Mindeord
Formanden
Mine damer og herrer, kære kolleger, den 23. juni 1996 afgik Andreas Papandreou ved døden. Hans langvarige alvorlige sygdom havde fem måneder forinden tvunget ham til at nedlægge sit embede som Grækenlands ministerpræsident midt i hans tredje embedsperiode. I 10 år prægede han som ministerpræsident græsk politik og bestemte i den periode Grækenlands stilling i Den Europæiske Union.
Han var ikke nogen nem partner - heller ikke for sine venner - men han var heller ikke ministerpræsident i et nemt land. Hans holdninger vandt ikke altid genklang. Det hænger sammen med hans lands vanskelige naboer og med dets historie, som er fuld af brud og modsætninger. Men som formand for Det Europæiske Råd formåede han også på afgørende tidspunkter at integrere og hjalp dermed Fællesskabet til at gøre vigtige fremskridt: I 1988 ved vedtagelsen af den finansielle pakke, der var nødvendig for at få gennemført Den Europæiske Fælles Akt. I 1994 ved løsningen af de sidste uløste institutionelle spørgsmål, hvilket banede vejen for, at Østrig, Finland og Sverige kunne optages i Den Europæiske Union.
Andreas Papandreou skærpede vor forståelse for Grækenlands og for middelhavsområdets betydning, denne for Europa i strategisk henseende så vigtige region. Andreas Papandreou bidrog på afgørende vis til, at Grækenland efter oberststyrets mørke år igen blev frit og demokratisk. Han var en af det demokratiske Grækenlands fædre, som irreversibelt førte det frem til de europæiske demokratiers fællesskab og solidaritet og forankrede det dér.
Andreas Papandreou formåede, hvad der kun er få mennesker givet, at fængsle andre mennesker i kraft af sin personlighed, sin livsbane og sit livsværk. Han var mere for Grækenland og grækerne, end det kan beskrives med hans talrige offentlige hverv og politiske præstationer. Den overvældende sorg, de mange tusinde mennesker følte, som ved hans bisættelse viste ham den sidste ære, bragte det frem i lyset. Vi aner det tab, hans død betyder for hans land. Vor medfølelse gælder hans familie, hans parti og hans folk.
(Parlamentet iagttog stående et minuts stilhed)

Formanden
De rejste Dem op til ære for Andreas Papandreou. Jeg siger Dem tak!

Godkendelse af protokollen
Formanden
Protokollen fra mødet i går er omdelt.
Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg den som godkendt.

Bourlanges
Hr. formand, jeg beder om ordet for en personlig bemærkning i henhold til forretningsordenens artikel 108.
Ved slutningen af forhandlingen om transeuropæiske transportnet i går fandt der en episode sted, som jeg finder ret så beklagelig. Jeg kritiserede - indrømmet i temmelig skarpe vendinger - Kommissionen for dens handlemåde under de sidste fjorten dages forhandlinger om en kompromisløsning, dels for dens eftergivenhed over for Rådet og dels for dens dobbelttydige holdning over for Parlamentet.
I stedet for at gå ind i en indholdsmæssig debat affyrede kommissionsmedlem Kinnock en bredside af skældsord mod mig, som ikke kan forklares alene med hans walisiske oprindelse. Han kaldte mig både »tung« og »umoden« og betegnede mit indlæg som »tomt«. Med hensyn til tyngden, er jeg, kære kolleger, tilbøjelig til at vise en vis overbærenhed, da min vægt ikke tillader mig at anfægte relevansen af kommissærens udtryk. Også hvad angår umodenheden, er jeg tilbøjelig til at vise overbærenhed, da denne vurdering kommer fra en mand, der helt klart selv er overmoden. Men hvad angår det sidste punkt, mener jeg ikke, at hr. Kinnock kan bebrejde mig, at mit indlæg, som han sagde, var tomt, men snarere at det var for vægtigt, for så vidt som jeg i forlængelse af hr. Dell'Albas indlæg gjorde ham opmærksom på, at Kommissionen i tiden mellem den skrivelse, hr. Kinnock den 1. juli sendte til formanden for Parlamentets Transportudvalg, hr. Cornelissen, og den skrivelse, han den 12. juli sendte til hr. Simpson, havde foretaget en kovending på 180 grader, idet han i den første skrivelse understregede, at listen over Essen-projekter kun ville kunne ændres ved fælles beslutningsprocedure, medens han i den anden skrivelse påviste det modsatte.
Jeg tager ikke denne episode for mere, end den er, men da Kommissionens formand er til stede her i dag, anmoder jeg Dem, hr. formand, om at spørge hr. Santer, om han finder det i orden, at en kommissær, hver gang han bliver taget i at tale med to tunger, foretrækker at rette personlige angreb mod den, der har gjort ham opmærksom herpå, frem for at svare på indholdet i kritikken.

Formanden
Hr. Bourlanges, det var en personlig bemærkning i henhold til artikel 108. Vi vil naturligvis videresende den til kommissæren, det er helt klart. For øvrigt må jeg konstatere, at hele Europa-Parlamentet kun består af modne personligheder!
(Munterhed, bifald)
(Protokollen godkendtes)

Det irske formandskabs aktivitetsprogram
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er redegørelse fra formanden for Rådet om det irske formandskabs aktivitetsprogram.
Jeg er meget glad for at byde hr. Spring, irsk udenrigsminister og rådsformand, velkommen for at fremsætte en udtalelse på vegne af det irske formandskab. Det irske formandskab står over for meget store opgaver, men det er godt rustet. Vi her i Europa-Parlamentet ser frem til et aktivt samarbejde med Dem og Deres kolleger i de næste seks måneder. Men lad mig tilføje, at vi i Parlamentet er helt opmærksomme på, hvor meget De er optaget af det, der bekymrer alle i Irland i forbindelse med den seneste udvikling i Nordirland. Fredsprocessen, der blev indledt for to år siden takket være det mod og den beslutsomhed, den irske og den britiske regering og de nordirske ledere viste, har været ude for et alvorligt tilbageslag i de seneste uger. Vi her i Parlamentet har allerede givet udtryk for vor afsky for den genoptagelse af terrorismen fra IRA, der for nylig har fundet sted, og det vil vi gøre endnu en gang i dag.
(Bifald) I de sidste dage er optøjer og vold vendt tilbage til gaderne i Nordirland; konfrontationer mellem yderligtgående fanatikere har bragt udviklingen henimod fred i fare. Vi her i Parlamentet står fast på vor støtte til Dem og til alle, der lige som Dem stræber efter fred og forsoning. Vi opfordrer kraftigt alle demokratiske kræfter og de to regeringer og de lokale ledere til at fordoble deres anstrengelser og skabe nyt håb for fredsprocessen gennem forhandlinger mellem alle de berørte parter.
I sidste uge bød to af vore medlemsstater, Frankrig og Storbritannien, Nelson Mandela velkommen på et officielt besøg. De omfattende offentlige vidnesbyrd om hengivenhed og respekt for den sydafrikanske præsident var naturligvis en hyldest til hans rolle som arkitekt for et nyt og demokratisk frit land, men det var også en anerkendelse af den forsoning, han har bragt til sit land. Efter år med forfølgelser og vold og diskrimination prædiker han fred og venskab og tilgivelse. Han glemmer ikke fortiden - det kan han ikke - men han bygger for fremtiden. Det er det stærkeste budskab om forsoning og håb; det er et budskab, som vi her i Europa ikke må ignorere; det er et budskab, som hele samfundet i Nordirland må høre.
(Bifald)
Spring
Hr. formand, mine damer og herrer, før jeg begynder på min redegørelse om Irlands rådsformandskab, vil jeg gerne takke Dem for den støtte, de har givet udtryk for over for Nordirland. Det er et problem, der ikke bare optager mig meget som udenrigsminister for Irland, men også som formand for Rådet, i hvilken egenskab jeg taler til Dem i dag.
Som medlemmerne vil være opmærksomme på, er der i de seneste ti dage sket ting, der har ført til alvorlig ustabilitet i Nordirland og har bragt de betydelige fremskridt for fredsprocessen fra de sidste to år i fare. Oprindelsen til de uroligheder, der for nylig har fundet sted, ligger dybt i de fundamentale splittelser, der findes i Nordirland, og som man må søge at hele ved at skabe et nyt grundlag for forbindelserne inden for Nordirland, inden for Irland og mellem befolkningerne i Storbritannien og Irland samt og ved at enes om nye institutioner og strukturer, der skal tage sig af alle disse forhold.
Der er intet, der kan undskylde den udbredte vold og de trusler om vold, der er forekommet i de sidste ti dage. Vold kan være en ventil for frustration, men den kan kun forværre en situation, der er slem nok i forvejen, og den vil ikke løse de problemer, der ligger til grund for den. Løsningerne kan kun findes gennem dialog, forhandling og kompromis. Det er af afgørende betydning, at man hurtigt igen fra politisk side får etableret kontrol med volden i gaderne, det må blive tydeligt, at der hersker lov og orden, og situationen må overvåges af politiet på en effektiv og upartisk måde. Der må findes en løsning på problemet med omstridte parader, der har ført til de uroligheder, som har fundet sted for nylig.
Den irske og den britiske regering er enedes om at afholde et ekstraordinært møde i den anglo-irske regeringskonference i morgen, hvor man vil drøfte de begivenheder, der har fundet sted for nylig, og spørgsmålet om parader, herunder de nye overvejelser, som den britiske regering har sagt, at den vil gøre sig. De to regeringer vil fortsætte deres fælles bestræbelser på at få en omfattende politisk løsning i stand på basis af en varig fred ved at bygge på grundlaget for den angloirske aftale, den fælles erklæring og rammedokumentet. De flersidede forhandlinger, som de to regeringer satte i gang den 10. juni, giver en mulighed uden fortilfælde for at nå frem til en sådan aftale. Rådet opfordrer parterne ved forhandlingerne til at forhandle ærligt og kun på basis af fredelige midler og under afvisning af vold. Det opfordrer alle involverede til at møde mulighederne for opbygningen af nye forbindelser baseret på ligebehandling, agtelse for alle og hensyntagen til alles rettigheder og traditioner med et åbent sind.
Må jeg afslutte disse korte bemærkninger med at give udtryk for det håb, at den inspiration, der besjælede grundlæggerne af Den Europæiske Union, deres faste vilje til at opbygge en fred med respekt for forskellene og for evigt at forvise fortidens voldelige splittelser, også må inspirere befolkningerne i Nordirland og den britiske og irske regering under de udfordringer, som vi nu står over for.
Det irske formandskab for Den Europæiske Unions Ministerråd begyndte 1. juli. Men intet formandskab er virkelig begyndt, før dets arbejdsprogram er blevet forelagt for Europa-Parlamentet.
Jeg kommer her i dag for at fremlægge de ting, det irske formandskab vil prioritere højest. Og jeg kommer her i dag for at anbefale disse højt prioriterede mål for Dem, for jeg ved, De deler dem.
Det irske formandskab finder sted på et tidspunkt, hvor Den Europæiske Union står over for usædvanlige udfordringer. Vi må omsætte væksten til arbejdspladser. Vi må tage fat på de udfordringer, globaliseringen fører til, og sikre, at vi er parat til disse udfordringer. Vi må tage fat på det, der bekymrer borgerne, med hensyn til deres personlige sikkerhed. Vi må få hold på overgangen til Den Økonomiske og Monetære Union. Vi må forberede os på udvidelse. Vi må gå frem med arbejdet i regeringskonferencen. Og, hvad der er helt afgørende, vi må opretholde og styrke de store resultater, som Den Europæiske Union repræsenterer.
Europa-Parlamentet vil have en betydningsfuld rolle at spille, når det gælder at sikre, at Unionen kan møde de udfordringer, den står over for i det næste tiår, og også derefter.
I vort prioriteringsprogram for de næste seks måneder understreger vi det, der optager borgerne. Som folkevalgte politikere ved De, hvad det er for noget. De ved, at vore vælgere har ret til et sikkert arbejde. De ved, at vore vælgere har ret til sikre gader. De ved, at vore vælgere har ret til en fornuftig forvaltning af deres penge. Og, hvad der er mest afgørende, de ved, at vore vælgere ønsker et fredeligt Europa.
De ved, hvad vor befolkning ønsker og har ret til. Og med hensyn til det mest afgørende spørgsmål, har Den Europæiske Union klaret det. Europa har fred. Det har nu haft fred i 50 år. Jeg ser mig omkring her i salen fra venstre til højre og ved, at det er utænkeligt, at Europa nogen sinde skulle komme i krig med sig selv igen. Den Europæiske Union har derfor bestået den første og grundlæggende prøve.
Den har sat sig yderligere mål. Det indre marked har styrket logikken bag Den Økonomiske og Monetære Union. Den 1. januar 1999 er blevet bekræftet som starten på tredje fase af ØMU'en. Fordelene ved valutastabilitet er blevet omsat til lave rentesatser. Det budskab, at sunde finanser kan gøre uhyre meget for at skabe en sund økonomi, er blevet accepteret. Det, vi nu må gøre, er at omsætte disse fordele til sikre arbejdspladser og anvende flere ressourcer på at skabe sikrere gader.
Det irske formandskab vil lægge stor vægt på beskæftigelsen. Beskæftigelse er først og fremmest noget, de enkelte lande må gøre noget ved. Men hvis vi handler i fællesskab, kan vi opnå en væsentlig styrkelse af de nationale bestræbelser. Det gælder i særlig grad i en økonomi, der bliver mere og mere global, som konklusionerne fra topmødet i G7 vidner om. Den Europæiske Union frembyder et stadig bredere felt, hvor medlemsstaterne kan samarbejde, koordinere deres bestræbelser og lære af hinandens erfaringer.
Jobskabelse er den altoverskyggende udfordring for alle vore regeringer. Det er, som De godt ved, den enkeltsag, der bekymrer vore vælgere mest.
Kommissionens hvidbog om vækst, konkurrencedygtighed og beskæftigelse har fastsat retningslinjerne. En række møder i Det Europæiske Råd i Essen, Cannes, Madrid og Firenze har skabt rammerne. Vi vil udarbejde den anden fælles rapport om beskæftigelse til mødet i Det Europæiske Råd i Dublin i december. Vi vil i særdeleshed understrege det behov, de udstødte har: de unge, de langtidsledige og de arbejdsløse kvinder.
Det irske formandskab vil også udvikle ideen om en tillidspagt for beskæftigelse, som er lanceret af hr. Santer. Vi vil trække på vor egen nationale erfaring på det lokale beskæftigelsesområde. Vi vil gerne have vedtaget et flerårigt program for små og mellemstore virksomheder. Vi vil aktivt fremme konkurrencedygtigheden for industrien og fremme tilpasning til informationssamfundet.
Organiseret kriminalitet er de moderne samfunds svøbe. Narkotikahandelen er en af dens værste manifestationer. Det blev vi gjort opmærksomme på i Irland for meget nylig, da en tapper journalist, som frygtløst undersøgte forbrydelser, blev skudt. Mordet på Veronica Guerin er et vidnesbyrd om den magt, ord og sandhed har. Hun afslørede det onde. Onde mennesker myrdede hende. Den sorg, der er kommet til udtryk både i og uden for Irland over mordet på hende, understreger nødvendigheden af med stadig større energi at forfølge de onde mennesker, der begår disse forbrydelser.
Retlige og indre anliggender må stort set forblive inden for de enkelte medlemsstaters kompetence. Ikke desto mindre må vi sikre, at Unionen føjer noget til de bestræbelser, man gør sig på nationalt niveau for at bekæmpe forbrydelser og i særdeleshed narkotikahandelen. Vi må sikre, at de fire friheder i det indre marked ikke bliver misbrugt af kriminelle elementer, og at de ikke giver frihed fra lovens krav. Vi må sikre, at de instrumenter, vi har til rådighed på nationalt, internationalt og europæisk plan, bliver brugt og koordineret fuldt ud.
Det irske formandskab vil i de næste seks måneder fokusere på et antal aktiviteter. For eksempel vil vi gerne have gjort konventionen om Europol færdig og underskrevet udleveringsaftalen; vi vil have mere samarbejde mellem de nationale retsmedicinske laboratorier; mere samarbejde, når det gælder området de ydre grænser; vi vil have, at alvorlige overtrædelser af forbuddet mod narkotikahandel skal medføre straffe, der ligger inden for den højeste strafferamme i de enkelte medlemsstater; vi have større samarbejde mellem politiet og toldmyndighederne og mellem toldmyndighederne og den private sektor.
Vi har tillid til, at Parlamentet vil spille sin rolle, også når det gælder en beslutsom reaktion på narkotikaproblemet på europæisk plan. I særdeleshed håber jeg, at det vil fremskynde behandlingen af fællesskabsprogrammet om narkotikaafhængighed, så at det hurtigt kan træde i kraft.
Med hensyn til de andre spørgsmål om retlige og indre anliggender, vil det irske formandskab forsøge at forbedre samarbejdet mellem medlemsstaterne på områder som politi, told, indvandring, asylpolitik og samarbejdet mellem retsvæsenerne. Som reaktion i særdeleshed på den bekymring, Europa-Parlamentet har givet udtryk for, vil formandskabet bygge på konklusionerne og henstillingerne fra konferencen i Wien i juni 1996 om handel med kvinder.
Vi vil fortsætte arbejdet med aktionsprogrammet om indvandring og asyl. Og både når det gælder narkotika og de andre retlige og indre anliggender, vil vi se nøje på de finansieringsordninger, der er til rådighed.
Både narkotika- og beskæftigelsesspørgsmål er af stor og umiddelbar betydning for alle i Europa. Men Den Europæiske Union spiller også en rolle med hensyn til at sikre et retfærdigt, tolerant og rummeligt samfund, et samfund, der tager hånd om sine svageste medlemmer, herunder handicappede. Det har ansvar for folkesundheden, sociale anliggender og kulturelt samarbejde. Det har også ansvar for uddannelse, ungdom og forskning. Vi vil søge fremskridt på alle disse områder.
Unionens rolle inden for miljøpolitikken er effektiv og værdifuld. Mit eget land har haft stor fordel af udviklingen af Unionens aktiviteter på dette område. Standarderne er blevet hævet. Opmærksomheden er forøget. Borgerne har bedre kendskab til deres rettigheder og pligter. Miljøet er derfor et område, som vort formandskab lægger særlig vægt på.
Den Økonomiske og Monetære Union er på rette vej. Det irske formandskab vil stræbe efter at opvise yderligere væsentlige fremskridt ved udløbet af sin embedsperiode. Opretholdelsen af stabiliteten i tredje fase og vekselkursen mellem euroen og de andre EU-valutaer vil blive det, opmærksomheden særlig rettes imod. Vi stræber efter at færdiggøre det forberedende tekniske arbejde på de juridiske rammer om euroen inden udgangen af 1996. Og topmødet i Dublin vil igen bekræfte, at 1. januar 1999 skal være begyndelsen på tredje fase af ØMU'en.
Det indre marked er en af Den Europæiske Unions store succeser. Hvidbogsprogrammet er næsten blevet gennemført. Men det indre marked er ikke færdigt. For at konsolidere væksten og beskæftigelsen må vi fjerne de tilbageværende områder, hvor der er divergens inden for vore økonomier.
Santer-tillidspagten for beskæftigelse har understreget behovet for konsolidering af det indre marked for at skaffe arbejdspladser. Derfor vil det irske formandskab søge at fremme vedtagelsen af statutten for Det Europæiske Selskab og de juridiske rammer for bioteknologiske opfindelser. Vi vil også fremme arbejdet med det indre marked inden for elektricitets- og gas- og telekommunikationssektorerne. Unionen må sikre en nøje gennemførelse af Unionens politikker for at sikre fair konkurrence ved at forebygge tildeling af ulovlig statslig bistand og ved at forhindre, at der dannes monopoler. Man vil gå aktivt videre med det arbejde, der pågår på baggrund af Kommissionens beretning om det indre markeds effektivitet, og det samme gælder »borgerne først«initiativet.
Den fælles landbrugspolitik er stadig en hjørnesten for Unionen, og vi har mange ting at gøre her. Genetableringen af tillid inden for oksekødssektoren vil være noget af det, vi under vort formandskab i særlig grad må rette opmærksomheden imod. Mit land eksporterer 85 % af det oksekød, det producerer. Derfor forstår vi betydningen af, at der i Firenze blev lavet en plan for løsningen på BSE-krisen.
En heldig håndtering af dette spørgsmål vil kræve samarbejde og solidaritet fra alle medlemsstater. Vi vil forsøge at sikre, at spørgsmålet bliver behandlet ud fra videnskabelige kriterier uden for det politiske område.
Siden det sidste irske formandskab i 1990 har den kontekst, inden for hvilken Den Europæiske Union opererer, ændret sig dramatisk. Unionen er vokset til 15 medlemsstater. Den har fået ansøgninger om medlemskab fra yderligere 12 stater. De ydre udfordringer og ansvar, som Unionen har måttet tage op, er også blevet mere komplicerede og krævende. Unionen har primært søgt at reagere ved at engagere sig i at opbygge forbindelser, der er baseret på partnerskab med og gensidig respekt for sine naboer i Europa og andre regioner. Etableringen af en fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik ved traktaten om Den Europæiske Union repræsenterede et væsentligt fremskridt med hensyn til at udstyre Unionen med evne til mere effektivt at stræbe mod disse mål.
Mens de opgaver, som Irland arver under sit formandskab på området ydre anliggender, er blevet mere skræmmende, kan vi lade os inspirere af det arbejde, tidligere formandskaber har gjort, og af den rolle, EuropaParlamentet har spillet. Det er vort mål som formandskab at fremme udviklingen af et Europa, der er åbent for verden og aktivt bidrager til international fred, sikkerhed og solidaritet. Det vil i denne forbindelse være vigtigt at fremme FUSP's mål med hensyn til styrkelse af demokrati, lov og orden og respekt for menneskerettighederne.
En af de ting, vi lægger størst vægt på, er at gå videre med Unionens aktive støtte til fuld gennemførelse af fredsintiativerne i det tidligere Jugoslavien og at bidrage til bestræbelserne for at forhindre en tilbagevenden til de tragiske forhold, der i de seneste år har splittet dette område. Blandt de afgørende spørgsmål er afholdelsen af frie og retfærdige valg i Bosnien og Hercegovina under OSCE's auspicier, økonomisk genopbygning, tilvejebringelse af betingelser, som gør det muligt for flygtningene at vende tilbage, og sikring af fuld respekt for menneske- og mindretalsrettigheder.
Vi vil forsøge at udvikle en politisk dialog med vore partnere på sikkerhedsområdet. Vi vil også gå videre med en effektiv udvikling af samarbejdet mellem EU og WEU på basis af traktaten om Den Europæiske Union. På topmødet i Lissabon i december vil vi arbejde for at styrke den rolle, som OSCE har som fælleseuropæisk sikkerhedsforum. En reform og finansiel sikring af De Forenede Nationer er af fundamental betydning for vort globale sikkerhedssystem.
Ikke-spredning af atomvåben og atomnedrustning, en styrkelse af forbuddet mod kemiske og biologiske våben og en belysning af problemerne i forbindelse med konventionelle våben vil fortsat være højt prioriterede områder i Unionen under vort formandskab. Vi vil også i størst mulig udstrækning forsøge at fremme den internationale udvikling, når det gælder støtte til eliminering af antipersonelminer.
I lyset af Unionens støtte til reformprocessen vil vi prioritere en videreudvikling af Unionens forhold til Rusland og assistance til landets politiske og økonomiske omstilling højt. Situationen i Tjetjenien vil fortsat blive overvåget nøje. Vi vil også være opmærksomme på Ukraine i betragtning af landets afgørende position i regionen.
Vi vil prioritere en fortsættelse af EU's bestræbelser for at give støtte til fredsprocessen i Mellemøsten højt, i tæt samarbejde med dem, der støtter denne proces. EU's rolle i dette område bør svare til omfanget af de økonomiske ressourcer, som Unionen afsætter til støtte for fredsprocessen. Vi vil også forsøge at fremme partnerskabet mellem Fællesskabet og Middelhavslandene, som giver mulighed for en omfattende dialog og samarbejde med lande i Middelhavsområdet.
De transatlantiske forbindelser er af afgørende betydning, både for EU og De Forenede Stater og for fred og velstand på verdensplan. Derfor vil vi tillægge en effektiv gennemførelse af dagsordenen og handlingsplanen for EU og De Forenede Stater stor betydning. Vi vil søge at sikre øget samarbejde om en række udenrigspolitiske spørgsmål. Det multilaterale handelssystem er af afgørende betydning for os alle. Vi vil arbejde tæt sammen med De Forenede Stater for at styrke systemet - særlig i forbindelse med en første WTOministerkonference. Og vi vil samarbejde med De Forenede Stater om en række andre områder, herunder kampen mod forbrydelser. Vi vil arbejde på fortsat at styrke og udvikle forbindelserne til Canada.
Forberedelsen til den første ministerkonference i Verdenshandelsorganisationen i Singapore til december bliver en vigtig opgave for os. Det er nødvendigt, at vi konsoliderer og udvikler det multilaterale handelssystem. Den Europæiske Union må yde sit bidrag til dette formål.
Forebyggelse af konflikter og udvikling af vort institutionelle forhold til regionale organisationer som Organisationen for Afrikansk Enhed og det sydafrikanske selskab for udvikling vil stå i fokus for vore bestræbelser med hensyn til Afrika. Vi vil også lægge vægt på at styrke Unionens økonomiske og politiske forhold til Asien, på at udvikle tættere forbindelser med landene i Latinamerika og Australasien og på fortsatte bestræbelser for at indsnævre kløften mellem rige og fattige på basis af en bæredygtig udvikling.
Udvidelsen er en historisk mulighed for fred og velstand i Europa. Den Europæiske Union har demonstreret sin villighed til at gribe denne mulighed. Processen med at forberede udvidelsen er nu i gang.
Det Europæiske Råd i Madrid, der byggede på København og Essen, traf en række beslutninger af den største betydning. Kommissionen blev anmodet om at fremskynde udarbejdelsen af sine udtalelser om ansøgningerne om medlemskab. Kommissionen blev anmodet om at gå i gang med at udarbejde et fælles dokument om udvidelsen. Og Kommissionen blev anmodet om at uddybe sin evaluering af udvidelsesbestræbelserne med hensyn til de fælles politikker og at gå i gang med en detaljeret analyse af Unionens finansieringssystem efter 1999. Princippet om, at ansøgerlande skal behandles lige, blev fastsat ved Det Europæiske Råds møde i Madrid.
Som formandskab vil vi på alle måder støtte Kommissionen i dens arbejde på disse områder. Vi ser frem til Kommissionens rapport om det igangværende arbejde ved Det Europæiske Råds møde i Dublin til december. I mellemtiden vil vi fuldt ud udnytte de muligheder, som Unionens strategi forud for udvidelse byder på, og i særdeleshed mekanismerne i forbindelse med den strukturerede dialog. Vi vil sikre, at ansøgerlandene fortsætter med at spille en vigtig rolle i drøftelserne om sager af gensidig interesse.
Jeg kommer nu til regeringskonferencen. Vort formandskab handler ikke bare om at forvalte Unionen, sådan som den er, men også om at hjælpe med til at skabe fremtidens Union. Det Europæiske Råds møde i Firenze vedtog et krævende kommissorium for regeringskonferencen under det irske formandskab. På linje med Firenze vil det være vort mål at fremlægge en generel revision af traktaterne ved topmødet i Dublin i december.
De generelle mål for regeringskonferencen er:
at bringe Unionen tættere på borgerne; -at styrke og udvide det område, hvor Unionens fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik virker, og-at sikre institutionernes effektive funktion, samtidig med at man respekterer den institutionelle balance og effektiviteten i beslutningstagningsprocessen.Det irske formandskab vil arbejde hårdt for at nå disse mål, idet vi bygger på det italienske formandskabs gode arbejde. Vi er naturligvis afhængige af, at alle parter yder en indsats. Hvad vi ønsker er straks at gå i gang med egentlige forhandlinger. Denne proces er faktisk allerede i gang, og vi søger allerede så vidt muligt at fokusere diskussionerne på tekster til udkastet til traktat.
Jeg ved, at Europa-Parlamentet fuldt ud støtter regeringskonferencens mål. Jeg ved, at Europa-Parlamentet støtter formandskabets holdning, nu at gå ind i forhandlingsfasen med henblik på at nå et væsentligt resultat ved regeringskonferencen, hvilket vil være i hele Den Europæiske Unions interesse.
Jeg bør understrege vor påskønnelse af det bidrag til regeringskonferencen, som Parlamentet yder. Det irske formandskab ser frem til at arbejde tæt sammen med Parlamentet i sin embedperiode.
Behovet for gennemskuelighed under regeringskonferencen og i andre af Unionens aktivitetsområder er stadig noget, som man i høj grad må have opmærksomheden henledt på. Det irske formandskab vil gøre alt, hvad det kan, for at sikre den størst mulige åbenhed og gennemskuelighed.
Vi står nu over for den opgave at forklare resultatet af regeringskonferencen og implikationerne af en udvidelse for vore borgere. Vi må også sikre, at man fuldt ud forstår ØMU'en. Som politikere ved vi, at kommunikation er af vital betydning, hvis borgerne skal acceptere de mange forandringer, der vil ske i Unionen fra nu af og til århundredets slutning.
Dagsordenen for det irske formandskab er kompliceret og har mange facetter. Blandt alle komplikationerne må vi imidlertid forstå, at vi er en Union med 15 medlemsstater, der hver på sin egen måde bidrager til de generelle fremskridt for hele foretagendet. Det er i høj grad i denne ånd, at det irske formandskab vil røgte sit hverv. I de næste seks måneder har Irland den udfordring og det privilegium at være formand for Ministerrådet for de 15 medlemsstater.
Parlamentet er et parlament for mennesker i hele Den Europæiske Union, for mennesker i alle medlemsstaterne. Sammen repræsenterer De i Parlamentet og vi i Ministerrådet alles fælles interesser. Vi må arbejde sammen om at nå det fælles mål, at forsvare vore borgeres interesser.
Den Europæiske Union ser med rette frem til udsigten til, at der bliver 27 eller flere medlemsstater. Som en del af forberedelsen til udvidelsen er vi i gang med regeringskonferencen.
Udvidelse og regeringskonference er noget, som det er rimeligt at Den Europæiske Unions opmærksomhed er rettet mod. De danner fokus for et fællesskab af medlemsstater. Vi må ikke tabe ånden i det, vi er, og det, vi ønsker at være, af syne. Vi må fortsat anerkende vore fælles interesser. Vi må sammen gå frem imod vore fælles mål. Vi må arbejde og samarbejde med hinanden i alles interesse og til gavn for dem, der gerne vil slutte sig til os.
Hvis vi mister ånden i denne fælles bestræbelse af syne nu, hvordan kan vi så håbe på at skabe et samfund eller en union på 27 eller flere medlemsstater? Styrken i vor Union har været at lytte og lære, at opmuntre og at tilpasse, at dele og at støtte. Uden disse egenskaber vil Den Europæiske Union ikke have megen fremtid, uanset hvor mange medlemsstater den har.
Jeg har formuleret prioriteringerne for de næste seks måneder for Dem. Disse prioriteringer repræsenterer hele Den Europæiske Unions prioritering. Jeg ved, at Parlamentet deler de fælles mål, som er blevet fastsat, og som vi vil stræbe mod i de næste seks måneder.
Ved formuleringen af disse prioriteringer har vi i udstrakt grad rådført os med Den Europæiske Unions institutioner. Vi har bestræbt os på at sikre, at der blev taget hensyn til Kommissionens og Parlamentets synspunkter. Vi vil arbejde tæt sammen med Europa-Parlamentet. Vi vil fortsætte med at sikre, at Parlamentets afgørende rolle anerkendes.
Som formandskab for Ministerrådet i Den Europæiske Union vil jeg også anmode Dem i Parlamentet om at hjælpe os med at sikre, at der bliver gjort fremskridt med hensyn til Unionens dagsorden i de næste seks måneder. Vi kan ikke nå de mål, vi har sat os, uden Dem. Vi søger Deres fortsatte støtte og bistand til at nå vore fælles mål: Et Europa, der virker for alle.
D'fhás agus d'fhorbair an tAontas Eorpach ón mbunsmaoineamh »Comhphobal«. Ó na caogaidí anuas, rugadh agus tógadh fís na hEorpa le spriorad na meithle, sé sin le rá, tíortha móra agus beaga ag comhoibriú le chéile mar dlúth-chomharsana.
Tá príomh-aidhmeanna Uachtaránacht na hÉireann socraithe agam do na sé mhí atá le teacht; déanfaimid ár ndícheall i dtreo Aontais níos fearr a bhunú don todhchaí. I spiorad an chomhphobail »is ar scáth a chéile a mairimid, « augus is mar thoradh ar ár gcomhoibriú laethúil go bhfuil Aontos cruthaithe againn anois atá níos treise ná iomlán a rannpháirteanna.
Ní hé sin le rá gur féidir linn anois ár scíth a ligean, caithfimid leanúint ar aghaidh leis an dea-obair ag tarraingt ar Eoraip atá níos éifeachtaí fós, Eoraip atá ag oabir don uile dhuine.
(Oversættelse: Den Europæiske Union har sine rødder i forestillingen om fællesskab. Denne ånd har gennemtrængt visionen om Europa fra 1950'erne til i dag, et Europa, der består af gode naboer og nabovenlighed, hvor små og store lande samarbejder.
Jeg har formuleret det, Irland prioriterer, i de næste seks måneder, hvor vi har formandskabet; vi vil yde vort bidrag til opbygning af en bedre Union for fremtiden. I overensstemmelse med Fællesskabets bedste traditioner vil vi ikke stå alene med dette arbejde - det er gennem samarbejde, at der er blevet skabt en Union, der er større end summen af dens enkelte dele.
Vi bør ikke hvile på laurbærrene, men fortsætte processen frem imod et mere effektivt Europa, et Europa, der arbejder for alle.)
Hr. formand, det er mig en glæde at tale til Dem på et storslået sprog. Tak.
(Kraftigt og vedvarende bifald)
Formanden
Mange tak, hr. rådsformand! Endvidere tak for det eksempel på kulturel og sproglig mangfoldighed i Europa, De gav os!
Mine damer og herrer, vi går nu over til forhandlingen. Fru Malone fra De Europæiske Socialdemokraters Gruppe indleder.

Malone
Hr. formand, det er en stor ære for mig på min gruppes vegne at sige rådsformanden, den irske udenrigsminister, hr. Spring, céad míle fáilte til Europa-Parlamentet, og jeg vil gerne komplimentere ham for det meget detaljerede arbejdsprogram, han har formuleret. Jeg kan bede ham om at tage hovedtelefonerne af nu, jeg vil fortsætte på engelsk.
Jeg vil også gerne komplimentere Dem, hr. Spring, for deres succes i sidste uge med hensyn til at få os ud af dødvandet vedrørende MEDA-programmet. Dette femte irske formandskab finder sted på et tidspunkt, hvor Unionen står over for usædvanlige udfordringer, herunder forberedelsen af Den Økonomiske og Monetære Union og udvidelsen og revisionen af traktaterne.
Jeg vil gerne udtrykke min anerkendelse af Deres personlige bestræbelser for at skabe forsoning i Nordirland, hr. Spring, ofte under meget vanskelige forhold. Vi her i Parlamentet støtter Deres bestræbelser for igen at gøre fredsprocessen og hele den politiske proces troværdig. Kan De forsikre os om, at Rådet på samme måde, som Kommissionen og Parlamentet har gjort det, fuldt ud vil tage del i en mobilisering af Fællesskabets politiske ressourcer, når det gælder at skabe en fredelig løsning på denne konflikt i Nordirland?
Når vi nu vender tilbage til de prioriteringer, som De har skitseret for Deres formandskab, så er vi helt enige i den vægt, De har tillagt arbejdsløsheden, organiseret kriminalitet, narkotika og bekæmpelse af svig. Men den virkelige udfordring for det irske formandskab bliver at få konkrete resultater, så at disse mål ikke står tilbage som tomme ord.
Med hensyn til beskæftigelsen håber jeg, at den arbejdsgruppe på højt plan, der lige er blevet etableret for at se på spørgsmålet om finansiering af de transeuropæiske netværk, hurtigst muligt vil aflægge rapport. Hvad angår regeringskonferencen er det vigtigt, at det udkast til traktat, der er under forberedelse, ikke bliver baseret på princippet om laveste fællesnævner. Vi behøver en revideret traktat, der virkelig er relevant i forhold til almindelige menneskers behov. Den bør f.eks. indeholde bestemmelser om etablering af en europæisk kystbevogtning, der kan tage sig af narkotikaproblemet, der er en frygtelig kræftsvulst i alle vore samfund.
Hr. rådsformand, vi har hørt Deres bemærkninger om dagsordenen for EU og De Forenede Stater, og som medlem af Parlamentets Delegation for Forbindelserne med De Forenede Stater kan jeg fortælle Dem, at vi lige er vendt hjem fra Washington, hvor vi havde møder med medlemmer af Kongressen, og en stor del af vore drøftelser drejede sig naturligvis om Helms-Burton-lovgivningen - en lovgivning, der er meget skadelig for vore interesser her i Europa. Så samtidig med at vi glædede os over meddelelsen fra amerikansk side i aftes om en udsættelse på seks måneder, så er vi fundamentalt og principielt imod denne lovgivning, og vi vil gerne sige, at amerikanerne ikke har fundet den rette vej frem ved at true deres allierede.
Jeg nærer tillid til, at det irske formandskab vil leve op til sin prioritering, sådan som det altid tidligere har gjort, og effektivt bevise usandheden i myten om, at de små stater ikke effektivt kan håndtere dette hverv. Vi deler de mål, som den irske udenrigsminister har skitseret, hans vision og hans engagement, og vi vil arbejde sammen med Dem, hr. Spring, så vi kan gå frem imod et EU, der er baseret på ligebehandling, tolerance, retfærdighed og fred, og som er åbent og tilgængeligt for alle borgere.

Banotti
Det glæder også mig meget at byde det irske formandskab velkommen og at lytte til det ambitiøse program, som hr. Spring har skitseret for os i dag, for det, han prioriterer - arbejdsløshed, narkotika, tolerance, åbenhed, uddannelse, miljø og menneskerettigheder for handicappede - er alle centrale områder på Parlamentets dagsorden. Hans vilje til at holde sit budskab enkelt, menneskeligt og frem for alt relevant er også noget, som man i høj grad må glæde sig over, for hvis vi ikke gør dette og tager borgerne med i vore programmer, så vil Fællesskabets overlevelse være i fare.
Rådsformanden har en tung byrde: At gøre fremskridt på disse områder under skyggen af, hvad der måske er den sidste tilbageblevne og mest uhåndterlige politiske konflikt i Europa, er virkelig en meget tung byrde at bære. Men rådsformanden har gjort en god begyndelse. Vi har gjort en god begyndelse: Vi har allerede set mange ministre, der har opsøgt parlamentsudvalg og politiske grupper, og det har vi været meget glade for. Denne briefing og udveksling af synspunkter vil danne en god præcedens for det irske formandskab. Vi ser frem til, at det vil fortsætte igennem hele formandskabet.
Med nogle få undtagelser er det europæiske samfund i dag meget tolerant. Men vort tolerante og åbne samfund trues af organiseret kriminalitet og narkotikahandel. Vi må engagere os i et helhjertet og nådesløst angreb på disse trusler mod vort samfund. Vore hospitaler og fængsler er fulde af ofrene for narkotikaafhængighed; de fleste forbrydelser bliver nu fremkaldt af behovet for at tjene penge til narkotikamisbrug; og vor evne til at forblive åbne og blive mere tolerante og åbne i Fællesskabet afhænger af vor evne til at få narkotikahandelen og den organiserede kriminalitet under kontrol.
Rådsformanden vil få hovedansvaret for at lede forhandlingerne ved regeringskonferencen om en revision af traktaterne. Jeg håber, han kan sikre, at en ny traktat skaber de juridiske rammer, der er nødvendige for, at man med succes kan bekæmpe den organiserede kriminalitet og narkotikahandelen. Jeg håber også, at han vil tilskynde alle medlemsstaterne til at opfylde og undertegne de forskellige internationale konventioner, som nogle medlemsstater stadig ikke har underskrevet - f.eks. konventionerne om hvidvaskning af penge, internationalisering af den organiserede kriminalitet og naturligvis om samarbejde mellem politistyrkerne i Fællesskabet. Hvis vi gerne vil fastholde et åbent og tolerant Europa, må vi besejre disse organiserede kriminelle. En udvidelse af Unionen til at indbefatte lande fra Central- og Østeuropa er helt utænkelig, medmindre vi har denne form for kontrol med den organiserede kriminalitet.
Dette påvirker også indvandringspolitikken i Fællesskabet alvorligt. Når det drejer sig om indvandring, må vi huske, at vi først og fremmest skal lægge vægt på barmhjertighed og tolerance. Medmindre vi kan få den organiserede kriminalitet under kontrol - i særdeleshed den internationale organiserede kriminalitet - så vil vi få at se, at disse politikker bliver mere og mere restriktive.
Jeg benytter denne lejlighed til på min gruppes vegne at komplimentere rådsformanden og tilbyde ham min støtte samt ønske ham alt muligt held med formandskabet.

Gerard Collins
Hr. formand, i dtosach báire ba mhaith liomsa céad míle fáilte a chuir roimh Tánaiste na hEireann is Uachtaráin Chomhairle na hAirí do Comhphobal na hEorpa ar an gcéad turais seo atá déanta aige do Parlaimint na hEorpa .
Jeg vil gerne byde det irske formandskab hjertelig velkommen her ved Deres første besøg i Parlamentet, efter at De er begyndt på deres embedsperiode den 1. juli. Jeg vil gerne kort kommentere de indledende bemærkninger, som den irske udenrigsminister har fremsat i forbindelse med den nordirske situation, og sige til ham, at mange her i Parlamentet var forfærdede over, hvorledes man for nylig i Nordirland gav efter for et pøbelvælde. Det officielle budskab, der blev sendt, var, at nationalisternes rettigheder kan tilsidesættes med magt, når det er nødvendigt.
Det har uundgåeligt ført til stærk vrede blandt nationalisterne, der imidlertid må bruges konstruktivt og med værdighed. Vi skal ikke have nogen vold, bomber eller gengældelse. Alle må respektere, at princippet om samtykke må opretholdes, og man må frit, fredeligt og uden trusler eller tvang søge og give samtykke. Friheden til at give samtykke er også friheden til at undlade dette, og begge befolkningsgruppers samtykke er nødvendigt.
Den britiske regering lovede i rammedokumentet at udøve sin myndighed strengt upartisk på vegne af alle mennesker i Nordirland med deres forskelligheder og med eftertryk på fuld respekt for og lighed i henseende til borgerrettigheder og politiske, sociale og kulturelle rettigheder, og beskyttelse mod diskrimination for alle borgere, på basis af lige agtelse og en retfærdig og lige behandling med hensyn til begge befolkningsgruppers identitet, moralske holdning og forhåbninger. Det var løftet.
Begge befolkningsgrupper i Nordirland er sårbare, men i forskellige dele af Nordirland. Jeg beklager de sekteriske angreb, som de begge er blevet udsat for i de seneste dage. Der er overalt i Nordirland brug for en forsoningens ånd og gensidig hensyntagen i stedet for den holdning, at flertallet skal bestemme. De menneskelige, politiske og økonomiske omkostninger ved en sådan holdning er alt for store og kan let føre til en gentagelse af den skammelige tvangsfordrivelse af folk fra deres hjem, der så ofte i fortiden har vansiret Nordirland. Der hviler et stort ansvar på den britiske regering og den irske regering og på alle parter i Nordirland for at give fredsprocessen ny energi efter det alvorlige tilbageslag i de sidste ti dage.
Jeg er sikker på, at det irske formandskabs arbejde i de næste seks måneder vil give positive resultater for mange vanskelige problemer, som beslutningstagerne i Den Europæiske Union står over for i øjeblikket. Det alvorligste politiske, sociale og økonomiske problem, som Unionen på nuværende tidspunkt står over for, er fortsat det påtrængende behov for at finde beskæftigelsesmuligheder for de 18 mio arbejdsløse i Europa i dag. Kommissionens formand, hr. Jacques Santer, stillede for nylig forslag om en tillidspagt for beskæftigelse, der indeholder en række foranstaltninger, som kan fremme økonomisk vækst og nye jobmuligheder, hvis vore respektive regeringer kan enes om at samarbejde med hinanden og med Kommissionen om gennemførelse af hr. Santers planer.
Det irske formandskab har besluttet, at det vil lægge den største vægt på håndteringen af arbejdsløsheden. Hvis formandskabet skal få held til at gøre fremskridt med hensyn til dette vigtige spørgsmål, så må det overtale Unionens medlemsstater ikke blot til at give politisk støtte til tillidspagten for beskæftigelse, men også til at tilvejebringe de nødvendige midler til en gennemførelse af forslagene og til at konstruere projekterne med de transeuropæiske netværk, som hr. Santer har fremlagt.
Mens det ikke vil være let at få de nationale regeringer til at enes om det politisk vanskelige finansieringsspørgsmål, så må det irske formandskab være på vagt over for de bestræbelser, der allerede er i gang, på simpelt hen at bortlede ressourcerne fra strukturfondene og den fælles landbrugspolitik til finansiering af disse nye forslag. En sådan løsning vil i realiteten kun føre til, at der overføres midler fra landbrugs- og randområderne til de tæt befolkede og allerede højt udviklede regioner i Unionens centrum. Det vil ikke være i hele Unionens interesse, og det vil heller ikke være i overensstemmelse med de interesser, man har i lande i randområderne, såsom Irland.
Formandskabets anden prioritering går ud på at håndtere narkotikaproblemet. Effektiv handling for at gøre noget ved den illegale narkotikahandel kræver en lang række foranstaltninger, såsom en harmonisering af lovene om narkotikasmugling og hvidvaskning af penge og et forøget samarbejde mellem politi- og toldmyndigheder. Frem for alt kræver det, efterhånden som told- og indvandringskontrollen inden for Unionen gradvis reduceres, et øget samarbejde at tage kampen op med narkotikasmuglerne ved Unionens ydre grænser. Det bliver nødvendigt at overføre ressourcer fra Unionens indre grænser, hvor de ikke længere behøves, til de ydre grænser.
Den bedste metode til overførsel af ressourcer til Unionens ydre grænser for at bekæmpe narkotikasmugleri er at stille midler til rådighed på Unionens årsbudget til forbedret udstyr og forøget uddannelse af disse toldmyndigheder. På budgettet for 1996 er der ingen penge til bistand med overvågning af Unionens ydre grænser. Hvis formandskabet skal få held til at gøre fremskridt med hensyn til håndtering af narkotikaproblemet, så bør det omgående fremlægge forslag om at stille penge til rådighed fra Unionens budget for 1997 til dette formål.

De Vries
Hr. formand, lad mig som nederlænder og europæer ved starten af denne forhandling udtrykke min solidaritet med den irske regering i dens bestræbelser på at fortsætte fredsprocessen i Nordirland. Det er et tema, som min ven og kollega, Pat Cox, om lidt vil tale udførligt om. Måtte Nordirlands befolkning hente inspiration i den rolle, som Den Europæiske Union spiller for at styrke forståelse og forsoning.
I Unionen er 18 millioner mennesker uden arbejde. Kampen mod arbejdsløsheden må have første prioritet under ethvert formandskab. Gode hensigter er ikke nok. Der skal handling til. Det er på tide, at Rådet endelig får vedtaget det forslag, som nu i årevis har ligget og samlet støv i dets skuffer, og som, hvis det var blevet vedtaget, ville have hjulpet til at skaffe arbejdspladser i Europa. Jeg tænker især på forslaget om statutten for det europæiske selskab. Europakommissionen skønner, at virksomhederne vil kunne spare 30 mia. ECU om året, hvis dette instrument indføres - et beløb som er højere end de europæiske strukturfondes årsbudget. Tænk engang, hvor mange arbejdspladser der ville kunne skabes, hvis der kunne frigøres investeringer i denne størrelsesorden. Alligevel har denne vedtagelse i årevis været blokeret i Rådet. Jeg retter en appel til det irske formandskab om nu endelig at få denne sag bragt i orden.
Kampen mod kriminaliteten har fået høj prioritet af det irske formandskab, og det med rette. I øjeblikket er forbryderne de eneste i Europa, der frit kan færdes på tværs af grænserne. Vore indre grænser afskrækker ikke kriminaliteten, tværtimod, de vanskeliggør kampen mod kriminaliteten. Min gruppe finder, at beslutninger i forbindelse med forhold som grænsekontrol, immigrationspolitik og narkotikahandel må henlægges til Unionens kompetence. Samarbejdet mellem regeringerne fungerer ganske enkelt ikke på disse områder. Tag for eksempel narkotika. Regeringerne i Frankrig og Nederlandene er indviklet i en skyttegravskrig. Den eneste måde, de kan løse problemet på, er, hvis Den Europæiske Union optræder som brobygger. Nederlænderne har ret, når de påpeger de relativt gunstige resultater af deres politik, hvis man ser på antallet af narkomaner og antallet af narkodødsfald. Men franskmændene har lige så meget ret, når de beder nederlænderne om at begrænse de grænseoverskridende virkninger af den nederlandske politik. Jeg appellerer til det irske formandskab om at forsøge at slå bro over kløften mellem Haag og Paris i denne sag.
Det manglende mod, som Den Europæiske Union viser i Jugoslavien, underminerer fortsat Unionens troværdighed i verdens øjne. Den Europæiske Union vil gerne have, at d'herrer Karadic og Mladic frasiger sig deres magt. Alligevel gik udenrigsministrene fra mødet sidste mandag uden at være blevet enige om, hvordan man når dette mål. Det er på høje tid, at IFOR får mandat til at hjælpe med til at arrestere disse mistænkte for krigsforbrydelser. Det er på høje tid, at udenrigsministrene tager ledelsen. Jeg håber, at den kendsgerning, at Irland er det eneste EU-land, som ikke bidrager til IFOR, ikke hindrer Irland i at indtage en ledende rolle. Europa har ikke været parat til at bringe freden til Bosnien, men det kunne dog i det mindste bidrage til forsoning og retfærdighed.
Jeg beder formandsskabet om også at rette opmærksomheden mod Kosovo. Den nådeløse undertrykkelse af det albanske flertal, som serberne foretager i Kosovo, er en direkte trussel mod fred og stabilitet på Balkan. Det er af afgørende betydning, at Unionen lægger mest muligt pres på hr. Milosovic for at få ham til at indlede forhandlinger med lederen af Kosovo, hr. Rikova. Jeg vil da også bede det irske formandskab om at føre an her.
Til sidst en bemærkning om Cypern. Situationen på Cypern forværres. Forsøg fra Unionens side på at forbedre situationen har ikke ført til resultat. Det samme gælder forsøg fra USA&#x02BC;s side. Jeg appellerer til det irske formandskab om sammen med USA at gøre en indsats for at forbedre situationen på Cypern. Det er af afgørende betydning, at stabiliteten i den del af Middelhavsområdet bliver forbedret.

Puerta
Hr. formand, jeg vil gerne sige til formanden for Rådet, at vores gruppe er meget enig i det halvårsprogram, De har fremlagt, samt i Deres betragtninger omkring regeringskonferencen. Ligesom de øvrige grupper har vi også såret fra volden i Nordirland meget præsent. Dette sår er ikke irsk: Det er et europæisk sår, og vi vil støtte det irske formandskab, så det kan bidrage til at løse et problem, der bør få en afslutning præget af fred, solidaritet og enighed mellem alle de implicerede parter.
Dette er et vigtigt tidspunkt til at forme regeringskonferencen og dens resultater. Og som De har sagt, er det nødvendigt at påbegynde de egentlige forhandlinger nu med henblik på at fremlægge et program for traktaten på Rådets møde i Dublin i december. Der kan ikke være overgangsformandskaber. Det irske formandskab kan ikke betragtes som en overgang til det hollandske formandskab, og derfor sætter vi stor pris på Deres mod, Deres klare tankegang og fastsættelsen af målene for mødet i december.
Det er vigtigt at udvide dialogen og samarbejdet med Europa-Parlamentet og bringe denne fase i den europæiske opbygning nærmere borgerne og arbejdsmarkedets parter. En dialog navnlig omkring den sociale model og beskæftigelsesproblemet.
Vi støtter fremlæggelsen og vedtagelsen af en konstitutionel ramme, der indeholder en erklæring om de grundlæggende rettigheder og forpligtelser, ligesom vi støtter et kapitel om beskæftigelsen i traktaten. Man skal tillægge beskæftigelsen samme betydning som Den Økonomiske og Monetære Union. Vi nægter at betragte beskæftigelsen som en mangelvare på markedet, hvor vi er vanskelige forbrugere. For størstedelen af de europæiske borgere er det en anden filosofi og andre omkostninger, der er forbundet med ikke at have beskæftigelse.
Hvad angår regionalpolitikken og helt konkret strukturfondene, afviser vi enhver forbindelse mellem strukturpolitikkerne og opfyldelsen af konvergenskriterierne gennem opstilling af betingelser. Man skal styrke samhørigheden med henblik på udvidelsen.
Vi er enige i de foranstaltninger, der er foreslået i bekæmpelsen af narkotika, kriminalitet og handel med kvinder. Det irske formandskab vil også være særlig opmærksom på behandlingen af indvandrere. Det irske folk har været et folk af udvandrere; de har opbygget nye lande, de har overført deres kultur til andre lande, og de vil vide at behandle indvandrerne godt, både de såkaldte legale indvandrere og de, som på nuværende tidspunkt ikke har papirer.
Jeg vil gerne udtrykke min overraskelse over den ringe modstand mod Helms-Burton-loven. Vi anmodede tydeligt og kraftigt om en forkastelse af kapitel tre, som ødelægger de internationale relationer.
Om Tyrkiet vil vi stille følgende spørgsmål: Vil man kræve af Tyrkiet, at de overholder menneskerettighederne, at de opfylder de internationale resolutioner? Vil man presse på over for Tyrkiet for at få frigivet Leila Zana?
Jeg vil slutte med at omtale et internt problem, som faktisk også er et globalt problem, der optager os alle: Kogalskabssagen. Efter vores mening er det i dag navnlig et spørgsmål om offentlig sundhed. Derudover ved vi, at det er et problem for oksekødsmarkedet, men vi kræver gennemskuelighed og en effektiv indsats, og hertil kan man regne med vores støtte.

Roth
Hr. formand, kære kolleger, kære hr. Spring, det er meget vanskeligt i dag at holde tale om det irske formandskab. Vanskeligt fordi jeg ikke bare kan tale om et regulært arbejdsprogram efter alt det, der er sket i Nordirland i de sidste dage. På dagsordenen står egentlig en redegørelse for regeringskonferencen, for den økonomiske og monetære union, for beskæftigelses- og miljøpolitikken, for Europol og for Europas indre sikkerhed. Men hvem kan gå over til en sådan dagsorden, når Nordirland står i flammer? Når den indre sikkerhed i Belfast og i Derry er truet på en helt anden og frygteligere måde end i München, Paris, Rom eller Bruxelles?
At gå over til dagsordenen i dag ville betyde det samme som at fortie volden og ikke nævne årsagerne og ophavsmændene til den. Det ville betyde en benægtelse af de systematiske krænkelser af menneske- og borgerrettighederne i Nordirland. At tie betyder endvidere at blive medskyldig. Hvorledes skal jeg, kære kolleger, tale og dømme om rådsformandskabets program om øget nærdemokrati og kamp mod racismen, når jeg i hovedet har billederne af den unge katoliks død, der blev begravet for to dage siden, når jeg ser den irske fane blive brændt i Nordirland, når jeg mærker menneskenes fortvivlelse over, at freden er så langt borte midt iblandt os? Hvad hjælper det at tale om nærdemokrati og borgerrettigheder, når det for mindretallet i Nordirland gælder de grundlæggende frihedsrettigheder?
John Bruton har så skarpt som ingen anden irsk regeringschef kritiseret den britiske regering, fordi den svigter, når det gælder politikken for Nordirland. Jeg kunne have ønsket, at han kunne have sagt disse ord så klart og så skarpt i sin egenskab af formand for Rådet i Den Europæiske Union. Han har nemlig ret. Jeg stiller krav til det irske rådsformandskab om en bæredygtig miljøpolitik, konsekvente foranstaltninger mod social udstødelse, marginalisering, arbejdsløshed, arbejde og fattigdom, om nytænkning angående konvergenskriterierne og om omfattende foranstaltninger mod diskriminering. Alle disse rigtige og vigtige krav kan imidlertid kun bygge på en tilstand af fred, og derfor skal der som det allerførste gøres alvor af fredsprocessen. Og det får formandskabet al mulig støtte til!

Ewing
Jeg er Deres keltiske søster fra Skotland, og De har meget at leve op til, for de tidligere irske formandskaber har været så succesrige. Jeg taler også for min gruppe, og det er jeg stolt af.
For nylig kom Deres præsident, Mary Robinson, og afsatte tid til at besøge Skotland. Hun sagde, at Europa uddyber den irske identitet, og det er noget, vi godt forstår i Skotland. Jeg vil blot gerne sige, - og det tror jeg egentlig ikke, det irske formandskab behøver at blive mindet om - at der er 40 sprog, 40 mindretalskulturer i vor Union, og de håber alle, at Europa også vil uddybe deres identitet. Men de trænger ofte til en hjælpende hånd med finansieringen. Regionsudvalget, der ikke blev nævnt - De kunne ikke nævne alt i Deres drømmekatalog - har en meget vigtig rolle at spille.
Da jeg læste om, hvordan De prioriterede, var jeg lige ved at græde, for jeg vidste, at dette var udarbejdet før urolighederne begyndte igen. Et fredeligt Europa. Der er ikke meget tegn på fred i den nordlige del af øen Irland. Jeg må sige noget, der måske er lidt drastisk. I dag sagde hr. Crowley af et oprigtigt hjerte, at denne del af Den Europæiske Union nu er uregerlig. Sådan forholder det sig virkelig. I betragtning af de fortilfælde, vi kender fra Mellemøsten og Sydafrika, hvor det er lykkedes at bringe folk sammen til trods for enorm fjendtlighed, bør vi måske se på en anden løsning, som f.eks. De Forenede Nationer. Eller lad os holde op med denne tale om forhåndsbetingelser, som den britiske regering bliver ved med. I fortilfælde som Sydafrika, Kenya, Rhodesia og Mellemøsten blev der ikke stillet sådanne forhåndsbetingelser.
Medmindre vi slipper af med dem, får vi aldrig samtalerne i gang. Jeg var glad for, at Nelson Mandela blev nævnt. I ti år har jeg haft at gøre med Lomé-konventionen, og jeg er stolt over at tænke på, at verden har anerkendt denne mand. Men kan vi sikre, at der ikke bliver færre penge til den tredje verden, fordi der er så mange andre krav til vore ressourcer? Vi vil gerne hjælpe Østeuropa, men lad os ikke tillade nogen formindskelse af beløbene til den tredje verden.
For nylig havde jeg det privilegium at være i Irland sammen med Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik og møde mange irske ministre. Det var interessant, at Irland er en af de fire medlemsstater, der kan opfylde kriterierne for indtrædelse i ØMU'en. Men som finansministeren fortalte os, så er der dér som alle andre steder et problem med arbejdsløshed. Jeg er glad for, at det er noget, formandskabet prioriterer højt. Jeg kommer også fra et randområde - det skotske højland og de skotske øer - og vi må se hen til de små og mellemstore virksomheder, i særdeleshed de meget små. Og vi må sætte vor lid til den sovende gigant, turismen, der kan skabe så mange arbejdspladser. Måske må vi skaffe flere penge til forbedring af turistfaciliteterne og markedsføring af en forlænget sæson i disse nordlige områder, hvor man ikke altid kan være sikker på solskin. Vi må se på henstand med betalinger og adgang til billige penge. Der er mange praktiske måder, hvorpå vi kan omsætte forhåbningerne om en formindsket arbejdsløshed til virkelighed.
Med hensyn til diskrimination bør rådsformanden måske presse på hos nogle af EU-institutionerne for at sikre, at kvinderne kommer til tops. Med hensyn til fiskeri, så lad os få et forsøg på regional kontrol, og med hensyn til oksekød, så lad os få forbuddet hævet lidt efter lidt og begynde med hjorde af høj kvalitet i Nordirland og Skotland. Med hensyn til regeringskonferencen, så lad os sikre, at Parlamentet er helt med.
(Bifald)
Parigi
Hr. formand, den italienske gruppe Alleanza Nazionale byder vore irske venner, der skal repræsentere Den Europæiske Union i dette halvår, velkommen, og for Irland ønsker vi yderligere, at det må genfinde freden inden for egne grænser. Vi er ligeledes overbevist om, at det irske mod i denne formandsperiode vil bidrage til løsningen af i det mindste nogle af de mange problemer, der plager Den Europæiske Union, og som i de seneste tider er gået uløst fra hånd til hånd.
Vi ser med tillid frem til, at Den Europæiske Union vil forstå nødvendigheden af at styrke sig selv inden for rammerne af en sammentømret politisk enhed, førend den åbner sig for de nationer, som endnu inden for deres egne grænser skal opfylde de nødvendige betingelser for at aspirere til indtrædelse i den større sammenhæng, i Den Europæiske Union, der for sit vedkommende er plaget af svære problemer, som f.eks. den meget alvorlige arbejdsløshed.
Jeg siger ikke dette af smålig egoisme, men fordi jeg er overbevist om, at de svageste tilsammen ikke danner en stærk, men kun en svag gruppe, og tillige fordi det ikke bør være de stærkeste medlemmer her i Unionen tilladt at skabe sig et endnu større magtområde inden for det udvidede historiske Europa. Gode ønsker for Europa og gode ønsker for Irland.

Roubatis
Hr. formand, jeg vil gerne takke formanden for Rådet for hans præsentation af det irske formandskabs meget ambitiøse program.
På lang sigt er det ganske givet regeringskonferencen, der har den højeste prioritet, og det irske formandskab har også allerede betonet dennes betydning, samtidig med at det i samarbejde med andre medlemsstater uden for Den Vesteuropæiske Union bevæger sig henimod udviklingen af en fælles sikkerhedspolitik.
Den Europæiske Union, som har fælles værdier og fælles økonomi og snart også fælles mønt, og som allerede på nuværende tidspunkt udviser solidaritet i en række fælles politikker, bør nu give sig i kast med forsvars- og sikkerhedsområdet. Det trøster mig - og jeg vil bede Rådets formandskab og navnlig hr. Spring personligt om at være opmærksomme på dette - at det i hr. Fernandez-Albors betænkning om FUSP fremhæves, at medlemsstaternes ydre grænser må betragtes om Den Europæiske Unions grænser, og at der bør udvises solidaritet i tilfælde af krænkelser af disse grænser. Dette er et spørgsmål af særlig interesse for de lande, der ligger i periferien, sådan som bl.a. Deres land gør, hr. Spring. Unionens troværdighed i de europæiske borgeres øjne afhænger blandt andet af regeringskonferencens konkrete fremskridt på dette område.
Et af formandskabets mål er fremlæggelsen af det første udkast til den nye traktat inden Det Europæiske Råd i december. Denne tekst bør afspejle ambitionerne hos de medlemsstater, der ønsker væsentlige resultater af regeringskonferencen. Den bør ikke være et kompromis bestående af mindste fællesnævner.
Naturligvis er den højeste prioritering lige nu - men også på længere sigt - beskæftigelsen. Jeg glæder mig over alt, hvad De sagde om beskæftigelsen, men vil ikke undlade at fremhæve, at vi har hørt det før, og at det mange gange er blevet ved ordene. Jeg gør Dem opmærksom på, at kun ganske lidt af det, der står beskrevet i Jacques Delors' hvidbog, er blevet realiseret. Jeg håber ikke, det samme sker med det irske formandskab.
Finansieringen af de transeuropæiske net, forskningsprogrammet samt andre foranstaltninger, der skulle hjælpe i den rigtige retning, halter bagefter. Der er mange spørgsmål, som mine kolleger også vil komme ind på; men jeg vil nøjes med at trække to konkrete ting frem: den uacceptable situation, der er opstået med den amerikanske regerings beslutninger vedrørende Cuba - den seks måneder lange udsættelse af beslutningen har ingen betydning - samt Tyrkiets fortsatte afvisning af at beskytte de tyrkiske borgeres rettigheder og respektere international lov og orden. Jeg tror, at De, hr. Spring, og Deres formandskab kan gøre en hel del i disse to spørgsmål.
På Den Socialistiske Gruppes vegne vil jeg hermed byde Dem velkommen og ønske Dem held og lykke.

