfondene.
Fru formand, jeg vil insistere på en helt klar kendsgerning. Den kulturelle dimension er ikke isoleret, og den er ikke udelukkende koncentreret om Kultur 2000. Det drejer sig ikke om at støtte kulturen som sådan, men om at opbygge en mentalitet, som afspejles i alle EU's handlinger, hvad enten de er finansielle, kulturelle eller økonomiske i vilkårlig rækkefølge. Det drejer sig om at opbygge et reelt fælles kulturområde, som hr. Graça Moura netop nævnte i indledningen, og at give en både kulturel og europæisk betydning til de handlinger, vi støtter. At støtte kulturen betyder ikke, at nogle kulturelle aktører støttes, men at de europæiske folkeslags kulturarv støttes, at uddannelser opbygges, og at borgerskabet etableres, og det er grundlaget i vores programmer. Og hvis det lykkes at opbygge sådan et Europa, et Europa, hvor borgerne kommer til en forståelse af, at de har en stærk kultur, men at naboen også har en stærk kultur, ja, så har vi nået vores mål.
Som afslutning vil jeg gerne tilføje, at med hensyn til forbindelserne til tredjelandene har kommissionsformand Prodi meget klart givet udtryk for, at det er nødvendigt, at det europæiske kontinent åbnes. Vi har åbnet det mod vores nabolande, og vi er ved at åbne det mod ansøgerlandene. Men det er også nødvendigt at bygge broer til de andre kontinenter. Vi er begyndt at gøre det med konkrete programmer mod Nordafrika, med Euro-Middelhavsprojektet, som indeholder en stor indsats inden for uddannelse, ungdom og kultur. Det er bydende nødvendigt, hvis vi vil skabe dialog og respekt, hvilket er nødvendigt for et afbalanceret samfund.

Formanden
Tak, fru kommissær Reding.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 11.00.

Programmet for unge
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0019/2002) af Gröner for Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse, Medier og Sport om gennemførelse af EF-handlingsprogrammet for unge (2000/2316(INI)).

Gröner
Fru formand, fru kommissær, kære kolleger, det enestående ved handlingsprogrammet for unge er, at det virkelig står åbent for alle unge mennesker, at det gør det muligt for dem at få direkte europæiske erfaringer i en personlighedsprægende alder, og at det bringer den europæiske dimension ind i deres liv. EF-handlingsprogrammet for unge blev vedtaget den 13. april 2000 og løber i syv år indtil 2006. Det henvender sig til unge på mellem 15 og 25 år og til aktører på ungdomsområdet og har over 520 millioner euro til rådighed. 30 lande deltager i programmet. Ud over medlemsstaterne er det Island, Liechtenstein, Norge og ansøgerlandene undtagen Tyrkiet og Malta.
Programmet administreres meget decentralt, det vil sige, at 70% udbetales via de nationale kontorer. I 2000 blev 10.029 projekter finansieret med i alt lidt over 80 millioner euro. 103.784 personer kunne således deltage, og det svarer til en gennemførelsesrate på 98,5%, et fremragende resultat, når man tager den sene programstart i betragtning.
I forbindelse med de forskellige aktioner kunne der, som vi havde ønsket, opnås en velafbalanceret middelfordeling mellem udvekslingen af unge og volontørtjenesten. Vi ønsker imidlertid endnu mere entydige og oplysende tal fra Kommissionen for de fem aktionsområder, hvis der kommer en mere nøjagtig beretning nu. Aktion I, Ungdom for Europa, indeholder møder mellem grupper af unge mennesker og udveksling af unge, aktion II, Europæisk volontørtjeneste, er møntet på unge, som tager til et andet land i 6-12 måneder som volontører. Aktion III er ungdomsinitiativer, aktion IV støtter fælles aktioner, som fungerer tværgående sammen med programmerne Sokrates og Leonardo. I forbindelse med aktion V, Supplerende foranstaltninger, var der ingen projekter i 2000.
I det første programår hørte vi konstant klager over de lange sagsbehandlingstider. Fra ansøgningstidspunktet til bevillingen af midlerne gik der som regel 4-5 måneder ved centralt forvaltede projekter. I løbet af proceduren har Kommissionen heldigvis taget vores kritik til sig og har nu sørget for, at sagsbehandlingen bliver fremskyndet. Vi vil fortsat, håber jeg, samarbejde godt med Kommissionen på dette område for at garantere projektdeltagerne hurtige og ubureaukratiske forløb.
Også ved fordelingen af programmidlerne til de nationale kontorer var der startvanskeligheder. Jeg håber ikke, at de forstrakte midler betyder yderligere ekstraomkostninger eller giver projekterne for store problemer. En kønsspecifik vurdering af programmet er yderst vanskelig. Her ønsker jeg, at vi får mere præcise data fra Kommissionen, og at den også tager højde for, at der tilstræbes et velafbalanceret forhold mellem deltagernes køn for især ikke ved de ugunstigt stillede unge at lade de unge kvinder komme til kort.
En af Parlamentets prioriteringer var at inddrage ugunstigt stillede unge i programmet i højere grad. Ifølge Kommissionen kunne ugunstigt stillede unge inddrages ved 50% af de centraliserede projekter. Ved de decentraliserede programmer var det vanskeligere. Her måtte der gøres mere. Også erfaringsudvekslingen mellem de nationale kontorer kan stadig forbedres.
Inddragelsen af ansøgerlandene foregik med startvanskeligheder, det juridiske grundlag blev vedtaget noget sent, og tildelingen af visa foregår ofte med vanskeligheder. Jeg forlanger indtrængende, at deltagerne fra ansøgerlandene får visa automatisk, ubureaukratisk og uden gebyrer. De samlede administrationsomkostninger var ret høje det første år. Det skyldes, at Kommissionen har forudbetalt omkostningerne for to år. Jeg synes, det er i orden. Vi har også det mål, at mindre, internationalt uerfarne organisationer skal inddrages, hilses velkomne, således at også ikke-organiserede unge bedre kan få gavn af programmet. Vi vil holde os orienteret her.
Jeg mener, at vores succeser skal sælges med eftertryk og frem for alt bedre. Derfor tilskynder jeg til, at vi gennemfører en aktionsuge for at præsentere offentligheden for programmet. Afslutningsvis vil jeg gerne sige, at medlemslandene ikke må reducere deres programmer om udveksling af unge. De skal i højere grad bringe den europæiske dimension ind i deres nationale politik. Høringsprocessen i forbindelse med hvidbogen giver os opmuntrende signaler, og jeg håber, at vi med dette nye opsving for Europas unge får det centrale i ungdomspolitikken via programmet for unge.

Wenzel-Perillo
Fru formand, jeg var desværre forhindret her til morgen og vil derfor sammenfattende tage stilling til programmerne Sokrates, handlingsprogrammet for unge og Kultur 2000. Grunden til valget af disse programmer er den afgørende overvejelse, at det ved de pågældende programmer helt sikkert handler om Fællesskabets vigtigste støtteprogrammer på uddannelses-, ungdoms- og kulturområdet i Europa.
Med betydningen af netop disse områder in mente har Parlamentet desuden ladet sig styre af den betragtelige finansieringsramme og den nylige forlængelse indtil 2006. I den forbindelse må vi heller ikke glemme de lovgivningsmæssige processer, som Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse, Medier og Sport har iværksat. Vi bifalder udtrykkeligt oprettelsen af en evalueringsgruppe, hvis mål skal være, at Parlamentet overvåger gennemførelsen af fællesskabsprogrammerne grundigt. Initiativerne til oprettelsen af en evalueringsgruppe og udbygningen af denne kontrolmekanisme på grundlag af nye instrumenter og egnede strukturer hilses velkomne.
Det skal også understreges, at den store efterspørgsel i medlemsstaterne har ført til ekstra midler til programmerne Sokrates, handlingsprogrammet for unge og Kultur 2000. Vi måtte notere, at den lave udnyttelsesgrad for programmerne i 2000 skyldtes tunge og tidrøvende interne procedurer. Således forventer Parlamentet, at Kommissionen vil sikre en mere effektiv gennemførelse, også for at yde et bidrag til Europas troværdighed over for dets borgere og skatteydere. Der konstateres med bekymring flaskehalse netop inden for den centrale forvaltning. Netop her skal opmærksomheden rettes mod udnyttelsen af de finansielle midler.
En yderligere decentralisering af forvaltningen af programmerne er et betydeligt skridt i den rigtige retning. Alligevel må vi med henblik på et fælles Europa ikke glemme følgende: Ved fastlæggelsen af den politiske udformning af programmerne skal institutionernes enekompetence bevares!

Zissener
Fru formand, kære kolleger, europære rejser tværs over kontinentet uden grænsekontrol. De betaler med den samme valuta, og deres pas har den samme farve. At der findes en europæisk identitet trods alle nationale forskelle, har der aldrig været tvivl om. Men det gode er, at der er flere og flere europæere, der oplever dette i deres hverdag. De europæiske ungdoms- og uddannelsesprogrammer, som dette ungdomsprogram jo også hører til, har naturligvis en stor andel i denne succes. Ordføreren har netop sagt, det er et af Fællesskabets vigtigste støtteprogrammer, fordi det er det eneste program, der er åbent for alle unge uanset deres uddannelse og erhvervsuddannelse.
Vi har allerede hørt, at der alene i 2000 blev finansieret over 10.000 projekter med over 100.000 deltagere. Denne succes er efter vores mening værd at bemærke, fordi vi jo kun taler om gennemførelsen af programmet i det første år. Naturligvis må disse positive nyheder ikke indvirke negativt på de nationale ungdomsprogrammer i medlemsstaterne. De kunne måske bruge ungdomsprogrammets succes som et påskud til at sænke deres egne bevillinger. Derfor vil jeg endnu en gang understrege, at ungdomsprogrammet blev oprettet for at støtte og supplere aktioner, der gennemføres i og af medlemsstaterne, men det fritager ikke medlemsstaterne for deres forpligtelser.
Tværtimod skal programlandene gøre det lettere for interesserede unge at deltage i ungdomsprogrammet, idet de reducerer forvaltningsudgifterne og - som det også meget rigtigt fremgik af betænkningen - sikrer deltagerne visa automatisk og uden gebyr i de tilfælde, hvor det er nødvendigt. En vigtig målsætning for ungdomsprogrammet er, at de ugunstigt stillede unge inddrages i programmet i større udstrækning. Ifølge Kommissionen var 50% af de centraliserede projekter for ugunstigt stillede unge.
Korttidsvolontørtjenesten, som jo især blev udarbejdet med henblik på ugunstigt stillede unge, fungerer derimod ikke tilfredsstillende. Det fastsatte mål med 20% af disse midler blev ikke nået. Men jeg mener, det er rimeligt. I betragtning af programmidler på knap 80 millioner euro og de relativt høje forvaltningsudgifter på 12 millioner euro er det rimeligt, og det burde lykkes Kommissionen at nå dette mål. Jeg mener, at sådanne høje forvaltningsomkostninger er berettigede, hvis det rent faktisk lykkes Kommissionen at nå ud til nye deltagergrupper og i nævneværdig grad inddrage ugunstigt stillede unge i programmet.

