Europos Sąjungos ir Afrikos santykiai (diskusijos)
Pirmininkė
(EL) Kitas klausimas yra M. Martens Vystymosi komiteto vardu pateiktas pranešimas dėl dabartinių Europos Sąjungos ir Afrikos santykių.
Maria Martens
Gerb. pirmininke, Komisijos nary, ponios ir ponai, mes aptarsime pranešimą dėl dabartinius Europos Sąjungos ir Afrikos santykių. Joje išdėstoma bendra Afrikos ir Europos ateities bendradarbiavimo vizija, skatinanti Afrikos vystymąsi ir kovą su skurdu. Strategija turi apimti daugiau nei vien tik dabartinės politikos gynimą. Tai vizija, kuri remiasi bendromis vertybėmis ir principais bei abipuse pagarba, kuri veda žmonių gerovės link.
Afriką ir Europą sieja bendra ilga istorija, tačiau jų santykiai išties pasikeitė: jie nebegali būti vienpusiai. Dabar kalbame apie lygią partnerystę tam, kad kartu spręstume problemas, turinčias įtakos abiem žemynams, pavyzdžiui, saugumas, prekyba, migracija ir klimato kaita.
2005 m. Europos Sąjunga priėmEuropos strategiją dėl Afrikos. Tuo metu aš taip pat buvo pranešėja. Mūsų požiūriu, ta strategija turėjo du pagrindinius trūkumus. Tai buvo strategija, skirta Afrikai, bet be pačios Afrikos dalyvavimo, kai Parlamentas bei pilietinvisuomennepakankamai dalyvavo vystant šią strategiją. Džiaugiuosi, kad dabar mes kalbame apie bendrą ES ir Afrikos strategiją ir kad šį kartą Parlamentas bei pilietinvisuomenbus labiau įtraukti. Šis bendradarbiavimas yra geras ženklas ateičiai.
Gerb. pirmininke, ši strategija turėtų suteikti mums bendrų ateities veiksmų struktūrą ir kryptį. Kova su skurdu ir Tūkstantmečio vystymosi tikslai turi likti dėmesio centre. Nors naujausi TVT duomenys suteikia tam tikro optimizmo, 41,1 proc. žmonių į pietus nuo Sacharos vis dar gyvena iš vieno dolerio per dieną. Šios situacijos negalima pagerinti vien tik plėtros pagalba. Būtina taip pat skatinti ekonominį augimą.
Šiuo metu vykstančios derybos dėl ekonominės partnerystės susitarimų galėtų tam būti gera priemonsu sąlyga - ir aš norėčiau tai pabrėžti - kad dėmesio centre būtų tvari plėtra ir kad tai būtų daugiau nei vien tik Europos prekybos susitarimai. Aš labai norėčiau iš Komisijos nario išgirsti apie situaciją dėl galimo 2008 m. sausio 1 d. termino nukėlimo.
Gerb. pirmininke, Afrikos vyriausybės, žinoma, pirmiausia yra atsakingos už vystymąsi savo pačių šalyse. Jos tapo labiau nepriklausomos tiek politiškai, tiek ekonomiškai. Afrikos vystymasis yra pačiame įkarštyje, ypač įkūrus naujas institucijas, pavyzdžiui, NEPAD (Naująją Afrikos Vystymosi partnerystę) ir Afrikos tarpusavio vertinimo mechanizmą. Jau seniai praėjo laikas, kai Europa buvo vienintelis ir išskirtinis finansinės ir politinės paramos partneris. Kitos šalys pradeda labai aiškiai stiprinti savo įtaką Afrikoje: pavyzdžiui, pažvelkite į Kiniją. Daugiau negalime mūsų santykius su Afrika laikyti savaime suprantamais.
Gerb. pirmininke, pranešime pabrėžiamos trys prioritetines politikos sritys: taika ir saugumas, geras valdymas ir ekonominis augimas bei investicijos į žmones. Kalbant apie Europos politikos sritis, pranešime atkreipiamas dėmesys į didesnę vystymosi veiklų darną iš vienos pusės ir kitų politikos sričių - iš kitos, pavyzdžiui, prekybos, žemės ūkio ir migracijos. Europos Sąjungos vystymosi politika gali būti veiksmingesnir produktyvesntik jei Europa nuosekliau ir geriau koordinuos savo paramos naudojimą ir pagerins finansinę atskaitomybę.
Taika ir saugumas yra rimta problema Afrikoje. Pranešime pabrėžiama integruoto požiūrio, sprendžiant konfliktines situacijas, svarba. Svarbiausias prioritetas šioje srityje turėtų būti mūsų atsakomybapsaugoti žmones, padėti užkirsti kelią konfliktams ir juos išspręsti bei atkurti šalis. Akivaizdu, kad geras valdymas, lygiateisiškumas prieš įstatymą ir stabili demokratija yra stabilumo ir vystymosi sąlygos. Gebėjimų stiprinimas šiose srityse yra gyvybiškai svarbus. Mes palaikome Komisijos siekius šioje srityje.
Gerb. pirmininke, antrasis ES ir Afrikos suvažiavimas vyks Lisabonoje gruodžio mėn. po septynerių metų pertraukos. Jo metu bus priimti bendra ES ir Afrikos strategija ir Veiksmų planas. Ant kortos pastatyta daug kas, ir mes visi suinteresuoti, kad šis suvažiavimas būtų sėkmingas. Be to, nors situacija Zimbabvėje kelia didelį susirūpinimą, mes turėtume atminti, kad tai yra ES ir Afrikos, o ne ES ir Zimbabvės suvažiavimas; tai į žmones, o ne į prezidentus orientuotas požiūris.
Gerai, kad Europos Parlamentas ir Visos Afrikos Parlamentas turės galimybę suvažiavime aiškiai išreikšti parlamentinį požiūrį į bendrą strategiją. Praeitą savaitę susitiko Visos Afrikos Parlamento ir mūsų parlamento delegacijos tam, kad paruoštų bendrą deklaraciją. Aš tikiu, kad šiame suvažiavime mūsų pirmininkai galės ją pristatyti vyriausybių vadovams.
Gerb. pirmininke, šia tema yra dar daug ką pasakyti, tačiau, matau, kad mano laikas baigėsi, todėl šiuo klausimu baigsiu pasisakymą, tačiau prieš tai noriu padėkoti mano kolegoms ir Komisijai už labai vaisingą bendradarbiavimą.
Manuel Lobo Antunes
Gerb. pirmininke, Komisijos nary, ponios ir ponai, pranešėja, per pastarąjį dešimtmetį Europa, Afrika ir pasaulis labai pasikeitė. Dabar Europa yra 27 šalių narių blokas, kurios kartais pateikia labai skirtingus užsienio politikos prioritetus ir požiūrius. Nors būtų nesąžininga sakyti, kad Afrikos žemynas buvo pamirštas, atsižvelgiant į tai, kiek plėtros pagalbos Europa jam suteikė, vis dėlto mes galime kalbėti apie strateginį vakuumą Europos ir Afrikos santykiuose. Pastaraisiais metais neigiamos šio vakuumo pasekmės tapo labiau matomos. Dabar Europos Sąjunga ir šalys narės pripažįsta poreikį perkelti santykius su Afriką į kitą lygmenį, o antrasis ES ir Afrikos suvažiavimas būtų kaip tik tinkamas momentas aiškiai išreikšti šį norą.
Yra įvairių priežasčių, pateisinančių šį naują santykių tarp Europos Sąjungos ir Afrikos svarbos pripažinimą: plačiai paplitęs supratimas, kad globaliniai pokyčiai, pavyzdžiui, taika ir saugumas arba tarptautinprekyba, reikalauja suderintų tarptautinės bendruomenės veiksmų, ir taip pateisinančių naujų bendradarbiavimo formų atsiradimą; atsakymų ieškojimas į ir Europai, ir Afrikai aktualias problemas; energijos išteklių valdymas arba migracijos srautai; Afrikos noras kolektyviai spręsti bendras problemas ir būtinybprisitaikyti prie specifinių geopolitinių pokyčių tarptautiniame kontekste.
Šie nauji ES ir Afrikos santykiai išdėstyti dokumentuose, kurie, tikime, bus priimti gruodžio mėn. suvažiavimo metu: bendrojoje ES ir Afrikos strategijoje, jos pirmajame veiksmų plane, ir mes tikimės, Lisabonos deklaracijoje. Šie dokumentai atspindi ypatingą Europos ir Afrikos santykių pobūdį. Juose išdėstomas požiūris, kuris, iš vienos pusės, palankiai vertina daugiašalius kanalus, o iš kitos pusės, siekia labiau integruotai spręsti įvairius mūsų santykių aspektus. Šis požiūris išreiškia skirtumą, kurį ES gali parodyti, ypač lyginant su kitais tarptautiniais subjektais. Tai, kad Afrika pripažįstama kaip strateginpasaulio partnerė, taip pat atsispindi tiek ruošiantis suvažiavimui, tiek ruošiant dokumentus, kurie bus priimti. Jei 2005 m. priimta ES ir Afrikos strategija yra ES dokumentas, kuris įpareigoja tik Sąjungą, naujoji strategija - pirmą kartą bendra strategija - ir veiksmų planas yra bendro darbo su mūsų Afrikos kolegomis rezultatas.
Nuo pat pradžių suvažiavimo dokumentus ruošjungtinekspertų grupė, ir mes tikimės, kad jie bus patvirtinti spalio 31 d. vyksiančio ES ir Afrikos ministrų trejeto susitikimo metu, procese, kuriame dalyvauja tiek Afrikos, tiek Europos nevyriausybiniai subjektai ir pilietinės visuomenės. Todėl bendroji strategija ir pirmasis veiksmų planas yra bendro darbo rezultatas. Todėl dabartinredakcija atspindi daug nerimą keliančių dalykų ir pasiūlymų, kurie yra išdėstyti M. Martens pranešime, kuris neabejotinai labai išsamus ir visapusiškas.
Bendrojoje strategijoje ir veiksmų plano projekte išdėstyti Europos Sąjungos ir Afrikos partnerystės santykiai turi apimti bendrų interesų temas. Pagrindiniai kriterijai turi dabartiniam bendradarbiavimui ir politiniam dialogui pridėti vertės ir užtikrinti teigiamą įtaką kasdieniam Europos ir Afrikos piliečių gyvenimui. Partnerystė, kurią mes norime kurti, taip pat sieks užtikrinti pusiausvyrą tarp abiejų šalių įsipareigojimų, kuri pakeis vienšališką ir pagalba grįstų santykių pobūdį tarp ES ir AKR (Afrikos, Karibų baseino ir Ramiojo vandenyno) šalių.
Patirtis taip pat rodo, kad politiniai įsipareigojimai reikalauja įgyvendinimo ir stebėjimo mechanizmų, kad būtų galima juos paversti kai kuo daugiau, o ne vien tik gerais ketinimais. Tarp suvažiavimų, lygiagrečiai reguliariems abiejų komisijų ir ministrų trejeto susitikimams, dabar yra galimybė, kai reikia organizuoti papildomus sektorių ministrų susirinkimus. Tačiau tikrai ES ir Afrikos santykiai iš tikrųjų pasikeis tik tada, kai procesą veiksmingai įgyvendins kiti įvairūs subjektai.