Poettering
Hr. formand, hr. rådsformand, kære kolleger, De nævnte, hr. rådsformand, regeringskonferencen og De vil med henblik på stats- og regeringschefernes topmøde i december i Dublin forelægge et traktatudkast.
Det, vi som medlemmer af Europa-Parlamentet har hørt om et møde for udsendinge fra regeringerne i Cork i begyndelsen af juli, var meget opmuntrende. Vi har hørt, at det irske rådsformandskab ledede forhandlingerne meget effektivt og kvikt, og vi vil gerne tilskynde Dem til at fortsætte på denne måde. Vi vil endvidere gerne tilskynde Dem til at forhandle videre nu på basis af helt konkrete tekster, for at vi kan få et godt resultat i december. Endelig vil vi gerne tilskynde Dem til i forbindelse med Deres forslag til traktatudkastet ikke at lade Dem lede af de 15 EU-staters mindste fællesnævner, men gerne gå et stykke videre end det, der så måske vedtages i sidste instans.
Vi, Det Europæiske Folkeparti, kræver reformer i Den Europæiske Union med dens nu 370 mio mennesker, reformer, som sætter Den Europæiske Union i stand til på tærsklen til det 21. århundrede at forberede sig på nye staters tiltrædelse. Hr. rådsformand, De talte om et fællesskab med 27 stater; lad os vente og se, om det kommer så vidt inden for en overskuelig tid. Det er perspektivet: Mere end 100 mio mennesker ønsker at tiltræde Den Europæiske Union.
Vi, Det Europæiske Folkeparti, baserer reformen af traktaten på principperne om handleevne - måske er handleevne endog det afgørende for vort kontinents fremtid - naturligvis forbundet med de demokratiske principper og tillige gennemskuelighed for borgerne, hvilket De jo også nævnte. For os, Det Europæiske Folkeparti, og jeg kan i denne debat kun koncentrere mig om de væsentlige punkter, er følgende kriterier afgørende for en reform af Den Europæiske Union:
For det første: Den Europæiske Union skal have den internationale retsevne, den ikke har i dag, som vi ved, og kun gennem denne internationale retsevne giver vi Den Europæiske Union mulighed for, at den kan handle retligt og politisk og tillige være repræsenteret i internationale organisationer. For det andet: Vi kræver, at de vigtigste borgerlige rettigheder medtages i fællesskabstraktaterne og at Den Europæiske Union også tiltræder Europarådets konvention om menneskerettigheder. For det tredje: I Rådet bør der i forbindelse med fællesskabslovgivningen principielt træffes flertalsafgørelser og enstemmighed bør kun undtagelsesvis komme på tale og dér, hvor den fortsat forekommer i traktaten, skal den gradvis afskaffes inden for en given tidsramme. For det fjerde: Europa-Parlamentet skal deltage i lovgivningen på lige fod med Rådet og procedurerne skal forenkles i overensstemmelse hermed. For det femte: Vi som Det Europæiske Folkeparti mener, at det er en logisk videreførelse af den europæiske enhedspolitik at integrere Den Vesteuropæiske Union i Den Europæiske Union.
Vi ved ganske vist, at dette sandsynligvis endnu ikke vil blive nået på regeringskonferencen, fordi en række medlemsstater, som ikke er medlemmer af WEU, næppe vil acceptere artikel 5, dvs. bistandsklausulen. Derfor går vi ind for, at der som et mellemstadium indsættes en politisk solidaritetsklausul i Traktaten om Den Europæiske Union og at navnlig Petersberger-erklæringen fra juni 1992, dvs. humanitære, fredsskabende og fredsbevarende militæraktioner uden for WEU's traktatområde, integreres i EU-traktaten. Vi går ind for, at ingen medlemsstat tvinges til at deltage i militæraktioner til forsvar af demokrati og menneskerettigheder; men et mindretal af stater må ikke hindre et flertal af stater, der ønsker at gribe ind, i at handle. Endelig for det sjette - og det er måske det vigtigste punkt, som allerede er blevet nævnt flere gange - retlige og indre anliggender.
Vi skal begynde med i politikken vedrørende retlige og indre anliggender at gøre nogle områder fælles som f.eks. asyl-, indvandrer- og visumpolitik. Sådanne konventioner, altså folkeretlige aftaler, og samarbejde mellem regeringerne egner sig mindre og mindre til at få gang i bekæmpelsen af forbrydelser i Europa. Vi har i disse sager om bekæmpelse af forbrydelser også brug for fællesskabsprocedurer, dvs. flertalsafgørelser i Rådet og Europa-Parlamentet som ligeberettiget lovgivningspartner.
Deres rådsformandskab, hr. udenrigsminister Spring, står over for store udfordringer og mange andre spørgsmål. Vi ønsker det irske rådsformandskab standhaftighed, beslutsomhed og tillige held og lykke!

Cox
Fru formand, jeg vil gerne benytte denne lejlighed til at ønske rådsformanden, hr. Spring, alt muligt held med det irske formandskab agus go n'eirí an bóthar leat sa post atá romhat amach anseo .
I betragtning af det galehus af indbyrdes strid og vold på gaderne, trusler, mord og bombeterror, der desværre i de sidste ti dage er vendt tilbage til Nordirland, så vil jeg først og fremmest give udtryk for min gruppes fuldkomne fordømmelse af dette fald mod afgrunden. Nu tror vi, at det er på tide at køle af; tiden kalder på kølige hjerner og rolig overvejelse; det er tid til en fornyet, men stærkere forpligtelse til at genskabe og opretholde freden.
Når man ser på de angloirske forbindelsers lange og indviklede historie og historien om forbindelserne på øen Irland, i særdeleshed de sidste 25 års voldsprægede historie i Nordirland, så er der én ting, man helt givet kan lære: At vold, fra hvad kilde den end stammer, udskyder forsoningens dag.
Vi kan tilslutte os Deres synspunkt om, at politikken igen bør få forrang, hr. Spring, og støtter Deres bestræbelser i denne forbindelse. De sidste ti dage har været skelsættende, en tid, der har defineret betingelserne for fredsprocessen. På den ene side er der udsigten til at glide tilbage i vold - en fornyet vold, men uden håb; eller alternativt en fornyet forpligtelse til at fordoble anstrengelserne, til én gang for alle, og måske for første gang, at indlade sig på en ægte og meningsfuld politisk dialog. Hvis den skal have mening, må den hvile på gensidig respekt snarere end politiske paradenumre og spil for galleriet, som desværre indtil nu har været karakteristisk for mange af de politiske aspekter af denne proces, særlig i Nordirland.
Alle politiske ledere i begge regeringer, men i særdeleshed lederne fra selve Nordirland, har et tungt ansvar. De, der ikke vil lære historiens lektie, fordømmer sig selv og samfundet til at gentage denne historie. De, der befinder sig bedre i deres egen stammes hyggelige familiekreds, og det gælder på begge sider, må vælge et mere åbent og pluralistisk alternativ. Hvis ikke, så vil de få blod på hænderne i lige så høj grad som de, der trykker på aftrækkeren eller anbringer bomberne.
Parlamentet er et organ med deputerede fra Europas befolkning og et vidnesbyrd om evnen til at forlige forskelle og grundlægge en varig fred. Det er blevet opbygget under meget store vanskeligheder, hvis man ser tilbage på starttidspunktet for 50 år siden. Det giver et budskab om håb til dem, der vil føre Nordirland fremad. Men dette budskab om håb rummer i sig spiren til det andet fundamentale budskab. Der kræves også engagement fra lederne. Det er den fraværende del af stammen, der endnu ikke er blevet vundet for sagen. Og det er udfordringen. Hvis de ikke tager denne udfordring op, så er jeg bange for at måtte sige, at alternativet er for skrækkeligt til at man kan tænke på det.

McKenna
Fru formand, for det første, angående Nordirland, er det klart, at magtanvendelse og trusler om magtanvendelse har overvundet lov og orden i Nordirland. Under det irske formandskab bør regeringen søge støtte fra andre medlemsstater til en påtrængende nødvendig reform af politiforholdene i Nordirland. Man kan ikke længere simpelt hen hævde, at det er et internt britisk anliggende.
Sæsonen for parader er ikke forbi i Nordirland endnu. Der er Apprentice Boys-paraden den 12. august i Londonderry. Hvis Parlamentet ønsker at vise solidaritet med Nordirlands befolkning, bør det måske overveje at sende en delegation til den parade. Desuden har de irske Grønne altid sagt, at man burde få en neutral og upartisk deltager med, som De Forenede Nationer. Nu er det på tide, at det sker.
Hvad angår det irske formandskab, så hedder det i dets program, at det med hensyn til sikkerhed og nedrustning vil tilstræbe en fortsættelse og effektiv udvikling af samarbejdet mellem EU og WEU på basis af traktaten om Den Europæiske Union i samarbejde med det belgiske formandskab for WEU. Irland er ikke engang fuldt medlem af WEU, så hvorfor skal det samarbejde mere med formandskabet for WEU, og hvilke spørgsmål vil det samarbejde om? Hr. Spring, De sagde sidste år, at WEU's atompolitik var uspiselig for Irland. I sidste uge udtalte Den Internationale Domstol sig i høj grad til støtte for Irlands holdning, at atomvåben er det største onde. Hvorfor skal Irland så gradvis forbindes nærmere og nærmere med en alliance, der går ind for og er udstyret med atomvåben?
Det irske formandskab lover også, at det vil sætte fokus på spørgsmål om konventionelle våben. Jeg kunne godt lide at vide, hr. minister, om det betyder, at De offentligt vil lægge pres på blandt andre Storbritannien, Sverige og Finland for at få dem til at holde op med at sælge våben til lande som Indonesien, hvor de er blevet brugt til folkemord under kampagner mod østtimoreserne.
Som alliancefrit land bør Irland støtte de fire medlemsstaters ret til at opretholde deres alliancefri status inden for Unionen i stedet for at slutte op om EU's promilitære holdning.

Martinez
Hr. formand, et nyt rådsformandskab indebærer en ændring. Det indebærer også et håb, og vi nærer da også håb, selv om vi også nærer en bis bekymring, både på grund af tidligere erfaringer og på grund af udsigterne for fremtiden.
Først de tidligere erfaringer. Formandskabet har meddelt, at et af dets prioriterede aktivitetsområder er bekæmpelsen af Alzheimers sygdom. Dertil vil jeg sige, at vi endnu har i frisk erindring hr. MacSharry og hans skæbnesvangre Blair House-aftale, landbrugsforhandlingerne i GATT og først og fremmest Dublin. For vinavlerne i Europa og navnlig i Languedoc-Roussillon associerer det til »det sorte Dublin«, obligatorisk destillation (i det katolske Irland), rydning af vinstokke, et af kristendommens symboler, fastfrysning af priserne, internationalisering, alt sammen noget, som er forbundet med navnet MacSharry. På den baggrund kan man ikke undgå at føle en vis bekymring for, hvad der kan være i vente i form af forslag til en markedsordning for vin.
Dernæst formandskabets program. Det er karakteriseret ved en vise »Spinelli-atmosfære« - forfatning, revision af unionstraktaten -. Indholdet er tilsyneladende konventionelt. De foreslår - utvivlsomt af hensyn til hr. Santer, en tillidspagt om beskæftigelse. Det eneste, der mangler, er tilliden, da der ikke foreligger en analyse af årsagerne, og det derfor er vanskeligt at gøre noget ved virkningerne.
Nogle af Deres projekter på det fiskale område er imidlertid tiltalende. Men også her er der et aber dabei, nemlig lovgivningen om punktafgifter. Der lægger De ikke fingrene imellem: en afgift på 17 francs på en liter vin, medens De nøjes med 6, 50 francs på en liter øl!
Jeg hilser velkommen, at De agter at indføre skatte- og afgiftslettelser. Jeg henleder Deres opmærksomhed på to regler, som jeg også har foreslået hr. Santer x antal gange. Første regel er, at de obligatoriske afgifter ikke må stige mere end udviklingen i BNP. Regel nr. 2: i overensstemmelse med Deres europæiske tankegang bør De indføre princippet om frit valg af den lavest beskattede geografiske vej.

Paakkinen
Fru formand, Irland har overtaget formandskabets ansvarsfulde hverv. Jeg ønsker Irland medgang. Der er altid knyttet mange håb og forventninger til et nyt formandskab, som det nu også er tilfældet. Det forrige formandskab efterlod en følelse af skuffelse, fordi der slet ikke blev gjort fremskridt med hensyn til beskæftigelsen. Dette øger forventningerne til det irske formandskab. Jeg har med glæde bemærket, at arbejdsløsheden nævnes eksplicit som det første blandt Irlands prioriteringsområder. Ifølge det irske formandskab fortsættes programmet under særlig hensyntagen til førstegangs- arbejdssøgende, langtidsledige og arbejdsløse kvinder. Tallene for ungdoms- og langtidsarbejdsløsheden i Unionen er så høje, at de giver anledning til bekymring.
Rådsformanden Spring gjorde i sit indlæg opmærksom på borgernes problemer og lagde vægt på sikre arbejdspladser. Ud fra Parlamentets synsvinkel er forbedringen af beskæftigelsen for øjeblikket den vigtigste opgave. Hidtil har man udarbejdet programmer og rapporter, men der har i praksis manglet beslutninger om skabelse af arbejdspladser. Denne sag bliver efter min mening også en udfordring for Irland. Borgerne forventer arbejdspladser, ikke programmer eller rapporter.
Beskæftigelsen er, som rådsformanden sagde, en national opgave. Vi har imidlertid i den grad inddraget beskæftigelsen i Unionens vigtigste opgaver, at forventningerne til Unionen er steget. Vi husker beslutningerne fra Cannes, Essen og Madrid. Ifølge beslutningerne på unionsplan er det muligt at stimulere beskæftigelsen i medlemslandene. Den danske statsminister, Poul Nyrup Rasmussen, spurgte for et par uger siden, om vi er så rige, at vi kan klare os uden 18 millioner menneskers arbejdsindsats, og svarede, at det er vi næppe. Dette ville også være mit svar.
Ud fra dette opfordrer jeg formandskabet til i indeværende halvårsperiode at forberede beskæftigelsesmål til charteret. Det vil sikre, at der fortsat gøres alvorlige bestræbelser på at afskaffe arbejdsløsheden i EU. Vi opnår nemlig ikke et tilfredsstillende beskæftigelsesniveau uden reelle fælles bestræbelser. Dette viser OECD's seneste rapport, hvor man som alternativ til en fortsat høj arbejdsløshed ser friere arbejdsmarkeder, der vil efterlade en del af borgerne i varig fattigdom. Vi ønskede ikke en sådan udvikling, da vi forberedte udvidelsen. Skabelse af arbejdspladser bør være vort eneste alternativ.

Maij-Weggen
Fru formand, indledningsvis vil også jeg udtrykke min medfølelse over for den irske regering i anledning af de store vanskeligheder i Nordirland. Jeg vil som nederlandsk protestant også fremhæve, at misbruget af navnet og farven »orange« sårer os nederlændere dybt. Oranierne har altid kæmpet for retten til frihed i gudsdyrkelsen og ikke for strid herom. Vor dronning, der er oranier, er dronning for både katolikker og protestanter.
Hr. rådsformand, jeg vil dernæst komplimentere det irske formandskab for det program, det har fremsat. Irland har altid tidligere præsteret et fortræffeligt, effektivt formandskab. Vi har al mulig tillid til hr. Bruton og hr. Spring.
Jeg vil komme nærmere ind på tre forhold. Jeg vil sige noget om regeringskonferencen, om kampen mod narkokriminalitet og om situationen i Jugoslavien.
Hvad regeringskonferencen angår, vil jeg understrege, at det er af stor betydning, at det irske formandskab får taget væsentlige skridt fremad. Hensigten om at indlede konkrete forhandlinger om teksten og om muligt fremlægge et nyt udkast til traktat synes jeg er fortræffelig. Så kan Nederlandene prøve at gøre det gode arbejde færdigt. Som ordfører for regeringskonferencen her i Parlamentet vil jeg endnu engang fremhæve vore hovedsynspunkter. Vi ønsker - og her tilslutter jeg mig, hvad vor kollega, hr. Poettering, har sagt - at de europæiske borgeres stilling bliver nøjere defineret, og at princippet om ikke-diskrimination bliver lagt helt fast i traktaten. Vi ønsker mere åbenhed og gennemskuelighed med hensyn til Unionens dokumenter og beslutningsprocesser. Vi ønsker, at vetoretten begrænses til et absolut minimum, og at de beføjelser, som Parlamentet har til at deltage i lovgivningen, respekteres og udvides - både når det gælder lovgivningen og budgettet. Hvad det indholdsmæssige angår, ønsker vi en større indsats fra Den Europæiske Union for at bekæmpe arbejdsløsheden - vi støtter her det irske formandskabs bestræbelser, for så vidt angår den indre sikkerhed, miljøpolitikken, udenrigs- og sikkerhedspolitikken og kampen mod kriminaliteten. Det sidste, fru formand, vil jeg gerne uddybe. Der er allerede sagt meget godt herom, men må jeg endnu engang understrege, hvor vigtigt det irske forslag om oprettelse af en eventuel europæisk kystvagt er? Som tidligere minister for transport har jeg under det nederlandske formandskab i 1991 prøvet dette. Det lykkedes ikke for mig. Men jeg kan forsikre Dem om, at det er en god idé, og at der måske nu er flere argumenter for at støtte tanken, end der var dengang. Jeg giver det irske formandskab min fulde støtte.
Hr. rådsformand, så en bemærkning vedrørende Jugoslavien. Udviklingen bekymrer mig meget. Mit spørgsmål er, om det irske formandskab vil gøre en indsats for at få i hvert fald Karadzic og Mladic arresteret. Jeg tror ikke på en fred uden retfærdighed. Det er skandaløst, at disse to mennesker kan gå frit omkring som et eksempel for den øvrige verden på, hvordan Europa behandler krigsforbrydere. Hr. rådsformand, hvis De kan klare at få løst dette problem, tror jeg, at De har gjort en god gerning for Europa. I den forbindelse beder jeg også om støtte til det, som Parlamentet har anmodet om vedrørende Srebrenica. En international undersøgelse af denne sag er påtrængende nødvendig. Jeg beder det irske formandskab om også at tage initiativ på dette punkt.
Hr. rådsformand, jeg ønsker Dem held og lykke med Deres formandskab. Vi har al mulig tillid til, at det vil blive godt gennemført.

Ahern
Jeg vil gerne takke rådsformanden, fordi han har skitseret det, det irske formandskab prioriterer. De vigtigste opgaver for dette formandskab er imidlertid blevet overskygget af krisen i fredsprocessen i Nordirland.
Vi vil gerne gøre noget ved arbejdsløsheden og den sociale krise, vi står overfor. Det kan vi ikke gøre, så længe anarki får lov at herske i nogen stat i Unionen.
Det er af afgørende betydning for en civiliseret tilværelse, at folk har lige ret under loven. I sidste uge kapitulerede statens styrker i Nordirland over for lovløsheden. Det er uacceptabelt i enhver stat i Unionen, at en yderligtgående organisation kan få lov til at true borgerne. Hvis vi ikke kan beskytte kvinder og børn mod at blive fordrevet fra deres hjem, og hvis folk tvinges til at flygte, så vil lovløshed og terror igen slippe løs i en hel generation. Vi kan ikke vende tilbage til at begrave folk, vi må sammen gå fremad i fred, og for at gøre dette må vi opretholde den politiske autoritet.
Vi i EU har ikke gjort det i Irland i de sidste 25 år. Jeg anmoder rådsformanden om at prøve én gang til, ellers må vi bede De Forenede Nationer og amerikanerne om hjælp. Vi bør da ikke udsættes for sådan noget inden for grænserne af Den Europæiske Union. Jeg vil nødig igen se mennesker blive begravet i mit land, ligegyldig hvad side de kommer fra. Husk at folk bliver udsat for intimidering på begge sider i deres eget område: protestanter af protestanter, katolikker af katolikker. Vi kan kalde dem unionister eller nationalister. Det er et forfærdeligt aspekt, som vi ikke har omtalt her.
Jeg vil også gerne have, at rådsformanden tager sig af atomspørgsmålet. Mange borgere er kritiske over for atommagt, og stater uden atomvåben har ret til ikke at blive forurenede af udslip fra atomstaterne, som i Det Irske Hav fra Sellafield, der nu bliver stærkt forøget af THORP. Jeg vil anmode rådsformanden om at tage initiativ til en koalition af atomfri lande i Den Europæiske Union. Han taler om samarbejde og om WEU, men vi ønsker, at dette samarbejde skal udstrækkes til Unionens neutrale stater uden atomvåben.

Lukas
Fru formand, det er meget glædeligt, at også turismen figurerer på det irske formandskabs prioriteringsliste. Jeg vil gerne gøre opmærksom på, at hele den europæiske turist- og rejseindustri har store forventninger til det irske rådsformandskab. Disse forventninger går i retning af, at denne branche omsider også officielt og retligt får den plads, den i praksis allerede har, hvad angår den praktiske betydning, den har for socialpolitikken og den økonomiske politik, og hvad angår bevarelsen af freden og den mellemfolkelige forståelse. Et flertal i Europa-Parlamentet gik for nogle måneder ind for at give turismen et selvstændigt retsgrundlag i traktaten. Det ville være meget glædeligt og godt, om også Rådet under det irske formandskab og dets indflydelse ville overtage denne holdning, der er så vigtig for sikringen af arbejdspladser og for skabelsen af nye arbejdspladser.

Hawlicek
Fru formand, jeg gratulerer Dem, hr. formand, med det irske formandskabs hovedpunkter med henblik på et Europa, som lægger sig borgernes anliggender på sinde. Det første og vel for alle i Europa vigtigste hovedpunkt vedrører beskæftigelsen, navnlig videreudviklingen af en tillidspagt om beskæftigelse, hvor der i særlig grad skal tages hensyn til de unges, de langtidslediges og kvindernes problemer. Efter at det hidtil mest er blevet hensigtserklæringer, gælder det nu den praktiske gennemførelse, og jeg kan kun understrege, hr. formand Spring, at De fremhæver, at alle regeringer skal skaffe arbejdspladser.
Jeg finder det særlig vigtigt, at det irske formandskab fremhæver den rolle, arbejdsmarkedets parter spiller, og den betydning, de små og mellemstore virksomheder og fremme af lokale beskæftigelses- og udviklingsinitiativer har. Der er brug for opfølgende offensive arbejdsmarkedsstrategier til at underbygge projektet den økonomiske og monetære union.
Som politiker med uddannelsesområdet som mit felt er jeg imidlertid særlig glad for, at der i samme åndedrag som beskæftigelse nævnes varig adgang til livslang indlæring og livslang uddannelse og at der er blevet plads til et særligt kapitel om uddannelse og ungdom i programmet. Som De ved, drøfter vi netop Kommissionens hvidbog om undervisning og uddannelse, en fortsættelse af Delors' hvidbog om vækst og beskæftigelse. Som ved Deres hovedpunkter, hr. formand, drejer det sig også her om uddannelsens kvalitet, om livslang indlæring og uddannelse af lærere. Uhindret og livslang adgang til almen og faglig uddannelse er det bedste middel i kampen mod udstødelse og opsplitningen af det europæiske samfund i et samfund af vidende og uvidende.
Det glæder mig ligeledes, at der også er et punkt om kulturelt samarbejde, og at der er planer om en drøftelse af den europæiske kulturpolitik under det irske formandskab i lyset af Fællesskabets mediepolitik og kulturelle handlingsprogrammer. Kultur som Europas sjæl og som vigtigste middel til at bringe Fællesskabet nærmere borgerne undervurderes stadig. Derudover gælder det om at finde veje til at få Europas ungdom med. Det tredje hovedpunkt ud over beskæftigelses- og narkotikapolitik er gennemførelsen af en union, der bygger på lige behandling og tolerance, og derfor skal emner som lige muligheder, social udstødelse, gennemskuelighed, bekæmpelse af racisme og fremmedhad prioriteres højt.
Det er en vigtig del af freds- og sikkerhedspolitikken, om det for os drejer sig om fremme af fredsprocessen i Nordirland, som vi alle i Europa så inderligt ønsker, eller om hovedpunktet er et Europa, der er åbent over for verden og aktivt bidrager til fred, sikkerhed og solidaritet.

McCartin
Fru formand, jeg vil gerne byde rådsformanden velkommen og komplimentere ham for hans begejstrede og kompetente tilgang til hele spørgsmålet om at styre Unionens sager i de næste seks måneder. Som uforbeholden europæisk føderalist nærer jeg al mulig tillid til den irske regering og dens hensigter om at hjælpe med til at styre og udvikle Fællesskabet på alle mulige måder til gavn for dets borgere.
Jeg ville gerne have talt om finansieringen af den større Europæiske Union i særdeleshed og andre spørgsmål, der blev rejst af rådsformanden, men i den korte tid, jeg har til rådighed, og da jeg repræsenterer hele grænseområdet i Den Irske Republik, vil jeg gerne kort gå ind på rådsformandens udtalelse om Nordirland.
Befolkningen i min valgkreds identificerer sig med nationalistiske holdninger og forhåbninger i Nordirland, men de er på ingen måde fjendtlige mod den unionistiske befolkning i Nordirland eller deres forhåbninger eller visioner om en fremtid for dem selv. Men jeg må sige, at jeg aldrig i hele mit politiske liv har set så megen vrede, som jeg så i min valgkreds og i hele grænseområdet i Nordirland i weekenden.
Denne vrede blev forstærket af den massive skuffelse over, hvad man opfattede som intimidering af mindretallet med deltagelse af politistyrken og den britiske hær. Befolkningen blev skuffet. De havde set nogle vidnesbyrd om større bestræbelser fra politistyrkens side i Nordirland på at være upartiske og hjælpsomme over for alle borgere. De var skuffede over den britiske regering og bittert skuffede over den måde, hvorpå måneders våbenstilstand blev spildt, og muligheden for at etablere en mere omfattende dialog gik tabt.
Vi hører hele tiden, at unionisterne i Nordirland føler, at de er belejrede og truede. Det store flertal af befolkningen selv i grænseområdet i det sydlige Irland nærer ingen ønsker om at intimidere det unionistiske flertal i Nordirland for at tvinge dem ind i et forenet Irland. De har kun én ting, de stræber efter - man kan næppe kalde det et håb, for det har så lange udsigter - og det er, at befolkningen i Nordirland vil finde en måde at leve med hinanden på. Der vil blive fred på hele øen Irland, hvis der kan stiftes fred mellem disse to grupper.
Ingen ønsker at sprænge Unionen med Storbritannien i øjeblikket eller at trække Nordirland ud af den uden samtykke fra begge sider. Jeg taler for den del af Republikken Irland, der støder op til grænsen. Vi kan se, at med Nordirland i Det Forenede Kongerige er der ingen grænse i det nye Europa mellem det sydlige Irland og det nordlige Irland. Der er ingen grænse, der kan forhindre kontakt og samarbejde. Der er fælles politikker, der kan støtte vor udvikling. Væksten på øen Irland har i de sidste halvandet år under denne fredsproces været hurtigere end i nogen anden del af den udviklede verden, og frugten var lige ved at blive moden.
Vi står ved afgrundens rand, men vi er ikke gået over den. Vi kan genskabe den fred og tillid, der var begyndt at vise sig. Men meget ligger i hænderne på politikerne fra begge sider i Nordirland.

Wim van Velzen
Fru formand, det irske formandskab har givet beskæftigelsen topprioritet i sin formandsperiode, og det er ikke noget nyt. At det lader handling følge de mange ord, der er udtalt af Den Europæiske Unions top, er heller ikke noget nyt, men det fortjener dog vor støtte. Jeg citerer - og tilslutter mig - den irske ministerpræsident, som i et interview siger: Hvis vi vil tydeliggøre fordelene ved den fælles mønt, kan det kun ske, hvis vi kan vise, at den gavner beskæftigelsen. Det må hilses med glæde, at det irske formandskab omgående har startet en konkret drøftelse af kampen mod langtidsledigheden. Også her citerer jeg - og tilslutter jeg mig - ministeren, som siger: En vis arbejdsløshed kan måske være til gavn for en sund konkurrence på arbejdsmarkedet, men det gælder bestemt ikke for langtidsledigheden, som skader arbejdstagernes mobilitet og mindsker modet til at løbe en risiko. Jeg vil hertil føje, at det også er spild af fremtidens vigtigste råstof, human capital . Man kan ikke læse om udviklingen af informationssamfundet uden at støde på det aspekt, at mennesker er det vigtigste råstof for fremtidens økonomi. Her spilder vi dagligt millioner.
Desværre må jeg allerede nu gøre formandskabet opmærksom på et faretruende svælg mellem ord og handling. På Unionens løbende budget truer på ny en dramatisk underudnyttelse på de budgetposter, der kommer Europas borgere direkte til gode. Jeg retter en appel til formandskabet om ikke at acceptere denne underudnyttelse, men tværtimod stimulere kollegerne til at se Unionens budget som opgavestillende, som et pålæg om at anvende midlerne til human resources og ikke som et argument for at overføre flere midler til TEN&#x02BC;erne.
Et lignende svælg mellem ord og handling truer indførelsen af ØMU&#x02BC;en. Irland har på mangfoldige områder med stort held gjort en vældig indsats for at modernisere landet med milliardstøtte, godt nok fra Unionen, men det gør ikke præstationen ringere. Og nu er Irland en af de mest seriøse kandidater til ØMU&#x02BC;en. Alligevel er arbejdsløsheden med ca. 14 % et godt stykke højere end EU&#x02BC;s gennemsnit på 10, 9 % - og næsten dobbelt så stor som i de bedste medlemslande. Det giver, så vidt jeg kan se, et solidt argument for ikke at nære tillid til idéen om, at ØMU&#x02BC;en automatisk fører til beskæftigelse. Det giver, så vidt jeg kan se, også gode argumenter for at følge Europa-Parlamentets opfattelse af, at ØMU-kriterierne er meget mere fleksible, end det ofte anføres af Rådet (økonomi og finans).
Jeg har forstået, at Deres minister, Ruairi Quinn, først og fremmest vil relativere kriteriet for budgetunderskud og foretage en opdeling i udgifter til investeringer og udgifter på det løbende budget. Jeg ønsker virkelig held og lykke. Det er det eneste forsøg, tror jeg, som kan føre til et godt resultat, når man skal overbevise borgerne om, at indførelsen af ØMU&#x02BC;en virkelig er i deres interesse og ikke bare en finansiel øvelse.

Herman
Fru formand, hr. rådsformand, vore første kontakter med de forskellige irske ministre i Parlamentets udvalg lover godt for fremtiden under det irske formandskab. Vi har kunnet konstatere deres gode vilje, åbenhed og lydhørhed over for de spørgsmål, der ligger Parlamentet - såvel som befolkningerne - mest på sinde, og dette kommer til udtryk i de prioriterede aktivitetsområder, formandskabet har fastsat. Min eneste bemærkning hertil er, at der er opstillet utrolig mange prioriteter, og som amerikanske forretningsfolk siger: mere end tre prioriteter er det samme som ingen prioriteter.
Udtrykt på en anden måde, er vi os bevidst, at formandskabet er underlagt nødvendighedens krav og begrænsninger. Rådsformanden er omgivet af en række mennesker, som ikke alle har de samme mål, og som bekendt har Rådet svært ved at træffe afgørelse i visse følsomme spørgsmål. Når Parlamentet forhandler med Rådet i Forligsudvalget, er det ikke altid med Rådet selv, men med Coreper og ofte med den tredje eller fjerde i rækken. Hermed vil jeg sige, at Parlamentet ved, hvilke vanskeligheder De vil støde ind i.
Vi ved derfor også, at De med Deres stærke betoning af visse prioriteter risikerer at skabe et credibility gap . For så vidt angår bekæmpelsen af arbejdsløsheden, ligger de fleste beføjelser og handlemuligheder som bekendt hos medlemsstaterne. Den smule, der kan gøres på europæisk plan, fastsættes af Rådet, der højtideligt proklamerer, hvad der skal gøres, hvorefter Økofin gør præcist det modsatte tre måneder senere.
Det eneste, der på europæisk plan kan gøres for at bekæmpe arbejdsløsheden, er at finansiere transeuropæiske infrastrukturer. Og hvad sker der så i praksis? Når rådsformandskabet træffer en afgørelse herom, tror alle, at afgørelsen vil blive ført ud i livet, men kort tid efter mødes finansministrene og gør præcist det modsatte. Under disse omstændigheder er det klart, at borgerne har svært ved at tro på det europæiske projekt og dets mulighed for at løse deres mest presserende problemer.
Hvad angår bekæmpelsen af kriminalitet, er det udmærket at opstille et program herfor, men for at føre det ud i livet er andre metoder end det mellemstatslige samarbejde påkrævet. Men det er, hvad indsatsen i dag er begrænset til, selv om alle ved, at hvis man skal bekæmpe den internationale kriminalitet, må man tage de samme våben i brug, som den internationale kriminalitet selv anvender. De kriminelle har organiseret sig internationalt, medens Den Europæiske Union tøver hermed. Når de kriminelle læser Rådets kommunikéer og ser, hvad det foretager sig i praksis, kan de ikke andet end at føle sig trygge i visheden om, at der forestår mange gode dage!
På ovennævnte baggrund ville jeg foretrække, at formandskabet koncentrerede sig om det væsentlige og navnlig om arbejdet på regeringskonferencen, hvor det er nødvendigt at begynde at overveje mulighederne for at differentiere emnerne.

Alan Donnelly
Fru formand, jeg vil gerne meget hurtigt tage fat på to spørgsmål i den tid, jeg har. Det første har forbindelse med Helms-Burton-lovgivningen og vore forbindelser med De Forenede Stater. Som en af mine kolleger tidligere har nævnt, var Parlamentets delegation i De Forenede Stater i sidste uge til det årlige møde med De Forenede Staters Kongres. Jeg håber, at Rådets formandskab forstår alvoren i den situation, som vi nu står over for med en Kongres, der bliver mere og mere protektionistisk og mere og mere fjendtlig over for multilaterale aftaler, som den faktisk har truffet.
Det er afgørende, at hr. Spring, når han afslutter debatten her til morgen, meget klart siger, at han ikke bare vil have en udveksling af breve med De Forenede Stater om den ensidige og ulovlige aktion, de har foretaget, ikke bare med Helms-Burton, men det, de har truet med at gøre vedrørende Iran og Libyen; at der bliver truffet beslutsomme og bestemte foranstaltninger som gengældelse mod De Forenede Stater på grund af den uretfærdighed, som europæiske borgere må befrygtes at blive udsat for. Jeg tror ikke, det er nok med breve. Kongressen tirrede os i sidste uge, hr. Spring, og sagde, at alt, hvad man forventede fra Europa, var et skarpt brev fra hr. Santer. Og der kommer virkelig ikke til at ske noget, medmindre vi tager et initiativ i anledning af Helms-Burton, medmindre vi gør det klart, at De Forenede Staters interesser vil blive skadet, at vi vil træffe en velovervejet beslutning om at skade USA's interesser. Hvis ikke det sker, får vi d'Amato-loven om Iran og også lovgivning om Libyen.
Det andet spørgsmål, som jeg ganske kort vil gå ind på, er den måde, hvorpå Deres formandskab vil håndtere konklusionerne fra Essen og hele spørgsmålet om beskæftigelse. Det, vi gerne vil se i Dublin, er et mål for, hvordan vi kan tage fat på et overkommeligt aspekt af beskæftigelsen. Vi ønsker ikke disse strålende beslutningsforslag, der vedtages ved slutningen af topmøder. Vi ønsker, at der bliver gjort noget ved arbejdsløsheden. Det bedste, det irske formandskab i betragtning af sine egne problemer med arbejdsløsheden har kunnet gøre, er at tage fat på én sektion af arbejdsmarkedet. Det område, vi gerne til se Dem tage fat på, er spørgsmålet om ungdomsarbejdsløshed. I Dublin vil vi ved afslutningen af Deres formandskab gerne se en beslutsom praktisk indsats fra Rådet for virkelig dramatisk at reducere antallet af unge arbejdsløse. Medmindre vi gør det, tror jeg, at alle disse udtalelser, der kommer fra topmøderne, i stigende grad vil gøre Europas befolkning kynisk med hensyn til, hvad Europa vil forsøge at opnå.
Jeg håber, at vi kan udvælge én del af arbejdsmarkedet og sikre, at vi ved afslutningen af det seks måneders formandskab - og jeg håber, det bliver et meget succesrigt formandskab - kan se et meget klart lys for enden af tunnelen, særlig for de unge i Europa, der virkelig stadig tror på hele projektet om at opbygge en stærk Europæisk Union.

Gillis
Fru formand, hr. rådsformand, jeg glæder mig over det, det irske formandskab har prioriteret og fremlagt her i dag. Kampen for at reducere arbejdsløsheden er og må forblive det, vi prioriterer højest. Den vægt, der lægges på koordinering og udvikling af alle tjenestegrene, som har at gøre med eliminering af narkotikahandel og organiseret kriminalitet, er også velkommen. Narkotikaafhængighed er en af de største trusler mod det moderne samfund. Derfor må man gøre sig alle mulige anstrengelser for at ødelægge den og den dermed forbundne forbrydelse, hvidvaskning af penge.
Jeg ønsker ikke at gentage alle de kommentarer, der er fremsat om situationen i Nordirland, men jeg tror, det er vigtigt at forstå, at begivenhederne dér i de sidste dage er en krænkelse af det europæiske ideal. Vi er afhængige af demokratiske institutioner og respekt for lov og orden. Der kan ikke være nogen undskyldning for, at nogen regering anvender loven på en helt partisk måde. Jeg glæder mig over de forsøg, begge regeringer under meget vanskelige forhold har gjort på at genetablere fredsprocessen. Vi må aldrig miste håbet.
Lad mig kort gå over til to vigtige spørgsmål, som blev nævnt af rådsformanden, hr. Spring: udvidelse og reform af institutionerne. Udvidelsen af Den Europæiske Union, så den kommer til at indbefatte alle ansøgerlandene, er en ambition, som vil blive opfyldt over en årrække. Men betingelserne må være rigtige. Alle ansøgerlandene trænger til hjælp til at udvikle deres industri og infrastruktur. Vi må foretage realistiske vurderinger af omkostningerne herved og enes om at skaffe de ekstra midler på Fællesskabets budget. En udvidelse med de nuværende budgetrestriktioner ville være katastrofal for de nye medlemsstater og vil også ødelægge meget af succesen ved at nå økonomisk og social samhørighed mellem de nuværende 15 medlemsstater. En Union, der mangler penge, kan ikke få succes.
Ligeledes er det nødvendigt, at et udvidet Europa ledsages af omfattende institutionelle reformer. Her i Parlamentet må beslutningsprocessen reformeres. Der findes mindst 15 forskellige beslutningsprocedurer her i Parlamentet. En sådan kompleksitet repræsenterer et spild af ressourcer og kan ikke med rimelighed forklares for offentligheden. I Ministerrådet må enstemmigheden fjernes på næsten alle områder. Vi har set den ødelæggende virkning af denne regel for nylig, da Storbritannien ved en meget uheldig politisk afgørelse bremsede de fleste af beslutningerne i flere måneder. En sådan opførsel har ingen gavnlig virkning og må forhindres.
Det irske formandskab har forberedt sig godt til sin embedsperiode. Vi ved, at den irske regering er besluttet på at gøre fremskridt inden for en lang række spørgsmål i de næste seks måneder. Må jeg ønske alle mine kolleger alt mulig held og lykke.

Schulz
Fru formand, mine damer og herrer, en kollega sagde her i formiddag, at de små medlemsstater ikke nødvendigvis vil sætte sving i Den Europæiske Union under irsk rådsformandskab. Jeg finder imidlertid det, vi har hørt i formiddag, meget opmuntrende. Derfor anmoder jeg det irske rådsformandskab om med den af rådsformanden i formiddag proklamerede energi i forbindelse med debatten om regeringskonferencen at tage fat på et problem, som vor gruppe i stigende grad anser for betænkeligt, nemlig demokratiunderskuddet i Den Europæiske Union.
Når vi bekæmper kriminaliteten, når vi - som hr. Poettering meget anskueligt og rigtigt sagde - nu obligatorisk gør bestemte områder som asyl eller indvandring til fælles anliggender, skal vi ikke kun, som rådsformanden sagde, øge samarbejdet mellem medlemsregeringerne. Det skal vi også! Vi bliver imidlertid nødt til i forbindelse med bekæmpelsen af kriminalitet også at øge samarbejdet mellem politimyndighederne og oprette en europæisk politiorganisation. Det må imidlertid ikke kun foregå på det niveau, hvor medlemsregeringerne samarbejder, for det ville medføre en farlig udvikling.
Den kendsgerning, at kun udøvende organer samarbejder og vil nå frem til europæiske løsninger, medfører, at de nationale parlamenter - det hører vi jo fra vore kolleger i de nationale parlamenter - stadig hyppigere får at vide af regeringerne, at de ikke behøver at beskæftige sig mere med det, da det er et europæisk anliggende. Dette område unddrages altså lidt efter lidt de nationale parlamenters kontrol og medvirken.
Men på grundlag af traktatstrukturen og den nuværende interinstitutionelle struktur lander muligheden for kontrol dermed ikke i Europa-Parlamentet. Der opstår så at sige et ukontrolleret område uden demokrati, hvor der imidlertid træffes afgørelser, der berører de enkelte unionsborgeres personlige rettigheder, således som vi så i går i forbindelse med den debat om fri bevægelighed, vi førte her. Her bestræber Parlamentet sig sammen med Kommissionen på at fjerne dette underskud i form af fri bevægelighed, der ikke er gennemført, og vi hører, at Rådet under det nuværende irske rådsformandskab bag Kommissionens og bag Parlamentets ryg planlægger en fælles draft joint action , dvs. en fælles foranstaltning på grundlag af artikel K.4 i traktaten, hvilket har den konsekvens, at hverken Kommissionen eller Parlamentet deltager deri. Det er ikke et bidrag til demokratisering, men i bedste fald et bidrag til øget samarbejde mellem regeringerne. Derfor anmoder jeg rådsformandskabet om at sætte sving i demokratiseringen, ved at Parlamentet styrkes. De kunne gå foran med et godt eksempel, hr. rådsformand, dersom de kunne sørge for, at den kompetente minister på et fælles møde for Udvalget om Retlige Anliggender og Udvalget om Borgerlige Frihedsrettigheder og Indre Anliggender i september bidrager til, at den irritation, der er opstået i forbindelse med Monti-initiativerne og debatten om fri bevægelighed, bringes ud af verden.

Nicholson
Fru formand, må jeg også sige velkommen til rådsformanden, jeg ønsker ham alt muligt godt for hans embedsperiode. De vil forvente, at jeg, eftersom jeg repræsenterer et unionistisk synspunkt, ikke vil stikke noget under stolen over for Dem, for De kender mig udmærket, og De venter ikke andet.
Nordirland har gennemlevet mange vanskelige perioder i de sidste 27 år. I sidste weekend stod vi over for en afgrund så dyb, at vi ikke kunne se bunden. Jeg agter ikke i dag at svare på tidligere kommentarer her i Parlamentet, selv om jeg bare ønsker, at mange mennesker, før de lukkede munden op, ville sætte sig ordentlig ind i kendsgerningerne, før de fremsætter vilde udtalelser.
Drumcree og Garvaghy Road er et udtryk for vor splittelse i Nordirland, og jeg må sige, at politimesteren tog helt fejl, og han nyder nu ikke tillid hos ret mange i provinsen. Af hensyn til sandheden må jeg gøre nogle ting helt klart. Garvaghy Road er en hovedfærdselsåre, der er ingen huse ud til den. Paraden skulle have varet mellem 10 og 14 minutter. Ruten var et kompromis, man var enedes om for flere år siden. Der er kun én parade nu, der går den vej, mens der for 10 år siden var 7, og det er kernen i det problem, man stod over for. Den tilbagevenden til megafon-diplomati, som regeringen i Dublin har foretaget, hjalp mildt sagt ikke meget og svarede i sidste weekend helt ærligt til at hælde benzin på et bål.
Jeg vil gerne minde Parlamentet og rådsformanden om følgende: Nordirland er en del af Det Forenede Kongerige, befolkningen stemmer den ene gang efter den anden ved frie valg for at blive i denne union. De synspunkter og ønsker, som flertallet af befolkningen har, er blevet tilsidesat og negligeret, og de har set, at terrorister bliver belønnet og rost for deres overgreb. Begge regeringer har overset og tilsidesat flertallets synspunkter - jeg håber, De vil tænke over det i fremtiden. Vi har i Nordirland en klar evne i begge befolkningsgrupper til at ødelægge modpartens forhåbninger, og desværre har vi magt til at bruge bomber mod og dræbe hinanden, som vi har vist. Først når vi virkelig respekterer hinandens traditioner og principper, kan vi begynde at forstå og at fremme en gensidig tolerance med ægte respekt for hinandens traditioner, og først da vil vi begynde at finde en virkelig langsigtet fred.
Befolkningen i Nordirland har siden den oprindelige våbenstilstand oplevet en periode med en usikker fred, og den har de nydt. De sidste to uger har på den mest voldsomme måde vist dem de valg, de nu står over for. Jeg håber, at Nordirlands befolkning vil vælge klogt.

Sakellariou
Fru formand, hr. rådsformand, jeg hilser det velkomment, at middelhavspolitikken også står på det irske formandskabs prioriteringsliste. Vi opnåede faktisk meget i Barcelona, men vi skal blive ved. Vi indgik forpligtelser, f.eks. menneskerettigheder og mindretals rettigheder. Vi talte om, at vi vil lede efter mekanismer til bilæggelse af konflikter og tage skridt til nedrustning og begrænsning af oprustning. Disse hensigter skal forvandles til konkrete projekter. Det er ikke tilstrækkeligt, hr. rådsformand, at have et kæmpeudvalg af mulige former for politik foran sig på bordet som en slags spisekort, hvis der ikke er nogen i køkkenet til at lave maden.
Til det næste udenrigsministermøde næste forår - så at sige Barcelona II - skal der udarbejdes konkrete projekter, som skal forelægges middelhavspartnerne.
Hvorledes forholder formandskabet sig til emnerne euro-middelhavskonvention, euro-middelhav og stabilitetspagt? Det er forskellige forslag også fra Europa-Parlamentet, som vi gerne vil have formandskabet til at se på. Hvorledes ser det ud med et charter for udvandringen i middelhavsområdet?
Et andet emne, hr. rådsformand, er Tyrkiet. Vi har hørt meget lidt om Tyrkiet i dag. Jeg husker året 1995, da vi under det franske formandskab ikke kunne slippe for de mange tilskyndelser fra formandskabets side til at stemme for toldunionen. Hvorledes forholder det sig med toldunionen, hr. rådsformand? Vil vi reformere den, vil vi revidere den, således som hr. Erkaban kræver? Man sagde til os, at vi absolut skulle stemme for toldunionen for at bidrage til stabilitet i Tyrkiet. I stedet for toldunionen har vi fået hr. Erkaban, hr. rådsformand, og jeg synes, at rådsformandskabet burde kommentere det. Rådsformandskabet burde efter min mening også sige noget om truslerne mod Den Europæiske - jeg understreger Den Europæiske Unions grænser.
Et sidste punkt, hr. rådsformand: dynamikken i fredsprocessen i Mellemøsten synes for øjeblikket lammet. Hvis vi venter på, at hr. Holbrooke eller hr. Christopher eller en helt tredje fredsmanager kommer flyvende, kommer vi til at vente længe, nemlig mindst til efter præsidentvalget i USA! Hvorfor kan vi som Den Europæiske Union ikke tage et initiativ? Hvorfor kan vi ikke indkalde til en ekstraordinær udenrigsministerkonference, en slags ekstraordinær »Barcelona-konference«, og så forsøge at give denne proces nye impulser?
(Bifald fra venstre)

Peijs
Fru formand, USA&#x02BC;s præsident har gjort brug af sin ret til at udsætte ikrafttrædelsen af Helms-Burton lovens kapitel 3 i seks måneder. Retlige skridt er altså foreløbig udelukkede. Tilbage bliver dog, at USA kan nægte medarbejdere i de pågældende virksomheder og deres ægtefæller og børn indrejse. Selvom USA&#x02BC;s præsident har mildnet denne ekstraterritoriale lov, er og bliver den helt uacceptabel og i klar strid med international ret. EU deler med USA et stærkt håb om, at Cuba når frem til et virkeligt demokrati og genindførelse af menneskerettighederne. Her skal der ikke herske nogen misforståelse. Men i EU vil vi selv bestemme, hvilken vej vi skal følge. USA skal ikke udøve tvang. USA må forstå, at det ikke går an at slå sine venner, når man vil ramme sine fjender.
Vi opfordrer det nye irske formandskab til ufortrødent at afparere enhver handling fra USA&#x02BC;s side, der er til ulempe for EU&#x02BC;s borgere. Herved vil man følge den canadiske regering, som har reageret hårdt og bestemt og blandt andet vil indklage USA for NAFTA&#x02BC;s voldgiftsudvalg. Vi må gøre det samme over for verdenshandelsorganisationen. Vi må hurtigt træffe beslutning om modforanstaltninger og ikke lade det blive ved snak og skriverier. Loven har jo alene ved sin eksistens allerede anrettet enorm skade på mere end 150 virksomheder, som er blevet optaget på listen over Cubas »Hall of Shame«, som amerikanerne så malende kalder virksomhedslisten. En nederlandsk bank er allerede blevet tvunget til at trække sig ud af finansieringen af sukkerhøsten på Cuba. Hvor kan denne virksomhed henvende sig om erstatning? Kun et enkelt af Den Europæiske Unions medlemslande har en lovgivning, som kan friholde virksomheder og personer for følgerne af ekstraterritorial lovgivning. Er det ikke på tide, hr. rådsformand, at Den Europæiske Union tager sit ansvar alvorligt og sørger for en rammelovgivning, inden for hvilken medlemslandene kan gennemføre en ønskelig og harmoniseret lovgivning til beskyttelse af borgere og virksomheder? De eksklusive beføjelser, som EU har på handelsområdet, forpligter. Det vil ikke forblive ved en anti-cubalov. Ekstraterritoriale love mod Iran og Libyen befinder sig på et fremskredent stadium. I korridorerne i Kongressen bliver der også nævnt enkelte andre lande, hvor der er meget store europæiske investeringer. Med henblik på fremtiden, hr. rådsformand, må EU&#x02BC;s reaktion være hurtig, utvetydig og håndfast. En håndfast reaktion fra det irske formandskab vil gøre indtryk i den amerikanske valgkamp.

Miranda de Lage
Fru formand, vi vil gerne lykønske det irske formandskab med dets program om handelspolitikken. Men vi kan ikke lade være med at udtrykke vores overraskelse over, at man ikke har nævnt problemerne i forbindelse med gennemførelsen af Helms-Burton-loven, for det er ikke en lov, der sigter mod USA's sikkerhed og integritet, det er en magthandling og et instrument til iværksættelse af en handelskrig.
Udsættelsen af ikrafttrædelsen af artikel 3 er ikke pax romana . Truslen opretholdes. Kun hvis vi er i stand til at opretholde en fast holdning, vil vi vinde. I modsat fald er vi til grin. Lad os ikke narre os selv med hensyn til det egentlige indhold i disse foranstaltninger, for vi er den største handelsmagt i verden. Bag denne uforståelige operation, som man beklageligvis forsøger at sælge gennem en stor mæglingsindsats, står endvidere en magtfuld lobby af eksilcubanere ledet af hr. Mas Canosa.
Det vil være på sin plads at spørge for det første, om man i politik kan tillade, at en økonomisk lobby bringer det traditionelle venskabsforhold mellem USA og Det Europæiske Fællesskab i fare; og for det andet, om denne samme lobby kan kuldkaste de forventninger, den transatlantiske pagt, der blev underskrevet i Madrid i december, har givet anledning til; og endelig om et instrument, der retter anslag mod vores suverænitet under påskud af at forsvare verdens mest magtfulde lands suverænitet, er legitimt.
Ingen nation kan forbyde de øvrige nationer at handle med hvem, de vil. Med denne optræden bryder man de regler, vi har aftalt i Verdenshandelsorganisationen, og man rejser tvivl om den strafforfølgelse, der er fastsat for yderliggående tilfælde, og som gennemføres efter ordre fra overnationale politiske institutioner. Hvis man med disse unilaterale foranstaltninger ønsker at gøre det af med det nuværende cubanske regime, så opnår man den modsatte virkning, nemlig at det styrkes. Hvis man ønsker at forhindre, at vi fortsætter med unionsprojektet, og ønsker at svække det eller at øve vold mod vores ønske om at opbygge et civilt, politisk, socialt, økonomisk og monetært område, så har man også taget fejl. Angrebet har ført til, at Kommissionen og Rådet er gået styrket ud, og til at de bebudede foranstaltninger støttes af den europæiske offentlighed.
Vores gruppe støtter og hilser med tilfredshed den fasthed, vores fælles institutioner har lagt for dagen, men med samme fasthed vil vi kritisere de svage punkter. Ud fra en konsensusbetragtning forekommer det os uforståeligt, at den spanske udenrigsminister i sidste uge har haft et møde med hr. Mas Canosa, som har været ophavsmand til et så beklageligt projekt samt til de sorte lister.
Jeg vil slutte, fru formand, med en sidste betragtning. Den cubanske præsident er, hvad enten vi vil det eller ej, den, der har vundet dette slag, selv om hans politik ikke har været den sundeste. Var det umagen værd, at beboeren i Det hvide Hus gik om bord i så skrøbeligt et skib? Det er der intet, der tyder på, når man ser resultaterne. På mit sprog, det baskiske sprog, vil jeg sige eskerrik asko . Mange tak, fru formand.

McKenna
Fru formand, til forretningsordenen. Jeg er meget bekymret over fremmødet og overrasket over, at der har været så ringe deltagelse her i salen fra vore britiske kolleger under hele denne debat om det irske formandskab. Faktisk er der kun ét medlem, der har taget ordet, og han gik ikke ind på spørgsmålet om Nordirland. Jeg ved ikke, hvad slags signal det vil sende til folk i Irland. Er de ligeglade? Er de ikke bekymrede? Er det foragt, eller hvad er det? På en førstedag i en formandsperiode har jeg aldrig set noget lignende, og jeg er helt bekymret over, at ingen har deltaget.

Green
Fru formand, det er et helt urimeligt angreb. Jeg har været her under hele debatten. Jeg kan fortælle Dem, at Præsidiet indtil i morges ikke klart havde tilkendegivet, på hvilket tidspunkt spørgsmålet om Nordirland ville blive behandlet; om det ville blive behandlet under drøftelsen af det irske formandskab, eller om der ville blive afsat en særlig tid til det i aften. Lederen af de britiske Labour-medlemmer ville meget gerne tage ordet, men da de ikke havde nogen idé om, hvornår det skulle være, troede vi, at debatten skulle finde sted i aften. Så jeg må helt afvise antydningen af, at der ikke er nogen interesse for sagen. Der er en meget stor interesse og bekymring hos alle britiske medlemmer af Parlamentet. Det er et helt uberettiget angreb, og det bør tages tilbage.

Spring
Lad mig for det første sige, at jeg har lyttet meget opmærksomt. Jeg takker medlemmerne for deres bidrag. Der er en række ting, der slår mig stærkt.
For det første er det vort mål i det irske formandskab her ved begyndelsen at sikre, at vi får et effektivt formandskab. Jeg tror, medlemmerne af Parlamentet udmærket ved, at formandskabet er en enorm udfordring for et lille land. Det stiller store krav til et lille land. Vi har tidligere, senest i 1990, vist, at vi er i stand til at forvalte formandskabet effektivt. Jeg kan forsikre Parlamentet om, at det er vor hensigt i de næste seks måneder.
Der synes at være tilstrækkelig enighed om, hvad formandskabet har prioriteret. Der var én, der citerede et udtryk fra erhvervslivet om, at hvis man prioriterer for meget, så prioriterer man slet ikke noget, og der står sandelig meget på den europæiske dagsorden. Det er en forpligtelse for det irske formandskab at sikre, at vi får taget fat på alle punkterne på denne dagsorden. Nogle af dem vil blive behandlet aldeles omgående, andre må vente lidt, så at der sker fremskridt over tid. Men hvad der slår mig ved denne debat her til morgen er, at der er stor enighed om, at beskæftigelsen skal stå øverst på dagsordenen, at alle europæiske medlemsstater i samarbejde med andre regioner må tage effektivt fat på narkotikaproblemet. Vi må arbejde på og stræbe efter at få social retfærdighed og bringe Europa tættere på borgerne.
Jeg tror, at vi undertiden ikke gør tilstrækkelig reklame for det, Europa har nået, over for vore borgere, ja, over for os selv. Vi må som politikere - både Europa-Parlamentets medlemmer og medlemsstaternes regeringer - arbejde hårdere på at sikre, at Europas befolkning forstår, hvad der sker i Unionen, og hvad vi forsøger at nå både på statsligt niveau, på fællesskabsniveau og i vort forhold til omverdenen og med hensyn til den rolle, vi må spille.
Det er klart, at vi ved formandskabets afslutning vil blive dømt på vore resultater. Vi er parat til at stille op til den prøve. Der er to overordnede organer i Unionen, der har haft møde i de seneste dage. Vi har haft mødet i ØKOFIN og Rådet (generelle anliggender) i mandags og tirsdags i denne uge. Jeg håber bestemt, at vi allerede har sendt meget stærke signaler og demonstreret, at vort formandskab vil være effektivt. Vi vil få tingene ordnet og tage fat på de forskellige punkter på dagsordenen, sådan som vi har fået den forelagt.
Jeg glæder mig også over ånden i de bemærkninger, kolleger her har fremsat om den samarbejdets og solidaritetens ånd, der er kommet til udtryk. Jeg kan forsikre Dem for, at det bliver kendetegnende for forholdet mellem det irske formandskab og Europa-Parlamentet i de næste seks måneder.
Med hensyn til Nordirland føler jeg, at jeg har måttet svare, fordi så mange mennesker gav udtryk for deres bekymring. Jeg har været direkte eller indirekte involveret i Nordirland på vegne af det irske Labour-parti eller den irske regering i over 14 år. Jeg må sige, at det ikke er nogen overdrivelse at give udtryk for, hvor fortvivlet man har været i hele Nordirland i de seneste dage. Fortvivlelsen er særlig følelig på grund af den optimisme, der eksisterede i Nordirland mellem parterne og i hele offentligheden i perioden 1994/95 under våbenstilstanden. Der var en optimisme, som folk under 25 aldrig havde oplevet før. Alt, hvad de havde kendt, var terrorisme, bomber og stridigheder i samfundet i de sidste 25 år. Vi må tilbage til en dialog mellem parterne, og det må ske omgående. Det er det ansvar, der påhviler regeringerne og de politiske partier i Nordirland. Gennem dialog må vi udvikle tolerance, og vi må finde en fredelig ordning, der kan opbygges på gensidig respekt og ligebehandling, og vi må bort fra den politik, der går ud på at ville dominere og true med vold. Det er regeringernes mål, og allerede med de møder, der fandt sted i går, og med yderligere møder i dag og i morgen er vi begyndt at arbejde hen imod disse mål.
Med hensyn til formandskabet og Parlamentet kan jeg forsikre Dem om, at de irske ministre fuldt ud vil rådføre sig med Dem i de kommende måneder. Vi vil deltage i mange af Deres udvalgsmøder, og jeg håber - ja, jeg er sikker på - at vi vil samarbejde snævert med Dem om at komme videre med de mange tekniske sager, der danner grundlag for den økonomiske integration i Europa.
Mange medlemmer har nævnt de vanskeligheder, Europa står over for i forhold til Helms-Burton-lovgivningen. Lad mig gentage, at vi deler De Forenede Staters ønske om reformer på Cuba. Vi søger at opnå politisk frihed og fuld respekt for menneskerettighederne på Cuba, og vi må arbejde sammen med De Forenede Stater om dette fælles mål. Jeg er sikker på, at medlemmerne er opmærksomme på, at vi ved mødet i Rådet (generelle anliggender) i mandags ved den første mulighed, vi havde under vort formandskab, igen gav udtryk for vor interesse for at fremme demokratiske reformer på Cuba, men vi mindede også om vor dybe bekymring, der allerede var kommet til udtryk ved Det Europæiske Råd i Firenze, over de ekstraterritoriale virkninger af HelmsBurton-lovgivningen. Vi gik meget hurtigt over til at sende et meget stærkt signal om, at vi ville reagere på enhver skade, som anvendelsen af denne lovgivning kunne forårsage for europæiske interesser. Jeg må sige, at jeg glæder mig over præsident Clintons beslutning i går om en seks måneders udsættelse af retten til at føre sager i henhold til afsnit 3 i Helms-Burton-lovgivningen. Det er et nyttigt skridt, og vi vil nøje se på dets implikationer. Men det må også siges, at det ikke fjerner den ekstraterritoriale virkning af lovgivningen eller de restriktioner, der er blevet anvendt over for europæiske forretningsfolk. Helms-Burton-lovgivningen er blevet fordømt af De Forenede Staters vigtigste handelspartnere, og jeg håber virkelig, at De Forenede Stater vil tænke yderligere over implikationerne af sine handlinger og samarbejde med sine partnere om at beskytte og fremme et åbent internationalt handelssystem til gavn for alle.
Via den transatlantiske dagsorden har vi en ramme for yderligere udvikling af Europas forbindelser med De Forenede Stater. Som jeg allerede har sagt, agter det irske formandskab at fremme samarbejdet med De Forenede Stater på de mange områder, der er dækket af denne dialog.
Flere indlæg har nævnt de drøftelser, der finder sted ved regeringskonferencen om, hvordan man kan styrke Unionens fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. Jeg vil tage fat på disse spørgsmål i debatten om FernándezAlbor-betænkningen lige efter denne debat. Regeringskonferencen ser i øjeblikket på det mål, der blev fastlagt ved mødet i Det Europæiske Råd i Firenze om at styrke og udvide omfanget af FUSP, herunder Unionens sikkerhedsog forsvarsdimension. Denne drøftelse omfatter også spørgsmålet om en tættere forbindelse mellem EU og WEU.
Det som mange medlemmer har sagt, at de prioriterer højest, er beskæftigelsen, og jeg vil påpege, at den irske erfaring med en udvikling på lokalplan, der hviler på en integreret tilgang til håndtering af mindrebegunstigede områder, herunder arbejdsløshedsøer, vil blive emnet for en europæisk konference i Dublin under vort formandskab. OECD-rapporten om de irske erfaringer med lokal udvikling er blevet offentliggjort for nylig, og jeg anbefaler den til de medlemmer af Europa-Parlamentet, der måtte være interesserede i dette emne.
Med hensyn til spørgsmålet om fri bevægelighed, har jeg meget omhyggeligt lyttet til, hvad de ærede medlemmer har sagt her i dag. Dette spørgsmål kan meget passende drøftes, når formanden for Rådet (justitsog udenrigsministre), hr. Owen, mødes med Udvalget om Borgerlige Frihedsrettigheder og Indre Anliggender i september. Det vil være meget nyttigt at høre udvalgets synspunkter om dette vigtige spørgsmål.
Mange medlemmer har rejst spørgsmålet om Cypern. Jeg vil sige, at udsigten til, at Cypern kan tiltræde EU, giver en mulighed og en tilskyndelse til at søge en politisk løsning af Cypern-spørgsmålet. Det var i denne forbindelse, at det irske formandskab udpegede en særlig repræsentant. Som indehaver af formandshvervet i EU vil Irland forsøge at fortsætte Unionens støtte til de internationale bestræbelser for at få fremskridt hen imod en forhandlet aftale. Ved rådsmødet (generelle anliggender) i denne uge kunne jeg meddele, at ambassadør Heaslip var udpeget som formandskabets repræsentant for Cypern, og vi vil rådføre os med vore partnere, når vi har fået hans anbefalinger af, hvordan Unionens holdning til Cypern yderligere kan udvikles.
Mange har nævnt vanskelighederne i det tidligere Jugoslavien, noget, der også optager mig meget, efter at jeg har besøgt regionen inden for de sidste ti dage. Den Europæiske Unions holdning, sådan som den blev formuleret ved Det Europæiske Råd i Firenze, er, at fredsaftalen udelukker dem, der er anklagede af den internationale krigsforbryderdomstol, fra at stille op til valg. Hr. Karadzics fjernelse fra den politiske scene er helt afgørende. Formandskabet vil fortsætte med at arbejde intenst sammen med andre i det internationale samfund for at nå dette mål.
Ligeledes er Den Europæiske Union meget bekymret over situationen i Kosovo. Rådet har udtrykt det håb, at yderligere initiativer fra myndighederne i Beograd, særlig med hensyn til Kosovo, ville gøre det muligt at udvikle et godt forhold til den tidligere republik Jugoslavien og forbedre Beograds position i det internationale samfund. Vi vil opretholde vort pres for at nå dette mål.
Man har nævnt vigtigheden af dialogen mellem Europa og Middelhavsområdet. Personlig lægger jeg megen vægt på de resultater, denne dialog har nået indtil nu, og i særdeleshed succesen for Barcelona-konferencen under det spanske formandskab. Det er noget, vi prioriterer, og jeg er meget glad for, og jeg er sikker på, at Rådets medlemmer er opmærksomme på, at vi allerede mandag i denne uge med godkendelsen af MEDA har taget et vigtigt skridt i retning af at forbedre forbindelserne mellem Europa og Middelhavsregionen, og vi vil fortsætte dette arbejde. Faktisk har vi her i eftermiddag møde med Tyrkiets udenrigsminister for at drøfte forbindelserne mellem Den Europæiske Union og Tyrkiet, som jeg ved optager medlemmerne. Vi vil bruge alle vore evner for at gøre fremskridt i forholdet mellem Tyrkiet og Den Europæiske Union.
Fru formand, jeg glæder mig over de bidrag, som medlemmerne af Parlamentet har ydet. Som jeg sagde ved begyndelsen, ser jeg frem til under det irske formandskab at arbejde meget tæt sammen med Dem, de valgte repræsentanter for Europas borgere. Jeg ved, at et godt samarbejde mellem institutionerne vil være af vital betydning, hvis vi skal gøre de fremskridt, jeg har sagt, vi ønsker, med hensyn til de forskellige sager og dagsordenspunkter for Den Europæiske Union.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.

