Iškilmingas posėdis - 2008 - Europos kultūrų dialogo metai
Pirmininkė
Ponai ir ponios, Europos Parlamento vardu man yra didelgarbir malonumas šiais, Europos kultūrų dialogo metais, pasveikinti atvykusią į Europos Parlamentą JT specialiąją pranešėją religijos arba tikėjimo laisvės kausimais, mokslų daktarę Asma Jahangir.
Šie kultūrų dialogo metai Parlamente laikomi ypač svarbiais. Renginiais ir iniciatyvomis Parlamentas suteikia erdvę keistis tarpusavyje idėjomis įvairių kultūrų ir bendruomenių bei įvairių religijų ir tikėjimų piliečiams.
Šiais metais jau esame pakvietę politikus ir religinius lyderius iš viso pasaulio kreiptis į mus. Tikimės, kad taip pat mūsų Parlamentas taps forumu bendrauti, skleisti bendrą žinią ir skatinti nuoširdų laisvą dialogą ir geresnį savitarpio pažinimą.
Man ypač malonu pakviesti jus, A. Jahangir, pasisakyti mūsų posėdyje gyvybiškais svarbiais pasaulio taikai ir vystymuisi klausimais.
Vykdydami savo bendrąją misiją propaguoti demokratiją ir žmogaus teises, mes atidžiai stebėjome įvykius jūsų šalyje Pakistane. Kai praėjusiais metais buvote sulaikyta, Europos Parlamentas priėmrezoliuciją, kad būtumėte nedelsiant paleista. Todėl pirmiausia dėl to esame ypač patenkinti, kad šiandien esate čia su mumis.
Yra dar viena priežastis, kodėl jūsų apsilankymas yra labai svarbus šiuo metu. Šiais metais švenčiame 60-ąsias Visuotinės žmogaus teisių deklaracijos, priimtos Jungtinių Tautų Generalinės Asamblėjos 1948 m. gruodžio 10 d., metines. Šia deklaracija buvo paskelbtas naujasis laikotarpis pasauliui, ką tik išgyvenusiam sunkius baisiausio karo istorijoje išmėginimus. Deklaracijoje buvo nurodyta pirmoji tarptautinė, oficiali pareiga dėl visų žmonių orumo ir lygybės, nepriklausomai nuo odos spalvos, įsitikinimų ar kilmės. Šios deklaracijos 18 straipsnyje yra sakoma, kad "kiekvienas žmogus turi teisę į minties, sąžinės ir religijos laisvę. Ši teisapima laisvę pakeisti religiją ar tikėjimą, taip pat laisvę skelbti savo religiją ar tikėjimą tiek vienam, tiek kartu su kitais, viešai ar privačiai, mokant, praktikuojant tikėjimą, laikant pamaldas bei atliekant apeigas."
Jūsų kaip JT specialiosios pranešėjos užduotis yra nustatyti esamas ar galimas kliūtis ateityje naudotis šia teise ir pasiūlyti būdus bei priemones joms neutralizuoti ar įveikti.
Savo pranešime pažymite nuolat vykstančio intensyvaus dialogo su skirtingų religijų ar tikėjimų bendrijomis svarbą. Šis dialogas turi vykti visais lygmenimis, visų socialinių grupių. Ypač pabrėžiate poreikį plačiai dalyvauti moterims skatinant didesnę toleranciją, pagarbą ir savitarpio supratimą.
Europos Parlamentas daugumoje savo rezoliucijų akcentavo tą faktą, kad moterys atlieka svarbų vaidmenį propaguodamos dialogą ir taiką, kaip tai buvo pažymėta mūsų surengtoje konferencijoje Tarptautinės moters dienos proga. Jūs pati dalyvavote daugybėje konferencijų propaguodama dialogą pagal civilizacijų aljansą ir ėmėtės įvairių iniciatyvų, kad moterys labiau jame dalyvautų.