Šiuo atžvilgiu mes norime įkurti neoficialias jungtines ekspertų grupes įgyvendinti kiekvieną partnerystę. Jos bus atviros ir jose galės dalyvauti daug suinteresuotųjų subjektų: Europos ir Afrikos parlamentai, vietos valdžia, Europos ir Afrikos pilietinvisuomenė, Afrikos subregioninės organizacijos ir institutai bei privatus sektorius. Kartu bus išplėstas bendradarbiavimas ir dialogas tarp Visos Afrikos Parlamento ir šių Rūmų, ir šios institucijos taip pat atliks kanalų funkciją, įgyvendinant bendrąją strategiją ir veiksmų planą.
Nors tokie sudėtingi pokyčiai negali akimirksniu įvykti, mes esame kryžkelėje pokyčių santykiuose tarp abiejų žemynų link. Mūsų laukiantis iššūkis yra visiškai pasinaudoti šia galimybe, pradedant įgyvendinti šią naują strateginę ES ir Afrikos dialogo viziją. Būtent siekiant šio tikslo, kurio ir ketiname laikytis, ir su pasitikėjimu ir tikėjimu tuo, ką darome, turi vykti kitas ES ir Afrikos suvažiavimas Lisabonoje gruodžio mėn.
Louis Michel
Gerb. pirmininke, ponai ir ponios, pirmiausia norėčiau pasveikinti ir padėkoti M. Martens už jos puikų pranešimą, kuris kelia įvairias problemas ir pateikia naudingų nurodymų ir neabejotinai yra įkvėpimo šaltinis Parlamentui sprendžiant ypač svarbų klausimą, taip pat kuriame reikalaujama naujo požiūrio į ES ir Afrikos santykius.
Kaip žinote, 2007 m. bus ypatingi metai Europos ir Afrikos santykių ateičiai. Praėjus penkeriems metams po 2003 m. Lisabonos suvažiavimo ataskaitos ir ne mažiau nei septyneriems metams po pirmojo Afrikos ir Europos suvažiavimo, kuris vyko Kaire 2000 m., man atrodo, kad mums skubiai reikia iš naujo apibrėžti šiuos santykius. Per pastaruosius metus Afrika labai pasikeitir įgijo kontinentinės institucinės sandaros, kuri daugeliu atžvilgių primena mūsų pačių. Naująją instituciją, t. y. Afrikos Sąjungą, dabar reikia stiprinti ir įtvirtinti. Ši institucija sukūrambicingą pagrindinių sričių kontinentinę politiką, pavyzdžiui, socioekonominio vystymosi, taikos ir saugumo, ir taip pat iš tiesų gero valdymo; visi šie elementai aiškiai nusipelno mūsų paramos ir pripažinimo.
Dabar Afrika neabejotinai remiasi tarptautine plotme. Aš galvoju apie jos įvairialypius santykius su tarptautine bendruomene, kaip minėjo M. Martens, ir aš taip pat galvoju apie naująjį vaidmenį, kurį, pavyzdžiui, atlieka Kinija, ir jos įtaka investicijų projektams tame žemyne. Žinoma, aš taip pat galvoju apie globalinius iššūkius, su kuriais Afrika, kaip ir kiti pasaulio žaidėjai, turi susidurti, būtent, klimato kaita, energijos tiekimas, daugiašalių institucijų reforma, pandemijų rizika, emigracija ir taip toliau; ir akivaizdu, kad Afrika privalo imtis priemonių, kad ją išgirstų, privalo daryti įtaką, ir svarbiausia, privalo ginti savo teises. Nes nepaisant visko šie iššūkiai, kuriuos ką tik išvardijau, yra ir mūsų iššūkiai. Visi šie iššūkiai ir problemos yra bendri mums, ir, negana to, jie išryškina Europos ir Afrikos tarpusavio priklausomybę. Nes mus sieja tas pats likimas.
Bendra labiau politinio pobūdžio strategija gali pakeisti Afriką - ir Europą taip pat, ir tai turi būti pasakyta likusiai pasaulio daliai. Todėl abiem žemynams reikia skubiai sudaryti naują koncepciją ir įgyti naujų priemonių, kad ES ir AS dialogas vyktų daug aukštesniu lygmeniu. Bendroji ES ir Afrikos strategija, kurią mes sukūrėme per pastaruosius mėnesius kartu su mūsų kolegomis iš Afrikos, turėtų atspindėti šią koncepciją. Tačiau tai nereiškia, kad mes turime nusigręžti nuo tradicinių solidarumo santykių. Vietoj to, mums būtinas kokybiškas šuolis, kuris perkeltų ES ir Afrikos santykius į naują epochą, kuri kartu suveda du partnerius, turinčius lygias teises ir lygias atsakomybes.
Šios problemos labai gerai išdėstytos pranešime, ir aš tik galiu paremti svarbias naujas idėjas, kurias Parlamentas pasiūlė, kad galėtų stebėti ir palaikyti šios strategijos bei iš jos išplaukiančių veiksmų planų įgyvendinimą. Šiuo atžvilgiu aš manau, kad labai svarbu sudaryti bendrą EP/AP (Visos Afrikos Parlamento) delegaciją, kad būtų užbaigta institucinsandara, kurią turime įgyvendinti. Taip pat norėčiau pridėti reguliarius šių dviejų institucijų pirmininkų susitikimus, kartu organizuojant posėdžius ir rengiant politines ataskaitas, detaliai pristatančias padarytą pažangą. Visa tai atliks pagrindinį vaidmenį palaikant proceso pagreitį ir suteikiant jam politinės energijos, kurios prireiks sėkmingam įgyvendinimui.
Mes žinome, kad šis požiūris taip pat ragina Afrikos Sąjungą įsteigti stabilias institucijas ir organus, kurie galėtų veikti ir bendrauti su mūsų institucijomis. Aiškiai turėdami tai omenyje, mes ir toliau remsime Afrikos Sąjungą, jai įgyvendinant pokyčius ir stiprinant savo institucijas. Iš anksto patvirtindamas šį įsipareigojimą, aš džiaugiuosi galėdamas pranešti, kad pirmajam Visos Afrikos Parlamento pateiktam veiksmų planui bus skirta 275 000 EUR suma iš institucinės paramos programos, kurią dabar finansuoja devintasis Europos vystymosi fondas. Tai buvo vienas iš svarbių susirūpinimą keliančių klausimų, kuriuos man pateikpirmininkas J. Borrell.
Tikiuosi, kad šis pradinis finansavimas leis Visos Afrikos Parlamentui visapusiškai dalyvauti iniciatyvoje, kurios ėmėtės, siekiant suorganizuoti bendrą parlamentinį renginį prieš gruodžio mėn. vyksiantį Lisabonos suvažiavimą, nes jūsų darbo rezultatus bus galima pristatyti šalių vadovams suvažiavimo metu.
Pagaliau, kaip jau keletą kartų esu minėjęs, abiejų žemynų civilių gyventojų ir jiems atstovaujančių išrinktų asamblėjų dalyvavimas ir įsipareigojimas yra esminis veiksnys, lemiantis efektyvaus dialogo proceso ir Europos ir Afrikos bendradarbiavimo sėkmę. Galbūt mes kartais esame linkę pamiršti, kad kalbame apie bendrą 1,5 mlrd. žmonių likimą, ir būtent jie yra svarbiausi partnerystės, kurią dabar kuriame, veikėjai.
M. Martens, aš visiškai sutinku, kad reikia koordinavimo; štai kodėl mes pasiūlėme elgesio kodeksą, kuris leistų geriau paskirstyti darbą tarp skirtingų paramos teikėjų, tai reiškia, užtikrintų didesnę harmoniją. Aš tikiu, kad mes išlaikėme nuoseklumą šiuo atžvilgiu, nes kaip žinote, dešimtajame Europos vystymosi fonde mes pateikėme specialų finansinį paketą politinio dialogo, kurį ketiname įtvirtinti su mūsų partneriais iš Afrikos, valdymui, o tai yra vienas iš svarbiausių aspektų. O dėl EPS (ekonominių partnerysčių susitarimų), neabejoju, kad šia tema turėsiu atsakyti į klausimus po jūsų pasisakymų. Todėl aš pataupysiu savo atsakymą pasisakymams, kad šiuo metu nepasakyčiau per daug ir neužimčiau daugiau laiko.
Mano paskutinis akcentas yra tai, ką einantysis Tarybos Pirmininko pareigas taip pat pabrėžė: negalima neigti ES ir Afrikos suvažiavimo svarbos. Dabar tinkamas laikas organizuoti tokį renginį, nes procesas dėl tikslų keitimo jau įsibėgėjo. Kai kuriais atžvilgiais tai ir santykių tarp mūsų dviejų žemynų pobūdžio pasikeitimas. Mums reikia pamiršti tradicinius, netgi, galime sakyti, banalius - santykius, pakankamai archajišką paramos gavėjo ir paramos teikėjo arba paramos teikėjo ir gavėjo partnerystę ir judėti link kur kas labiau politiškos asociacijos, kurioje dalyvauja du partneriai, turintys lygias teises ir atsakomybes. Mano nuomone, tai neabejotinai daug svarbiau. Kol kas tiek; esu įsitikinęs, kad prie kai kurių dalykų dar sugrįšiu, kai jūs galėsite pateikti man konkretesnius klausimus.
Michel Rocard
Gerb. pirmininke, einantis Tarybos Pirmininko pareigas, ponios ir ponai, Užsienio reikalų komitetas, kuriam atstovauju kaip nuomonės referentas, palankiai vertina visas šias pastangas. Komitetas yra susirūpinęs dėl Afrikos ir remia viską, kas buvo išsakyta. Tik nori žinoti viena: ar mes esame pakankamai drąsūs, kad įvykdytume užduotį?
Ko mes negalime parašyti, nors apie tai užsimenama pranešime, ir iš tiesų aš galiu tai pasakyti, yra tai, kad kai kalbame apie Afriką, susiduriame su didele politiškai teisinga ir dusinančia veidmainyste, kurios reikia iš pradžių atsikratyti, jei tikrai siekiame savo tikslų. Kalbėdami apie galimybes Afrikai vystytis, įsileidžiant jos produktus į savo rinkas, privalome atminti, kad apie keturiasdešimt Afrikos šalių neturi ką eksportuoti. Šis šūkis yra tiesiog nesąžiningas. Nviena Afrikos šalis negali savarankiškai apsirūpinti maisto produktais. Jos turi importuoti maistą, kai tuo pat metu eksportas iš čia ir Brazilijos žudo vietos natūrinį žemės ūkį. Mes turime padėti Afrikai save apginti. Šią mintį mes kartojame pranešime.
Žinoma, korupcija Afrikoje yra tarsi viską naikinantys amarai. Vis dėlto ši problema yra būdinga tik labai skurdžioms šalims. Todėl mes turime pradėti nuo stambių žuvų ir į jas orientuotis. Tai reiškia gerai žinomus įtariamuosius, netgi jei jie yra ministrai, ir mūsų pusėje esančius asmenis, kurie yra susiję su kyšininkavimu. Nedidelkorupcija pranyks tik vystantis ekonomikai. Nepradėkime jų kaltinti už tuos pačius dalykus, kuriuos patys darėme prieš kelis amžius, nes mūsų plėtimasis ir vystymasis taip pat rėmėsi korupcija.