Velkomstord
Formanden
Før vi går videre med dagsordenen, vil jeg på Europa-Parlamentets vegne byde velkommen til en delegation fra det kroatiske parlament under ledelse af dets formand, Vlatko Pavletic, som har taget plads i den officielle loge.
Jeg håber og tror, at De vil få et udbytterigt ophold. På Europa-Parlamentets vegne ønsker jeg Dem velkommen.
(Bifald)
Fremskridtene inden for den fælles udenrigs-og sikkerhedspolitik
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0175/96) af Fernández-Albor for Udvalget om Udenrigs-, Sikkerheds- og Forsvarsanliggender om de fremskridt, der er gjort med iværksættelsen af den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik (januar-december 1995).

Fernández-Albor
Fru formand, som De alle ved, er det anden gang, at EuropaParlamentet afholder den i traktatens artikel J.7, stk. 2, foreskrevne debat om de fremskridt, der er gjort med udviklingen af den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. Med henblik på at fremme en ordnet debat i plenum, har det udvalg, som jeg har den ære at være formand for, fremlagt en betænkning, der tilstræber at være afbalanceret og gøre sig fortjent til at samle et stort flertal i denne forsamling. Til udkastet til den betænkning, der blev udarbejdet af min forgænger, hr. Matutes, stillede alle de politiske grupper 57 ændringsforslag i udvalget, hvoraf en betydelig del blev inkorporeret i den tekst, der fremlægges i dag. Det skal anføres, at størstedelen af ændringsforslagene drejede sig mere om formen end om indholdet, måske med undtagelse af dem, der vedrørte sikkerhed og forsvar, der, som vi kan se, stadig rejser nogle problemer af undersøgelsesog fortolkningsmæssig art, samt hvad angår målene og den generelle opfattelse af den europæiske integration.
Det er vigtigt at understrege, at man ikke fra Udenrigsudvalgets side har forsøgt at gentage det arbejde, denne forsamling allerede har foretaget, i forbindelse med de nødvendige forbedringer, der under den igangværende regeringskonference skal tilføjes i afsnit V. Vi har derfor forsøgt at holde os til bestemmelserne i traktaten og begrænse os til at gøre status over udviklingen af den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik og de overordnede linjer for Unionens virksomhed på dette område i 1995.
Den generelle ånd i den fremlagte betænkning og forslaget til beslutning, er let kritisk. Det kan ikke være anderledes, fordi generelt set har 1995 ikke været et tilfredsstillende år for udviklingen og iværksættelsen af den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. Denne mangel på udvikling af den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik er navnlig tydelig på baggrund af Unionens særlige intense virksomhed udadtil. Intens og tilmed tilfredsstillende for så vidt angår den konventionelle virksomhed udadtil.
Således er undertegnelsen af aftalen med Mercosur, Euro-Middelhavskonferencen i Barcelona, den aktive og konkrete deltagelse i genopbygningsplanen for det tidligere Jugoslavien, den transatlantiske pagt, undertegnelsen af associeringsaftalerne med Marokko, Tunesien, de baltiske lande osv. vigtige begivenheder. Men betyder dette, at der er gjort fremskridt i udviklingen af en fælles udenrigspolitik, at man har samordnet udviklingsmulighederne i traktatens afsnit V, eller at man i det mindste kan ane en positiv tendens? Det mener vi ikke. Den opfattelse, man har - og dette er alle analytikere og den offentlige mening enige om - er, at der gøres meget lidt for at iværksætte en fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, som er værdig til at blive kaldt sådan. Derfor mener vi i punkt 9 i vores forslag til beslutning, at det er inkongruent og fortvivlende, at en så intensiv og frugtbar konventionel virksomhed udadtil, som vi før omtalte, har givet anledning til en så begrænset udvikling af instrumenterne til den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik.
Vi vil derfor gerne understrege den ubalance, der eksisterer i Unionens virksomhed udadtil. På den ene side underskriver vi traktater og betaler fakturaer, men på den anden side er der ikke taget diplomatiske initiativer, der lever op til vores ambitioner. Traktaten om Den Europæiske Union var et lunkent forsøg på at overvinde vanskelighederne i det europæiske politiske samarbejde og på at bekræfte - som det står i traktatens artikel B - Den Europæiske Unions identitet på det internationale område. Derfor lod man det europæiske politiske samarbejde bestå af tre elementer: De fælles aktioner, de fælles holdninger og udformningen af en fælles forsvarspolitik.
Disse tre elementer, som var vigtige for udviklingen af den ikke konventionelle eller diplomatiske del af vores relationer til udlandet, har undergået en langsom eller næsten ikke eksisterende udvikling i forhold til de krav, der er blevet stillet til hvert enkelt element i den periode, vi skal vurdere. Vi fremhæver således i punkt 12 i betænkningen den tydelige forvirring, der hersker med hensyn til anvendelsen af fælles holdninger og fælles aktioner. Anvendelsen af disse synes mere at skyldes tilfældigheder eller for os skjulte vilkårlige planer end en stringent anvendelse af instrumenter af forskellig rækkevidde udtænkt til forskellige situationer.
Det er nødvendigt at understrege, at når man taler om et fælles afskrækkelsessystem, er der ikke tale om, at det har noget med atomafskrækkelsen at gøre; dette er et emne, der ikke forekommer noget sted i betænkningen og ikke har noget at gøre med det spørgsmål, vi beskæftiger os med. Det drejer sig udelukkende om at udvikle - sådan som det er fastsat i traktaten om Den Europæiske Union - en troværdig og derfor afskrækkende og effektiv fælles forsvars- og sikkerhedspolitik. Men ordet »afskrækkende« generer imidlertid, fordi man forbinder det med atomvåben. Der er intet til hinder for at slette det i teksten.
Jeg vil gerne slutte med at beklage, som det står i punkt 27 i forslaget til beslutning, at vi ikke har været i stand til - og det mener jeg oprigtigt ikke, Parlamentet har været skyld i - at indgå en interinstitutionel aftale med henblik på en korrekt gennemførelse af artikel J.7. Vi kan ikke undlade at konstatere, at Rådet systematisk har ignoreret Parlamentets henstillinger i udenrigspolitikken og, hvad der er endnu mere alvorligt, Rådet er ikke stået frem for at give udtryk for sin politiske holdning. Man har heller ikke konkretiseret Parlamentets informationsog høringsret.

Spring
Fru formand, min fremlæggelse tidligere i dag af det, Irland prioriterer, giver en antydning af det voksende omfang af Den Europæiske Unions ydre engagement. Unionens aktiviteter på det udenrigspolitiske område er blevet betydelig intensiveret siden etableringen af den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. Traktaten om Den Europæiske Union gav udtryk for Unionens ambition om at handle koordineret og effektivt på den internationale arena. Den skabte til dette formål en mekanisme til definition af en fælles politik. Parlamentets beslutningsforslag, der er emnet for denne debat, beskriver præcist den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik som en udviklingsproces, der må gå langsomt, men sikkert, frem i retning af de mål, der klart er fastlagt i traktaten om Den Europæiske Union.
Siden denne traktat trådte i kraft, har Rådet arbejdet på i enighed at udvikle holdninger til de væsentligste udfordringer, som Unionen står over for, og de procedurer, der er nødvendige for at gennemføre dem.
Den fornyede overvejelse af FUSP ved regeringskonferencen giver en betimelig mulighed for at få et overblik over de fremskridt, der er sket, og overveje aspekter, der måtte trænge til forbedringer. Refleksionsgruppens overvejelser sidste år hjalp med at udpege og klargøre de problemer, som regeringskonferencen skulle tage fat på.
Jeg vil i denne forbindelse gerne give udtryk for min anerkendelse af det uvurderlige bidrag til refleksionsgruppens arbejde, Parlamentets repræsentanter, fru Guigou og hr. Brok, har ydet. Den bekymring, der kommer til udtryk i Parlamentets beslutningsforslag om mangelen på et identificerbart analysecenter, der kan vurdere risici og trusler, deles vidt og bredt af medlemsstaterne. Regeringskonferencen overvejer betingelserne for en mulig etablering af en planlægnings- og analysefunktion på unionsplan, der kan tjene som fokus for en identifikation af de fælles interesser med hensyn til udenrigspolitiske spørgsmål og lette formuleringen af hurtige og effektive reaktioner på disse udfordringer.
Konferencen ser også på procedurerne for vedtagelse og gennemførelse af udenrigspolitiske afgørelser og traktatens bestemmelser om sikkerheds- og forsvarspolitik. I Parlamentets beslutningsforslag siges det korrekt, at etableringen af FUSP ikke er et mål i sig selv, men et middel til at fremme Unionens mål med hensyn til international fred og sikkerhed, udvikling og konsolidering af demokratiet, respekt for lov og orden og fundamentale Frihedsrettigheder. Disse mål forfølges i en række internationale fora, i særdeleshed De Forenede Nationer og OSCE, og gennem udvikling af Unionens forhold til dens tredjeverdenspartnere.
Der bliver anvendt forskellige midler til dette formål. Fælles aktioner og holdninger er vigtige FUSP-instrumenter, men de er på ingen måde det eneste udtryk for omfanget eller effektiviteten af Unionens udenrigspolitiske aktiviteter. Den nye transatlantiske dagsorden og den handlingsplan, der blev vedtaget i Madrid i december 1995, repræsenterer f.eks. en detaljeret strategi for nærmere samarbejde mellem EU og USA på at fremme international fred, stabilitet, velstand, demokrati og menneskerettigheder.
Der er blevet udviklet omfattende politiske samarbejdsmekanismer over for de lande, der er associerede med Fællesskabet inden for rammerne af den strukturerede dialog og af den strategi, der skal føre til deres optagelse.
Der er sket væsentlige fremskridt i retning af at forene den udenrigspolitiske holdning hos ansøgerlandene med Unionens forud for udvidelsen. Unionens stabilitetspagtsinitiativ, der blev taget sidste år, danner rammen om en udvikling af samarbejde og godt naboskab mellem de lande i Central- og Østeuropa, der er med i den.
Der er ved at blive udviklet et mere dybtgående forhold med landene i det tidligere Sovjetunionen; Den Europæiske Union har forpligtet sig til at forhandle partnerskabs- og samarbejdsaftaler med Rusland og alle de lande, der for nylig er blevet uafhængige, på basis af princippet om partnerskab og gensidig respekt. Et antal aftaler er allerede blevet færdigforhandlede. De spænder vidt og omfatter vigtige bestemmelser om politisk dialog, støtte til konsolidering af demokratiske strukturer og beskyttelse af menneskerettighederne. De første parlamentsvalg til Statsdumaen, der blev etableret i henhold til forfatningen af 1993, og det præsidentvalg, der nylig har fundet sted - som begge blev overvåget af EU-observatører - er vigtige milepæle for udviklingen af demokratiske reformer i Rusland.
Situationen i Tjetjenien giver imidlertid fortsat grund til bekymring, særlig i lyset af, at kampene for nylig er blevet genoptaget. Unionen fortsætter sin støtte til OSCE's bestræbelser på at fremme en forhandlingsløsning på denne konflikt.
Den erklæring, der blev vedtaget ved Barcelona-konferencen i november 1995, udgør et væsentligt skridt i udviklingen af Unionens forbindelser med sine naboer i Middelhavsområdet, herunder de centrale parter i den mellemøstlige fredsproces. Erklæringen fastlagde en procedure for et udvidet samarbejde og et partnerskab på det politiske, sikkerhedsmæssige, økonomiske, sociale og kulturelle område. Den formulerer et antal principper og mål sammen med et arbejdsprogram, der bliver aktivt gennemført. Den gradvise udvikling af alle aspekter af partnerskabet er et afgørende mål for det irske formandskab.
I denne forbindelse er jeg meget glad for at kunne berette, at Rådet (generelle anliggender) i denne uge vedtog MEDA-forordningen. Den vil virkeliggøre vort samarbejde mellem Fællesskabet og Middelhavslandene.
I 1995 enedes Rådet om generelle retningslinjer for samarbejdet mellem Unionen og Latinamerika for perioden op til det 21. århundrede. De politiske mål for et sådant fremtidigt samarbejde har at gøre med institutionel støtte til konsolidering af demokratiske processer og respekt for menneskerettighederne med inddragelse af det civile samfund og inden for rammerne af åben regionalisme.
Med henblik på at omdirigere sin institutionaliserede dialog med alle lande i regionen, er Unionen gået ind i et antal dialogarrangementer, der rummer fornyelse. Blandt disse er underskrivelsen af en interregional rammesamarbejdsaftale med Mercosur ved Det Europæiske Råds møde i Madrid, udarbejdelse af en aftale med Andespagtlandene - en politisk erklæring er for nylig blevet underskrevet - og underskrivelse af fælleserklæringer med Mexico og Chile. De danner en dynamisk ramme om en styrkelse af forbindelserne mellem Den Europæiske Union og Latinamerika.
Asien er nu en væsentlig aktør på den internationale scene, politisk såvel som økonomisk. Den Europæiske Union lægger behørig vægt på en udvikling i dialogen mellem Unionen og Asien og dets lande og ledere. Bangkok-topmødet fastlagde et nyt omfattende partnerskab mellem Asien og Europa, der sigter mod at styrke forbindelserne med henblik på at fremme fred, global stabilitet og velstand. Ved mødet enedes man om et antal specifikke opfølgningsforanstaltninger på det politiske og økonomiske område. Asien-Europa-processen giver Unionen en bedre ramme for udvikling af gensidig forståelse i forhold til parterne i ASEAN og gør det lettere for den at forfølge sine udenrigspolitiske interesser i regionen.
Ud over at udvikle sine ydre forbindelser har Unionen fortsat sin deltagelse i internationale bestræbelser for at leve op til de væsentligste nutidige udfordringer til fred og sikkerhed. Fredsaftalen om Bosnien-Hercegovina, der blev indgået i december, var kulminationen af en målbevidst indsats af det internationale samfund, som Den Europæiske Union har bidraget væsentligt til.
Rådet har hele tiden været optaget af at sikre Unionens evne til at reagere hurtigt og fleksibelt på situationen, efterhånden som den udvikler sig, i nært samarbejde med dens vigtigste internationale partnere. Det har benyttet de forhåndenværende instrumenter i traktaten om Den Europæiske Union til dette formål.
Udfordringen nu består i at udvikle de nødvendige strukturer til at sikre og konsolidere freden. Unionen spiller en afgørende rolle for virkeliggørelsen af de civile aspekter af fredsaftalen gennem sit bidrag til den økonomiske genopbygning og sine fælles aktioner til støtte for FN-fredsmægleren, hr. Carl Bildt, til valgprocessen i BosnienHercegovina og til humanitær bistand, herunder uskadeliggørelse af miner.
Unionen går også videre med sin støtte til fredsprocessen i Mellemøsten på basis af den holdning, der blev formuleret i Firenze-erklæringen. Unionen har spillet en aktiv, konstruktiv og upartisk rolle i samarbejde med de andre garanter og de regionale parter. Den har været hovedbidragsyderen med hensyn til økonomisk bistand til de palæstinensiske myndigheder og deltaget aktivt i udviklingen af palæstinensiske institutioner. Den vigtige rolle, som Unionen har spillet ved organiseringen og overvågningen af valget i januar 1996, der førte til etableringen af palæstinensiske institutioner på demokratisk basis, er i høj grad blevet påskønnet i regionen.
Den fortsatte vold i regionen omkring de store søer i Afrika og i særdeleshed Burundi, har givet Rådet anledning til alvorlig bekymring, der afspejler sig i en række foranstaltninger, som er truffet med henblik på at afhjælpe krisen. Den fælles holdning om Burundi, der blev vedtaget i marts 1995, gav udtryk for EU's støtte til processen med national forsoning og dialog mellem de lokale parter. Dette instrument skabte også en ramme for bistand fra EU i form af støtte til OAU's militære observationsmission i Burundi og til udsendelse af menneskerettighedsobservatører af FN's højkommissær for menneskerettigheder.
I lyset af den senere udvikling har Rådet udpeget en særlig udsending fra EU til regionen. Han støtter aktivt igangværende fredsbestræbelser, der ledes af FN, Organisationen for Afrikansk Enhed, forskellige regionale ledere og andre mæglere, såsom de tidligere præsidenter Carter og Nyerere. Rådet støtter de mål for sikkerhedsbistandsprocessen, der for nylig blev sat i gang i Arusha og håber, at den vil hjælpe med til at skabe betingelserne for en omfattende og væsentlig politisk dialog mellem parterne.
Rådet har stærkt fordømt henrettelsen af Ken Saro-Wiwa i november 1995 og derefter vedtaget to fælles holdninger om Nigeria, der begge har til formål at tilskynde til respekt for menneskerettighederne og en tilbagevenden til et civilt demokratisk styre dér. Det indbefattede foranstaltninger såsom visumrestriktioner for medlemmer af sikkerhedsstyrkerne, en våbenembargo og en suspension af samarbejdet om udvikling. Unionen har fortsat overvåget situationen i Nigeria nøje og agter at fortsætte sin undersøgelse og sin udpegning af mulige yderligere foranstaltninger mod dette land.
Det primære mål med den fælles holdning om Angola, der blev vedtaget i oktober 1995, var at bistå landets regering med at etablere faste demokratiske strukturer og lov og orden. Andre bestemmelser omfattede tilstræbelse af, at EU skulle deltage i bestræbelser på at lindre flygtningenes lidelser og støtte respekt for menneskerettighederne. Unionen supplerede sin aktivitet på dette område med et løfte om humanitær bistand til genopbygning for næsten $800 mio ved den rundbordskonference, som UNDP (FN´s udviklingsorganisation) arrangerede sidste år.
I forbindelse med sin fælles aktion om minerydning har EU bidraget med ECU 1, 5 mio til minerydningsprojekter i Angola. En hurtig færdiggørelse af den militære afmobiliseringsproces er afgørende for stabilisering af fredsprocessen på lang sigt. Ud over at reagere på umiddelbare kriser søger Unionen også at tage fat på de underliggende årsager til konflikter i Afrika gennem sin igangværende praktiske dialog i samarbejde med Organisationen for Afrikansk Enhed.
I sine konklusioner af 4. december 1995 gentog Rådet, at et forebyggende diplomati, fredsskabelse og international sikkerhed er mål, som FUSP prioriterer højt. Det har skitseret principperne bag Unionens bidrag til støtte for aktioner taget af afrikanske organer, i særdeleshed OAU, for at etablere mekanismer til forebyggelse og løsning af konflikter. Disse principper danner nu basis for EU's igangværende dialog med OAU om dette vigtige område. De har til formål at støtte OAU's bestræbelser på at skabe sine egne effektive mekanismer til forebyggelse og løsning af konflikter ved at stille oplæring, ekspertise og logistisk støtte til rådighed på områder som varsling, forebyggende diplomati og fredsskabelse.
Den fælles holdning om antipersonelminer, der blev vedtaget 12. maj 1995, var et betydningsfuldt skridt i Den Europæiske Unions bestræbelser på af afhjælpe den tragedie, der skyldes den hensynsløse brug af våben af denne art i mange lande. Den fælles holdning fastlagde et fælles moratorium for eksport af antipersonelminer og indeholdt bestemmelser om aktiv forberedelse af konferencen til revision af konventionen om umenneskelige våben fra 1980 og et bidrag til international minerydning.
Den fælles holdning hjalp faktisk med til at få gang i arbejdet med denne konference, men resultatet levede på et antal væsentlige områder ikke op til vore forventninger, og nogle af de mål, der er formuleret i vor fælles holdning. Vort mål nu er at nå til enighed om en ajourført fælles aktion for at maksimere Den Europæiske Unions bidrag til den internationale bevægelse for et verdensomspændende forbud mod disse våben.
Jeg glæder mig over den vægt, der i Parlamentets beslutningsforslag lægges på beskyttelse af menneskerettigheder, i tilslutning til de bestræbelser, Rådet har gjort sig for at hævde dette princip. Rådets årsberetning til Parlamentet om Unionens aktiviteter på menneskerettighedsområdet blev forelagt tidligere i denne måned af hr. Hänsch. Det irske formandskab vil fortsætte Unionens bestræbelser for at fremme respekten for menneskerettighederne og sikre, at dette mål forbliver centralt placeret i Unionens politikker i almindelighed og i dens fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik i særdeleshed.
Jeg vil gerne takke Parlamentet for at have givet det irske formandskab mulighed for på et tidligt tidspunkt at udveksle synspunkter om FUSP. Jeg vil gerne igen forsikre Dem om vor faste vilje til at holde Parlamentet informeret om udviklingen på FUSP-området i de kommende måneder, og jeg ser frem til et konstruktivt samarbejde i Rådet og Parlamentet, hvilket vil sætte Unionen i stand til effektivt at møde de udfordringer, der ligger forude.

Formanden
Tak, hr. rådsformand. På grund af afstemningstiden skal jeg her afbryde forhandlingen; den vil blive genoptaget kl. 15.00.

Afstemning
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er afstemning.
Jeg foreslår, at vi ændrer lidt på rækkefølgen i afstemningen - alene på grund af antallet af tilstedeværende i salen: Vi begynder med indstilling af Wolf, og så stemmer vi om Piecyk-betænkningen, indstilling af Hoppenstedt og indstilling af Meier. Så fortsætter vi med de betænkninger eller afstemninger, som kræver absolut flertal, men inden da skal vi stemme om mødekalenderen.
Er der nogen, der har noget at indvende mod denne let ændrede procedure?

Wurtz
Hr. formand, jeg har netop bedt om ordet for en bemærkning om afstemningen om mødekalenderen. Jeg anmoder Dem om at erklære de ændringsforslag, der går ud på at reducere antallet af mødeperioder i Strasbourg, for uantagelige, og det af to grunde. Dels fordi de er i modstrid med Edinburghkompromiset, dels fordi man stadig afventer Domstolens dom i dette spørgsmål.

Formanden
Hr. Wurtz, vær så venlig at tage Deres høretelefoner på, så at jeg kan sige noget til Dem!
Jeg har netop stillet et forslag, nemlig at der ændres i rækkefølgen af afstemningerne. Det hænger sammen med antallet af tilstedeværende i salen. Mødekalenderen kommer lidt senere. Når dette punkt sættes under afstemning, har De og tillige alle andre, der ønsker ordet, mulighed for at sige noget derom. Det er mere økonomisk at gøre det, når det er dét punkt, der står på dagsordenen.

Piecyk
Hr. formand, under debatten i går var der et par uklare punkter, derfor vil jeg gerne fremsætte nogle bemærkninger for at råde bod derpå. For det første: Når vi stemmer i dag, er bearbejdelsen af de transeuropæiske net ikke afsluttet dermed, da de jo regelmæssigt skal revideres. For det andet gjorde nogle medlemmer i går opmærksom på, at der ikke er blevet taget hensyn til en række ændringsforslag til bilag I. Det er rigtigt, og derfor er vi blevet enige med Kommissionen om, at der for f.eks. havnene forelægges et særskilt forslag og at Kommissionen i revisionen vil tage også andre af Parlamentets ændringsforslag, som der endnu ikke er taget hensyn til, op til fornyet overvejelse.
For det tredje har konklusionerne fra Det Europæiske Råd i Firenze vakt irritation i Parlamentet, og derfor er jeg meget glad for, at rådsformand Dini kastede lys over en del i Parlamentet i Bruxelles. Hans sagde nemlig, at Rådet ikke havde foretaget nogen ensidig ændring i Firenze. Der var kun tale om at tage et ændringsforslag i forbindelse med projekt nr. 8 til efterretning; enhver form for ændring ville naturligvis ske i proceduren med fælles beslutningstagning. De ved, at vi to også har drøftet det, hr. formand, og under denne forudsætning vil jeg henstille til plenarforsamlingen at stemme for i dag.
(Det fælles udkast godkendtes)

Wurtz
Hr. formand, under henvisning til forretningsordenens artikel 125, stk. 3, gentager jeg min anmodning om, at De erklærer alle de ændringsforslag vedrørende Parlamentets mødekalender for 1997, der går ud på at reducere antallet af mødeperioder i Strasbourg, for uantagelige, dels fordi disse ændringsforslag er i modstrid med Edinburgh-kompromiset, og dels fordi det er nødvendigt at afvente Domstolens dom i dette spørgsmål.

Striby
Hr. formand, jeg henviser ligesom den foregående taler til forretningsordenens artikel 125.
Min anmodning vedrører afstemningen om Parlamentets mødekalender for 1997. I forretningsordenens artikel 125 står der, at formanden afgør, om ændringsforslag kan behandles. Ændringsforslag nr. 27 og 34, hvori det foreslås at afskaffe en mødeperiode i Strasbourg, er i klar modstrid med Edinburgh-kompromiset, som De selv, hr. formand, gjorde Dem til en varm fortaler for under Deres seneste besøg i Paris. Da De jo ikke er en mand, der taler med to tunger, hr. formand, anmoder jeg Dem om ikke at sætte ændringsforslag nr. 27 og 34 under afstemning, men derimod at erklære dem for uantagelige.

Fabre-Aubrespy
Hr. formand, jeg takker for ordet, så meget mere, som jeg ikke selv har bedt om det. Da det ikke så tit sker, at De giver mig ordet i de situationer, hvor jeg rent faktisk har anmodet om det, fandt jeg det på sin plads at takke Dem nu, men hr. Striby har allerede sagt, hvad jeg havde at sige.

Formanden
Mine damer og herrer, før det fortsætter med denne form for indlæg, vil jeg gerne sige følgende til Dem: Naturligvis har jeg overvejet det spørgsmål, om det er tilstedeligt i dag at stemme om det ændringsforslag, ifølge hvilket den ene af mødeperioderne i oktober skal udgå, og jeg har undersøgt det. For det første: Der findes i Parlamentets historie flere præcedenstilfælde, og mine forgængere har altid anset ændringsforslag af denne art for antagelige, og der er i Europa-Parlamentet altid blevet stemt om disse ændringsforslag.
Jeg ønsker ikke at afvige fra denne praksis.
For det andet: I fjor stemte vi om et lignende ændringsforslag. I mellemtiden er der indledt en sag for Domstolen. I fjor bekræftede Parlamentet de facto antageligheden ved at vedtage ændringsforslaget. Jeg vil altså ikke nu ændre ved sagens stilling i Domstolen, idet jeg i år træffer en anden afgørelse end i fjor.
For det tredje: Det står Parlamentet frit for at vedtage eller forkaste ændringsforslaget. Den, der mener, at det ikke er antageligt, må forkaste det. Sagen ligger således i Parlamentets hånd, og dér vil jeg lade den ligge.

Pasty
Hr. formand, vi kan ikke godtage Deres argumenter, for spørgsmålet om antagelighed er ikke et indholds- men et procedurespørgsmål. De har pligt til at overholde traktaterne og forretningsordenens bestemmelser, og det er netop i henhold til disse - og Edinburgh-beslutningen har traktatkarakter, da der er tale om en afgørelse truffet af stats- og regeringscheferne - at De bør erklære de pågældende ændringsforslag for uantagelige.

Formanden
Kære kolleger, De ved jo lige så godt som jeg, at der i Europa-Parlamentet er forskellige opfattelser af, om beslutningen fra Edinburgh er af traktatmæssig art eller ej. Disse opfattelser har Domstolen endnu ikke taget stilling til, og fordi disse forskellige opfattelser findes, anvender jeg netop den artikel, hr. Striby citerede: «Formanden afgør, om ændringsforslag kan behandles« - således står der i artikel 125, stk. 3, og denne afgørelse har jeg meddelt Dem.

Blot
Hr. formand, jeg takker Dem for at have givet mig ordet til forretningsordenen. Jeg har konstateret, at De har svært ved at se, når nogen, der sidder til højre for Dem, beder om ordet. Derfor er jeg Dem taknemmelig for at have givet mig ordet.
Også mit indlæg drejer sig om forretningsordenen og de spørgsmål, som de foregående talere, hr. Pasty og hr. Striby, var inde på. Også jeg mener, at de pågældende ændringsforslag er uantagelige. Jeg er klar over, at De har en anden opfattelse, men jeg vil gøre opmærksom på, at bortset fra de rent juridiske aspekter finder jeg, at det nu, da regeringskonferencen har indledt sit arbejde, vil være en politisk svækkelse af Strasbourg at acceptere, at Europa-Parlamentet symbolsk underkaster sig Rådet og Kommissionen ved at foreslå at forlægge Parlamentets mødeperioder til Bruxelles. Parlamentets uafhængighed er efter min mening også betinget af, at det har sit hjemsted i en anden by end Kommissionen og Rådet. En sådan underkastelse ville jeg finde yderst beklagelig, hvilket jeg ønskede at gøre opmærksom på før afstemningen.

Formanden
Mine damer og herrer, vi går nu over til afstemningen. Af hensyn til den sag, det her drejer sig om, bør De ikke prøve på at forhindre eller forhale afstemningen ved hjælp af forretningsordenstricks eller anmodninger om ordet til forretningsordenen.
Enhver har mulighed for gennem stemmeafgivelsen at gøre sin indstilling til den sag klar, der skal afgøres her.

Muscardini
Hr. formand, det har været brydsomt, men det var umagen værd. Det er endelig lykkes os at tage ordet her i salen! Vi vil ikke forsinke afstemningen, hr. formand, vi ville kun undgå, at De greb ind, hver gang et medlem havde ordet og således talte fem gange om det samme emne, mens vi kun kan få ordet én gang og kun med møje og besvær, fordi De kun ser lidt til begge sider. Jeg vil derfor bede Deres medarbejdere om at være mere opmærksomme over for kollegernes anmodning om ordet.
For så vidt angår det problem, vi behandler, har De sagt, at det allerede under Deres forgængere er sket, at man accepterede ændringsforslag af en vis type, og at De derfor følger praksis. Jeg husker det gamle latinske mundheld, hvorefter errare humanum est , men at det er forkasteligt at fremture i fejltagelsen. Hvad angår den særlige tale om Bruxelles vil jeg her i salen tage afstand fra de mærkværdige manøvrer omkring både Kommissionens og Parlamentets ejendomme et problem, som vi gerne vil have kastet lys over, fordi der er nogen, der på det skammeligste beriger sig selv på Parlamentets og demokratiets bekostning.

McMillan-Scott
hr. formand, jeg er sikker på, at det overvældende flertal her i Parlamentet støtter den udtalelse, De har fremsat. Hvis Parlamentet ikke er suverænt, når det gælder fastsættelse af dets egen dagsorden, hvor er det så suverænt? Dette må ikke bare Ministerrådet og Det Europæiske Råd, men også Domstolen forstå. I dag kan vi sende et signal. Det håber jeg, Parlamentet vil gøre.

Crowley
Hr. formand, der er blevet sagt meget her i Parlamentet om Parlamentets suveræne stilling og om overholdelse af forretningsordenen og traktaterne osv. Lad os ikke glemme, at da Hitler ville til magten og påtvinge Tyskland nazismen, så brugte han et såkaldt parlamentarisk demokrati til dette formål.
Det, der sker her, er, at vi ved at nægte folk at tale her i Parlamentet, ved at nægte at sikre, at folk overholder de såkaldte traktater og Parlamentets og Den Europæiske Unions grundlov, ikke opfylder forpligtelsen til at give folk et eksempel.
Det fremgår helt klart af traktaterne, at Strasbourg er Parlamentets hjemsted, og til trods for hvad medlemmer derovre måtte forsøge at sige, og til trods for hvad de måtte forsøge at gøre, så handler de på tværs af lov, forfatning og Europas befolknings rettigheder!

Formanden
Det er ikke til forretningsordenen! Nu skal De høre godt efter og koncentrere Dem om afstemningen!

Ahern
Hr. formand, hr. Crowleys kommentarer her i Parlamentet er en skandale! Jeg vil anmode ham om øjeblikkelig at trække dem tilbage!

Cohn-Bendit
Hr. formand, selv om jeg skylder ethvert medlem af Europa-Parlamentet respekt, tillader jeg mig at sige, at jeg finder, at sammenligningen mellem en parlamentarisk debat om mødekalenderen og Hitlers magtovertagelse ikke blot er en nedrighed, men også en tåbelighed, som ikke er Europa-Parlamentet værdigt.
(Kraftigt bifald)

Formanden
Hr. Crowley, De kan være glad for, at jeg på grund af støjen i Parlamentet ikke kunne høre Dem! Jeg tillader imidlertid ikke yderligere debat om dette spørgsmål!
Efter afstemningen om ændringsforslag 1 til 7

Fabre-Aubrespy
Hr. formand, Deres handlemåde er skandaløs! For lidt siden udviste De stor uansvarlighed, og nu krænker De det mest elementære demokratiske princip.
Vi er forslagsstillere til de ændringsforslag, De lige har sat under blokafstemning. Jeg anmodede om ordet for at tage nogle ændringsforslag tilbage, men De gav mig ikke ordet. Ikke nok med at De handler fuldstændig uansvarligt, De lader også hånt om medlemmernes ret til at komme til orde. Enhver, der indgiver ændringsforslag, har ret til at få ordet før afstemningen om de pågældende ændringsforslag!
Efter afstemningen

Gollnisch
Hr. formand, tak for ordet, jeg skal udtrykke mig kortfattet.
Hr. formand, kære kolleger, nu da sindene er faldet til ro, vil jeg sige et par ord om den opfattelse, at EuropaParlamentets flertal i en vis forstand skulle være juridisk beføjet til at gøre hvad som helst.
Hr. formand, min bemærkning til forretningsordenen er baseret på EF-traktatens artikel 216, EKSF-traktatens artikel 77 og Euratom-traktatens artikel 189, hvori det hedder, som De kan konstatere ved selvsyn, at Parlamentets hjemsted skal fastsættes ved fælles aftale mellem medlemsstaternes regeringer. Edinburghaftalen, som er en international aftale, er også en del af referencegrundlaget. Hvis De knæsætter det princip, at Parlamentets flertal kan sætte sig ud over de bestemmelser, der fastsætter ovennævnte kompetence, kan det også sætte sig ud over de traktater, der er selve retsgrundlaget for kompetencen, og dermed saver det i en vis forstand den gren over, som det selv sidder på.

Formanden
Hr. Gollnisch, hverken debatten eller afstemningen drejede sig om institutionens hjemsted. Strasbourg blev i Edinburgh fastlagt som institutionens hjemsted. Her drejede det sig ene og alene om afstemningen om afholdelse af en mødeperiode og intet andet!

Cassidy
Hr. formand, jeg så bare på teksten i ændringsforslag nr. 21, som vi vedtog for et øjeblik siden, og som drejer sig om ændringer af ugerne 37 og 38. Jeg bemærkede, at der står den uge, der begynder den 8. september, og den, der begynder den 15. september. Hvis De ser på Parlamentets kalender for 1997, vil De se, at den 8. og den 15. september faktisk er søndage og weekender, ikke dage i begyndelsen af en uge.

Formanden
Hr. Cassidy, det viser den kalender, jeg har foran mig, ikke. Vi vil naturligvis undersøge det, men skulle De have ret, gælder vedtagelsen naturligvis på den måde, at for Europa-Parlamentet er søndag en mandag.

Fayot
Hr. formand, på mødet den 24. juni 1995 gav Udvalget for Forretningsordenen sin formand og ordførerne mandat til i henhold til forretningsordenens artikel 114 at afgive indstilling som grundlag for afstemningen om betænkningerne af hr. Nordmann og hr. Ford.
Ordførerne og udvalgets formand indstiller til forsamlingen at forkaste alle de ændringsforslag, der ikke er vedtaget i udvalget.
Henvendt til de berørte forslagsstillerne vil jeg gerne understrege, at det eneste formål med denne indstilling er at opfylde de forpligtelser, Udvalget for Forretningsordenen har indgået, og at der ikke hermed tages stilling til værdien af de ændringsforslag, der foreslås forkastet. Nogle af ideerne i de pågældende ændringsforslag har i øvrigt været genstand for lange drøftelser i Udvalget for Forretningsordenen og vil blive taget op til fornyet drøftelse i forbindelse med udarbejdelsen af de kommende betænkninger, som vil være nødvendige for videreførelsen af vort arbejde. Jeg gentager, at afvisningen af disse ændringsforslag, som indeholder interessante og nyttige ideer for udvalgets videre arbejde, ikke indebærer en værdidom.

Brendan Donnelly
Hr. formand, i forlængelse af hr. Fayots meget upartiske fremlæggelse, vil jeg gerne trække mit ændringsforslag nr. 4 tilbage til fordel for ændringsforslag nr. 10, der er stillet af hr. Nordmann.

Formanden
Dermed er ændringsforslag 4, hvis jeg har forstået det rigtigt, trukket tilbage.

Nordmann
Hr. formand, jeg skylder forsamlingen en redegørelse for ændringsforslag nr. 10. Jeg tilslutter mig uforbeholdent, hvad udvalgets formand, hr. Fayot, sagde vedrørende de øvrige ændringsforslag. Ændringsforslag nr. 10 er lidt specielt, for så vidt som jeg stillede dette forslag i forlængelse af minidebatten i mandags om genopførelsen af min betænkning for at gøre det lettere at opnå konsensus.
Som det fremgår af de afstemninger, der allerede er foretaget efter forhandlingen i dag, har ændringsforslag nr. 10 ingen chance for at blive vedtaget, medmindre en af de store politiske grupper overtager det. Da jeg som ordfører ønsker at bidrage til at nå frem til en konsensusbeslutning, ser jeg ikke anden mulighed end at tage ændringsforslaget tilbage og håbe på, at en anden vil overtage det - hvilket forretningsordenen giver mulighed for.

Brendan Donnelly
Hr. formand, jeg vil gerne følge det vink med en vognstang, som hr. Nordmann har givet, og anbefale ændringsforslaget på vegne af Det Europæiske Folkepartis Gruppe.
Før afstemningen om ændringsforslag 10

Fabre-Aubrespy
Hr. formand, ændringsforslag nr. 10 er indgået for sent og må derfor betragtes som et mundtligt ændringsforslag. Jeg er imod, at det sættes til afstemning af to grunde. For det første af en formel grund. Vi har nu diskuteret denne tekst i halvandet år, og derfor skal der ikke stilles ændringsforslag hertil i allersidste sekund.
For det andet af en indholdsmæssig grund. Der er ikke behov for gennemførelsesbestemmelser til de dispositioner, der er blevet vedtaget indtil nu. Hvis man ønsker at indføre gennemførelsesbestemmelser, er det, fordi man i realiteten ønsker at modsætte sig ændringen. Af hensyn til gennemskueligheden og ud fra ønsket om at skabe fuld åbenhed om alle de bestemmelser om økonomiske forhold, der gælder for Parlamentets medlemmer, afviser jeg dette ændringsforslag, og jeg er vis på, at i hvert fald tolv andre medlemmer vil gøre det samme.

Formanden
Hr. Fabre-Aubrespy, situationen er den, at det er et kompromisforslag, der er afleveret rettidigt. Det foreligger også på alle sprog. Dette forslag blev trukket tilbage, og bestemmelserne gør det muligt, at et medlem af Parlamentet overtager et sådant forslag, der er trukket tilbage og dermed forbliver et kompromisændringsforslag. Således er vi gået frem. Jeg kan heller ikke få øje på den mindste fejl derved, og derfor stemmer vi nu om ændringsforslag 10.
Efter afstemningen om ændringsforslag 10

Fabre-Aubrespy
Hr. formand, ud over det, jeg sagde før, vil jeg sige, at De er opfindsom, eftersom De nu har opfundet en måde, hvorpå man kan stille kompromisforslag, uden at der foreligger et ændringsforslag som grundlag herfor.
Ifølge forretningsordenen kan der udarbejdes kompromisændringsforslag, når der foreligger forskellige ændringsforslag, og flere politiske grupper enes om at stille et kompromisændringsforslag for at løse uoverensstemmelser mellem disse. Men det, De har kaldt et »kompromisændringsforslag«, er rent faktisk ikke et kompromisændringsforslag. Jeg fastholder derfor de forbehold, jeg tidligere har gjort gældende. Desuden mener jeg, at De i henhold til forretningsordenen burde have spurgt, om der var andre medlemmer, der ønskede at gøre indsigelse imod, at forslaget sattes under afstemning.

Formanden
Hr. Fabre-Aubrespy, jeg vil tage min måde at udtrykke mig på op til revision.
(Forslaget til afgørelse vedtoges)

McMillan-Scott
Hr. formand, jeg ville bare byde Sir James Goldsmith velkommen her i salen på et af hans sjældne besøg i Parlamentet.
Havde han været her lidt tidligere, ville hans franske vælgere have været mere tilfredse med resultatet af afstemningen om Bruxelles/Strasbourg-spørgsmålet, som blev tabt med én stemme.
(Munterhed)
Schroedter
Fru formand, på vor gruppes vegne vil jeg gerne endnu en gang gøre det klart, at det har været meget vigtigt for os at stemme imod de transeuropæiske net. Vi anser det nemlig for absurd at ville bekæmpe arbejdsløsheden med dyre prestigeprojekter og samtidig agte at benytte strukturfondene dertil, som jo i og for sig skulle forbedre den lokale infrastruktur og skabe arbejdspladser. Det er i mellemtiden blevet helt klart, at viljen til at finansiere disse vanvittige projekter daler. Det er endvidere helt klart, at ulemperne for længst overgår fordelene. Som den spanske miljøminister allerede i fjor gjorde det klart i Europa-Parlamentet, er der overhovedet ingen mening i sådanne store centrale vejbygningsprojekter, fordi virkningerne i form af koncentration viser sig at være til stor ulempe for de dårligt stillede og fjerntliggende områder, for disse transeuropæiske net forbinder centre, hvor der bor mange mennesker, som allerede har nået et højt udviklingsstade, og hvor det betaler sig at gennemføre sådanne dyre prestigeprojekter.
De dårligt stillede områder har overhovedet ingen fordel deraf. Den, der hævder det, lyver, for det viste sig jo allerede i forbindelse med »Europa 2000 plus«, at det ikke forholder sig således. De dårligt stillede områder affolkes yderligere, den lokale sociale infrastruktur forfalder yderligere. Det ville igen betyde, at vi ville blive nødt til at sætte yderligere strukturfonde ind, men dem har vi ikke. Det betyder derfor, at disse områder hægtes af.
Den miljøartikel, hvormed Parlamentet ville skabe bestemte korrigerende virkninger, er blevet udvandet i kompromiset. De nuværende projekter lever altså ikke en gang op til den miljøartikel, der blev forhandlet på plads, dvs. at den kun er en plakat, som Rådet nu pynter sig med. Jeg er glad for, at vi gennemfører en afstemning ved navneopråb. Og jeg ville være glad, dersom medlemmerne ikke kun skulle stå til ansvar for deres stemme over for de nuværende vælgere, men også over for den kommende generation.

Trizza
Fru formand, kære kolleger, det er alene af ansvarsfølelse, at jeg stemmer for det fælles udkast. Selvom artikel 20 siger, at der skal vises særlig opmærksomhed over for projekter, der vedrører multimodal transport og den såkaldte »adriaterhavskorridor« endog er prioriteret, og selvom det af artikel 19 fremgår, at opregningen af de 14 projekter fra Essen, alene er vejledende, viser hele forehavendet, der nu har trukket i langdrag, i øjeblikket nemlig på den anden side Rådets slette adfærd, idet den ofte har været i fuldstændig strid med Parlamentets rolle, og det negative udfald af topmødet i Firenze. For mig er det særlig dræbende, at dette er sket netop under det italienske formandskab. Yderligere fremgår det af artikel 18 - og det kan kun vække bekymring, at man i Udvalget for Udveksling af Oplysninger og Forbindelser ikke finder en repræsentant for Europa-Parlamentet, og at de enkelte stater ikke er i stand til at garantere de nødvendige økonomiske midler til gennemførelsen af en seriøs transportpolitik med henblik på skabelse af de infrastrukturer, der skal støtte udviklingen af de yderligt beliggende områder i Europa.
Nu påhviler ansvaret de enkelte medlemsstater og i særlig grad for så vidt angår mig, der repræsenterer Syditalien, den italienske regering. Jeg håber, at denne sammen med styret i Unionen vil være i stand til at sikre den effektive gennemførelse af de projekter, der, særlig hvad angår den multimodale transport, virkelig kan skabe tilnærmelse mellem de yderligt beliggende områder og Central- og Nordeuropa.

Gollnisch
Fru formand, efter alt det, hr. Le Rachinel har sagt i forhandlingens forløb, vil jeg begrænse mig til at fremhæve tre punkter, som specifikt vedrører Frankrig.
Det første vedrører det omfattende vandvejsforbindelsesprojekt Rhône-Saône-Rhinen. Denne forbindelse figurerer på de dokumenter, de franske myndigheder har indleveret, men de må nu klart sige os, om de mener eller ikke mener, at denne forbindelse, der er blevet udskudt i et kvart århundrede, stadig er rentabel i dag, og om gennemførelsen af den er forenelig med hensynet til miljøet. I modsat fald ville det naturligvis være fuldstændig absurd at gennemføre den i småbidder.
Det andet punkt omhandler samme akse, men vedrører højhastighedslinjen. Jeg så gerne, at Europa for en gangs skyld viste sig at være god til noget, og at man undgik at gøre som hidtil, nemlig at koncentrere hele jernbanetrafikken omkring Paris, og det glæder mig, at dette projekt figurerer i de dokumenter, der er indgivet på ny.
Det tredje og sidste punkt vedrører kortet over lufthavne. De franske og europæiske myndigheder har ud for Toulon, Perpignan og Nantes markeret regionale lufthavne. En af disse byer, Toulon, skulle endog efter planen udvikle sig til en international lufthavn. Jeg har imidlertid netop erfaret, at det nationale flyselskab ikke alene har afvist at beflyve disse byer, men også forsøger at formene alle andre selskaber adgang hertil, hvilket er en fuldstændig uacceptabel handlemåde.

Nußbaumer
Fru formand, vi liberale har stemt for betænkningen om retningslinjer for bygningen af de transeuropæiske transportnet, fordi det for Østrig vigtige projekt om en basistunnel ved Brenner er en del af disse retningslinjer.
Vi fastholder imidlertid, at den nye plan i høj grad indskrænker det præg af ret, som prioriteringslisten i bilag III havde, og dermed sætter spørgsmålstegn ved gennemførelsen af den for Østrig så vigtige basistunnel ved Brenner.
Endvidere noterer vi, at uden enighed om finansieringsrammen er disse retningslinjer uden betydning.

Eriksson, Vinci, Pettinari, Sjöstedt, Alavanos, Manisco, Stenius-Kaukonen, Iversen
Den fælles tekst, der er godkendt af Forligsudvalget, angående det transeuropæiske transportnetværk, kan kun ses som et nederlag for Parlamentet.
Den miljømæssige artikel vil ikke sikre den nødvendige miljøbeskyttelse. Tværtimod vil de foreslåede retningslinjer om transportnetværk føre til en forøgelse af CO2 -udslippet med 15 %-18 % oven i den forøgelse på 42 %, der allerede ventes inden år 2010. Dette stemmer ikke overens med beslutningerne på Riokonferencen. Hvis vi skal påtage os ansvaret for kommende generationer, må vi kombinere jobskabelse og miljøbeskyttelse. Dette forslag vil ikke skabe disse nødvendige arbejdspladser. Transportprojekterne i de transeuropæiske transportnetværk er en blanding af nødvendige infrastrukturinvesteringer, særlig i de sydlige regioner, og tvivlsomme prestigeprojekter i regioner, der allerede har en udviklet infrastruktur.
Det transeuropæiske transportnetværk bør være et moderne bæredygtigt netværk, der imødekommer borgernes og miljøets krav. Dette forslag giver ikke sådan et netværk, og derfor stemmer vi imod forslaget fra Forligsudvalget.

Girão Pereira
De store transeuropæiske transportnet er et af Den Europæiske Unions mest ambitiøse projekter, som er af afgørende betydning for styrkelsen af det indre marked, den frie bevægelighed for personer og varer og for den økonomiske og sociale samhørighed. Vi må derfor glæde os over fastlæggelsen af denne generelle plan, som gradvis skal gennemføres frem til år 2010.
Hvad angår Portugal, må vi imidlertid tage visse forbehold. For det første hersker der usikkerhed om søtransportpolitikken og moderniseringen af havnenettet. Det forventes, at Kommissionen i 1997 ekspliciterer sin politik på dette område. Det andet problem vedrører Valladolid-Lissabon-aksen, som blev opført på listen i Essen.
I 1995 bebudede den portugisiske regering, at den agtede at anlægge denne akse på en strækning mellem IP5 og IP3 indtil et punkt på nord-syd-motorvejen midt imellem Lissabon og Porto. Det var efter vores mening en god løsning, som kunne komme hele Portugal til gode. Den nu annoncerede hensigt om kun at føre forbindelsen til hovedstaden, finder vi ikke acceptabel, da der således ikke tages hensyn til indlandsområderne i Nord- og Midtportugal og heller ikke til kystområderne.
Denne løsning vil ikke bidrage til at fremme en harmonisk udvikling af hele det nationale territorium. Når forbindelsen udelukkende etableres til hovedstaden, vil de regionale skævheder uundgåeligt blive endnu større. Hvis man ikke - som et minimum - klart fastslår, at der samtidig skal ske en udbedring og udbygning af IP5, således at der også tages hensyn til Midtportugals og kystområdernes interesser, kan vi ikke støtte det forslag, der nu ligger på bordet.
Hertil kommer, at den portugisiske regering på topmødet i Firenze ganske vist meddelte, at den kunne erstatte Valladolid-Lissabon-aksen med et intermodalt transportsystem, men at man i øjeblikket intet ved om, hvilke konkrete projekter, der indgår i dette system. Vi anfægter ikke sådanne projekters eventuelle fortjeneste, men mener, at de burde have være fastlagt på indeværende tidspunkt, således at afstemningen kunne foretages på grundlag af fuldt kendskab til sagen.
Af de ovennævnte grunde kan jeg ikke støtte forslaget fuldt ud, som jeg ellers gerne ville.

Holm
Jeg stemmer imod Forligsudvalgets forslag, som indebærer, at Unionen fortsætter med at spilde penge på unødvendige og dyre motorvejsprojekter. I betragtning af at unionslandene skal opfylde Riodeklarationens mål om en væsentlig reduktion i kuldioxidemissionerne, er forslaget et skridt i den forkerte retning. Kommissionen har selv peget på, at kuldioxidemissionerne ved »business as usual« vil stige med næsten 40 %. De foreslåede motorvejsprojekter er miljøskadelige og vil naturligvis føre til en yderligere forøgelse af emissionerne. De miljøbeskyttelsesbestemmelser, der foreslås, fremstår for det meste som »politiske floskler« og er langt fra tilstrækkelige.
Øresundsbroen er et typisk eksempel på, hvordan man med useriøse beregninger forsøger at bevise, at man opnår miljøgevinster. De økonomiske kalkuler er endnu mere latterlige!
Problemerne vedrørende trafikpropper kan løses enklere og mere miljøvenligt med økonomiske styremidler, men først og fremmest ved at indføre en høj kuldioxidafgift, der flytter trafikken fra privatbilisme til kollektive trafikløsninger. Jernbanetransport er energimæssigt mere effektiv og har brug for støtte i dag. Hvis alle transportformer betalte deres miljøomkostninger, ville jernbanetransporten automatisk blive konkurrencedygtig.
Desuden er motorvejsinvesteringer uhensigtsmæssige ud fra et ligestillingsperspektiv. De giver næsten udelukkende arbejde til mænd. Konvergenskravene i forbindelse med ØMU har fået medlemsstaterne til at panikspare på sygepleje og ældreomsorg, og det har gjort mange kvinder arbejdsløse.
Ifølge forslaget skal der også ydes støtte til visse jernbaneprojekter, men disse kan ikke på nogen måde opveje de storstilede investeringer i motorveje og lufthavne, som dominerer det.

Ripa di Meana
Vi er nu nået til sidste akt i den lange føljeton om de transeuropæiske transportnet. Efter lange tovtrækninger mellem Europa-Parlamentet og Rådet ligger resultatet af forligsforhandlingen nu foran os. Men man skal være opmærksom på, hvor skandaløst og letfærdigt Rådet har håndteret den procedure med fælles beslutningstagning, der blev indført i Maastricht.
Vi håbede på, at man kunne drøfte de projekter, der havde fået prioritet på Rådet i Essen i december i 1994, og at man måske kunne bytte nogle af dem ud med vigtigere eller nyttigere eller måske blot mere gennemførlige projekter. Man har sagt os, at dette ikke længere var muligt for Europa-Parlamentet. Men ikke for det Råd i Firenze, der har bebudet en endog meget betydelig ændring af et af disse projekter.
Men hvordan kan man tro, at man i dag kan finde de 25.000 milliarder lire, der er nødvendige for bygningen af tunnelen ved Brenner, som i øvrigt er helt unyttig?
Ej heller højhastighedslinjen mellem Lyon og Trieste kan gennemføres efter programmet. Dette har selve minister Burlando bekræftet over for Europa-Parlamentet i Transportudvalget.
De to, i øvrigt utilstrækkelige linjer, der er tilføjet om miljøbeskyttelse, ændrer ikke vor negative holdning til dette dokument.
Og det er virkelig en skam. De Grønne modsætter sig ikke hverken moderniseringen af eller den øgede hastighed på transportnettet i Europa. Men vi er ikke enige i at ofre alle de penge og al den energi, der er til rådighed, på ofte at gennemføre pyramidebyggerier, der kun kommer få til gavn og medfører meget stærke påvirkninger af miljøet og samfundet, på konkurrenceevnens alter.

Wijsenbeek
Allerførst en tak til formændene for Forligsudvalget, den italienske minister og vor egen næstformand, fru Nicole Fontaine. De har begge med stor ihærdighed, megen tålmodighed og megen indsigt ledet forhandlingerne. Også ordføreren, hr. Piecyk, og kommissæren, hr. Kinnock, fortjener tak og ros for deres indsats.
Resultatet er bestemt ikke optimalt, og det har da også straks givet grund til forvirring. I hvert fald efter hr. Dinis erklæring på det forrige møde i Bruxelles og i det første brev fra kommissæren til udvalgsformanden, hr. Cornelissen, blev Parlamentets medbestemmelsesret efter min mening tilstrækkelig tydeligt fastslået, og den nærmere forklaring fra hr. Kinnock til hr. Simpson har kun bidraget til forvirringen og mistilliden. Hvorfor var dette brev egentlig nødvendigt, og hvorfor blev det offentliggjort? Med et fodboldudtryk kunne man her tale om et et-to-spil, som dommeren skulle skride ind over for. Kommissærens reaktion over for vor kollega, hr. Bourlanges, der ikke helt uberettiget stillede spørgsmål, opfyldte bestemt ikke de parlamentariske krav til høflighed, og den fortjente et indgreb fra næstformanden.
Og nu til sagen: Når Parlamentet i overensstemmelse med vore kriterier for prioritering af miljøvenlige transportmidler ved andenbehandlingen vedtog et på alle måder acceptabelt kompromis vedrørende Malpensalufthavnen, var det et klart udtryk for god vilje fra vor side til at acceptere bilag III&#x02BC;s liste uændret til gengæld for en anerkendelse af medbestemmelsesretten. Kommissionen burde ikke have efterladt nogen tvivl herom. Listen over telenet som sådan, og som anført i bilag I, er, især når man tager budgettildelingerne i betragtning, for lang til at blive taget alvorligt. Derfor var den beslutning, som Rådet traf i Essen om at prioritere fjorten projekter, i sig selv forståelig og forstandig. Det går ikke an at udhule Parlamentets medbestemmelsesret ved at erklære, at denne prioritetsliste er endegyldig. Det var da også emnet for - og resultatet af - forligsudvalgets arbejde, sådan som det er bekræftet i hr. Dinis erklæring. Derfor stemte min gruppe i overensstemmelse med mit bidrag til Forligsudvalgets arbejde for det nu foreliggende resultat.
Vore borgere forventer nu en konkret gennemførelse, ikke mindst under hensyn til de ekstra midler og ekstra positive beskæftigelsesvirkninger, som hr. Santer i sin egenskab af formand for Kommissionen har nævnt. De nationale politikere, der mener, at Europa ikke skal yde et bidrag til bekæmpelse af arbejdsløsheden i form af at gennemføre infrastrukturprojekter, der overskrider de nationale interesser, har fat i den forkerte ende. Med TEN&#x02BC;erne leverer vi jo som europæiske fællesskabsinstitutioner et positivt bidrag til kommende generationers velfærd og integration, og derfor må vi ønske hinanden til lykke med det opnåede resultat.
Betænkning af Hoppenstedt
Rovsing
Med den foreliggende betænkning fra Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik fastholder Parlamentet sin holdning fra førstebehandlingen i januar i år. Det drejer sig om at sikre, at der ved udvælgelse af støtteberettigede projekter som led i udviklingen af transeuropæiske telenet lægges tilstrækkelig vægt på projekter, der har en konkret nytteværdi for såvel virksomhederne som de private brugere af teletjenester. Informationssamfundet opstår ikke af sig selv. Det skal udvikles gennem praktisk udnyttelse og gradvis udbredelse af kendskabet til informationsteknologiens anvendelsesmuligheder - jf. Kommissionens hvidbog om vækst, konkurrenceevne og beskæftigelse fra december 1993.
I den forbindelse ønsker Parlamentet, at gennemførelsen af Parlamentets og Rådets fælles beslutning finder sted i henhold til traktatens artikel 129 D, hvorefter traktatens artikel 189 B skal finde anvendelse. Dette krav bør støttes - ikke mindst i lyset af den prisværdige konsekvens, hvormed dette Parlament har handlet gennem de sidste mange år i bestræbelserne på at fremme den teknologiske udvikling og styrke Europas konkurrenceevne gennem en vidtgående liberalisering af telekommunikationssektoren.
Indstilling ved andenbehandling / Meier
Rovsing
Ved førstebehandlingen af Kommissionens oprindelige direktivforslag, der fandt sted i foråret 1994, fremsatte Europa-Parlamentet en lang række ændringsforslag med sigte på at højne sikkerhedskravene til det trykbærende udstyr, som fremstilles og markedsføres i EU. Produkternes karakter taget i betragtning kan der selvsagt ikke gives køb på bruger- og forbrugersikkerheden.
Af de 25 ændringsforslag, som Europa-Parlamentet fremsatte og vedtog ved førstebehandlingen, har Rådet indtil videre accepteret 14. Forud for andenbehandlingen har Parlamentets Udvalg om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik derfor genfremsat henved 10 ændringsforslag og fremsat yderligere 5 med henblik på at præcisere de krav, der skal opfyldes af det trykbærende udstyr, førend det bringes i handelen. Der er al mulig grund til at tilskynde udvalget og dets ordfører til at fastholde de i indstillingen fremsatte ændringsforslag under de drøftelser, som må forventes indledt i Forligsudvalget. Jeg kan derfor fuldt ud tilslutte mig indstillingen og de heri stillede ændringsforslag som en forudsætning for en godkendelse af Rådets fælles holdning.