Taip pat pažymėjote, kad švietimas yra vienas iš svarbiausių veiksnių užkirsti kelią konfliktui. Švietimas gali išmokyti pagarbos, pripažinti pliuralizmą ir religijų bei tikėjimų įvairovę. Jis prisideda prie informacijos apie žmogaus teisių skleidimo ir žmogaus teisių įgyvendinimo visose bendruomenėse.
Tai, ką remiate, atitinka Europos kultūrų dialogo metų šūkį "Įvairūs kartu". Tai papildo pagrindinį veiklos, skirtos propaguoti žinias, pagarbą ir toleranciją įvairiems tikėjimams, vaidmenį.
Šios dienos susitikimas yra didžiulis įvykis. Tiems, kurie nori toliau tęsti diskusiją su jumis, rytojaus rytą žmogaus teisių pakomitetis rengia specialų susitikimą.
A. Jahangir, man labai malonu, kad galiu Jus pakviesti dabar kreiptis į Europos Parlamentą.
(plojimai)
Asma Jahangir
Jungtinių Tautų specialioji pranešėja dėl religijos ar tikėjimo laisvės. - Gerb. Pirmininke, gerbiamieji Europos Parlamento nariai, ponai ir ponios, brangūs draugai, man yra didelgarb ir begalinis malonumas būti čia šiandien su jumis. Norėčiau išreikšti savo labai didelę padėką Europos Parlamento pirmininkui Hans-Gertui Pötteringui, pakvietusiam mane pasisakyti Europos Parlamente. Taip pat turiu padėkoti už jūsų paramą man kaip JT specialiajai pranešėjai ir asmeniškai, kai praėjusiais metais buvo įkalinta.
Jūsų sprendimas 2008 m. pavadinti Europos kultūrų dialogo metais ir vystyti įvairias susijusias iniciatyvas iš tikrųjų yra labai svarbus ir priimtas pačiu laiku. Europos istoriją suformavo daugybteigiamų kultūrų dialogo pavyzdžių. Tačiau taip pat yra pastebimas ir tokio konstruktyvaus dialogo trūkumas, pavyzdžiui, prisimenant vykusius religinius karus arba getų, skirtų tam tikro tikėjimo atstovams, steigimą viduramžiais.
Norėčiau su jumis pasidalinti savo mintimis daugiausia dėl religijų dialogo, remiantis savo kaip Jungtinių Tautų pranešėjos dėl religijos ar tikėjimo laisvės įgyta patirtimi per paskutiniuosius ketverius metus. Norėčiau iškelti keturis klausimus: kas yra religijų dialogas, kas jame dalyvauja bei kodėl ir kaip jis vyksta.
Leiskite pradėti nuo pirmojo klausimo. Ką reiškia religijų dialogas? Terminologija atrodo paini. Ar "kultūrų" dialogas apima ir religijų "dialogą"? Į šį klausimą atsakysiu teigiamai, nes religija yra kultūros dalis. Tuo pačiu metu reikėtų taip pat atitinkamai atkreipti dėmesį į įtampą tarp religijų. Todėl vykstant religijų dialogui taip pat reikėtų atsižvelgti į įvairių tipų religijų tikinčiuosius ir jų idėjas.
O kaip dėl dialogo tarp tikinčiųjų į Dievą, netikinčiųjų ir ateistų? Visuos šiuos tikinčiuosius saugo tarptautinžmogaus teisių teisbei teisišpažinti bet kokią religiją ar tikėjimą. Taigi, mano nuomone, šie trys aspektai turi būti taip pat įtraukti į kultūrų dialogo iniciatyvas.
Jungtinių Tautų lygmeniu taip pat vartojami posakiai, tokie kaip civilizacijų aljansas arba "2010 m. tarptautiniai metai dėl draugiškų santykių tarp kultūrų atkūrimo". Šiuose pavadinimuose nėra minimas ginčytinas žodis "religija", bet jie yra skirti skatinti religijų ir kultūrų dialogą, supratimą ir bendradarbiavimą taikos labui.