Galiausiai diktatūra negali tapti demokratija, net ir esant prekybai ir užsienio paramai. Tačiau ji gali tapti apsišvietusiu despotizmu. Pasibaigę kankinimai ir grobimai, suteikta saviraiškos teisir teismų nepriklausomybbei policijos pavaldumas jiems - visa tai turi būti anksčiau už pliuralistinius rinkimus, kurie yra organizuojami tik tam, kad įtiktų vakarams, kai tuo metu visą laiką grobiami žmonės, žudomi žurnalistai ir rinkimų kandidatai. Šie veiksniai turi atsispindėti sąlygose, kurias mes keliame. Dar daug ką galima pasakyti šia tema.
Filip Kaczmarek
Gerb. pirmininke, Komisijos nary, M. Martens parengpuikų pranešimą, kurį Vystymosi komitetas vieningai priėmė. Pirmą kartą Afrika ir Europa iš lėto pradeda dirbti partnerystės pagrindu ir įgyvendinti bendrą požiūrį į demokratijos vystymąsi, vystymosi paramą ir stiprina taiką ir saugumą visame Afrikos žemyne. Kaip ir Tarybos ir Komisijos atstovai, tikiuosi, kad šis pranešimas taps geru įkvėpimo šaltiniu ruošiantis ES ir Afrikos suvažiavimui Lisabonoje. Daugelis pranešime pateiktų sąlygų ir ypač jų įgyvendinimas atliks labai svarbų vaidmenį Europos ir Afrikos santykių vystymesi. Be įvairių Sąjungos politikų nuoseklumo gerinimo, pavyzdžiui, prekybos, vystymosi, aplinkosaugos, žemės ūkio ir migracijos politikų, mūsų abipusiai santykiai sunkiai žengs į priekį.
Taip pat yra svarbu vykdyti anksčiau priimtus sprendimus ir įsipareigojimus. 2005 m. Europos Sąjungos Taryba nusprendAfrikos šalims skirti bent 50 proc. daugiau išteklių. Mano šalyje, Lenkijoje, pastaraisiais metais plėtros pagalba gerokai padidėjo. Problema ta, kad praėjusiais metais vos 1,4 proc. visos dvišalės Lenkijos paramos buvo skirta Afrikos šalims į pietus nuo Sacharos. Tai, kad kai kurios šalys narės neskuba ratifikuoti pataisyto Kotonu susitarimo ir vidinio susitarimo dėl dešimtojo Europos vystymosi fondo, taip pat kelia susirūpinimą. Esant dabartinei situacijai, tik pusSąjungos šalių narių yra ratifikavusios Partnerystės susitarimą su AKR (Afrikos, Karibų ir Ramiojo vandenyno) šalimis, kuris turi įsigalioti 2008 m. sausio 1 d.
Jei susitarimą ratifikuos ne visos šalys, bus labai sunku paspartinti Afrikos programas ir paramos Afrikai planai taip ir liks planais. Todėl aš raginu šių rūmų narius daryti spaudimą savo šalių parlamentams ir vyriausybėms, kad būtų ratifikuotas pataisytas Kotonu susitarimas.
Alain Hutchinson
Gerb. pirmininke, einantysis Tarybos Pirmininko pareigas, Komisijos nary, Europos Parlamento socialistų frakcija visuomet tvirtai laikėsi principo, kad vystymosi strategijas turi kontroliuoti tie žmonės, kurie joms turės tiesioginę įtaką, nes tai reiškia, kad tokiu būdu iš tikrųjų bus atsižvelgta į jų prioritetus.
Todėl šiame pranešime mes, savaime suprantama, pabrėžėme, kad į ES ir Afrikos strategiją reikia įtraukti nacionalinius parlamentus ir pilietinę visuomenę. Dabar vykstančiame pasiruošime naujajai strategijai, kuri siekia atverti kelią naujos formos strateginei partnerystei, jų dalyvavimo trūksta dideliu mastu. Mes būtinai turime tai ištaisyti. Šiame kontekste mes palaikome pirmininkaujančios Portugalijos iniciatyvą pakviesti Europos ir Viso Afrikos Parlamentų delegacijas dalyvauti gruodžio mėn. suvažiavime Lisabonoje. Tikėkimės, kad tai ne vien tik simbolinis gestas.
Mes taip pat reikalavome - ir M. Martens tai ką tik paminėjo, - kad skirtingos Europos politikos kryptys turi būti nuoseklios. Tai reiškia, kad mūsų prekybos, žemės ūkio, žvejybos ir imigracijos politikos srityse priimtos priemonės turi atsižvelgti į bet kokius su vystymusi susijusius įvykius pietų šalyse, ir ypač Afrikoje.
Mes taip pat pamename, kad Europos Sąjunga pažadėjo daryti viską, kas įmanoma, kad pasiektų Tūkstantmečio vystymosi tikslus, ir imtis visų reikiamų žingsnių, kad panaikintų skurdą. Turėdami tai omenyje, mes reikalaujame, kad naujojoje ES ir Afrikos strategijoje būtų aiškiai išdėstyti jos įsipareigojimai ir būtų išvardytos konkrečios jų įgyvendinimui būtinos priemonės, kiek tai susiję su Afrika.
Dėl Ekonominės partnerystės susitarimo mūsų pozicija yra pakankamai aiški: mes jokiais būdais, nei ideologiniu, nei kitu pagrindu, nesame nusistatę prieš susitarimus, įtvirtinančius partnerystės, kuri būtų naudinga ir europiečiams, ir AKR (Afrikos, Karibų ir Ramiojo vandenyno) šalių tautoms, sąlygas. Tačiau mes tvirtai priešinsimės bet kokiam susitarimui, kurį pasirašius, ypač Afrikos tautų padėtis bus blogesnė, nei ji yra šiandien. Tai yra mūsų pasiūlyto pataisymo tikslas.
Pabaigoje norėčiau parėžti, kad susiklosčius aplinkybėmis mes vis dar nežinome teksto, kuris bus pateiktas kitame Lisabonos suvažiavime. Jūs pranešėte, kad šis dokumentas yra ruošiamas. Todėl mes kreipsime ypatingą dėmesį į tai, kaip mūsų pranešime pasiūlytos rekomendacijos bus atspindėtos šiame dokumente, ir, savaime suprantama, pasiliekame teisę atitinkamai reaguoti iš karto, kai tik susipažinsime su tekstu.
Johan Van Hecke
Gerb. pirmininke, ponios ir ponai, Marijos Martens panešime yra keletas įdomių rekomendacijų, tačiau turiu pripažinti, kad mūsų frakcijai užkliuvo gana neigiamas pranešimo atspalvis ir tai, kad jame trūksta aiškios ir nuoseklios ateities vizijos.
Praėjus septyneriems metams po pirmojo suvažiavimo Kaire, pirmininkaujanti Portugalija su Komisija nuoširdžiai bando - ir aš tuo tikrai tikiu - sukurti naują ES ir Afrikos strategiją, kad atsikratytų senojo paramos teikėjo ir paramos gavėjo modelio. Tai, kad organizuojamas šis suvažiavimas, yra nepaprastai svarbu ne vien tik dėl neigiamų priežasčių ir nerimo, kurį kelia didėjanti Kinijos įtaka.
Priešingai, tai, kad abi pusės vis labiau supranta, kad Europa ir Afrika nebėra viena kitos išskirtinės prioritetinės partnerės, suteikia unikalią galimybę sukurti visiškai naujus labiau subalansuotus santykius. Iš pirmo žvilgsnio kliūtys tarp Europos ir Afrikos neatrodo didelės. Svarbu, kad visi Afrikos partnerystės ryšiai atsiribotų nuo priklausomumo nuo tradicinės pagalbos bei labdaros ir sąlyginumo kultūros. Vis garsiau ir garsiau raginama industrializuotis, labiau plėsti privatųjį sektorių ir daugiau investuoti į žinių ekonomiką.
Laimei, Afrikoje taip pat vis geriau suprantama, kad pirmiausia žmonės turi būti atsakingi už savo problemų sprendimą. Europa, stengdamasi nepakliūti į paternalizmo ir interferencijos pinkles, dabar turi aiškiai pasakyti, kaip ji rems šį vilčių teikiantį vystymąsi. Ateityje visi santykiai tarp ES ir Afrikos turės neišvengiamai remtis abipusės atskaitomybės principu. Tokiu būdu besąlyginis žemės ūkio subsidijų panaikinimas labiau nei bet koks kitas veiksmas galėtų sustiprinti pasitikėjimą ES tarp jos Afrikos draugų.
Brian Crowley
UEN frakcijos vardu. - Gerb. pirmininke, norėčiau padėkoti einančiajam pirmininko pareigas ir Komisijos nariui už jų pasisakymus, bet labiausiai - mūsų pranešėjai M. Martens už jos darbą šiuo klausimu, nes tikrovyra ta, kad mes susiduriame su nauja partneryste, nauju susitarimu tarp Europos Sąjungos ir Afrikos. Aš sveikinu Tarybą dėl rengiamo ES ir Afrikos suvažiavimo gruodžio mėn. ir tikiuosi, kad šis suvažiavimas nepriklausys nuo to, ar jame dalyvaus vienas tam tikras asmuo.
Ant kortos yra pastatyta pernelyg daug, kalbant apie santykius tarp Europos ir Afrikos, kad būtų svarstoma, ar Robert Mugabe dalyvaus, ar ne. Mes visi žinome ir kritikuojame Roberto Mugabe veiksmus Zimbabvėje. Mes visi giname demokratinių institucijų ir demokratinių judėjimų Zimbabvėje teises ir raginame ginti šias demokratines teises, tačiau tai neturi sutrukdyti tinkamam vystymuisi ir tinkamam darbui, kuris turi vykti tarp Europos Sąjungos ir visos Afrikos.
Valdymo klausimai, vystymosi pagalbos klausimai ir ypač laisvos prekybos klausimai yra gyvybiškai svarbūs Afrikos vystymuisi ateityje. Kalbant apie vystymąsi, Europos Sąjunga yra didžiausia pagalbos teikėja pasaulyje. Airija, mano šalis, pagal vienam gyventojui tenkančią paramos sumą užima šeštą vietą pasaulyje. Bet kalba ne apie tai, kad parama teikiama tam, kad būtų atsilyginta. Kalbame apie tai, kad turime suteikti žmonėms laisvę išlaisvinti save, išmainyti sunkumus, sukurti švietimą, sveikatos priežiūrą ir infrastruktūrą tam, kad ateityje jie nepriklausytų nuo pagalbos.
Lieka dar klausimai dėl Kinijos suinteresuotumo, nes Kinija nesuteikia tokio pasitikėjimo valdymu, korupcijos nebuvimu, atvirumu ir skaidrumu kaip kad Europa. Mes privalome turėti omenyje Kinijos įtaką tame besivystančiame pasaulyje. Gerb. pirmininke, labai dėkoju už suteiktą leidimą.