Wibe
Jeg er bange for, at sikkerhedsniveauet for trykbærende udstyr vil blive sænket på længere sigt. Der er et stort behov for tredjepartskontrol af denne form for udstyr, og det burde man have foreskrevet for langt flere af de pågældende apparater. Forhandlingerne om den indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning har imidlertid været langvarige og komplicerede (førstebehandlingen i EuropaParlamentet fandt allerede sted i april 1994), og det har betydet, at mine muligheder for at påvirke betænkningen ved andenbehandlingen i Parlamentet har været meget begrænsede.
Betænkning af Nordmann
Fabre-Aubrespy
Vores gruppe har stemt for Nordmann-betænkningen på trods af de mangler og kritisable aspekter, den indeholder. Der er efter min mening to kritikpunkter. Det første er, at det anføres, at Europa-Parlamentets medlemmer kan modtage - jeg citerer - «økonomisk støtte til personale eller materiale, som medlemmet ud over midlerne fra Parlamentet modtager i forbindelse med sine politiske aktiviteter af en tredjepart«. Det eneste krav, der stilles, er at tredjepartens identitet angives. En sådan bestemmelse finder vi ikke forenelig med de etiske krav, der må stilles til medlemmerne af dette Parlament.
Den anden ufuldstændighed vedrører spørgsmålet om afgivelse af oplysninger om formueforhold, hvor det blot hedder, at medlemmerne er underkastet lovgivningen i den medlemsstat, hvor de er valgt. At skrive dette eller intet at skrive kommer ud på ét, som jeg påpegede i går.
Jeg vil i den forbindelse anstille en betragtning. Inden for de seneste uger har jeg haft lejlighed til at aflægge besøg i Rumænien og de tre kaukasiske republikker. Vi kræver af disse fire lande, såvel som af alle andre fremspirende demokratier, at de snarest virkeliggør alt det, som det har taget os selv årtier, for ikke at sige århundreder, at gennemføre. Et af disse lande, Armenien, der kun har været selvstændigt i fem år, er allerede i gang med at udarbejde en lov om finansiering af politiske partier og medlemmernes forpligtelser.
Vi må ufortøvet efterligne disse unge demokratier, som vi undertiden er lidt for hurtige til at give gode råd! Vi må ufortøvet følge disse fremspirende demokratiers eksempel og afhjælpe det demokratiske underskud, som vi alle er så hurtige til at kritisere!
Det var den udfordring, vi skulle have taget op i forbindelse med Nordmann-betænkningen. Et flertal i EuropaParlamentet har med deres afvisning af vore ændringsforslag undladt at tage denne udfordring op.

de Brémond d'Ars
Med resultatet af afstemningen om Nordmann-betænkningen tager Europa-Parlamentet et første skridt til at etablere et sundt regelsæt vedrørende gennemskuelighed og medlemmernes økonomiske interesser.
Det er et første, endnu utilstrækkeligt, skridt hen imod fastsættelsen af en vedtægt for Europa-Parlamentets medlemmer på unionsplan. Det var ganske givet ikke muligt i dag at komme længere end til denne kompromisløsning i betragtning af de yderst forskelligartede forhold, der gør sig gældende i de forskellige medlemsstater.
På denne baggrund har jeg på trods af mangler og utilstrækkeligheder stemt for dette forslag til ændring af forretningsordenen, for selv om det ikke forbyder enhver form for økonomisk støtte, fastslår det i hvert fald pligten til at offentliggøre oplysningerne herom. Det er efter min mening et fremskridt i forhold til det hemmelighedskræmmeri, der hersker i øjeblikket, og det vil utvivlsomt bidrage til at mindske omfanget af denne kritisable praksis.
Det må imidlertid tilstræbes snarest at få indført et totalforbud, som det, der gælder for de franske medlemmer i henhold til den franske lovgivning og retspraksis.

Caudron
Forhandlingen og afstemningen om Nordmann-betænkningen, og det samme gælder for Ford-betænkningen, har efter min mening et eneste formål, nemlig at skabe gennemsigtighed og at sikre de folkevalgtes fuldstændige uafhængighed af økonomisk pression.
For at kunne varetage sine arbejdsopgaver (og måske for at sikre at han rent faktisk varetager sine opgaver) modtager et medlem af Europa-Parlamentet forskellige former for godtgørelser. Det er berettiget og fuldt tilstrækkeligt! Det er bydende nødvendigt at indføre et totalforbud mod at modtage økonomiske eller materielle gaver fra en tredjepart og at kontrollere efterlevelsen af dette forbud. Det er indlysende enkelt, men det skal omsættes i praksis!
Dette er af vital betydning for politikeres og dermed for det politiske livs image og for demokratiets fremtid!
Hr. Nordmann har udført et godt stykke arbejde, selv om nogle af os undertiden har fået en fornemmelse af, at han har en vis smag for at spille med pokerface.
Vi har i dag alle kunnet vise vore kort og give udtryk for vore ønsker.
For mit eget vedkommende beklager jeg efter tyve år som folkevalgt kun én ting, nemlig at man har ventet så længe og spildt så megen tid, før man er nået hertil, hvor vi er i dag.
En politiker arbejder for »offentligheden«. Han lønnes af »offentligheden«. Han må derfor også aflægge regnskab for sit arbejde, sin indkomst og sin formue. Så enkelt er det!

Darras
På et tidspunkt, hvor opinionen stiller stadig større krav til gennemskuelighed i den offentlige forvaltning og til de offentlige repræsentanters retskaffenhed, er det på tide, at EuropaParlamentet forlader sin beskyttende kokon og klart forbyder sine medlemmer at modtage finansielle eller materielle gaver fra tredjepart.
Det var de konklusioner, man nåede frem til i den arbejdsgruppe, Parlamentet havde nedsat, konklusioner, som hr. Nordmann har overtaget, og som også jeg uforbeholdent tilslutter mig.
Europa-Parlamentets medlemmer modtager i lighed med deres nationale kolleger offentlige, kontrollerbare vederlag for deres arbejde. Parallel indkomst og gaver af enhver art må forbydes fuldstændigt og definitivt.
Hvorfor gøre det mere kompliceret end nødvendigt; det klart tænkte og letforståelige kan også formuleres klart, og derfor vil jeg stemme for indførelse af et totalt forbud mod, at medlemmerne modtager gaver af nogen som helst art.
Eriksson og Sjöstedt (GUE/NGL), Holm og Schörling (V), skriftlig. (SV) For os er demokrati synonym med folkestyre. Det indebærer, at folket styrer efter princippet én mand/kvinde = én stemme. Borgerret skal udøves ved hjælp af stemmeret og ikke afhænge af pengepungens størrelse hos en kapitalstærk elite.
Det er flovt, at Europa-Parlamentets medlemmer i forbindelse med behandlingen af Ford- og Nordmannbetænkningerne ikke så sig i stand til at forbyde lobbyisternes gave- og bestikkelsesvirksomhed på EuropaParlamentets enemærker.
Endnu mere alvorligt er det, at parlamentsmedlemmerne heller ikke så sig i stand til at beslutte, at de selv skriftligt og offentligt skulle forsikre, at de ikke havde taget, eller ville tage, imod gaver, personaletilskud eller andre goder ud over dem, som institutionen yder.
Desuden afslog Parlamentet at gå med til at offentliggøre udbetalingerne fra dets egen serviceafdeling, «Caisse des Députés«.
Samlet betragtet giver denne optræden offentligheden et billede af et Parlament, der har noget at skjule. Dets troværdighed som fortaler for demokratisering og åbenhed i EU-institutionerne har dermed fået et alvorligt knæk, som det kan vise sig meget svært at reparere.

Fayot
Afstemningen om Ford- og Nordmann-betænkningerne udgør en første fase i en vanskelig proces, der tager sigte på at regulere forbindelserne mellem Europa-Parlamentets medlemmer og omverdenen.
En indledende bemærkning: i modsætning til, hvad der er tilfældet i det politiske miljø i visse medlemsstater, har EU-politikken ikke hidtil oplevet politisk-økonomiske skandaler. Selv om populister af enhver afskygning prætenderer at spille moralister og uafladeligt forsøger at skabe opmærksomhed om påståede skandaler, må man sige, at Europa-Parlamentet hidtil har været fri for skandalesager.
Efterhånden som Europa-Parlamentet får større vægt og betydning, bliver det i stigende grad genstand for pressionsgruppers interesse. Det er dette problem, hr. Fords betænkning tager fat på.
Som det har været hidtil, har medlemmerne aldrig helt vidst, hvem de kunne møde i Europa-Parlamentets bygninger i dagens løb. Registrering af lobbyister og overholdelsen af visse regler vil skabe en vis gennemskuelighed i forbindelserne mellem Parlamentets medlemmer og repræsentanter for interessegrupper.
Det andet aspekt, der behandles i hr. Nordmanns betænkning, vedrører medlemmernes økonomiske interesser. Det er min opfattelse, at de fleste ikke har noget at bebrejde sig selv. Men også her er det hensigtsmæssigt i så vid udstrækning som muligt at spille med åbne kort med hensyn til anden indkomst og beskæftigelse og støtte til forskellige funktioner i forbindelse med udøvelsen af mandatet. Det må gøres helt klart, at gaver og andre udtryk for gavmildhed er bandlyst.
Det var så en første fase. Vi må huske på, at Europa-Parlamentet er en ung institution, der gradvis opbygges. Medens de nationale parlamenter har en hundredårig tradition eller mere, går det direkte valgte EuropaParlaments historie kun tilbage til 1979. Det må lidt efter lidt udvikle fælles regler, en fælles mentalitet og en europæisk adfærd i deontologiske spørgsmål. Der er nu taget et første skridt med denne aftale, som har været vanskeligt at få i stand. Det næste skridt er på bedding, nemlig en vedtægt for Europa-Parlamentets medlemmer, regler for medarbejdere og tværpolitiske grupper samt en adfærdskodeks for forbindelserne til interessegrupper. Også på disse områder vil det uvægerligt tage tid at nå frem til en konsensusholdning. Men det vil være bydende nødvendigt for at opbygge en kohærent, seriøs og effektiv parlamentarisk institution, der kan bidrage til at fremme demokratiet og åbenheden i Den Europæiske Union.

Iversen
Nordmanns betænkning om gennemskuelighed og medlemmernes økonomiske interesser burde medføre strenge regler for lobbyens indflydelse på Europa-Parlamentets arbejde. De regler, som opstilles i Nordmanns betænkning, løser imidlertid slet ikke problemerne. Det tillades bl.a., at der gives økonomisk støtte fra en tredjepart til personale eller materiale.
Gaver af enhver art bør naturligvis offentliggøres, men det bedste ville være, at de slet ikke blev givet. Det gælder alle former for gaver, også rejser og middage. Reglerne burde totalt forbyde gaver, men det gør de ikke. Jeg har derfor i dag stemt imod Nordmanns betænkning.

Lindqvist
Jeg har stemt for Ford- og Nordmann-betænkningerne som et første skridt hen imod indførelse af regler om lobbyisme og økonomisk åbenhed for medlemmerne af Europa-Parlamentet. Forslagene er imidlertid utilstrækkelige. Det skal ikke være tilladt at modtage bidrag og gaver. Lobbyregistret skal selvfølgelig være offentligt og tilgængeligt for alle. Firmaer og organisationer skal ikke kunne tilbyde Europa-Parlamentets medlemmer økonomiske fordele ved at ansætte personer i firmaet eller organisationen, som i virkeligheden udfører opgaver for det pågældende EU-parlamentsmedlem. Udbetalingerne fra EuropaParlamentets kasse for rejsegodtgørelse og dagpenge til medlemmerne skal være offentlige.

Miranda
Som bekendt er vi underlagt princippet om ikke at udnytte personlige fordele hidrørende fra udøvelsen af offentlige hverv.
Vi kræver i overensstemmelse hermed - og ikke kun for Europa-Parlamentets vedkommende - størst mulig gennemskuelighed og højnelse af moralen i det politiske liv. Det gør vi med den moralske autoritet, der ligger i, ikke kun at kræve, men at håndhæve sådanne principper.
Vores stemmeafgivning vedrørende de foreliggende betænkninger og de ændringsforslag, der i mellemtiden var blev stillet, er determineret af følgende centrale aspekter:
Vedrørende Nordmann-betænkningen:
Kravet om et totalt forbud mod at medlemmerne i forbindelse med deres politiske aktiviteter modtager pengebeløb eller andre gaver ud over de midler, de modtager fra Parlamentet.
Fuldstændig gennemskuelighed og maksimal garanti for offentligt tilgængelige oplysninger om indtægter og gaver af enhver art, som medlemmerne måtte modtage.
Vedrørende Ford-betænkningen:
Absolut afvisning af institutionelt fremme af lobbyvirksomhed, også når det sker under dække af reguleringsinitiativer.
Det absolut uantagelige i, at fysiske eller juridiske personer, som ikke er organiseret i forhold til EuropaParlamentet i stigende grad formenes adgang til indsigt i Parlamentets virke.
Absolut afvisning af eksplicit eller implicit legalisering af, at medlemmerne modtager nogen form for erkendtlighed fra interessegrupper.

Vanhecke
Jeg må ærligt tilstå, at jeg ikke rigtigt forstår den ophidselse og de Clochemerletilstande, vi har været ude for i de foregående dage, hvor forslaget fra vor kollega, hr. Nordmann, til slut igen blev sat på dagsordenen. Hvis dette forslag bliver vedtaget - også selvom det bliver styrket af de mest vidtgående ændringsforslag, og altså med forkastelse af de kristelig-demokratiske ændringsforslag - er der næppe taget fat på mere end den allermindste lille top af EU-profitmageriets isbjerg.
Det er som et plaster på et træben. Det er plastisk kirurgi, som skal give indtryk af, at der virkelig bliver gjort noget mod profitmageriet i EU, et profitmageri, som i de seneste måneder og - i modsætning til hvad vor kollega, Wilfried Martens, påstod i går - med rette er sat under beskydning af den offentlige mening.
Jeg slår fast, at der her sidder et par hundrede kolleger, som for nogle måneder siden for den tyrkiske regerings regning lod sig tilbyde en politisk turistrejse lige inden afstemningen om toldunionen med Tyrkiet. Jeg ved, at de, der stemte ja til denne toldunion, efterfølgende blev tilbudt en gave fra den tyrkiske regering. Jeg slår fast, at denne betænkning ikke ændrer noget ved de i forvejen mere end fyrstelige lønninger og godtgørelser, som medlemmerne af vort Parlament får. Jeg slår fast, at denne betænkning ikke ændrer noget ved de milliarder af skattemidler, der smides ud af vinduet fra de forskellige europæiske institutioner, ved den enorme EU-svindel med Fællesskabets penge, ved skandalen med bygningen af Europa-Parlamentets bygning i Bruxelles, som i mellemtiden er kommet til at koste det dobbelte af det, der oprindelig blev anslået, og som økonomiske grupper, der er knyttet til politiske partier, har tjent tykt på.
Kort sagt, jeg vil tiltræde denne betænkning - i det mindste hvis ændringsforslaget fra Det Europæiske Folkepartis Gruppe forkastes - men det sker uden nogen form for begejstring i erkendelse af, at det blot drejer sig om en politisk narresut.

Vaz da Silva
Gennemskuelighed er et indlysende krav, hvis borgerne skal kunne nære tillid til deres politikere.
Jeg betvivler, at den foreliggende betænkning - eller for den sags skyld enhver anden betænkning - vil bidrage til at gøre dette krav obligatorisk for nogen politiker.
Gennemskuelighed kan kun praktiseres i en kultur, der er baseret på almindelig medbestemmelsesret for borgerne og en stat, der står i borgernes tjeneste. Alt andet vil altid kun være et illusionsspil.
Det gælder også denne betænkning, som jeg har stemt for af respekt for min kollega og solidaritet med min gruppe, men uden større overbevisning.

Wibe
Efter at have været meget i tvivl har jeg besluttet mig til at stemme sammen med Den Socialistiske Gruppe om denne betænkning. Jeg betragter dog ændringsforslag 7 fra GUE/NGL som klart bedre end det, der foreslås i betænkningen.
I Sverige er det helt naturligt, at et parlamentsmedlems årlige angivelse til skattemyndighederne af indkomst og formue er et offentligt dokument. Angivelsen omfatter også bl.a. aktiebeholdninger. For medlemmerne af Europa-Parlamentet bør der gælde tilsvarende bestemmelser.
Det er forkert, at medlemmerne skal have lov til at modtage støtte i form af personale og materiale ud over den rigelige sekretariatsgodtgørelse, som Parlamentet i dag udbetaler os. Der er i dag alt for mange rige lobbyorganisationer, der yder medlemmerne »assistance« i deres arbejde. Det er ikke urimeligt at antage, at alt dette påvirker deres holdning i de konkrete sager. En lobbyorganisation yder ikke et medlem personale- og materialemæssige ressourcer af ren og skær idealisme, men regner med at vinde noget ved det.
Samtlige udbetalinger fra Parlamentets »Caisse des Députés« til de enkelte medlemmer bør også være offentlige.
Sammenfattende mener jeg, at denne betænkning havde kunnet gå meget længere med hensyn til at fastsætte etiske regler for medlemmernes arbejde i Parlamentet.
Betænkning af Ford
Wibe
Efter at have været meget i tvivl har jeg besluttet mig til at stemme sammen med Den Socialistiske Gruppe om denne betænkning. Jeg betragter dog ændringsforslag 4 fra GUE/NGL som klart bedre end det, der foreslås i betænkningen.
Betænkningen kunne have klarlagt lobbyisternes arbejdsbetingelser i Parlamentet på en bedre måde. Det burde også være fremgået af den, hvor uhyre vigtigt det er, at de personer, der er opført i lobbyregistret, på en eller anden måde forsikrer, at de ikke har ydet eller agter at yde medlemmer, tjenestemænd eller assistenter nogen form for goder, gaver eller tjenester. Den afgivne forsikring burde i givet fald være et offentligt dokument og bilagt registret.
Jeg anser det for højst nødvendigt nøje at gennemgå forholdene i Parlamentet. Det er helt klart, at medlemmerne påvirkes af den opvartning med alt fra gratis middage til hjælp i form af assistenttjenester og gaver, som de i dag er genstand for fra de rige og magtfulde pressionsorganer, som er aktive på EU-plan.
Det må der træffes forholdsregler imod. Men jeg må desværre konstatere, at den foreliggende betænkning ikke går langt nok, når det gælder om at løse de problemer vedrørende den skjulte påvirkning af EuropaParlamentets politiske beslutninger fra lobbyorganisationernes side, som finder sted i dag.
BSE
Santini
Fru formand, jeg vil tale til de få kolleger, der er rede til at lytte, fordi jeg finder at det er den bedste måde at udtrykke følelser på, som aldrig kan sættes på papir.
Det forslag til fælles beslutning, vi lige har vedtaget, knytter sig til to andre beslutninger vedrørende samme emne, som blev vedtaget her i Europa-Parlamentet den 30. juli og den 19. december 1988. Netop sådan, for otte år siden. I disse to beslutninger krævede vi, at der blev kastet lys over alarmerende nyheder vedrørende tilfælde af bovin spongiform encefalopati. Denne sygdom, der blev påvist allerede i 1986 af Det Forenede Kongeriges Centrale Veterinærlaboratorium, var i 1987 genstand for epidemiologiske undersøgelser, som viste, at årsagen lå i brug af benmel fra drøvtyggere. Det er vanskeligt at forestille sig, at resultaterne af disse undersøgelser ikke nåede frem til Den Europæiske Unions Veterinærkomité og derfra videre til det kompetente udvalg. Resultatet blev, at problemet pludselig viste sig i al sin gru. Endnu alvorligere er dog den derpå følgende »gyser« om de nyheder, der blev skjult i 1990 af en højtstående tjenestemand med henblik på ikke at skade markedet. Beskyttelsen af sundheden og forsvaret af forbrugeren hørte under de daværende traktater til optionals . Selvom vi senere har fået Maastricht, der har bidraget til at skærpe opmærksomheden også over for andre forhold, befinder vi os i et dødvande med hensyn til konkrete resultater. Situationen er fortsat den samme, også efter forhandlingen og kommissionsformands Santers og kommissær Fischlers redegørelser. Ingen af disse to har efter at have fralagt sig ansvaret for deres forgængeres handlinger givet tilstrækkelige garantier for entydige forklaringer og sanktioner over for de ansvarlige. Tværtimod må den lethed, hvormed det lykkes for skruppelløse erhvervsdrivende stadig at omgå embargoen, bekymre os endnu mere. Jeg tror derfor, at dette dokument sammen med de andre to fra for otte år siden vil gå i den store glemmebog for demagogiske indignationer, forspildte muligheder og skuffede forventninger.

Graefe zu Baringdorf
Fru formand, vi har stemt for denne beslutning, som er formuleret i fællesskab med de fleste af de øvrige grupper. Vi ville gerne have skærpet den på visse punkter. Vi havde også gerne set, at de ændringsforslag, som klart tog sigte på, at der skulle nedsættes et undersøgelsesudvalg, var blevet vedtaget. Men vi går ud fra, at det nødvendige undersøgelsesudvalg nu nedsættes også med denne beslutning. Hr. Santini gjorde det i sin stemmeforklaring endnu en gang klart, hvorfor det er nødvendigt.
Vi håber nu, at Gruppeformandskonferencen i eftermiddag henstiller, at dette undersøgelsesudvalg nedsættes, og at vi når frem til en afstemning i morgen, hvor Parlamentet formelt og officielt danner dette undersøgelsesudvalg. Hvis det er nødvendigt at benytte det nye instrument, vi fik i Maastricht-traktaten, drejer det sig heller ikke i dette BSE-tilfælde om at handle imod Kommissionen, men om sammen med Kommissionen, som nu griber ind, at opklare, hvor der er sket forsømmelser, med henblik på for fremtiden at opnå en konsekvent holdning til gennemførelsen af foranstaltninger mod BSE både fra Parlamentets og fra Kommissionens side.

Martinez
Fru formand, som Charles Maurras har sagt, skal man aldrig fortvivle i politik, heller ikke over Europa-Parlamentet. Som man vil huske, var det den fremherskende stemning i Bruxelles for tre måneder siden, at ingen ville høre tale om ansvar. Vi var de eneste, der tog dette ord i vores mund. Ikke noget med civilretligt ansvar for brødrene Demulder, som har fremstillet inficeret kød- og benmel i England. Ikke noget med politisk ansvar for Kommissionen og formodentlig heller ikke noget med politisk og strafferetligt ansvar for Jacques Delors.
I dag foreligger der så en beslutning. Alle og enhver erkender, at det omsider er nødvendigt at tale om ansvar. Parlamentet har nu taget et første skridt, og forhåbentlig vil forslaget om at nedsætte et undersøgelsesudvalg blive vedtaget i eftermiddag. Det vil blive nødvendigt at tage endnu et skridt, for så vidt som hr. Philippe de Villiers' gruppe har fremsat et mistillidsvotum. Og endelig vil det tredje skridt bestå i, at Parlamentet erkender sit filosofiske ansvar, for en forløber for det smittebærende kød- og benmel har været de smittebærende ideer om frihandel, afskaffelse af de indre grænser og fokusering på produktivitet for enhver pris. Den sygdomsfremkaldende faktor har været af idemæssig art.

Berthu
Kommissionen påstår, at den i forvaltningen af »kogalskabs-«problemet altid, inden for rammen af sine beføjelser og på grundlag af den til enhver tid tilgængelige viden, har handlet ud fra hensynet til de europæiske borgeres sundhed. Desværre har vi kendskab til talrige elementer, der peger i modsat retning, og som afslører gennemgribende fejlfunktioner i de europæiske institutioners virkemåde.
Kommissionsformand Jacques Santer har udtalt, at Kommissionen må bedømmes på sine handlinger og ikke på grundlag af rygter. Vi vil tage ham på ordet og rette blikket mod Kommissionens handlinger. Disse viser utvetydigt, at Kommissionen i forbindelse med »kogalskaben« til enhver tid har været bagud i forhold til begivenhederne, og at den altid først har forsøgt at bremse medlemsstaternes initiativer til at beskytte deres borgeres sundhed, før den mere eller mindre modstræbende har måttet acceptere iværksættelsen af sådanne initiativer.
Kronologien er i den henseende afslørende, som nogle eksempler vil vise. Den 18. juli 1988 besluttede den britiske regering at forbyde salg af foderstoffer til drøvtyggere indeholdende proteiner af drøvtyggere; den 24. juli 1990 træffer Frankrig en lignende beslutning; men først den 27. juni 1994 tilsluttede Kommissionen sig denne foranstaltning, selv om den siden vedtagelsen af direktiverne fra 1989 og 1990 havde rådet over de nødvendige beføjelser hertil.
Det samme gælder foranstaltningerne vedrørende eksportforbud. Da Frankrig i 1990 ville forbyde import af visse typer oksekød fra Det Forenede Kongerige, truede Kommissionen med at indbringe sagen for Domstolen, som den tidligere landbrugsminister, Henri Nallet, for nylig har gjort opmærksom på. Anklagen gik på overtrædelse af reglerne om fri vareudveksling. Kommissionen har i øvrigt efterfølgende gentaget successen. Da fem tyske delstater i februar 1996 ensidigt forbød import af britisk oksekød, gik Kommissionen så langt som til at anlægge sag mod den tyske regering, også denne gang med den begrundelse, at der blev lagt hindringer i vejen for den frie varebevægelighed, hvilket efter alt at dømme er det eneste, der optager Kommissionen. Ikke før i marts 1996, hvor tretten medlemsstater på eget initiativ forbød import af britisk oksekød, gav Kommissionen efter.
Hvis man således, som hr. Santer ønsker, bedømmer Kommissionen på dens handlinger, må den på det kraftigste fordømmes. Det fremgår klart, at den i hver eneste fase har prioriteret sin utopi om en europæisk superstat uden indre grænser på bekostning af borgernes sundhed og sikkerhed, præcist som den gør i dag på et andet område: personkontrol ved grænseovergangene. Der er intet tilfældigt ved denne skandaløse holdning, den afspejler tværtimod Kommissionens permanente prioriteter, de samme, som har skabt en kløft mellem denne europæiske institution og offentligheden. Til gengæld må det erkendes, at nationalstaterne, der er tættere på befolkningens bekymringer og interesser, i hver fase har reageret korrekt, medens Kommissionen altid først har forsøgt at bremse disses initiativer, før den modstræbende har måttet acceptere dem.
Det er på denne baggrund, man skal se pressens afsløringer af visse interne forhold i Kommissionen, som f.eks. den uacceptable pression over for eksperterne i Den Videnskabelige Komité for Levnedsmidler, samt det mildest talt besynderlige møde den 12. oktober 1990, hvor europæiske tjenestemænd i al fredsommelighed sad og drøftede, hvorledes man bedst kunne misinformere forbrugerne. Disse kendsgerninger er ikke anekdotiske, de bekræfter, at Kommissionen altid prioriterer den frie handel, også frem for folkesundheden, og at den vil gøre meget for at skjule de fiaskoer, der er resultatet af den fejlslagne retning, Kommissionen har påtvunget det europæiske projekt.
Disse manøvrer peger endvidere på en meget foruroligende sindstilstand i Kommissionen: man mener at sidde inde med en overordnet sandhed, en sandhed, der er overordnet nationerne, borgerne og i sidste instans demokratiet. Denne sindstilstand er så meget farligere, som Kommissionen råder over umådelige beføjelser, såsom initiativret-monopolet.
Efter vores mening kan det europæiske projekt på det stade, det nu er nået til, ikke længere tåle sådanne forhold, da det risikerer køre i afgrunden. Derfor anmoder vi regeringskonferencen om at føre Kommissionen på rette spor og fastslå hvilken rolle, den reelt skal spille, en underordnet rolle.

Bonde
Kogalskaben er blot en enkelt sygdom, som er fremkaldt af en syg landbrugspolitik, og Kommissionen bør benytte lejligheden til en systematisk omlægning af landbrugspolitikken, så skatteydernes penge fremover alene bruges til at understøtte produktionsvilkår, som vi kan være bekendt over for en miljøtruet klode, dyrs velfærd og menneskers sundhed. I dag støtter vi direkte udbredelsen af dyresygdomme gennem vore støtteordninger. Vi betaler ekstra meget for at mishandle dyr og giver ekstra betaling til den, der forurener vort grundvand gennem ekstra gødskning og dermed truer kommende generationers helbred. Jo mere der produceres, jo større støtte udløses. Jo mere, der kommer på overskudslager, jo større støtte. Jo mere der destrueres, jo større støtte. Jo mere der tilsættes af allergifremkaldende farvestoffer til at skjule forringet kvalitet og penicillin til at forøge opbevaringstiden, jo mere malkes EU's kasser.
Der er grund til at sige stop for vanviddet og lægge om, så enhver støtte alene fremmer agtværdige formål som dyrs velfærd, menneskers sundhed, klodens renhed og landmændenes indkomst. En ny landbrugspolitik vil næppe give godsejeren med 1000 ha 10 gange så store tilskud som gårdejeren med 100 ha, og den økologiske landmand vil næppe få mindre tilskud end pesticidlandmændene, og der vil formentlig opstå færre dyresygdomme i besætninger, som ikke presses så intensivt som i dag. Det bør være vor fælles eftertanke, her i en BSE-tid.

Boogerd-Quaak
Jeg har stemt for BSE-beslutningen på baggrund af de tilsagn, som specielt kommissæren, hr. Fischler, har givet om at stille den hele og fulde baggrundsinformation til rådighed om alle de skridt, som Kommissionen og andre EU-myndigheder har taget siden begyndelsen af firserne, og på baggrund af de bebudede undersøgelser.
I folkesundhedens interesse og af hensyn til tilliden til oksekød som produkt må disse undersøgelser ikke udarte til en kamufleret forsinkelse af behandlingen af BSE-sagen, som Kommissionen kan skjule sig bag.
Derfor anmoder jeg Dem om give Parlamentet en tidsplan for sagens behandling.

Caudron
Vort samfund har i de senere år med stigende rædsel set følgerne af dets vanvid: i går AIDS og handelen med inficeret blod, i dag følgerne af iblandingen af inficeret kød- og benmel i foderstoffer, for kun at nævne de mest synlige dele af denne frygtindgydende uorden.
Også den dybereliggende grund er frygtindgydende enkel. Det, vi oplever, er resultatet af en tøjlesløs, for ikke at sige tankeløs, produktivitetsfiksering, profit for enhver pris, tidsbesparelser for enhver pris.
Det forarger mig nu at høre alle de skarpe udfald fra dem, der ellers besynger dette samfund, baseret som det er på penge, konkurrence og individuel succes på bekostning af en mere kollektiv samfundsindretning med større vægt på kvalitet.
Når dette er sagt, er der intet, der kan retfærdiggøre de fejl og udeladelser, der er begået på såvel europæisk som nationalt plan. Vi har ret til at få at vide, hvad der reelt sker for at kunne begrænse følgerne af de tidligere begåede fejl, men også for at undgå, at de gentager sig i den ene eller den anden form.
Jeg tilslutter mig anmodningen om nedsættelse af et midlertidigt undersøgelsesudvalg, som skal bidrage til at få sandheden frem. Hvis der er begået fejl, eller endog forseelser og forbrydelser, må de ansvarlige på alle niveauer stilles til ansvar herfor.

Nicholson
Den svøbe, kogalskaben udgør, ødelægger oksekødssektoren i hele Europa. Aftalen fra Firenze giver os mulighed for at genopbygge branchen, men det vil tage nogen tid endnu.
Vi må skynde os videre og udrydde BSE i Europa, men vi må frem for alt igen vinde tillid hos forbrugerne, og det kan kun ske over tid. Kommissionen må øjeblikkelig stille nye forslag som forberedelse til, hvad der bliver en meget vanskelig handelssæson til efteråret.
Jeg tror ikke, at vi behøver eller har brug for noget særligt udvalg, de nuværende forslag er tilstrækkelige og kan genskabe tilliden. Alt, hvad et sådant udvalg kan opnå, er yderligere offentlig debat.

Poisson
I modsætning til hvad hr. Santer siger, forelå der rent faktisk allerede i 1990 videnskabelige elementer, der pegede på faren ved at iblande animalske proteiner i foderstoffer til drøvtyggere og på en forbindelse mellem Creutzfeldt-Jakob-syndromet og BSE-sygdommen hos drøvtyggere.
Som bevis kan jeg henvise til en lærebog i neurologi fra 1978, som anvendes af franske medicinstuderende, og hvori der fremsættes begrundede formodninger om ligheden mellem den sygdom, der er opdaget hos mennesket og den, der er fundet hos aber.
Som bekendt er medicin ikke en kartesiansk videnskab ligesom matematik. Da eksperterne aldrig med sikkerhed har kunnet fastslå, hvilke risici der var forbundet med denne sygdom, burde den daværende Kommission og dens formand, Jacques Delors, have optrådt som garant for beskyttelsen af forbrugernes sundhed og allerede i 1990 have truffet drastiske foranstaltninger.
Spørgsmålet er, hvordan det forholder sig med de foranstaltninger, der nu er truffet? Er der f.eks. forsket seriøst i risikoen for overførsel af smitte gennem mælk? De må forstå, hr. formand, at vi ikke længere kan stille os tilfreds med vage og henholdende svar, da vi ikke længere har vore vælgeres tillid.
Europa-Parlamentets nedsættelse af et undersøgelsesudvalg er en nødvendig foranstaltning med henblik på at få fastslået ansvaret på alle niveauer: de europæiske institutioner, regeringerne, foderstofindustrien, osv.
Først når Domstolen har afsagt kendelser om eksemplariske sanktioner, vil vi igen kunne begynde at tale om tillid og stigning i forbruget af oksekød.

Berthu
Fru formand, det undrer mig, at der ikke er afgivet stemmeforklaringer vedrørende mødekalenderen for mødeperioderne i 1997. Jeg husker klart, at det var tilfældet sidste år, og jeg henleder opmærksomheden på den retspraksis, hr. Hänsch henviste til med sin bekræftelse af, at eksemplet fra sidste år skulle følges på alle punkter. Sidste år var det muligt at afgive stemmeforklaringer vedrørende mødekalenderen, og jeg vil gerne på min gruppes vegne afgive en sådan.

Formanden
Der har ikke været nogen endelig afstemning om mødekalenderen. Derfor er der heller ingen stemmeforklaringer om mødekalenderen.

Berthu
Det forstår jeg godt, fru formand, men sidste år blev der rent faktisk afgivet stemmeforklaringer vedrørende mødekalenderen. Jeg kan ikke se, hvorfor vi ikke skulle benytte den samme fremgangsmåde i år.

Gollnisch
Fru formand, De sagde noget meget vigtigt. Der er ganske vist ikke blevet afholdt en endelig afstemning om mødekalenderen, men da et sådant punkt var opført på dagsordenen, mener jeg alligevel, at der nu bør foretages en afstemning. Jeg anmoder derfor om, at vi stemmer om forslaget til mødekalender.

Formanden
Der har aldrig været nogen endelig afstemning, kun om de enkelte mødeperioder. Det var oplægget, og så kan der laves ændringer, men generelt er der ingen afsluttende afstemning. Man kan stille ændringsforslag. Efter afstemningen er kalenderen så ændret i overensstemmelse hermed, men der er ikke nogen afsluttende afstemning.
Hermed er afstemningstiden afsluttet.
(Mødet udsat kl. 13.45 og genoptaget kl. 15.00)

Crowley
Hr. formand, i overensstemmelse med artikel 127 og 108 i Parlamentets forretningsorden vil jeg gerne bede Dem og Parlamentet om muligt om tid til at uddybe nogle bemærkninger, som jeg fremsatte i formiddags. I frokostpausen kom adskillige medlemmer fra de forskellige grupper i hele Parlamentet til mig og fortolkede det, jeg havde sagt, anderledes end jeg ville have gjort det, idet de sagde, at de havde følt sig personlig fornærmede og forurettede af mine bemærkninger. Derfor vil jeg gerne have ført til protokols, at jeg ikke havde til hensigt at fornærme eller være aggressiv over for noget enkelt medlem af Parlamentet, og jeg vil gerne uforbeholdent undskylde, hvis mine bemærkninger kunne fortolkes således.
Min vigtigste pointe var, at Parlamentet ikke bare må beskytte demokrati og talefrihed - det må ses at gøre det. Min analogi med bestemte former for politiske bevægelser var et forsøg på at forstærke mit argument om, at Parlamentet i særdeleshed må overholde den magtbalance og de forskellige kompetencer, som er tillagt de forskellige institutioner i Den Europæiske Union.
Jeg vil gerne uforbeholdent undskylde over for alle medlemmer for enhver personlig krænkelse, de måtte have følt.

Formanden
Mange tak, hr. Crowley. Jeg noterer med tilfredshed den berigtigelse, De har været så venlig at komme med, og det vil blive medtaget i protokollen fra mødet i dag.

Fremskridt inden for den fælles udenrigs- ogsikkerhedspolitik (fortsættelse)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0175/96) af Fernández-Albor for Udvalget om Udenrigs-, Sikkerheds- og Forsvarsanliggender om de fremskridt, der er gjort med iværksættelsen af den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik (januar-december 1995).

Barón Crespo
Hr. formand, De skal ikke være bekymret, for jeg vil ikke komme med et langt indlæg, det er tidspunktet ikke egnet til. Men jeg vil gerne frem for alt sige, at jeg glæder mig over den erklæring, jeg lige har lyttet til, for det er de kloge, der retter deres fejl. I forbindelse med betænkningen af Fernández-Albor vil jeg på vegne af De Europæiske Socialdemokraters Gruppe gerne give udtryk for, at det efter vores mening drejer sig om en temmelig udførlig og afbalanceret status over Den Europæiske Unions virksomhed inden for den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik i 1995.
Jeg noterer på vegne af min gruppe den vigtige erklæring, hr. Fernández-Albor er kommet med i slutningen af sit indlæg vedrørende hans holdning til emnet afskrækkelse, noget som endnu ikke er blevet behandlet, og jeg mener, det vil være rigtigt, hvis vi behandler dette separat ved en passende lejlighed. I relation til Rådets indlæg vil jeg gerne, selv om rådsformanden ikke er til stede - han var her i formiddag - takke hr. Spring, for hans oplæsning af en meget udførlig beskrivelse af alt, hvad Unionen har udrettet i 1995 og en del af 1996. Det har glædet mig at høre denne beskrivelse. Vi vidste det i forvejen, men det er altid godt, når det siges, at vi udretter noget.
I den forbindelse vil jeg gerne gøre opmærksom på, at Rådets entusiasme for udviklingen af den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik burde få Rådet til at støtte ikke kun de overvejelser, man gør under regeringskonferencen, men også udviklingen og gennemførelsen af traktaterne. Jeg tror, man seriøst skal opfordre Rådet til at støtte gennemførelsen af artikel J.
Og for ikke kun at kritisere Rådet og Kommissionen, vil jeg i den tid, der er tilbage - hvis formanden tillader det - også rette en kritik mod Parlamentet og dens Formandskonference, for jeg har haft den ære og det ansvar at tilføje en henstilling til hr. Fernández-Albors betænkning, som Parlamentets Formandskonference uvist af hvilken grund har henvist til Udvalget for Forretningsordenen. Udenrigsudvalgets henstilling er meget enkel: Det, som Formandskonferencen kan gøre, er udmærket, men vi skal videre. Og for at komme videre og lære af vores fejltagelser og leve op til forventningerne hos Unionens borgere skal vi sørge for, at den fælles udenrigsog sikkerhedspolitik styres af flertalsbeslutninger, at den bliver omfattet af Fællesskabernes budget, og at vi i videst muligt omfang udvikler vores evne til at gennemføre et præventivt diplomati på vores eget område.

Kristoffersen
Hr. formand, jeg må sige, at det gør et stort indtryk på mig, når der er flere mennesker i salen, for her sidder i virkeligheden repræsentanter for nationer, som i århundreder har bekriget hinanden. Nu sidder man i hvert fald og diskuterer med hinanden. Det kan man da godt kalde et sikkerhedspolitisk fremskridt. Og så læser man i avisen, at dette Europa bevæger sig ud i en krise igen. Og det går jo fra krise til krise, som der står i avisen, men det er da i hvert fald bedre end tidligere, da landene gik fra krig til krig. Man kan i det hele taget undre sig over, at dette Europa overlevede. Den stakkels dame, Europa - for hun er jo som fønikisk kongedatter af hunkøn - er blevet lemlæstet igen og igen af sine beboere, og efter den store sidste krig i denne verdensdel i 1945 blev hun faktisk gjort til den oversavede dame, med den ene halvdel i Øst og den anden halvdel i Vest. Siden er hun blevet skruet noget sammen igen, men hun er ikke blevet helskindet af den grund. Nye konfrontationer lurer på landkortet. Og den permanente opgave for dette Europa og for EU må være at opdage og imødegå nye farlige situationer, inden de ender i voldelige konfrontationer som f.eks. på Balkan.
Et analysecenter, som det er forudset i Bruxelles, er vigtigt. Et udkigstårn, et vagttårn, kunne man også kalde det. På den måde skulle vi så klædes bedre på til at virke stabiliserende over for faresituationer, og vel at mærke i tide. Det ser jeg også som filosofien bag en styrket fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik i EU, men en sådan politik kan vel ikke bare forstås som et brandværn, der skal slukke ilden, når den er brudt ud. Den må vel også være et instrument til at skabe en samlet forebyggende sikkerhedskultur. En sikkerhedskultur for den gamle verden, Europa, og derfor min tilslutning til at arbejde videre ad den vej med en samlet og styrket udenrigs- og sikkerhedspolitik adresseret til hele Europa. Men, hr. formand, på et punkt må jeg melde forbehold. Det gælder punkt 21 i betænkningen. Det drejer sig om det fælles afskrækkelsessystem. Det skal man forstå som atomvåben - sådan har jeg lært det - og det mener jeg ikke, at jeg kan gå med til i en tid, hvor man stadig forsøger at få tilintetgjort atomvåben, og hvor man i Genève og andre steder samtidig taler om ikkespredningsaftaler for a-våben. Og i øvrigt hører atomvåben efter Det Konservative Folkepartis opfattelse til i NATO, derfor mit forbehold over for punkt 21, og jeg er glad for, at jeg ikke står alene, men også har tilslutning fra mine landsmænd i Skandinavien, havde jeg nær sagt. Som en lille krølle på halen - hvis De tillader, hr. formand - vil jeg gerne bringe en hilsen fra en landsmand til mig. Han udfører nemlig mere Europa-politik end de fleste, i hvert fald lige for tiden. Han hedder Bjarne Riis. Han er dansker. Han kører i spidsen for det franske Tour de France . Han kører for et tysk firma, og så bor familien i Luxembourg. De kan nok møde ham fredag i Paris. God fornøjelse!

Gerard Collins
Hr. formand, først jeg vil gerne sige rigtig hjertelig velkommen til den irske minister for europæiske anliggender på hans første besøg ved et plenarmøde i Europa-Parlamentet. Det er ikke hans første besøg i Strasbourg - han har været her ganske mange gange for omhyggeligt at lægge grunden til et heldigt gennemført formandskab, som jeg meget håber og forventer vil blive resultatet.
Det er endnu ikke klart, om der vil blive taget nogen afgørende initiativer i 1996 til at påbegynde reelt arbejde på, hvad Maastricht-traktaten beskriver som udformningen af en fælles forsvarspolitik på lang sigt. Det er for den sags skyld heller ikke klart, hvor vidt medlemsstaterne er parat til at gå, når det gælder at udarbejde en fælles sikkerhedspolitik. For nylig sagde jeg, da jeg blev spurgt, hvor langt, jeg troede, visse medlemmer ville gå i udenrigspolitikken, at jeg ville være overbevist om kollegernes hensigter, når jeg så medlemmer af Unionen, der har permanent sæde i FN's Sikkerhedsråd, tilbyde et af disse sæder til Europa. Det ville i sig selv være en prøve på, hvor langt landene er parat til at gå. På forsvarsområdet tror jeg, uanset hvilke fælles politiske elementer, der bliver vedtaget, at medlemsstaterne vil fortsætte med at spille forskellige roller. Der er f.eks. endnu ikke noget, der tyder på, at Frankrig eller Storbritannien er parat til at overlade WEU eller en ny europæisk forsvarsorganisation en uafhængig atomafskrækkelse.
Jeg for min del tror, at Irland vil være meget imod at blive en del af en forsvarsalliance, der stadig er forpligtet til under visse omstændigheder at bruge atomvåben. Tværtimod ønsker vi at få atomvåbnene skrottet, da de, hvis de kommer ud for alvorlige uheld, helt afgjort vil medføre en masse ødelæggelse for Den Europæiske Unions medlemsstater.
Jeg tror, at det er vor pligt at bidrage til opretholdelsen af freden, men jeg synes, det er legitimt at gøre det på en måde, der er tro over for vore egne traditioner. En udarbejdelse på lang sigt af en fælles forsvarspolitik bør gøre det muligt for medlemsstaterne at spille forskellige roller - hvilket de under alle omstændigheder vil gøre - og at yde forskellige bidrag.

Bertens
Hr. formand, vi takker ordføreren og tillige den nye formand for Udvalget om Udenrigs-, Sikkerheds- og Forsvarsanliggender for hans gode betænkning. Han sætter helt klart fingeren på de ømme punkter, og der leveres på ny bevis for, at de fælles strukturer i den første søjle meget bedre er i stand til at føre udenrigspolitik end regeringssamarbejdet om en fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. 1995 var et godt år for internationale aftaler, men et usædvanligt dårligt og trist år for den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. Det viser betænkningen helt klart. Kvaliteten og kvantiteten af fælles standpunkter var betydelig lavere end i 1994. Af de ti tilfælde af fælles standpunkter var blot tre reelt nye. De øvrige var fortsættelser eller ændringer i forhold til 1994.
Den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitiks potentiale bliver overhovedet ikke udnyttet. På de områder, hvor Kommissionen siden Maastricht har haft del i initiativretten, har den overhovedet ikke gjort brug deraf i 1995. Selv om det med Maastricht i nogle tilfælde blev muligt at træffe afgørelser ved kvalificeret flertal i Rådet, blev alle spørgsmål i 1995 afgjort ved enstemmighed.
Rådet reagerede desuden overhovedet ikke på henstillingerne fra Europa-Parlamentet vedrørende den fælles politik, og endelig blev pålægget om udvikling af en fælles forsvarspolitik fuldstændig negligeret. De skuffende resultater vedrørende den fælles udenrigspolitik førte til Unionens fortsatte fravær på den internationale scene og til skuffelse hos borgerne, blandt andet på grund af de forventninger, der var vakt. Vi må afvente, hvilken indflydelse Unionen får på udvidelsen af IFOR&#x02BC;s mandat i forbindelse med opsporingen og tilfangetagelsen af krigsforbryderne i det tidligere Jugoslavien.
Regeringskonferencen må give Den Europæiske Union en virkelig fælles politik, sådan som det blev lovet på topmødet i Maastricht.

Sjöstedt
Hr. formand, det er naturligvis helt afgørende for sikkerheden i Europa, hvordan EU's medlemsstater og Den Europæiske Union handler. Men det er også afgørende, at man foretager en grundig analyse af, hvilke faktorer i den omliggende verden, der udgør en sikkerhedstrussel.
Man kan pege på flere sådanne usikkerhedsfaktorer, eksempelvis situationen på Balkan og de frygtelige krige, som er blevet ført dér, og nødvendigheden af at dømme krigsforbryderne for at opnå en varig fred. Vi kan konstatere, at visse lande i Østeuropa, f.eks. Albanien og Belarus, er ved at glide tilbage til autoritære styreformer. Det gælder til dels også et land som Kroatien. Vi kan iagttage enorme sociale og økonomiske problemer i vor nærhed, eksempelvis i et land som Ukraine, og også i Nordafrika.
Dette er en situation, der rummer store, også sikkerhedspolitiske, farer for os, og som må håndteres på måder, der virkelig er hensigtsmæssige og effektive set i forhold til farerne. På den baggrund er den foreliggende betænkning til dels en skuffelse, eftersom den ræsonnerer meget traditionelt i militære baner. Der tales om en fælles forsvarspolitik. I punkt 21 tales der om fælles afskrækkelse. Det kan ikke fortolkes som andet end et fælles kernevåbenforsvar.
Jeg mener ikke, at disse ræsonnementer fører til en løsning på de problemer, som vi står over for; de udgør snarere en »ikke-løsning«. Det, der er brug for, er stabilitet og social og økonomisk udvikling i Østeuropa og Nordafrika. Der er brug for et virkeligt paneuropæisk samarbejde i FN og i Organisationen for Sikkerhed og Samarbejde i Europa. Kun derigennem kan man samarbejde med de berørte lande.
For mig er de militære baner, som der tænkes i, en rest af en gammel »koldkrigstankegang«, som i realiteten er forældet og ude af stand til at overleve. Vi agter derfor at stemme for Socialisternes og De Grønnes ændringsforslag. Dette gælder naturligvis først og fremmest punkt 21.
Jeg håber, at mit og andres børn kommer til at vokse op uden den kernevåbentrussel, som vi voksede op med.

Aelvoet
Hvis vi gør resultaterne af udviklingen af den fælles udenrigspolitik op, ser vi, at året 1995 viser en meget intens aktivitet, især hvad angår tilvejebringelsen af traktater - jeg tænker her på MERCOSUR, Barcelona-konferencen osv. Men hvis man analyserer, hvilke instrumenter Unionen har brugt, så er man stort set blevet stående på det europæiske politiske samarbejdes niveau. Man har altså ikke udnyttet de muligheder, der ligger i Maastricht-traktaten. Netop hvad angår aktuelle begivenheder, hvor borgerne i Den Europæiske Union forventer noget, enten det nu er begivenheder lige uden for vor egen dør - jeg peger i den forbindelse på det tidligere Jugoslavien - eller længere væk - jeg tænker her især på området omkring de store søer i Afrika - så ser vi, at Unionen har gjort sig gevaldig synlig med humanitær hjælp, men at den desværre ikke har kunnet udrette noget med hensyn til at bringe en politisk løsning nærmere. Netop dette, det at bringe en løsning nærmere, det at være virkelig konstruktiv med hensyn til at finde en politisk løsning, der sikrer, at borgerne kan få noget ud af denne udenrigspolitik, det ser vi desværre ikke noget til.
I betænkningen, sådan som den foreligger nu, finder jeg på den ene side, at der indtil nu, for så vidt jeg har kendskab til Parlamentets betænkninger, aldrig i en betænkning har været rettet så megen opmærksomhed mod forebyggelse af konflikter - indsatsen af maksimale fredelige midler for at opnå politiske løsninger. Hvad det angår, finder jeg, at betænkningen giver meget håb. På den anden side er der naturligvis stadig en del ting, som det er svært at acceptere, og her er punkt 21 den ubehageligste af alle. For det første fordi der uden blusel tales om afskrækkelse, hvorved der tydeligvis tænkes på kernevåben. Vi håber i denne forbindelse, at ændringsforslaget fra hr. Sakellariou kan vedtages, fordi det indeholder en ændring med hensyn til de afskrækkelsessystemer, der foreslås, og for det andet fordi det tilskynder til, at kravet i forslaget fra vor kollega, hr. Rocard, gennemføres, et krav om en analyse og et forslagscentrum, hvis forslaget skal blive effektivt.

Souchet
Hr. formand, enighed for så vidt angår de magre resultater af iværksættelsen af den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik i 1995, uenighed hvad angår metoderne til at forbedre situationen, det er Gruppen Nationernes Europas holdning til Fernández- Albor-betænkningen.
Den nuværende udviklingsproces skaber på én gang inkonsistens i fællesskabsforanstaltningerne og demobilisering af de nationale diplomatiske tjenester, da den teoretiske eksistens af en fælles udenrigspolitik i stigende grad tjener som alibi for manglende initiativer og nedskæringer i de nationale budgetter. Hvordan kan man stoppe denne afdrift i dobbelt forstand og erstatte den med en god og sund udvikling? I hvert fald ikke ved at europæisere den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik og heller ikke ved at forsøge at definere én udenrigspolitik, hvilket blot vil føre til fastsættelse af kunstige og antidemokratiske mål.
Iværksættelsen af en reel fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik skulle ifølge betænkningen være en udviklingsproces, som indebærer at lære at dele suverænitet ligeligt. Det må siges at være en chokerende formulering, da suverænitet ikke kan deles, men højest i visse tilfælde uddelegeres, når befolkningerne beslutter sig herfor.
Hvis man satser på at etablere en virkelig fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik ved at lægge den ind under fællesskabssøjlen og under afvisning af denne politiks mellemstatslige karakter, som dog er fastsat i traktaterne, opretter et europæisk diplomatisk korps under Kommissionen, løber man direkte ind i en fiasko. De medlemsstater, der ønsker en virkelig fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, kan passende begynde med at få kontrol over den galopperende inflation i Kommissionens eksterne tjenester, som udnævner sig selv til ambassader, medens de rigtige ambassader, der er udstyret med beføjelser og netværk, og som burde kanalisere den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, fratages deres ressourcer.
Hvis en virkelig fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik skal se dagens lys, må man tage udgangspunkt i de faktiske forhold og til en start udarbejde en liste over de faktiske fælles interesser og behov. Dernæst må man nødvendigvis måle graden af politisk vilje til at forsvare dem i fællesskab. Afhængigt af arbejdsområder kan der blive tale om en variabel geometri.
Hvor kan man føre en sådan løbende fortegnelse over fælles udenrigspolitiske interesser? Det institutionelle arrangement, som bedst vil kunne varetage denne funktion, er et, der styrker denne politiks mellemstatslige karakter og overlader hovedrollen til de institutioner, der repræsenterer de nationale viljer. På områderne udenrigs- og forsvarspolitik, som er centrale elementer i staternes højhedsret, er det derfor bydende nødvendigt at styrke Rådets og de nationale parlamenters rolle. En sådan omorientering er ligeledes påkrævet med henblik på fremtidige udvidelser med nationer, der ikke har til sinds at afgive disse væsentlige aspekter af en suverænitet, som de netop har generhvervet efter en lang ideologisk vinter.
Det er på denne baggrund, man skal se vort forslag om i Rådets regi og under dets myndighed at oprette en permanent stilling som næstformand med ansvar for den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, udstyret med et tilstrækkelig langsigtet mandat. Desuden ønsker vi at afskaffe den kunstige opdeling mellem udenrigspolitikken i egentlig forstand og handelspolitikken, som er en vigtig bestanddel af denne. Rådets næstformand med ansvar for den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik bør derfor også være ansvarlig for dennes handelsaspekt.
En sådan genoprettelse af den institutionelle ligevægt bør være et prioriteret emne på regeringskonferencen. Det er en nødvendig forudsætning for, at en virkelig fælles udenrigspolitik omsider kan se dagens lys, mens den tilstrækkelige betingelse naturligvis er den politiske vilje i medlemsstaterne, en mangel, der selvsagt ikke vil kunne kompenseres med nogen form for institutionelt arrangement.

Iivari
Hr. formand, betænkningen om iværksættelsen af den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik giver Parlamentet en kærkommen lejlighed til at drøfte dette vigtige emne. Et stort flertal her godkender målsætningen om, at Den Europæiske Unions udenrigs- og sikkerhedspolitik skal gøres mere effektiv, for at vi kan sikre freden og stabiliteten både på vort eget kontinent og i hele verden. Samtidig støder vi dog på forskelle, der skyldes de enkelte landes historiske erfaringer. Tre militært alliancefrie nye medlemslande, Finland, Sverige og Østrig, giver Unionen en ny dimension. Det har til tider været vanskeligt at forklare, at f.eks. Finland ikke bruger sin alliancefrihed til at rejse som gratist på ruten til sikkerheden, men at den efter vores mening for øjeblikket øger stabiliteten i Nordeuropa, især i Østersøområdet. Alliancefrihed må heller ikke være en hindring for en aktiv deltagelse i udformningen og gennemførelsen af den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik.
Traditionelle løsninger i dagligdagen og politik er sjældent hensigtsmæssige. Man skal gøre det, som man anser for nødvendigt og muligt. Vi skal undgå løsninger, der kan føre til øget spænding og ny militær splittelse. Det er ikke godt kun at fastholde en traditionel militærpolitisk synsvinkel. Samtidig med at Den Europæiske Union skal effektivisere sin fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik frem for alt inden for kriseforebyggelse og krisestyring, bør man udvide samarbejdet med udgangspunkt i NATO's Partnerskab for Fred-program. Jeg er glad for, at min egen socialdemokratiske gruppe tager udgangspunkt i et vidtrækkende sikkerhedsbegreb og viser forståelse for forskellige fremgangsmåder. Jeg støtter også på det varmeste ændringsforslagene af hr. Jannis Sakellariou.

Cabrol
Hr. formand, kære kolleger, vi må glæde os over, at artikel J. 7 i traktaten om Den Europæiske Union giver os mulighed for en gang om året at drøfte de fremskridt, der er gjort med iværksættelsen af den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. Men desværre må vi konstatere, at statusopgørelsen ikke peger på en fuldt tilfredsstillende iværksættelse.
Vi konstaterer med tilfredshed, at Unionen har genoprettet balancen i samarbejdet på mellemlang sigt med Østeuropa og Middelhavsområdet, at den har undertegnet aftaler med Marokko, Tunesien, Israel, Sydamerika og visse asiatiske lande, hvorimod der kan konstateres en vis ineffektivitet i forhandlingerne vedrørende det tidligere Jugoslavien, hvor det diplomatiske initiativ fortsat ligger hos amerikanerne, såvel som i forhandlingerne med Rusland, hvor man ikke er kommet nærmere til en løsning af det tjetjenske problem, med Tyrkiet, Mellemøsten, Burundi og Rwanda. Alt sammen, som det understreges af ordføreren, som jeg takker for hans yderst veldokumenterede arbejde, fordi Rådets erklæringer ikke fører til konkrete beslutninger i medlemsstaterne. Der findes i realiteten ingen virkelig politisk vilje i Unionen på dette område, hvilket har at gøre med den stadige tøven og uafklarede holdning til, hvilket Europa vi ønsker.
Hvad angår den fælles sikkerhedspolitik, er den eneste vidtrækkende aktion forbuddet mod personelminer, og på menneskerettighedsområdet så jeg personligt gerne, at Den Europæiske Union prioriterede beskyttelsen af sine egne borgeres permanent truede sikkerhed frem for at beskæftige sig så meget med, hvad der sker uden for de fælles grænser.
Endelig må det beklages, at Rådet marginaliserer Parlamentet og så ofte ignorerer dets henstillinger, ligesom det må beklages, at det undlader at give os regelmæssige, skriftlige orienteringer, hvilket er absolut nødvendigt for at forbedre samarbejdet mellem institutionerne og udarbejde en virkelig fælles politik med veldefinerede mål.

Elisabeth Rehn
Hr. formand, det er lidt post festum, vi behandler fremskridtene i den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik nu mere end et halvt år efter udgangen af 1995. Men har vi så gjort nogle fremskridt og i givet fald hvilke?
Toldunionen med Tyrkiet er en delvis sejr for Europa-Parlamentet, eftersom en del af de betingelser, som vi stillede for at godkende den, er blevet opfyldt. Men menneskerettighedssituationen i dette land er langt fra tilfredsstillende. Menneskerettighedsbestemmelserne i de internationale aftaler er et stort fremskridt, men de bliver aldrig mere værd end det papir værd, som de er skrevet på, hvis de ikke fører til konkret handling.
Vist kan Europa-Parlamentet rose sig af sit engagement i genopbygningsarbejdet i det tidligere Jugoslavien. Men burde FUSP ikke have taget sigte på at forhindre de menneskelige tragedier, der også fandt sted i 1995? Tænk blot på Sarajevo, Srebrenica, Krajina og mange andre steder. FUSP må indebære, at vi forsøger at forebygge begivenhederne i stedet for kun at reagere på dem, efter at de er sket, for at »betale os fra« vor dårlige samvittighed. Erfaringerne viser med andre ord, at der er et reelt behov for at udvikle den fælles udenrigsog sikkerhedspolitik.
Efter min mening må NATO - og dermed en fortsat amerikansk tilstedeværelse - formentlig også i fremtiden være grundlaget for den militære sikkerhed på vort kontinent. Vi må nøje overveje, hvordan den europæiske søjle skal udformes ved hjælp af WEU. Det må i hvert fald ikke resultere i yderligere bureaukrati, blot for at vi kan vise, at vi kan selv. Også NATO bør udvikle sig, således at organisationen i fremtiden i højere grad vil være orienteret mod krisehåndtering - det vil måske også på et tidspunkt gøre det muligt for lande, der for nærværende ikke er medlem af nogen militæralliance, herunder mit eget, at blive medlemmer.
Endelig vil jeg gerne fremhæve IFOR som et eksempel på, hvordan NATO-lande sammen med ikke-allierede lande kan udføre en militær operation i bedste indbyrdes forståelse.

Jung
Hr. formand, vi er trods visse forbehold glade for indholdet af de foreliggende dokumenter og kan på flere områder identificere os med det. Vi beklager derfor også de ringe fremskridt i forbindelse med videreudviklingen af den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, navnlig for så vidt angår forsvarspolitikken. Vi beklager derfor også i særlig grad den østrigske forbundsregerings ubeslutsomhed i dette spørgsmål, fordi den for længst skulle have indset, at neutralitet ikke hører hjemme i et fællesskab som EU, men betyder, at man usolidarisk kører med på trinbrættet.
Vi er ikke tilfreds med den praksis, Europa-Parlamentet til dels også gennemfører i betænkningen, nemlig at tage for mange utopiske krav og beslutninger med, som ikke har meget at gøre med realistisk udenrigspolitik, som primært er et middel til at gennemføre og varetage egne interesser, men ikke til at forbedre verden.
Hvad FUSP angår, er vi mere for en begrænsning til nogle få særlig vigtige hovedpunkter og ikke for en strødåseudenrigspolitik, som ganske vist er synlig alle vegne, men ikke virker nogen steder.

Wiersma
Hr. formand, der skal også lyde ros fra mig og min gruppe til hr. Fernández-Albors betænkning. Den giver en god analyse, og den viser også, at Unionen og især Kommissionen har været aktive på mange områder. Betænkningen fra ordføreren er for en del meget kritisk over for den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. Den omfatter perioden 1995, hvor Unionen, især hvad angår situationen i det tidligere Jugoslavien, ikke forstod at tage initiativet. Det blev mere eller mindre overladt til USA. Jeg tror ikke, at det har bidraget til at styrke Unionens identitet på internationalt plan, en identitet, der først og fremmest skal kunne ses og opfattes af EU&#x02BC;s egne borgere.
Ordføreren konstaterer trods mange forklaringer på talrige emner en ringe indsats på især sikkerhedsområdet. Desværre foreslår ordføreren nogle alt for store skridt for at komme ud af situationen. Han påstår, at Unionen kun kan udvikle en reel fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik ved hjælp af en fælles forsvarspolitik og et fælles afskrækkelsessystem. Hertil hører også en art bistandsforpligtelse. Dernæst vil han oprette en europæisk fredsstyrke. Dette sidste skulle han efter vor mening være begyndt med. En Union, der råder over et beslutningsapparat og en kapacitet til at udføre fredsmissioner, er allerede kommet langt. Det skal man i den kommende tid lægge vægten på, og ikke på meget langtrækkende mål som et fælles system for kollektivt forsvar. En fredsstyrke à la IFOR, som vi kender den i Bosnien, plus en selvstændig EU-planlægnings- og analyseenhed må have første prioritet. Måske bliver Unionen allerede til næste år stillet på prøve i Bosnien. Jeg tror, at for eksempel NATO&#x02BC;s Berlin-erklæring allerede er et godt skridt på vejen til fremme af en sådan udvikling. Det er min holdning, at forsvarssamarbejdet først og fremmest skal udvikles i praksis ad den vej, som jeg har foreslået - og ikke ved at formulere mål, som vil vise sig at være uopnåelige i de kommende år.