Zorba
Fru formand, jeg vil gerne lykønske ordføreren med hendes betænkning og kommissæren og Kommissionens tjenester, som med dette program virkelig skaber en ny kontaktflade for Europas ungdom med resten af verden.
Der er utroligt mange positive punkter, men jeg vil gerne stoppe op ved et punkt, som jeg anser for at være problematisk. Programmet for unge er meget tilbageholdende over for en særlig og udsat gruppe af den europæiske ungdom, nemlig de unge indvandrere. I samme grad som det glemmer deres særlige behov, som det overser de store problemer, de står over for, og ikke indfører særlige aktioner for deres sociale optagelse, er det i virkeligheden, som om det lukker døren for dem. Men de unge indvandrere, der i øjeblikket befinder sig i hjertet af Europa, er sammen med alle de øvrige unge fundamentet for Europas fremtid. Det er altså nødvendigt i særlig grad at styrke disse sårbare grupper for at undgå ghettodannelse og udstødelse, så de kan blive produktive og skabende. På dette punkt ser jeg derimod i programmet en risiko for, at man favoriserer grupper af unge, der er mere privilegerede, og som systematisk og nepotistisk vokser op med bestemte ydelser.
Jeg vil også gerne bede kommissæren tænke på et aspekt ud over programmet for unge, for efter min mening beskæftiger vi os med unge over 18 år, men deres dannelse er allerede sikret fra barndomsårene. Men vi har også millionvis - man regner med ca. 60 millioner unge under 18 år i Europa, og vi må ikke glemme, hvorledes en lang række af deres rettigheder overtrædes - i denne følsomme alder. Der er tale om en stor udnyttelse og en masse trusler, der sætter deres uddannelsesmæssige og kulturelle eksistens på spil.
Jeg mener, at der skal skabes en dynamisk, europæisk politik for børn. Det er nødvendigt at indføre en børneombudsmand til at forsvare dem på en reel og effektiv måde. I lyset af mødet i FN til maj, hvor konventionen om barnets rettigheder skal revideres, og som Europa-Parlamentet har bedt om at deltage i, mener jeg, at det ville være meget positivt, hvis kommissæren tog et initiativ, så vi kan få en ny, integreret og fælles politik om børn og unge på europæisk plan.

Wyn
Fru formand, jeg hilser fru Gröners betænkning velkommen. Trods den sene start har programmet for unge vist sig at være et uvurderligt program. Hvorfor er det så vigtigt? Det er vigtigt, fordi et af hovedformålene er at inddrage et større antal af de ugunstigt stillede unge - enkeltpersoner, grupper eller organisationer, der ellers ikke ville have adgang til EU-støtte. Der har naturligvis været en del kritik af de høje administrative omkostninger, da programmet omfatter så mange små projekter, som naturligvis også er mere omkostningskrævende at administrere.
Jeg har været så heldig at arbejde tæt sammen med en gruppe ugunstigt stillede unge fra Wales, min egen nation, som har modtaget støtte under programmet. De unge mennesker har lært utrolig meget, og at se dem tale her i Bruxelles - nogle af dem havde tydeligvis tidligere været involveret i ungdomskriminalitet - understregede vigtigheden af programmet. Etableringen af projekter for ugunstigt stillede unge er helt sikkert alle udgifter værd. Vi må værne om programmet og holde fast i hovedformålet, som er støtte til ugunstigt stillede unge.

De La Perriere
Fru formand, det er måske nødvendigt at minde om, at den europæiske kultur ikke ventede på Kommissionen, inden kunstformerne og sprogene i de forskellige europæiske lande gav verden de mest håndgribelige beviser på den menneskelige genialitet. Blandt Kommissionens opgaver er fremme af denne rigdom en af dem, der mindst kan anfægtes, og Gröner-betænkningen går i den rigtige retning. Man kan dog ikke desto mindre knytte to bemærkninger til de programmer, som vi diskuterer i dag.
Den første bemærkning er af teknisk karakter, og de forskellige betænkninger, som vi har forhandlet om i dag, har gentaget det, og det drejer sig om programmernes træghed og mangel på gennemsigtighed. Alle, som har ansøgt om støtte, har ved selvsyn kunnet konstatere, at ansøgningen virkelig er et puslespil. Det er måske en kunstform i sig selv for Kommissionen. En lempelse af procedurerne kunne i særdeleshed gøre det muligt at afskaffe støtten til mellemorganisationerne, der udelukkende har til formål at hjælpe kunstnerne og de studerende med at få fingre i disse berømte europæiske fonde. Nogle af disse sammenslutninger ledes for øvrigt af medlemmer af Europa-Parlamentet. Denne sammenblanding af tingene er uden at beskylde nogen for noget under alle omstændigheder ikke ønskelig.
Den anden bemærkning er af politisk karakter og drejer sig om den slet skjulte hensigt om ud fra disse programmer at fremme en propaganda, der sigter mod at omvende de unge borgere i vores medlemslande til "anationale homo europeus"

Zabell
Fru formand, for det første vil jeg gerne lykønske fru Gröner med det glimrende stykke arbejde, hun har udført, og Kommissionen og navnlig kommissæren med initiativet til denne hvidbog, som jeg tror allerede er en stor succes i sig selv.
Imidlertid er det nu, vi virkelig skal gøre os bestræbelser for at sikre anvendelsen i medlemsstaterne, eftersom vi ikke fuldt ud ville kunne drage fordel af alle de penge, vi har investeret i udarbejdelsen af hvidbogen, hvis den ikke blev anvendt, og det ville jo være særdeles beklageligt.
Vi må ikke glemme, at de unge er vores fremtid, Europas og en stor del af verdens fremtid, og i dette forslag prøver vi at bringe unge fra over 30 lande nærmere hinanden. Derfor kan vi ikke tillade, at dette programs succes mister glansen, fordi det tager for lang tid at give projekterne grønt lys eller på grund af forsinkelser med udbetalingerne, selv om jeg på dette punkt må sige, at jeg blev meget glad for at høre ordføreren sige, at dette problem er blevet afhjulpet i løbet af programmet.
Vi skal sørge for, at Kommissionens rapporter er klare og sammenhængende og navnlig, at der hvert år foreligger en årsrapport, som omfatter alle de nationale ungdomskontorer. Vi skal også sørge for, at administrationsomkostningerne ikke er for høje. Til sidst vil jeg gerne anmode om regeringernes støtte til at skaffe visum til de unge mennesker fra tredjelande, som ønsker at deltage i disse programmer.

Reding
Fru formand, tillad mig først og fremmest at takke fru Gröner. Hun har altid været drivkraften i arbejdet med en egentlig ungdomspolitik i Europa-Parlamentet. Og når man taler om ungdomspolitik, er det langtfra en propagandapolitik. Det er faktisk det modsatte, for ungdomsprogrammet har bidraget til at fremme kendskabet til andre, til andre sprog, andre kulturer og ytringsfriheden, og derved har programmet bidraget til at fremme de grundlæggende værdier som tolerance, mangfoldighed og solidaritet. Det er det grundlag, som et borgernes Europa skal bygges på. Hvis vi hvert år giver hundredtusindvis af unge mennesker muligheden for at arbejde sammen, at lytte til andre unge og andre kulturer, at involvere sig i socialt at hjælpe dem, der har mest brug for det, så udfører vi et kulturelbefordrende arbejde og ikke et propagandaarbejde.
Parlamentsmedlemmerne påpegede flere punkter, og jeg vil kommentere dem. Vi har forsøgt at forbedre forvaltningen af programmet og forenkle adgangen til det. Flere parlamentsmedlemmer understregede desuden de bestræbelser, der er blevet gjort de sidste par år og i løbet af de sidste måneder. Det er allerede lykkedes for os at forkorte fristerne for beslutningsprocesserne. Jeg vil ikke sige, at det er perfekt, men det er allerede meget bedre end i begyndelsen, og jeg kan forsikre Dem om, at vi fortsætter, således at forenklingen af de administrative procedurer og forkortelsen af fristerne for beslutningsprocesserne kommer endnu mere til udtryk.
Flere talere har givet udtryk for, hvor meget det betyder, at dette program åbnes for dårligt stillede unge. Jeg glæder mig over de konkrete eksempler, som parlamentsmedlemmerne har givet for at vise, i hvilken udstrækning de dårligt stillede unge kan få positiv gavn af disse programmer til deres fremtidige udvikling og deres integration i samfundet. Vi vil naturligvis fortsætte i den retning. De ved, at 50% af de centraliserede projekter er åbne for dem. Vi forsøger også at åbne de andre projekter meget mere for dem, hvilket ikke er tilfældet for øjeblikket.
I denne sammenhæng vil jeg sige til Dem, at hovedområderne - bekæmpelse af racisme og fremmedhad - vil blive skærpet i 2002. Disse hovedområder vil blive taget i betragtning både med hensyn til de lande, som programmet dækker, og med hensyn til de aktiviteter, der vedrører tredjelande, særligt Middelhavsområdet. Vi ved, at vi med udveksling af unge og gennem dialog kan løse mange problemer ved konflikternes rod, så de ikke udvikler sig yderligere. Grundlaget for et afbalanceret samfund er at lytte til andre og prøve at forstå andre.
Dernæst er der spørgsmålet om de unge kvinder. Det er korrekt, at vi gennem disse ungdomsprogrammer også ønsker, at de deltager. Jeg kan dog allerede forsikre Dem om, at vi er meget tæt på lighed, og at programmet næsten er åbnet 50% for kvinder. Vi har endnu bekymringer i forbindelse med Ungdom for Europa-programmet, hvor der ikke er særlig stor deltagelse af unge kvinder. I begyndelsen af året havde jeg et møde med ungdomsministrene fra Maghreblandene, og jeg gav klart udtryk for, at vi ønsker, at der også i disse lande er mindst 50%'s deltagelse fra unge kvinder. Derved bidrager vi også til at opbygge et afbalanceret samfund, og det kvindelige islæt er et beroligende islæt. Så det kvindelige islæt i ungdomsprogrammerne er bydende nødvendigt for at opnå resultater.
Fru formand, som De ved, er ungdomspolitikken blevet ændret fuldstændigt efter den meget omfattende høring af hundredtusindvis af unge i alle medlemslandene, hvor de blev lyttet til, og hvor de kunne give udtryk for, hvad de forventer sig af Europa. Deres synspunkter blev samlet i hvidbogen om ungdommen. Vi vil også i 2002 fortsætte denne direkte dialog med de unge ved en række møder og samtidig give dem adgang til de europæiske informationer takket være oprettelsen af en elektronisk internetportal.
Fru formand, som afslutning vil jeg sige, at programmet Ungdom for Europa II lige er blevet lanceret. Det har fået bevilget 14 millioner euro for 2002-2004, hvilket er en stigning i midlerne på 40%. Det er meget vigtigt, for det er nødvendigt, at vi bygger bro mellem landene i den sydlige del af Middelhavsområdet og landene i Nordafrika for at øge forståelsen og også for, at immigrationen af disse landes befolkninger til vores europæiske egne bliver en løsning på problemet og ikke skaber problemer. Ligeledes skal Sydøsteuropa og Samfundet af Uafhængige Stater integreres i den tværkulturelle dialog. Vi har netop også lanceret nye programmer, så der kan ske en større udveksling af unge i grænseområderne i forbindelse med udvidelsen.

