Aplicarea Directivei 2004/38/CE privind dreptul la liberă circulaţie şi şedere pe teritoriul statelor membre pentru cetăţenii Uniunii şi membrii familiilor acestora (prezentare succintă)
Preşedinte
Urmează o scurtă prezentare a raportului întocmit de dna Vălean, în numele Comisiei pentru libertăţi civile, justiţie şi afaceri interne, referitor la aplicarea Directivei 2004/38/CE privind dreptul la liberă circulaţie şi şedere pe teritoriul statelor membre pentru cetăţenii Uniunii şi membrii familiilor acestora.
Adina-Ioana Vălean
raportoare. - Dle preşedinte, dintre toate drepturile fundamentale acordate cetăţenilor UE, cel care contribuie cel mai mult la unificarea noastră este dreptul la liberă circulaţie pe teritoriul Uniunii Europene.
Acest drept, prevăzut de tratate, este pus în aplicare de Directiva 2004/38/CE care stabileşte atât condiţiile, cât şi restricţiile aplicabile cetăţenilor europeni şi membrilor familiilor acestora în ceea ce priveşte libera circulaţie şi şedere pe teritoriul UE.
De la 1 ianuarie 2006, peste 8 milioane de cetăţeni ai UE şi-au exercitat acest drept de şedere în alt stat membru şi alte milioane s-au folosit de el pentru a călători în UE.
În calitate de raportoare a Parlamentului European pentru evaluarea acestei directive, trebuie să afirm că aplicarea concretă a dreptului la liberă circulaţie al cetăţenilor noştri este subminat în mod serios de statele membre care împiedică exercitarea acestuia încălcând dispoziţiile tratatelor şi ale directivei respective.
În primul rând, referitor la transpunerea realizată de statele membre, putem afirma cel mult că lasă de dorit. Comisia, precum şi două studii separate comandate de Parlament, indică o serie de probleme, dintre care unele constituie încălcări ale drepturilor fundamentale ale cetăţenilor UE. Aceste probleme sunt evidenţiate în raportul meu.
Este vorba de multe proceduri administrative nejustificate referitoare, în special în ceea ce priveşte membrii familiilor resortisanţilor ţărilor terţe, care includ: condiţii de intrare şi amânări procedurale de durată; nerecunoaşterea dreptului la liberă circulaţie pentru unii parteneri înregistraţi, inclusiv pentru cei din cadrul unor relaţii între parteneri de acelaşi sex; excepţii de la politica publică pentru a servi obiective economice sau de securitate care ignoră principiul proporţionalităţii, ceea ce duce la ordine abuzive de expulzare; şi discriminarea anumitor cetăţeni şi comunităţi etnice în legătură cu drepturile care ar trebui să li se acorde în temeiul directivei.
În al doilea rând, adresându-mă celor care se concentrează exclusiv asupra abuzurilor şi asupra exercitării necorespunzătoare a acestui drept, sunt de acord că aceste aspecte sunt importante, dar consider că articolul 35 din directivă oferă deja statelor membre posibilitatea de a combate aceste abuzuri, precum căsătoriile de convenienţă sau frauda - trebuie doar pus în aplicare.
De asemenea, doresc să menţionez că am cooperat în mod constructiv cu parlamentele naţionale, cu Comisia şi cu raportoarea Comisiei pentru afaceri juridice, dna Frassoni, care împărtăşesc în unanimitate preocuparea mea legată de problemele aferente transpunerii menţionate anterior şi de necesitatea implicării tuturor părţilor în vederea contribuirii la rezolvarea imediată a acestora.
Raportul meu solicită, de asemenea, adoptarea mai multor măsuri de soluţionare a problemelor. Una dintre cele mai importante şi imediate măsuri care trebuie luate se referă la realizarea de către Comisie a unor orientări generale privind transpunerea. Acestea ar contribui la interpretarea mai clară a unor noţiuni precum "resurse suficiente” şi "siguranţă publică”. Ulterior, statele membre trebuie să le aplice, de preferinţă înainte de sfârşitul anului 2009.