Taigi, "kultūrų dialogą" galėtume suvokti kaip plačią sąvoką, apimančią anksčiau minėtus įvairius aspektus - religijų dialogą, požiūrį religijų viduje, ir kai tai yra susiję su ateistais. Man labai patinka, kad 2006 m. gruodžio 18 d. Europos Parlamentas ir Taryba savo sprendime Nr. 1983/2006/EB, kuriuo 2008 m. paskelbti Europos kultūrų dialogo metais, nustatkultūrų dialogo tikslus "didinti pagarbą kultūrų įvairovei ir stiprinti sugebėjimą gyventi sudėtingoje aplinkoje mūsų visuomenėje ir įvairių kultūrinių identitetą ir įsitikinimų sambūvio sąlygomis. Be to, svarbu pabrėžti įvairių kultūrų indėlį į Europos Sąjungos valstybių narių paveldą ir gyvenimo būdą ir pripažinti, kad kultūra ir kultūrų dialogas yra ypač svarbūs mokantis sugyventi santaikoje".
Daug svarbiau tai, kad valstybprivalo vykdyti savo politiką ir vystyti valdymo įgūdžius atsižvelgdama į įvairiapusius interesus. Tiek vyriausybė, tiek pilietinvisuomenturi kurti aplinką, kurioje įvairių religijų ir tikėjimų žmonės galėtų lengvai bendrauti. Iš esmės kultūrų dialogo sąvoka privalo būti plečiama.
Iš to kyla mano antrasis klausimas: ar kultūrų dialogas yra svarbus? Esu įtikinusi, kad kultūrų dialogo palaikymas yra nepaprastai svarbus norint nugalėti sektantišką ir nekompromisinį požiūrį, didinti religinę toleranciją visame pasaulyje. Be švietimo, religijų dialogas yra viena iš pagrindinių priemonių užkirsti kelią nesusipratimams, konfliktams ir pažeidimams religijos ar tikėjimo laisvės srityje. Jei jis yra sėkmingas, kultūrų dialogas iš tikrųjų gali skatinti toleranciją, pagarbą ir supratimą.
Nors kultūros ir religijos gali gana skirtis, negalima pateisinti pasakymo, kad jeigu jos skiriasi, tai nėra lygiateisėje padėtyje. Kol dauguma žmonių, nepriklausomai nuo religijos ar savo įsitikinimų, tvirtai laikosi visuotinių vertybių, visada bus pavieniai asmenys, siekiantys įrodyti, kad jų kultūra, religija, kalba ar istorija yra pranašesnnei jų kaimynų. Mano pirmtakas, Jungtinių Tautų specialusis pranešėjas profesorius Abdelfattahas Amoras iš Tuniso, jau yra klausęs, ar dar yra kas nors, ko žmonės nėra padarę per visą savo istoriją "vardan religijos". Vis dėlto religijas sieja daug moralinių vertybių, kurios padėtų žmonėms kartu išmokti gerbti vienas kitą.
Lankydamasi savo šalyje mačiau, kokią naudą gali duoti pastangos dalyvauti kultūrų dialoge. Tokio dialogo nebuvimas gali būti išankstinis įspėjimas apie didėjančią įtampą tarp religijų ir kylantį konfliktą. Aišku, kad vien dialogu neišspręsime esamų problemų. Tai greičiau pirmas žingsnis teisinga linkme. Religijų dialogas turi būti ne tik protinir teologinveikla. Jis taip pat turi priversti nebyliąją daugumą ieškoti bendros strategijos sutarimui ir taikai pasiekti. Tokios yra tikros religijų dialogų sėkmės istorijos. Tačiau visuomenės pastangos nėra dažnai minimos spaudoje, priešingai nei religinis smurtas.
Leiskite man pasidalinti su jumis savo dviem patyrimais iš naujausių savo tyrimų misijų, kurios rodo, kad dalyviai neturi daug stengtis, kad vyktų prasmingas dialogas. Vizito į Izraelį ir okupuotąją Palestinos teritoriją metu man pranešapie įvairių religijų atstovų vykstančius susitikimus, kuriuose kartu dalyvauja Izraelio ir Palestinos gyventojai, neleidžiantys, kad paskutiniai politiniai įvykiai trukdytų jų dialogui. Viena nevyriausybinorganizacija pranešė: "tiek Izraelis, tiek palestiniečiai išsaksavo nusivylimą ir beviltiškumą dėl abiejose bendruomenėse esančio radikalaus požiūrio ir daugumos nenoro kartu veikti nenaudojant smurto, kad būtų rasti sprendimai. Abi pusės pasisakdėl poreikio išgirsti kitą pusę pripažįstant įvykdžius smurtą ir pareikšti apgailestavimą".