Formanden
Tak, fru kommissær Reding.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 11.00.

Afstemning
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er afstemningen.
Betænkning (A5-0032/2002) af MacCormick for Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked om anmodning om ophævelse af Charles Pasquas immunitet (2001/2202(IMM)).
Forslaget til afgørelse vedtoges. º
º º
Betænkning (A5-0033/2002) af MacCormick for Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked om anmodning om ophævelse af Jean-Charles Marchianis immunitet (2001/2203(IMM)).
Forslaget til afgørelse vedtoges.º
º º
Indstilling ved andenbehandling (A5-0027/2002) fra Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om Rådets fælles holdning (12171/1/01 - C5-0548/2001 - 2000/0328(COD)) fastlagt med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets forordning om implementering af topdomænet .eu (Ordfører: Flesch).
Inden afstemningen:

Reding
Hr. formand, jeg vil blot sige, at de seks kompromisændringsforslag, ændringsforslag 7-12, der modificerer indstillingen ved andenbehandling, hvorom der blev stemt den 24. januar, afspejler et kompromis mellem Parlamentet og Rådet, og Kommissionen kan acceptere de seks kompromisændringsforslag.

Flesch
Hr. formand, som nævnt i aftes hænger spørgsmålet om en hurtig implementering af topdomænet .eu uløseligt sammen med det kompromis, der blev opnået mellem de tre institutioner. Vi hørte i aftes kommissær Liikanens erklæring, der var en del af pakken. Vi mangler Rådets erklæring, som jeg mener, at formanden har modtaget. Jeg vil derfor være taknemmelig, hvis De vil læse den for Parlamentet.

Formanden
Det fremgår af stemmesedlerne, men jeg vil læse erklæringen fra Rådet op: "Rådet deler Parlamentets interesse i at sikre, at topdomænet .eu gennemføres så hurtigt som muligt. På baggrund af konklusionerne fra Det Europæiske Råds møde i Stockholm den 23. og 24. marts 2001, hvori Rådet forpligtede sig til at træffe de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at brugerne hurtigst muligt fik adgang til topdomænet .eu, bekræfter medlemsstaterne, at de vil gøre alt, hvad der skal til, for at de relevante forholdsregler, der er nødvendige for forordningens gennemførelse, træffes så hurtigt som overhovedet muligt.
Medlemsstaterne erkender, at hvis domæneadministratoren, der skal forvalte, administrere og lede topdomænet .eu, skal kunne fungere optimalt og så hurtigt som muligt efter forordningens ikrafttræden, bør man sætte alt ind på at undgå unødvendige forsinkelser i såvel valg af domæneadministrator som i vedtagelse af de påkrævede offentlige politikker".
Formanden erklærede den ændrede fælles holdning for godkendt.
º
º º
Betænkning (A5-0056/2002) af Buitenweg for Budgetudvalget om tillægsoverslag over Europa-Parlamentets indtægter og udgifter for regnskabsåret 2002.
Forslaget til beslutning vedtoges. º
º º
Betænkning (A5-0057/2002) af Buitenweg og Costa Neves for Budgetudvalget om forslag til Den Europæiske Unions tillægs- og ændringsbudget nr. 1/2002 for regnskabsåret 2002 - Sektion I - Europa-Parlamentet; Sektion II - Rådet; Sektion III - Kommissionen.
Forslaget til beslutning vedtoges.º
º º
Betænkning (A5-0461/2001) af Mayol i Raynal for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om lønomkostningsindekset (KOM(2001) 418 - C5-0348/2001 -2001/0166(COD)).
Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges.º
º º
Betænkning (A5-0030/2002) af Bullmann for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om Det Europæiske Råds møde i foråret 2002: Lissabon-processen og den fremtidige kurs.
Forslaget til beslutning vedtoges.

Díez González
Hr. formand, her til formiddag for knap tre timer siden prøvede terrororganisationen ETA at dræbe Ester Cabezudo, et socialistisk byrådsmedlem fra Portugalete, og hendes livvagt. Heldigvis opnåede organisationen ikke sine mål, og det ser ud til, at de begge i dette øjeblik er uden for livsfare.
I sidste uge forsøgte terrororganisationen ETA at dræbe en ung fyr på 25 år, som var leder af den socialistiske ungdomsorganisation i Baskerlandet. I dette tilfælde lykkedes det dem heller ikke at slå ham ihjel, men hans venstre ben blev til sidst amputeret.
Jeg anmoder formandskabet om på Europa-Parlamentets vegne at tilkendegive vores kondolence over for disse handlinger, vores stærke fordømmelse af disse hændelser og vores solidaritet med ofrene. ETA har ikke opnået sine mål, men kendsgerningerne er ikke mindre alvorligere, end hvis organisationen havde opnået sine mål.

Gorostiaga Atxalandabaso
Jeg er taknemmelig for at have fået taletid. Det er meget demokratisk. I Europa-Parlamentet har alle ytringsfrihed, hvilket ikke er tilfældet i det spanske parlament.
Jeg vil for det første udtrykke min store solidaritet og sympati for alle ofre i den nuværende konflikt i Baskerlandet. Jeg vil gerne bede mine spanske kolleger om at forsikre mig om, at der i dette øjeblik ikke udøves tortur i det spanske politis hovedkvarter? ...
(Formanden afbrød taleren)

Formanden
 Jeg beklager, men jeg har prøvet at være så rimelig som muligt, men forhandlingen omhandler ikke det pågældende emne. Fru Díez' kommentarer viser tydeligt, at Europa-Parlamentet fordømmer alle terrorhandlinger og er solidarisk med de pågældende tre ofre.
º
º º
Betænkning (A5-0031/2002) af Karas for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om de økonomiske følger af attentaterne den 11. september 2001.
Forslaget til beslutning vedtoges. º
º º
Forslag til beslutning (B5-0118/2002) om strategi for en bæredygtig udvikling med henblik på Det Europæiske Råds møde i Barcelona.
Forslaget til beslutning vedtoges.º
º º
Forslag til beslutning (B5-0120/2002) om Den Internationale Straffedomstol.
Forslaget til beslutning vedtoges.º
º º
Forslag til beslutning (B5-0119/2002) om de demokratiske rettigheder i Tyrkiet, navnlig situationen for HADEP.
Forslaget til beslutning vedtoges.º
º º
Betænkning (A5-0024/2002) af Blak for Budgetkontroludvalget om de foranstaltninger, Kommissionen har truffet for at efterkomme bemærkningerne i den beslutning, der ledsager afgørelsen om decharge for gennemførelsen af Den Europæiske Unions almindelige budget for regnskabsåret 1999 (KOM(2001) 696 - C5-0577/2001 -2001/2123(DEC)).
Forslaget til beslutning vedtoges.º
º º
Betænkning (A5-0028/2002) af Gahrton for Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik om Kommissionens meddelelse til Rådet og Europa-Parlamentet om Den Europæiske Unions forbindelser med det sydlige Kaukasus inden for rammerne af partnerskabs- og samarbejdsaftalerne (KOM(1999) 272 - C5-0116/1999 - 1999(2119) (COS)).
Forslaget til beslutning vedtoges.º
º º
Betænkning (A5-0014/2002) af Lucas for Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme om transportens indvirkning på sundheden (2001/2067(INI)).
Forslaget til beslutning vedtoges.º
º º
Betænkning (A5-0021/2002) af Pack for Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse, Medier og Sport om gennemførelsen af Socrates-programmet.
Forslaget til beslutning vedtoges.º
º º
Betænkning (A5-0018/2002) af Graça Moura for Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse, Medier og Sport om gennemførelsen af Kultur 2000-programmet (2000/2316(INI)).
Forslaget til beslutning vedtoges.º
º º
Betænkning (A5-0019/2002) af Gröner for Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse, Medier og Sport om gennemførelse af EF-handlingsprogrammet for unge.
Forslaget til beslutning vedtoges.º
º º

Formanden
 Afstemningen er afsluttet.
Stemmeforklaringer Betænkning af MacCormick (A5-0032/2002)

Le Pen
Hr. formand, den parlamentariske immunitet er, som vi ved, ikke indført på grund af parlamentsmedlemmernes personlige interesser, men først og fremmest i de demokratiske institutioners interesse. Den sigter mod at bevise deres uafhængighed af den udøvende, den lovgivende og den mediemæssige magt. Derfor skal de anklager og retssager, der finder sted under en valgperiode, undersøges med særlig opmærksomhed af parlamenterne. Jeg glæder mig over, at det har været tilfældet i forbindelse med anmodningen om ophævelse af kollegernes parlamentariske immunitet, hvoraf en er kandidat til det franske præsidentvalg.