Graziani
Hr. formand, en dom over den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik kan kort udtrykkes som følger uden at forenkle tingene alt for meget: Man gør alt, hvad man kan, men dog ikke altid. De grænser, inden for hvilken den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik kan bevæge sig, er i sig selv snævre og gør det ikke muligt at tale om en egentlig udenrigspolitik, ligesom Unionens tvetydige forbindelse med Vestunionen gør det umuligt at tale om en egentlig fælles forsvarspolitik.
For at kunne gøre begge dele skulle der have været et virkeligt forsvarsfællesskab, men forslaget herom faldt desværre for ca. 40 år siden. I dag må vi således nøjes med den smule, vi har, og det er virkelig magert, når udenrigspolitikken i afgørende kriseøjeblikke eller med hensyn til forebyggelse vakler fatalt eller helt mangler. Harmoniseringen af de enkelte unionsmedlemsstaters udenrigspolitik er ganske vist et rosværdigt udtryk for god vilje, men i de store spørgsmål stopper den på tærsklen for de enkelte medlemsstaters særinteresser. Den Vesteuropæiske union, der kunne være et af de stærke punkter i en levedygtig udenrigspolitik, er kun en hær på papiret, og desuden deltager ikke alle Unionens medlemslande i den.
Hvordan iværksætter man en fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, der risikerer at være det rene ingenting, uden et fælles forsvar og et fælles afskrækkelsessystem? Hvordan kan man føre en udenrigspolitik, dersom der ikke er noget, der hedder en europæisk suverænitet? Det er af svaret på disse spørgsmål, at Europas fremtid afhænger, dersom Europa ikke blot vil være det Europa med den allerede vanskelige fælles mønt, der vel er vigtig - og det er den - men som den enlige svale ikke gør nogen sommer.
I mellemtiden skal Kommissionen have mod til at udnytte alle de muligheder, traktaten giver den, hvilket den ikke altid gør, fordi den frygtsomt mærker, hvorledes de nationale regeringer vogter på dens kompetence som vagthunde. Men den, som er kaldet dertil skal presse situationen og ikke blot være et redskab for de nationale regeringers vilje, men være spiren til en europæisk regering, for også spirer kan og skal gro, idet alting ellers dør.

Melo
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, jeg vil gerne takke udvalgets formand og min kære ven og kollega, hr. Fernández-Albor, for den velgennemtænkte betænkning, vi har fået forelagt.
Vi kan fuldt ud tilslutte os betænkningens vurdering af den intense konventionelle virksomhed udadtil og dens samtidige beklagelse af, at der efter mere end to år ikke er gjort fremskridt med fastsættelsen af instrumenter til gennemførelse af den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. Min tilslutning gælder ikke mindst betænkningens understregning af, at uden en fælles forsvarspolitik vil Den Europæiske Union ikke kunne føre en effektiv og troværdig udenrigspolitik.
Her vil jeg navnlig henvise til punkt 20 og 21. En fælles forsvarspolitik, som er grundlaget for en fælles udenrigspolitik, må hvile på aktivt samarbejde fra alle, jeg gentager alle Unionens medlemsstater. Visse medlemsstaters neutralitet og principielle ikke-deltagelse er svært sympatiske, politisk bekvemme og økonomisk komfortable holdninger, men de krænker solidaritetsprincippet, som er Unionens fundament og ikke alene gælder på det økonomiske område.
Til sidst en udbedring af en udeladelse i betænkningen. Selv om det er på mode at glemme og endog fordømme vore allierede i visse situationer, finder jeg det på sin plads, navnlig fordi der er tale om forsvarspolitik, i det mindste at nævne vore allierede. Ellers kan det virke, som om vi kun husker på dem, når det tordner i vores eget hus.

Konecny
Denne betænkning har to sider. Der skal uden forbehold stemmes for den dér, hvor den kritiserer manglerne og begrænsningerne ved samt den ringe effektivitet af Unionens fælles udenrigspolitiske optræden. På mit lands vegne kan jeg sige, at vor neutralitet hverken har forhindret os i at deltage i de hidtidige initiativer eller vil forhindre os i både aktivt at støtte Unionens fælles internationale politik og være med til at udforme den.
Men denne betænkning har også en anden side, nemlig dér, hvor den repræsenterer et forsvarspolitisk koncept, som vel ikke kun jeg har visse problemer med. Når der tales om et fælles afskrækkelsessystem, løber det ikke Europas potentielle fjender koldt ned ad ryggen, men Europas befolkninger. Jeg anser det for forkert at ville gøre Unionen til en atomvåbenmagt.
Unionens mulige styrke er et bredt sikkerhedspartnerskab med de stater, som endnu ikke er medlemmer og måske heller aldrig bliver det. Østrig har med sin neutralitet overhovedet ingen problemer med at deltage i en dynamisk videreudvikling af Unionen. Men der skal i rette tid lyde en advarsel mod en udvikling, som i sidste instans kunne føre til, at Unionen 1: 1 også forvandler sig til en militærpagt.

König
Hr. formand, jeg ved ikke, om hr. Konecny var til stede, da ordføreren, hr. Fernandez-Albor, talte. Han gjorde nemlig udtrykkelig opmærksom på, at betænkningen ikke vedrører atomvåben og derfor kan jeg stemme for betænkningen uden forbehold. For én ting er klar: Europa bliver nødt til for fremtiden at have de midler til rådighed, som rettidigt og effektivt kan forebygge kriser. Intet har skadet den europæiske idé og Den Europæiske Unions anseelse mere, end at denne mulighed manglede i tilfældet det tidligere Jugoslavien. Derfor skal denne mangel også afhjælpes - og det er en af de væsentlige opgaver for den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. Det skal komme så vidt, at et kvalificeret flertal ikke af et mindretal kan hindres i at gennemføre fredsbevarende og fredsskabende aktioner. Ganske vist betyder det og skal det betyde, at det mindretal, der blev stemt ned, i tilfælde af, at dets eget parlament og regeringen af gode grunde ikke kan deltage i sådanne aktioner, på deres side ikke kan tvinges til at deltage deri med tropper. Forpligtelsen til solidaritet over for de øvrige medlemsstater i EU berøres naturligvis ikke heraf: et angreb på EU er jo et angreb på medlemsstaterne som helhed. Her er der brug for pligten til at være solidarisk, og den skal vel også med i EU-traktaten.
ÖVP-delegationen stemmer derfor for beslutningsforslaget, og vi er endvidere af den mening, at vi dermed gennemfører det, Østrig erklærede, da det tiltrådte EU. Nemlig at det er interesseret i en fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, men at det også vil medvirke til indførelsen af denne fælles udenrigs-, sikkerheds- og forsvarspolitik. Koalitionsregeringen bestående af socialisterne og folkepartiet gik i deres regeringsaftale ind for, at vi som østrigere vil gå forrest i videreudviklingen af Unionen. Det gælder Schengen, det gælder den økonomiske og monetære union, og det gælder også den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, fordi vi netop her også vil være med til udformningen og fordi vi heri ser den store fordel ved vort medlemskab, som vi aktivt og i samarbejdets ånd vil udforme sammen med alle de øvrige.

Väyrynen
Hr. formand, betænkningen af hr. Fernandez-Albor er efter min mening udtryk for en tankegang fra Den Kolde Krigs tid. Den baserer sig på fortidens skræmmebilleder, og man stræber i den efter sikkerhed ud fra løsninger, der ikke kan fremme sikkerheden.
De nuværende grundstrukturer for den militære sikkerhed i Europa udfører deres opgave tilfredsstillende. EUmedlemslandenes neutralitet udgør en positiv del af disse strukturer. Der er ikke udsigt til en militær trussel, der gør, at EU skal ændres til et militært forbund ved at forbinde Unionen med Den Vesteuropæiske Union.
NATO og WEU udgør i deres nuværende form et positivt bidrag til sikkerheden i hele Europa. For øjeblikket tales der om NATO's udvidelse. Vi skal selvfølgelig respektere enhver europæisk stats ret til at ansøge om NATO-medlemskab og NATO's ret til at optage nye medlemmer. Her må man dog spørge sig selv, om der er et reelt behov for en udvidelse af NATO, og om den vil øge sikkerheden i Europa. Øges den reelle sikkerhed for den stat, som bliver medlem? Hvordan vil en udvidelse påvirke situationen i de lande, som bliver udenfor? Vil den øge eller svække den militære sikkerhed i Europa?
Sikkerheden i Europa kan efter min mening bedst øges ved at bevare de eksisterende grundstrukturer for den militære sikkerhed og ud fra disse udvikle et paneuropæisk og transatlantisk sikkerhedssamarbejde inden for rammerne af OSCE, NACC og Partnerskab for Fred-programmerne. Desuden er det vigtigt at udvikle det fredssamarbejde, der styrker stabiliteten og demokratiet i Østeuropa. EU skal øge samarbejdet med alle stater i Europa og fremme den paneuropæiske integration ved bl.a. at gøre brug af mulighederne i OSCE og Europarådet. Unionens fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik skal udvikles, men den skal basere sig på enighed blandt medlemsstaterne, og man skal i denne sammenhæng respektere medlemsstaternes forskellige sikkerhedspolitiske valg.

Titley
Hr. formand, stort set glæder jeg mig over denne betænkning, der er en forbedring i forhold til Parlamentets forsøg sidste år på at bygge indviklede og ambitiøse luftkasteller.
Hr. Fernández-Albor har holdt sig meget mere tæt til de praktiske aspekter af spørgsmålet, og som følge deraf har han fået sagt nogle væsentlige ting. Men selv denne betænkning forfalder af og til at drøfte det grandiose og teoretiske. Udenrigs- og sikkerhedspolitikken er det mest følsomme område, når det gælder national suverænitet. Vi må derfor lære at krybe, før vi kan gå, og vi bør få grundlaget i orden, før vi begynder at konstruere mere ambitiøse modeller.
For det første må vi have en klar forståelse af formålet med og målet for en fælles udenrigspolitik. I øjeblikket har vi 15 nationale udenrigspolitikker. For nylig fortalte en tysk embedsmand ved Rådet mig, at hans kontor i Bruxelles lige så godt kunne ligge i Bonn, da hans vigtigste referencepunkt var det tyske udenrigsministerium.
For det andet må vi have ordentlige mekanismer til at træffe de daglige udenrigspolitiske beslutninger. Alt for ofte spørger vi i Udvalget om Udenrigs-, Sikkerheds- og Forsvarsanliggender FUSP-sekretariatet, hvad EU's holdning til en eller anden situation er, kun for at få at vide, at vi ikke har nogen, fordi udenrigsministrene endnu ikke har mødtes for at drøfte sagen. Jeg er bange for, at kriser ikke afventer, hvad der er bekvemt for EU's udenrigsministre. Det er ikke mærkeligt, at Richard Holbrooke for nylig kunne prale af, at Europa sov, mens præsident Clinton løste en europæisk krise.
For det tredje må den nuværende kaotiske situation med hensyn til finansiering bringes til ophør. Udgifter til drift må komme fra Fællesskabets budget. Desværre er Fernández-Albor-betænkningens største svaghed en efterlysning af et fælles afskrækkelsessystem. Det er rent ud sagt noget sludder. Lige når vi er ved at få fod på de ændrede sikkerhedskrav i verden efter den kolde krig; lige når folk er begyndt at forstå, at sikkerhed lige så meget drejer sig om økonomisk og politisk stabilitet som om diplomatisk og militær aktion; lige når der er blevet enighed om Petersberg-opgaverne for humanitær bistand og fredsbevaring som et mål for vor sikkerhedspolitik, så kommer Parlamentet med et krav om et fælles afskrækkelsessystem. Det er ikke en måde opbygge rammerne for en ny sikkerhedsordning til den nye situation i Europa på.

Goerens
Hr. formand, alt for mange mislyde, disharmonier og falske toner! Den fælles udenrigsog sikkerhedspolitik er stadig en ufuldendt symfoni og er derfor i langt højere grad en kilde til skuffelser og frustrationer end til tilfredshed og stolthed.
I 1995 slog Richard Holbrooke tonen an i det tidligere Jugoslavien og førte an hvad angår beslutsomhed og synlighed. Hans adfærd har i den grad udfordret europæerne, at nogle nu mener, at Europa burde påtage sig den form for lederskab i sin »baggård«.
Forslagene om en hr. FUSP er klart nok inspireret i dette amerikanske eksempel. Den kendsgerning, at hr. Holbrooke i går genindtrådte i tjenesten, bør i allerhøjeste grad vække til eftertanke. FUSP er afgjort et af de områder, hvor den offentlige opinion er mest sensibel og bevidstgjort. Den forventer, at Europa hævder sin internationale rolle og udviser større beslutsomhed. Men som oftest indfries disse forventninger ikke, da Den Europæiske Union på dette område, bortset fra et erklæringsdiplomati, der normalt halter bagefter begivenhederne, alt for ofte frembyder et skue af endeløse husspektakler og handlingslammelse.
Hvis der ikke sker en radikal og pludselig ændring i den hidtidige praksis, ville det være på sin plads at ændre betænkningens titel, således at denne, i stedet for at tale om fremskridt i iværksættelsen af den fælles udenrigsog sikkerhedspolitik, betoner vanskelighederne ved at få denne politik sat i gang.
Lægemidlerne er imidlertid velkendte: for det første oprettelse af en fælles analyse- og planlægningsenhed. For det andet større politisk og finansiel solidaritet. Endelig er det absolut nødvendigt at forbedre beslutningsmekanismerne for at øge chancerne for at opnå enighed om iværksættelse af fælles aktioner i rette tid. Det er kort sagt nødvendigt, at Unionen langt om længe udstyrer sig med midler, der er på højde med ambitionerne!

Kranidiotis
Hr. formand, de fremskridt, der er sket med hensyn til den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik er begrænsede, og det er en udbredt opfattelse blandt offentligheden, at Unionen ikke har en fælles udenrigspolitik.
Det er karakteristisk, at Rådet ikke har gjort brug af de midler og mekanismer, som Maastricht-traktaten giver det. Således har Rådet kun vedtaget tre fælles aktioner og fem fælles holdninger i det forløbne år, samtidig med at Kommissionen ikke har gjort brug af sin initiativret.
Rådet har desuden ignoreret Europa-Parlamentets opfordringer på vigtige områder såsom krisen i det tidligere Jugoslavien og vedrørende Tyrkiet, hvor Unionen fortsat nægter at udvise den nødvendige følsomhed i menneskerettighedsspørgsmål, og i forbindelse med Cypern, hvor Rådet - på trods af Europa-Parlamentets beslutninger - reelt nægter at tage initiativer i form af en fælles aktion til løsning af problemet.
Hvis Den Europæiske Union virkelig ønsker at tage imod nye medlemmer og spille en international rolle, er den nødt til at udforme sin egen selvstændige, sammenhængende udenrigspolitik. En politik, der kan være med til at fremme fred, stabilitet, sikkerhed, respekt for menneskerettighederne, folkeretten og medlemsstaternes territoriale suverænitet. En politik, der kan indføre et andet ideal i de internationale relationer.
Det er i denne retning, de nødvendige institutioner og mekanismer skal gå, men især også den nødvendige politiske vilje hos medlemslandenes politiske ledere, specielt i de store medlemslande, der bør vide, at de ikke er de eneste, der skal spille en rolle på den internationale scene uden hensyntagen til deres partnere, og at de heller ikke skal forsøge at danne en ledergruppe bestående af enkelte lande, der kan gennemtvinge deres holdninger over for de øvrige.
Den regeringskonference, der er indledt, er en udfordring, en lejlighed til fremskridt for Den Europæiske Union med hensyn til den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, hvor der samtidig kan skabes en sikkerheds- og forsvarspolitik, og hvor dens overnationale institutioner kan blive styrket.
Til sidst vil jeg sige, at Fernández-Albor-betænkningen giver en klar fremstilling af situationen og samtidig indeholder en række interessante ideer og forslag.

Theorin
Hr. formand, allerede for totusind år siden vidste romeren Cicero, at der er to måder at løse konflikter på: ved forhandling eller ved vold. Han sagde, at den første måde er beregnet til mennesker og den anden til vilde dyr. Denne visdom gælder den dag i dag. Måden, vi løser vore konflikter på - ved forhandling som mennesker eller ved vold som vilde dyr - afspejler, hvor langt vi er kommet i vor udvikling.
Vi må drage lære af dette, når vi udformer Europas sikkerhedspolitik for det næste århundrede. Vi må lære af historien, men ikke gentage den. Konfliktløsning, internationale relationer, økonomiske relationer, handel, bistand og samarbejde med nabolande er langt vigtigere elementer i en fælles sikkerhedspolitik end et fælles militært forsvar: konflikter skal løses i stedet for at blive udkæmpet militært.
Den kolde krig førte til en vanvittig kernevåbenkaprustning, som kan tilintetgøre hele menneskeheden. Kernevåbnene har mindsket, ikke øget, alle landes sikkerhed; det gælder også de kernevåbenbevæbnede lande selv. Nu er der i den nye epoke efter afslutningen af den kolde krig mulighed for at opbygge en sikkerhedspolitik uden kernevåben. At foreslå i 1996, at morgendagens sikkerhedspolitik skal baseres på kernevåben, er derfor ikke kun forældet, men også særdeles farligt.
Forslaget i punkt 21 i Fernández-Albor-betænkningen må afvises og erstattes af ændringsforslag nr. 10. For Den Socialistiske Gruppe er dette så væsentligt, at den vil stemme imod betænkningen som helhed, hvis ikke vort ændringsforslag nr. 10 går i gennem. Det er en fælles fredspolitik med et fælles system til forebyggelse af konflikter, som vi har brug for i Europa. Tiden er inde til en sikkerhedspolitik, der bygger på forhandling og ikke på vold.

Newens
Hr. formand, der er meget godt at sige om denne betænkning, for så vidt som den er en oversigt over de fremskridt, der er opnået til dato med hensyn til at gennemføre en fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. Den dækker en lang række af Unionens aktiviteter i Østeuropa og det tidligere Sovjetunionen, Mellemøsten, Middelhavsområdet, Afrika, Latinamerika og andre steder. Denne betænkning understreger vigtigheden af fælles aktioner angående menneskerettigheder og sociale og demokratiske rettigheder, og den understreger det centrale mål, fred. Den tilslutter sig værdier såsom ideen om den demokratiske velfærdsstat og behovet for fælles aktioner for at eliminere antipersonelminer.
Det er derfor meget uheldigt, at betænkningen også fremsætter forslag om en fælles forsvarspolitik, som ikke er acceptabel i et antal medlemsstater og går videre end den offentlige mening er parat til at følge med. Uden udbredt offentlig støtte i hele Unionen er en sådan politik ikke bæredygtig, frem for alt ikke på tidspunkter, hvor den udsættes for belastning.
Vi må også overveje, hvilken slags Europa, vi ønsker at opbygge. Vi skal ikke forsøge at skabe en ny atommagt i verden, men der står i punkt 21, at uden en fælles forsvarspolitik og et fælles afskrækkelsessystem vil Unionen aldrig være i stand til at gennemføre en fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. På et tidspunkt, hvor vi presser på for at få støtte til princippet om ikke-spredning af atomvåben, vil det give det indtryk, at vi går ind for at etablere Europa som atommagt, samtidig med at vi modsætter os, at andre gør det samme på deres område. Det vil ikke alene underminere vor troværdighed og status i verden som nogen, der arbejder for fred og fremskridt med fredelige midler, men det vil faktisk gøre det langt vanskeligere at nå de mål, vi sigter mod.
Medmindre punkt 21 bliver ændret eller trukket tilbage, og der foreligger et ændringsforslag fra Den Socialistiske Gruppe, vil betænkningen som helhed være helt uacceptabel til trods for de meget positive forslag, den indeholder. Jeg håber, at ordføreren vil være meget opmærksom på dette.

Rocard
Hr. formand, kære kolleger, det er en god betænkning, vi har liggende foran os. Den påskønner således de positive aspekter, understreger, at hvad der er sket på området, langt fra er nok til at overbevise medlemsstaternes offentlige opinion om, at ordene »fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik« har et reelt indhold, og den kritiserer med rette de konceptuelle, institutionelle, politiske og praktiske mangler, som giver sig udslag i, at de fælles holdninger og aktioner langt fra er udtryk for en virkelig fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik.
Jeg er selv, i lighed med den franske socialistiske delegation, på hvis vegne jeg udtaler mig, overbevist om rigtigheden af den overordnede synsvinkel, der anlægges i betænkningen, og derfor regner vi med at stemme for betænkningen. Der er imidlertid en politisk vanskelighed, som kommer til udtryk i nogle problematiske formuleringer, og som giver os problemer med to af ændringsforslagene.
Ordføreren er besjælet af en europæisk ildhu, som nogen måske vil kalde føderalistisk, andre overdrevent integrationsorienteret, og som jeg selv ganske enkelt vil kalde stærk, fordi den er kohærent. Jeg deler således grundlæggende denne holdning, men entusiasmen fører for vidt på to områder, dels med hensyn til kravet om et høvisk og diplomatisk ordvalg og dels med hensyn til den konceptuelle relatering af udenrigs-, sikkerhedsog forsvarspolitik.
Hvad det førstnævnte angår, bør det faktum, at visse regeringer, og som vi netop har hørt, visse nationale offentlige opinioner, ikke agter at deltage i en egentlig fælles udenrigspolitik, mødes med forståelse og forsøg på at bevidstgøre om de strategiske og diplomatiske udfordringer, som vedrører os alle, i stedet for med kritik.
Jeg beklager således i punkt 9 adjektivet »fortvivlende«. Sætningen i punkt 20, hvori det konstateres, at nogle medlemsstater mangler politisk vilje til integration, vil med større sandsynlighed blive opfattet som et angreb end som et forsøg på at overbevise. At nogle medlemsstater indtager en afventende holdning, skal ses på baggrund af det enkelte lands overordnede sikkerhedspolitik. Et land kan således være tilhænger af neutralitet, et andet opfatter Den Atlantiske Alliance som den eneste garant for sikkerheden og et tredje land går ind for autonom nuklear afskrækkelse.
For mit eget vedkommende mener jeg, at nuklear afskrækkelse har mistet enhver betydning, efter at den kommunistiske trussel er forsvundet, at neutralitet er uden mening i en verden, der i enhver henseende er karakteriseret ved indbyrdes afhængighed, og at det ikke er nok at henvise til Den Atlantiske Alliance, når de farer, der især truer os, er forbundet med en geografisk udvidelse af regionale konflikter, som der findes mange af i Europa og de omliggende lande, men som ikke berører Amerika. Det ville i øvrigt være en aflastning for Amerika, hvis man gjorde sig dette klart i Europa.
At forstå dette er nøglen til vores fremtidige fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. Men vi må forstå og respektere, at bevidstgørelsen herom ikke foregår i samme tempo i alle medlemslandene.
Den anden følge af ordførerens entusiasme er, at han sætter forsvarspolitik før sikkerhedspolitik. Det opfattes af nogle som en provokation. Det, der reelt efterspørges i punkt 9 og 21, er en fælles sikkerhedspolitisk vision. Definitionen af institutionerne, strategierne og forsvarsmidlerne kan kun være en følge af en sådan fælles vision. Hr. ordfører, det er nødvendigt at bestræbe sig på at overbevise og at tage sig den nødvendige tid hertil. Kritik fremmer ikke sagen.
Samme entusiasme får ordføreren til at tale om et fælles afskrækkelsessystem. De har selv hørt reaktionerne herpå. Det står ikke i vores magt at udrydde den udbredte - fejlagtige - opfattelse i opinionen, at afskrækkelse er identisk med kernevåben. Nuklear afskrækkelse er forældet og irrelevant. Formålet med en forsvarsstyrke er i første række at overbevise modparten om det nytteløse i at angribe - også hvis der er tale om en konventionel styrke - det er afskrækkelsesaspektet - og først i anden række at sejre. Men vi må holde op med at bruge ordet afskrækkelse, og det er beklageligt, for så vidt angår den del af konceptet, der ikke implicerer noget med kernevåben. Forhåbentlig udrydder man ikke samtidig ideen om, at vi i fællesskab må deltage i FN's fredsstyrker og begynde at forberede os intellektuelt på en fælles sikkerhedspolitisk tankegang, før de forsvarspolitiske konklusioner heraf drages.
Hr. ordfører, det er nødvendigt at gå mere pædagogisk til værks, selv om vi har sympati for Deres europæiske entusiasme.

Robles Piquer
Hr. formand, den fremragende betænkning, som hr. Fernández-Albor har fremlagt på vegne af Udenrigsudvalget, kan muligvis give anledning til nogle præcise kommentarer og til nogle eksempler. Først og fremmest har vi i dag et meget åbenlyst eksempel i præsident Clintons delvise tilbagetrækning af Helms-Burton-loven, som helt sikkert er en konsekvens af en udenrigspolitik, som rara avis er blevet udøvet af Den Europæiske Union gennem Rådet. I den forbindelse kan jeg kun påpege den vigtige funktion, som den spanske udenrigsminister som en naturlig ting har haft på grund af de helt specielle historiske, kulturelle, sproglige og menneskelige bånd, der knytter Spanien til Cuba.
Derfor har det i høj grad overrasket mig her til formiddag at høre en repræsentant fra Den Socialistiske Gruppe kritisere hr. Matutes for at have modtaget hr. Mas Canosa. Jeg må minde det ærede medlem om, at hr. Mas Canosa tidligere blev modtaget af den forhenværende spanske ministerpræsident, hr. González, og af den forhenværende udenrigsminister, hr. Solana, som i dag er FN's generalsekretær. Den eneste forskel er, at de modtog ham i hemmelighed og ikke med den gennemskuelighed, vi altid kræver af vores egen udenrigspolitik. Det lader til, at når man mister magten, mister man også sin sans for humor i visse politiske partier.
Den anden konkrete bemærkning, jeg vil komme med, drejer sig ikke om en succes, men om en fiasko. Det første tilfælde, jeg omtalte, handlede om den succes, der var resultatet af et diplomati, der uden tvivl byggede på økonomiske kriterier og forsvaret af legitime interesser, selv man måske glemte den dramatiske situation, som det cubanske folk oplever. Men i det andet konkrete tilfælde, jeg vil omtale, er det for alle overraskende og trist at se, at hr. Holbrooke igen skal forsøge at løse en situation, som allerede er blevet løst i Dayton ved en nordamerikansk mægling. Dette er ikke en kritik af hr. Bildt, men et klart bevis på, at vores udenrigspolitik ikke er tilstrækkelig solid.
Og endelig vil jeg igen henvende mig til det irske formandskab og opfordre det beundringsværdige land til at føre en politik, der kan skabe et reelt fælles diplomati. Det drejer sig ikke kun om den repræsentation i udlandet, som de sædvanligvis effektive kontorer i Europa-Kommissionen overdrager os, men om en virkelig integration af de diplomatiske tjenester. Englænderne og tyskerne har netop taget skridt i denne retning gennem en udveksling af diplomatiske tjenestemænd. Mere end én gang har jeg på mine rejser rundt i verden spurgt mig selv - og jeg har også sagt det i denne forsamling - om man ikke kunne overveje at oprette fælles ambassader, det vil sige koordinere vores diplomatiske tjenester, således at de i fællesskab kunne repræsentere os i udlandet. Og et land som Irland, der har så beundringsværdige traditioner, men som naturligvis ikke kan have repræsentationer i hele verden, kunne tage nogle skridt, som lande med større befolkninger måske ikke vil være i stand til at tage.

Blot
Hr. formand, kære kolleger, den eneste sammenhæng, man kan få øje på i Unionens udenrigspolitik, er en systematisk støtte til de politikker, der udformes af den amerikanske supermagt.
Hvilken overordnet politik har Den Europæiske Union f.eks. i forhold til udviklingen af islamisk fundamentalisme i det sydlige og østlige Middelhavsområde? Et eksempel på Unionens blindhed er toldunionen med Tyrkiet. Her har man foretrukket at adlyde de diplomatiske påbud fra den anden side af Atlanten i stedet for at drage de nødvendige konklusioner af det store tyrkiske lands geopolitiske og geokulturelle situation, nemlig at Tyrkiet aldrig vil blive europæisk.
Endvidere må man spørge, hvilken politik Den Europæiske Union fører over for stormagten Rusland i Øst? Rusland er en stor uafhængig nation, som Unionen bør etablere partnerskabsforbindelser med, da den er en afgørende faktor for at skabe en afbalanceret verden med flere poler.
Det er ikke sundt, at ethvert initiativ underordnes en enkelt verdensmagt. Det er den type overvejelser, som Den Europæiske Union nægter sig selv at foretage. Og det er derfor, at statusopgørelsen ikke kan være tilfredsstillende.

Van den Broek
Hr. formand, efter den udførlige indledning, som Rådets formand, hr. Spring, har givet her til morgen, vil jeg komme med nogle korte bemærkninger.
For det første skal der også fra Kommissionen lyde en anerkendelse til ordføreren for hans meget klare betænkning, som jeg i øvrigt ved en tidligere lejlighed har haft det privilegium at drøfte med ham i Udvalget om Udenrigs-, Sikkerheds- og Forsvarsanliggender.
Det er helt tydeligt, at ordføreren også har indset, at vi, når vi taler om den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, kan gøre det både i meget vid forstand og i meget snæver forstand. Når det er i vid forstand, har han da også klart angivet, hvor Unionen i det forløbne år på det eksterne område har udfoldet en række yderst værdifulde initiativer og aktiviteter ved indgåelse af aftaler med mange tredjelande og regioner, som i sig selv har haft stor politisk, strategisk og økonomisk betydning, og som i sig selv også har ydet et bidrag til stabiliteten og sikkerheden. Jeg tænker her ikke mindst på forbindelsen til landene i Central- og Østeuropa, som er yderligere udvidet og styrket, og som til syvende og sidst ikke alene er rettet mod disse landes tiltrædelse og fuldgyldige medlemskab af EU, men som også vil yde et bidrag til sikkerhed, stabilitet og udvikling i disse lande.
Kommissionen har i betænkningen, som også er tilstillet regeringskonferencen, redegjort for sin opfattelse af manglerne i den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. Disse mangler er helt klart erkendt og påpeget. Også hr. Spring har taget fat på dette her til morgen. Jeg vil ikke engang gentage hovedpunkterne, de er velkendte. Jeg skal dog konstatere, eller i hvert fald udtale håbet om, at den intense diskussion, som nu føres på regeringskonferencen om vor politik med hensyn til den anden søjle, ligeledes vil give resultat. Her i eftermiddag viser den omfattende forhandling, i hvor høj grad der er behov for det, og i hvor høj grad der også er enighed om, at det, der i øjeblikket er til rådighed for os i form af instrumenter, og måske også i form af politisk vilje, er aldeles utilstrækkeligt til på nogen måde at bringe Den Europæiske Unions politiske rolle i overensstemmelse med den enorme styrke og magt, som Unionen repræsenterer på det økonomiske område.
Hvis vi følger fremskridtene på regeringskonferencen, må vi, tror jeg, ærligt erkende, at man i de forløbne måneder har fortsat med at forklare de standpunkter, man i lang tid har indtaget, og at tiden nu virkelig er inde til, at der bliver forhandlet reelt mellem delegationerne. Hvad dette angår, er vi bestemt ikke uden håb, så meget mere som man, hvor det for eksempel drejer sig om forberedelse af beslutninger vedrørende udenrigspolitikken, egentlig allerede har nærmet sig enighed med hensyn til et tværfagligt, forberedende organ, som skal lette beslutningsprocessen yderligere.
Også hvad angår synliggørelsen af Unionens standpunkt udadtil i den internationale politik, videreudvikler tankerne sig. Endnu mere håbefuldt er det forhold, at man især efter NATO&#x02BC;s Berlin-konference har indtryk af, at der sker fremskridt med hensyn til udvikling af en fælles forsvarspolitik. Jeg vil over for de ærede medlemmer, der har udtalt deres bekymring om drøftelsernes resultat, påpege, at der allerede under Maastrichtmødet er nået til enighed om, at man skal nå frem til en fælles forsvarspolitik, hvis nøjagtige form og indhold der skal træffes nærmere bestemmelse om. Men jeg slutter mig gerne til dem, der har sagt, at vi ikke må lamme drøftelserne herom ved nu at tage så store skridt fremad og tale om forhold som afskrækkelse med kernevåben, uanset om det er meningen eller ikke er meningen i Fernández-Albor-betænkningen, at vi ikke mere har øje for, at der ved siden af det øgede fælles diplomati, som skal udvikles, også må være en vis styrke og magt bag, som politisk skal være til rådighed, hvis vi skal gribe ind i eller hindre krisesituationer. Vi håber inderligt, at erkendelsen af et behov herfor vil få fastere form og også føre til beslutninger under regeringskonferencen. Kommissionen vil i hvert fald fortsat yde sit bidrag. Den har naturligvis ikke selv nogen kompetence på forsvarsområdet, men den har nær forbindelse til Unionens fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, og den har også del i initiativretten - og vil gøre brug af den. Vi håber, at der i løbet af det kommende år - altså så længe regeringskonferencen er i gang - vil finde konstruktive drøftelser sted med såvel Udvalget om Udenrigs-, Sikkerheds- og Forsvarspolitik under hr. Fernández-Albors forsæde som med plenarforsamlingen. Det er af enorm betydning for Unionens fremtid.

Mitchell
Hr. formand, mine damer og herrer, ved denne den første lejlighed, hvor jeg taler til Europa-Parlamentets plenum vil jeg gerne takke de medlemmer, der har hilst det irske formandskabs program velkommen her til morgen, og som har hilst mig personlig velkommen. I særdeleshed vil jeg gerne takke Gerry Collins for hans varme velkomst til mig.
Jeg vil gerne komplimentere ordføreren for at have fremlagt en meget fin betænkning. Det har været interessant at lytte til denne debat. Vi bør minde os selv om, at Unionen - jeg mener Unionen og det, der gik forud for den - er mindre end 50 år gammel. Ikke alene udvikler den sig med hensyn til størrelse, men den gør det også i sine institutioner og i sin institutionelle kapacitet. Den har været en succes ud over dens grundlæggeres vildeste drømme.
Hvis vi ikke accepterer det, så lad os minde os selv om, at der er over 100 mio mennesker, der hamrer på døren og gerne vil ind i Unionen. Så da Unionen udvikler sig og bliver forbedret, bør vi ikke være pessimistiske. Vi bør være optimistiske og taknemmelige for, hvad vi har nået.
Jeg var medlem af refleksionsgruppen, og da vi debatterede den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, sagde folk ved en række lejligheder, at Henry Kissinger havde spurgt: «Hvem ringer man til i Den Europæiske Union, hvis man vil diskutere fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik?« Mit svar er, at Henry Kissinger burde have spurgt: «Hvem ringer man tilbage til?« Er det præsidenten eller vicepræsidenten eller udenrigsministeren eller formanden for Det Nationale Sikkerhedsråd eller er det Kongressen eller en særlig udsending? Vi bør ikke udvikle vore fælles udenrigs- og sikkerhedspolitiske institutioner, så de passer til en udenlandsk opfattelse. Vi skal udforme dem sådan, at de passer for denne Union, der er under udvikling. Og det er den. Det er meget vigtigt.
For det andet må vi tænke på sikkerhed i den bredeste betydning. Jeg spekulerer på, om Parlamentet er tilfreds - neutrale såvel som ikke-neutrale - med det sikkerhedssamarbejde, der eksisterer, når vi f.eks. behandler narkotikaproblemet. Ethvert medlem her i Parlamentet kender oprindelsen til disse narkotika. Vi ved, hvor de kommer fra, og beskytter vi så vore ydre grænser, og samarbejder vi? Nej, det gør vi ikke. Det indebærer ikke nødvendigvis omfattende strukturer. Det kunne være så løst som f.eks. samarbejdet mellem RAF og det irske luftvåben om eftersøgninger og redningsoperationer, der har fungeret i mange år. Eller det kunne være noget mere struktureret. Men det, vi gør i fællesskab, når vi håndterer dette problem, er simpelt hen skandaløst. Det involverer ikke forsvar. Det involverer sikkerhed, og både neutrale og ikke-neutrale har en interesse i dette spørgsmål.
Der er endnu et spørgsmål, jeg gerne vil tage op. Det drejer sig om forholdet mellem EU og WEU. De neutrale har taget initiativet. når det gælder at lukke kløften mellem de neutrale og de ikke-neutrale. Det bør man anerkende. Det begyndte under en tidligere regering i Irlands tilfælde, men vi erkender, at vor observatørstatus i WEU har været meget nyttig. Når det gælder regeringskonferencerne, ser vi på Petersberg-opgaverne som helhed som et muligt område, hvor man kan samarbejde. Men der er en forpligtelse i henhold til artikel 5 i WEU-traktaten. Denne traktat udløber i 1998, medmindre underskriverne beslutter noget andet. Med andre ord er det muligt at reformere traktaten inden for samme tidsramme som for revisionen og reformen af traktaterne om Den Europæiske Union.
Det er blevet antydet, at artikel 5 måske skal ses i forbindelse med en protokol til en ny traktat, som det skete for nylig ved Parlamentets formand i et indlæg under debatten om regeringskonferencen. Det er i det mindste noget, der er værd at undersøge. WEU kan på nogle måder også lukke kløften ved at tage hensyn til de neutrale, og der kan etableres et snævrere samarbejde mellem neutrale og ikke-neutrale, hvis vi er parat til at bruge vor fantasi og tage skyklapperne af og se på sikkerhed og samarbejde på en bredere måde uden at begynde at bruge ukvemsord og ved at se på, hvad Den Europæiske Union og dens medlemsstater virkelig trænger til.
Afslutningsvis så spiller udenrigspolitik og eksterne relationer, som Irland som en lille medlemsstat skal forvalte på vegne af formandskabet under dette vort femte formandskab, en langt større rolle end under vore tidligere fire formandskaber. Det er i sig selv et udtryk for det øgede omfang af den rolle, Den Europæiske Union spiller inden for det fælles udenrigs- og sikkerhedspolitiske område. Denne debat har været meget gavnlig og betimelig, og formandskabet har hørt på den med stor interesse og mener, at den er et værdifuldt bidrag til den udvikling af de europæiske institutioner, der i øjeblikket er i gang.

Formanden
Mange tak, hr. Mitchell.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.30.

Overordnede retningslinjer for den økonomiskepolitik
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er redegørelse fra Rådet om de overordnede retningslinjer for medlemsstaternes og Fællesskabets økonomiske politik.

Quinn
Hr. formand, det glæder mig meget at være til stede i dag som formand for Den Europæiske Unions økonomi- og finansministre for at tale til Parlamentet om medlemsstaternes overordnede retningslinjer for den økonomiske politik. Som De ved, vedtog Rådet på et møde den 8. juli en henstilling, der formulerede de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik for Fællesskabets medlemsstater.
Jeg vil gerne ret detaljeret diskutere den strategi, der ligger til grund for disse retningslinjer, og behandle nogle af de ting, som medlemmer af Parlamentet har givet udtryk for bekymring for i forbindelse med dem.
I retningslinjerne opfordres der til mere end bare en stabil makroøkonomisk ramme under udviklingen hen imod ØMU'en: Det indbefatter en eksplicit strategi for vedholdende vækst og øget beskæftigelse, der skal nås via afgørende områder som pengepolitik, finanspolitik, arbejdsmarkedspolitik og strukturelle tilpasninger. Kernen i strategien med de generelle retningslinjer kan opsummeres i følgende udtalelse i teksten: «En høj og vedvarende ikke-inflationær vækst på mellemlang sigt er afgørende for at nedbringe Fællesskabets uacceptabelt høje arbejdsløshed markant og varigt og bekæmpe udbredelsen af social udstødelse.« Det erkendes i retningslinjerne, at eftersom væksten i beskæftigelsen er meget følsom over for vækst i produktionen, er det nødvendigt med et højt niveau af bæredygtig økonomisk vækst, for at man kan få den nødvendige omfattende forøgelse af beskæftigelsen i Unionen. Retningslinjerne indbefatter en strategi, der har til formål at føre til en bæredygtig forøgelse både af den økonomiske vækstrate og af beskæftigelsesfaktoren.
Den strategi, der anbefales i retningslinjerne, består i alt væsentligt af tre indbyrdes forbundne elementer. Det første væsentlige element er skabelsen og opretholdelsen af stabile makroøkonomiske rammer. Monetær stabilitet og sunde offentlige finanser er en forudsætning for vækst. Det er grunden til, at vi fortsat understreger vigtigheden af en stabilitetsorienteret pengepolitik og budgetkonsolidering. Hvis vi ikke når konvergens omkring lav inflation i medlemsstaterne, har vi en væsentlig hindring for vækst, for det overbebyrder pengepolitikken ved de højere rentesatser, der er nødvendige for at dæmpe inflationen. Højere rentesatser skader på deres side tilliden hos forbrugerne og erhvervslivet, hvilket har uheldige følger for privatforbrug, investeringer, produktion og beskæftigelse.
Som det så rigtigt påpeges i retningslinjerne, betyder budgetkonsolidering ikke bare budgetnedskæringer, men også en omdirigering af regeringernes udgifter i retning af investeringer og menneskelig kapital. Jeg vil vende tilbage til dette punkt.
Det andet væsentlige element i strategien drejer sig om initiativer for permanent at hæve Unionens mulige vækstrate og at forbedre dens konkurrencedygtighed, både på sine egne og på udenlandske markeder. Det erkendes i retningslinjerne, at der kræves en væsentlig forøgelse af investeringerne for at nå og opretholde en høj økonomisk vækstrate. At forøge investeringerne væsentligt kræver øget tillid, strukturpolitik og løntilbageholdenhed. Herudover vil løntilbageholdenhed hjælpe med til at forbedre konkurrencedygtigheden i Unionens økonomi, der på sin side vil forøge Unionens evne til at skabe bæredygtige arbejdspladser.
Som jeg tidligere har antydet, indebærer dette, at budgetmæssige konsolideringsbestræbelser ikke kun er nødvendige for at nå bæredygtige offentlige finanser, de er det også for at forbedre udsigterne for beskæftigelsesskabende investeringer ved at undgå at den private sektor fortrænges, dvs. ved at undgå, at den private opsparing bliver ædt op af regeringernes udgifter. Budgetkonsolideringsbestræbelser vil også genoprette tilliden i finansverdenen og udøve et nedadgående pres på renten på et bæredygtigt grundlag. Dette vil på sin side bidrage til øget udbytte af investeringerne, forøget vækstpotentiale og en lettelse af byrden ved at betale renter og afdrag af gælden for medlemsstaterne.
Retningslinjerne anbefaler også så vidt muligt at omdirigere regeringernes udgifter i retning af produktive aktiviteter såsom investeringer i infrastruktur, menneskelig kapital og aktive arbejdsmarkedsforanstaltninger, uden at bringe de nødvendige reduktioner af budgetunderskuddene i fare. Retningslinjerne erkender imidlertid også, at man må supplere fornuftige makroøkonomiske politikker med strukturpolitikker, der har til formål at øge effektiviteten og jobskabelsesaspekterne for både produktet og arbejdsmarkederne, hvis man effektivt vil håndtere arbejdsløsheden og i særdeleshed den hårde kerne af strukturel arbejdsløshed.
Med dette i mente og for at forøge beskæftigelseselementet i væksten, trækker retningslinjerne på henstillingerne i Kommissionens hvidbog om vækst, konkurrencedygtighed og beskæftigelse.
Det vigtigste element i denne strategi er foranstaltninger til fjernelse af forhindringerne for beskæftigelse, aktive arbejdsmarkedspolitikker og ændringer af strukturen i den måde, vare- og arbejdsmarkedet virker på.
I det tredje element i strategien anbefaler retningslinjerne aktive beskæftigelsespolitiske initiativer. Nødvendigheden af en bred vifte af arbejdsmarkedsreformer er blevet understreget af Rådet. Hvad vi tænker på er en forbedring af den beskæftigelsesmæssige og regionale mobilitet og effektiviteten af arbejdsanvisningen. Desuden betragter Rådet en reform af uddannelsessystemet som værende af vital betydning, så at flere mennesker kan blive udstyret med de færdigheder, der kræves på dagens arbejdsmarked. Men Rådet har også gjort det klart, at arbejdsmarkedet ikke bør bære byrden ved tilpasning alene. Vi trænger til mere effektive markeder for produkter og tjenesteydelser for at skabe investeringsmuligheder. Vi har alle en væsentlig rolle at spille ved håndtering af vort alvorlige arbejdsløshedsniveau. I sin rapport til Det Europæiske Råd i Firenze sagde Kommissionen, at den ville intensivere sin dialog med arbejdsmarkedets parter om makroøkonomiske spørgsmål. Jeg agter nu at gå over til nogle af de områder, hvor Parlamentet har udtrykt bekymring i relation til retningslinjerne.
Jeg tror, at Parlamentet og Rådet er helt enige om, at en bæredygtig, ikke-inflationsskabende økonomisk vækst er af afgørende betydning for at håndtere arbejdsløshedens svøbe og den sociale udelukkelse, der ledsager den. Beskæftigelse er noget, som vi begge i fællesskab er optagede af, og det er naturligvis noget, der optager borgerne i Fællesskabet.
Deres anmodning om at referere til artikel 2 og 105 i traktaten er mere et spørgsmål om stil end om substans. Jeg kan forsikre Dem om, at Rådet fuldt ud støtter disse to fundamentale bestemmelser i traktaten, der har at gøre med Den Europæiske Unions generelle politiske mål og Den Europæiske Centralbanks opgaver. Reference til de transeuropæiske netværk i forbindelse med retningslinjerne har været et stridsspørgsmål mellem medlemsstaterne. Det er grunden til, at Rådet ikke kunne tage det op i retningslinjerne. Men den 8. juli enedes Rådet om at etablere en arbejdsgruppe på højt plan udpeget af ministrene og assisteret af Kommissionen og Den Europæiske Investeringsbank til at se på dette kontroversielle spørgsmål og komme med henstillinger forud for det uformelle møde i ØKOFIN-Rådet i Dublin i september.
Jeg har det indtryk, at de konkrete politiske initiativer, der lægges op til i den beslutning, som Parlamentet vedtog den 19. juni, substantielt meget ligner dem, Rådet anbefaler. Efter meget omhyggeligt at have læst Parlamentets beslutning om de generelle økonomiske retningslinjer af 19. juni finder jeg, at næsten alle de politiske initiativer, som De har anbefalet, ligger på linje med ordlyden og ånden i Rådets retningslinjer for 1994, 1995 og 1996 samt med konklusionerne fra Essen og Madrid om beskæftigelsespolitik. Det drejer sig for det første om en omstilling af de offentlige udgifter i retning af investeringer; for det andet om skabelse af et gunstigt miljø for jobskabende virksomheder; for det tredje om at analysere sig frem til den bedst mulige praksis for arbejdsmarkeds- og uddannelsespolitikken i de enkelte medlemsstater.
Medlemsstaternes forpligtelse til at gøre noget ved arbejdsløsheden har ført til vedtagelse af et flerårigt beskæftigelsesprogram på nationalt plan. Gennemførelsen af henstillingerne fra Madrid og overvågning af de flerårige programmer vil danne basis for opfølgningen i 1996 af Unionens beskæftigelsespolitik. Desværre må jeg dele Europa-Parlamentets opfattelse af, at medlemsstaterne har været længe om at gennemføre retningslinjerne. Jeg deler Deres utålmodighed over tempoet i fremskridtene, og jeg agter at arbejde for at forøge det. Men det er muligt, at virkningerne af visse positive foranstaltninger midlertidig kan have været skjult af dæmpningen af den økonomiske vækst. Det forholder sig også sådan, at visse foranstaltninger vil være nogen tid om at vise positive resultater. Efter min opfattelse er den holdning, der har karakteriseret retningslinjerne siden 1994, stadig gyldig. Men jeg erkender, at vi har et alvorligt problem med gennemførelsen af dem.
Jeg tror, at gennemførelsen har været langsom af to hovedårsager. For det første fordi visse strukturelle foranstaltninger ikke bare kræver lovgivningsmæssige procedurer, men rådslagning med og deltagelse af arbejdsmarkedets parter. Man kan ikke skrive samfundskontrakten om fra den ene dag til den anden. For det andet er koordinering mellem makroøkonomiske og strukturelle politikker og vedtagelse af politiske reaktioner på det indre marked en forholdsvis ny udfordring for medlemsstaterne.
Jeg går nu over til at et andet emne. Der er ét område, hvor jeg føler, at Rådet ikke kan dele Parlamentets opfattelse, i det mindste som jeg forstår Deres beslutning: Det drejer sig om Deres anmodning om en lempelse af pengepolitikken. Rådet mener, at renteniveauet ikke ligger i de monetære myndigheders hænder, men i sidste instans er afhængigt af, at man når en tilstrækkelig sanering af statens finanser og af passende reaktioner fra markedet.
Rådet har altid ment, at det er en forudsætning for en bæredygtig vækst og beskæftigelse, at man holder inflationen på et lavt niveau. Jeg erkender naturligvis, at der er et påtrængende behov for at skabe forudsætninger for en bæredygtig lempelse af betingelserne på pengemarkedet, men dette kræver udviklinger på budget- og lønområdet, der er forenelige med målet om prisstabilitet. Der er risiko for, at enhver sænkelse af den korte rente, der ikke retfærdiggøres af passende udviklinger på det budgetmæssige og lønningsmæssige område, snart vil blive modsvaret af forventninger om en højere inflation i fremtiden og en svækkelse af finansmarkedernes tillid, hvilket i sidste instans vil føre til en forøgelse af den lange rente. Dette vil efter min og Rådets opfattelse svække investeringsmulighederne og det fornyede opsving og føre til negative indvirkninger på vækst og beskæftigelse.
Budgetmæssig konsolidering og lempelse af pengepolitikken kan forenes, men her må vi have en balance. Hvis man kunne nå frem til troværdige planer om budgetmæssig konsolidering og aftaler, der ville føre til moderate lønstigninger, så kunne markedets forventninger blive påvirket positivt, og betingelserne ville så blive mere gunstige for en bæredygtig lempelse af pengepolitikken.
Jeg kan forsikre medlemmerne af Parlamentet om, at det irske formandskab vil gøre sig al mulig umage for at fremskynde gennemførelsen af retningslinjerne i en positiv og konstruktiv ånd og med særlig vægt på behovet for langt stærkere vækst i beskæftigelsen. Herudover vil Rådet udarbejde sin fælles årsberetning om beskæftigelse til det normale møde i Det Europæiske Råd i Dublin. Jeg vil også henlede Deres opmærksomhed på, at det irske formandskab organiserer en konference om lokale beskæftigelsesinitiativer i november i år.
De mål at nå en stærk, bæredygtig økonomisk vækst og at forøge beskæftigelsesintensiteten i denne vækst, får betydelig opmærksomhed ikke bare i de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik, men også i Kommissionens og Rådets videre arbejde. I alt dette arbejde findes der en klar erkendelse af, at det er nødvendigt, at vi tager fat på dette alvorlige problem med vort høje arbejdsløshedsniveau og den sociale udelukkelse, som det medfører. Men det er nødvendigt, at vi holder opmærksomheden rettet mod beskæftigelsen og intensiverer debatten om de bedste politiske reaktioner, der dækker en bred vifte af initiativer.
De drøftelser, vi har her i dag, vil efter min opfattelse bidrage væsentligt til en intensivering af denne debat. Jeg ser frem til Parlamentets, Rådets, Kommissionens og medlemsstaternes fælles bestræbelser for at forbedre politiske initiativer i retning af det mål at skabe beskæftigelse. I alle vore overvejelser bør vi holde os for øje, hvad der til syvende og sidst står på spil: Alle vore børns fremtidige liv, velfærd og værdighed.

Alan Donnelly
Hr. formand, jeg vil gerne takke formanden for ØKOFIN-Rådet for hans forelæggelse i dag, men også for den måde, hvorpå han allerede har lovet Parlamentet at sikre, at vi får et bedre forhold til ØKOFIN, end vi har haft tidligere.
Jeg vil gerne meget hurtigt behandle fire spørgsmål og håber, at rådsformanden vil få mulighed for at svare på dem. Først er der det spørgsmål, jeg rejste over for det italienske formandskab angående de overordnede økonomiske retningslinjer, og det er grunden til den ændring, ØKOFIN har foretaget af Kommissionens forslag. Jeg vil gerne i særdeleshed henvise til udeladelsen af henvisningen til en mere hensigtsmæssig blanding af økonomiske politikker, der er bedre for vækst, og som blev fjernet fra Kommissionens tekst, og ligeledes - angående konvergensprogrammerne - henvisningen til, at disse programmer klart bør angive, at de foranstaltninger, der skal forbedre konvergensen, ledsages af fremme af vækst og beskæftigelse på mellemlang sigt.
Der er mange flere eksempler på, hvordan de retningslinjer, Kommissionen havde udarbejdet, er blevet ændret. Jeg får at vide, at det dokument, der faktisk blev forelagt ØKOFIN-Rådet, ikke var Kommissionens tekst, men den tekst, der var blevet udarbejdet af Det Monetære Udvalg. Kan rådsformanden forklare os Det Monetære Udvalgs rolle her? Det er da ØKOFIN's pligt at se på Kommissionens tekst og ikke tillade, at folk fra centralbankerne blander sig i en tekst, som de naturligvis først skulle have haft forelagt til overvejelse.
Det andet, jeg vil sige, drejer sig om forholdet til Parlamentet. Vi har ikke noget særlig godt forhold til Rådet, når det gælder økonomiske og monetære forhold. Vi har et bedre forhold til Kommissionen, hvor vi mødes regelmæssigt med Hr. De Silguy. Vil formanden for ØKOFIN-Rådet gå ind på at mødes med en delegation fra Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik, måske først i september, for at se, om vi i de første uger af efteråret kan få etableret et nyt forhold, som faktisk vil styrke forbindelsen mellem Parlamentet og Rådet i den afgørende periode op til indgåelsen af Den Økonomiske og Monetære Union?
Det tredje spørgsmål drejer sig om denne idé med budgetmæssig konsolidering. I de indlæg, jeg har hørt i den seneste tid, er der faktisk ingen, der skelner mellem lån til investeringer og lån til løbende udgifter. Kan rådsformanden i løbet af sin embedsperiode sikre, at ØKOFIN, særlig i forbindelse med stabilitetspagten, foretager denne sondring mellem at låne til investeringer, der da må være acceptabelt, under omhyggeligt definerede omstændigheder, og at låne til løbende udgifter?
Det fjerde spørgsmål drejer sig om stabilitetspagten. Vi her i Parlamentet er meget nervøse over, at der er dem, der ønsker at fremme en stabilitetspagt uden for traktaten om Den Europæiske Union. De ønsker et nyt arrangement mellem regeringerne. Vi ønsker rådsformandens forsikring om, at stabilitetspagten vil stemme nøje overens med betingelserne og ånden i traktaten om Den Europæiske Union, og at han, når han forelægger denne stabilitetspagt for Parlamentet, i løbet af sin formandsperiode vil sikre, at den også passer meget nøje sammen med prioriteringerne fra topmødet i Essen.

Cassidy
Hr. formand, jeg vil på min gruppes vegne gerne takke rådsformanden, hr. Quinn, for den grundige og omfattende måde, han har formuleret Rådets reaktioner på de overordnede økonomiske retningslinjer på. Det glædede mig i særdeleshed, at han over for os har rejst og gentaget et antal punkter fra vor beslutning af 19. juni.
Der er et par spørgsmål, som jeg gerne vil drøfte yderligere med ham, men må jeg først oprigtigt takke ham, fordi han har bemærket vort punkt 11, hvori der står, at Parlamentet finder det meget vigtigt, at det irske formandskab er til stede ved Parlamentets mødeperiode i juli for at fremlægge henstillinger i henhold til artikel 103, stk. 2, i traktaten. Mange tak, hr. rådsformand, fordi De har taget dette forslag ad notam.
På den anden side mener jeg, det er rigtigt at sige, at Rådet, og hvis jeg også må sige det, Kommissionen, stadig opererer i hvad Kommissionen anser for at være et område med ønsketænkning. Vi henviser til dette i punkt 4 i vort beslutningsforslag, 4. led, hvor vi udtrykkelig siger, at den nuværende holdning er baseret på ønsketænkning. Der er ikke noget i kommunikéet fra topmødet i Firenze eller i henstillingerne fra ØKOFIN og Kommissionens henstillinger, der får os til at ændre denne udtalelse fra Parlamentet.
Vi ville måske gerne have haft, at der var blevet lagt lidt mere vægt på de spørgsmål, der rejses andre steder i punkt 4 i vort beslutningsforslag, særlig i 6. led, hvor vi taler om skabelse af et miljø, hvor arbejdsgivere i Den Europæiske Union bliver opfordret til at ansætte folk. Jeg tror, der var en implicit anerkendelse af dette i rådsformandens henvisning til moderate lønstigninger. Som ordfører ville jeg gerne have haft mulighed for at sige noget mere tydeligt, ved at henlede opmærksomheden på de byrder, der pålægges arbejdsgiverne, for i vort beslutningsforslag, punkt 8, henleder vi opmærksomheden på nødvendigheden af at reducere andre omkostninger ved arbejdskraft end lønomkostninger, særlig for den lavere ende af lønskalaen. Det hentydes der faktisk også til i punkt 4, 6. led, for det er virkningen af høje sociale omkostninger eller afgifter på arbejdspladser i den lavere ende af lønskalaen, der bidrager til at holde især ungdomsarbejdsløsheden ubehageligt høj.
Med hensyn til spørgsmålet om den ubehageligt høje arbejdsløshed, vil jeg også gerne henlede opmærksomheden på de ting, vi har fremhævet i vort beslutningsforslag, punkt B, om det historisk høje niveau for arbejdsløshed her i Den Europæiske Union: I øjeblikket 18 mio arbejdsløse og 50 mio, der lider under social udelukkelse. Ikke nogen særlig positiv kommentar til den berømte europæiske socialpagt.
Der er endnu et punkt, som jeg gerne ville have haft rådsformanden til at rejse, for det er noget, jeg tog med i vort oprindelige beslutningsforslag, og det drejer sig om henvisningen i punkt 4, 7. led, til nødvendigheden af, at vi studerer god praksis i de 15 medlemsstater og andre steder, særlig i De Forenede Stater, for at finde frem til politikker, der kan give resultater med hensyn til at få arbejdsløsheden ned.
Men når alt det er sagt, vil jeg komplimentere rådsformanden og igen takke ham for hans høflighed ved så hurtigt at have besvaret vor anmodning i juni samt ønske ham held med de seks måneder.

Garosci
Hr. formand, to af de fire hovedpunkter, det irske formandskab for Den Europæiske Union har angivet for denne formandsperiode, vedrører økonomiske emner, dvs. en effektiv beskæftigelsespolitik og økonomisk politik. Dette betyder, at det er økonomien der skal klare 50 % af det, der skal gøres eller forbedres. Altså skal halvdelen af vore aktiviteter være rettet mod den sociale sektor og den politiske sektor, mens den anden halvdel skal vedrøre den økonomiske sektor. Det er derfor de store retningslinjer, som Rådet skal give i denne forbindelse, i dag er mindst lige vigtige i det europæiske scenario. Fællesskabet er baseret på økonomi, det har bredt sig til den sociale sektor, og det skal hævde sig ved at nå en retfærdig ligevægt mellem disse to store samfundsområder.
Når dette er sagt, er vi overbevist om, at de store økonomiske retningslinjer i dag først og fremmest skal beskæftige sig med de små og mellemstore virksomheder, idet disse, selvom de hver for sig repræsenterer mikroøkonomien, dog tilsammen i kraft af deres antal, som er på ca. 18 millioner i Den Europæiske Union, har makroøkonomisk betydning. 18 millioner, minister Quinn, er også antallet af arbejdsløse i Fællesskabet. Jeg overlader den simple opstilling af ligningen vedrørende de nye arbejdspladser til Dem. Der er ikke blot tale om et størrelsesmæssigt problem, dvs. der er ikke tale om at fastslå, at de små og mellemstore virksomheder har et større beskæftigelsespotentiale end de store industrivirksomheder, der mekaniserer og erstatter arbejderne med maskiner. Der er også tale om et sektorielt problem, hvilket betyder at vi skal udfolde større bestræbelser for de sektorer, der byder store muligheder. Jeg tænker herved særlig på turismen, som det irske formandskab med rette har optaget blandt sine prioriteter, men også på håndværk, tjenesteydelser og distributionssystemet inden for handelen. Over for disse fire sektorer - handel, turisme, tjenesteydelser og håndværk - ser vi gerne, at der til stadighed udvises større opmærksomhed og afsættes tilstrækkelige midler. Vi er sikre på, at denne vision står kommissær De Silguy helt klar. Samarbejdet mellem store og små virksomheder skal have synergivirkninger. Målet er den fælles vækst i den europæiske økonomi, dvs. selve Fællesskabet. Jeg siger vore irske venner tak og ønsker dem god arbejdslyst.

Gasòliba i Böhm
Hr. formand, hr. rådsformand, ærede medlemmer, først og fremmest glæder jeg mig over indledningen af det irske formandskab og den indstilling til samarbejde med Europa-Parlamentet, som det har lagt for dagen. I denne forbindelse vil jeg gerne komme med en generel betragtning, eftersom hr. Cox og hr. Watson vil komme med indlæg om mere specifikke emner.
Formanden for Rådet har nævnt fire områder, det monetære område, budgettet, arbejdsmarkedet og strukturreformerne. Vores gruppe, Den Liberale Gruppe, har allerede for en måned siden i en debat om retningslinjerne for Unionens økonomiske politik givet udtryk for vores bekymring over, at de monetære aspekter generelt var blevet tillagt for stor vægt i retningslinjerne for Unionens økonomiske politik, måske fordi de økonomiske størrelser er de letteste at kontrollere. Omvendt bad vi om, at der blev gjort en indsats for at sænke rentesatserne, hvilket OECD også har påpeget, for at kompensere for de eventuelle negative elementer i de økonomiske forventninger på grund af nedskæringerne i budgettet, med det formål at fremme den økonomiske vækst, uden hvilken det vil være meget vanskeligt at gennemføre Den Økonomiske og Monetære Union, som - hvilket er blevet påvist både af det irske formandskab og Parlamentet - er vores endelige mål.
Derfor drejer det sig om at finde en god balance mellem den korrekte anvendelse af den monetære politik og de nødvendige strukturreformer, herunder hensigtsmæssige foranstaltninger på de andre tre områder, som formanden for Rådet har nævnt.