Acordurile provizorii discriminatorii care restricţionează circulaţia lucrătorilor din statele membre care au aderat la UE după 2004 trebuie abrogate sau revizuite în cele din urmă.
Trebui alocate mai multe fonduri pentru a susţine măsurile de integrare locală a cetăţenilor UE care locuiesc în alte state membre şi, în cele din urmă, Comisia nu trebuie să ezite în a iniţia procedura de încălcare a dreptului comunitar împotriva statelor membre care nu respectă directiva respectivă.
Trebuie să admitem faptul că, în cele din urmă, statele membre trebuie să aplice şi să transpună în mod corect directiva, astfel încât problemele care apar să fie rezolvate rapid. Acestea nu ar trebui să încerce să scape de obligaţia de a garanta libera circulaţie prin solicitarea unei revizuiri în scopul temperării dispoziţiilor directivei. Parlamentul European se opune în mod ferm acestei revizuiri şi mulţumeşte Comisiei pentru adoptarea aceleiaşi poziţii.
Este timpul ca statele membre şi Consiliul să garanteze că Europa este un spaţiu în care pot circula nu doar capitalurile, serviciile şi mărfurile, ci şi cetăţenii noştri. Europa nu există fără liberă circulaţie.
Doresc să închei prin a afirma că voi transfera un amendament oral revizuit în cadrul unei note de subsol din raportul meu pentru ca cei care se opun liberei circulaţii din motive naţionaliste, rasiste sau xenofobe, dar care nu îndrăznesc să declare acest lucru în mod deschis, să nu mai aibă niciun motiv să voteze împotriva raportului întocmit de mine.
Cu ocazia votului prin apel nominal de mâine vom vedea cine sprijină Europa şi cetăţenii europeni, libera circulaţie şi drepturile cetăţenilor fără discriminare şi cine este împotriva acestora.
Günter Verheugen
vicepreşedintele Comisiei. - (DE) Dle preşedinte, distinşi deputaţi, aş dori să-i mulţumesc raportoarei pentru acest raport remarcabil şi pentru cooperarea excelentă, constructivă într-un domeniu foarte dificil şi sensibil.
Libera circulaţie a persoanelor este una dintre libertăţile fundamentale ale pieţei interne europene. Această libertate se află la baza funcţionării pieţei interne şi, prin urmare, la baza competitivităţii economiei europene. Trebuie să admitem în mod clar că aplicarea necorespunzătoare a dreptului comunitar în acest domeniu este, într-adevăr, contrară principiilor fundamentale pe care se sprijină construcţia Europei. Prin urmare, este o problemă absolut crucială.
De aceea, salut acest raport care completează raportul Comisiei adoptat la 10 decembrie 2008 privind aplicarea Directivei 2004/38/CE. Sunt foarte mulţumit că aproape toate rezultatele raportului PE se regăsesc în raportul Comisiei.
Cred că avem acum un tablou complet al transpunerii şi aplicării directivei de către statele membre şi este timpul să acţionăm cu adevărat. Raportul evidenţiază - pe bună dreptate - că responsabilitatea transpunerii şi aplicării corespunzătoare a directivei aparţine statelor membre. Cu toate acestea, invită Comisia să ia măsuri în anumite domenii. Permiteţi-mi să explic, aşadar, unde anume se regăsesc priorităţile imediate ale Comisiei în acest caz.
Comisia îşi pune mari speranţe în aplicarea completă şi corectă a directivei. Aceasta reprezintă una dintre priorităţile celui de-al 25-lea raport anual al Comisiei privind monitorizarea aplicării dreptului comunitar (2009).
Comisia va depune în continuare eforturi pentru a se asigura că directiva este transpusă şi aplicată corespunzător pe teritoriul Uniunii Europene. În lunile următoare, vom organiza reuniuni bilaterale cu statele membre pentru a discuta cazurile extrem de numeroase de transpunere şi aplicare incorectă. Dacă nu se înregistrează niciun progres satisfăcător, Comisia nu va ezita să iniţieze imediat procedura de încălcare a dreptului comunitar împotriva statelor membre în cauză.