Krivine og Vachetta
Vi stemte for ophævelsen af hr. Pasquas parlamentariske immunitet. Sammen med hr. Marchiani er han anklaget for våbenhandel og misbrug af indflydelse, og han er også anklaget for ulovlig finansiering af valgkampe. Domstolene undersøger finansieringen af den liste, som han opstillede til valget til Europa-Parlamentet, og bevægelsen Demain la France, der skulle have modtaget summer af ukendt oprindelse, som overstiger det lovligt tilladte maksimumsbeløb. Blandt medkandidaterne på listen var et "kvindeligt familieoverhoved" fra Gabon, som er en af virksomheden Elfs afrikanske emirater, og som ligger midt i det afrikanske netværk af kasinoer og spillehaller, der skulle have givet et såkaldt "bidrag" på 7,5 millioner francs. Det er ikke parlamentsmedlemmernes opgave at gå domstolene i bedene eller at dømme om retsgrundlaget i sagen. De kan derimod ophæve en immunitet, som forhindrer domstolene i at udføre deres arbejde objektivt og at fastlægge sandheden, så meget desto mere når det drejer sig om valget til Europa-Parlamentet. Skal der til hr. Berlusconi, der var indblandet i flere sager, og til hr. Chirac, der benyttede sig af sin præsidentpost til at undgå domstolen, tilføjes hr. Pasqua, der er blevet gjort immun over for alle mistanker om ulovlig finansiering fra afrikanske forbindelser? De italienske dommere kræver en ny aktion "rene hænder", og de europæiske dommere kræver en europæisk undersøgelsesinstans og en koordinering af deres midler til bekæmpelse af hvidvaskning og økonomisk kriminalitet. At nægte dem muligheden for at føre sag mod et medlem af Europa-Parlamentet er det samme som at gøre et straffrit Europa gyldigt.
Betænkning af MacCormick (A5-0033/2002)

Krivine og Vachetta
Vi har stemt for ophævelsen af den parlamentariske immunitet for hr. Marchiani, som sammen med hr. Pasqua er anklaget for alvorlige forhold som ulovlig våbenhandel til Cameroun, Congo og Angola, finansiering af valgkampe fra disse våbenhandler samt misbrug af indflydelse. Hr. Falcone, hr. Attali, hr. Mitterand, hr. Sulitzer og andre, der er anklaget i den samme sag, er enten blevet sat under politiopsyn, er blevet pålagt retslige kontrolforanstaltninger eller er blevet pålagt at betale kaution. Det er ikke muligt for dommerne at anvende alle disse foranstaltninger på grund af hr. Marchianis og hr. Pasquas immunitet, som de benytter sig af for at forsinke undersøgelsen af sagen. Det er ikke de folkevalgtes opgave at træde i domstolenes sted, at dømme sagens grundlag eller at dømme undersøgelsen. De har derimod til opgave at ophæve en immunitet, der forhindrer dommerne i at foretage undersøgelsen. Den kendsgerning, at de bliver forhindret, kaster et skarpt lys over den såkaldte vilje til åbenhed, der giver sig udslag i, at et medlem af Europa-Parlamentet er hævet over de love, som gælder for alle borgerne i det land, som han kommer fra. Hvis et flertal af parlamentsmedlemmerne, der kalder sig "overbeviste europæere" beskytter disse såkaldte "eneherskere", der så ofte er indblandet i fransk-afrikanske sager, så har de faktisk - ud over de ophøjede taler - en fælles opfattelse af Europa som et skatteparadis med våbenhandler, olieselskaber, en politisk verden, der er fordærvet af penge, og en undertrykkelse af retfærdighed og selvbestemmelse for det afrikanske folk, der først og fremmest er ofre for "olie for våben"handlerne.
Indstilling ved andenbehandling af Flesch (A5-0027/2002)

Fatuzzo
Hr. formand, denne betænkning tager sigte på indførelsen af domænet .eu som endelse i den elektroniske adresse til kommunikation via internettet. I nat så jeg i mine drømme - ligesom i en fjernsynsudsendelse - at der var en gigantisk skærm med disse nye .eu-endelser, som var blandet sammen med de sædvanlige nationale endelser ".it", ".de", ".be", ".es" osv., og så fik jeg en efter min mening fornuftig idé, som jeg gerne vil foreslå ordføreren, Colette Flesch, næste gang hun skal udarbejde en betænkning om dette forslag, nemlig at vi i de nuværende adresser med EU's medlemsstaters endelser erstatter landets endelse med endelsen ".eu", så vi ikke både har de nationale endelser og den europæiske endelse. Når vi har en fælles valuta, kan vi også have en fælles elektronisk adresse.
Betænkning af Buitenweg og Costa Neves (A5-0057/2002)

Berthu
Til finansiering af konventets udgifter i forbindelse med forberedelsen af regeringskonferencen i 2004 er det lykkedes for medlemslandenes repræsentanter at udtænke en kompliceret fordeling, selv om de for det første kunne have gjort det meget mere enkelt, for det andet vil den komplicerede karakter skade dem, og for det tredje bliver den så meget mere vanskelig at leve med, da der tilsyneladende ikke er taget højde for de helt nødvendige udgifter.
Først og fremmest ville det med enkelthed og logisk tankegang have været således, at landene til finansiering af konventet ville have oprettet en fond, der finansieres direkte af landenes egne bidrag, og som kontrolleres af dem. Konventet er faktisk en enestående instans, der er oprettet uden for traktaterne, og som indgår i en supranational proces med forberedelse af en regeringskonference. I stedet har de udtænkt en kompliceret procedure, hvor fonden delvis finansieres af fællesskabsinstitutionerne - Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen - i henhold til en "interinstitutionel aftale", som giver dem ret til at gribe ind i forbindelse med konventets udgifter. Det fremgår f.eks. af artikel 20 i beslutningen om oprettelse, at decharge for fondens udgifter kun kan gives af medlemsstaterne efter udtalelse fra de tre institutioner, men af artikel 6 i aftalen fremgår det, at disse institutioner regelmæssigt skal informeres om afholdelse af udgifter, og i artikel 4 fastslås det, at enhver forøgelse af udgifterne skal godkendes af institutionerne.
Fællesskabsinstitutionerne får med denne komplicerede fordeling mulighed for at udøve pres på konventets udgifter og dermed på dets virke og i sidste ende på dets beslutninger. Der er ikke skyggen af tvivl om, at denne magt, hvis den bruges rigtigt, vil gå imod staternes interesser.
Endelig kan man forvente mange problemer, for det viser sig allerede, at konventets samlede budget (10,5 millioner euro for de første 10 måneder) er for lille. Faktisk er arbejdsvilkårene for de forskellige parlamentsmedlemmer (Europa-Parlamentet, de nationale parlamenter i medlemslandene, de nationale parlamenter i ansøgerlandene) meget ulige fordelt, og dette system, der kører i tre hastigheder, hvor Europa-Parlamentet bliver meget forfordelt, kan ikke med rimelighed forsvares. Det er altså nødvendigt med yderligere arbejdsredskaber til de to andre grupper eller i det mindste til den tredje gruppe.
Betænkning af Mayol i Raynal (A5-0461/2001)

Crowley
Hr. formand, jeg var meget skuffet over, at jeg var nødt til at stemme imod betænkningen. Og på vegne af min gruppe må jeg sige, at vi var meget skuffede over at måtte give udtryk for en så negativ holdning, for vi går ind for mange af betænkningens positive punkter.
Især i forbindelse med fremtidig jobskabelse og etablering af nye muligheder for EU's borgere nytter det ikke noget at genoplive forældede politikker, der ikke fungerede, under et nyt navn. Artikel 29 er grunden til, at vi måtte stemme imod betænkningen. Artikel 29 omhandler koordinering og harmonisering af skatter i EU, især inden for erhvervslivet. Der er klare beviser på, at en nedsættelse af beskatningen af erhvervsindtægter og en reduktion af arbejdskraftomkostningerne øger beskæftigelsen, som dermed giver større sociale fordele på grund af de øgede skatteindtægter. Derfor mener vi, at der er tale om en forkert fremgangsmåde.

Fatuzzo
Hr. formand, hr. Mayol i Raynals betænkning drejer sig om lønomkostningsindekset, som det er meget vigtigt at harmonisere i hele EU. I dette vigtige forslag til forordning står der, at lønomkostningsindekset består af fire punkter. Artikel 4 i forslaget til forordning foreskriver, at man i en og samme post skal angive det samlede arbejdsgiverbetalte sociale bidrag og den skat, som arbejdsgiveren betaler. Nej, hr. formand, Pensionistpartiet er modstander af dette lønomkostningsindeks. Skatter er én ting, og pensionsbidrag er noget andet. Vi skal kunne se, hvor meget arbejdstagernes pension udgør af lønomkostningerne, og hvor meget skatterne udgør. Hvis vi ikke skelner, vil vi aldrig kunne løse pensionsproblemet.

Krivine og Vachetta
Idéen om at udbrede kendskabet til lønniveauet i Europa er god. Dette vil gøre det muligt at måle lønforskellene mellem lønmodtagerne. Det er grunden til, at vi har stemt for denne forordning. Men selve forordningens titel afslører, at det er lønmodtagerne, der betragtes som omkostninger ...
Men omkostninger for hvem? For samfundet? For arbejderne selv f.eks. med hensyn til helbred? Nej, det drejer sig selvfølgelig om omkostninger for arbejdsgiverne. Eller mere præcist - hvis man skal kalde tingene for deres rette navn - om indgreb i deres overskud. Derfra og til at bevise, at nogle arbejdstagere koster for meget, er der ikke langt.
Hvis virksomhedernes samlede omkostninger reelt skulle tages i betragtning, er det også nødvendigt at tage arbejdsgivernes lønninger med i regnskabet og ligeledes at bogføre de udgifter, som samfundet som helhed har i form af direkte eller indirekte statsstøtte til virksomhederne og godtgørelse til aktionærerne. Vi vil for vores del benytte os af disse kendsgerninger til at kæmpe for en overordnet harmonisering af lønningerne på europæisk plan.