Be to, Šiaurės Airijoje aš buvau liudininkreligijų dialogo svarbos. Belfaste yra vykdoma daug iniciatyvų vietos lygmeniu, skirtų sujungti skirtingų politinių ir religinių požiūrių žmones. Kai kurie iš jų gyvena vieni šalia kitų, bet buvo atskirti vadinamųjų "taikos sienų".
Dėl to kyla trečiasis klausimas: kas turėtų dalyvauti kultūrų dialoge? 2000 m. rugpjūtį Niujorke vykusio Pasaulio tūkstantmečio taikos susutikime dalyvavo daugiau nei 1000 religinių ir dvasinių vadovų. Savo įsipareigojime dėl taikos pasaulyje jie pabrėžė, kad nebus pasiekta tikros taikos tol, kol visose bendruomenėse nebus savitarpio pagarbos ir supratimo apie žmonių giminės kultūrinę ir religinę įvairovę.
Tokie religinių vadovų susitikimai yra svarbūs, bet tuo pačiu metu religijų dialogas vietos lygmeniu turi būti taip pat skatinamas ir puoselėjamas. Manau, kad keičianti nuomonėmis, jei įmanoma, taip pat turėtų dalyvauti nešališki dėl savo tikėjimo, ateistinių ir teistinių įsitikinimų asmenys ir religinių mažumų nariai. Bet koks dialogas taip pat turi duoti daug naudos moterims, kurios paprastai svarbiausiais religijų dialogo atvejais lieka nuošalyje. Moterys yra vienos iš labiausiai kenčiančių nuo religinio nepakantumo. Tačiau pastebėjau, kad moterų bendruomenės šalia religinių linijų labai veiksmingai gina žmogaus teises kilus įtampai bendruomenėse.
Taip pat kartais yra naudinga to paties tikėjimo žmonėms pateikti skirtingas nuomones. Vienas iš tokių pavyzdžių yra mano vizito į Jungtinę Karalystę metu vykusi apskrito stalo diskusija Londone, kurios metu buvo sprendžiama dėl teisės aktų, dėl diskriminacijos, dėl seksualinės orientacijos ir išimčių teisės aktuose organizacijoms, susijusioms su religija ar tikėjimu. Ši diskusija galėjo būti visai kitokia, nedalyvaujant lesbiečių ir gėjų krikščionių judėjimui.
Menininkai taip pat gali atlikti svarbų vaidmenį visuomenės švietimo srityje dėl religinio pakantumo ir jungiant įvairias visuomenes. Vienas iš gerų pavyzdžių yra Vakarų ir Rytų Divano orkestras, kurį sudaro jaunieji Izraelio, Palestinos, Libano, Sirijos, Jordanijos ir Egipto muzikantai. Jo įkūrėjas ir dirigentas Danielis Barenboimas šio orkestro tikslą apibūdino taip: "Mes nelaikome savęs politiniu projektu, bet daugiau forumu, kur jauni žmonės iš Izraelio ir visų arabų šalių galėtų laisvai ir atvirai save išreikšti, tuo pačiu metu įsiklausydamas ir į kitus. Tai nebūtinai turi reikšti, kad reikia priimti kitų mintis, nekalbant jau apie pritarimą joms, tai labiau būtinybpritarti tokių veiksmų teisėtumui".