Comisia intenţionează să ofere informaţii şi asistenţă atât statelor membre, cât şi cetăţenilor. Unul dintre mijloacele prin care se va realiza acest lucru este publicarea unor orientări referitoare la anumite aspecte care s-au dovedit a fi problematice în ceea ce priveşte transpunerea sau aplicarea directivei, precum aspectele referitoare la expulzare şi la abordarea abuzurilor. Orientările vor clarifica şi aspecte identificate ca fiind problematice de raportul Parlamentului.
Comisia va continua să lucreze împreună cu statele membre la nivel tehnic, în cadrul grupurilor de experţi, pentru a identifica aspectele dificile şi a clarifica probleme de interpretare legate de directivă.
Cu toate acestea, trebuie să spun în acest moment, dnă Vălean, Comisia nu poate adopta propunerea nr. 23. Această propunere prevede vizite efectuate la faţa locului de către echipe de experţi şi introducerea unui sistem de evaluare reciprocă pe baza acestor vizite. Trebuie să vă atrag atenţia asupra faptului că asemenea verificări inter pares se efectuează de obicei în domenii care fac parte din cel de-al treilea pilon, dar nu în ceea ce priveşte dreptul comunitar. Tradiţiile juridice şi administrative şi soluţiile alese de statele membre pentru transpunerea directivei sugerează că valoarea adăugată anticipată a unor astfel de verificări ar fi destul de limitată. În orice caz, după cum ştiţi, statele membre sunt libere să aleagă forma şi metodele de transpunere a directivelor.
Însă, Comisia va acorda în continuare o atenţie deosebită diseminării informaţiilor referitoare la directivă, va furniza cetăţenilor UE informaţii actualizate şi simplificate şi va folosi Internetul pentru diseminarea acestora. De asemenea, va invita şi va ajuta statele membre să îi informeze pe cetăţeni cu privire la drepturile lor prin intermediul unor campanii de conştientizare a opiniei publice.
Comisia este pregătită să respecte marea majoritate a propunerilor prezentate în raportul Parlamentului. Aş dori să mulţumesc Parlamentului European pentru sprijinul şi sugestiile referitoare la modul în care se poate asigura aplicarea corectă a acestei directive importante, care se referă, nici mai mult, nici mai puţin, decât la legătura uneia dintre cele patru libertăţi fundamentale în cadrul integrării europene.
Preşedinte
Declar închis acest punct de pe ordinea de zi.
Votarea va avea loc mâine.
Declaraţii scrise (articolul 142 din Regulamentul de procedură)
Alin Lucian Antochi  
în scris. - Susţin în întregime raportul dnei Vălean referitor la aplicarea Directivei 2004/38/CE cu atât mai mult cu cât evenimentele recent petrecute în anumite State Membre au atras atenţia asupra încălcării flagrante a uneia dintre cele patru libertăţi fundamentale şi anume dreptul la libera circulaţie şi şedere a cetăţenilor pe teritoriul Statelor Membre.
De asemenea, transpunerea ineficientă sau chiar lipsa de transpunere a acestei Directive în legislaţia naţională a Statelor Membre a generat o serie de abuzuri în aria formalităţilor administrative şi a interpretării restrictive a dispoziţiilor legislative privind noţiunea de "şedere ilegală”, culminând cu detenţia şi expulzarea injustă a cetăţenilor europeni. Cu toate acestea, soluţia nu este o închidere a graniţelor, ci ea trebuie căutată mai degrabă în măsuri concrete care să faciliteze integrarea cetăţenilor în diversitatea societăţilor europene.
Consider că raportul în discuţie va avea o contribuţie semnificativă la monitorizarea transpunerii normelor prevăzute de aceasta Directiva daca Statele Membre si Comisia vor reuşi să conlucreze şi coopereze în acest sens.
Azi, dorinţa tuturor cetăţenilor europeni este de a trăi într-o Uniune Europeana în care valorile fundamentale precum libera circulaţie a persoanelor să fie respectate, însă nu trebuie să uităm că pentru atingerea acestui scop, noi toţi trebuie să ne aducem propria contribuţie.