Nobilia
Man må naturligvis være tilfreds med indholdet i hr. Mayol i Raynals betænkning, som jeg stemmer for, og efter anmodningen fra Økofin-Rådet i september 2000 må man i øvrigt ligeledes være tilfreds med Kommissionens hensigter om endelig at indføre et lønomkostningsindeks, hvis gyldighed og anvendelighed bygger på et retsgrundlag og er anerkendt i hele EU.
I betragtning af ovenstående må man spørge sig selv, hvilken indfaldsvinkel Kommissionen vil anvende for de kommende oplysninger, og hvordan de reelt vil blive betragtet. Der er navnlig en passage i Kommissionens tekst, som giver anledning til usikkerhed, nemlig den passage, hvor man hævder, at lønomkostningerne er en potentiel inflationsfaktor. Det er en usikkerhed, som ordføreren i øvrigt også selv kommer ind på, for i den forbindelse må man om ikke andet spørge sig selv, om kun fire indeksområder er nok til at finde alle årsagerne til kompleksiteten af den oplysning, som man ønsker at nå frem til.
Der må f.eks. ikke ses bort fra betydningen af lønomkostningerne pr. produktionsenhed inden for en produktionskategori, eftersom lønomkostningerne er forbundet med fabriksanlæggenes udnyttelsesgrad, og som følge heraf skal der ligeledes tages højde for den geografiske placerings betydning. Det er også nødvendigt at finde ud af, om områder, der eventuelt er ugunstigt stillet på grund af høje lønomkostninger pr. produktionsenhed, nyder godt af statsstøtte eller af støtte fra strukturfondene, og som følge heraf skal man sørge for en overvågning af disse oplysninger for at kunne konstatere, om der med tiden sker en positiv udvikling på dette område, eller om situationen er uændret.
Dette skal gøres for at konstatere, hvilken virkning samhørighedspolitikkerne har i det ene tilfælde, og hvilken virkning de erhvervsdrivendes enkle, frie valg i forbindelse med forskellige muligheder har i andre tilfælde.
Endelig er det foruden udviklingen i priserne og i raterne for den importerede inflation nødvendigt at tage højde for de enkelte landes skattemæssige karakteristika og hermed beslægtede karakteristika. Det skal vi, fordi - og her er jeg enig i ordførerens synspunkt - der ikke er nogen af EU's medlemsstater, som har kontraktsystemer, der på forhånd medfører en omkostning, hvis indeks fremmer leveomkostningerne.
Sandheden er, at kontraktsystemerne i de sidste par år ikke længere har været et instrument til fordeling af rigdommen, og undertiden er de heller ikke bagefter i stand til at opveje inflationseffekten fuldstændigt.
Som konklusion herpå burde man foretage sådanne sammenligninger, hvis man - sådan som Kommissionen i øvrigt har givet udtryk for ønsket om - gerne vil give arbejdsmarkedets parter nogle bedre instrumenter til lønforhandlingerne. Det er dog en trøst at tænke på, at arbejdsmarkedets parter allerede råder over de nævnte sammenligningsinstrumenter til deres egentlige kontroller.
Forslag til beslutning om Det Europæiske Råds møde i Barcelona

Fatuzzo
Hr. formand, i dette dokument om Europa-Parlamentets forventninger til det vigtige Europæiske Råd i Barcelona i Spanien er der et punkt - nemlig punkt 15, som jeg bifalder - hvor man foreslår og opfordrer til, at skattetrykket og udgifterne til den sociale sikring mindskes. Det er jeg enig i, for efter min mening kan vi kun løse problemet med at få nogle sikre pensioner, som altid udbetales, og som udbetales med det samme, hvis vi får mere arbejde, og hvis de hermed forbundne omkostninger bliver mindre. Ved den lejlighed vil jeg gerne tilføje, at Pensionistpartiet og jeg personligt opfordrer til, at man foruden lønomkostningernes nedsættelse sørger for en fornuftig administration af pensionsfondene og for, at en større andel af de bidrag, som i øjeblikket overføres til nationalstaternes budgetter, i stedet bliver indbetalt til pensionsfonde, som frit vælges af arbejdstagerne blandt de mange pensionsfonde, som forhåbentlig snart bliver oprettet i Europa, herunder en fælles europæisk pensionsfond, der er ens for alle.

Andersson, Färm, Hedkvist Petersen og Hans Karlsson
Vi stemte for punkt 29, da vi mener, at det er nødvendigt med en skattekoordinering for at bekæmpe skadelig skattekonkurrence. Desuden mener vi, at det ville være en fordel, hvis der fandt en konvergens i forbindelse med beskatning af virksomhedsindtægter sted. Derimod er vi i tvivl, når det vedrører øget konvergens i forbindelse med merværdiafgiften.

Blak, Eriksson, Frahm, Herman Schmid og Seppänen
 Lissabon-beslutningen er ikke nogen sammenhængende strategi, det handler derimod om to forskellige strategier, som nødtørftigt er blevet samlet i et og samme beslutningsdokument. Det ene handler om at styrke Europas fremtidsbrancher ved at fremme topteknologier og styrke den forskningsbaserede innovationskraft i Europas erhvervsliv. Det andet handler om at skabe fuld beskæftigelse, social integration og livslang uddannelse for alle. Det var et prisværdigt forsøg på at opnå et socialt kompromis, men det er ikke blevet gennemført i virkelig politik, og nu er det meget tydeligt, at visse regeringer og politiske partier i medlemslandene vil slå ind på en ny kurs.
Bullmann-betænkningen stræber efter at fastholde syntese- og kompromispolitikken. Med de ændringsforslag, som er blevet vedtaget i dag, betyder det imidlertid, at Parlamentet nu slutter sig til de regeringer, som foreslår en klar kursændring.
Selv om vi anerkender ordførerens bestræbelser på at forsvare vigtige sociale målsætninger og har støttet mange af hans forslag, mener vi, at betænkningen som helhed har fået klar slagside mod højre og anviser en udviklingsvej, som vil skabe store problemer for almindelige mennesker rundt om i Europa.
Vi er også bekymrede over, at Kommissionen, Rådet og Parlamentet i så ringe grad har taget hensyn til ansøgerlandenes behov og interesser under forberedelserne til topmødet i Barcelona.
Vi har derfor stemt nej til betænkningen i den ændrede form.

Bushill-Matthews
Stemmerne fra de britiske Konservative i dag afspejler vores store betænkeligheder ved betænkningen, og det er ikke blot, fordi den omhandler vigtigheden af skattekoordinering og fordelene ved den fælles valuta.
En meget central opgave for medlemsstaterne er den fulde gennemførelse af konklusionerne fra Det Europæiske Råds møde i Lissabon, det vil sige stimulering af beskæftigelsen ved forøgelse af konkurrenceevnen for økonomier, virksomheder og befolkning.
Vi går stærkt ind for social integration. Selv om vi kan støtte nogle af ændringsforslagene, fastsættes det i betænkningen, at social integration giver fuld beskæftigelse. Vi mener, at det er omvendt.

Krivine og Vachetta
Under det portugisiske formandskab traf ministrene i marts 2000 beslutning om en omfattede liberalisering og privatisering af offentlige tjenesteydelser på bekostning af beskæftigelsen, den sociale samhørighed, lokalplanlægningen og kvaliteten af de tjenester, der tilbydes brugerne. I Bullmann-betænkningen foreslås det nu, at denne proces fremskyndes endnu mere med henblik på Det Europæiske Råds møde i Barcelona. På et tidspunkt, hvor den britiske jernbane er ved at gå fallit, og virksomheden Enron er gået bankerot, kan en fortsættelse i den retning ikke begrundes med noget argument om rationalisering, men kun med en udelukkende ideologisk begrundelse, nemlig opnåelsen på kort sigt af overskud for et mindretal af aktionærer og snyltere. Det Europæiske Råd i Barcelona bliver efter pres fra hr. Blair og hr. Berlusconi kun endnu et skridt mod en større fleksibilitet i beskæftigelsen og liberaliseringen af de offentlige sektorer, i særdeleshed energi og gas. I modsætning til markedet ønsker vi at svare igen ved at opfylde borgernes behov. Og der kan ikke være nogen middelvej. Derfor har vi stemt imod Bullmann-betænkningen.

Malmström, Paulsen og Olle Schmidt
Vi stemte imod bestemte punkter i Bullmann-betænkningen om Det Europæiske Råds møde i foråret 2002, Lissabon-processen og den fremtididige kurs.
Vi har en positiv grundindstilling til EU. Gennem den europæiske integration kan man mere effektivt finde løsninger på grænseoverskridende problemer, end hvis disse bare blev løst inden for landenes egne grænser. Sådanne problemer kan f.eks. vedrøre miljøet, handlen, bevægeligheden over grænserne, menneskerettigheder og konfliktløsning. Som liberale tror vi imidlertid også på subsidiaritetsprincippet. Enhver politisk beslutning bør så vidt muligt og på en rimelig måde træffes så tæt på dem, som berøres af beslutnigen. De spørgsmål, som ikke er klart grænseoverskridende, eller de tilfælde, hvor der er tydelige forskelle mellem forskellige lande eller regioner, bør derfor løses på lokalt, regionalt eller nationalt plan. EU skal beskæftige sig med de spørgsmål, som det er bedst til.
Social- og beskæftigelsespolitik er områder, som efter vores mening løses bedst i hvert enkelt land, hver enkelt region eller hver enkelt kommune. EU bør kun have begrænset kompetence på disse områder. Hver medlemsstat bør have det fulde ansvar og retten til selv at bestemme over sit sociale tryghedssystem. Som eksempel kan nævnes, at hverken børnepasning eller beskæftigelsespolitik harmoniseres på EU-niveau. Disse spørgsmål er ikke direkte grænseoverskridende. Der er desuden store forskelle på de nationale og lokale opinionsgruppers holdning til, hvilken politik der anses for at være den bedste. Alle disse spørgsmål løses heller ikke bedst gennem politiske beslutninger. F.eks. er stor tilvækst og god konkurrenceevne vigtigere for beskæftigelsen end politiske foranstaltninger. Dette hindrer dog ikke EU's medlemslande i at samarbejde og udveksle idéer på det sociale område.
Tæt knyttet til social- og beskæftigelsespolitikken er naturligvis skattetrykket. Derfor stemmer vi også mod en europæisk koordinering på skatte- og afgiftsområdet. Der bør træffes beslutning om skatter og afgifter så tæt på borgerne som muligt.
Sociale spørgsmål, ligestilling, bæredygtig udvikling og øget beskæftigelse er vigtige emner. Mange af de tanker, dog langtfra alle, der fremføres i Bullmann-betænkningen, støtter vi helhjertet - men på nationalt eller lokalt plan.

Meijer
I marts 2000 blev der på topmødet i Lissabon truffet en kortsigtet beslutning. Målsætningen om at garantere alle et eksistensgrundlag, som er helt berettiget, blev ikke udmøntet i en ærlig fordeling af det eksisterende arbejde ved generel nedsættelse af arbejdstiden, førtidspensionering og udvidelse af de offentlige tjenester, men derimod i en målsætning om yderligere økonomisk vækst i den private sektor. Af hensyn til den omhandlede vækst og af hensyn til konkurrencen med de to andre økonomiske stormagter vil vi da også se eksisterende offentlige tjenester på områder som offentlig transport, energiforsyning, postvæsen og telekommunikation blive overdraget til store internationale koncerner. Dette er en ulykkelig udvikling. Befolkningen bliver afhængig af konkurrencen, og den dag, Europa ikke kan klare sig i konkurrencen, kastes vores verdensdel ud i dyb økonomisk krise. Privatiseringer indebærer endvidere, at vores demokratisk valgte repræsentanter får mindre at skulle have sagt, og der vil være et pres for at spare på arbejdskraftomkostningerne. Denne udvikling fører ikke til det sociale Europa, nogle brugte som argument i deres forsvar for konklusionerne fra Lissabon. Den fører blot til "kapitalens Europa". Bullmann-betænkningen går desværre videre ad den forkerte vej og forveksler "det sociale" med "kapitalen". For højrefløjen er dette imidlertid ikke vidtrækkende nok. For mig er det begrundelsen for at stemme imod betænkningen.