Tačiau apsilankymas Indijoje taip pat parodė, kokie pažeidžiami jaučiasi netgi menininkai prieš minios spaudimą gatvėse. Vizualiojo meno pramonten atlieka svarbų visuomenės religinio pakantumo mokytojo vaidmenį. Tačiau kai kurie Bolivudo filmai buvo uždrausti rodyti nevalstybinių subjektų bauginimais. Deja, garso ir vaizdo menų pramonės profesionalai atrodo paprastai ieško pritarimo iš apsišaukėlių religinių nuomonių saugotojų prieš pradėdami rodyti filmą, kuriame nagrinėjami bendruomenių klausimai. Tai rodo, koks svarbus yra menininko indėlis į kultūrų dialogą ar koks bent galėtų būti. Žurnalistai ir teisininkai taip pat gali padaryti pokyčių, ypač kur jų pranešimai ir veiksmai peržengia religines ribas. Yra daugybpavyzdžių, kur pavieniai asmenys padėjo vienas kitam, peržengdami visas religines ribas.
Be to, svarbiausia, kad politikai turėtų kartu kolektyviai nuspręsti, kaip kovoti su naujais iššūkiais pasaulyje, nes jie tampa vis labiau visuotiniai. Toks svarstymas galiausiai leistų imtis konkrečių veiksmų dėl vyraujančios įvairovės, pavyzdžiui, aprūpinimo būstų projektuose, mokyklos mokymo programoje ir skiriant įstatymines institucijas.
Baigdama norėčiau užduoti ketvirtąjį klausimą. Kaip veiksmingai vykdyti kultūrų dialogą? Kultūrų dialogas vyksta skirtingais lygmenimis - tarptautiniu ir tokių regioninių organizacijų kaip JT, ES ir Musulmonų konferencijos organizacija, kurios gali padėti palengvinti kultūrų dialogą. Be to, nevyriausybinės organizacijos šiuo metu siūlo skatinti taikos kultūrą dialogo ir bendradarbiavimo tarp pavienių asmenų ir bendruomenių įvairių religijų ir tikėjimų, JT religijų dialogo ir bendradarbiavimo dėl taikos dešimtmečio metu, kuris tikriausiai vyks nuo 2001 m. iki 2020 m. Šiuo atžvilgiu, atrodo, svarbu turėti daugybę gerų iniciatyvų pasauliniu, regioniniu, šalių ar vietos lygmeniu. Norėčiau pabrėžti, kad taip pat galima naudoti senas, naujas ir kūrybines ryšių priemones, kad kultūrų dialogo pradžiai reikėtų nedaug išlaidų, pavyzdžiui, susirašinėjimo programų mokyklose arba per pasikalbėjimus internetu konkrečiomis temomis, gatvės teatrais ir lėlių vaidinimais.
ES mokymosi visą gyvenimą programos gali ir jau veikia kaip puikios platformos kultūrų ir religijų dialogams. Iš tikrųjų, įvairios programos yra geros praktikos pavyzdžiai. Programa "Comenius" siekiama vystyti supratimą įvairių Europos kultūrų pasikeitimų ir bendradarbiavimo tarp įvairių mokyklų įvairiose šalyse. Daugiau nei 1,5 milijono studentų jau dalyvauja tokiose aukštojo mokslo pasikeitimų programose kaip "Erasmus". Iš "Leonardo da Vinci" programos yra finansuojamas tarptautinis mobilumas profesiniame švietime bei mokyme. Programa "Gundtvig" suteikia naujas mokymosi galimybes, ypač suaugusiesiems, kuriems kyla socialinės atskirties grėsmir vyresnio amžiaus darbininkams. "Jean Monnet" tinklas skatina mokymą, mokslinius tyrimus ir Europos integracijos atsispindėjimą aukštojo mokslo institucijose visame pasaulyje. Leiskite man pabrėžti, kaip Europos Sąjungai yra svarbu ištiesti ranką visam pasauliui, ypač kultūrų dialogo srityje.