Theonas
Hr. formand, Rådet optræder grundløst optimistisk hvad angår fremtiden. Dets egne konstateringer modbeviser de forventninger, det gav udtryk for i forbindelse med vedtagelsen af de forrige henstillinger for et år siden, og siden da er Unionens økonomiske aktivitet blevet væsentligt langsommere, arbejdsløsheden stiger på ny, og der er en generel manglende evne til at mindske divergensen mellem det forventede og det reelle økonomiske og sociale velfærdsniveau.
Spørgsmålet er nu, hvad Rådet bygger sin optimisme på og sin tro på, at alt dette kan bekæmpes med den samme metode. Ud fra denne holdning foreslår det en fortsættelse og skærpelse af den politik, der blev ført i den foregående periode, i overensstemmelse med de seneste henstillinger og konvergensprogrammer såsom nedskæring af de offentlige udgifter, især de sociale, forøgelse af skatteindtægterne via et større skattetryk, mindskelse af reallønnen, deregulering af arbejdsmarkedet og fortsættelse af privatiseringsprocessen.
Tilsyneladende forstår Rådet ikke problemet; problemet består ikke i, at dets henstillinger ikke er blevet ført tilstrækkeligt målrettet og konsekvent ud i livet: den svækkede tillid til Unionen, som den selv konstaterer, skyldes Den Europæiske Unions filosofi og valg, selve indholdet af ovennævnte henstillinger og indholdet af den økonomiske og sociale politik, som Den Europæiske Union og medlemsstaterne har ført i årevis.
Virkeligheden viser, at der er brug for en radikalt anderledes politik, den viser målsætningernes hykleri og midlernes ineffektivitet.
Endnu en gang nægter Den Europæiske Union at uddrage de nødvendige konklusioner. Arbejdstagerne, som er de største ofre for dens valg, vil fordømme disse politikker, som fører dem længere og længere ud i fattigdom og marginalisering, og de vil kæmpe for at bidrage til deres kuldkastelse. Jeg tror, at befolkningens dom, som kommer til udtryk i folkeafstemninger om Maastricht-traktatens videre udvikling, om Den Økonomiske og Monetære Union og om de ændringer, regeringskonferencen skal bibringe, vil bekræfte mishaget med disse politikker, og det er disse konklusioner, Rådet bør tage i betragtning.

Hautala
Hr. formand, hr. rådsformand, De sagde, at De absolut ikke vil lempe pengepolitikken, og at De fortsat bekæmper inflationen. Men er det reelle problem ikke ved at være det, at økonomien snarere er præget af deflation? De ønsker åbenbart at styre økonomien hen imod en sådan afgrund, at man med en alt for hurtig og voldsom konvergens kun øger arbejdsløsheden og den sociale udstødelse. Tror De virkelig, hr. rådsformand, at der under disse forhold er tilstrækkeligt mod til at fastholde tidsplanen for euroen? Jeg synes ikke en gang, at det virker klogt. Man kan imidlertid ikke åbent erkende dette over for markedskræfterne.
For det andet vil jeg konstatere, at Rådet overhovedet ikke lader til at bekymre sig om, at Unionen ikke kan nå frem til nogen form for afgørelse om beskatning. Agter Irland at gøre noget ved dette problem? Agter I at arbejde for, at beskatningens tyngdepunkt flyttes således, at anvendelsen af naturressourcer og miljøforurening beskattes hårdere, mens beskatningen af beskæftigelsen og arbejdskraften lempes?
For det tredje vil jeg spørge om, I agter at tage initiativer med hensyn til kravene om handlekraft i den internationale økonomi. Agter I at tage initiativer til en eventuel international koordinering af pengepolitikken? Nu er stadig flere instanser begyndt at foreslå en spekulationsafgift, der vil gøre det sværere for de finansielle markeder at leve deres eget liv og bringe dem lidt tættere på de realøkonomiske forhold. Jeg vil gerne høre, om Rådet har tænkt sig at tage initiativer i denne retning?

Castagnède
Hr. formand, det glæder os, at det irske formandskab prioriterer beskæftigelse og vækst, hvilket hr. Quinn bekræftede for lidt siden, men på samme tid kan man ikke undgå at blive slået af misforholdet mellem denne prioritering og indholdet i de af Ministerrådet foreslåede overordnede retningslinjer for medlemsstaternes økonomiske politikker.
Hvad disse økonomiske politikker angår, drejer det sig blot om at videreføre de retningslinjer, som blev annonceret de foregående år, og som kort sagt består i, på grundlag af valutastabilitet at nedbringe de offentlige udgifter og lægge loft over eller endog nedsætte lønomkostningerne. Er det mon ingredienser, der vil kunne fremme væksten og beskæftigelsen? Det mener vi ikke, og resultaterne af de økonomiske politikker i de senere år - ganske særligt sidste år - viser da også det modsatte, nemlig langsommere vækst og forværring af arbejdsløsheden.
Efter vores mening vil en videreførelse og styrkelse af disse retningslinjer tværtimod udløse en deflationsspiral, som kan blive farlig for Unionens økonomi, den sociale fred og for selve den europæiske tanke.
Europa har brug for tillid, ikke alene fra markederne, men også fra forbrugerne, og en sådan tillid kan kun skabes, hvis det lykkes at bekæmpe arbejdsløsheden. I Ministerrådets forslag kan vi imidlertid ikke få øje på konkrete ideer til, hvordan den katastrofale beskæftigelsessituation i Den Europæiske Union kan forbedres i den nærmeste fremtid.
Det finder det ligeledes tankevækkende, at der kan konstateres et stadig mere markant modsætningsforhold mellem på den ene side udviklingen hen imod en - absolut ønskværdig - monetær union og på den anden side den absolutte stilstand med hensyn til at definere politisk-økonomiske instrumenter som supplement til det monetære instrument med henblik på en effektiv orientering af økonomien. Efter vores mening er det ønskværdigt, at der snarest træffes beslutning om sådanne supplerende instrumenter. På budgetområdet bør man uden at afvente afslutningen af gennemførelsen af Delors II-pakken indlede overvejelser over, hvordan Unionens budget skal se ud, når Den Monetære Union træder i kraft.
På det skatte- og afgiftsmæssige plan, som nævntes for lidt siden, må der træffes foranstaltninger til at harmonisere de direkte skatter. Hr. Monti har for nylig henledt opmærksomheden på, at der i de senere år har været lagt alt for stor skat på arbejdet i Europa; hvordan skulle man kunne udbedre dette forhold uden at tage skridt til at harmonisere de direkte skatter? Endvidere må det overvejes at indføre en unionsskat, en fællesskabsskat, således at Unionen også bliver borgernes Union.

Randzio-Plath
Hr. formand, hr. rådsformand, jeg er meget glad for, at det irske rådsformandskab understreger, at i henhold til Maastricht-traktaten skal ikke kun den europæiske monetære union, men tillige en europæisk økonomisk, beskæftigelsesmæssig og social union gennemføres, og derfor er også med rette den udfordring at bekæmpe massearbejdsløsheden blevet et kernepunkt for det irske rådsformandskab.
Men når vi ser på, analyserer og vurderer retningslinjerne for Den Europæiske Unions økonomiske politik, spørger man virkelig sig selv, om der her kan findes en rimelig policy mix . Og netop fordi der ikke finder noget opgør sted med en skrap pengepolitik, således som Europa-Parlamentet har krævet, spørger jeg mig selv, hvilken rolle en pengepolitik egentlig skal spille sammen med den økonomiske politik, beskæftigelsespolitikken, strukturpolitikken og industripolitikken med henblik på at få gang i beskæftigelsesfremmende vækst støttet på investeringer.
Dette spørgsmål kan ikke besvares, hvis vi ikke også gør op med pengepolitikken, og derfor ønsker jeg, at det irske rådsformandskab endnu mere intensivt her bestræber sig på et svar, da det jo ikke kan være i Parlamentets interesse her at tale om en slap pengepolitik. Vi skal snarere spørge, hvorledes pengepolitikken kan bidrage til at opnå det, vi vil med den økonomiske og monetære union, nemlig øget og varig vækst og først og fremmest øget beskæftigelse. Vi ønsker jo heller ikke den økonomiske og monetære union som en monetær foranstaltning, men som en union, der er til gavn for befolkningerne i Den Europæiske Union.
I forbindelse med en vurdering af principperne for den økonomiske politik spørger jeg også mig selv, om de kommende år kan benyttes til med retningslinjerne for den økonomiske politik at gøre det endnu klarere, at vi på europæisk plan har brug for et ordenspolitisk koncept for det, vi ikke længere kan realisere på det nationale handlingsplan.
Globaliseringen af markederne er ikke gået forbi Europa, og selv om det indre marked og den monetære union er rimelige svar på disse udfordringer, mangler vi alligevel at få gennemført et ordenspolitisk koncept for den sociale markedsøkonomi på europæisk plan. Jeg ville blive meget glad, om det irske rådsformandskab i forbindelse med udarbejdelsen af retningslinjerne for den økonomiske politik her stadig kunne finde et positivt udgangspunkt for indsatsen.
Derudover anmoder jeg Dem om, hr. rådsformand, endnu en gang at gå ind på det spørgsmål fra EuropaParlamentet, hvorledes det demokratiske underskud inden for den økonomiske politik og pengepolitikken kan overvindes. Kan vi ikke på et eller andet tidspunkt regne med en interinstitutionel aftale om procedurerne for den multilaterale overvågning af det alt for store underskud? Hvorledes forholder det irske formandskab sig dertil, så at denne bekymring hos Europa-Parlamentet omsider kan ryddes af vejen?

Imaz San Miguel
Hr. formand, lad mig først og fremmest byde formanden for Rådet velkommen og ønske ham held og lykke i dette halvår.
Rådets redegørelse om de overordnede retningslinjer for medlemsstaternes og Fællesskabets økonomiske politik indeholder efter min mening en rigtig betragtning, i og med at den søger at mobilisere alle de mulige ordninger, der kan skabe vækst og dermed beskæftigelse.
Det vigtigste i den økonomiske politik skal nødvendigvis være beskæftigelsen, fordi der bag alle disse store tal er en menneskelig virkelighed, mennesker, som er uden for samfundet, hovedsageligt unge mennesker.
Vi har muligvis den bedst uddannede ungdom i den europæiske historie, og alligevel er der områder i Fællesskabet med en ungdomsledighed på over 50 %. Al indsats bør rettes mod dette mål og vurderes ud fra deres bidrag hertil, og den øgede konkurrenceevne i den europæiske industri bør være det væsentlige element i jobskabelsen.
Det Europa, vi ønsker for at skabe beskæftigelse, skal være stabilt, sundt, konkurrencedygtigt og solidarisk. Stabilt, fordi investeringer kræver stabilitet, og opretholdelsen af Den Monetære Unions mål skaber en ramme af sikkerhed, som medlemsstaterne bør bestræbe sig for at være med i.
Sundt, fordi jobskabelse kræver sammenhængende politikker, hvis mål er lav inflation og sænkning af rentesatserne. Og dette kræver en politik, der sigter mod at nedbringe det offentlige underskud.
Konkurrencedygtigt gennem en liberalisering af markederne for at reducere virksomhedernes omkostninger til energi, kommunikation og telekommunikation. Konkurrencedygtigt også ved at gøre arbejdsmarkedet mere fleksibelt og derigennem øge den funktionelle og geografiske mobilitet og støtte samarbejdet mellem de små og mellemstore virksomheder.
Og endelig solidarisk, dvs. solidaritet mellem dem, som ikke arbejder, og dem som arbejder. Solidaritet mellem generationer med respekt for pensionerne i fremtiden.
Alt dette kræver en nedbringelse af det offentlige underskud, fordi store økonomiske udgifter kan gøre disse solidaritetspolitikker umulige at gennemføre i fremtiden. Solidaritet med de yngste, som vi bebyrder med gælden fra andre generationer og fratager ressourcer i fremtiden.
Et stabilt, sundt, konkurrencedygtigt Europa for at skabe beskæftigelse. Rådets redegørelse, som tilskynder staterne til at nedbringe det offentlige underskud, er nødvendig for at nå disse mål.
Lad os ikke stille Maastricht op mod beskæftigelse. Lad os ikke stille budgetdisciplin op mod solidaritet.
Hvis der er noget, der bringer beskæftigelsen i fare, er det den usikkerhed og ustabilitet, som gør, at det fælles monetære projekt mislykkes. Hvis der er noget, der bringer solidariteten i fare, er det de løbske udgifter på budgettet, som truer med at umuliggøre solidariteten med de dårligst stillede.
Og til sidst: Solidariteten i Fællesskabet kræver også, at beskæftigelsen prioriteres højst. I denne forbindelse opfordrer jeg Kommissionen til at gå videre med overvejelserne omkring anvendelsen af strukturfondene fra 1999 til den højt prioriterede jobskabelse. Den økonomiske og sociale samhørighed kræver, at man integrerer de sektorer, som er uden for det arbejdende samfund, og skaber et sammenhængende samfund.

Gallagher
A Uachtaráin, ar an céad dul síos ba mhaith liom fáilte a chur roimh Aire Airgeadais na hEireann agus Uachtarán in Oifig, an tUasal Ruairí Quinn, T.D. chuig Parlaimint na hEorpa. Guím gach rath ort agus tá súil agam to n-éireoidh go geal leat na haidhmeanna atá curtha romhaibh le linn téarma Uachtarantachi na hEireann a bhaint amach.
(Oversættelse: Først vil jeg gerne byde hr. Ruairí Quinn, den irske finansminister og rådsformand velkommen til Europa-Parlamentet. Jeg ønsker Dem al mulig held og lykke og håber oprigtigt, at De vil nå de mål, De har formuleret for det irske formandskabs embedsperiode) . Hr. rådsformand, velkommen og til lykke med Deres tale her i eftermiddag. Irland har generelt haft nytte af midlerne fra Fællesskabet, men der er lommer i landet, der er mindrebegunstigede, hvad enten det er i nordvest, vest eller grænseområderne. Jeg tror, de relevante organer nu må foretage de nødvendige undersøgelser i forhold til de regioner, der stadig er mindrebegunstigede - og det uanset hvilke økonomiske indikatorer, der anvendes, hvor der findes et højt arbejdsløshedsniveau, affolkning, et svagt industrielt grundlag og en dårlig infrastruktur i landdistrikterne. Faktisk må vi i mange dele af min valgkreds rejse i to timer, før vi møder de foreslåede transeuropæiske netværk eller nationale hovedveje. Vi kan ikke fortsætte med at ignorere store regioner, eller for den sags skyld nogen region, i Unionen.
Vi må høre fra ministeren og rådsformanden i dag, præcis hvad det er, han gør for at forberede økonomien til næste runde af strukturfondene. Vi ved måske nok, hvad der ligger i den finansielle aftale, men det er ikke godt nok. Det er vigtigt, at vi får at vide, hvilke prioriteringer, der vil blive bragt i anvendelse. Som repræsentant for det nordvestlige Irland og grænseområderne, må jeg naturligvis plædere for fortsat støtte til en region, der mangler infrastruktur. Grænseamterne har i kommerciel henseende lidt mere end nogen anden region i Irland, og muligvis mere end Nordirland i betragtning af, at den nationale plan var på plads, før volden ophørte.
Må jeg afslutningsvis sige, at havet og skibene er rygraden i kystregionerne. I denne sektor er man bekymret over det nedsatte tempo i strukturfondene. Det er op til en anden minister at tage fat på reduktionen af kapaciteten. Landdistrikterne kræver midler fra samhørighedsfondene, der bør rumme en social og regional faktor, såvel som en faktor, der tager hensyn til landdistrikter, og ikke bare en økonomisk faktor.

Watson
Hr. formand, i sine prioriteringer for de kommende måneder har det irske formandskab gjort det klart, at det går ind for dyden og strengt bekæmper synden. En fast forpligtelse til en monetær union; fast og rimelig opretholdelse af Unionens love i alle medlemsstater; gennemførelse og konsolidering af det indre marked; få her i Parlamentet kan have noget at indvende imod disse mål. Men som vi alle ved, er livet i den virkelige verden ofte mere kompliceret end som så.
Som altid opviser mit eget land de fleste paradokser. Regeringen proklamerer sin stærke støtte til det indre marked, men truer med at udelukke Det Forenede Kongerige fra den fælles valuta. Hvad den ikke indser er, at hvis man vælger at stå uden for den fælles valuta, så indebærer det i sin yderste konsekvens en udelukkelse fra det indre marked. Jeg håber, at det irske formandskab vil bruge tid og kræfter på at forklare disse kendsgerninger for den britiske regering. Hvis de gør det, kan de måske til sidst få vendt op og ned på den gamle angelsaksiske misforståelse om intelligensen hos Englands keltiske naboer.
Min gruppe går helt ind for en gennemførelsen af ØMU'en inden for denne tidsplan og med de konvergenskriterier, der er fastlagt i traktaterne, men vi får ikke den nødvendige politiske støtte til et sådant initiativ, medmindre vi viser større hensyntagen til vore borgeres velfærd. 18 mio arbejdsløse og 50 mio, der lever i fattigdom, er en hård dom over den politiske ledelse og regeringernes lydhørhed i demokratier, der er afhængige af politisk konsensus.
Vi må ikke tillade, at de smerter, der følger med overgangen, underminerer hele det europæiske projekt. Omkostningerne til en smertestillende pille er små, og hvis vi ikke leverer den, vil det koste os langt mere, og hvis det irske formandskab kan nå én ting, så bør det være at ordinere en smertestillende pille.

Jové Peres
Hr. formand, det er indlysende, at det største problem i Unionens og medlemsstaternes økonomiske politik er gennemførelsen af konvergensplanerne for hurtigt at nå frem til den fælles mønt, mens beskæftigelsen kun fremstår som en konsekvens af den fælles mønt, det vil sige den er ikke det primære mål. Det står efter min mening også klart, at i disse år, hvor konvergensplanerne gennemføres, har man hverken løst eller er begyndt at løse beskæftigelsesproblemet.
Jeg ønsker de bedste resultater for det irske formandskab, men jeg vil anmode formandskabet om - efter det jeg anser som et mislykket topmøde i Firenze - nøje at overveje en omformning af de makroøkonomiske variabler, således at beskæftigelsen bliver det primære mål, som de øvrige økonomiske politikker bør rette sig efter.
Lad mig i denne forbindelse komme med en bemærkning, hr. Quinn, om, hvordan man i de forskellige lande anvender konvergenspolitikkerne. Tilpasning og budgetmæssig konsolidering, sagde hr. Quinn. Udmærket. Men i mit land foregår dette, med velsignelse fra Den Monetære Unions økonomiske myndigheder, ved at man privatiserer de mest rentable virksomheder i den offentlige sektor. På denne måde vil vi på kort og mellemlang sigt blive afkapitaliseret, og vi vil ikke kunne holde det offentlige underskud nede på et rimeligt niveau i fremtiden.
Løntilbageholdenhedspolitik, sagde hr. Quinn. Det betyder, at vi for at sætte gang i økonomien ikke maksimalt kan udnytte det »træk«, efterspørgslen indebærer - fordi vi udhuler efterspørgslen, fordi vi udhuler lønningerne. Og sådan kunne vi fortsætte med en række modsigelser for at få gennemført konvergensplanerne.
Jeg ønsker det irske formandskab held og lykke og skal fremsætte en anmodning på vegne af min gruppe: At formandskabet i kapitlerne om økonomisk politik nøje vil undersøge behovet - ved iværksættelsen af det indre marked og ikke kun den fælles mønt - for en harmonisering af beskatningen af kapitalindkomst, hvilket er et prekært og komplekst, men vigtigt problem. Vi kan ikke fortsætte med at udvikle det indre marked, hvis vi ikke overvejer dette problem med beslutsomhed.

Voggenhuber
Hr. formand, igen en gang tages i dag den voksende arbejdsløshed i Europa op. Alligevel erkender igen en gang kun få talere de virkelige årsager. Også formanden for ECOFIN-Rådet prøver på at lade, som om EU ikke har noget at gøre med tabet af millioner af arbejdspladser, som om den ikke fandtes, den neoliberale kurs mod krak, som vi har indledt med konvergenskriterierne og som åbenbart skal bibeholdes for enhver pris.
Det er næsten kynisk, når man taler om medlemsstaternes ansvar for beskæftigelsespolitikken, selv om man ved, at man med konvergenskriterierne for længst har frataget medlemsstaterne ethvert beskæftigelsespolitisk spillerum, at man i praksis tvinger dem til at konsolidere deres budgetter med de hurtige varme penge fra de sociale kasser i stedet for med de nødvendige strukturreformer.
Men på den anden side findes der ingen kompetence og ingen penge til en europæisk beskæftigelsespolitik. Vi fremmer en monetær union uden først at have skabt en social union. Vi har givet hesten tømmer på fra den forkerte side, og vi bør ikke undre os, hvis den sparker.

Willockx
Hr. formand, ærede kolleger, vi kan ikke nægte, at vi må konstatere, at vi - uanset de gunstige omstændigheder vedrørende inflation, monetær stabilitet og renteudvikling - sidder med et stort problem, nemlig igangsættelse af den vækst, der er nødvendig for effektivt at fremme beskæftigelsen. Vi må slå fast, at en række teoretiske mekanismer, som beskrives i direktiverne, ikke fungerer i dag. En række mekanismer, som ikke fungerer, er også grunden til, at væksten kun kommer trægt i gang og også, at arbejdsløsheden ikke aftager synligt. Jeg appellerer derfor til en meget mere viljestærk politik til fremme af beskæftigelsen.
Jeg vil især henvende mig til formanden for Rådet (økonomi og finans). Dette Råd har et dårligt rygte, når det gælder kampen mod arbejdsløsheden. Det er Rådets (økonomi og finans) kæmpeansvar, at Jacques Delors&#x02BC; hvidbog om finansiering af de transeuropæiske telenet indtil nu i det væsentligste er blevet liggende i skuffen. Jeg regner med, og jeg appellerer til den nye formand for Rådet (økonomi og finans) om, at han gør sig de største anstrengelser for at gøre finansieringen af de transeuropæiske telenet til mere end en strid om symboler, og udvikler en effektiv og stærk gennemførelsesmulighed og et gennemførelsesinstrument som modvægt til de uundgåelige, sandsynligvis deflatoriske følger af den nødvendige sanering af hensyn til konvergenskriterierne.
Må jeg til slut henlede især kommissærens og formandens opmærksomhed på den igangværende debat om stabilitetspagten. Jeg kan forstå, at det er nødvendigt at sikre konvergens af hensyn til en god og stabil euro. Jeg vil dog advare mod, at vi dermed konsoliderer de deflatoriske følger heraf. Derfor anmoder jeg ligesom Allen Donnelly om en specifik behandling af investeringsudgifterne. Derfor anmoder jeg om en tilstrækkelig fleksibilitet under hensyntagen til konjunkturerne. Derfor anmoder jeg også om, at man inden for stabilitetspagtens rammer går i gang med en debat om den skattemæssige udhulning. Hvis denne udhulning fortsætter, vil stabilitetspagten øve stadig større pres på den sociale beskyttelse og medføre yderligere deflatoriske impulser i den økonomiske helhed.

McCartin
Hr. formand, jeg vil gerne byde hr. Quinn velkommen her til Parlamentet og komplimentere ham for den alvor og dygtighed, han har vist i sine bestræbelser til dato på at sætte sig ind i hele arbejdet med at organisere Unionens sager for de næste seks måneder.
Jeg glæder mig over, at han har valgt at prioritere arbejdsløshed og en fornuftig pengepolitik. Faktisk er det to sider af samme sag. Jeg er forbløffet over, at så mange mennesker siger, at vi kan skaffe arbejdspladser eller forbedre det økonomiske miljø ved at føre en slap pengepolitik. Faktisk er det sådan, hvis man ser sig om i Den Europæiske Union og ser på de lande, der har klaret sig godt i årenes løb, at de, der har skabt en masse arbejdspladser og givet deres befolkning en højere levestandard, alle er lande, der har fulgt en fornuftig pengepolitik. Hvis de har arbejdsløshed - og jeg må sige, at så er det noget nyt hos dem - så sørger de bedre for deres arbejdsløse end andre lande gør. Jeg kan derfor ikke se nogen god grund til kravet om en slap pengepolitik, for så vidt angår prioriteringen af arbejdsløshed. Det er klart, at det en udmærket ting at prioritere.
Den Europæiske Union kan gøre visse ting. Gennemførelsen af det indre marked har gjort Unionen mere konkurrencedygtig. Den har ført til et bedre erhvervsliv og større tillid og konkurrencedygtighed. Forbrugerne har fået mere for deres penge. Men den har ikke nødvendigvis eller automatisk løst arbejdsløshedsproblemet. Det samme gælder den fælles valuta. Vi bør ikke påstå, at en fælles valuta vil løse arbejdsløshedsproblemet. Den vil gøre det lettere at gøre forretninger; den repræsenterer et yderlige skridt i retning af at gøre Den Europæiske Union mere konkurrencedygtig og mere effektiv; men den løser ikke nødvendigvis arbejdsløshedsproblemet.
Der er fare ved at gå til borgerne i Den Europæiske Union og sige til dem, at Maastricht drejede sig om arbejdsløshed, og at den fælles valuta drejer sig om arbejdsløshed, og så sige - hvis det ikke lykkes for os - at Europa har svigtet os. I dag ligger de fleste af de instrumenter, der påvirker beskæftigelsesudsigterne for borgerne, stadig i hænderne på medlemsstaterne - lønniveauer og velfærdsforanstaltninger, arbejdstidens længde og infrastrukturen i de enkelte stater. Jeg håber, at rentesatserne med tiden vil blive harmoniseret. Men de fleste af de instrumenter, der kan påvirke væksten i beskæftigelsen, ligger stadig i hænderne på medlemsstaterne.
Vi fastsætter rammerne på europæisk niveau, og med tiden sker der så en udjævning. Den fælles valuta bliver endnu et skridt. Vi er alt for bekymrede for de lande, der vil holde sig ude og føre en slap valutapolitik for at få konkurrencedygtighed. Erfaringen viser os, at de måske kan få held med sig på ganske kort sigt, men det eneste, disse lande kan gøre, er at give deres egne arbejdstagere lavere levestandard. Det eneste, de kan vinde ved en slap pengepolitik, ved at devaluere deres valuta for at få konkurrencedygtighed, er at nedsætte deres egen befolknings lønninger og skabe større fattigdom for de lavtlønnede. I sidste instans vil den fælles valuta vise sig at være en gevinst for Fællesskabet. Jeg vil gerne takke rådsformanden for hans beslutning.

Cox
Jeg vil gerne byde rådsformanden velkommen og ønske ham alt godt under det irske formandskab. Han vil kende den kritiske tone i Parlamentets beslutningsforslag om de overordnede retningslinjer i sidste måned.
Vi deler Rådets bekymring for arbejdsløshedskrisen, men der hersker ægte og reel frustration over det langsomme tempo, hvori politikken ændres. For eksempel mener vi, at skatten på de lavtlønnede bør nedsættes uden at bryde den generelle budgetdisciplin. Det ligger i retningslinjerne for dette år; det lå i retningslinjerne for sidste år; det lå i retningslinjerne for året før, og i Delors-hvidbogen. I Kommissær Montis dokument til Verona fastslås det klart, at skatten er steget for de lavtlønnede. Det er et tilbageskridt og ikke et fremskridt. Det er et væsentligt problem.
Jeg har ikke tid til at udvikle nogen form for sproglig eller analytisk subtilitet med hensyn til det næste, jeg vil sige. Men tag de overordnede retningslinjer om finans- og pengepolitik: Det er ikke kun et spørgsmål om stil, men om substans. Rådsformanden har sagt, at Rådet ikke kan dele Parlamentets opfattelse af udviklingen af pengepolitikken. Afviser han OECD's opfattelse dagen efter vor beslutning? OECD siger, at der er plads til at anvende lavere rentesatser. OECD siger, at det bliver en politisk udfordring i Europa at sikre, at en samtidig finanspolitisk konsolidering ikke på kort sigt får omfattende negative virkninger på aktivitetsniveauet. OECD siger, at pengepolitikken skal anvendes for at undgå denne risiko på kort sigt, og at det ikke er slap pengepolitik at anvende en pengepolitik, der tager passende hensyn. OECD kalder en spade for en spade. Hr. rådsformand, alt for meget af det, vi gerne vil sige, går tabt i jesuitiske sofisterier i vor tekst. Hvis der ikke er nogen forskel i substansen, så lad os kalde en spade for en spade, og lad os gøre, hvad det er nødvendigt at gøre.

Ribeiro
Hr. formand, for så vidt angår de overordnede retningslinjer for medlemsstaternes og Unionens økonomiske politik, kunne man ikke forvente sig ret meget af denne redegørelse fra Rådet, af hvis formandskab man imidlertid venter sig noget.
Dette er endnu en illustration af det så ofte omtalte cirklens kvadratur.
Det er rent faktisk med en vis forventning og et vist håb, at det nye formandskab imødeses af dem, der har en facetteret opfattelse af politik, og som mener, at ikke alene økonomien, og da slet ikke i dens mest monetaristiske aspekt, skal være styrende for samfundslivet, og at det ikke alene er de »store« stater, der skal »give »kort«.
Irland skulle have optimale betingelser for at konkretisere et sådant perspektiv. Selv om det er et »lille« medlemsland, kan det fremvise positive nationale økonomiske resultater, og det viser en fast vilje til ikke at overse eller underprioritere sociale spørgsmål, navnlig arbejdsløsheden.
Men vil det være muligt at føre disse mål ud i livet med de overordnede økonomiske retningslinjer, det må underlægge sig?
Formandskabet fastsætter hovedprioriteter, som vi ikke kan andet end være enige i: beskæftigelse, sikkerhed, sund økonomi, fred. Men vil disse prioriteter være forenelige med det, der har status af en grundlæggende, essentiel prioritet, nemlig de uforanderlige retningslinjer for den økonomiske politik, Vejen hen imod den sidste fase af Den Økonomiske og Monetære Union; retningslinjer, som gør alle forhold betinget af fetichistiske tal og uforanderlige mål, som pålægger medlemsstaterne og Unionen at føre en økonomisk politik, der langt fra er inflationsbekæmpende, men tværtimod deflatorisk, som hindrer vækst og opfyldelse af de sociale behov, som øger finanskapitalen og koncentrationen af denne og uddyber de eksisterende skævheder og asymmetrier.
Vi befinder os således i en besynderlig situation her i salen, for så vidt som vi har til opgave at diskutere overordnede retningslinjer for den økonomiske politik, som pr. definition er indiskutable. Efter vores mening må vi ændre indfaldsvinkel og gå i gang med at drøfte de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik, ikke alene Unionens, men også medlemsstaternes økonomiske politik i medlemsstaterne , ud fra en accept af, at der er tale om forskellige, sidestillede, realiteter, som sameksisterer på grundlag af samarbejde.

Malone
Hr. formand, også jeg vil gerne byde min kollega fra Dublin, Ruairi Quinn, den irske finansminister og formand for ØKOFIN-Rådet, velkommen til Parlamentet her til eftermiddag.
Som hr. Spring, formanden for Rådet, antydede i morges, så er det en af de vigtigste ting for det irske formandskab at fastholde tempoet i bevægelsen i retning af økonomisk og monetær union. Så ved årets udgang håber jeg, at vi kan se virkelige fremskridt med hensyn til spørgsmål som opretholdelsen af stabilitet i tredje fase, vekselkursen mellem euroen og de valutaer, der er på vej ind i ØMU'en, og i særdeleshed vedrørende det tekniske forberedende arbejde til de juridiske rammer for euroen.
En væsentlig del af dette arbejde vil være at sikre større koordinering af den økonomiske politik mellem alle 15 medlemsstater. I denne forbindelse har jeg to væsentlige kritikpunkter, når det gælder ØKOFIN's og Det Europæiske Råds arbejde indtil nu - og det mener jeg på en meget konstruktiv måde. Der er blevet givet alt for meget opmærksomhed til det monetære aspekt af ØMU'en og ikke nok til de økonomiske foranstaltninger. Jeg argumenterer ikke for en revision af Maastricht-konvergenskriterierne, men jeg føler, at man skulle lægge større vægt på »Ø« i ØMU'en. Der er brug for en mere afbalanceret blanding af økonomiske politikker. ØMU'en må opfylde behovet, ikke bare hos folkene fra centralbankerne, men også hos de millioner af arbejdsløse i hele Unionen.
Rådsformanden har hørt det fra medlemmerne her til eftermiddag. Jeg ved, at der ikke er mange til stede her, men andre følger med i deres værelser på skærmene. De vil læse teksten. Så hvad vi kræver af ham er, at han tager sig af disse millioner af arbejdsløse og tager hensyn til dette.
For det andet tager Rådet ikke meget eller slet intet hensyn til Parlamentets legitime og juridisk fastlagte rolle under bevægelsen i retning af ØMU'en. Jeg vil i særdeleshed gerne have en forsikring fra rådsformanden om, at de afgørende beslutninger ikke bliver truffet af det irske formandskab, før vi i Parlamentet har fået mulighed for at fremlægge vore egne synspunkter.
Også jeg vil gerne ønske ham alt vel under det arbejde, han skal gøre for os i Den Europæiske Union i de næste seks måneder.

Katiforis
Hr. formand, Rådet indrømmer i sin tekst om de overordnede økonomiske retningslinjer, at siden det forelagde sine overordnede økonomiske retningslinjer for Parlamentet i juli 1995, er situationen i Europa forværret, i modsætning til hvad man havde forventet. Væksten har ligget under det forventede, og arbejdsløsheden er blevet ved med at stige. Alligevel fortsætter Rådet endnu en gang med at argumentere for en fortsættelse af den nuværende makroøkonomiske politik baseret på den »kendsgerning«, at de basale ting stadig er i orden.
Når Europa har en så høj og stigende arbejdsløshed og voksende byrder i form af velfærdsforanstaltninger, kan Rådet så virkelig argumentere for, at de basale økonomiske forhold er i orden? Hvad betyder det i den forbindelse at være i orden?
Når OECD i sin årlige oversigt over beskæftigelsesudsigterne, der blev offentliggjort i mandags, forudser en forringelse af beskæftigelsesniveauet i europæiske lande som Frankrig og Tyskland i de næste 18 måneder, kan Rådet så virkelig argumentere for, at Europa skal fortsætte med den samme politik uanset resultaterne i håb om - ikke i begrundet forventning om, men i håb om - at det hele på en eller anden måde går godt? Desuden må man slås med de problemer, som regeringerne og erhvervslivet står over for, da regeringerne fortsætter med den nuværende form for finanspolitisk tilbageholdenhed. I en rapport fra the European Construction Industry Federation (foreningen af europæiske byggevirksomheder) - fra erhvervslivet, ikke fra politikerne, slet ikke fra de socialistiske politikere - er vurderingen, at Unionens stramme finanspolitik vil føre til tab af mere end en kvart million arbejdspladser inden for byggesektoren inden årets udgang. Eftersom disse politikker uundgåeligt underminerer opfattelsen på græsrodsniveau af, at projektet med en fælles valuta hviler på et sundt grundlag, så mener sammenslutningen af byggevirksomheder i Tyskland, at underskudskriteriet fra Maastricht bør lempes eller Den Monetære Union udsættes for at lette presset på denne sektor. Finanspolitisk strenghed underminerer udviklingen i retning af den fælles valuta, som jeg i det mindste støtter.
Til trods for det har vi fra hr. Waigel fået det forslag, at ikke alene skal man ikke lempe finanspolitikken, men at vi skal have en yderligere dosis endnu strengere finanspolitik, efter at vi har nået den fælles valuta.
En høj vækstrate, forøget beskæftigelse, social beskyttelse og økonomisk konvergens kan kun nås ved langsigtede investeringer, særlig i infrastrukturprojekter. Her ser vi tydeligt resultaterne af den manglende opfølgning af hvidbogen om vækst, konkurrencedygtighed og beskæftigelse. Offentlige investeringer må opmuntres, og betingelserne for private investeringer må også forbedres ved en reduktion af renten. Jeg er overrasket over, at rådsformanden, hvis seriøse holdning jeg absolut respekterer og hilser velkommen, i den grad synes at have misforstået tonen i Parlamentets beslutning om pengepolitikken. Hvad Parlamentet sagde med hensyn til en lempelse af pengepolitikken er, at der ikke er nogen chance for at reducere arbejdsløsheden, hvis blandingen af penge- og finanspolitik forbliver så koncentreret om ét mål, som det er tilfældet i øjeblikket. Det er den frygtelige ensidighed i retningslinjerne, som Parlamentet gerne vil slippe af med. Men på baggrund af Deres reaktion er jeg bange for, at vi har skudt forbi målet.
Rådet forfølger grundlæggende ét mål: Kontrol med inflationen på et niveau under 2 %, under 1 %, måske endog under 0 % - og det glemmer, at der kunne tænkes at være noget, der hedder en naturlig inflation. Jeg er overrasket over, at de hårdkogte monetarister, der skriver disse rapporter og er så parate til at acceptere, at der findes en naturlig arbejdsløshed , har glemt, at der kunne tænkes at være en naturlig inflation, og at hvis man prøver at presse priserne under den, så kan man forårsage en reaktion i økonomien, der svarer til, hvad der sker, når man går under det naturlige arbejdsløshedsniveau.
Ensidigheden i de forskellige politikker er det, der virkelig skræmmer os, og som vi må væk fra, hvis vi skal opnå mere end rituelle henvisninger til en sænkning af arbejdsløsheden.

Torres Marques
Hr. formand, også jeg vil ønske ministeren, formanden for Råde af Økonomi- og Finansministre, held og lykke. Mine ønsker for det irske formandskab er indlysende nok samtidig ønsker for Den Europæiske Union.
Hr. formand, mine damer og herrer, det må erkendes, at chancen for, at flertallet af Den Europæiske Unions medlemslande i 1997 opfylder konvergenskriterierne, i vid udstrækning er betinget af, at de europæiske økonomier fra og med det andet halvår af 1996 kan registrere en stigende vækstrate, da dette er en afgørende faktor for indførelsen af Den Økonomiske og Monetære Union i 1999. Med henblik herpå bør Kommissionen og Rådet i langt højere grad betone nødvendigheden af at forene en mere effektiv monetær politik, som tager sigte på at fremme investeringen og forbruget i Den Europæiske Union, med en budgetkonsolideringspolitik, som kan sikre en vellykket overgang til Den Økonomiske og Monetære Union.
Også en rentenedsættelsespolitik er nødvendig, dels af hensyn til nedbringelsen af budgetunderskuddet, dels af hensyn til det økonomiske opsving.
Beskæftigelsesfremmende foranstaltninger er imidlertid det helt afgørende. Arbejdsløsheden er ganske givet den vigtigste årsag til den manglende tillid i befolkningen og dermed til mindskelsen af privatforbruget og investeringslysten. Det er derfor vigtigt, at der træffes foranstaltninger til at reducere de ikke lønmæssige arbejdsomkostninger og at forbedre de almene uddannelser og erhvervsuddannelserne.
Jeg vil gerne understrege, at for Portugal og den portugisiske regering er opfyldelsen af konvergenskriterierne i 1997 det afgørende mål for den økonomiske politik i de kommende år. Det forventes, at dette mål bliver nået, for så vidt som gennemførelsen af budgettet var yderst lovende i det første halvår af 1996, med nedbringning af udgiftsniveauet og en stigning i skatteindtægterne, hvilket udelukkende skyldes en effektivisering af skattesystemet, eftersom der ikke er gennemført skattestigninger i indeværende år. Det skal bemærkes, at primærsaldoen på det portugisiske statsbudget er positiv, og at underskuddet udelukkende skyldes rentebyrden fra den offentlige gæld. Hvad angår sidstnævnte giver successen med det privatiseringsprogram, der nu er sat i gang, anledning til at tro, at den offentlige gæld, som nu udgør lidt over 70 % af BNP, vil blive nedbragt i den nærmeste fremtid.
Et flertal i den portugisiske befolkning er overbevist om, at det er afgørende for landets fremtid, at Portugal deltager i den fælles valuta lige fra starten. Det må håbes, at den økonomiske vækst i Den Europæiske Union vil gøre dette mål opnåeligt.

Quinn
Hr. formand, jeg forstår tidspresset, og kollegerne vil bære over med mig, hvis jeg ikke går helt ind på alle de spørgsmål, der er blevet stillet til mig. Først vil jeg som svar på Alan Donnellys spørgsmål sige, at de ændringer, der blev foretaget af Det monetære Udvalg, blev foretaget på vegne af de ministre, der er repræsenteret i ØKOFIN. Så mellem Kommissionen og ØKOFIN er der denne tekniske arbejdsgruppe, hvori både ministre fra de forskellige medlemsstater og centralbankerne er repræsenteret. I sit andet spørgsmål antydede han, at forholdet mellem ØKOFIN og Parlamentet måske skal tages op til overvejelse og foreslog, at vi kunne mødes i september eller i begyndelsen af oktober for at drøfte, på hvilken måde dette forhold kunne forbedres fra et institutionelt synspunkt. På formandskabets vegne er jeg parat til at holde et sådant møde og at se på det.
Det er af interesse for alle vore borgere og den nødvendige politiske støtte - som jeg vil tage fat på om nogle få sekunder - at der bliver etableret en bedre forståelse og kommunikation imellem os. Derfor må man hilse alt, hvad der opmuntrer og forbedrer denne kommunikation, velkommen.
Så uden at foregribe de konklusioner, man måtte nå frem til, og uden på nogen måde at forpligte ØKONFIN under mit formandskab til nogen særlig form for institutionelle forandringer, kan jeg bestemt sige, at vi vil mødes for at drøfte det, hr. Donnelly har foreslået.
Med hensyn til stabilitetspagten må jeg sige, at det er mit indtryk, at et klart flertal af medlemmer af ØKOFIN bestemt mener, at en stabilitetspagt skal holdes inden for rammerne af traktaten og derfor tage hensyn til alle Unionens institutioner. Der foregår en omfattende debat om alt dette, og det vil jeg ikke gå ind på af hensyn til tidspresset, men Unionen kan kun gå frem på basis af traktaten, og vi må sikre, at man også går ind på bekymringerne hos alle dem, der føler, at traktaten måske ikke er stærk nok til at give os en sådan pagt, som vi ønsker, og vi må inden for rammerne af traktaten søge at få en pagt, der kan nå sit mål, nemlig permanent valutastabilitet og sunde finanser.
Med hensyn til hr. Cassidy, så er jeg enig med ham i, at vi ikke blot må se på god praksis inden for beskæftigelsesbetingelserne i Den Europæiske Union, men også på de to andre søjler af den økonomiske aktivitet på verdensmarkedet, de asiatiske stater ud til Stillehavet og Nordamerika, for at se om vi fra disse helt anderledes kulturer kan overføre god praksis, der lader sig tilpasse til den europæiske sociale model. Det har længe været min opfattelse, at den europæiske velfærdsmodel, som jeg som næstformand for det irske arbejderparti fuldt ud støtter, ikke sikkert kan overføres til næste århundrede inden for rammerne af et verdensmarked. Vi er ikke nødt til at opgive de principper, der har ført til konstruktionen af vor velfærdsmodel, men vi bliver nødt til at ændre udformningen af den, så den svarer til de nye realiteter, den stilles over for. Som repræsentant for venstrefløjen i Europa har jeg en forpligtelse - og det har jeg sagt til andre i denne bygning inden for de sidste 24 timer - til at sikre, at vi åbent og ærligt tager fat på dette spørgsmål uden på nogen måde at gå på kompromis med vore principper.
Det generelle spørgsmål gik på, om man kan slække på pengepolitikken, eller om ØKOFIN faktisk er for meget fokuseret på pengepolitikken. Til nogle - vor finske ven fra De Grønne - må jeg sige, at hvis det at bruge penge gjorde lande velstående, så ville en masse af de stærkt forgældede lande i Den Europæiske Union i øjeblikket være meget rige, herunder mit eget, som under ledelse af hr. Gallaghers parti på et tidspunkt mente, at det ved at bruge penge kunne vinde en formue - mine børnebørn kommer stadig til at betale af på gælden fra denne vanvittige eskapade med tåbelig økonomi! En sund pengepolitik er en forudsætning. Det forhold, at vi langsomt, men sikkert, bevæger os i retning af økonomisk og monetær union, er det eneste politiske mål, der skaber den brede enighed inden for ØKOFIN og, tør jeg sige, her i salen.
Det forhold, at vi har 18 mio arbejdsløse, er en absolut tragedie, men jeg siger Dem, at hvis vi havde en løsagtig pengepolitik uden gennemførelse af det indre marked, så ville dette tal, i betragtning af konkurrencen på det globale marked, som hr. McCartin talte om, være højere.
Afslutningsvis har jeg klart hørt, hvad Parlamentet har sagt som svar på debatten om de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik. Jeg har hørt hr. Cox' og andres tale om at se på en række politiske instrumenter eller en bedre blanding af penge- og finanspolitik end den, der er formuleret i retningslinjerne for den økonomiske politik. Dette er begyndelsen på det irske formandskab. Vi er i juli måned, og jeg vil gerne kunne komme tilbage på et eller andet tidspunkt inden slutningen af formandskabet. Jeg vil bringe et meget klart budskab til mine kolleger i ØKOFIN, nemlig at Parlamentet samtidig med, at det fuldt ud går ind for ØMU og projektet med den fælles valuta, er bekymret over fiaskoen på beskæftigelsesområdet og den deraf følgende mangel på offentlig støtte til at leve med den disciplin, der er nødvendig for at skabe den fælles valuta. Det er farligt for os alle at ignorere denne mangel på støtte, og derfor må vi inden for rammerne af budgetdisciplinen og konvergenskriterierne finde måder, hvorpå vi kan tage de bekymringer op, som De som valgte repræsentanter her på meget passende vis viderebringer i denne demokratiske forsamling.

de Silguy
Hr. formand, også jeg vil ønske det irske formandskab gode resultater med dets arbejde. Nedenstående vil jeg uddybe tre punkter for at fjerne eventuelle misforståelser. De tre punkter vedrører arbejdsløsheden, Den Økonomiske og Monetære Union, stabilitetspagten og den nuværende konjunktur.
Hvad angår forholdet mellem Den Økonomiske og Monetære Union og arbejdsløshedsproblemet, er jeg overbevist om, at euro'en er en nødvendig forudsætning for at skabe arbejdspladser og det af to grunde. For det første fordi det med henblik på indførelsen af den fælles valuta er nødvendigt at nedbringe de offentlige underskud. I dag opsuger de offentlige underskud i medlemsstaterne 40-50 % og måske mere af husholdningernes opsparing, som hellere skulle anvendes til finansiering af produktive investeringer og jobskabelse end til at finansiere en gæld, der er overtaget fra de foregående generationer. For det andet fordi euro'en vil sikre valtutastabilitet. Hver gang vi foretager en ny analyse af de negative følger af valutasvingningerne i foråret 1995, må vi konstatere, at disse, for så vidt angår nedsat vækst og tab af arbejdspladser, er endnu større, end vi først troede. I dag skønnes det, at valutauroen i 1995 betød 1, 2-1, 5 % fald i væksten over to år og tab af 1, 5 mio arbejdspladser. Det er indiskutabelt, at den valutadisciplin og - stabilitet, der vil følge med indførelsen af Den Økonomiske og Monetære Union, vil skabe øget vækst, og vækst er ensbetydende med beskæftigelse.
For så vidt angår stabilitetspagten, kan jeg forsikre Dem, at den ikke vil få deflatoriske virkninger. Stabilitetspagten er en nødvendighed. Den vil i sidste instans være en garant for den nødvendige styrke til at få det størst mulige udbytte af Den Økonomiske og Monetære Union. Parlamentet vil til efteråret få forelagt konkrete forslag hertil, og De vil ved selvsyn kunne konstatere, at de indeholder præcise mål, som ikke må sammenblandes med referenceværdierne for overgangen til Den Økonomiske og Monetære Union. Der vil også blive fremsendt forslag om midler og metoder til at nå det ønskede mål.
Jeg kan tilføje, at der under ingen omstændigheder vil blive tale om at indføre yderligere betingelser for overgangen til euro'en rettet mod de lande, som ikke deltager fra starten. Jeg kan ligeledes forsikre Dem, at alt vil foregå inden for traktatens rammer, og at Kommissionen er helt indstillet på, at stabilitetspagten ikke skal indgås uden for traktatens rammer. Traktaten indeholder det nødvendige retsgrundlag for en tilfredsstillende udformning af dette nødvendige instrument. Jeg tænker især på artikel 103, stk.5, om den multilaterale overvågningsprocedure og artikel 104 C om uforholdsmæssigt store offentlige underskud.
Jeg vil gerne understrege, at jeg nærer fuld tillid til det irske formandskab. Jeg kan meddele, at det forberedende arbejde - der for indeværende er af teknisk karakter -, både hvad angår stabilitetspagten, euro'ens juridiske status og det nye europæiske monetære system, skrider planmæssigt frem. Dette forberedende arbejde vil blive afsluttet under det irske formandskab, og euro'en vil blive indført den 1. januar 1999. Det er der ikke ret mange, der tvivler om i dag.
Endelig vil jeg sige, at hvad angår den nuværende konjunktur, er det min fornemmelse, at recessionsperioden nu er overstået, og at et nyt opsving er i gang. Denne forsigtige optimisme bygger jeg på, at man for første gang i flere måneder har kunnet konstatere en stabilisering af de økonomiske forventninger i Den Europæiske Union og et genopsving i investeringerne. Investeringsindikatorerne er gode (plus 8 % for 1996). Dette er opmuntrende, for denne større investeringslyst viser, at erhvervslivet forventer større økonomisk vækst, og der er grund til at tro, at den positive investeringstendens vil være af varig karakter, eftersom udnyttelsesgraden af produktionskapaciteten i forvejen er høj i Den Europæiske Union. Jeg håber, at det vil lykkes det irske formandskab i lyset af de ovennævnte perspektiver at føre det europæiske skib, - jeg vil ikke sige på rette spor, da vi har at gøre med et kystland - men ind i smult vande, således at det kan komme velbeholdent i havn ved årets slutning.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.

Bortførelse af børn
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er mundtlig forespørgsel af Banotti, Green, Martens, De Vries, Newman, Ahern, Bennasar Tous, Bertens, Bowe, Cederschiöld, Christodoulou, K. Collins, Crawley, Crowley, Cushnahan, Dimitradopoulos, Fouqué, Gahrton, Gillis, Harrison, Hendrick, Kellett-Bowman, Killilea, Kinnock, König, Lambrias, McCartin, McIntosh, McKenna, McMillan-Scott, Miranda de Lage, Perry, Rack, O. Rehn, Rothley, Rübig, Schmidbauer, Stenmarck, Tannert og van Dijk til Rådet (B4-0671/96-0085/96) og Kommissionen (B4-0672/96-0086/96) om bortførelse af børn i medlemsstaterne.

Banotti
Hr. formand, jeg håber, kollegerne vil bære over med os et par minutter, selv om vi overskrider grænsen til spørgetiden, men jeg håber, vi kan få i det mindste en del af denne debat, mens rådsformanden og kommissæren er til stede.
Det er nu ét år siden, hr. Hänsch udpegede mig som sin særlige forhandler om børn, der bortføres fra ét land til et andet. Siden da har jeg behandlet 12 tilfælde og har fået næsten daglige anmodninger om oplysninger og hjælp. Han udpegede også fr. Ann Hennon til at hjælpe mig, og jeg er også glad i dag for at notere mig, at hr. Adair Dyer er til stede i tilhørerlogen; han er vicegeneralsekretær for Haag-konferencen om privatret og har fået som opgave at se på Haag-konventionen, der beskæftiger sig med dette spørgsmål.
I de seneste år har der heldigvis været en forøgelse af antallet af ægteskab mellem borgere fra forskellige lande, men det fører sine egne problemer med sig. Når disse ægteskaber går i opløsning, er der ofte en fortvivlet diskussion om, hvem børnene skal bo hos bagefter. Vi har to internationale love, der tager sig af dette spørgsmål: Luxembourg-konventionen og Haag-konventionen. Haag-konventionen er en god lov, selv om den ikke er helt god nok. De vigtigste problemer, der findes med gennemførelsen af den, er procedurernes langsommelighed, mangelen på gratis juridisk bistand i visse lande, og den alt for store anvendelse af undtagelsesbestemmelser. Hvis disse konventioner skal være effektive, må gennemførelsen af procedurerne ske meget hurtigt og næsten automatisk. Et andet problem er mangelen på kendskab til procedurerne hos visse advokater og dommere, der kun sjældent har med disse sager at gøre.
I nogle tilfælde bliver børnene aldrig fundet. Tallene fra Interpol viser, at der i øjeblikket er meldt 60 børn savnet i Den Europæiske Union, og ingen af dem er blevet opsporet. I mange af disse tilfælde er det måske ikke én af forældrene, der har foretaget bortførelsen, det kan simpelt hen være en kriminel bortførelse.
Der er behov for en uafhængig og central europæisk organisation, som 2få folkalle savnede børn skal rapporteres til. Det siger jeg efter i sidste uge at have besøgt Instituttet for forsvundne og udnyttede børn i USA. Hvert år må man i De Forenede Stater, der har en befolkning, der er mindre end Den Europæiske Unions, tage sig af ca. 367000 børns forsvinden, jeg gentager, 367000. En stor del af disse, men langtfra dem alle, er børn, der er bortført af en af forældrene. Mange af dem er bortløbne, der undertiden løber bort med voksne, som ikke er deres forældre. Mange af dem er børn, som simpelt hen forsvinder og bliver myrdet og aldrig fundet igen. Vi har et problem i Europa, for vi har simpelt hen ikke nogen idé om, hvor mange børn, det drejer sig om.
Jeg tror, som jeg har sagt, at vi behøver et centralt system. Jeg vil mene, at Europol vil være et passende sted at have dette centrale organ, som kan reagere inden for 24 timer. Jeg må igen understrege nødvendigheden af hurtig reaktion i disse spørgsmål. Politiet har alt for ofte været modvilligt, ude af stand til eller uvilligt til faktisk at begynde at søge efter disse børn, indtil det tragisk nok undertiden er for sent. Vi må have gensidig anerkendelse i medlemsstaterne af kendelser om forældremyndighed i alle lande. Det ville skære en hel del ned på bortførelserne.
Vi har også fortsat et alvorligt problem med bortførelser uden for Fællesskabet. De vil erindre, at den første forhandler om bortførte børn blev udpeget som reaktion på de algeriske mødres kampagne i Belgien og Frankrig. Det er nødvendigt, at forældrene er opmærksomme på nogle af disse spørgsmål, før de indgår ægteskab eller får børn. Det er udmærket at forelske sig i ferien, men når livets realiteter begynder at melde sig, så forsvinder romantikken hurtigt og undertiden med betydelige omkostninger for forældrene og børnene. Det kunne være en god idé med arrangementer forud for ægteskabet, simpelt hen for at få folk til at tænke over problemerne.
Alt for ofte, når der foregår en bortførelse, sker der en ny bortførelse fra den anden forælders side. Vi må have specialiserede, centralt placerede domstole i alle lande, der vil være godt forberedt, og som kan behandle disse sager inden for 24 timer efter at de er blevet gjort opmærksomme på dem. Vi må også have en bedre uddannelse af vore advokater og dommere. Husk, at kernen i alle disse spørgsmål er frygt, kærlighed og desværre alt for ofte hævn. Mange af vore børn har lidt herunder. Jeg har fundet nogle af de historier, jeg har hørt i det sidste år, fuldstændig forfærdelige. Jeg ser meget frem til at høre, hvad Rådet og Kommissionen foreslår.

Mitchell
Hr. formand, bortførelse af børn over nationale grænser er noget, der giver anledning til stor bekymring, og et problem, som Rådet nu tager fat på. Jeg vil gerne udtrykke min anerkendelse af den rolle, som Parlamentet har spillet med hensyn til at gøre en større kreds i Europa opmærksom på dette spørgsmål. I særdeleshed vil jeg gerne udtrykke min anerkendelse af den rolle, vort eget irske medlem af Parlamentet, fru Banotti, har spillet som Parlamentets særlige forhandler angående børn, der bortføres fra et land til et andet.
Et udkast til en konvention om jurisdiktionen for omfanget og gennemtvingelsen af domme i ægteskabssager er i øjeblikket til overvejelse hos Rådet. Det er Rådets opfattelse, at dette instrument, når det træder i kraft, i høj grad vil hjælpe mange borgere i Den Europæiske Union. Der foregår drøftelser om udkastet til konvention. Det foreslås, at konventionen, når den træder i kraft, skal gælde for civile sager, der har at gøre med annullering af ægteskaber, skilsmisse og separation af ægtefæller. I tilgift hertil vil den dække civile sager om forældremyndighed for børn af begge ægtefæller, når de ligger i skilsmisseforhandlinger.
Med hensyn til jurisdiktionen, så er det indeholdt i udkastet til konvention, at en medlemsstats myndigheder skal have kompetence til at træffe afgørelser i spørgsmål, der drejer sig om opløsning af et ægteskab på basis af visse kriterier, der på den ene side hviler på en eller begge ægtefællers opholdssted under visse betingelser, og på den anden på begge ægtefællers nationalitet eller den fælles permanente bopæl, de har etableret.
Det fastsættes også, at myndighederne i den medlemsstat, hvor der træffes afgørelse om forhold i forbindelse med annullering af ægteskab, skilsmisse eller separation, skal have kompetence til at træffe afgørelse om udøvelse af forældremyndighed over ethvert barn af begge ægtefæller på visse særlige betingelser, i særdeleshed når børnene har boet fast i samme medlemsstat. Under forbehold af arbejdsgruppens drøftelser står der i udkastet til konvention, at de kompetente myndigheder skal træffe afgørelse om udøvelse af forældremyndighed i overensstemmelse med Haag-konventionen af 1980 om de civilretlige aspekter af bortførelse af børn fra ét land til et andet.
Med hensyn til anerkendelse og gennemtvingelse af domme i disse sager, står der i udkastet til konvention, at enhver dom, der fældes angående et ægteskabs annullering eller om skilsmisse eller separation, skal have juridisk gyldighed i Den Europæiske Unions andre medlemsstater. Det gælder også for domme, der har at gøre med udøvelse af forældremyndighed over ægtefællers fælles børn.
Det fremgår klart af det, jeg har sagt, at vedtagelse af denne konvention vil gøre det muligt at etablere en mere åben og juridisk holdbar ordning på dette område. Det bliver en ordning, hvor domme afsagt i én medlemsstat i Unionen normalt vil blive anerkendt og fuldbyrdet i en anden medlemsstat. Formålet er at benytte den metode, der anvises i Bruxelles-konventionen af 1968, som fastlægger medlemsstaters domstoles jurisdiktion i civile og handelsretlige sager for at lette anerkendelse af domme og etablere en hurtig procedure til gennemførelse af dem. Der bliver ikke brug for nogen særlig procedure til anerkendelse af domme.
De ærede medlemmer vil ønske at blive gjort opmærksom på, at Rådet har set på bestemmelserne i udkastet til konvention om jurisdiktion. I øjeblikket koncentrerer Rådets arbejde sig om anerkendelsen og gennemtvingelsen af bestemmelser i udkastet til konvention. På grund af den komplicerede natur af de juridiske spørgsmål, det drejer sig om i dette udkast til konvention, er det ikke muligt på dette stadium med nogen sikkerhed at sige, hvornår arbejdet med konventionen vil være færdigt. Men jeg vil gerne understrege, at Rådet betragter indgåelsen af denne konvention som noget, der skal prioriteres højt under afsnit 6 i traktaten i området juridisk samarbejde i civile sager.
Må jeg tilføje, at jeg har noteret mig forslaget fra fru Banotti om, at Europol eller en lignende organisation skal have en særlig rolle. Det er et forslag, som der er meget godt at sige om, og jeg vil viderebringe det til den irske formand for Rådet (retlige og indre anliggender). Jeg vil sige, at jeg i forbindelse med arbejdet med dette tror, at Parlamentet og de medlemmer af Parlamentet, der har fattet særlig interesse for denne sag, har gjort offentligheden en meget stor tjeneste.

Gradin
Hr. formand, spørgsmål om forældremyndighed er følsomme. De drejer sig om vore børns fremtid. De drejer sig også om forudsætningerne for at kunne fungere som forældre. Traditionelt har det været et nationalt anliggende at træffe afgørelse i forældremyndighedssager. Der er ingen mellemstatslige instrumenter, som kan afgøre, hvad der skal gælde, når forældre fra forskellige medlemslande er parter i en tvist. Det har i mange tilfælde ført til retssager, som har været opslidende for både forældrene og børnene. Samtidig ville det være naturligt, at børn efter en separation stadig havde både en far og en mor.
Det er på den baggrund, Kommissionen aktivt har arbejdet for, at forældremyndighedsspørgsmål skal afgøres inden for rammerne af den konvention om familieretlige spørgsmål, som i øjeblikket forhandles i Rådet, den såkaldte Bruxelles II-konvention. Oprindelig var det hensigten, at konventionen kun skulle fastsætte klare regler om jurisdiktion og fremgangsmåden for domsfuldbyrdelse i forbindelse med ægteskabstvister, der berører flere medlemsstater.
Men bl.a. som følge af resultaterne af den undersøgelse, som Kommissionen fremlagde i september 1995, er anvendelsesområdet blevet udvidet til også at omfatte forældremyndighedsspørgsmål. Undersøgelsen klarlagde manglerne i de eksisterende internationale bestemmelser og påviste nødvendigheden af, at et fremtidigt fællesskabsinstrument også regulerer spørgsmål vedrørende forældremyndighed.
Det udkast til konvention, som i øjeblikket forhandles i Rådet, indebærer, at den domstol, der er kompetent til at træffe afgørelse i sager om skilsmisse, separation eller ophævelse af ægteskab, også skal kunne afgøre forældremyndighedsspørgsmålet. Det er en forudsætning, at barnet har bopæl i det land, hvor spørgsmålet afgøres. I modsat fald skal domstolen alligevel kunne afgøre det, hvis det ikke strider mod barnets tarv, og hvis ingen af forældrene modsætter sig det.
Jeg håber virkelig, at man snart vil kunne afslutte arbejdet med konventionen. Kommissionen vil for sin part arbejde aktivt for at finde løsninger på de udestående spørgsmål. Når konventionen er trådt i kraft, vil man undgå konflikter som følge af, at domstole i forskellige medlemsstater træffer modstridende afgørelser i den samme sag.
Afslutningsvis, hr. formand, rummer Europol-konventionen i sin nuværende udformning ikke mulighed for at tage sig af sager om bortførelse af børn. Men der er intet til hinder for, at formandskabet, som den ærede minister sagde, tager et initiativ på dette område.

Banotti
Jeg vil bare gerne spørge kommissæren om følgende: Hvis et barn bliver bortført af én, der ikke er en af dets forældre, så er det da en forbrydelse, som Europol skal tage sig af? Jeg ved, der gælder et andet sæt kriterier, når det drejer sig om bortførelse udført af forældre, men vi bør da ikke skelne så meget mellem kriminelt bortførte børn og børn bortført af deres forældre?

Gradin
Det er svært at svare på det spørgsmål. Som konventionen ser ud i dag, omfatter Europols beføjelser handel med mennesker, hvilket naturligvis også kan indbefatte børn, men derimod ikke sager om forældremyndighed. Det vil efter min opfattelse kræve et særligt initiativ. Men det er som nævnt op til Rådet at tage et initiativ på dette område.

Formanden
Mange tak, fru kommissær.
Jeg skal her afbryde forhandlingen for at give plads til spørgetiden til Rådet; den vil blive genoptaget kl. 21.00.

Spørgetid (Rådet)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er spørgetiden (B4-0681/96). Vi behandler spørgsmål til Rådet.
Spørgsmål nr. 1 af James Nicholson (H-0573/96):
Om: Fredspolitik
Vil Rådet definere de nuværende politiske målsætninger med henblik på de voksende spændinger i Nordirland og IRA's fortsatte nægtelse af at genindføre en våbenhvile?

Mitchell
Som svar til det ærede medlem vil jeg gerne på Rådets vegne sige, at alle medlemsstater gerne vil have en varig og fredelig ordning i Nordirland og en fornyelse af våbenstilstanden. Den Europæiske Union har altid uden forbehold støttet fredsprocessen og forsøgene på forsoning i Nordirland. Desuden bekræftede Det Europæiske Råd i Essen Den Europæiske Unions vilje til at yde støtte til forsoning og genetablering af et sundt økonomisk grundlag.
Når det er sagt, så tilkommer det ikke Rådet at kommentere, hvordan fredsprocessen forløber, og hvilke holdninger, de involverede parter indtager; det er anliggender, der ligger uden for dets ansvarsområde.