Sacrédeus
Jeg har stemt nej til betænkningen, da Parlamentet i punkt 29 "opfordrer indtrængende til europæisk skattekoordinering, hvor det er nødvendigt af hensyn til traktatens målsætninger" samt opfordrer Kommissionen og Rådet til at "sætte gang i konvergensbestræbelserne i forbindelse med merværdiafgiften (...) og beskatning af erhvervsindtægter".
De Kristelige Demokrater i Sverige er imod at fratage de nationale parlamenter - i Sveriges tilfælde Rigsdagen - retten til at bestemme over borgernes skatter. Hvis EU overtager beslutningen om skatterne, tømmes de nationale parlamenter og medlemsstaterne på et af deres mest grundlæggende kompetenceområder. I stedet centraliseres politikken på europæisk niveau og i Bruxelles, meget længere væk fra borgerne. Det bliver mere uklart og mere utydeligt, hvad angår ansvarsafkrævning, afstanden øges mellem ordregiverne, borgerne/vælgerne og de folkevalgte. Politikken bliver mere anonym og utilgængelig. EU bliver i så fald ikke bare et samarbejdsprojekt, men også en statsdannelse - dog uden at bestå af et fælles folk, hvilket er den nødvendige følelsesmæssige grund til og forudsætning for at kunne høre sammen på lang sigt.

Schörling
Jeg har stemt nej til Bullmann-betænkningen, da den på en ensidig måde forudsiger liberalisering og bifalder stabilitets- og vækstpagten samt resultatet af Doha-mødet. Det mest alvorlige er dog, at den ikke erkender behovet for balance mellem de miljørelaterede økonomiske og sociale indikatorer og det faktum, at der på Rådets møde i Göteborg blev fastslået en strategi for bæredygtig udvikling, idet der tilføjes en miljødimension til den eksisterende Lissabon-proces.
Jeg beklager, at Miljøudvalget ikke er kommet med en skriftlig udtalelse til betænkningen, og at Miljøudvalgets synspunkter dermed kun præsenteres på topmødet i Barcelona i form af en separat beslutning, og dette især med tanke på de urovækkende magre udtalelser, som det spanske formandskab er kommet med om miljødimensionen, bl.a. i forbindelse med den årlige vurdering af en bæredygtig økonomisk udvikling og socialt sammenhold. Heller ikke chefen for Det Europæiske Miljøagentur, Domingo Jiménez-Beltrán, mener, at der findes nogen miljøgennemgang i Kommissionens rapport til topmødet i Barcelona, og at interessante fakta og analyser om miljøets tillstand i Unionen ikke bliver tilgængelige for beslutningstagerne.
Betænkning af Karas (A5-0031/2002)

Fatuzzo
Hr. formand, hr. Karas' betænkning - der drejer sig om terrorangrebene den 11. september 2001 og deres økonomiske følger for Europa - er en betænkning, som vi har drøftet, og som vi selvfølgelig har vedtaget, men som jeg alligevel følte mig lidt usikker på. Hvorfor skal vi tale så meget om det, også her i det vigtige Europa-Parlament, hvor der, som De kan se, sædvanligvis er mange mennesker, som lytter til mig, heriblandt hr. Dell'Utri og hr. Fiori, der som altid er nogle af dem, der er mest opmærksomme på mine stemmeforklaringer? De er uden tvivl enige med mig i, at det havde været bedre slet ikke at tale om de økonomiske følger af terrorangrebene. Det ville være en god idé, at man aldrig talte om følgerne af terrorangreb, for ved at tale om dem gør man deres betydning større, og så gør man ufrivilligt dem, der har begået disse terrorhandlinger, en tjeneste.

Figueiredo
Den økonomiske cyklus' overgang til recession i 2001 er ikke blot blevet forværret af nedgangen i den internationale efterspørgsel og de særlige følger for visse sektorer af attentaterne i USA, men også af en hensynsløs gennemførelse af stabilitetspagten og af en sand besættelse omkring den nominelle konvergens. Man ignorerer de facto forhold, der har betydning for befolkningens livskvalitet og levevilkår, herunder produktive investeringer, særlig fra det offentlige, fortsatte lønstigninger, der er forbundet med og fremmer produktiviteten, de dybtgående uligheder i indkomstfordelingen, den store arbejdsløshed og fattigdommen. Det er mål, som ikke tages i betragtning på grund af den rigide pengepolitik, der er baseret på euroen, og som på sigt vil skabe yderligere vanskeligheder eller yderligere uønsket fleksibilisering på andre områder, navnlig overenskomster og ansættelsesforhold.
Det kan derfor ikke overraske, at en betænkning, der først og fremmest skulle dreje sig om, hvordan de sektorer, der blev ramt direkte af attentaterne den 11. september, kan støttes, munder ud i en genbekræftelse af det herskende dogme, at det, som topmødet i Barcelona skal beslutte, er at sætte yderligere fart i liberaliseringerne og reformerne af arbejdsmarkedet og blindt opfylde stabilitetspagtens mål uden hensyn til de problemer, som den cykliske fase, som vi nu befinder os i, medfører.
Ordføreren nævner dog to positive punkter, nemlig at virksomhederne ikke må bruge den 11. september som undskyldning for at skære ned på medarbejderskaren og ønsket om, at Den Europæiske Centralbank skal nedsætte diskontoen. På baggrund af de bagvedliggende forudsætninger kan vi imidlertid kun stemme imod denne betænkning.
Betænkning af Blak (A5-0024/2002)

Fatuzzo
Hr. formand, ligesom mange andre af mine kolleger stemte jeg for dechargen for gennemførelsen af EU's almindelige budget for regnskabsåret 1999, og det gjorde jeg også, fordi jeg går stærkt ind for det, som jeg læste i betragtning D i denne betænkning, nemlig at Rådet og medlemsstaterne er ansvarlige for en effektiv ressourceanvendelse. Når der står sådan i betænkningen, betyder det, at vi ikke har mulighed for at kontrollere, hvordan EU's penge bliver brugt. Det er EU, som bruger budgettet på at forbedre de europæiske borgeres leveforhold, men hvem kontrollerer, at disse udgifter nytter noget? Det gør medlemsstaterne! Og hvis medlemsstaterne kontrollerer det hele, hvad laver vi så her i Bruxelles i dag? Hvorfor vedtager vi direktiver og forordninger, og hvorfor bruger vi ikke mindst nogle penge, som vi ikke har kontrol over? Derfor bifalder jeg betragtning D!
Strategi for en bæredygtig udvikling

González Álvarez
Vi stemmer for denne beslutning, bl.a. fordi den opfordrer Det Europæiske Råd i Barcelona til at tage hensyn til beslutningerne fra Det Europæiske Råd i Göteborg om en bæredygtig udviklingsstrategi og EU's årlige evaluering af denne strategi. Beslutningen minder om, at den næste "Rio + 10-konference" i Johannesburg skaber en afgørende mulighed for at sprede de udviklingsprincipper, som er bæredygtige på verdensplan, mere bredt.
Beslutningen erindrer om, at miljøsøjlen med hensyn til bæredygtig udvikling bør have samme betydning som de sociale og økonomiske søjler. Derudover er der andre emner, der går i dybden med behovet for at medtage miljøpolitikken i de øvrige EU-politikker.
Hvad angår ændringsforslag 10, der drejer sig om bekymringen over nogle uholdbare vandforvaltningsprojekter, helt konkret den spanske nationale vandplan, har vi stemt for alle dele i ændringsforslaget, selv om kun en del af det blev vedtaget i sidste ende.

Sacrédeus
Jeg har stemt ja til betænkningen.
Det er yderst positivt, at femte del af ændringsforslag 27 blev vedtaget. Her understreges det, at det er forskningen i voksne (adulte) stamceller, der skal prioriteres inden for bioteknologien. Indirekte siges det altså, at den dybt kontroversielle og etisk tvivlsomme forskning i embryonale stamceller skal have andenprioritet, hvilket jeg hilser velkomment. Embryonal stamcelleforskning er forbudt i flere medlemsstater.
Alle betydende kristne kirker, ikke mindst den romersk-katolske kirkes etiske lære, afviser metoder, hvor der anvendes befrugtede embryoner - et fremtidigt menneske med hele dets genetiske indhold - til forskningsformål.
Hvad angår det projekt, som man har planer om at gennemføre i Spanien, vil det betyde, at man med Fællesskabets midler subventionerer et fortsat ikke-bæredygtigt overforbrug af vand til intensivt landbrug og masseturisme. Med dette projekt risikerer man at ramme områderne ved floden Ebros delta, som er meget værdifulde for den biologiske mangfoldighed i almindelighed og for fuglelivet i særdeleshed. Projektet har desuden været udsat for stærkt underbygget kritik fra en stor del af forskningsverdenen i Spanien. På denne baggrund mener jeg, at Fællesskabets strukturfonde i stedet bør støtte alternative projekter som f.eks. bæredygtig planlægning af vandforvaltning i byer, modernisering af metoder til kunstig vanding, integreret forvaltning af grund- og overfladevand osv. Jeg vil altså afvige fra den holdning, som PPE-DE-Gruppen har indtaget.