Švietimo institucijų vaidmuo yra gyvybiškai svarbus. Jos gali arba diegti pakantumą arba net jauname amžiuje skatinti įtampą. Todėl būtina pabrėžti šviesaus švietimo svarbą, mokančio vaikus pripažinti esamą įvairovę. Yra akivaizdus potencialas savanoriškiems mokyklų tarpusavio pasikeitimams su kitomis šalimis, tiek Europoje, tiek kitur. Šiuo atžvilgiui norėčiau nurodyti 2001 m. tarptautinę patariamąją konferenciją dėl mokyklų švietimo, dėl tikėjimo ar religijos laisvės, tolerancijos ir nediskriminacijos. Šioje konferencijoje buvo priimtas galutinis Madrido dokumentas, kuriame buvo siūloma mokytojams ir studentams suteikti susitikimų ir pasikeitimų su skirtingų religijų ir tikėjimų kolegomis galimybę.
Šeima yra kita vieta, kurioje pažiūros gali būti arba varžomos, arba puoselėjamos. Tai labai priklauso nuo kiekvieno asmens auklėjimo. Be to, mišrios santuokos gana natūraliai atveria naujas perspektyvas ir gali palengvinti kultūrų ir religijų dialogą. Mano nuomone, yra svarbu jau jauname amžiuje susipažinti su savo kaimynų ar kitų religijų požiūriais. Tam nebūtinai reikalingos tolimos kelionės, bet, pavyzdžiui, galėtų būti organizuojami susitikimai su žmonėmis vietos bažnyčioje, mečetėje, sinagogoje, šventykloje ar kitose pamaldų vietose. Grupės, ypač vietos tikėjimų susitikimuose, neturėtų būti per didelės, kad dalyviai galėtų kalbėti ir susipažinti vienas su kitu asmeniškai.
Tačiau yra galimi keli pavojai kultūrų dialogui. Jei jis nevyks tinkamai, gali tapti paviršutinišku, neaiškiu ir neveiksmingu. Be to, kultūrų dialogas taip pat gali būti naudojamas kaip priemonpabrėžti "kitų" blogosioms pusėms. Dalyvius gali imti pagunda įtikinti savo pašnekovus dėl jų religijos ar kultūros pranašumo.
Galimo dialogo esm- būtina atsakyti į pagrindinį klausimą. Ar dalyviai taip pat turėtų būti klausiami dėl jų religijų ir teologinių požiūrių, o ar tai būtų pavojinga? Teigiamas aspektas būtų tai, kad dalyviams turėtų būti žinoma ne tik apie panašiais nuomones, bet ir apie skirtumus. Tačiau, šie skirtumai gali būti suprantami kaip jautrūs ar netgi įžeidžiantys. Tiesiog pagalvokite, jeigu diskusija būtų sutelkta į tokius ginčytinus klausimus, kas buvo paskutinis pranašas? Ar Dievas turėjo sūnų? Ar religiniai lyderiai neklysta? Ką turėtumėte valgyti arba nevalgyti? Ar persikūnijimas egzistuoja?
Viliojanti alternatyva būtų rinktis tik neginčytinas temas, kurios būtų visiškai nesusijusios su teologija, pavyzdžiui, svarstant bendras aplinkos apsaugos reikalus. Tačiau tokias temas gali būtų sunku parinkti ir jos gali būti gana nuobodžios, todėl galiausiai toks požiūris sužlugdytų tikrąjį kultūrų ir religijų dialogo paskirtį. Nemanau, kad dar vieno "religinio teisingumo" sluoksnio pridėjimas prie esamo politinio teisingumo padėtų.
Kartais girdite iš diplomatų, kad privaloma nekritikuoti kitų religijų. Tačiau norėčiau paklausti, ar dialogas pašalina galimybę kritikuoti kitų religijų dogmas? Manau, kad vienas iš tikro dialogo pasirinkimų turėtų būti tai, kad kolegos galiausiai galėtų susitarti turėti skirtingas nuomones tam tikrai klausimais, tačiau tuo pačiu metu gerbtų vienas kito nuomones ir požiūrius.
(Plojimai)
Jei kas nors nori kritikuoti savo kolegos religiją, aišku yra patartina tai daryti kompetentingai ir atidžiai pasveriant savo žodžius. Be to, taip pat padėtų, jeigu tarp įvairių grupių jau būtų savitarpio pasitikėjimas. Tačiau aš tvirtai tikiu, kad nebūtų geriau remti pačias religijas, o ne pavienius asmenis ar tikinčiųjų grupes, kaip tai yra pripažįstama tarptautinių žmogaus teisių standartų.