Nicholson
Jeg takker rådsformanden for hans svar. Selv om han i vid udstrækning har givet mig det svar, jeg ventede, nærer jeg ingen tvivl om, at han også er enig med mig i, at mange mennesker var rystede, da IRA bragte sin våbenstilstand til ophør - den våbenstilstand, der var så velkommen dengang.
Vil han ikke også glæde sig over, at loyalisternes våbenstilstand trods de seneste dages prøvelser stadig har holdt i Nordirland? Det har været helt afgørende i de seneste dage.
Er han ikke også yderligere enig med mig i, at vi ikke kan glemme bomberne på Canary Wharf og i Manchester og den hensynsløse ødelæggelse og de tab af liv, som de førte med sig, eller for den sags skyld opdagelsen af bombefabrikken i County Laois i hans eget land og den uro, det giver anledning til, for folk laver ikke bomber eller kidnapper lastbiler for at anbringe bomber uden at ville noget alvorligt med det?
Er han ikke også enig med mig i, og vil han ikke også tilskynde alle - herunder IRA - til at accepterer Mitchellprincipperne, sådan som de er formuleret af andre deltagere i forhandlingerne i Nordirland og lade en vej stå åben for dialog, for som vi alle ved, må der på lang sigt indledes en dialog. Det er udfordringen for dem. Der er ingen, der holder dem borte; de holder sig selv borte. Muligheden står åben for dem. Er han ikke enig med mig i det?

Mitchell
Hele dette område falder uden for Rådets ansvarsområde. Men måske kan jeg helt personlig svare det ærede medlem. For det første er jeg enig med ham i, at alle på øen Irland var rystede, da IRA aflyste sin våbenstilstand. Jeg glæder mig bestemt over, at loyalisternes våbenstilstand er opretholdt og ser frem til fuld genetablering af IRA's våbenstilstand så snart som muligt, hvilket er noget, vi alle arbejder på at få til at ske, og som vi håber og beder for.
Vi kan bestemt ikke glemme, hvad der skete på Canary Wharf og i Manchester eller i County Laois eller for nylig for den sags skyld mordet på detektiv Garda i County Limerick.
Jeg vil sige til det ærede medlem, som jeg kender som en ærlig mand, at problemet i Nordirland er et problem med to mindretal. Jeg ved ikke, om De nogen sinde har hørt det beskrevet på den måde; det er min personlige beskrivelse. Efter min opfattelse kan der ikke gøres noget, uden at man får begge minoriteter med. Unionisterne er en minoritet på øen Irland, nationalisterne er en minoritet i Nordirland. Vi er i løbet af mange år kommet langt i forsøget på at ændre den opfattelse, som den irske nationalisme har af sig selv. Men når vi ser, at nationalistiske mindretal bliver behandlet på en måde, der udviser foragt over for deres mindretalsstatus, så gør det vor rolle meget vanskelig. Hvad jeg vil sige til det ærede medlem er, at begge parter må arbejde for at respektere mindretallet på øen, så at vi kan respektere hinandens traditioner og skabe en varig fred, hvor vi ikke truer hinanden.
Jeg vil bestemt på vegne af formandskabet tage hensyn til og erindre de kommentarer, som det ærede medlem har fremsat på en meget afbalanceret og fair måde, sådan som han plejer at gøre det.

David
Alle vi Labour-medlemmer af Parlamentet er blevet meget triste over, hvad der er sket det sidste par uger. Bomben i Enniskillen, optøjerne i store dele af Nordirland og et klart forsøg af IRA på at begynde på en ny bombekampagne i selve Storbritannien; alle disse begivenheder må fordømmes. Lov og orden må opretholdes uden tøven. Men vi må også sikre, at disse begivenheder - hvor skrækkelige de end er - ikke afskrækker os fra vor beslutning om at fortsætte fredsprocessen.
Det er klart, at et af de spørgsmål, der har været mest følsomme i de sidste uger, har været Orange Ordenens parader. Mit spørgsmål til rådsformanden er følgende: Ville det efter hans opfattelse hjælpe, hvis Storbritanniens regering etablerede en uafhængig kommission, som kunne se på, hvordan man holder parader i Nordirland, og hjælpe med til at sikre, at ruten for sådanne parader er fair og konsekvent, og som også kunne se på den eksisterende lovgivning om sådanne parader? Ville det hjælpe?

Mitchell
Som svar til det ærede medlem vil jeg gerne sige, at den irske regerings stilling til dette spørgsmål er velkendt, men her besvarer jeg spørgsmål på vegne af Rådet for Den Europæiske Union.
Jeg gentager, hvad vor udenrigsminister sagde tidligere her i dag. I de sidste ti dage er der sket ting, som har ført til alvorlig ustabilitet i Nordirland og har bragt de betydelige gevinster ved de sidste to års fredsproces i fare. Roden til de optøjer, der har fundet sted for nylig, skal findes dybt i de fundamentale splittelser i Nordirland, og man må løse problemerne ved at begynde forfra med at opbygge forbindelserne i Nordirland, på hele øen Irland, mellem Storbritanniens og Irlands befolkning og ved at enes om nye institutioner og strukturer, der kan tage højde for alle disse forhold.
Der er intet, der kan undskylde den udbredte vold og intimidering, der har fundet sted i de sidste ti dage. Vold kan give afløb for frustration, men brug af vold kan kun forværre en situation, der er slem nok allerede, og det vil ikke løse de problemer, som ligger til grund for den. Man kan kun finde løsninger gennem dialog, forhandlinger og kompromiser. Det er af afgørende betydning, at man hurtigt får genoprettet politikkens overherredømme i forhold til volden på gaderne. Det må ses, at der hersker lov og orden, og der må foretages effektiv og upartisk politiovervågning. Man må finde en løsning på problemet med de omstridte parader, der har fremprovokeret den uro, der har fundet sted for nylig.
Det var det, udenrigsministeren sagde til Parlamentet her til morgen. Jeg tror, at hvis folk overvejer det, så vil de finde, at det tager højde for det spørgsmål, som det ærede medlem har rejst.

Ahern
Hr. formand, jeg vil gerne sige til rådsformanden, at hvis folk bliver behandlet lige for loven, og hvis det politiske systems autoritet fastholdes, sådan som det ikke skete i Storbritannien og Nordirland denne sidste gang, så gør det ikke noget, hvor mange mindretal, der er på en ø eller et kontinent; vi kan alle nyde vor identitet og vor loyalitet, forudsat at vi bliver behandlet éns under loven. Kan han ikke besvare det spørgsmål, det ærede medlem har stillet, og sige, at Rådet afskyer vold under alle omstændigheder, at Rådet ønsker at se IRA's våbenstilstand genoprettet og vil støtte, at dette sker, og vil komplimentere loyalisterne, fordi de har opretholdt deres våbenstilstand under disse meget vanskelige forhold? De sidste ti dages begivenheder har været helt forfærdelige for dem af os, der har holdt fast ved ikke-voldelige og politiske traditioner i de sidste 25 år under de mest forfærdelige og vanskelige forhold. Vi kan ikke blive ved med at mishandle - ja, korsfæste - folk, der har holdt fast ved den politiske proces, der har prøvet at bevare freden for enhver pris, at være politisk aktive for enhver pris og at holde volden i skak. Vi må nu støtte dette på enhver mulig måde. Jeg anmoder Rådet om her i dag at svare ordentligt på dette spørgsmål.

Mitchell
Som det vil fremgå af referatet, har jeg svaret utvetydigt og ordentligt på disse spørgsmål. Jeg afviser enhver antydning af, at jeg ikke har gjort det. Jeg er sikker på, at det ærede medlem, som stillede spørgsmålet, helt klart hørte mig sige, hvor meget jeg ønskede at se IRA's våbenstilstand genetableret, hvor meget jeg fordømmer IRA's aktiviteter, og at jeg delte hans glæde over loyalisternes våbenstilstand. Hvis medlemmerne hørte efter, hvad der blev sagt under debatten, kunne de måske bidrage med mere lys end varme. Det er en meget vigtig og følsom situation, og en situation, hvor vi alle bør gøre vort bedste for at bidrage til en løsning, ikke blot ved at sige noget, men ved at yde et bidrag til at løse problemet. Det er et meget kompliceret problem. Jeg er måske det eneste medlem til stede her, der har studeret irsk politik ved Queens University i Belfast og som nu i 17 år har været aktiv politiker på øen Irland. Jeg er sikker på, at det ærede medlem fra Nordirland, der stillede dette spørgsmål, hørte mig helt klart besvare det spørgsmål, han stillede - det ved jeg, han gjorde. Jeg håber, at referatet her i Parlamentet klart vil vise, hvor vi står i forhold til dette spørgsmål.

Formanden
Spørgsmål nr. 2 af Saara-Maria Paakkinen (H-0513/96):
Om: Videreførelse af finansielt samarbejde med ikke-statslige organisationer
I mere end 20 år har EU ydet ikke-statslige organisationer, der beskæftiger sig med udviklingssamarbejde, finansiel støtte til projekter i udviklingslandene og oplysningskampagner om udviklingsspørgsmål. Man har forsøgt at skabe et lovgrundlag for dette samarbejde, der har ført til glimrende resultater, men Rådet har ikke kunnet nå til enighed om et udkast til forordning på sine to sidste møder.
Hvilke foranstaltninger agter Italien i sin egenskab af formand for Rådet at træffe for at få løst op for denne situation og sikre, at denne samfinansiering kan videreføres?

Mitchell
Fællesskabet har siden 1976 deltaget i finansieringen af udviklingsprojekter sammen med ikke-statslige organisationer. Beløbet et steget gennem årene og andrager i 1996 ECU 174 mio i forpligtelsesbevillinger. Pengene er hidtil blevet udbetalt af Kommissionen, uden at Rådet har vedtaget et retsgrundlag. Men i 1995 fremsatte Kommissionen efter en aftale mellem Rådet, Parlamentet og Kommissionen om nødvendigheden af et retsgrundlag for budgetposter et forslag om dette spørgsmål. Desværre har Rådet endnu ikke kunnet vedtage en fælles holdning til dette forslag. Det irske formandskab agter at gøre alt, hvad det kan, for at sikre, at der så hurtigt som muligt vedtages en fælles holdning om forordningen om finansielt samarbejde med ikke-statslige organisationer.

Formanden
Spørgsmål nr. 3 af Otto von Habsburg (H-0515/96):
Om: Gyldigheden af Europa-Parlamentets særlige passersedler
Igennem mange år er de passersedler, der udstedes til medlemmer af Europa-Parlamentet, blevet anerkendt ved den schweiziske grænse som gyldig rejselegitimation. Dette er for nylig blevet ændret, i det mindste i lufthavne som Zürich. Paspolitiet har oplyst, at disse passersedler ikke længere anerkendes.
Er denne oplysning korrekt? Af hvilke årsager er der i bekræftende fald sket en ændring på dette område?
Er Rådet i benægtende fald villig til at henlede de schweiziske myndigheders opmærksomhed på dette med henblik på at genetablere den tidligere situation?

Mitchell
I henhold til artikel 7 i den protokol vedrørende privilegier og immuniteter, der er knyttet til traktaten, kan Kommissionen indgå aftaler om anerkendelse af passersedler udstedt til medlemmer af og ansatte i Fællesskabernes institutioner som gyldig rejselegitimation på tredjelandes område. Der findes en aftale mellem Kommissionen og de schweiziske myndigheder, der har haft virkning siden januar 1975, og som anerkender gyldigheden i Schweiz af de passersedler, der udstedes til medlemmer af Parlamentet. Denne aftale er ikke blevet ændret på noget punkt.
Der er derfor grund til at tro, at der er tale om et isoleret tilfælde. Jeg vil imidlertid foreslå, at det ærede medlem stiller sit spørgsmål til Kommissionen, som har forhandlet denne aftale og derfor har bedst mulighed for at give et definitivt svar i denne sag.

von Habsburg
Jeg takker rådsformanden for hans svar. Men til syvende og sidst er det Rådet, der er kompetent, når det gælder lande uden for Den Europæiske Union, og i særdeleshed vedrørende et spørgsmål, der har politiske implikationer. Mit spørgsmål er simpelt hen følgende: Er Rådet blevet underrettet om den ændrede holdning i Schweiz? Det er ikke første gang, dette er sket. For nylig er det sket adskillige gange. Ville det ikke være nyttigt at oplyse de schweiziske myndigheder om, at de bør informere deres egen befolkning om, at der er indgået en sådan aftale med Kommissionen?

Mitchell
Der er ikke sket nogen ændring af aftalen. Hvis der er sket en holdningsændring, så vil jeg påtage mig at kommunikere Parlamentets bekymring til de schweiziske myndigheder.

Formanden
Spørgsmål nr. 4 af Thomas Megahy (H-0531/96):
Om: Uomstødeligheden af medlemskab af EU
I et referat af forhandlingerne under regeringskonferencen, som blev forelagt medlemmerne af Europa-Parlamentet den 5. juni 1996 af Guigou (F-PSE) og Brok (D-PPE), fremsattes følgende erklæring:
«Med hensyn til spørgsmålet om en medlemsstats gentagne og overlagte krænkelse af menneskerettighederne eller ophør med at være demokratisk er de fleste repræsentanter enige om, at det bør være muligt at benytte sanktioner over for en sådan stat, .... uden dog at gå så vidt som til at ekskludere en medlemsstat, da dette ville underminere princippet om uomstødeligheden af medlemskab«.
Er Rådet enigt i, at medlemskab af Unionen er uomstødeligt? I bekræftende fald bedes Rådet oplyse, hvor dette princip er forankret i Rom-traktaten. Er Rådet også enigt i, at indskrænkninger i menneskerettighederne og de demokratiske normer i en medlemsstat under ingen omstændigheder vil medføre ekskludering? Er den almindelige opfattelse af, at medlemskab af Unionen er frivilligt og kan afsluttes ved en medlemsstats demokratiske afgørelse, misvisende?

Mitchell
Som svar på det ærede medlems spørgsmål vil jeg gerne understrege, at Rådet i henhold til artikel N i traktaten om Den Europæiske Union ikke deltager i den regeringskonference, der skal ændre traktaterne. Rådet er således ikke bemyndiget til at tage stilling til den idé, der er indeholdt i det ærede medlems spørgsmål. Han vil derfor forstå, at Rådet aldrig har drøftet spørgsmålet om, hvorvidt medlemsstaternes medlemskab af Unionen er uomstødeligt. Det ærede medlem vil forstå, at det alene er op til regeringskonferencen at overveje eventuelle ændringer af traktaten i denne forbindelse.

Megahy
Hr. formand, jeg må komplimentere Dem for et perfekt svar, som Rådet giver dem. Jeg spekulerede på, hvad slags svar, jeg ville få. Det er indlysende, da De ikke har talt om det, at De ikke har nogen mening, men det er meget mærkeligt, at repræsentanterne for de forskellige lande, der tager del i de indledende tiltag forud for dette, synes at udtrykke synspunkter, så de må vel gemme sig et eller andet sted i Rådet. Vil rådsformanden bringe dette budskab tilbage til Rådet fra mig, bare i tilfælde af, at de nogen sinde skulle nå frem til at tale om den slags?
Vil han sige, at dette syn på uomstødelighed er helt forkert og ikke findes i nogen af traktaterne, og at der derfor, hvilket vi allerede har set i tilfældet med Grønland - en del af den danske stat - der allerede er trådt ud, ikke er nogen juridisk hindring, uanset hvilke andre praktiske forhindringer, der kunne være, for at et land frivilligt kan bestemme at forlade Unionen. Jeg vil også håbe, at der kan være et præcedens, hvorefter der kunne være en chance for at ekskludere lande, der i lang tid har vist sig udemokratiske. Jeg er overrasket over, at dette nogen sinde er blevet sagt, for jeg fik den fornemmelse, at visse andre lande var så trætte af den britiske regerings nuværende handlinger, at de faktisk talte om at sparke dem ud. Jeg formoder, at det heller aldrig er blevet drøftet i Ministerrådet.

Mitchell
Jeg kan ikke kommentere det sidste forslag, som det ærede medlem har stillet, men jeg må sige, at Ministerrådet ikke har været optaget af at ekskludere lande eller tillade dem at forlade Unionen, men af de 12 lande, der banker på døren og ønsker at komme ind, så attraktiv forekommer Unionen dem at være.
Når jeg har besvaret spørgsmålet på Rådets vegne, må jeg så personlig sige, at Irland er åbent for positivt at overveje indførelse af sanktioner, hvis en medlemsstat konsekvent overtræder menneskerettighederne. Det er et følsomt spørgsmål med vidtrækkende politiske implikationer og et spørgsmål, der kræver yderligere overvejelse. Jeg må også sige, at som irsk medlem af refleksionsgruppen erindrer jeg ikke, at spørgsmål af denne art blev drøftet af refleksionsgruppen, og hvis Rådet nogen sinde når frem til at drøfte det, så bliver det som resultat af rapporten om regeringskonferencen, og jeg er sikker på, at de synspunkter, det ærede medlem har meddelt så udmærket her i dag, vil blive taget med i betragtning.

McCartin
Hr. formand, jeg er opmærksom på ideen om uigenkaldelighed vedrørende medlemskab af Den Europæiske Union. Det tillægsspørgsmål, jeg gerne vil stille, er følgende: Er ministeren enig med mig i, at det er et abstrakt udtryk, og at det refererer til sammenknytning af økonomierne i Den Europæiske Økonomiske Union, så at det bliver meget vanskeligt for lande at trække sig tilbage, samtidig med, at De erkender, at det er en frivillig organisation, og at de, der vil forlade den, kan gøre det? Jeg har ofte sagt som svar til folk fra De Forenede Stater, der spurgte om den mangel på solidaritet, man undertiden kan iagttage i Fællesskabet, at vi ikke har en nationalgarde, vi kan mobilisere og bruge som pression; og jeg tror, at hvis vi kan opbygge en Europæisk Union, uden at det er nødvendigt at tvinge nogen til at blive i den, så bliver den så meget stærkere, og vi får bedre mulighed for moralsk set at gøre medlemskab uigenkaldeligt. Jeg håber, ministeren er enig heri.

Mitchell
Jeg har kendt det ærede medlem i mange år, og jeg finder ikke meget, jeg kan være uenig med ham om. Som sædvanlig har han krystalliseret hele ideen og udtrykt den udmærket.
Jeg vil gerne - måske for diskussionens skyld - rejse et punkt, som faldt mig ind under drøftelserne i refleksionsgruppen. Det er, at Den Europæiske Union kun er åben for demokratier. Hvad ville der f.eks. ske, enten nu eller engang i fremtiden, hvis en general dukkede op til et møde i Den Europæiske Union i stedet for et stats- eller regeringsoverhoved? Ville Unionen så være i stand til ikke blot at give et medlem lov til at trække sig ud, men også til at ekskludere et medlem, fordi det ikke længere opfyldte det kriterium, at det skulle være et demokrati? Hele spørgsmålet om sanktioner i forbindelse med menneskerettighederne blev også overvejet dengang af refleksionsgruppen.
Disse spørgsmål og denne praksis har ikke vist sig indtil nu i Unionen, og det, hr. McCartin har sagt her i dag, er i hvert fald noget, som jeg i høj grad kan identificere mig med og støtte.

Formanden
Da spørgeren ikke er til stede, bortfalder spørgsmål nr. 5.
Spørgsmål nr. 6 af Georges Berthu (H-0538/96):
Om: Frihandelsområde
På EU-landbrugsministrenes arbejdsmøde den 7. maj 1996 i Otranto (Italien) forelagde formanden for Rådet et dokument, hvor der blev advaret mod farerne ved at øge antallet af frihandelsområder, hvorefter han ifølge pressen bemærkede, at der i forbindelse med denne politik overhovedet ikke var taget hensyn til konsekvenserne for sektorerne af sådanne aftaler, eller også blev det taget for givet, at hele produktive sektorer ville kunne overleve det chok, åbningen af markederne ville indebære.
Har Rådet til hensigt at offentliggøre dette dokument og sende det til alle medlemmerne af Europa-Parlamentet og navnlig til medlemmerne af Landbrugsudvalget og medlemmerne af Udvalget om Eksterne Økonomiske Forbindelser?
Finder Rådet det ikke hensigtsmæssigt at iværksætte en objektiv og flersidig undersøgelse (i forbindelse med hvilken Kommissionen hverken skal have ansvar for gennemførelse, tildeling eller indgåelse af kontrakter) om de samlede følger af Fællesskabets frihandelspolitik?
Hvordan agter Rådet igen at gøre Kommissionen til et organ, der nøje anvender de retningslinjer, Rådet fastlægger? Kan Rådet ikke benytte sig af den lejlighed, der byder sig i forbindelse med regeringskonferencen, til at råde bod på den uklare formulering af artikel 113 og 228 med hensyn til Kommissionens selvbestemmelse ved at gøre de internationale forhandlinger om handelsaftaler langt mere gennemsigtige og ved helt klart at fastslå, at Kommissionen ikke har kompetence til på forhånd at indgå aftaler, der forpligter Fællesskabet de jure eller de facto?

Mitchell
Det dokument, som formandskabet forelagde på landbrugsministrenes uformelle møde i Otranto (Italien) den 7. maj 1996 om indførelse af frihandelsområder og deres konsekvenser for Fællesskabets landbrug har status af et uformelt arbejdsdokument fra formandskabet, som hverken er blevet vedtaget eller godkendt af Rådet.
For så vidt angår Fællesskabets officielle holdning til indførelsen af frihandelsaftaler med tredjelande, som Rådet vedtog den 22. juni 1995, besluttede Rådet, at Kommissionen for fremtiden, inden den foretager sig noget på dette område, skal vurdere, om alle planlagte aftaler stemmer overens med WTO's regler. Herudover skal den vurdere, hvilke konsekvenser, disse aftaler vil få for Unionens fælles politikker og for dens forbindelser med sine vigtigste handelspartnere.
Det blev også vedtaget, at den pågældende vurdering skal drøftes i Artikel 113-Udvalget, COREPER og Rådet, før man godkender de tilsvarende forhandlingsdirektiver. Endvidere opfordrede Det Europæiske Råd på mødet i Firenze den 21. og 22 juni 1996 Rådet til på topmødet i Dublin at forelægge det en rapport om udviklingen i handelspolitikken og i Fællesskabets præferenceaftaler.
Endelig deltager Rådet ikke i den regeringskonference, der er ansvarlig for en revision af traktaterne. Således har Rådet ikke beføjelser til at vedtage nogen holdning til nogen mulig revision af artikel 113 og 228 i traktaten, sådan som det antydes i det ærede medlems spørgsmål.

Berthu
Jeg takker for Deres svar, hr. rådsformand, som jeg dog ikke finder helt tilfredsstillende, fordi der bag de konkrete punkter, jeg rejste, lå følgende generelle spørgsmål: er Rådet, nu da Irland overtager formandsposten, indstillet på at ændre politik over for Kommissionen? Er det besluttet på at genvinde kontrollen med Kommissionen og ikke fortsat lade den handle efter forgodtbefindende, sådan som det har været tilfældet i flere år nu, navnlig siden undertegnelsen af GATT-aftalerne?
I dag kan man se, at Uruguay-Runden indeholder store lakuner på det monetære og sociale område såvel som på miljø- og landbrugsområdet. Man er i dag begyndt at spørge, hvordan man kan slå bak, men samtidig øger Kommissionen antallet af frihandelsinitiativer af enhver art, og hr. Brittan erklærede endog for nylig i Genève, at det var nødvendigt at gå endnu længere med liberaliseringen af verdenshandelen.
Vi går ind for liberalisering, hr. formand, men på et sundt grundlag og under hensyntagen til alle de eksterne virkninger på økonomierne - positive som negative - og navnlig virkningerne på beskæftigelsen, som det irske formandskab med rette har fastsat som sit højest prioriterede aktivitetsområde. Der er således tale om et særdeles vigtigt område, og derfor mener vi, at Irland må tage føringen i de internationale forhandlinger og kontrollere Kommissionen. Og derfor er det nødvendigt, at Parlamentet, når det får forelagt et forslag til frihandelsaftale, samtidig får forelagt en objektiv analyse af indvirkningen med angivelse af de relevante tal, således at Europa-Parlamentet ikke fortsat skal tage stilling til de pågældende forslag med bind for øjnene.

Mitchell
Jeg bemærker, hvad det ærede medlem har sagt i sit indlæg. Det Europæiske Råd i Firenze den 21. og 22. juni opfordrede Rådet til at forelægge en rapport om udviklingen af handelspolitikken og præferenceaftalerne for Fællesskabet ved Det Europæiske Råd i Dublin i december. Det vil naturligvis finde sted under det irske formandskab.
Jeg noterer mig, at der hersker bekymring. De roller, som henholdsvis Rådet og Kommissionen har, bliver undersøgt af regeringskonferencen ligesom alle institutionernes. I denne forbindelse er det måske nødvendigt at se på de institutionelle aftaler. Men jeg vil gerne påpege, at der allerede er sket en drøftelse af den forøgede betydning af regionalismen inden for WTO. WTO har nedsat et udvalg om regionale handelsaftaler til at overvåge nye og eksisterende handelsgrupperinger. Der er allerede en del af medlemmerne af WTO, der har efterlyst en drøftelse af regionalismen i Singapore, og en sådan drøftelse vil sandsynligvis finde sted. Så der bliver mulighed for at overveje denne sag i Singapore og ved Det Europæiske Råds møde i Dublin i december.

Formanden
Spørgsmål nr. 7 af John McCartin (H-0548/96):
Om: EU's uldindustri
Agter formandskabet i de kommende seks måneder at sætte den alvorlige situation for den hjemlige uldindustri på dagsordenen for mødet i Rådet af landbrugsministre?

Mitchell
Jeg kan kun understrege, at Rådet på dette tidspunkt endnu ikke har modtaget noget forslag fra Kommissionen om uldindustrien. Formandskabet noterer sig medlemmets bekymring og vil nøje overveje alle forslag, som Kommissionen måtte fremsætte.

McCartin
Jeg vil gerne byde rådsformanden officielt velkommen til Parlamentet, eftersom det er første gang, jeg har denne direkte kontakt med ham. Jeg påskønner ikke bare hans villighed til at hjælpe med til at forberede regeringskonferencen, men tillige hans langvarige interesse for europæiske forhold og hans langvarige bestræbelser for at fremme integration og union i Europa. Jeg vil gerne her officielt sige, at han har været en af de mest konstruktive politikere i det irske parlament, for så vidt angår Europa. Det skete ikke blot, da han blev direkte involveret via formandskabet.
Jeg har rejst dette spørgsmål, fordi en organisation på europæisk niveau har gjort forestillinger over for mig om, at den er interesseret i uldindustrien. Vi har en tidligere betænkning i Parlamentet af hr. Hyland, et irsk medlem. Jeg vil gerne sige til ministeren, at dette er en industri, der kan blive vigtig inden for Den Europæiske Union. Fællesskabets politikker har fremmet udviklingen af en fårekødsindustri, men uld er et andet produkt, som kan udvikles og forædles.
Inden for Den Europæiske Union har vi 60000 landbrugere, der er afhængige af fårekød og fåremælk. Disse landbrugere får ECU 2 mia fra Unionen. Mener ministeren, at det kunne være en god idé at fremme udviklingen af en uldindustri, så at landbrugerne kunne få en bedre indkomst og således måske kommer til at behøve færre af de ECU 2 mia i subsidier, som vi betaler hvert år?

Mitchell
Som jeg lige sagde, har Rådet ikke fået noget forslag fra Kommissionen, og hvis vi får det, så vil Rådet bestemt reagere på et sådant forslag.
Må jeg sige som svar på det spørgsmål, som det ærede medlem har stillet, at jeg udmærket er klar over de vanskeligheder, som fåreavlerne står over for, ikke bare i Irland, men i hele Europa. Jeg er opmærksom på den betænkning, som hr. Hyland har forelagt, og som han har nævnt. Jeg vil bestemt sørge for, at hr. Yates, der er formand for Rådet (landbrugsministre) bliver gjort opmærksom på den meningsudveksling, der har fundet sted under denne spørgetid, så det sikres, at han er opmærksom på det, der bekymrer det ærede medlem.

Hyland
Hr. rådsformand, jeg vil gerne tilslutte mig hr. McCartin og byde Dem rigtig hjertelig velkommen. Vi har haft mulighed for at møde Dem forud for formandskabet, og vi har konstateret, at vort arbejdsforhold til Dem er meget hjerteligt.
Jeg er glad for Deres svar, men må jeg opfordre Dem til via formandskabet for landbrugsområdet at kontakte Kommissionen for at sikre, at denne anmodning kommer på dagsordenen, så at den kan blive behandlet under det irske formandskab. Det siger jeg i særdeleshed på grund af det irske formandskabs forpligtelse til at skabe arbejdspladser og forhåbentlig også udvikling i landdistrikterne. Uldsektoren giver mulighed for at skabe god beskæftigelse i landdistrikterne, forudsat at vi får ordentlige strukturer på plads.
Må jeg anmode rådsformanden om selv at tage initiativ over for Kommissionen til at sikre, at Kommissionen får forelagt en ordentlig anmodning, der kan forelægges for formandskabet i Deres embedsperiode?

Mitchell
Jeg vil bestræbe mig på at hjælpe de ærede medlemmer i denne forbindelse og vil gøre hr. Yates, formanden for Rådet (landbrugsministre) opmærksom på det. Jeg vil også gerne takke hr. McCartin og hr. Hyland for deres gode ønsker her ved begyndelsen af det irske formandskab. Dem sætter jeg stor pris på.

Formanden
Da spørgeren ikke er til stede, bortfalder spørgsmål nr. 8.
Spørgsmål nr. 9 af Brian Crowley (H-0558/96):
Om: Bekæmpelse af narkotikasmugling
Føler Rådet sig overbevist om, at medlemsstaterne, der har ansvaret for bekæmpelse af narkotikasmugling langs Unionens ydre grænser, herunder især kystgrænserne, sætter tilstrækkeligt personale og udstyr ind på at løse denne opgave, og vil Rådet overveje gennem midler fra EU-budgettet at bistå de medlemsstater, der er ansvarlige for overvågningen af Unionens omfattende kystgrænser, med at udføre deres opgaver på Unionens vegne?

Mitchell
Det er noget af det, det irske formandskab prioriterer højest, at sikre mere koordineret og effektiv aktion på europæisk niveau mod narkotikahandel og narkotikamisbrug. En af de vigtige opgaver, som formandskabet vil påtage sig på dette område, er at igangsætte en grundig undersøgelse af tilstrækkeligheden af samarbejdet om beskyttelse af Den Europæiske Unions ydre grænser mod import af narkotika til vands, til lands og i luften.
Formandskabet har allerede indledt en drøftelse af toldstrategien for de ydre grænser. Det har fremsat forslag om uddannelse, tekniske hjælpemidler, kontroludstyr, efterretning, risikoanalyse og forbedret kommunikation. Det agter at foreslå en fælles aktion, der skal tjene som retsgrundlag for bevilling af midler fra Fællesskabets budget. Disse forslag sigter mod at nå til et mere effektivt samarbejde mod narkotikasmugling og vil opfylde et af de forslag til handling, der står på den liste over narkotika, som blev vedtaget på Det Europæiske Råd i Madrid i december 1995.
Rådet vil også prioritere en revision af Napoli-konventionen om gensidig bistand mellem toldforvaltningerne, handlingsprogrammet »Told 2000« for den tredje søjle og EU's deltagelse i Verdenstoldorganisationens strategiplan for gennemførelse af en operativ foranstaltning vedrørende Balkan-ruten for smuglere.
Formandskabet vil ligeledes se nøje på de nuværende ordninger for fælles toldovervågning ved de ydre grænser. Denne undersøgelse vil blive foretaget med henblik på at forbedre deres effektivitet. Man vil søge at få et generelt mandat fra Rådet til disse operationer, så man ikke som i øjeblikket hvert år skal søge Rådets godkendelse heraf. Vi vil også søge at støtte samarbejde mellem medlemsstaternes toldmyndigheder og private handels- og skibsfartsinteresser i kampen mod narkotikahandel.

Crowley
Jeg takker rådsformanden for hans svar. Jeg vil også komplimentere ham for at sikre, at denne sag bliver behandlet på højeste plan under hans formandskab. Men det er med nogen bekymring, at jeg læser i nogle avisartikler i Irland, at den irske premierminister har fremsat et forslag til en europæisk kystbevogtning. Min frygt i denne forbindelse er, at de midler som den irske kysttjeneste har hårdt brug for til fornyelse af sin flåde og til at dække sine 140000 kvadrat-miles territorialfarvande, ikke alene for at beskytte den irske kyst, men også for at beskytte en europæisk grænse og europæiske fiskeriområder, vil blive flyttet til andre områder. Kunne vi bede om en forpligtende udtalelse fra rådsformanden om, at der ikke bliver overført penge fra eksisterende organer, der opererer meget effektivt, men desværre med alt for få ressourcer.

Mitchell
Som jeg sagde, ligger det formandskabet og Rådet på sinde at samarbejde og at beskytte Den Europæiske Unions ydre grænser. Narkotika kommer over land, fra havet og fra luften. Der bliver anvendt forskellige ruter, afhængigt af, hvilke narkotika, det drejer sig om, og hvor de stammer fra. Narkotika bliver ført hertil på forskellig måde - af mennesker, alene som last uden ledsagelse, skjult i biler, skibe og containere, og, i særdeleshed når det drejer sig om cannabis, i små både. Det er derfor, det er vigtigt, at der bliver foretaget en revision af samarbejdet, så vi kan afgøre, hvordan Den Europæiske Unions og medlemsstaternes ressourcer bedst kan anvendes.
Jeg takker hr. Crowley for hans venlige ønsker, som jeg sætter stor pris på, men jeg vil gerne tilføje, at jeg vil betragte ethvert forslag, som den irske premierminister måtte have fremsat, som noget ekstra og ikke en erstatning for nuværende ordninger. Jeg kan måske lige nævne, at som hr. Crowley godt ved, eftersom han kommer fra en del af Irland, der ofte har været udsat for søulykker, har der i et antal år været samarbejde mellem RAF og det irske luftvåben. Dette er et meget løst, men effektivt samarbejde. Så kystbevogtningssamarbejdet kan godt være temmelig løst, eller det kan være noget mere struktureret. Men selve ideen er værd at undersøge. Men lad mig understrege, at det ikke er et spørgsmål om at flytte de nuværende ressourcer. Enhver udvikling på dette område vil ske i form af ekstra ressourcer og ekstra bistand.

Malone
Jeg byder vor rådsformand velkommen her til eftermiddag. Jeg må sige, at jeg er helt uenig med hr. Crowley. Det forhold, at det irske formandskab har sat fokus på narkotikaspørgsmålet, og at alle de medlemmer, der tog ordet i formiddags, godt halvdelen, betragtede narkotika som et højt prioriteret spørgsmål, som dette formandskab skulle tage effektivt fat på, giver det irske formandskab carte blanche til at gå videre og behandle spørgsmålet, som de ønsker. Jeg mener, at kystbevogtning i Irland er særlig vigtig, eftersom Irland er en ø. Det er blevet gentaget meget ofte her, at det er det, der er brug for.
Jeg er meget glad for at høre, at hr. Mitchell nu har sagt, at der allerede er drøftelser i gang om en revision af overvågningen af de ydre grænser og bevogtningen til lands, til vands og i luften. Jeg vil gerne have ham til nu at gøre det klart for os, nøjagtig hvorfra midlerne til denne kystbevogtning skal komme. Vi oplevede desværre en forfærdelig lang udsættelse af aftalen om finansiering for de transeuropæiske netværk. Jeg håber, at vi ikke skal vente en lignende udsættelse af dette meget vigtige spørgsmål.

Mitchell
Jeg takker også fru Malone for hendes gode ønsker. På min første dag her i Parlamentet er gode ønsker og støtte fra de irske medlemmer af Parlamentet særlig velkomne, og de har hjulpet mig meget.
Med hensyn til det spørgsmål, det ærede medlem har stillet, så vil hun vide, at en fælles aktion er en lovhjemlet procedure i henhold til traktaterne, særlig anden og tredje søjle, som fastsat i traktaten om Den Europæiske Union. Den irske regering agter at foreslå en fælles aktion, der skal tjene som retsgrundlag for bevillingen af midler fra De Europæiske Fællesskabers budget. Naturligvis er det ikke noget, vi kan gøre alene, og vi håber, vi får støtte fra andre medlemsstater til denne holdning. Det er efter min mening bestemt noget, der bør gøres noget ved. Jeg har tidligere som svar på en anden debat her i Parlamentet sagt om det fælles udenrigs- og sikkerhedspolitiske område, at jeg mener, vi bør gøre meget mere som region på en koordineret måde for at håndtere dette problem. Hver medlemsstat forsøger at håndtere problemet, så godt den kan. Medlemsstaterne må primært have den rolle at opfylde medlemsstaternes behov, men kollektivt er Den Europæiske Union som region meget svag, når det gælder at håndtere dette problem. Det er den holdning, det irske formandskab agter at indtage.

Cederschiöld
Hr. formand, kampen mod kriminalitet og narkotika er et borgernært anliggende. Folk forstår, at det på dette område er nødvendigt at samarbejde over grænserne. Det er positivt, at formandskabet lægger så stor vægt på disse spørgsmål, og vi ser med forventning hen til et initiativ på narkotikaområdet, ikke mindst om samarbejde mellem told- og politimyndigheder. Jeg benytter lejligheden til fra svensk side at ønske det nye formandskab alt godt.
Mit spørgsmål drejer sig om et område, hvor der er muligheder for forbedringer, og som vil kunne indgå i initiativet: Hvorfor har man endnu ikke tilvejebragt muligheder for praktisk, dagligt samarbejde og udveksling mellem politimyndighederne i lighed med dem, der allerede findes på indvandrings- og toldområderne? På toldområdet foreligger der gode forslag inden for rammerne af Matteus-programmet, men når man studerer aktivitetsplanen for politiområdet, er der for det meste tale om udveksling mellem politiskoler. Hvorfor overvejer man ikke at udbygge politisamarbejdet, således at det kommer på niveau med Matteus-programmet?

Mitchell
Jeg takker det ærede medlem for hendes venlige ord, som jeg sætter pris på.
Med hensyn til det spørgsmål, hun har stillet, så er den tredje søjle endnu ikke rigtig udviklet. Den har ikke eksisteret ret længe. Jeg håber bestemt, at vi nu med vedtagelsen af konventionen om Europol vil se et større samarbejde under tredje søjle. De spørgsmål, det ærede medlem har rejst, er meget værdifulde, og dem bør man se på og gå videre med så snart som muligt. Vi bør i fællesskab gøre meget mere, end vi gør, for at håndtere dette problem.
Jeg må måske påpege, at den irske udenrigsminister under sin præsentation af Den Europæiske Unions højt prioriterede områder her i Parlamentet i formiddags nævnte en udveksling og oplæring af politifolk som et af de prioriterede områder, vi har formuleret i forbindelse med vore forslag om organiseret kriminalitet. Jeg er meget glad for at kunne tilslutte mig det, det ærede medlem har foreslået.

Formanden
Da de følgende spørgsmål vedrører samme emne, vil vi under ét behandle spørgsmål nr. 10 af Gerard Collins (H-0559/96):
Om: Tillidspagt
De europæiske ledere gav på topmødet i Firenze deres politiske støtte til kommissionsformand Santers forslag om en tillidspagt for beskæftigelse, men stats- og regeringscheferne undlod at stille midler til rådighed til gennemførelse af Santers forslag, som vil kunne føre til økonomisk vækst og nye jobmuligheder i EU's medlemsstater. Hvilke forslag skal Rådet komme op med for at give den politiske godkendelse af tillidspagten på Firenze-topmødet virkning i praksis, og især, hvilke planer har Rådet med hensyn til finansiering af gennemførelsen af tillidspagt-forslagene? spørgsmål nr. 11 af José Apolinário (H-0561/96):
Om: Jobskabelsesforanstaltninger for unge under 25 år
Hvilke initiativer påtænker Rådets formandskab at iværksætte med henblik på at skabe de nødvendige forudsætninger for at fremme unges beskæftigelse på baggrund af de uacceptable arbejdsløshedstal i Den Europæiske Union (ifølge Eurostat 10, 9 % på globalt plan i slutningen af april 1996) og på baggrund af, at arbejdsløshedsprocenten blandt unge under 25, og især blandt unge kvinder, er dobbelt så stor som anført ovenfor (21, 5 %)?og spørgsmål nr. 12 af José Torres Couto (H-0583/96):
Om: Foranstaltninger til bekæmpelse af arbejdsløsheden
På topmødet i Firenze lykkedes det ikke for de europæiske ledere at nå til enighed om gennemførelse af en samordnet strategi til bekæmpelse af arbejdsløsheden på europæisk plan.
Vil Rådet i betragtning af den fortsat stigende arbejdsløshed, som i dag omfatter 20 mio europæiske borgere, oplyse, hvilke foranstaltninger det agter at gennemføre for at bekæmpe denne sociale svøbe, og fremlægge en tidsplan herfor?
Mitchell
Jeg vil gerne besvare de spørgsmål, der er stillet af hr. Collins, hr. Apolinário og hr. Torres Couto under ét; til trods for at de beskæftiger sig med forskellige aspekter af beskæftigelsesspørgsmålet, så går alle tre spørgsmål på, hvorledes man kan møde den store udfordring, som arbejdsløsheden udgør.
Europa har nydt godt af udviklingen af en særlig samfundsmodel på vort kontinent - en udvikling, som ofte er nået med store ofre. Det er denne model, der karakteriserer vore frie og demokratiske samfund og giver dem en særlig plads blandt verdens nationer. Videreførelsen af den europæiske samfundsmodel vil blive styrket, hvis vi får succes med at reagere på de spørgsmål, arbejdsløsheden rejser.
Vi må føre kampen mod arbejdsløsheden nu, så at vi ikke fordømmer vore børn og børnebørn til fortsat lidelse og uretfærdighed. Beskæftigelsen af de unge er særlig vigtig. I princippet er jeg enig i hr. Apolinários vurdering og mener som han, at vi må gøre vort yderste for at fremme beskæftigelsen af de unge, for det er dem, der skal afløse os, og som får ansvaret for at videreføre den europæiske civilisation.
Som Kommissionen har gjort det klart, er tillidspagten om beskæftigelse en fleksibel proces, der har til formål at sætte de berørte i stand til at påtage sig bestemte forpligtelser for at skabe en makroøkonomisk ramme, der er gunstig for beskæftigelsen. Den har til formål fuldt ud at udnytte det indre markeds muligheder, at fremskynde reformer af arbejdsmarkedet og at gøre bedre brug af Unionens politikker til gavn for vækst og beskæftigelse.
Det Europæiske Råd i Firenze i sidste måned udtrykte sin overbevisning om, at de transeuropæiske netværk, udviklingen af små og mellemstore virksomheder og videnskabelig og teknisk forskning kan yde et afgørende bidrag til jobskabelse og konkurrencedygtighed.
I denne forbindelse blev der taget hensyn til forslag forelagt af formanden for Kommissionen, som for det første gik ud på, at landbrugsretningslinjernes dækning skal forblive uændret og at udgiftsområdet »strukturforanstaltninger« ligeledes skal holdes uændret. For det andet, at loftet over udgiftsforpligtelserne i udgiftsområde 3 - interne politikker - hæves med ECU 1 mia i perioden 1997-1999, og disse midler skal hovedsagelig anvendes til prioriterede transportinfrastrukturnet. Men budgetudbetalingerne hertil skal holdes inden for det nuværende samlede loft, der tidligere er fastlagt for de faktiske udgifter. For det tredje skal denne hævelse af loftet ledsages af en yderligere bestræbelse på at omlægge de disponible bevillinger inden for udgiftsområde 3 til fordel for de pågældende sektorer, hvilket vil muliggøre en forøgelse af de samlede disponible beløb til ECU 1, 2 mia.
Disse forslag udgør et integreret approach, der har til formål at gøre bedst mulig brug af de forhåndenværende ressourcer for at nå håndgribelige resultater på beskæftigelsesområdet, samtidig med at man også finder nye kilder til finansiering.
For fuldstændighedens skyld vil jeg gerne tilføje, at målet er at forfølge en politik, der fuldt ud respekterer og afspejler princippet om subsidiaritet.

Gerard Collins
Jeg vil gerne takke rådsformanden for hans meget grundige svar. De kommentarer og de gode ønsker, man har givet ham med på vejen, er velfortjente, for efter min erfaring har ingen gjort mere for at sikre et hurtigere handlende og mere effektivt formandskab end Irlands minister for europæiske anliggender. Vi ønsker ham alt godt, og vi ønsker, at han må få held med sig. Om fem måneder eller så, når den irske premierminister kommer her til Parlamentet for at aflægge rapport om Irlands formandskab, vil han i særdeleshed blive bedømt på et aspekt, og det vil have at gøre med effektiviteten af de foranstaltninger, der under hans formandskab er truffet til håndtering af arbejdsløshedssituationen. Rådsformanden er sikkert opmærksom på, at vi i Firenze fik politisk tilslutning til hr. Santers tillidspagt, men vi fik ikke nogen finansiel tilslutning. Medmindre pengene bliver bevilliget, vil pagten desværre stadig være et slag i luften.
Vi har haft Delors-planen for de arbejdsløse. Der er ikke noget emne, der er blevet talt oftere om her i Parlamentet af dem, der taler for de arbejdsløse i Europa, end netop dette spørgsmål. Vi har hørt mange ord, men vi har ikke nogen større succes til dato. Jeg opfordrer formandskabet til at gøre alt, hvad det kan, for at få de medlemsstater, som var modvillige og tilbageholdende med finansiel støtte fra hr. Santer i Firenze til at komme i gang og tænke på de 18-22 mio mennesker, der er arbejdsløse, og som er afhængige af, at vi gør noget for dem.

Mitchell
Jeg har allerede takket hr. Collins i hans fravær for hans venlige ord tidligere, og jeg påskønner hans indledende bemærkninger.
Det irske formandskab vil så vidt muligt fremme de foranstaltninger, hr. Santer har truffet til støtte for jobskabelse i overensstemmelse med konklusionerne fra Det Europæiske Råd. Herudover vil det være en central opgave for formandskabet at udarbejde den anden årsberetning om beskæftigelse til Rådet i Dublin i december. Den vil analysere, hvor effektiv medlemsstaternes gennemførelse af retningslinjerne fra Essen for deres flerårige beskæftigelsesprogrammer har været indtil nu. Den vil også give pejlemærker for fremtiden. I denne proces vil der blive lagt særlig vægt på grupper, der kræver særlig opmærksomhed, såsom de unge, der søger deres første arbejde, de langtidsledige samt arbejdsløse kvinder.
Generelt støtter jeg hele ideen om foretagsomhed og konkurrencedygtighed og nødvendigheden af at belønne foretagsomhed og initiativ, og det må være det centrale i jobskabelse. Men i hele Den Europæiske Union har vi nu et niveau af materiel velstand uden fortilfælde i nogen periode i Europas historie, og alligevel er der et stort antal mennesker, der ikke har del i de fremskridt, der er sket. Jeg vil ikke gøre nogen undskyldning for det andet princip, som jeg mener, må være til stede, og det er princippet om social retfærdighed. Når vi skaber velstand, kan vi fordele den, men vi må først skabe den, og vi må opmuntre de mennesker, der skaber den. Jeg vil anbefale Parlamentet at se på den irske regerings program for lokal udvikling, der er en bestræbelse på at omfordele noget af velstanden på en sådan måde, at den hjælper den fattigste del af by- og landbefolkningen. Den er specielt rettet mod jobskabelse, uddannelse, oplæring, miljøforbedring og uddannelse til offentlig administration, for folks livsbetingelser kan faktisk forværre deres handicap. Det er en integreret approach, som jeg håber at tage fat på i forbindelse med et senere spørgsmål fra et andet medlem af Parlamentet.
Jeg tror ikke, at det alt sammen drejer sig om foretagsomhed. Vi må opmuntre foretagsomheden, vi må skabe lettelser for den, men samtidig må vi også have en sans for social retfærdighed, og disse to ting må så at sige gå hånd i hånd. Det er bestemt noget, som vi vil forsøge at fremme så godt som muligt i de seks måneder, vort formandskab varer.
Jeg kan også fortælle Parlamentet, at vi afventer Kommissionens detaljerede forslag om spørgsmålet vedrørende transeuropæiske netværk, som det ærede medlem har taget fat på. Som medlemmerne vil vide, enedes finansministrene ved mødet den 8. juli om at nedsætte en gruppe på højt plan til at se på dette spørgsmål. Det irske formandskab vil via denne gruppe undersøge, i hvilken udstrækning der er basis for en aftale mellem parterne og vil forsøge at sikre en afgørelse.

Apolinário
Hr. formand, mange tak til rådsformanden for hans velmenende ord.
Jeg vil dog gerne uddybe to aspekter, der ligger mig stærkt på sinde.
Det ene er af generel karakter. Da beskæftigelsessituationen uden sammenligning er en af de største udfordringer, Den Europæiske Union står overfor, vil en positiv udvikling i beskæftigelsen være betingende for, om det irske formandskab når sine mål eller ej.
Hvad angår arbejdsløsheden blandt unge under 25 år, gør jeg opmærksom på, at tallene fra Eurostat peger på en fordobling af arbejdsløshedstallet for denne gruppe - ifølge oplysningerne fra april var der en arbejdsløshed på 21, 5 % i denne gruppe unge mod en gennemsnitlig global arbejdsløshed i Unionen på 10, 9 % - og derfor er det nødvendigt med en yderligere indsats til fremme af lokale udviklingsinitiativer, støtte til små og mellemstore virksomheder og til miljøbeskyttelse og sociale foranstaltninger, herunder iværksættelse af særlige jobskabelsesprojekter for unge.
Det andet aspekt af mit tillægsspørgsmål drejer sig om strukturfondspolitikken, og jeg anmoder rådsformanden om at præcisere, hvad han sagde i sit første indlæg, hvoraf det fremgik, at Rådets holdning er, at samtlige de forpligtelsesbevillinger, der er opført i de finansielle overslag, bør opretholdes. Er det rigtigt forstået, at Rådet mener, at de strukturfondsbevillinger, der er opført i de finansielle overslag, skal opretholdes. Jeg anmoder rådsformanden om at bekræfte dette.

Mitchell
Hvad jeg sagde som svar på spørgsmålet var, at loftet over udgiftsforpligtelserne i udgiftsområde 3 hæves med ECU 1 mia i perioden 1997-1999, og disse midler skal hovedsagelig anvendes til prioriterede transportinfrastrukturnet. Men budgetudbetalingerne hertil skal holdes inden for det nuværende samlede loft, der tidligere er fastlagt for de faktiske udgifter, dvs. betalingsbevillinger. Jeg sagde også, at denne hævelse af loftet ville blive ledsaget af en yderligere indsats for at omlægge de disponible bevillinger inden for udgiftsområde 3 til fordel for de pågældende sektorer, hvilket vil tillade en forøgelse af de samlede disponible beløb med ECU 1, 2 mia.
Må jeg generelt sige, at vi alle er meget bekymrede for beskæftigelsen, men sandheden er, at vi ikke gør, hvad vi bør. Vi bør gøre jobskabelse til det mest attraktive, som nogen med sans for igangsættervirksomhed kan tage sig til. Realiteten er, at hvis nogen af os her vandt i vores nationale lotteri, så ville vi investere pengene i fast ejendom eller sådan noget, som vi ville få udbytte af, og som ikke ville gøre det nødvendigt for os at påtage os besværet med at beskæftige folk. Vi giver skattebegunstigelser til maskiner, og vi lægger lønskat på beskæftigelse. Så jeg mener, det er nødvendigt at tænke tingene helt om igen, så man støtter foretagsomhed og belønner anstrengelser, og så man, som det ærede medlem sagde, tager fat på nogle af de eksisterende strukturproblemer.

Torres Couto
Hr. formand, mit spørgsmål er yderst enkelt.
Hr. rådsformand, jeg er særdeles tilfreds med Deres direkte svar, og jeg beder Dem undskylde en vis skarphed i det tillægsspørgsmål, jeg nu stiller, men det skal ses på baggrund af, at jeg nu har været medlem af Parlamentet i nogle år, og efterhånden forekommer disse spørgsmål til Rådet om beskæftigelsen mig at ligne et sadomasochistisk ritual, for så vidt som jeg og andre medlemmer begyndte at stille den slags spørgsmål på et tidspunkt, hvor der endnu kun var 11-12 millioner arbejdsløse i Europa. De højtidelige hensigtserklæringer og løfter, som de successive formandskaber har afgivet, har alle lydt overbevisende. Men reelt er forholdet det, at der i dag er 18 millioner arbejdsløse og 50 millioner socialt marginaliserede i Europa, og efter min mening ligger roden til problemet i den sætning, som De brugte i et af Deres indlæg, hr. rådsformand: «Først må vi skabe rigdommen og dernæst må vi fordele den«.
Det er netop spørgsmålet. Er det rent monetaristiske syn, som hidtil er blevet anlagt på arbejdsløshedsproblemet efter Deres mening den mest fornuftige og positive metode til at fremme beskæftigelsen? Kan man overhovedet forestille sig, at arbejdsløsheden kan bekæmpes alene gennem valutapolitiske tiltag, uden at der træffes effektive beskæftigelsesfremmende foranstaltninger i form af arbejdsmarkedsinitiativer, aktive beskæftigelsespolitikker, støtte til små og mellemstore virksomheder og selektive støtteforanstaltninger til fordel for dynamiske sektorer?
Disse spørgsmål er efter min mening de helt afgørende, og hertil kommer et yderligere spørgsmål, hr. rådsformand: for nogle år siden udtalte kommissionsformand Delors i forbindelse med forelæggelsen af hvidbogen om konkurrenceevne og beskæftigelse her i Parlamentet, at arbejdsløshedsproblemet ikke kan løses på nationalt plan. I dag er tonen en anden, og man fortæller os, at det ikke er muligt på europæisk plan at træffe specifikke foranstaltninger til bekæmpelse af arbejdsløshedsproblemet, men at dette skal løses på nationalt plan i fuld respekt for subsidiaritetsprincippet.
Det er på dette punkt, vi har divergerende holdninger, og jeg frygter, at det vil resultere i, at også det irske formandskab må registrere en fiasko, for så vidt angår den bydende nødvendige bekæmpelse af arbejdsløsheden.

Mitchell
Jeg ved ikke, hvor det ærede medlem har været i det sidste par minutter, men han kan ikke have draget den slutning af noget, jeg har sagt til ham. Jeg håber, han vil tilgive min ligefremhed, for dette er et vigtigt spørgsmål. Jeg har udtrykt mig meget klart i det, jeg har sagt. Jeg har talt om beskæftigelse og foretagsomhed og social retfærdighed. Jeg har talt om omfordeling. Jeg har talt om det lokale udviklingsprogram i Irland. Jeg er sikker på, at der findes tilsvarende programmer i andre lande, men OECD-rapporten om lokal udvikling i Irland er et dokument, som jeg vil anbefale medlemmerne af Parlamentet. Jeg har ikke talt om nogen monetaristisk holdning. Yderligere er det lokale udviklingsprogram i Irland et partnerskab, først og fremmest mellem Den Europæiske Union og staten, og i anden instans mellem staten og arbejdsmarkedets parter: Erhvervslivet, fagforeningerne og landbrugerne i landdistrikterne. Jeg er ked af, at det ærede medlem ikke forstod, hvad jeg sagde første gang, men jeg håber, at det lykkes nu.
Yderligere må vi få ind i hovedet, at vi ikke forvalter økonomier, vi forvalter stater. Arbejdspladser har en terapeutisk såvel som en økonomisk værdi. Det forholder sig ingenlunde sådan, at jeg ikke ønsker nye metoder på europæisk eller medlemsstatsniveau til håndtering af dette problem, jeg er tværtimod en af de ivrigste støtter af nye holdninger, og jeg er tilfældigvis i statsministeriet den ansvarlige for lokal udvikling i mit eget land. Det ville glæde mig at få mulighed for at drøfte spørgsmålet om lokal udvikling og det bidrag, jeg kan yde, ikke bare til skabelse af udvikling, men også mere generelt til håndtering af social uretfærdighed i hele Den Europæiske Union.

Formanden
Spørgsmål nr. 13 af Jonas Sjöstedt (H-0564/96):
Om: «Journalisten«-sagen
Sagen mellem bladet »Journalisten« og Rådet vil snart blive afgjort ved EF-Domstolen. Rådet har i sit indlæg ved Domstolen redegjort for sit syn på spørgsmålene om åbenhed og offentlighedsprincip. På baggrund af indlægget vil jeg gerne stille følgende spørgsmål:
Hvilken juridisk værdi har »Code of Conduct« og beslutningerne fra Edinburgh-topmødet, for så vidt angår åbenhed?
Hvilken betydning tillægger Rådet den svenske erklæring om åbenhed, der blev fremsat under forhandlingerne om medlemskab?

Mitchell
Det ærede medlem vil være opmærksom på, at mit svar på hans spørgsmål må være noget forsigtigt, da sagen mellem avisen Journalisten og Rådet, der i øjeblikket verserer for Retten i Første Instans, bevirker, at visse spørgsmål er til behandling i retten. Ikke desto mindre vil jeg gerne fremsætte følgende kommentarer.
Det pågældende forsvarsskrift blev bragt til offentlighedens kundskab af bladet Journalisten , der offentliggjorde det på Internettet. Efter denne episode besluttede Retten i Første Instans at suspendere behandlingen af sagen. Som svar på første del af spørgsmålet vil jeg henvise det ærede medlem til Domstolens dom af 30. april 1996 i sag nr. C-58/94, Nederlandene mod Rådet. I denne sag anmodede Nederlandene om annullering af adfærdskodeksen for aktindsigt i Rådets og Kommissionens dokumenter. Domstolen afviste dette med den begrundelse, at adfærdskodeksen er et frivilligt udtryk for koordinering mellem Rådet og Kommissionen og »således ikke i sig selv skal have retsvirkninger«.
Dette gælder også for erklæringer vedtaget af Det Europæiske Råd. Domstolen afsagde en kendelse den 13. januar 1995 i sag nr. C-264/94P om, at erklæringer fra Det Europæiske Råd ikke er retsakter, hvis legalitet kan styres af artikel 133 i traktaten.
Med hensyn til det ærede medlems andet spørgsmål, indebærer det en politisk vurdering, som Rådet ikke er forpligtet til at foretage. Der står simpelt hen, at den pågældende erklæring var ledsaget af en anden erklæring fra samtlige medlemsstater.

Sjöstedt
Hr. formand, jeg takker Rådets repræsentant for dette svar, som jeg synes var både klart og tydeligt. Jeg er i besiddelse af det hemmeligstemplede indlæg, som han refererede til. Heri argumenterer Rådet kraftigt imod åbenhed og påpeger meget rigtigt, at »Code of Conduct« kun er en såkaldt »policy orientation«, der ikke gør det til en lovmæssig ret til at få udleveret et dokument. Jeg opfatter det således, at De bekræfter dette standpunkt.
Mit spørgsmål angående den svenske erklæring, der blev afgivet under optagelsesforhandlingerne, gik ud på, om De mener, at erklæringen har noget som helst juridisk værdi. Kan der henvises til den under en retsforhandling?
Jeg vil gerne stille yderligere to spørgsmål i forbindelse hermed. Rådet skriver i sit indlæg, at Sverige overtræder fællesskabslovgivningen, når det udleverer et af EU hemmeligstemplet dokument. Det første spørgsmål lyder derfor således: Mener Rådet, at de lande, der anvender et nationalt offentlighedsprincip, der går længere end Unionens, overtræder unionslovgivningen?
Mit andet spørgsmål drejer sig om, at en anden svensk journalist nogle måneder efter »Journalisten« bad om at få udleveret det samme dokument, som Rådet tidligere havde nægtet at udlevere. Denne gang blev dokumentet udleveret. Jeg undrer mig over hvorfor. Har man ændret holdning i dette spørgsmål? Hvilken vurdering og hvilke principper ligger til grund for dette?
Ligesom mange andre vil jeg også gerne byde det irske formandskab velkommen og ønske det held og lykke.

Mitchell
Jeg takker det ærede medlem for hans venlige ønsker. Med hensyn til spørgsmålet om adfærdskodeksen, så fremsatte Sverige en erklæring og de andre stater en udtalelse, hvori de sagde, at de forstod dette som en antagelse fra svensk side af adfærdskodeksen. Det er vist sådan, det forholder sig.
Jeg kan tilføje, at formandskabet glæder sig over alle initiativer i retning af større åbenhed og gennemskuelighed i Rådet. Ikke desto mindre må Rådet, da det er forhandlingsforum, og spørgsmål af stor følsomhed for forskellige lande ofte bliver drøftet dér, være lydhørt over for medlemsstaternes bekymringer i særlige sager. Der er i de seneste år blevet gjort betydelige fremskridt i retning af indførelse af større gennemskuelighed i Rådet, ikke mindst ved indførelsen af den nye adfærdskodeks om gennemskuelighed sidste år. Som formandskab vil vi fuldt ud støtte forslag om indførelse af gennemskuelighed i traktaten i forbindelse med den nuværende regeringskonference.
Hvis jeg et øjeblik må tale for mig selv, så går den irske regering fuldt ind både for anvendelsen af og princippet om åbenhed og gennemskuelighed. Ethvert initiativ i retning af større åbenhed og gennemskuelighed for lovgivende organer må hilses velkommen, herunder når det gælder Den Europæiske Union. Unionen er ved mange lejligheder blevet anklaget for ikke at forekomme relevant. Dette er, som alle her ved, ikke tilfældet. Men vi har et ansvar over for dem, der har valgt os, til at vise Unionens relevans for deres almindelige tilværelse. En politik med større åbenhed og gennemskuelighed vil hjælpe med hertil. Jeg vil gerne udtrykke min tilfredshed med den svenske indflydelse i Rådet med hensyn til at bibringe det en atmosfære og en holdning til gennemskuelighed og åbenhed, som jeg synes er højst påkrævet.

Palacio Vallelersundi
Hr. rådsformand, eftersom forpligtelsen til gennemskuelighed er forskellig, alt efter om Rådet optræder som lovgivende myndighed eller som udøvende myndighed, kan Rådet så bekræfte, at på det tidspunkt, da man afleverede det dokument, min kollega omtalte, havde det ingen politisk værdi af betydning og kunne derfor offentliggøres, hvilket ikke var tilfældet ved det første sagsanlæg?
Og det andet spørgsmål. Er det ikke rigtigt, at Den Europæiske Union i henhold til traktaten skal tage hensyn til alle de forfatningsmæssige traditioner i alle medlemsstaterne ud fra princippet om gensidig respekt - ud over at der i Sverige er større tradition for gennemskuelighed - samt at når en medlemsstat modtager et dokument, som vedrører en anden medlemsstat, skal den overholde en deontologisk kodeks, navnlig hvis det udsendes over Internet? Og her bør man også tale om advokaternes professionelle deontologi, som har fuld juridisk gyldighed.