Marie-Hélène Aubert
Gerb. pirmininke, nepaisant išsakytų ketinimų mes negalime išties pasakyti, kad pastaraisiais mėnesiais vykstančiose diskusijose dėl partnerystės tarp Europos Sąjungos ir Afrikos atsirado naujų elementų. Žinoma, taika ir lygiateisiškumas prieš įstatymą privalo būti besąlyginiai prioritetai; šiuo atžvilgiu ES vaidmuo tampa vis svarbesnis, ir tai yra sveikintina. Mes taip pat turime užtikrinti, kad išties yra rūpinamasi ir kruopščiai tikrinama parama, pavyzdžiui, rinkimams organizuoti, kad suinteresuotos bendruomenės matytų praktišką naudą, kurią demokratiją gali suteikti jų kasdieniam gyvenimui.
Dėl kitų priemonių sakyčiau, kad apskritai Europos Sąjungos pasiūlymai yra gana tipiški, balansuojantys tarp gero valdymo skatinimo ir laisvos prekybos ir akcentuojantys ekonominį vystymąsi ir sveikatos priežiūrą. Tačiau nors yra labai opių klausimų, kuriuos reikia spręsti, šios ES ir Afrikos strategijos, mūsų nuomone, neišsprendžia dviejų pagrindinių problemų. Pirmiausia tai - maisto sauga, augant pagrindinių maisto produktų, ypač grūdų kainoms, ir skatinant biokuro naudojimą bei saugant bei vystant žemės ūkį, nors kitas Europos vystymosi fondas, kaip ir daugelis vyriausybių Afrikoje, skyrtik mažą savo procento dalį šiam tikslui. Netgi Pasaulio bankas neseniai pabrėžė, kad reikia peržiūrėti šią sritį, o tai jau šį tą sako. Maisto tiekimo klausimas tapo neabejotinai svarbiausia problema, kaip kad ir smulkiųjų ūkininkų, kuriuos pernelyg dažnai ignoruoja plėtros parama ir politikos, ateitis.
Antra svarbi problema yra tai, kad Afrika, kaip žinote, yra didžiulis gamtos išteklių šaltinis, iš kurio, deja, Afrikos žmonės nemoka pasipelnyti, nepaisant to, kad gamtos išteklių kaina nepaprastai išaugo. Visos pagrindinės ekonominės galybės, įskaitant ir naujas, pavyzdžiui, Kiniją, skuba užvaldyti šiuos išteklius, kurių vis labiau mažėja. Ši pastarųjų dienų aukso karštinė, materialių dalykų troškimas pasireiškia itin žiauria socialine ir aplinkosaugos atatranka bei toliau skatina karus ir korupciją.
Esant tokiai situacijai, Europos Sąjungos kalbos yra teoriškos, ir netgi yra angeliško tono, kai ji pati visą laiką taip pat išnaudoja Afrikos gamtos išteklius. Kaip mes tada galime protingai valdyti ir paskirstyti galimybę naudotis šiais ištekliais taip, kad nebūtų niekinama gamta, o suinteresuotos bendruomenės iš to tikrai gautų naudą? Tai yra labai svarbus klausimas, į kurį ES ir Afrikos strategija turi rimčiau atsižvelgti, nes su šiuo klausimu bet kuriuo atveju turėsime susidurti, kai įvykiai šiame sektoriuje įgis pagreitį.
Luisa Morgantini
Gerb. pirmininke, ponios ir ponai, dėkoju M. Martens, ypač už tai, kaip mes dirbome komitete, už jos dėmesingumą ir išaiškėjusius nukrypimus, kurie niokoja skurdžias ir neišsivysčiusias Afrikos šalis.
ES ir Afrikos santykiai nuėjo ilgą kelią nuo 2000 m. Kairo deklaracijos. Daug kas Afrikoje, įvairovių kupiname ir karo išvargintame žemyne, pasikeitė. Pažangą rodo įkurta Afrikos Sąjunga, skelbianti įvairoves vienijančią politiką.
Visos Afrikos Parlamentas priėmmoto "viena Afrika, vienas balsas". Energingi socialiniai judėjimai Afrikoje ragina imtis veiksmų, apie kuriuos ką tik minėjo V. Öger. Šie energijos kupini judėjimai buriasi į tinklus ir Nairobi socialiniame forume atkreipį save dėmesį. Išties padaryta pažanga kuriant ne Europos politiką Afrikos atžvilgiu, o bendrą Afrikos ir Europos partnerystės politiką.
Visos Afrikos Parlamento ir Europos Parlamento susitikimai bei jų dalyvavimas Lisabonos suvažiavime įgyvendina būtent tai, ką mes sakėme, kad trūksta šiame dokumente, tai yra šių Rūmų vaidmenį. Mes ne tik reikalaujame vaidmens, bet ir jo atlikimo praktikoje, ir aš manau, kad Louis Michel pagalba, kartu su pirmininkaujančios Portugalijos pagalba, buvo nepaprastai svarbi. Vis dėlto mūsų nuomonių skirtumai aiškūs.
Įvairūs strategijos aspektai yra svarbūs, tačiau mes privalome juos paspartinti priimdami nuoseklias politikos kryptis; šia prasme, aš turiu omenyje prekybą ginklais. Todėl mes privalome toliau eiti šiuo keliu, žinodami, kad jame pasitaikys kliūčių.
Kathy Sinnott
IND/DEM vardu. - Gerb. pirmininke, švietimas yra tiltas iš skurdo į viltį. Tai šiuolaikinės visuomenės kasdienio gyvenimo priemonė. Tai tvirtovė, sauganti nuo skurdo, ir svarbus vystymosi elementas. Todėl Kofi Annan aprašstrategiją Tūkstantmečio vystymosi tiksluose, kurie yra panašūs į ES strategijos dėl Afrikos tikslu. Joje švietimas gretinamas su prekyba pagal savo svarbą žemyno vystymuisi.
Nepaisant to, ES linkusi prisijungti prie turtingų valstybių, pavyzdžiui, JAV, Australijos, Kanados ir Naujosios Zelandijos, nuolat eksportuojant kvalifikuotą ir išsilavinusią darbo jėgą iš Afrikos ir Azijos.
Praėjusį mėnesį Komisijos narys F. Frattini paskelbė, jog tam, kad Europa užsitikrintų jos ekonomikai reikiamą migrantų skaičių, per ateinančius 20 metų Europa importuos 20 mln. kvalifikuotų darbininkų iš šių žemynų pagal mėlynosios kortelės, panašios į Amerikos žaliąją kortelę, sistemą. Nors nuolatinio kvalifikuotų darbininkų trūkumo, kuris atsiranda dėl mūsų senstančios darbo jėgos, užpildymas ir atneš mums naudą, toks protinio potencialo nutekėjimas žlugdys skurdžias ir neišsivysčiusias Afrikos šalis.
Europa yra taip pat įsivėlusi į privatizuotų įmonių turto dalijimą varganose Afrikos šalyse. Vaikai yra mūsų šalių ateitis, tačiau ES vystymosi fondai nuolat laikosi gimstamumo reguliavimo programų, siekiančių eliminuoti būsimus afrikiečius.
ES Žaliojoje knygoje dėl demografijos aiškiai pasakyta, kad jei gyventojų skaičius neauga, ekonomikos augimas neįmanomas. Dabar Afrika yra vienintelis žemynas pasaulyje, kur gimstamumas yra didesnis už demografinę pusiausvyrą. Jei mes įgyvendinsime savo Tūkstantmečio vystymosi tikslus ir jei tesėsime savo pažadus, šiame amžiuje Afrika taps pasaulio lydere.
Koenraad Dillen
Gerb. pirmininke, niekas negali paneigti, kad šiame pranešime detaliai pateikiama daugelis Afrikos žemyno problemų bei įvairūs Europos Sąjungos ir Afrikos partnerystės laukiantys iššūkiai. Tačiau, nors aš labai pasitikiu pranešėjos kompetencija vystymosi politikos srityje, vis dėlto manau, kad šis pranešimas nepakankamai pabrėžia pagrindinę Afrikos problemų priežastį ir nepateikia atsakymų į kai kuriuos esminius iššūkius.
Galbūt nesu politiškai korektiškas tai sakydamas, bet taip yra. Priešingai, nei teigiama pranešime, šiuo metu Afrika ir Europos Sąjunga nevienodai mąsto apie didesnę demokratiją, gerą valdymą ir žmogaus teises. Pagrindinės skurdo, alkio, nesaugumo ir socialinių ekonominių žemyną varginančių problemų, kurios teisingai išvardytos šiame pranešime, priežastys yra labai blogi ir korumpuoti režimai, kurie visiškai nesistengia laikytis gero valdymo, demokratijos ir žmogaus teisių principų.
Pavyzdžiui, niekas daugiau nediskutuoja, kad Robert Mugabe yra nusikaltėlis, kuris ant kelių parklupdsavo šalį ir terorizuoja savo paties tautą. Ką vis dėlto turi pasakyti besivystančios pietinės Afrikos šalys? Kad rinkimai buvo tinkamai organizuoti ir kad vakarų šalys turėtų rūpintis savo reikalais. Aš iš tiesų abejoju tų pačių vadovų pažadais dėl gero valdymo.
Šis pranešimas išreiškia deramą susirūpinimą taika ir saugumu. Afrikoje, kur yra nesuskaitoma daugybdemokratinių režimų, ginklams išleidžiama daug daugiau nei didžiulės plėtros pagalbos sumos, kurios yra skiriamos toms šalis pagal "Oxfam". Todėl visos šios problemos grįžta prie tos pačios priežasties.
Pabaigoje turiu pasakyti, kad nesutinku su dalimi dėl imigracijos, nes tie, kurie mano, kad apykaitinmigracija gali sustabdyti protinio potencialo nutekėjimą iš Afrikos ir imigracijos spaudimą Europai, bijau, kad turi iliuzijų šiuo klausimu.
Michael Gahler
(DE) Gerb. pirmininke, norėčiau padėkoti mūsų pranešėjai už gerą ir išsamų pranešimą. Rūmai didžiąja dalimi pritaria bendriems principams. ES ir Afrikos suvažiavimas Lisabonoje gruodžio mėn. negali įvykti pernelyg greitai. Džiaugiuosi, kad galėsime sutarti dėl bendros strategijos.
Europos Parlamento pozicija R. Mugabe atveju yra žinoma jau daugelį metų. Tačiau šis ponas neturi tapti kliūtimi naujiems Europos ir Afrikos santykiams. Tikiu, kad yra pakankamai Europos vyriausybių vadovų, kurie aiškiai ir nedviprasmiškai išreiškia savo poziciją šio pono atžvilgiu. Štai kodėl jis privalo dalyvauti ir išgirsti išreiškiamą poziciją.