Wijkman
Med det projekt, som man har planer om at gennemføre i Spanien, vil det betyde, at man med Fællesskabets midler subventionerer et fortsat ikke-bæredygtigt overforbrug af vand til intensivt landbrug og masseturisme. Med dette projekt risikerer man at ramme områderne ved floden Ebros delta, som er meget værdifulde for den biologiske mangfoldighed i almindelighed og for fuglelivet i særdeleshed. Projektet har desuden været udsat for stærkt underbygget kritik fra en stor del af forskningsverdenen i Spanien.
På denne baggrund mener jeg, at Fællesskabets strukturfonde i stedet bør støtte alternative projekter som f.eks. bæredygtig planlægning af vandforvaltning i byer, modernisering af metoder til kunstig vanding, integreret forvaltning af grund- og overfladevand osv. Jeg vil altså afvige fra den holdning, som PPE-DE-Gruppen har indtaget.
Den Internationale Straffedomstol

Krivine og Vachetta
Vi er i dag blevet opfordret til at udtale os om forslaget om oprettelse af en international straffedomstol. Princippet om en uafhængig international straffedomstol, der på en gang skal straffe staterne og torturbødlerne fra kolonikrigene, kupmagerne i Latinamerika, de skyldige bag folkedrabene i Rwanda og i Balkanlandene eller folkene bag mordene på det palæstinensiske folk, er retfærdigt. Den straffrihed, som alle disse personer nyder godt af, bør ophøre, og vi er solidariske med den kamp, som de demokratiske og progressive bevægelser fører. Det skal være muligt at dømme fortidens forbrydelser og at råde over redskaber til at dømme fremtidens forbrydelser. Det er vigtigt, at dette spørgsmål behandles af de forskellige befolkninger i verden. I forbindelse med den fastlåste nuværende situation med den frihedsødelæggende offensiv efter den 11. september risikerer denne domstol i bedste fald at blive et instrument uden beføjelser og uden midler eller i værste fald at blive en institution, der er manipuleret af magthaverne, og som kan vende sig mod alle dem, der anfægter den etablerede orden. Man kan frygte det værste, for dommerne er overhovedet ikke uafhængige af de stater, som udnævner dem. Derfor har vi stemt imod dette forslag.

Figueiredo
Det drejer sig om et meget komplekst spørgsmål, der kræver en særdeles seriøs analyse. Et internationalt retsorgan, der skal dømme i sager om forbrydelser mod menneskeheden, må være fuldstændig uafhængigt, hvilket ikke er sikret for Den Internationale Straffedomstol, da den er ekstremt afhængig af FN's Sikkerhedsråd. Der er derfor risiko for, at den kan bruges som politisk redskab af "sejrherrer" mod "besejrede", som redskab for "den stærkestes lov". Man skal blot huske det uacceptable eksempel, som udgøres af "ad hoc"domstolen for det tidligere Jugoslavien.
De påtænkte straffe bør heller ikke betyde et tilbageskridt i forhold til de erobringer og fremskridt, som civilisationen har opnået, f.eks. afskaffelse af livsvarigt fængsel som i Portugal.
Det bør også overvejes, om Den Internationale Straffedomstol er den bedst egnede måde til at sikre, at kriminelle ikke kan undslippe straf, således som domstolens statut sigter på, eller om Den Internationale Straffedomstol vil overholde rimelige bestemmelser, hvad angår strafferetlige principper og de nationale domstoles forrang ved sådanne forbrydelser. Det mener vi ikke.
Sluttelig kan jeg ikke undlade at rette kritik mod det forslag, der er indeholdt i denne beslutning, om revision af Genève-konventionens bestemmelser om krigsfanger i en situation, hvor vi er vidne til, at USA fuldstændig overtræder disse bestemmelser.
Derfor stemmer jeg imod.

Tannock
I vores nationale parlament har vi som parti udtalt, at vi i princippet går ind for en domstol, men at der er problemer med detaljerne. USA har stort set samme holdning. USA's største problem (og det påvirker også os, da vi bidrager med flere FN-fredsmæglere end nogen andre lande) er bestemmelserne om "kommandoansvar", som er så løst formuleret, at eventuelle kriminelle handlinger foretaget af enkelte soldater eller grupper af soldater kan resultere i retsforfølgelse af militære eller politiske ledere i forbindelse med handlinger, som de ikke har planlagt, deltaget i eller haft forudgående viden om. USA har gang på gang henvist til risikoen for uretfærdig retsforfølgelse, og vi deler denne bekymring. Derfor stemte de britiske Konservative imod i april sidste år, og vi har ikke ændret holdning.
Det er derfor ikke et spørgsmål om at være "Little Englanders", men om at være et land med et reelt internationalt ansvar, som udviser forsigtighed inden underskrivelse af aftaler. Clinton underskrev i sidste øjeblik, men kom med en (offentlig) henstilling til, at hans efterfølger ikke skulle forelægge Senatet traktaten til ratifikation. Bush har udtalt, at han ikke vil forelægge Senatet traktaten, og der er stort set heller ingen støtte i Senatet.
Der er også et problem i litra a) i beslutningen, som indeholder forslag om, at terrorister, der begår krigsforbrydelser eller forbrydelser mod menneskeheden, kan retsforfølges i henhold til Den Internationale Straffedomstols bestemmelser. Dette anfægtes skarpt af mange juridiske eksperter (herunder House of Commons Library) og regeringer, hvoraf nogle under udarbejdelsen af Rom-statutten havde sikret sig, at den ikke specifikt omfattede terrorhandlinger. Jeg vil gerne henvise til den franske regerings ratifikationserklæring, hvori det er fastsat, at Frankrig betragter termen "væbnet konflikt" i artikel 8, stk. 2, litra b) og c), som henvisende til situationer, som ikke omfatter almindelige forbrydelser, herunder terrorhandlinger, uanset om disse begås kollektivt eller isoleret.
Den britiske regering kom med en tilsvarende erklæring i juni 1999, hvori den gav udtryk for et håb om at opnå enighed om at inkludere terrorhandlinger i fremtiden.
Efter den 11. september er det naturligvis endnu mere vanskeligt at fastholde, at alle, undtagen terrorister, skal omfattes af bestemmelserne.
At sige, at disse kan omfattes af bestemmelserne, er en fortolkning, der kan anfægtes, for at sige det mildt.
Der er også det spørgsmål, som de Konservative, f.eks. Douglas Hurd i Overhuset, har rejst vedrørende de potentielle problemer i forbindelse med afgørelse af internationale konflikter, selv om denne bekymring i nogen grad afbødes af FN's Sikkerhedsråds beføjelser til at forhindre retsforfølgelse af hensyn til den internationale fred og sikkerhed.
De demokratiske rettigheder i Tyrkiet

Figueiredo
Trods dens enorme mangler har vi stemt for den fælles beslutning, blot for at det tydelig fremgår, at vi støtter, hvad der kan støttes, til fordel for demokrati i Tyrkiet, for anerkendelse af det kurdiske folks rettigheder, herunder til at kunne bruge dets eget sprog, og for at forhindre fortsatte overgreb på politiske partier og forsvarsløse befolkningsgrupper.
Man skulle imidlertid være gået endnu længere, således som den erklæring, som vores gruppe fremlagde, gav udtryk for, og som jeg stod som underskriver af. At jeg ikke mere kunne tilslutte mig den fælles beslutning, skyldes dennes enorme mangler. Beslutningen omtaler således ikke, at alle poliske fanger bør have generel amnesti, selv om den dog anmoder om, at studenterne frigives, og den fjerner ønsket om at sende en delegation til Tyrkiet den 1. marts for at indhente objektive oplysninger om retsagen mod HADEP. Den fastholder heller ikke kravet om frigivelse af Leyla Zana og de tidligere kurdiske parlamentsmedlemmer, der er idømt 15 års fængsel, selv om Europarådets generalsekretær har bedt Tyrkiet om at genoptage deres sag, hvad også Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol har ytret ønske om.

Korakas
Forsøget på at forbyde partiet HADEP i Tyrkiet og retssagen imod det, der starter i morgen i Ankara, er blot et nyt eksempel på overtrædelserne af de fundamentale, demokratiske rettigheder i dette land, hvor enhver politisk aktivitet er underlagt militærstyrets godkendelse. Det er tydeligt, at forfølgelsen af det og muligheden for, at det bliver ulovliggjort, bl.a. skyldes den store sandsynlighed for, at det ved det næste valg bliver repræsenteret talstærkt i parlamentet.
Det er først og fremmest positivt, at Europa-Parlamentet vil anmode den tyrkiske regering om at indstille forfølgelserne af partiet. Men vi må ikke glemme, at det ikke er det eneste politiske parti, der bliver udsat for forfølgelse. Der findes også andre partier, der er blevet forbudt, eller som er i færd med at blive forbudt.
Ifølge artikel 96 i loven om politiske partier i Tyrkiet forbydes partier, der har betegnelsen "kommunistisk" i deres navn. Med den begrundelse er det nystiftede Tyrkiets Kommunistiske Parti blevet advaret af det tyrkiske retsvæsen om, at det vil blive forbudt, hvis det ikke ændrer sit navn. Siden har vi været vidner til anholdelser af dets medlemmer under politiske aktiviteter og angreb på deres kontorer.
Der findes stadig tusindvis af politiske fanger, der lever under kummerlige forhold, f.eks. i isolationsceller af typen F, hvilket har ført til, at de politiske fanger har iværksat sultestrejker, og der har været mange ofre blandt dem og deres slægtninge og kammerater, der har støttet dem. Jeg vil gerne erindre om, at den sultestrejke til døden, der indledtes den 20. oktober 2000, fortsætter og allerede har krævet mange dødsfald.
Vi ønsker, at Europa-Parlamentet forener sin stemme med de demokrater i Tyrkiet, der kræver, at de politiske partier kan fungere frit og uhindret, at der sikres ytringsfrihed og generelt respekt for de demokratiske rettigheder og friheder, og at det kræver, at de politiske fanger løslades, og at de såkaldte hvide celler af typen F afskaffes, eller at man godkender Tyrkiets advokatforbunds og andre sociale organisationers forslag om, at man slår tre celler sammen, det, der er blevet kendt som "tre døre, tre låse".
Det er tydeligt, at mange - også her i salen - bevidst taler om fremskridt i Tyrkiet, selv om de ved, at det i virkeligheden ikke er tilfældet, og at der endog på nogle punkter er tale om en forværring. De ønsker, at den nuværende tilstand skal fortsætte, så de lettere kan udnytte landets markeder, dets billige arbejdskraft og geopolitiske placering. Men de forklarer os ikke, hvorfor der stadig er uovervindelige forhindringer for en udvikling af det kurdiske folks kultur og sprog, hvorfor der er over 10.000 politiske fanger i fængsel under usle vilkår, hvorfor politiske partier, der er imod det tyrkiske regimes politik, forbydes eller trues med forbud, hvorfor der på daglig basis anholdes og myrdes forkæmpere for demokratiet, eller hvorfor det "demokratiske" Tyrkiet fortsat styres af landets hær.
Vi er solidariske med Tyrkiets folk og dets kampe for demokrati og fremskridt. Vi fordømmer forsøgene på at give det mundkurv på og de personer, der støtter regimet af egne imperialistiske interesser.