(Plojimai)
Daug kartų aš išreiškiau susirūpinimą, kad vadinamojo religijų šmeižimo laikymas nusikaltimu gali duoti priešingų rezultatų, nes gali sukelti nepakantumą, baimę ir net padidinti priešingos reakcijos galimybes. Kaltinimai dėl religijos šmeižimo nuslopintų teisėtą kritiką ar net veiklos ir teisės aktų tyrimą, kurie žeidžia žmogaus teises, už kurias siekiama bausti religija.
Aš manau, kad teisinvalstybir veikiančios demokratinės institucijos yra būtinos sąlygos palankiai atmosferai sukurti, skatinančiai tikrą dialogą ir supratimą. Žmonės privalo pasitikėti sistema, todėl įvairovinstitucijose gali prisidėti prie tokios aplinkos kūrimo. Kultūrų dialogas neturėtų būti primestas ar būti globėjiškas. Šiuo atžvilgiu valstybių vykdomoje politikoje turėtų būti vietos ir erdvės religijų ir tikėjimų įvairovei, taip sukuriant normalias galimybes bendravimui ir supratimui.
Tokios yra mano mintys dėl kultūrų dialogo, kas, kodėl ir kaip jame dalyvauja. Gaila, kad vietoj išsamių atsakymų aš galbūt uždaviau naujus klausimus.
Savo pastebėjimuose aš jau užsiminiau apie galimus, bet taip pat įmanomus kultūrų dialogo keblumus. Atrodo, kad yra svarbu oficialiai įtvirtinti kultūrų dialogą įvairiais lygmenimis tinkamu pavidalu ir esant dideliam dalyvių pasirinkimui, tuo pačiu leidžiant tikrai pasikeisti nuomonėmis. Manau, kad bendri religinių lyderių pareiškimai ir pranešimai yra svarbūs. Tačiau norėčiau šia proga atkreipti dėmesį į iniciatyvų žemiausiu lygmeniu svarbą, konkrečius susitikimus ir bendrus veiksmus. Taip pat manau, kad geriau yra žodžių karas nei įtampa, kuri trunka ilgai. Kai paprastai, teistinio, ateistinio ir neteistinio tikėjimo tikintieji sueina kartu, kai kurie iš jų galbūt pirmą kartą. Tikėsimės, kad jie daug išmoksta vienas iš kitų, net jei pabaigoje jų nuomonės esminiais klausimais skiriasi.
Visuotinės vertybės turėtų būti tiltu, jungiančiu skirtingas religijas ir tikėjimus. Nepritariu tam, kad visuotinės žmogaus teisių vertybės gali būti ir privalo būti mažiau svarbios nei socialinės ar religinės normos.
(Plojimai)
Galiausiai dėl to reikėtų stiprinti visuotines žmogaus teises, propaguojant ir saugant žmogaus teises ir laisves.
Pabaigoje norėčiau pacituoti buvusio JT generalinio sekretoriaus Boutros Boutros-Ghalio žodžius: "Visuotiniu požiūriu žmogaus teisės verčia mus susidurti su labiausiai reikalaujančia dėmesio dialektika - identiškumo, skirtingumo, "asmenybės" ir "kitų" dialektika. Iš jų mes tiesiogiai mokomės, kad esame visi kaip vienas ir tuo pačiu metu tokie patys ir skirtingi".
(Parlamento nariai rodo palankumą pranešėjui plodami stovint.)
Pirmininkė
Gerb. A. Jahangir, labai dėkojame už šią kalbą. Mes labai atidžiai klausėme kalbos, kuri yra paremta jūsų pagarba žmogaus teisėmis, patirtimi ir kokį svarbų darbą atliekate šią linkme.
Tikiuosi, kad jūsų apsilankymas Europos Parlamente suteiks daugiau didesnio bendradarbiavimo galimybių vykdant mūsų bendrą demokratijos, taikos ir vystymosi misiją.