Būdamas santykių su Visos Afrikos Parlamentu delegacijos pirmininku, norėčiau išreikšti tam tikrus parlamentarų pageidavimus, dėl kurių susitarėme Midrande praeitą savaitę dėl būsimo bendradarbiavimo. Afrikos parlamentai paprastai yra ignoruojamos institucijos. Popieriuje jie atlieka svarbų konstitucinį vaidmenį, tačiau jų pačių vyriausybės ir net pagalbos teikėjai, vertina juos nerimtai. Tačiau turint tinkamų išteklių ir sėkmingai bei visapusiškai sustiprinus parlamentų narių ir parlamentinių administracijų, komitetų ir grupių personalo gebėjimus, šie parlamentai gali atlikti savo tikrąjį vykdomojo organo tinkamos politinės priežiūros vaidmenį. Šiam veiksmų planui būtina vietos lygmenyje turėti demokratiškai teisėtus priežiūros organus, į kurių kritiką, iškilus problemoms, būtų labiau atsižvelgiama nei į paramos teikėjų kritiką.
Todėl raginu Komisiją į savo šalių programas tikslingai įtraukti parlamentinių gebėjimų stiprinimą tam, kad po kelerių metų mes tikrai įsitikintume, jog ir nacionalinių parlamentų dėka Afrikos politika praktiškai atsižvelgia į visuomenės poreikius.
Alessandro Battilocchio
(IT) Gerb. pirmininke, ponios ir ponai, norėčiau pagirti M. Martens už jos darbą ir paremti ES ir Afrikos Sąjungos politinę valią, kuriant bendrą strategiją, apimančią abiem bendruomenėms svarbius dalykus: pradedant saugumu ir baigiant aplinkosauga, pradedant migracija ir baigiant vystymusi bei žmogaus teisų ir demokratijos skatinimu.
Tam, kad ši strategija išties būtų veiksminga, nuo šiol ES privalo sukurti naują partnerystę, kurioje atitinkamai dalyvautų pilietinvisuomenir vietos parlamentai. ES turi skatinti apčiuopiamus rezultatus teikiančius ir įžvalgius veiksmus, kad apgintų žmogaus teises, žodžio ir susivienijimų laisvę bei demokratijos principus tam, kad nenutrūktų ekonominis ir socialinis vystymasis Afrikos žemyne ir kad jame dalyvautų visi Afrikos visuomenės sluoksniai.
Be to, norėčiau pakartoti kitų kolegų raginimą dėl tvirto ES įsipareigojimo siekti Tūkstantmečio vystymosi tikslų kovojant su ŽIV, kuris mažina dirbančiųjų skaičių, ir tobulinant Europos politiką, kuri tikrai atspindėtų bendradarbiavimo vystymosi dvasią tarptautinės prekybos kontekste.
DanutBudreikait
(LT) Norėčiau pasveikinti M. Martens, pranešime pateikiančią dabartinės ES ir Afrikos santykių būklės vaizdą ir siūlymus santykių gerinimui.
Apmaudu, tačiau Afrika yra skurdžiausias pasaulio žemynas. Nepaisant ES ir kitos tarptautinės paramos, skurdas per šiuos 25 metus ne sumažėjo, o padidėjo. Tūkstantmečio vystymosi tikslai nukeliami ateičiai.
Tai vyksta Afrikoje, kuri savo naudingomis iškasenomis yra turtingiausias žemynas pasaulyje. Viena iš priežasčių - žaliavų eksportas pigiausiomis kainomis ir brangus gatavų produktų importas. Pakeisti situaciją gali perdirbamosios pramonės, smulkiojo ir vidutinio verslo, darbo vietų kūrimas Afrikos valstybėse ir regioninis bendradarbiavimas.
Be abejo, kaip pabrėžiama pranešime ir ką visuomet pabrėžia Europos Parlamentas, švietimas yra vienas iš svarbiausių veiksnių, kuriant savarankišką ekonomiką Afrikoje.
Kalbėdama apie Afrikos ateitį, norėčiau paminėti karinius konfliktus, kurie, pavyzdžiui, Sudane, trunka daugelį metų. Tai iš vienos pusės sukelia nesaugumą vietiniams ir užsienio investuotojams, iš kitos pusės tai sudaro galimybes kai kurioms valstybėms pasinaudoti konfliktais ir didinti žaliavų gavybą sau palankiomis sąlygomis.
ES kartu su tarptautine bendrija turėtų stengtis labiau prisidėti ieškant karinių konfliktų Afrikoje sprendimo, tuo pačiu metu būtų efektyvesnvystomojo bendradarbiavimo parama Afrikai.
Helmuth Markov
(DE) Gerb. pirmininke, labai svarbus vystymosi politikos veiksnys Afrikoje yra prekyba, kuri padėtų mažinti skurdą ir tobulinti sveikatos apsaugą Afrikoje. Tinkamai plėtojama prekyba leistų skatinti švietimą ir kovoti su neraštingumu. Vis dėlto ji negali to pasiekti taip, kaip tai atrodo Komisijai.
Man labai malonu - nes nugalėjo sveikas protas arba todėl, kad Afrikos šalių spaudimas tapo toks didelis - kad nuo praėjusio pirmadienio Komisija laikosi kitokio požiūrio į Ekonominės partnerystės susitarimus (EPS). Dėl to nebeliko nepagrįstų reikalavimų dėl rinkos liberalizavimo abipusiškumo ir poreikio atsižvelgti į Singapūro klausimus. Dabar sutarta, kad derybos vyks atskirais klausimais pirmiausia dėl prekių, o kiti klausimai bus svarstomi vėliau.
Jei mes būtume šį požiūrį taikę Dohos plėtrai, mes taip pat būtume galėję pasiekti tam tikros sėkmės, tačiau iki šiol mums to nepavyko. Dėl tokios Komisijos pozicijos nesėkmištiko PPO ir Dohos plėtrą, nes Komisija siunčia vis tą pačią žinią. Ši žinia yra tokia: "Jūs turite suprasti, kad mes norime jums tik gero, ir jei jūs to nesuprantate, jokios sutarties nebus".
Laimei, jei mes žvelgsime į šio Parlamento pranešimą - kuris šiuo atveju yra daug protingesnis negu Komisijos - kurio projektą parengmano kolega R. Sturdy 2006 m., aišku, kad Komisijos narys P. Mandelson turėjo gerokai anksčiau laikytis reikalavimų, kuriems jis įsipareigojo tik dabar, ir galbūt mes nebūtume nuėję taip toli.
Jūs pats kalbėjote mūsų komitete ir mes jūsų konkrečiai apie tai klausėme. Koks buvo jūsų atsakymas? Jūs pasakėte, kad Komisijos narys P. Mandelson darbą atliko puikiai! Atsakomybtaip pat tenka ir Tarybai, turint omenyje tai, kad ji turės pritarti partnerystės susitarimui proceso pabaigoje. Ji galėtų laikas nuo laiko dalyvauti derybose, o ne paprasčiausiai sakyti "mes patikėsime tai Komisijos nariui, gal jis pagaliau kažką nuspręs". Ne, atsakomybdėl EPS, manau, tenka ir jums, jūs nepateisinote pasitikėjimo, bent sprendžiant iš jūsų pareiškimų mūsų komitete.
Robert Sturdy
Gerb. pirmininke, pats esu gana nustebęs dėl to, kad iš visos širdies sutinku su kolegos iš priešingos šio Parlamento pusės nuomone.
Sveikinu M. Martens parengus gerą pranešimą. Šią popietę mes girdėjome daug puikių žodžių, tačiau būtina pasakyti, kad Afrikoje mes patyrėme nesėkmę. Mes patyrėme nesėkmę anksčiau ir kaip pranešėjas dėl EPS tikiuosi, kad Europos Sąjunga šį kartą pasirodys geriau.
Vakar Komisija paskelbKomunikatą dėl EPS, kuriame pagaliau pripažino, kad neįmanoma baigti derybų iki 2007 m. pabaigos, kaip buvo planuojama ir teigiama mano pranešime. Tačiau Komisija toliau primygtinai teigia, kad Afrikos, Karibų ir Ramiojo vandenyno šalys turi įsipareigoti 2008 m. pasirašyti EPS, be to, kai kurios regiono šalys turėtų pasirašyti EPS, o kitos nebūtinai. Tiesiog farsas!
Šiose derybose likus tiek nedaug laiko, pernelyg daug kas yra neaišku ir neapibrėžta. Komunikatas yra sąmoningai neaiškus ir man tai kelia nerimą: aš niekuomet nepasirašyčiau to, ko aš nesuprantu, o mes kaip tik to ir reikalaujame iš Afrikos šalių.
Be to, šie nauji pasiūlymai dėl susitarimų tarp regionų Afrikos šalyse, kurios to norėtų, sukurtų įvairių sutarčių kaimyninėse šalyse įvairovę, kuri primintų spagečių lėkštę.
Tai, kad kitos šalys ir AKR regionai turėtų prisijungti vėliau, reiškia, kad jos turėtų pasirašyti tai, apie ką derybose su jomis nebuvo kalbama. Ar tai gera mintis? Ar EPS nėra skirti stiprinti regioninę integraciją?
Kas yra atsakingas už įgyvendinimą, stebėjimo mechanizmus ir poveikio vertinimus, kai derybų šalys bando pasiekti susitarimą dėl šių mažesnių paketų? AKR šalys neturėtų pasirašyti prekybos susitarimų, kurie būtų nenaudingi jų vietos (regioninėms) rinkoms arba keltų kliūtis jų eksporto rinkoms. Būtina pasirinkti, o Komisijos politinio požiūrio pasikeitimas paskutinę minutę nepadeda stiprinti jų pasitikėjimo.
Josep Borrell Fontelles
(ES) Gerb. pirmininke, Komisijos nary, ministre, ši diskusija turėtų mums padėti siekti pažangos dėl Lisabonos sutarties ir aukščiausio lygio susitikimo, ir mes turėtume padėkoti Tarybai pirmininkavusiai Portugalijai dėl to, kad ji daug dėmesio skyrEuropos ir Afrikos santykiams. Mes manome, kad tai pagaliau padės europiečiams suprasti, kad jų likimas yra neatskiriamai susijęs su Afrikos likimu, kad mes suprantame, kad Afrikos vystymasis yra mūsų gerovės sąlyga ir kad mes negalėsime kontroliuoti migracijos srautų arba užtikrinti saugaus energijos tiekimo be stiprios partnerystės su Afrika.
Mes turime pasakyti aiškiai, kad mūsų tikslas - ne padėti neturtingiems Afrikos gyventojams, bet mūsų pačių interesai. Reikia pasakyti, kad Afrikos gyventojai klausosi mūsų deklaracijų, jomis nepasitikėdami ir laikydami jas paprasčiausia retorika, nes mes neįveikėme kolonijinės praeities ir negalime kurti solidžių santykių tarp lygių partnerių, nors mes visi to labai norime ir apie tai skelbiame, tačiau tai ir nėra realu.
Afrikos modernizavimas - didelis darbas. Šiuo požiūriu Afrikos gyventojams tenka didžiulatsakomybė, tačiau ji iš dalies tenka ir mums. Be mūsų pagalbos, be mūsų bendradarbiavimo Afrikai nepavyks įgyvendinti užduočių, kurios pateiktos M. Martens pranešime, nes reikalinga ne tik prekyba, bet pagalba ir lygybe pagrįsti santykiai, kurie leistų įveikti praeitį, dėl kurios iš dalies atsakingi ir mes.