Meijer
I en demokratisk stat har også politiske og etniske mindretal rettigheder. I Tyrkiet er dette fortsat ikke tilfældet. Der må alle tilpasse sig flertallets sprog og flertallets kultur, ligesom alle må tilpasse sig flertallets opfattelse, når det gælder etniske mindretals manglende rettigheder i landet. At tale et andet sprog, at lade et andet flag vaje eller at stifte et parti, som især opnår gode resultater i en bestemt del af landet, betragtes som separatisme, og de, der bor i områder, hvor et mindretal udgør flertallet, har måttet lide under ødelæggelser og undertrykkelse. Fortidens etniske folkedrab, nemlig det, der ramte armenierne i 1915, benægtes stadig, måske fordi man ønsker at bevare muligheden for at gentage noget sådant. Den tyrkiske stat anerkender nye stater i Europa, eksempelvis Bosnien-Hercegovina, Litauen og Slovakiet, men man nærer den største bekymring, når det gælder de beskedne krav om selvstyre og kulturelle rettigheder, som lyder fra en stor mindretalsbefolkning i Tyrkiet. I mange år har man systematisk søgt at holde de kurdiske folkevalgte repræsentanter ude fra det tyrkiske parlament ved hjælp af en stemmetærskel på 10% og forbud mod politiske partier. Det er derfor vigtigt, at et flertal af Europa-Parlamentets medlemmer gør det klart for Tyrkiet, at landet aldrig vil blive optaget i EU, så længe der eksisterer etnisk ulighed og undertrykkelse i landet.
Betænkning af Gahrton (A5-00028/2002)

Fatuzzo
Hr. formand, jeg stemte for denne betænkning, som det var en fornøjelse at læse. Den drejer sig om EU's forbindelser til det sydlige Kaukasus - der som bekendt består af Armenien, Aserbajdsjan og Georgien - og der står i betænkningen, at indbyggerne i disse lande føler sig som europæere. Det glæder mig meget, og jeg håber, at også disse tre lande kommer med i EU's store familie en gang i fremtiden. Jeg er dog ked af, at der i punkt 2 i begrundelsen står, at befolkningen i det sydlige Kaukasus' lande må leve for 1 dollar om dagen. Selv om der ikke er nogen tvivl om, at Kaukasus' indbyggere bruger denne dollar fornuftigt, er det efter min mening alt for lidt, og her må jeg naturligvis tænke på Kaukasus' ældre og pensionister, der sikkert må leve for mindre end den dollar om dagen, som udgør gennemsnittet. Derfor håber jeg, at EU vil gøre en større indsats for det sydlige Kaukasus' indbyggere, der føler sig som europæere.

Andreasen, Busk, Jensen, Riis-Jørgensen og Sørensen
Venstres medlemmer i Europa-Parlamentret undlader at stemme for betænkningen om situationen i det sydlige Kaukasus.
Venstres medlemmer i Europa-Parlamentet støtter ændringsforslag 2 fra Andrew Duff og andre, som indtrængende opfordrer Tyrkiet og Armenien til at samarbejde for at bilægge deres historiske uoverensstemmelser med henblik på at forbedre deres kulturelle, økonomiske og diplomatiske forbindelser.

Sacrédeus
Jeg har stemt ja til betænkningen.
Med stor tilfredshed noterer jeg, at ændringsforslag 12 blev forkastet. Afstemningsresultatet blev, at 391 stemte nej, 96 stemte ja, og 15 undlod at stemme. Det havde til hensigt at fjerne den tydelige og ihærdige opfordring, som fremgår af punkt 15, og hvor det siges, at Europa-Parlamentet gentager sin holdning i denne forbindelse fra resolutionen af 18. juni 1987, hvori folkemordet på armenierne i 1915 anerkendes som et faktum, og opfordrer Tyrkiet til at skabe et forsoningsgrundlag.
Fra at have været et armensk kerneområde frem til 1915 er den nordøstlige del af Tyrkiet i dag nærmest tappet for al armensk befolkning. For Tyrkiets fremtid findes der ingen anden vej at gå end at anerkende folkemordet og søge forsoning og godtgørelse med det armenske folk og omverdenen. Kun sådan kan Tyrkiet som land og folk undgå at blive forfulgt af sin egen historie.
Tyrkiets politikere og offentligheden har meget at lære af, hvordan Tyskland og den tyske befolkning handlede efter jødeudryddelsen under Anden Verdenskrig. Jeg vil tro, at man er parat til at indlede denne vandring. Det ligger definitivt i Tyrkiets egen intresse, at landet stræber efter at blive en europæisk stat, der bygger på menneskerettigheder med fuld respekt for religionsfrihed og mindretalsrettigheder.
Betænkning af Lucas (A5-0014/2002)

Fatuzzo
Hr. formand, jeg er sikker på, at De ligesom jeg var glad for at kunne læse i fru Lucas' betænkning, at man har tænkt sig at fremme brugen af cykler som transportmiddel, for det er et miljøvenligt transportmiddel, som ikke forurener, og som er godt for helbredet hos de mennesker, der bruger det, selv om de ikke hedder Coppi, Bartali, Merckx, Gimondi osv. til efternavn. Jeg må sige, at der er mange af vores byers borgmestre, som hjælper os i den forbindelse, for de sørger for, at busserne altid er fyldt med mennesker i myldretiden, og på den måde afholder de borgerne fra at tage bussen og opmuntrer dem til at køre på cykel. De offentlige transportmidler er nemlig stadig meget, meget dyre at benytte, og derfor foretrækker borgerne og arbejdstagerne cyklen - som ikke koster noget - i stedet for de offentlige transportmidler. Jeg håber således, at borgmestrene i disse byer bliver ved med at fremme brugen af cykler på denne måde.

Meijer
I mange år har det været en selvfølge, at man udelukkende så fordelene ved den stadigt stigende trafik. Den blev betragtet som værende til fordel for den individuelle frihed og til fordel for økonomien. Man ofrede dog trafiksikkerheden en vis opmærksomhed for dermed at begrænse antallet af dødbringende ulykker. Sådanne ulykker blev betragtet som det eneste negative aspekt. I dag ved vi imidlertid, at luftforurening og støj også skader mange, som kun i begrænset omfang deltager i trafikken, at erhvervschauffører lider under manglen på fysisk bevægelse, og at fodgængere og cyklister bliver ofre for den stigende motoriserede trafik. Ordføreren anmoder derfor med rette om, at der sættes fokus på disse forhold, og søger en løsning i form af en "sundhedsvurdering" af alle transportprojekter og -foranstaltninger. Jeg støttede fra første færd ordføreren heri. Jeg må imidlertid beklage, at i særdeleshed PPE-DE-Gruppens repræsentanter ikke har taget ordføreren helt alvorligt, og at denne gruppe har hævdet, at dette egentlig ikke er et anliggende, som henhører under EU's kompetence. Det er på tide, vi bryder med den fejlagtige opfattelse, at fremme af økonomisk vækst og storstilede projekter er det eneste, der betyder noget. Skal vi kunne overleve i et markant forandret samfund, ikke mindst set i lyset af de tekniske fremskridt, er der behov for i øget omfang at beskytte mennesker og miljø.
Betænkning af Pack (A5-0021/2002)

Fatuzzo
Hr. formand, i nat drømte jeg om den store græske filosof Sokrates, der har lagt navn til Sokrates-programmet, som Doris Pack har gjort så udmærket rede for, og som jeg stemte for. I denne drøm kom Sokrates dog hen til mig og var meget sur, irriteret og ærgerlig, og han sagde følgende til mig: "Hvad er det for et program, I har givet mig? Hvorfor har I givet dette program mit navn? Jeg fortjente et mere betydningsfuldt program!" "Og jeg vil især gerne understrege", sagde Sokrates, "at jeg ikke vil have, at I får gift ligesom mig, men jeg ville gerne have, at I ikke kun tog jer af de unge med et program, som bærer mit navn, men også af de ældre. Jeg havde ikke mulighed for at blive pensionist, fordi jeg var nødt til at drikke skarntydesaft - den gift, som de gav mig i fængslet. Jeg ville gerne have været pensionist eller et ældre menneske, så jeg kunne rejse rundt i hele Europa! Men I interesserer jer ikke for de ældre! I din stemmeforklaring i morgen formiddag skal du fortælle, hvad jeg har sagt!" Og det er, hvad jeg lige har gjort.
Betænkning af Graça Moura (A5-0018/2002)

Fatuzzo
Hr. formand, der er tale om en meget vigtig betænkning, som viser, hvordan man i de første to år - nemlig 2000 og 2001 - har gennemført Kultur-programmet, som Parlamentet vedtog for at fremme alle de aktioner i EU, der kan forbedre de europæiske borgeres kultur. Jeg er bevidst om, at kulturen er et meget vigtigt gode, selv om det er uhåndgribeligt, og selv om det ikke er en vej eller et hus. Derfor glæder det mig virkelig at konstatere, at dette program fungerer glimrende, selv om der er opstået nogle mindre problemer, som vil blive løst i programmets kommende tre måneder. Jeg vil således fortsat anmode om, at vi bruger flere penge på at forbedre de europæiske borgeres kultur.
Betænkning af Gröner (A5-0019/2002)

Fatuzzo
Jeg er til gengæld ikke enig i handlingsprogrammet for unge, hr. formand. Jeg stemte for, fordi man ikke skal kunne sige, at en repræsentant for Pensionistpartiet, det vil sige for de ældre, er negativt indstillet over for de unge. Jeg er positivt indstillet over for de unge, for man kan ikke blive gammel, hvis man ikke også har været ung en gang i livet. Der er dog et punkt i betænkningen, som jeg ikke bifalder, eller rettere det, der står på side 13, nemlig at ansøgerlandenes unge har haft vanskeligt ved at få visum til nogle af EU's medlemsstater. Det går ikke! Vi må absolut gøre noget, og jeg er sikker på, at kommissæren, fru Reding - som lytter til mig, selv om hun ikke er til stede her i salen, for hun sidder utvivlsomt foran fjernsynet på sit kontor for at høre, hvorfor jeg stemte for betænkningen - vil undersøge sagen og sørge for, at man i fremtiden ikke nægter nogen af de unge fra ansøgerlandene, som beder om lov til at rejse til EU, et visum til dette formål, og at man ikke forsinker dets udstedelse.

Formanden
Afstemningen er afsluttet.

Afbrydelse af sessionen
Formanden
Jeg erklærer Europa-Parlamentets session for afbrudt.
(Mødet hævet kl. 12.11)