Olle Schmidt
(SV) Dėkoju, gerb. pirmininke. Gruodžio mėn. vyks pirmasis Afrikos Sąjungos ir ES aukščiausio lygio susitikimas. Šis susitikimas svarbus ES, kuriai tenka didžiulatsakomybremiant ekonominį ir demokratinį vystymąsi Afrikoje. Jį surengti pasiūlTarybai pirmininkaujanti Portugalija. ES veikla Afrikos žemyne turi būti aktyvesnė.
Man, kitaip negu Brianą Crowley, nerimą kelia tai, kad aukščiausio lygio susitikime tikriausiai dalyvaus ir Zimbabvės diktatorius R. Mugabe. Europos Sąjunga neturėtų sėstis prie vieno derybų stalo su R. Mugabe. R. Mugabės savivalir korupcija paralyžiavo visą šalį. Imamasi prievartos prieš politinę opoziciją, nėra kalbos laisvės, šalyje, kuri kažkada buvo laikoma Afrikos aruodu, trūksta maisto, ir šimtai tūkstančių žmonių neturi namų. Ekonomika sužlugo, infliacija siekia daugiau kaip 7 000 proc., vidutinis gyventojų amžius yra mažiausias pasaulyje, o 25 proc. visų gyventojų užkrėsti ŽIV. Gerb. pirmininke, Komisijos nare, Manuel Lobo Antunes, vienas būdų parodyti mūsų protestą prieš diktatorinį R. Mugabės valdymą - nedalyvauti ES aukščiausio lygio susitikime. Siaubingam R. Mugabės valdymui turi ateiti galas. Su diktatoriais neturėtų būti leidžiamasi į diskusijas. Ačiū.
Eija-Riitta Korhola
(FI) Gerb. pirmininke, Komisijos nary, norėčiau padėkoti pranešėjai M. Martens už šį svarbų pranešimą. Viena vertus, tai aiškus ženklas Komisijai, kad rengiant bendrą ES ir Afrikos strategiją šį kartą didesnis vaidmuo turėtų tekti parlamentinei dimensijai. Tai, kad rengiant ES strategiją Afrikai 2005 m., Komisija ignoravo ne tik partnerius, bet ir Parlamentą, deja, buvo tuometinės Komisijos požiūris. Kita vertus, reikia pripažinti, kad pranešime keliami svarbūs klausimai, dėl turinio ir dėl priimamos strategijos, kuriems taip pat reikalingi atsakymai.
Pirmiausia istorija aiškiai rodo, kad visuotinės žmogaus teisės reikalauja visuotinės apsaugos, jei mes norime jas realizuoti. Dėl šios priežasties ES Afrikos strategijoje taikos ir saugumo prioritetais turėtų būti numatyta ir skatinama apsaugos sąvoka. Atsakomybdėl apsaugos taip pat turi būti diskusijų ES tema.
Antra, kaip skelbiama pranešime, didžiausias strategijos prioritetas yra klimato kaitos klausimai. Vanduo, jo kokybir aprūpinimas yra susijęs su rimtais politiniais klausimais Afrikoje. Vis dėlto norėčiau priminti, kad rimčiausi aplinkos sunkumai susiję su dabartine dirvožemio erozija ir nykstančiomis ganyklomis. Klimato kaita dar labiau apsunkina padėtį. Reikalingos prisitaikymo ir paramos programos. Be to, Afrika yra mūsų tarptautinis partneris kovoje su klimato kaita.
Trečia, norėčiau pabrėžti, koks svarbus smulkusis ir vietos verslas, kuris yra tvaraus ir realaus ekonominio vystymosi Afrikoje pagrindas. Mes turėtume užtikrinti jam paramą savo veiksmais. Tik vietos gyventojai gali prikelti Afriką.
Ana Maria Gomes
(PT) Noriu pasveikinti M. Martens su svarbiu pranešimu tuo metu, kai ES peržiūri savo santykius su Afrika, didžiąja dalimi dėl to, kad žemyne atsirado naujas žaidėjas - Kinija. Vis dėlto galima pasiekti pažangos ES ir Afrikos santykių srityje, jei bus nuosekliai užtikrinamas vystymasis ir saugumas, ypač žmogaus teisių, demokratijos ir tinkamo valdymo srityje.
Atsižvelgiant į bendros strategijos reikšmę ir su tuo susijusį veiksmų planą, kuris bus priimtas ES ir Afrikos aukščiausio lygio susitikime, norėčiau prašyti Tarybai pirmininkaujančią Portugaliją informuoti Europos Parlamentą apie pažangą svarstant šiuos dokumentus ir jų turinį. Tai padėtų užtikrinti, kad bendroje strategijoje ir veiksmų plane numatytos priemonės būtų įgyvendintos pritariant Europos Parlamentui ir pritaikant įvairias finansines priemones.
Čia, šiame Parlamente, mes tikimės, kad bendroje strategijoje ir veiksmų plane bus atspindėti Europos Sąjungos įsipareigojimai, nustatant prioritetus kovai su skurdu ir Tūkstantmečio vystymosi tikslams, ypač siekiant užtikrinti sveikatos apsaugos ir švietimo prieinamumą. Mes norėtume įtraukti bendras priemones kontroliuoti mažų ginklų ir lengvosios ginkluotės, kurie yra masinio naikinimo ginklai Afrikoje, prekybą, ir priemones, suteikiančias veiklos galimybes moterims ir pilietinei visuomenei, nuo kurių priklauso Afrikai taip reikalingi pokyčiai taikos ir vystymosi srityje.
Zuzana Roithová
(CS) Europa išsiugdnetinkamą požiūrį į Afriką, kuris yra susijęs su kolonijine praeitimi. Šiandien mes bandome padėti besivystančioms šalims įžengti į globalizuotą pasaulį, ir todėl dėmesys santykiuose su šiomis šalimis vis labiau krypsta prie visuotinių iššūkių. Be ligų, bado ir geriamo vandens trūkumo, sprendžiami saugumo, prekybos, migracijos, protų nutekėjimo ir klimato kaitos klausimai.
Be labdaros, mūsų užduotis yra stebėti, kad būtų priimami atsakingi sprendimai, pagrįsti demokratiniais principais iš Afrikos institucijų pusės. Šiuo požiūriu Komisijos nario P. Mandelsono vystymosi strategiją laikau pavojinga, nes joje išskirtinis dėmesys skiriamas prekybos santykiams su Ramiojo vandenyno šalimis.
Gerbiamieji Parlamento nariai, mes privalome primygtinai reikalauti, kad Komisija sparčiau didintų pajėgumus sprendžiant žmogaus teisių darbotvarkės klausimus. Be jos demokratija Afrikoje arba bet kurioje kitoje pasaulio vietoje neturės galimybių išlikti. Man didžiausią nerimą kelia tai, kaip giliai Afrikoje įsišaknijusi buvusio komunistinio bloko ideologija. Taip pat nerimą kelia totalitarinės Kinijos rinkos, kuri naudoja Afrikos žaliavas ir atima darbą iš Afrikos žmonių, modelio įtaka.
Norėčiau pasveikinti pranešėją M. Martens už išsamų ir suderintą naujosios strategijos apibrėžimą, pateiktą jos pranešime. Vis dėlto mes taip pat turime atsižvelgti į finansinę sistemą ir įvertinti atitinkamų finansinius rodiklius.
Man taip pat atrodo, kad Komisija nepakankamai informuoja Europos piliečius apie ES bendradarbiavimo su tiesioginiu jos kaimynu - Afrika - reikšmę. Tikiuosi, kad aukščiausio lygio susitikime Lisabonoje gruodžio mėn. taip pat ir šio pranešimo pagrindu bus patvirtinta nauja santykių vizija, kylanti iš žmogaus teisių darbotvarkės.
Užbaigdama noriu pasakyti, kad aukščiausio lygio susitikimu siekiama pakeisti ES ir Afrikos santykius, todėl nepritariu tam, kad Čekija ir JK ketina blokuoti šį Afrikos aukščiausio lygio susitikimą, nes jame ketina dalyvauti Zimbabvės diktatorius. Vis dėlto jam dalyvaujant jo valdymas turėtų būti pasmerktas.
Thijs Berman
(NL) Gerb. pirmininke, Europos Sąjungos ir Afrikos šalių santykiai tapo nepriimtinai įtempti dėl Afrikos, Karibų ir Ramiojo vandenyno (AKR) šalių derybų dėl Ekonominės partnerystės susitarimų. Jei šios derybos baigtųsi nesėkme, tada pagal Kotonu sutartį daugelis šalių nuo sausio 1 d. liktų sunkioje padėtyje, nes mūsų prekybos santykiai tada būtų reguliuojami pagal gerokai mažiau palankią bendroji lengvatų sistemą.
Vis dėlto būtų nedovanotina, jei neturtingos šalys būtų šitaip baudžiamos, nes jos mato, kad ES ir AKR valstybės šiuo metu nėra joms lygiavertės partnerės. Mes turime suteikti neturtingoms šalims teisę apsaugoti jų rinkas sektoriuose, kurie yra silpni ir kurie patirtų laisvosios prekybos smūgį. Šios derybos prieštarauja M. Martens pranešime pateiktiems geriausios patirties principams ir tikslams, kuriems aš taip pat pritariu.
Mes, socialistai, norėjome papildyti, kad ES prekybos ir žemės ūkio politika neturėtų trukdyti vystymosi politikai. Mums reikalingas darnumas, be to, politika taip pat turėtų būti siekiama suvienodinti moterų teises. Nuo Komisijos priklauso, ar tai taps konkrečiais veiksmais. Komisija turėtų atidžiai stebėti vystomąjį bendradarbiavimą.
Zbigniew Zaleski
(PL) Nepaisant milijonų eurų, skirtų Afrikai, skurdas šiame žemyne didėja, kaip nurodoma pranešime, parengtame M. Martens. Aš nesikonsultavau su M. L. Antunes, kuris atstovauja Portugalijai, arba J. Van Hecke, tačiau norėčiau pabrėžti, kad bendradarbiavimas su vietos Afrikos organizacijomis yra sine qua non siekiant finansinės paramos veiksmingumo.
Būtina padėti ekonomikai įgyvendinant technologijas, žadinant verslumo dvasią, skatinant piliečių lojalumą ir remiant asmeninę iniciatyvą. Misionieriai dalyvauja šioje veikloje, neturėdami lėšų, o Sąjunga nedalyvauja nepaisant to, kad turi didelius finansinius išteklius. Vienas pagrindinių iššūkių yra švietimas, kitaip sakant, investicijos į žmogiškąjį kapitalą, kuris teikia didelę naudą. Afrika taip pat turi prisiimti įsipareigojimus. Tai apima ginklų prekybos ribojimą ir tam tikrų teisinių nuostatų, pavyzdžiui, dėl nuosavybės teisių, kurios yra svarbios ekonomikos plėtrai, apsaugos įgyvendinimą. Norėčiau užbaigti tuo, kad vyriausybių vaidmuo turėtų būti suprantamas kaip tarnavimas žmonėms, o ne pelnymasis iš mūsų pagalbos, kurį simbolizuoja prabangūs automobiliai, kuriuos naudoja Afrikos valdžios institucijų atstovai.
Marie-Arlette Carlotti
(FR) Gerb. pirmininke, Afrika šiandien turi du veidus: vienas jų yra kraštutinis skurdas ir žmonių tragedija Darfūre ir Somalyje, o kitas, kuris taip pat ilgai buvo nepastebimas ir ignoruojamas - siekiančio naujovių, demokratijos, nors gal ir pernelyg lėtai, bet pamažu grįžtančio į augimo kelią žemyno veidas.
Todėl naująja ES ir Afrikos strategija turėtų būti atsižvelgiama į šią dvejopą tikrovę ir siekiama remti šį vis dar trapų procesą tikrosios politinės partnerystės priemonėmis: partnerystės, kuri pagrįsta vieningumu per Afrikos Sąjungą, su kuria mes turėtume bendradarbiauti; atitinkanti darbotvarkę, kuri buvo parengta drauge, o ne pagrįsta prievarta iš šiaurės, nes Europa nėra vienintelAfrikos partnerė. ES taip pat turi remti procesą, vadovaudamasi Tūkstantmečio vystymosi tikslais, kaip planu vykdant pažadus ir finansinius ES ir valstybių narių įsipareigojimus ir pripažįstant tą vaidmenį, kuris tenka Afrikos parlamentams. M. Martens pranešimas faktiškai yra žinia, kurią mes šiandien siunčiame Komisijai ir Tarybai, ir gruodžio mėn. Lisabonoje mes matysime, ar ši žinia buvo išgirsta.
Luís Queiró
(PT) Gerb. pirmininke, kaip teigiama M. Martens pranešime, kuriam aš iš esmės pritariu, tai, kad dabartinES strategija Afrikai nebuvo kuriama kartu su Afrikos šalimis, yra jos ribotų galimybių požymis. Tai buvo klaida, ir ją būtina ištaisyti kitoje ES strategijoje, kuri turėtų sustiprinti Afrikos Sąjungos vaidmenį remiantis partnerystės ir lygiateisiškumo sąvokomis. Susirūpinimą kelia taikos, perkeltųjų asmenų ir kovos su rimtomis ligomis, pavyzdžiui, AIDS ir maliarija, klausimai.
Vystymasis turi būti mūsų tikslas, o prekyba - viena priemonių. Šiuo požiūriu mes turime remti mažąsias ir vidutines įmones ir skatinti lygiateisę tarptautinę prekybą. Vis dėlto šioje strategijoje sėkmmus lydės tik tada, jei žemyne bus įtvirtinta demokratija ir gerbiamos žmogaus teisės.
Peržiūrint ir atnaujinant ES strategiją Afrikai, būtina atsižvelgti į naujas vietos ir pasaulio sąlygas. Tai, kad mes šiandien kalbame su Afrikos Sąjunga yra savaime reikšminga. Kita vertus, bendras naftos ir maisto poreikio didėjimas reiškia, kad būtina didinti pasaulinius gamybos pajėgumus, ir šiuo požiūriu Afrika yra žemynas, kuriame yra ne tik daug naftos ir dujų, bet ir didelis žemės ūkio potencialas, kurį būtų galima panaudoti.
Pagaliau aukščiausio lygio susitikimo klausimas. Nebūtina rengti aukščiausio lygio susitikimą tam, kad būtų apibrėžta strategija Afrikai. Vis dėlto kadangi pirmininkaujanti Portugalija pasirinko šį kelią, būtų blogai, jei mes neitume iki galo, kitaip mes prarastume galimybę turėti teigiamos įtakos Afrikos žemynui. Turėtų būti kalbama ne tik apie skolos nurašymą, nes didesngerovpasaulyje gali ir turi būti, gerb. pirmininke, didesnės gerovės Afrikoje galimybė. Ši gerovturėtų teikti naudą jos žmonėms, o ne tik jos elitui.
Tarptautinis bendradarbiavimas, kaip kažkas jau minėjo, neturėtų kelti sunkumų Afrikai. Todėl mes privalome jį tobulinti, siekiant užtikrinti švietimą, sveikatos apsaugą, demokratizavimą ir vystymąsi.
Luis Yañez-Barnuevo García
(ES) Gerb. pirmininke, norėčiau pasveikinti pranešėją ir pasakyti, kad sutinku su L. Michel dėl naujos partnerystės ir santykių tarp Europos ir Afrikos. Taip pat norėčiau padėkoti M. Lobo Antunes už Europos ir Afrikos aukščiausio lygio susitikimo organizavimą.
Vis dėlto tol, kol bus sukurti naujo tipo santykiai, oficiali vystymosi parama ir toliau yra ir bus keletą metų labai naudinga priemonplečiant Europos, ir ne tik visos Europos, bet taip pat ir valstybių narių santykius su Afrika.
Mes turėtume skatinti sveiką konkurenciją tarp valstybių narių tobulinant vystymosi pagalbos kiekybę ir kokybę. Mano šalis, Ispanija, šią parlamentinę kadenciją trigubai padidino savo pagalbą ir lyginant su ankstesne vyriausybe padidino savo įnašus nuo 200 mln. EUR 2004 m. iki 850 mln. EUR, kurių tikimasi 2008 m. Ispanija dabar yra antroji didžiausia pasaulyje vystymosi pagalbos donorir yra Vystymosi paramos komiteto narė, kurios įnašas per šį laikotarpį išaugo labiausiai.
Manuel Lobo Antunes
einantis Tarybos Pirmininko pareigas. - (PT) Gerb. pirmininke, gerbiamieji Parlamento nariai, pirmiausia norėčiau padėkoti už jūsų pastabas, pasiūlymus ir net kritiką dėl to, ką dėl Afrikos ir ES santykių siūlo pirmininkaujanti valstybnarė. Žinoma, mes tinkamai atsižvelgėme į visus šiuos pasiūlymus, pastabas ir kritiką.
Norėčiau paaiškinti, kad tai, ką mes siūlome naujų santykių su Afrika požiūriu, gali būti vertinama dviem aspektais, kurie yra naujoviški, arba mes manome, kad jie tokie yra, arba gali pasirodyti esą. Pirmiausia mes planuojame skurti veiksmingą partnerystę su Afrika; ši partnerysttaip pat privalo būti veiksminga nuosavybės požiūriu.
Kaip jau minėjau, strategija, kurią mes kuriame Afrikai, nėra vienašalstrategija. Tai yra bendra strategija, kitais žodžiais tariant, strategija, kurios projektas buvo parengtas, aptartas ir priimtas kartu ir, kad ir koks būtų jo rezultatas, jis turėtų atitikti mūsų draugų iš Afrikos lūkesčius ir tai, ko mes taip pat, žinoma, teigiama prasme tikimės iš mūsų Afrikos partnerių.
Kita vertus, mes taip pat norėtume padidinti šios strategijos dalyvių skaičių ir norėtume, kad joje dalyvautų ne tik vyriausybės. Mes norime, kad joje dalyvautų ir kitos visuomeninės institucijos, parlamentai, kaip jau minėjau, ir platesni pilietinės visuomenės sluoksniai, jų atstovai ir dalyviai. Kitas aspektas, kuris, mano nuomone, yra svarbus, yra tai, kad mes norime modernizuoti Europos Sąjungos ir Afrikos darbotvarkę. Mes norime, kad ja būtų atsižvelgiama į naujus visuotinius iššūkius, sudėtingus pokyčius, kurie vyksta pasaulyje, ir suteikti Afrikai galimybę integruotis į naująją pasaulio sąrangą.
Būtent todėl mes norime kartu su Afrika svarstyti ir tokius naujus klausimus, kaip energijos klausimas, klimato kaita ir klausimai, susiję su migracija, mobilumu ir užimtumu, nepamirštant ir tų klausimų, kurie ir toliau yra tradiciniai, pavyzdžiui, taika, saugumas, demokratinis valdymas ir žmogaus teisės ir mokslo ir informacinės visuomenės klausimai.
Manau, kad ši darbotvarkyra nuosekli, drąsi ir, kaip jau sakiau, šiuolaikiška. Mes privalome modernizuoti mūsų darbotvarkę su Afrika, kuria siekiama veiksmingai atsiliepti į dabartinius poreikius. Norėčiau taip pat pasakyti, kad Portugalija niekada nedvejojo įvardyti diktatorius Afrikoje arba kitoje pasaulio dalyje ir juos pasmerkti, ir mes tai darysime, kai tik tai bus būtina.
Pagaliau turėčiau taip pat padėkoti Komisijai už darbą, rengiantis antrajam ES ir Afrikos aukščiausio lygio susitikimui. Mes gavome iš Komisijos ir Komisijos narių, kurie yra konkrečiai atsakingi už prekybą, išorės veiksmus ir humanitarinę pagalbą, labai reikšmingą ir kokybišką paramą.
Louis Michel
Komisijos narys. - (FR) Gerb. pirmininke, gerbiamieji Parlamento nariai, norėčiau padėkoti Tarybai už tai, kad ji įvertino mūsų pateiktas priemones. ir norėčiau pridurti, kad pritariu iškeltiems klausimams.
Aš pritariu pagrįstam susirūpinimui dėl kai kurių klausimų. Komisija siekia laikytis didesnio nuoseklumo dėl užjūrio teritorijų, siekiant išvengti dialogo tarp Europos ir Afrikos prieštaravimų, tarp jų ir tų, kuriuos apibūdino M. Rocard. Mes patys kartais taikome prieštaringas politikos priemones: pavyzdžiui, subsidijos žemės ūkiui. Tai yra prieštaravimas. Deja, kartais tenka rinktis tarp įvairių interesų ir kartais tai yra tiesiog neišvengiama. Aš matau, kad Europa tikriausiai yra vieninteltarptautinžaidėja, kuri gali keisti savo veiksmus, ir eina teisinga kryptimi.
Antrasis klausimas, kuris buvo keliamas - tai Zimbabvė. Nenorėčiau grįžti prie šio klausimo dar kartą. M. Martens jį apibūdino geriau už mane. Mes kalbame apie ES ir Afrikos aukščiausio lygio susitikimą, o ne ES ir Zimbabvės aukščiausio lygio susitikimą. Tai pirma. Antra, esu informuotas apie raginimus pasmerkti R. Mugabe režimą. Mes galėtume tai padaryti, tačiau tai nieko nepakeistų. Sprendimas pakviesti R. Mugabe nuo mūsų nepriklauso. Deja, mes negalime atstovauti mūsų partneriams iš Afrikos. Kalbėdamas kaip Komisijos narys, atsakingas už vystymąsi ir humanitarinę pagalbą, kuriam suteikta ypatinga atsakomybdėl Afrikos, Karibų ir Ramiojo vandenyno (AKR) šalių ir politinių santykių ir dialogo su Afrika, turiu jums pasakyti - ir atsiprašau, kad turiu tai priminti - kad mes neturime teisės taikyti prievartą, kuri įgalintų mums pasakyti mūsų Afrikos partneriams: "jūs galite kviesti bet ką, išskyrus jį". Rizikuodamas būti pernelyg tiesmukiškas taip pat pasakysiu: jei mes visus klausimus spręstume iš šių pozicijų, mes turėsime sunkumų ne tik su R. Mugabe. Ir dar norėčiau pridurti: tai yra realybė.
Svarbu tai, kad aukščiausio lygio susitikimas vyksta, taip pat svarbu, kad šio aukščiausio lygio susitikimo metu mes galėtume svarstyti klausimus ir kelti klausimą dėl žmogaus teisių padėties Zimbabvėje. Tai man atrodo naudinga ir svarbu, ir dėl to galima visiškai neabejoti. Todėl aukščiausio lygio susitikimas turi įvykti. Mes jo laukėme pakankamai ilgai. Jau įvyko Afrikos ir Kinijos aukščiausio lygio susitikimas. Be to, rengiamas Afrikos ir Japonijos aukščiausio lygio susitikimas, ir mes šiame susitikime būtinai dalyvausime, nors tiksliai neaišku, kada jis vyks.
Taip pat norėčiau pasakyti, kad mes sulaukėme Pietų Afrikos Respublikos pagalbos. Pietų Afrikos Respublika stengėsi padėti išspręsti šį klausimą, atstovaudama visų šalių interesams. Be to, ši šalis yra viena tų, kurios dalyvauja siekiant susitarimo tarp daugumos ir opozicijos Zimbabvėje, ir tai turėtų baigtis teisingais ir sąžiningais rinkimais 2008 m. kovo mėn. Šios derybos tebevyksta, ir bet kuriuo atveju paskutinis mano pokalbis su prezidentu T. Mbeki parodė, kad esama realios sėkmės vilties. Todėl nekritikuokime Pietų Afrikos, nes ji daro viską, ką ji gali, ir čia nėra nieko bloga.
Dėl žemės ūkiui skiriamo finansavimo norėčiau paprasčiausiai nurodyti, kad tarp devintojo ir dešimtojo Europos plėtros fondų šiam sektoriui atidėtos lėšos išaugo nuo 663 mln. EUR iki 1,1 mlrd. EUR. Tiesa, kad nepaisant lėšų tarp devintojo ir dešimtojo EPF padidėjimo, absoliučiu procentiniu požiūriu jos sumažėjo, nors kalbant apie absoliučius procentinius dydžius faktinis padidėjimas nebuvo nereikšmingas. Be to, aš labai apsidžiaugiau, kai Pasaulio banko pirmininkas prieš keletą dienų Vašingtone, posėdyje, kuriame dalyvavau ir aš, paskelbė, kad gerokai daugiau dėmesio bus skiriama žemės ūkio vystymui, todėl visiškai pritariu jūsų susirūpinimui dėl to, ką jūs ką tik išsakėte.
Taip pat galiu nuoširdžiai pritarti pranešime išdėstytam požiūriui dėl pilietinės visuomenės ir parlamentų ir visos Afrikos Parlamento.
Trumpai apibendrindamas, nes skirtas laikas yra labai trumpas, norėčiau dar kartą paliesti ekonominių partnerystės susitarimų arba EPS klausimą, kaip ir žadėjau. Jūs turite žinoti mano poziciją dėl šių susitarimų. Jie yra būtina sąlyga integruojant Afriką į pasaulio bendruomenę. Kaip parodAzijos patirtis, lemiamas pažangos veiksnys yra ne pagalba, bet ekonominis vystymasis ir integravimas į pasaulio rinką. Aš manau, kad EPS suteikia galimybių, kurios leistų laipsniškai integruoti AKR šalis į tarptautinę prekybos bendruomenę, sukuriant regionines rinkas. Norėčiau pažymėti, kad 2008 m. sausio 1 d. nebus dramatiško rinkos liberalizavimo pradžia. Ką tai reiškia? Faktiškai tai reikštų laipsnišką rinkų atvėrimą taikant skirtingus pereinamuosius laikotarpius skirtingai produkcijai, teikiant finansinę paramą iš regioninių fondų, kurie leistų sumažinti sunkumus dėl iždo nuostolių, patiriamų dėl liberalizavimo. Žinoma, įdomių pasiūlymų, kurie galėtų būti taikomi šioje srityje, netrūksta.
Be to, mes taip pat galėtume mobilizuoti didelius išteklius daugelyje sričių, kurie sukurtų optimalias sąlygas liberalizuoti šiuos pažangius procesas, ir šis laipsniškas rinkų atvėrimas yra naudingas, teigiamas ir vaisingas. Tačiau man labai gerai suprantamas ir daugelio jūsų susirūpinimas. Vis dėlto dėl raginimo nukelti šių ekonominių partnerystės susitarimų datą turėčiau jums pasakyti, kad čia nematau jokių privalumų. PPO nesuteiks išimties AKR šalims, nes mūsų dabartinsistema pažeidžia kitų besivystančių šalių interesus, su kuriomis būtų elgiamasi kaip su buvusiomis kolonijomis.
Todėl vienintelalternatyva yra bendroji lengvatų sistema. Mažiausiai išsivysčiusios šalys (MIŠ) turėtų prieigą visose srityse, išskyrus ginklus, tačiau ne MIŠ - ir aš norėčiau nurodyti, kad tokių šalių yra 36 - tai reikštų mažesnes galimybes. EPS suteiktų pirmenybę mūsų tradiciniams partneriams, tačiau tai taip pat leistų remti regioninės ekonomikos integravimą. Aš manau, kad čia esama realaus prekybos, kuria siekiama stiprinti ekonominį vystymąsi, potencialo.
Mes, žinoma, esame informuoti apie sunkumus, kuriuos tai sukeltų mūsų partneriams, mes suprantame jų abejones ir, reikia pripažinti, jų teisėtus nuogąstavimus. Būtent dėl šios priežasties mes iš pradžių siūlėme siekti susitarimų etapais, kurie leistų spręsti prekybos klausimą atveriant rinkas abipusiu pagrindu, suderinamu su PPO taisyklėmis. Aš visuomet sakiau, kad mūsų AKR partnerių pasiūlymai dėl rinkos prieigos, žinoma, bus pagrįsti asimetrijos principais. Mes iš savo pusės visiškai atveriame rinkas, siekiame būti kuo lankstesni ir panaudosime visus mums prieinamus svertus spręsdami tam tikrus klausimus, ypač apsaugant žemės ūkio gamybą ir besivystančias pramonės šakas.
Šiuo metu mes toliau svarstome šį klausimą. Realus iššūkis yra išvengti pražūtingos ne MIŠ padėties nuo sausio 1 d. Šios šalys turi svarbius prekybinius interesus, kurie turėtų būti apsaugoti. Jei iki sausio 1 d. mums nepavyktų išspręsti rinkos prieigos klausimo, akivaizdu, kad jis grįžtų bendrosios lengvatų sistemos pavidalu, o tai reikštų, kad šios šalys bus paliktos nuošalyje, o tai būtų pražūtinga. Todėl mes turime paskubėti, jei norime, kad būtų priimti bent laikini susitarimai. Tai iš esmės ir yra viskas, kas liečia EPS.
Pagaliau norėčiau pasakyti, kad visiškai sutinku su požiūriu, kurį aiškiai išreiškJ. Borrell Fontelles. Artėjantis aukščiausio lygio susitikimas ir ES ir Afrikos strategija iš esmės pakeistų Europos ir Afrikos santykių pobūdį. Todėl siekime - pasiskolinsiu žodžius - kurti stiprią partnerystę tarp dviejų pusių, kurios gerbia viena kitą ir turi teises ir įsipareigojimus viena kitos atžvilgiu, ir atsisakyti to, ką turime šiandien - nenorėčiau sakyti banalių, nes tai yra daug rimčiau - pasenusių, archajiškų santykių, duodančių priešingus rezultatus, kuriuos žymi dažnai žeminančios donoro ir naudos gavėjo sąvokos.
Pirmininkė
Diskusija baigta.
Balsavimas vyks rytoj, 11.30 val.
Raštiški pareiškimai (142 straipsnis)
Pedro Guerreiro  
ES ir Afrikos aukščiausio lygio susitikimas turėtų žymėti ES politikos priemonių pokyčius dėl Afrikos šalių ir tautų suverenumo ir plėtros teisių, skatinant sąžiningesnį, taikesnį ir humaniškesnį pasaulį ir užtikrinant didesnį solidarumo lygį.
Tai, pavyzdžiui, reikalauja:
solidarumo priemonių patenkinti pagrindinius milijonų žmonių poreikius;
pagarbos šaliam suverenumui ir nepriklausomybei, nesikišimo į kiekvienos šalies vidaus reikalus ir taikingo tarptautinių konfliktų sprendimo;
tarptautinių santykių demilitarizavimo ir laipsniško ginkluotės ir karinių išlaidų mažinimo;
teisingų ir sąžiningų tarptautinių ekonominių santykių, atmetant nepagrįstus Tarptautinio valiutos fondo, Pasaulio banko ir Pasaulio prekybos organizacijos bei "Ekonominių partnerystės susitarimų" reikalavimus dėl prekybos liberalizavimo;
atšaukti užsienio skolą, kurios suma jau yra daugiau, negu gražinta;
tinkamų bendradarbiavimo politikos priemonių ir aktyvios ir abipusės vystymosi paramos;
garantuoti imigrantų teises.
Šis santykis neturėtų būti paremtas neokolonialistinėmis ambicijomis arba paternalistiniu požiūriu, kuriuo siekiama atgauti tas pozicijas, kurios buvo prarastos po to, kai Afrikos tautos atgavo nepriklausomybę 20-ojo amžiaus antrojoje pusėje - ir skatinti tarpusavio sąveiką, karinį ES pagrindinių ES jėgų dalyvavimą ir tarptautinių bendrovių gamtinių žaliavų eksploatavimą.
Tokia Saïfi  
raštu. - (FR) Jei mes norime pabrėžti Parlamento pranešimo dėl Europos Sąjungos ir Afrikos santykių, reikšmę, atsižvelgiant į artėjantį ES ir Afrikos aukščiausio lygio susitikimą gruodžio mėn., tada mes turime pirmiausia pasidžiaugti jo realistiniu požiūriu.
Pranešime raginama siekti tikros partnerystės tarp ES ir Afrikos, demokratinės ir realistinės partnerystės, kuri būtų pagrįsta ne tik veiksminga ir koordinuota pagalba, bet ir prekybos santykiais.
Norėčiau išreikšti savo pritarimą deryboms dėl Ekonominės partnerystės susitarimų (EPS) nes, kaip pabrėžiama pranešime, tarptautinprekyba turėtų būti laikoma vystymosi priemone. Skurdą gali sumažinti tik ekonominis augimas, sąžiningai, tvariai ir tinkamai kontroliuojamas augimas, kuris yra komercinės veiklos, kurią skatina rinkos prieiga, rezultatas.
Laisvoji prekyba nėra tikslas savaime, ji turi tarnauti Afrikos, Karibų ir Ramiojo vandenyno (AKR) šalims; todėl AKR tautos turėtų laipsniškai ir asimetriškai dalyvauti atsižvelgiant į vietos ypatybes.
Mes negalime būti patenkinti, teikdami pagalbą pasirinktinai, kitaip mes neišspręsime sunkumų, mes juos tiesiog nuolat atidėsime jų sprendimą.
Afrika nėra tik humanitarinės pagalbos teatras, ji turi būti aktyvi vystymosi dalyvė, padedant Europos Sąjungai.