Mitchell
det ærede medlem rejser nogle interessante spørgsmål. I forbindelse med den aktuelle sag, så verserer den for retten, så jeg ønsker ikke at sige mere, end jeg allerede har gjort. Man må tage hensyn til de konstitutionelle forhold i de enkelte medlemsstater. Men når det gælder Sverige, har de skubbet Fællesskabet mere i retning af spørgsmålet om åbenhed og gennemskuelighed og har været blandt de førende medlemsstater, når det gjaldt at få denne sag på dagsordenen.
Det ærede medlem opfordrer mig til at kommentere Rådets rolle som lovgiver og som administrativt og politisk organ. Der er naturligvis en forskel. Som jeg tidligere har sagt, når det fungerer i sidstnævnte egenskab, så er der klart en forskel fra når det virker som lovgiver.

Lindqvist
Hr. formand, jeg er klar over, at den forrige spørger fik et svar på et for os svenskere væsentligt spørgsmål. Det er meget vigtigt at få spørgsmålet besvaret, eftersom åbenhedskravet indgik i den svenske erklæring. Spørgsmålet lød: Mener Rådet, at Sverige overtræder unionslovgivningen ved at udlevere et af EU hemmeligstemplet dokument?
Det er meget vigtigt for os at få et svar fra Rådet for at få afklaret, om den aftale og overenskomst, der blev indgået i forbindelse med forhandlingerne, gælder eller ej.

Mitchell
Jeg har visse vanskeligheder i forbindelse med en bestemt sag, fordi den verserer for retten. Jeg ved, at medlemmerne fremsætter kommentarer af andre grunde, uden at de forventer, at jeg skal svare.
Må jeg ikke bare på formandskabets vegne, men også som irsk medlem af refleksionsgruppen, der gik ind på en masse af disse problemer, have lov at forsikre Parlamentet om, at man faktisk ser på sagen i forbindelse med regeringskonferencen, og at formandskabet vil gøre alt, hvad det kan, for at fremme åbenhed og gennemskuelighed, samtidig med, at vi anerkender medlemsstaternes ret til at få deres sager behandlet på en måde, der passer alle, via en adfærdskodeks.

Formanden
Da de følgende spørgsmål vedrører samme emne, vil vi under ét behandle spørgsmål nr. 14 af Alex Smith (H-0566/96):
Om: Menneskerettighedskrænkelser i Tyrkiet
Hvilke foranstaltninger agter Rådet at træffe over for de tyrkiske myndigheder i betragtning af de fortsatte menneskerettighedskrænkelser i Tyrkiet? og spørgsmål nr. 15 af Vassilis Ephremidis (H-0569/96):
Om: Overtrædelser af menneskerettighederne i Tyrkiet
De tyrkiske myndigheder har begået nye, klare overtrædelser af menneskerettighederne med deres forsøg på at forbyde et nyt politisk parti, det tyrkiske arbejderparti, og med deres voldelige undertrykkelse af en fredelig demonstration mod disse metoder, som arrangeredes af tyrkiske borgere den 24. juni 1996.
Politiets voldelige fremfærd over for demonstranterne førte til, at 200 borgere såredes og at 250 anholdtes, heriblandt endog kvæstede, der var blevet bragt til hospitalerne.
Samme dag benyttede de tyrkiske myndigheder samme hårdhændede anholdelsespolitik over for et ledende medlem af det kurdiske demokratiske parti, der forinden havde deltaget i et møde i et partiorgan.
Agter Rådet at stille de tyrkiske myndigheder til regnskab for overtrædelserne af de politiske rettigheder i landet og især den fortsatte taktik med at forbyde lovlige møder i partiorganer og anholde ledende politikere?
Mitchell
Rådet lægger den største vægt på respekt for menneskerettighederne og demokratiet i Tyrkiet og tøver ikke med at fordømme krænkelser af begge, når det har kontakt med de tyrkiske myndigheder. Rådet har gentagne gange gjort det klart for den tyrkiske regering, og det vil det fortsat gøre, at respekten for retsstaten og de grundlæggende frihedsrettigheder, som tilkommer alle tyrkiske statsborgere, er en forudsætning for nærmere forbindelser mellem Tyrkiet og Den Europæiske Union.
Rådet vil blive ved med omhyggeligt at overvåge menneskerettighedssituationen og den demokratiske udvikling i Tyrkiet.

Smith
Jeg føjer min velkomst til og mine bedste ønsker for det irske formandskab. Skotterne er her også for at byde Dem velkommen, hr. rådsformand. Jeg er bange for, at jeg er noget skuffet over svaret. Mit tillægsspørgsmål er følgende: Kan rådsformanden forudse en situation, hvor vi kan gå ud over en blot og bar fordømmelse af gentagne krænkelser af menneskerettighederne til et punkt, hvor Rådet faktisk vil gøre noget, såsom at suspendere samarbejdsaftalerne, hvis krænkelserne af menneskerettighederne fortsætter i det omfang, vi ser i øjeblikket?

Mitchell
Mens vi taler her, har udenrigsministeren, hr. Spring, møde med den tyrkiske udenrigsminister i Dublin. Jeg kan forsikre Parlamentet om, at de ting, der bekymrer hr. Smith her - og jeg påskønner hans kommentarer, og må jeg sige go raibh mile maith agat - er spørgsmål, der regelmæssigt rejses, når møder af denne art finder sted.
Det er en udmærket bedømmelse. Spørgsmålet er i virkeligheden følgende: Kan vi bedst fremme vor indflydelse på menneskerettighedsområdet ved fortsat at have forbindelser som de nuværende med Tyrkiet, og vurderingen har været, at det kan vi. Vi kan få mere indflydelse på dem ved at gøre, som vi gør, end vi ellers ville kunne. Med andre ord kan vi få mere ud af guleroden end af stokken. Unionen har foretaget en bedømmelse med hensyn til toldunionen, som Parlamentet har ratificeret og tilsluttet sig. Ved at bringe Tyrkiet over til en vestlig tænkemåde med hensyn til spørgsmål såsom menneskerettighederne, kan vi bedst påvirke dem. Jeg kan forsikre Dem for, at det spørgsmål, som det ærede medlem rejser, i høj grad ligger Rådet på sinde, og at det bliver rejst ved enhver given lejlighed.

Ephremidis
Hr. formand, der var ikke noget, jeg hellere ville, end at deltage i mine kollegers lykønskninger af formanden for Rådet, som den unge irlænder, han er. Desværre medfører det svar, formanden gav på spørgsmålet, at jeg må kondolere i stedet for at lykønske ham, for det eneste, han gjorde, var at gentage alle de historier, vi har hørt på i 15 år.
Hr. rådsformand, der har ikke været et eneste møde, hvor man ikke har drøftet menneskerettighedskrænkelser i Tyrkiet på grundlag af konkrete facts. Der har ikke været et eneste møde, hvor man ikke har talt om massakren mod den kurdiske befolkning og krænkelserne af tyrkiske borgeres rettigheder. De tyrkiske borgere har ikke lov til at oprette politiske partier, og hvis de gør det, og fru Ciller eller landets militære ledere ikke bryder sig om dem, bliver de opløst. Og så kommer De, en irsk formand, og som irlænder har De ikke den ringeste forståelse, i hvert fald ikke større en andres, og giver os sådan et svar. Vi kræver hverken gulerod eller andre ting; gør blot det, som De sagde: hvis der kommer en general og siger til Rådet, at han vil ind i Unionen, så vil De ikke blot sige nej, De vil også jage ham på porten. Her kom så en pæn dame, og nu kommer der en islamist, og De tilbyder ham straks toldunionen og MEDA-programmet med rige støttemidler. Det er det, vi snakker om. Det er disse foranstaltninger. Hverken gulerod eller sanktioner, men at De stopper foranstaltninger som disse over for Tyrkiet og dets regime. Kan De gøre dette? Det er Deres pligt, og lad så historierne ligge og også Deres redegørelser for, hvor megen respekt og betydning De tillægger menneskerettighederne og retsstaten.

Mitchell
Jeg bør underrette Parlamentet om, at Tyrkiet ikke er medlem af Den Europæiske Union, og at vi derfor ikke kan diktere dem, hvordan de skal bære sig ad eller påberåbe os en konsensus med dem om den måde, vi ser på sagen på, sådan som vi kunne gøre det med en medlemsstat. Det er et spørgsmål, der må afvejes nøje, og som er helt reelt og meget vigtigt. Jeg takker ham for hans venlige ønsker. Jeg vil gerne forsikre ham om, at det er Den Europæiske Unions mål at støtte fremskridt i demokratiseringsprocessen og med hensyn til beskyttelse af menneskerettigheder i Tyrkiet. I mit indlæg sagde jeg, at den irske udenrigsminister er i Dublin her til aften og mødes med den tyrkiske udenrigsminister. Parlamentet kan være forvisset om, at når som helst møder af denne type finder sted, så bliver disse spørgsmål rejst. Efter min opfattelse er rigtigt diplomati, at åbne kanaler og holde dem åbne, vort bedste håb om at fremme vore synspunkter med hensyn til håndtering af disse problemer. Det er den vej, dette formandskab fortsat agter at gå.

Formanden
Spørgsmål nr. 16 af Kirsten Jensen (H-0572/96):
Om: Situationen i Burma
I denne uge døde den danske konsul James Leander Nichols i et fængsel i Burma. Dødsårsagen er uklar, og de danske myndigheder forsøger nu at få opklaret de nærmere omstændigheder ved dødsfaldet og har krævet, at liget obduceres af retsmedicinere uafhængige af den burmesiske regering.
Hvad agter EU at gøre som reaktion på denne tragiske begivenhed, og vil EU iværksætte sanktioner over for Burma?

Mitchell
På Rådets vegne vil jeg gerne give udtryk for min dybeste medfølelse med familien til afdøde hr. James Leander Nichols, der døde den 22. juni 1996, mens han var fængslet for brug af telefoner og telefaxer uden tilladelse. Hr. Nichols var æreskonsul for Danmark og repræsenterede også Finland, Norge og Schweiz i Rangoon. Den 5. juli 1996 blev der udstedt en EU-erklæring, som udtrykte dyb bekymring for den fortsatte forværrelse af den politiske situation i Myanmar, Burma. I denne erklæring antydede EU, at det forventede en fuldstændig og tilfredsstillende forklaring fra de burmesiske myndigheder af omstændighederne omkring hr. Nichols' død. Herudover opfordrede EU til en undersøgelse ved FN's særlig rapportør om Myanmar af Nichols' død.
Situationen og mulige aktioner fra EU's side er blevet drøftet indgående på mødet i FUSP-gruppen vedrørende Asien den 2. juli, og på mødet i den Politiske Komité den 5. juli. Desuden er spørgsmålet om koordineret aktion fra EU's side til drøftelse ved et ekstraordinært møde i FUSP-gruppen vedrørende Asien i Bruxelles i dag i lyset af drøftelserne i Rådet (generelle anliggender) den 15.-16. juli tidligere i denne uge.

Kirsten Jensen
Jeg vil gerne takke rådsformanden for det, som hidtil er gjort. Men det er jo sådan, at alt det, som rådsformanden taler om, findes inden for det felt, der kan kaldes for kritisk diplomati. Rådsformanden talte i forbindelse med Tyrkiet om, at det gælder om at holde de diplomatiske kanaler åbne, men i dette tilfælde er de diplomatiske kanaler jo stoppet til. En burmesisk avis skriver, at Nichols er en slyngel, som har fortjent sin død. Men han var et af de diplomatiske bindeled, vi havde til styret i Burma. Han er nu død, og det, som oppositionen, demokratibevægelsen, beder om, er, at vi bruger økonomiske sanktioner. Jeg mener, at forholdene nærmest er, som de var i Sydafrika. Hele oppositionen beder om, at man indfører økonomiske sanktioner. Det er altså ikke sådan, at vi indfører dem imod folkeviljen i Burma. Derfor vil jeg gerne bede rådsformanden om endnu en gang at se på, om ikke man skal imødekomme oppositionen i Burma og indføre sanktioner imod den uretmæssige junta, som nu besidder regeringsmagten.

Mitchell
Må jeg fortælle Parlamentet, at dette er et spørgsmål, som den danske udenrigsminister stærkt har taget op over for mig personlig, da vi mødtes for nylig i Sverige. Jeg ved, at det bekymrer ikke blot de danske medlemmer, men Parlamentet i almindelighed. Angående den burmesiske regerings kommentarer, så er de under de givne omstændigheder helt uacceptable og uciviliserede. Jeg kan forsikre Parlamentet om, at denne sag blev drøftet for blot to dage siden i Rådet (generelle anliggender), og at diskussionen fortsætter i FUSP-gruppen vedrørende Asien i Bruxelles i dag i lyset af det, der blev drøftet i Rådet (generelle anliggender), og at vi vil forfølge denne sag på alle mulige måder.

Glenys Kinnock
Kunne rådsformanden ikke være mere præcis med hensyn til spørgsmålet om økonomiske sanktioner. Er han opmærksom på, at Aung San Suu Kyi, lederen af den demokratiske opposition i Burma, har efterlyst praktiske økonomiske foranstaltninger, som hun siger er den eneste måde, hvorpå vi kan få politiske ændringer i hendes land? Bør vi ikke lytte til hende, sådan som vi ikke lyttede til opfordringen fra ANC i Sydafrika om økonomiske sanktioner i de år med apartheid? Efter Aung San Suu Kyi's opfattelse lider de fattige i Burma nok allerede, og økonomiske sanktioner vil blot fremskynde den dag, hvor vi kan se en tilbagevenden til en demokratisk og ansvarlig regering.
Jeg vil gerne spørge Dem, hr. rådsformand, hvilken holdning De vil indtage i Djakarta ved ASEAN-konferencen i næste uge, hvor Rådet vil være repræsenteret? Hvad vil De sige til Slorc, der har fået officiel observatørstatus ved den konference - til det internationale samfunds store forargelse? Hvad vil De sige til de ASEAN-lande, de nabolande, der kommer farende for at foretage nye investeringer i Burma, hvor Heineken, Carlsberg og andre har trukket sig ud?

Mitchell
Arbejdsgruppen overvejer alle spørgsmål; intet er obligatorisk medtaget, og intet er udelukket, og Rådet udelukker ikke sanktioner; alle problemer i forbindelse med en reaktion er til overvejelse. Jeg kan yderligere bekræfte over for Parlamentet, at udenrigsministeren, hr. Spring, der vil være i Djakarta, meget stærkt vil rejse denne sag, og at han vil sikre, at både Rådets og Parlamentets synspunkter, ja, Europas befolknings synspunkter, bliver kommunikeret så eftertrykkeligt som muligt, så at ingen kan være i tvivl om vor afvisning af og afsky for, hvad der er sket her.

Posselt
Hr. formand, kan formandskabet oplyse mig om, hvorfor det overvejer sanktioner mod Burma, hvilket jeg har en vis sympati for, medens på den anden side f.eks. sanktioner mod Cuba betragtes som kontraproduktive? Jeg vil i det hele taget gerne have at vide, om der findes en generel linje for sanktionspolitik. Vi vil gennemføre menneskerettighederne. Vi har økonomiske interesser. Vi bliver nødt til at veje det op mod hinanden, men vi skal måle med samme alen.

Mitchell
Jeg må minde det ærede medlem om, at hvad jeg sagde var, at FUSP-gruppen vedrørende Asien ser på spørgsmålet i lyset af de drøftelser, som ministeren i Rådet (generelle anliggender) havde tidligere i denne uge. Jeg har ikke obligatorisk medtaget noget og ikke udelukket noget: Sagen er stadig til overvejelse.

Formanden
Spørgsmål nr. 17 af María Izquierdo Rojo (H-0578/96):
Om: Afskaffelse af drivgarn
Kan der under henvisning til Spaniens holdning og medlemsstaternes mulighed for at stille ændringsforslag og fremlægge forslag, og i betragtning af at mulighederne for at differentiere fiskeriet i Østersøen er stigende, og at dette vil kunne ændre Tysklands og Østrigs holdning, samt i lyset af den offentlige opfordring fra kommissionsmedlemmet med ansvar for fiskeri til den spanske regering om at fremlægge forslag, og at denne uden tvivl vil udnytte de nuværende muligheder og optage EP's holdning i sit forslag, forventes en ændring af den nuværende holdning til drivgarn?

Mitchell
Som det vil være det ærede medlem bekendt, vedtog Rådet i 1992 den gældende lovgivning om anvendelse af drivgarn, der forbyder brug af net, der er mere end 2, 5 km lange, i Fællesskabets farvande. I april 1994 forelagde Kommissionen et forslag til forordning om forbud mod sådant fiskeudstyr for Rådet. Rådet har behandlet dette forslag flere gange på baggrund af en udtalelse fra Parlamentet i juli 1994, uden dog at nå frem til en afgørelse af sagen.
Spørgsmålet blev sidst drøftet ved mødet i Rådet (fiskeri) den 22. april 1996, hvor Kommissionen faktisk sagde, at den ønskede at se fremskridt og ville være parat til at hilse enhver konstruktiv idé velkommen, som den måtte få forelagt af delegationer, for at nå frem til et kvalificeret flertal om dette spørgsmål.
Vedrørende det andet punkt gav denne drøftelse også Rådet mulighed for at minde om, at det lægger stor vægt på overholdelse af den nuværende fællesskabslovgivning, samt til at give udtryk for sin tilfredshed med de fremskridt, der er gjort med hensyn til anvendelsen af bestemmelserne. Arbejdet med forslaget til forordning følger det sædvanlige forløb, og sagen ligger fortsat på Rådets bord. Det er ikke på nuværende stadium af drøftelserne muligt at forudse, hvilken holdning Rådet vil indtage.

Izquierdo Rojo
Hr. rådsformand, kan De oplyse, om den spanske regering, hvis den måtte ønske det, har mulighed for at fremlægge et nyt forslag, som inddrager den nye situation i Italien, og som inddrager muligheden for at differentiere fiskeriet i Østersøen og ændre den nuværende situation? I betragtning af, at det ville være kritisabelt, hvis den spanske regering har denne mulighed og ikke bruger den, kan Rådet så oplyse, om den spanske regering kan fremlægge et nyt forslag?

Mitchell
Som det ærede medlem vil have forstået af mit svar, forelagde Kommissionen et forslag til forordning om forbud mod fiskeudstyr. Disse forslag har været til drøftelse. Det er op til den enkelte medlemsstat som reaktion på dette forslag at fremsætte forslag, som den måtte finde nyttige under de foreliggende omstændigheder. Jeg vil håbe, at de overvågningsforanstaltninger, der var i kraft for tunfiskeriet i 1995, har sikret, at de fleste af forrige års vanskeligheder blev elimineret. De samme ordninger vil i 1996 sikre en fortsættelse af i det mindste et ordnet fiskeri, og tunfiskeriet er nu en af de mest nøje overvågede former for fiskeri i EU's farvande. Så der er sket nogle fremskridt i denne retning. Men det er op til medlemsstaterne, hvis de ønsker at reagere på Rådets forslag, at fremlægge deres reaktion til overvejelse for andre medlemsstater og for Kommissionen, så den kan reagere på dem.

Formanden
Spørgsmål nr. 18 af Susan Waddington (H-0585/96):
Om: Det irske formandskab - social udelukkelse
Det irske formandskab har sat social udelukkelse øverst på dagsordenen. På baggrund af, at opsplitningen og fordelingen af de politiske instrumenter på forskellige tjenestegrene i Kommissionen (Beskæftigelse, GDV, Socrates & Leonardo, GDXXII, Urban, GDXVI) samt adskillige kommissærers ansvarsområder lægger væsentlige hindringer i vejen for en samlet indsats, bedes Rådet besvare følgende: Agter Rådets formandskab at anmode Kommissionens formand, Santer, om at oprette en intern »task force« bestående af samtlige berørte kommissærer, med det formål at udvikle strategier og koordinere ressourcerne med henblik på at bekæmpe social udelukkelse i Europa? Er Rådet enig i, at denne task force skal have som højeste prioritet at forelægge en beretning for Det Europæiske Råd i Dublin i december?

Mitchell
Social udelukkelse og langtidsarbejdsløshed er ikke synonyme størrelser, men der er forbindelse imellem dem. Derfor har politikker, både vedrørende struktur og programaktiviteter, der er rettede mod langtidsarbejdsløsheden, direkte indvirkning på den sociale udelukkelse.
Som jeg tidligere har sagt, har vi i mit eget land fået spændende nye strukturer på plads til på to måder at modvirke social udelukkelse. Først ved at involvere lokalsamfundet og sætte det i stand til at løse sine egne problemer i samarbejde med myndighederne og arbejdsmarkedets parter. For det andet giver vi disse partnerskaber ressourcer til på en fleksibel, målrettet og integreret måde at tage fat på den komplekse interaktion mellem faktorer, der skaber fattigdom og social udelukkelse. Gennem en strategisk holdning, der forbinder uddannelse, oplæring, foretagsomhed, beskæftigelse og forvaltning af ejendomme, særlig i byområder, sætter vi de lokale samfund i stand til selv at starte en god cirkel i stedet for langtidsarbejdsløshedens og den sociale udelukkelses onde cirkler, og det kan anvendes både i by- og landdistrikter.
Det irske formandskab støtter udvikling under regeringskonferencen af et mere sikkert grundlag til håndtering af social udelukkelse. På kort sigt har vi meget at lære af hinanden, og det irske formandskab er meget optaget af at føre an i denne udveksling af ideer og erfaringer.

Waddington
Jeg vil også gerne takke rådsformanden for det meget interessante svar, han gav om de irske erfaringer. Vil han bruge disse succesrige erfaringer som et middel til at overtale de forskellige kommissærer og de forskellige generaldirektorater til at arbejde sammen om at udvikle et fælles mål og fælles strategier og udnytte deres fælles ressourcer til bekæmpelse både af social udelukkelse og langtidsarbejdsløshed?

Mitchell
Må jeg først sige undskyld til det ærede medlem. Jeg gav hende anden side før den første, så jeg er bange for, at jeg gav svaret i omvendt rækkefølge. Ikke desto mindre er det, jeg ville sige, nu ført til protokols, og jeg håber, det vil være til nytte for det ærede medlem.
I forbindelse med dette spørgsmål, så er Rådet helt klar over, at social udelukkelse og marginalisering af stadig større befolkningsgrupper, der tidligere var velstående, er et uacceptabelt fænomen, der undergraver selve samfundets fundament. Dette udgør en stor udfordring, som skal tages op med den største beslutsomhed. Rådet mener, at alle ressourcer bør mobiliseres imod dette nedbrydende problem.
Det er Rådets opfattelse, at det ældgamle problem med social udelukkelse først og fremmest skal løses ved at nedbringe arbejdsløsheden. Det Europæiske Råd i Firenze anførte således i sine konklusioner, at strukturpolitikkerne i højere grad kan rettes ind mod jobskabelse.
Med hensyn til det æredes medlems forslag, hører det ind under Kommissionens enekompetence, da det udelukkende vedrører den interne organisation i Kommissionen. Rådet er derfor ikke i stand til at tage fat på dette problem.
Med hensyn til hele spørgsmålet om social udelukkelse og langtidsarbejdsløshed, så er disse ting meget centrale for de forslag fra beskæftigelsespagten, som hr. Santer har fremlagt, og som det irske formandskab er forpligtet til at videreføre. I den forbindelse giver vi disse emner den højeste prioritet. Herudover organiserer vi med støtte fra Kommissionen en formandskonference om lokale udviklingsinitiativer i Dublin i november under vort formandskab. Det vil skabe en mulighed for at udveksle informationer, ideer og erfaringer om, hvordan lokale udviklingsstrategier såsom dem, vi har set i Irland, giver en effektiv reaktion på problemet med arbejdsløshed og social udelukkelse. Dette er særlig betimeligt i betragtning af lokalt afgrænsede beskæftigelsespagter i Kommissionens forslag.
Det irske formandskab glæder sig over denne prioritering. Den er helt i overensstemmelse med vore egne erfaringer og prioriteringer. Herudover organiserer Kommissionen under vort formandskab en konference i Cork om udvikling af landdistrikterne. Den vil give mulighed for at overveje foranstaltninger, der udvikles både på nationalt og europæisk niveau til håndtering af problemerne med udvikling af landdistrikterne. Jeg har noteret mig, hvad det ærede medlem har sagt. Jeg håber, hun vil notere sig mit svar, som hovedsagelig ligger inden for Kommissionens område. For så vidt formandskabet kan gøre noget for bedre at tage fat på det spørgsmål, hun har rejst, håber jeg, hun på baggrund af svaret og vor egen erfaring vil forstå, at det er noget, vi så vidt muligt gerne vil fremme under vort formandskab.

Wolf
Muito obrigado, Senhor Presidente! Jeg tror, det spændende spørgsmål ret beset også er, om formandskabet ser nogen chance for inden for rammerne af Essen-proceduren at udnytte mulighederne for at udvide høringerne mellem medlemsstaterne om deres beskæftigelsespolitik på en sådan måde, at de også omfatter udnyttelsen af strukturfondene. Det andet spørgsmål er, om indholdet af disse høringer er, at der rent faktisk føres drøftelser om de makroøkonomiske valgmuligheder inden for den økonomiske politik og, således som Europa-Parlamentet har krævet, at der bringes en ny policy mix på bane, som går ud over de gamle tautologier, at en solid økonomisk politik på et eller andet tidspunkt også fører til en solid beskæftigelsespolitik.

Mitchell
En af de ting, der bekymrer mig meget, er, at når vi har haft fænomenale vækstrater, så er de ikke blevet omsat til beskæftigelse. Det er noget, man bestemt bør undersøge nærmere. Jeg håber, det er noget, man vil tage fat på inden for rammerne af den anden årsberetning om beskæftigelse, som vil blive forelagt for Det Europæiske Råd i Dublin.
Jeg vil gerne gentage noget, som jeg sagde før. En arbejdsplads er ikke bare af økonomisk værdi. Den er af terapeutisk værdi. Vi må begynde at tænke på nye måder, for arbejdsløshed er ikke bare skidt for den arbejdsløse, det skaber forfærdelige problemer for samfundet og for lokalsamfundene. Det er vor opgave, det er politikernes opgave, ikke økonomernes, at forsøge at finde veje - nye veje - til håndtering af dette problem.
Problemet med social udelukkelse er noget, som formandskabet prioriterer højt. Ét af de spørgsmål, som det ærede medlem rejser, er spørgsmålet om Essen-strategien, som i øvrigt indbefattede en rapport om lokale initiativer og det bidrag, de kan yde. Ved et uformelt møde i Rådet (socialministrene) den 10.-12. juli i Dublin drøftede man det generelle problem med social beskyttelse og langtidsarbejdsløshed med særligt henblik på at gøre de sociale systemer mere effektive, når det gælder at hjælpe de hårdest ramte medlemmer af samfundet med at få beskæftigelse. Formandskabet vil tage initiativ til en yderligere debat om disse emner, der vil forsøge at bygge på de erfaringer og den ekspertise, man til dato har opnået, og forsøge at konstruere en fælles måde at tackle social udelukkelse og fattigdom på.
Herudover er retsgrundlaget for fællesskabsaktioner til bekæmpelse af social udelukkelse noget, der henhører under regeringskonferencen. Det vil derfor være for tidligt at drage nogen konklusioner om resultatet af konferencens overvejelser. Ikke desto mindre tror jeg, at der er en pointe i det udtryk, det ærede medlem brugte. Jeg ved ikke, om man skal forlade sig på gamle makroøkonomiske metoder til håndtering af problemet. Jeg tror, vi ikke skal have nogen grænser, når vi ser efter løsninger på problemet. I en vis udstrækning har vi skyklapper på i vor holdning. Vi trænger til mere fantasi og mere fornyelse. Jeg vil i hvert fald gerne se dette undersøgt i større omfang. Jeg håber, at vi under vort formandskab i nogen måde vil kunne bidrage hertil.

Formanden
Da den tid, der var afsat til spørgetiden, nu er udløbet, vil spørgsmål nr. 19-28 blive besvaret skriftligt.

Spiers
Hr. formand, jeg vil gerne tage ordet til forretningsordenen vedrørende det tempo, hvori skriftlige spørgsmål bliver besvaret af Rådet. Jeg forstår, at der foreligger et løfte om, at Rådet vil svare på medlemmers spørgsmål inden for seks uger, men ganske ofte kommer svarene to, tre eller endog fire måneder for sent. Jeg ved, at Rådet måske mangler personale til at tage sig af disse spørgsmål, men jeg håber, at det irske formandskab vil prioritere besvarelse af spørgsmålene så hurtigt som muligt, og helst inden fristen på seks uger.

Mitchell
Det er en sag, der ligger mig på sinde. Jeg er ikke alt for sikker på, at vi kan løse problemet under det irske formandskab, da vi er en temmelig lille stat, men vi vil se på, hvordan forholdene kan forbedres. Det kan tænkes, at vi inden for rammerne af regeringskonferencen må gøre noget mere strukturelt for at behandle problemet. Men jeg forstår, at der er et problem. Helt ærligt er jeg ikke for sikker på, hvad jeg kan gøre ved det, men vi vil se på det og se, om der er mulighed for forbedringer.

Formanden
Mange tak for Deres velvillige samarbejde, hr. minister.
Hermed er spørgetiden afsluttet.
(Mødet udsat kl. 19.35 og genoptaget kl. 21.00)

Bortførelse af børn (fortsættelse)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er fortsættelse af forhandlingen om mundtlig forespørgsel om bortførelse af børn.

Zimmermann
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, bortførelse af børn forekommer meget hyppigt, og det er børnene, det går hårdest ud over. De rives ud af deres vante omgivelser og udsættes for følelsesmæssige konflikter, hvilket kan få alvorlige konsekvenser for barnets videre udvikling, konsekvenser, som det kan være vanskeligt at afhjælpe. Det har jeg talt meget med mange berørte og også med NGO'ere om og fået at vide, hvorledes det er for børnene. Men i disse sager høres børnene i for ringe omfang og man tager dem ikke alvorligt nok.
Vi kan ikke lukke øjnene for den kendsgerning, at familien i traditionel forstand meget ofte ikke mere eksisterer. Statistikken i alle lande og i Unionen viser, at antallet af børn, der vokser op hos kun den ene af forældrene, er stigende. Der er behov for lovbestemmelser for i sådanne tilfælde at være retfærdig over for børnene. De i det foreliggende beslutningsforslag nævnte eksisterende aftaler vil jeg gerne have suppleret med konventionen om børns rettigheder. Endvidere vil jeg gøre opmærksom på, at ikke alle medlemsstater har ratificeret eksisterende aftaler og indlemmet dem i deres egen lovgivning. Derudover opfordrer jeg Kommissionen til at informere os om alle former for grænseoverskridende bortførsler af børn i Unionen og ikke kun om det, vi drøfter i dag. Med henblik herpå bør der indledes, finansieres og koordineres en relevant undersøgelse for at få slået fast, hvilke konsekvenser den europæiske integrationsproces har for børnene.
Jeg opfordrer Det Europæiske Råd til i forbindelse med regeringskonferencen i 1996 at nævne børn som en selvstændig persongruppe. Jeg mener, det er vigtigt, at børn får selvstændige rettigheder.

Colombo Svevo
Hr. formand, fru Banottis og fru Greens forespørgsel og beslutningen herom rejser et særligt menneskeligt og retligt problem af stor interesse og jeg vil følgelig sige spørgerne tak for denne forespørgsel.
Det her omhandlede emne er beskyttelsen af mindreårige i tilfælde af blandede ægteskaber, hvorledes man i tilfælde af skilsmisse skal undgå bortførelse af disse mindreårige, og hvorledes man beskytter de rettigheder, der tilkommer forældrene til disse børn. Langt det vigtigste aspekt af denne beslutning består i søge en konkret tilgang til et problem, der er bestemt til at blive stadig større, således som fru Banotti netop har nævnt. I sin søgen efter disse løsninger må man behandle store problemer vedrørende rettigheder og garantier, men jeg finder først og fremmest, at borgerskabsbegrebet her viser sig helt konkret. Dette er et af de emner, hvis rigtige løsning ikke blot hindrer traumer og modsætningsforhold mellem borgerne, men klart viser nytten af det europæiske borgerskab, dets væsen og dets evne til at sikre borgernes rettigheder. Men efter min opfattelse eksisterer dette borgerskab ikke, hvis man ikke tillige indfører et fælles retligt område, således som netop denne beslutning viser. Dette fælles retlige område svarer mere eller mindre til det, som under udarbejdelsen af de europæiske programmer betegnes som en europæisk merværdi. Dette område skal efter min opfattelse sikres for at opnå mindst tre mål, nemlig for det første at få de internationale konventioner, som f.eks. Haag- og Luxembourg-konventionerne, som vore stater har underskrevet, til at fungere ensartet, idet der inden for procedurerne stadig er tale om forskelligheder, som domstolene ikke altid kan vurdere rigtigt. Det andet mål er, at dette retlige område også skal udformes som et retligt fællesskabsinstrument - det udkast til konvention, som vi i dag har drøftet, og som også formanden for Rådet tidligere har nævnt - der skal gøre disse processer lettere og mere sikre. Det tredje formål er at sikre muligheden af at undgå enhver form for usikkerhed og sikre en vis indbyrdes sammenhæng mellem selve konventionerne, nemlig Haag-konventionen og den, vi står for at underskrive. Jeg finder, at vi, dersom vi konkret kan iværksætte dette samarbejde mellem retterne og skabe dette fælles retlige rum, har skabt et stort fremskridt for det europæiske borgerskab.

Todini
Hr. formand, jeg vil her sige fru Mary Banotti tak for at have henledt Europa-Parlamentets opmærksomhed på spørgsmålet om de mindreårige og den psykiske og fysiske vold, de kan være udsat for. Spørgsmålet om et passende sæt retsregler til beskyttelse af mindreårige og børn opfattes i dag som fundamentalt for udviklingen af vort civiliserede samfund. Spørgsmålet om gennemførelsen af Europarådets konvention om børn af 1989 og FN-konventionen om børn drøftes ofte på møder og seminarer og har ofte også mediernes interesse. Mange frivillige nationale initiativer har i stadig stigende omfang i de seneste år søgt at gøre offentligheden opmærksom på problemet, når de organiserer sig for at give de unge særlig og rettidig bistand. Dette - gælder f.eks. den såkaldte »blå telefon«, et frivilligt initiativ, der er taget i Italien, og som har samlet specialister og frivillige, der med privates bistand og frivillige bidrag har stillet en gratis telefonlinje til rådighed for alle børn.
Ved mange internationale borde arbejdes der med regler med henblik på at tilkende børn rettigheder og pligter, og som på samme tid beskytter deres særlige træk og skaber instrumenter, der er egnet til at beskytte menneskets muligheder. Som lovet af det italienske formandskab har Rådet på mødet om »retsvæsenet og indre anliggender« den 4. juni undersøgt medlemsstaternes indstilling til et udkast til fælles holdning vedrørende Haag-konventionen og beskyttelsen af børn. Det italienske formandskab har endvidere ønsket, at man på samme rådsmøde undersøgte, hvor langt arbejderne med revisionen af Bruxelles-konventionen om retternes kompetence, anerkendelse og tvangsfuldbyrdelse af udenlandske domme inden for familieretten nu er kommet. Ændringsforslaget omfatter bl.a. sager vedrørende børn. Da de nationale repræsentanter ikke kunne nå til enighed, har det irske formandskab forpligtet sig til at sætte emnet på dagsordenen på de næste rådsmøder vedrørende »retsvæsenet og indre anliggender«, særlig med hensyn til fjernelse af visse ens bestemmelser i de to tekster med henblik på undgåelse af retlige overlapninger. Disse initiativer er nyttige og betydelige, men ikke tilstrækkelige. Børnene anses i dag for det, de er, nemlig den største menneskelige ressource i vort samfund. At forsømme dem ville være en forbrydelse og ensbetydende med selvmord.
Det problem, vi behandler her - nemlig bortførelse af børn - er kun en lille del af hele problematikken. Barnet er nemlig genstand for tvist mellem to personer af forskellig nationalitet, der ikke længere lever sammen i ægteskab. Det har ikke længere ret til at have de menneskelige forbindelser, som er nødvendige for en harmonisk udvikling, det lider under forældrenes stridigheder og kan endda blive en form for tyvegods. Særlig i forbindelse med bortførelser er der givet psykiske og fysiske problemer, indtil barnet tages tilbage med myndighedernes hjælp. Den Europæiske Union skal være i stand til at se fremad og påtage sig en lille men betydningsfuld rolle som forkæmper. Jeg vil håbe, at denne kun er én af de plenarforsamlinger, på hvilke børn virkelig gøres til genstand for Europa-Parlamentets opmærksomhed.

Larive
Hr. formand, jeg har en britisk veninde, der lever i angst for, at hendes græske eks-mand skal bortføre deres søn til Grækenland. Barnet forstår ikke noget af det og bor skjult i en kælder.
Jeg har en nederlandsk ven, der er dødsensangst for, at hans franske eks-kone skal bortføre børnene, og at han aldrig mere får dem at se. Børnene går til psykiater.
Det er tilfældige eksempler. At vi voksne roder i det, det er vort problem, men vi må ikke gøre børnene til ofre, og vi må begrænse skaden mest muligt. Børn har ret til begge deres forældre. Det gælder også i et Europa uden grænser, hvis forældrene bor i forskellige lande. Vor egen irske kollega, Mary Banotti, har som europæisk mægler hænderne fulde af den slags pinefulde problemer, som forelægges hende. Derfor finder Den Liberale Gruppe, at Europol skal have beføjelse til at registrere forsvundne og bortførte børn. Jeg beder indtrængende det irske formandsskab om her sammen med det kommende nederlandske formandsskab at tage initiativ til et grænseoverskridende samarbejde og en udveksling af information mellem politi og retsvæsen. Jeg var glad for her til eftermiddag at høre positive tilkendegivelser herom både fra hr. Quinn og fru Gradin.
Yderligere efterlyser vi harmoniserede procedurer og specialiserede domstole til gennemførelse af Haag- og Luxemburg-konventionerne og en europæisk lovgivning med procedurer for automatisk gennemførelse af retslige pålæg. Også på det område er det godt, at der er en ny Bruxelles II-konvention under udarbejdelse. Hellere i dag end i morgen. Men her må vi også have retningslinier for den europæiske lovgivning for besøgsret til børn født uden for ægteskab og for sikret retshjælp.
Endelig ønsker vi, at der optages en klausul i EU&#x02BC;s aftaler med tredjelande om samarbejde i tilfælde af bortførelse.
Det er bedre at forebygge end at helbrede. Gennem en klar og harmoniseret lovgivning, gennem samarbejde mellem politi og retsvæsen og Europol kan vi undgå megen elendighed for børn.

Ahern
Hr. formand, jeg vil gerne takke fru Banotti, fordi hun har rejst dette meget vigtige spørgsmål i Parlamentet. Der er få oplevelser, der er mere traumatiske for børn end at blive genstand for en strid mellem forældrene. Hvis dertil føjes, at barnet flyttes fra ét retsområde til et andet og bliver nægtet adgang til en mor eller far - og også til bedsteforældre og den større familie - så bliver traumet forstørret.
Den Europæiske Union vil yde et vigtigt bidrag til at tage de dybeste bekymringer hos folk overalt i Unionen alvorligt, hvis den kan fremlægge en bindende ramme for medlemsstaterne.
Lad mig her sige, at det er vigtigt, at vi tager fat på spørgsmål, der virkelig har betydning for Europas befolkning, ikke bare de generelle spørgsmål, ikke bare storpolitikken, men virkelige spørgsmål, der berører virkelige menneskers liv. Hvis vi kun betragter disse spørgsmål som private, som det afspejles i den nationale lovgivning om mange spørgsmål vedrørende familien, så begår vi en grov uretfærdighed både mod os selv og mod Europas befolkning.
Jeg er glad for, at fru Gradin har sagt, at Kommissionen hurtigt ville se på dette, men jeg er meget ked af, at Rådet siger, at det ikke har indpasset det i sin dagsorden. Det er ikke nogen kritik af den nuværende formand for Rådet. Jeg forstår situationen, men af hensyn til mennesker overalt, der arbejder med denne sag, så vær venlig at fremskynde dette. Jeg har selv erfaret dette, og jeg ved, hvor påtrængende nødvendigt, det er for mennesker i Europa at få det løst.

Leperre-Verrier
Hr. formand, Gruppen Europæisk Radikal Alliance tilslutter sig fuldt ud fru Banottis synspunkter og forslag. Vi ville gerne vide, hvor langt man er med at indfri de løfter om et specifikt juridisk fællesskabsinstrument til behandling af sager om bortførelse af børn, der blev givet for nu et halvt år siden. Det glædede os i øvrigt at høre, hvad det irske formandskab agter at foretage sig på dette område. Et stort antal børns skæbne afhænger heraf, børn, som er kommet i klemme i forbindelse med en skilsmisse mellem forældre af forskellig nationalitet.
Det er kun glædeligt, at den europæiske integration har positive virkninger i form af et øget antal blandede ægteskaber. Men i vore dage er parforholdene mere ustabile, og der er flere skilsmisser end tidligere. Skilsmisser fører til følelsesmæssige konflikter, som i nogle tilfælde tilspidses og fører til dramatiske situationer, som de omhandlede bortførelser af børn. Det komplicerede i disse situationer og det juridiske tomrum på europæisk plan må imidlertid ikke føre til passivitet og afståen fra at gribe ind. Vi må tværtimod kæmpe for at forbedre beskyttelsen af børnenes rettigheder.
Vi må i dag stemme for etableringen af en retsramme, som beskytter børns ret til ikke at blive bortført af en af forældreparterne i forbindelse med følelsesmæssige konflikter mellem disse. Vi afventer derfor utålmodigt gennemførelsen af den konvention, som kommissæren har bebudet.

Angelilli
Hr. formand, som det også fremgår af forslaget til beslutning om beskyttelsen af børn er vold over for børn - spændende fra mishandlinger til bortførelse og salg i egentlig forstand af børn - ofte forbundet med fattigdom og social marginalisering. Som det er påvist i en nylig betænkning fra Europa-Parlamentet, stiger fattigdommen i Europa foruroligende, og det er først og fremmest de svageste grupper, nemlig kvinder og børn, der må bære følgerne heraf. I Italien er der f.eks. 1, 2 millioner fattige børn, dvs., at et barn ud af seks lever i absolut nød, i familier, der ofte her i Unionen kun er familier af navn. Kommissionen og Rådet må derfor i samarbejde med de enkelte medlemsstater gå i spidsen med en række foranstaltninger til bekæmpelse af fattigdommen og naturligvis også arbejdsløsheden.
For så vidt særlig angår vold imod børn, må man derimod udarbejde en række europæiske regler for beskyttelse af børn med særligt henblik på adoptionslovgivningen. For det andet må der iværksættes en kampagne for oplysning og bevidstgørelse om grundene til vold mod mindreårige, og de skader den kan forårsage. For det tredje skal der ydes økonomisk støtte til sikring af sundhedsmæssig, psykologisk og retlig bistand til børn, der har været udsat for en hvilken som helst form for vold, og deres familier. Endelig skal ordensmagten i de forskellige medlemsstater tilskyndes til at udarbejde en fælles plan for samarbejde, der har til formål på internationalt niveau at dæmme op for bortførelser og, som jeg før sagde, tillige salg af nyfødte og børn i det hele taget.

Newman
Hr. formand, denne debat drejer sig om de sindsoprivende og skrækkelige forhold, hvor man trækker i hver sin side af et barn, børn, der bortføres fra det ene land til det andet af fraseparerede forældre, der bor i forskellige lande. Vi har i årenes løb haft et antal andragender fra folk, der er ramt af dette. Mange medlemmer af Parlamentet har rejst spørgsmål fra deres valgkredse, og tallet stiger.
Parlamentet har ingen beføjelser på dette område og bør ikke foregive at have det, men vor håndtering af dette spørgsmål er blevet forbedret ved udnævnelsen af Mary Banotti og hendes arbejde, der er udtryk for en seriøs og realistisk holdning. Som det er blevet sagt, er en udvikling vedrørende Bruxelles-konventionen vigtig.
Vi må sikre, at kendelser om forældremyndighed afsagt ved en domstol i én medlemsstat ikke bliver trodset ved ulovlig bortførelse af børn til et andet lands jurisdiktion, somme tider endog til en anden medlemsstat. For at sige det ligeud, hvorfor skal så f.eks. britiske domstole samarbejde om fjernelse af børn, der er bortført fra et andet land, af en forælder i Storbritannien, hvis domstolen i en anden medlemsstat modarbejder ånden - og undertiden bogstaven - i Haag-konventionen og Luxembourg-konventionen og nægter at gøre det samme, når et barn bliver bortført til dets jurisdiktion; eller som vi ofte ser, når politiet og myndighederne ikke alvorligt eftersøger de kidnappede børn og deres bortførere. Børns velfærd må komme først, ikke nationalisme, ikke falsk mandfolkestolthed, men børns velfærd. Alt bør gøres, for at børn af adskilte forældre får de bedst tænkelige muligheder for at have kontakt med begge forældre med chance for en kærlig og sikker opdragelse, forudsat at den ene af forældrene ikke forsøger at bortføre dem. Det arbejde, som Parlamentet og dets udpegede forhandler, fru Banotti, gør på dette område, trænger til seriøs støtte fra alle medlemmer, og jeg håber, at den reaktion, vi hørte fra rådsformanden og Kommissionen, peger i den rigtige retning, og at de, der har magten, vil tage dette spørgsmål alvorligt til gavn for vore børn.

Andrews
Hr. formand, jeg glæder mig over fru Banottis initiativ i dette spørgsmål. Denne debat om bortførelse af børn er meget vigtig.
Men jeg vil gerne koncentrere mig om et andet aspekt, nemlig vold mod børn. Jeg opfordrer Parlamentet til at afholde en fuldstændig og åben drøftelse af vold mod børn til efteråret. Vold mod børn antager mange former. Det er en chokerende anklage mod vort samfund. Afsløringer af misbrug af børn finder nu alt for ofte vej til mediernes overskrifter. Nogle af dem, der har fået betroet det hverv at være værger for vore børn, har skammeligt misbrugt denne tillid.
Den Europæiske Union er nu i gang med en grundlæggende genvurdering af traktaterne. Det er derfor passende, at jeg i dag opfordrer rådsformanden til at antyde, hvad han har planlagt på fællesskabsplan angående ikke blot spørgsmålet om bortførelse af børn, men beskyttelse af børn mod alle former for vold, herunder seksuel udnyttelse af børn, misbrug af børn og af teknologi, såsom Internettet, af pædofile, der har fremmet deres egne vanærende handlinger via ny teknologi.
Herudover vil jeg gerne anmode formandskabet om i dag klart at forpligte sig til via forhandlinger ved regeringskonferencen at arbejde for optagelse af et kapitel med bestemmelser om mindreåriges menneskerettigheder, efter hvilket de på samme måde som andre borgere vil have ret til fuldt ud at nyde de fundamentale rettigheder og friheder, der anerkendes af Parlamentet - naturligvis med de begrænsninger, der er fastlagt af loven, særlig for så vidt angår børn. Vi må have et korstog for børn, der har til formål at sikre, at deres rettigheder som europæiske borgere beskyttes fuldt ud.
Endelig vil jeg benytte denne lejlighed til at byde min kollega fra min egen valgkreds, Gay Mitchell, velkommen til formandskabet for Rådet og ønske ham alt muligt held i de kommende seks måneder.

Gröner
Hr. formand, i det europæiske hus er værelserne til børnene og de unge stadig meget spartansk indrettet. Den opvoksende generations rettigheder er svage, og medlemsstaternes politiske forståelse for, at Den Europæiske Union skal have flere beføjelser på dette område, øges kun langsomt. Jeg mener, at regeringskonferencen her kunne frembyde en chance for fremskridt.
Et særligt følsomt område er alle former for magtanvendelse over for børn, navnlig bortførelsen af børn, som vi behandler i dag. Tilkendelsen af forældremyndigheden er i forbindelse med skilsmisser hyppigt meget omstridt og eskalerer ofte til en magtkamp mellem forældrene.
I ægteskaber indgået af to med hver sin nationalitet opstår der på grund af forskelle i tradition, sprog, kultur eller religion ekstra muligheder for konflikter, og i denne følelsesmæssige stresssituation antager den yderste konsekvens, nemlig bortførelse af børn, et stadigt mere foruroligende omfang.
Allerede i 1991 gjorde jeg i min betænkning for Udvalget om Ungdom og Kultur opmærksom på dette fænomen, stillede krav om et register over forsvundne børn og dadlede det manglende samarbejde mellem medlemsstaterne.
I betænkningen fra 1993 om foranstaltninger mod bortførelse af børn blev der på ny stillet forslag om en bedre koordinering og udnyttelse af de internationale konventioner fra Luxembourg og Haag.
Siden gennemførelsen af det indre marked og den øgede mobilitet, der også er forbundet med internationale migrationer, øges antallet af par, hvor de to har hver sin nationalitet, men i tilsvarende grad antallet af konflikter. Fru Banotti har som særlig kommitteret givet en meget klar redegørelse derfor.
Vi vil nu endelig se resultater. Vi anmoder Kommissionen om en meddelelse om samtlige aspekter af grænseoverskridende bortførelser af børn og tillige om foranstaltningerne over for tredjelande.
I Europa-Parlamentet har vi flere gange fremsat meget konkrete forslag, der går fra harmonisering af procedurerne over lettere adgang til at tilbagelevere børnene, støtteforanstaltninger til selvhjælpsorganisationer og bedre informationer til automatisk ydelse af retshjælp.
Det, de berørte har brug for, er hjælp, og det skal være nu. Vi nærer store forhåbninger til det initiativ, det irske rådsformandskab har lovet at tage, nemlig at oprette et register over bortførte børn hos EUROPOL.

Torres Couto
Hr. formand, også jeg vil komplimentere fru Banotti. Til en indledning vil jeg gøre opmærksom på, at dette yderst alvorlige problem med bortførelse af børn, som har antaget større dimensioner i Europa i de senere år, skyldes, at familien er blevet skrøbeligere som følge af forringelsen af de sociale forhold, den moralske, kulturelle, økonomiske og sociale krise, som rammer os alle, men som fællesskabsmyndighederne ikke har viet tilstrækkelig opmærksomhed. Det er en udfordring, som er rettet til os alle, og som vi alle i særlig grad må føle os ansvarlige for.
I denne nye situation, der er opstået, ville det være aldeles hyklerisk at blive siddende med hænderne i skødet i forventning om, at problemer af denne karakter og dette omfang skulle kunne løses gennem national lovgivning. Det er bydende nødvendigt at øge konvergensbestræbelserne og samarbejdet inden for den tredje søjle. En revision af Bruxelles-konventionen i den foreslåede retning vil kunne bidrage til at etablere en retsramme, som kan beskytte børns grundlæggende rettigheder og hindre, at situationer af den omhandlede art udvikler sig til dramaer, som efterlader uovervindelige traumer i børnenes sind med de hermed forbundne tragiske følger for deres udvikling.
Det er klart nødvendigt med en ny retsramme, men når det er sagt, vil jeg også understrege, at det ikke er nok med juridiske løsninger, da disse problemer tillige peger på nødvendigheden af økonomiske og sociale foranstaltninger på europæisk plan.
Det er gået hårdt ud over familien i de senere år, og det i så høj grad, at familiens funktion som basisenhed i et dynamisk og sundt samfund er truet, og det er derfor bydende nødvendigt, at der nu skabes de rette betingelser for, at de seneste års anslag mod familien bringes til ophør.
Initiativer i stil med fru Banottis er helt centrale. Vi er på rette vej, og Rådet og Kommissionen må efter denne debat undgå at spille mere tid og ufortøvet tage fat på at skabe den nødvendige ramme for at løse problemer af denne art.

Malone
Hr. formand, vi har haft en masse værdifuld debat i dag om spørgsmål såsom FUSP, Helms-Burton, regeringskonferencen osv. meget vigtige spørgsmål i sig selv. Men dette spørgsmål om den fysiske, psykologiske og fysiologiske sikkerhed for Unionens børn må af vore borgere ses som et yderst vigtigt punkt på Unionens dagsorden.
Jeg har selv praktiseret inden for familieret i et antal år, og jeg har set de vanskeligheder og udsættelser, som par fra blandede ægteskaber oplever, når de kommer ud for bortførelse af børn. Man må bestemt glæde sig over antallet af ægteskaber mellem folk fra forskellige nationer inden for Fællesskabet - de fremmer faktisk kulturelle bånd mellem Unionens borgere - men det er helt klart, at denne forøgelse af antallet af sådanne ægteskaber - og det er blevet nævnt af mange talere - har ført til en dertil svarende stigning i antallet af bortførelser af børn inden for medlemsstaterne. For eksempel afslører statistik for Irland - det land, jeg selv og hr. Mitchell repræsenterer - en væsentlig forøgelse af sådanne tilfælde, idet 70 børn blev bortført fra staten sidste år, og jeg forstår, at 16 af disse sager endnu ikke har fundet en løsning.
Ud fra min erfaring skyldes de væsentligste problemer en mangel på ensartethed i lovgrundlaget under de to eksisterende internationale konventioner på dette område sammen med manglende samarbejdsvilje på tværnationalt plan. Angående det sidste noterer jeg mig, at Belgien er den eneste medlemsstat, der stadig ikke har ratificeret Haag-konventionen af 1980 om de civile aspekter af bortførelse af børn, og det vil jeg opfordre den til at gøre med det samme.
Endelig er det på grund af den store forskel mellem de nationale love klart for mig, at løsningen på problemer i sager af denne art kræver kostbar specialiseret juridisk bistand. Jeg glæder mig over Kommissionens foreliggende forslag om adgang for forbrugerne til retfærdighed, men jeg er meget skuffet over at se, at familiens adgang til retfærdighed, der er en menneskerettighed, endnu ikke har fået samme opmærksomhed. Så jeg vil anmode Kommissionen og Rådet om at tage fat på dette problem med harmonisering af den nationale lovgivning om adgang til juridisk bistand for alle.

Banotti
Jeg ser frem til at høre fra Rådet. Jeg håber bare, at ministeren vil lytte til de opfordringer, der er kommet fra mange af os. Han har allerede svaret på en meget klar og positiv måde. Jeg vil gerne vide, om han håber at komme tilbage til Parlamentet før udløbet af formandsperioden med en klar angivelse af, at der er sket noget. Det har han lovet at gøre, og det håber jeg, han vil. Jeg er særlig interesseret i spørgsmålet om et centralt register, hvor alle bortførte børn - hvad enten de er bortført af forældre eller kriminelle - kan noteres, og hvorfra der kan tages aktion. Som jeg nævnte i mit eget indlæg, er det nødvendigt, at dette bliver gjort hurtigt. For hver dag der går, bliver det mere vanskeligt at finde disse børn.

Mitchell
Hr. formand, jeg har ikke meget at føje til det, jeg sagde som svar på debatten tidligere i eftermiddags, udover at sige, at fru Ahern ikke kan have hørt mit indlæg. Det er klart, at hun ikke forstod det, jeg tidligere sagde.
Jeg vil gerne tilslutte mig dem, der har takket fru Banotti for den måde, hun har forfulgt og rejst dette spørgsmål på, og hr. Andrews for hans venlige velkomstord og støtte. Jeg har hørt på denne debat med stor interesse. Jeg forstår de følelser og de bekymringer, der er kommet til udtryk fra dem, der interesserer sig for sagen. Det er et vigtigt og følsomt spørgsmål, og det er noget, Rådet vil gøre noget ved, som jeg tidligere har sagt under debatten.
Jeg vil berette, hvad jeg har hørt her i dag, for min kollega, justitsministeren, fru Nora Owen, der er formand for Rådet (retlige og indre anliggender). Jeg ved, at hun vil aflægge en detaljeret rapport til det relevante parlamentsudvalg i de kommende uger. Jeg nærer ingen tvivl om, at det er et af de spørgsmål, der vil blive rejst. Jeg vil henlede hendes fulde opmærksomhed på denne debat.
Jeg håber ikke, det er mandschauvinistisk at sige, at jeg blev slået af antallet kvindelige medlemmer, der har bidraget til denne debat. Det forholder sig jo tilfældigvis sådan, at vi har en kvindelig justitsminister i Irland, der er formand for Rådet (retlige og indre anliggender) og som vil være særlig opmærksom på de spørgsmål, der er blevet rejst her. Det vil påhvile hende at sørge for, at formandskabet og den irske regerings reaktion bliver forelagt for det relevante parlamentsudvalg. Jeg vil sørge for, at hendes opmærksomhed bliver henledt på dette. Jeg ved ikke, om De ved, at fru Owen er søster til fru Banotti, og det er et heldigt tilfælde. Det er meget nyttigt ved denne lejlighed, at det medlem, der så energisk forfølger denne sag, har direkte adgang til ministeren. Jeg har været meget optaget af denne debat i dag, og jeg vil på formandskabets vegne bestemt sikre, at ministerens opmærksomhed bliver henledt på det, der er sagt her.
Hr. Andrews rejste et mere generelt spørgsmål, som også fortjener at bliver undersøgt. Jeg vil støtte ham i hans bestræbelser for at rejse sagen igen til efteråret. Forslaget fra Parlamentet i denne forbindelse vil blive hilst velkommen af formandskabet. Det er et spørgsmål, vi alt for længe har valgt at ignorere eller af den ene eller anden grund ikke har været opmærksomme på.
Debatten i dag har været meget nyttig, og den vil være til oplysning for formandskabet under vort arbejde med at forfølge dette spørgsmål i Ministerrådet. Jeg kan forsikre Parlamentet om, at formanden for Rådet (retlige og indre anliggender) fuldt ud vil blive gjort opmærksom på det, der bekymrer Parlamentet, af mig og mine embedsmænd efter aftenens debat.

Ahern
Hr. formand, jeg vil blot lige sige af hensyn til opklaringen af sagen, at jeg ønskede, at Rådet skulle fastsætte en tidsplan. De sagde faktisk tidligere, at det kunne de ikke gøre. Jeg er glad for, at ministeren nu har forsikret os om, at man hurtigt vil se på sagen, og måske kunne den relevante justitsminister i lyset af det, vi her lige har hørt, komme til stede i Parlamentet, så hun personlig kan berolige os i denne sag før december.

Formanden
Jeg takker hr. Mitchell for hans hensynsfulde svar. Parlamentet ser frem til at have ham til stede her under det irske formandskab.
Jeg har modtaget to forslag til beslutning, fremsat i overensstemmelse med artikel 37, stk. 2, i forretningsordenen.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.30.

Toldunionen med Tyrkiet
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0197/96) af Kittelmann for Udvalget om Udenrigs-, Sikkerheds- og Forsvarsanliggender om forslag til Rådets afgørelse om proceduren for fastlæggelse af Fællesskabets holdning i Det Blandede Udvalg for Toldunionen, der er nedsat ved afgørelse 1/95 truffet af Associeringsrådet EF-Tyrkiet om gennemførelsen af slutfasen i toldunionen (KOM(96)0018 - C4-0126/96-96/0020(CNS)).

Schwaiger
Hr. formand, først vil jeg forelægge Kittelmannbetænkningen og dernæst komme ind på udtalelsen fra Udvalget om Eksterne Økonomiske Forbindelser.
Den 1. januar 1996 trådte toldunionen med Tyrkiet i kraft. Den har nu fungeret i næsten syv måneder. I dag anmodes Parlamentet om at godkende Rådets afgørelse, som bestemmer de nærmere retningslinjer for gennemførelsen af toldunionen og som vi egentlig bør godkende. Dette vil ske i det såkaldte Blandede Udvalg for Toldunionen, der er nedsat ved afgørelse 1/95 truffet af Associeringsrådet EF-Tyrkiet om gennemførelsen af slutfasen i toldunionen. Det drejer sig om at sikre, at toldunionen fungerer korrekt, og garantere den frie samhandel mellem de to partnere. Rådet skal fastlægge Fællesskabets holdninger, Kommissionen skal fastlægge Fællesskabets holdninger, for så vidt angår tekniske bestemmelser og konkurrenceforvridning for så at kunne forhandle med de tyrkiske partnere.
Både Udvalget om Udenrigs-, Sikkerheds- og Forsvarsanliggender og Udvalget om Eksterne Økonomiske Forbindelser har enstemmigt godkendt oplægget. For at fremhæve det endnu en gang: Formålet med proceduren er, at toldunionen skal fungere korrekt på det handelsmæssige område. Dermed vil jeg entydigt gøre følgende klart: Den her foreliggende procedure har ikke direkte noget at gøre med det finansielle samarbejde eller med aspekter af politisk art, som ikke hører under Det Blandede Udvalgs sagsområde, men under Associeringsrådets sagsområde. Der er her tale om tekniske bestemmelser, dvs. om en gennemførelsesbestemmelse for toldunionen.
Nu til udtalelsen fra Udvalget om Eksterne Økonomiske Forbindelser: Også det ser i Rådets afgørelse en teknisk, men nødvendig foranstaltning til gennemførelse af toldunionen. Det vil med sin udtalelse bidrage til at udforme det arbejde, der udføres i Det Blandede Udvalg for Toldunionen, så korrekt og gennemskueligt som muligt og samtidig give Europa-Parlamentet omfattende informationer også på det tekniske område. Den indeholder to ændringsforslag, jeg som ordfører har stillet. Til artikel 1 foreslår Udvalget om Eksterne Økonomiske Forbindelser, at man ikke kun henholder sig til artikel 113, dvs. handelspolitikken, men også til de forskellige andre bestemmelser, der f.eks. er relevante for intellektuel ejendomsret og industriel ejendomsret. Det forekommer mig derfor nødvendigt til artikel 1 at foreslå en formulering, der lyder lidt anderledes og som fastsætter, at Rådet træffer afgørelse i overensstemmelse med de procedurer, der gælder for vedtagelsen af interne bestemmelser på det pågældende område. For det andet skal det i artikel 2 indføjes, at EuropaParlamentet regelmæssig orienteres om de beslutninger, der træffes i Det Blandede Udvalg. Jeg gør opmærksom på, at Europa-Parlamentet regelmæssig skal kunne kontrollere og få oplysninger om alle områder i toldunionen. Begge ændringsforslag er blevet vedtaget også af Udvalget om Udenrigs-, Sikkerheds- og Forsvarsanliggender og medtaget i Kittelmann-betænkningen. Som ordfører for denne udtalelse anmoder jeg Dem derfor om at stemme for den foreliggende betænkning, idet jeg med vilje stiller dette forslags tekniske kvalitet i centrum.

Kranidiotis
Hr. formand, på vegne af De Europæiske Socialdemokraters Gruppe vil jeg gerne understrege, at betænkningen om Fællesskabets holdning i Det Blandede Udvalg for Toldunionen med Tyrkiet ikke frembyder nogen vanskeligheder og kan støttes med forbehold af de ændringsforslag, der er stillet.
Jeg vil dog benytte lejligheden til at fremhæve, at Den Europæiske Unions vedtagelse af toldunionen med Tyrkiet har været præget af en række politiske betingelser med relation til respekten for menneskerettighederne, demokratiet, retsstaten, folkeretten, gode naboskabsforhold og medlemsstaternes territoriale integritet. Med andre ord: hvis landet ønsker at samarbejde med Europa, bør det holde sig inden for og ikke uden for rammerne af den internationale retsorden.
Desværre har Tyrkiets adfærd i den seneste tid udviklet sig i en skuffende retning. Ikke alene fortsætter det krænkelserne, men det fører også en provokerende og aggressiv politik over for Grækenland og Cypern, en medlemsstat og en stat, der har søgt om medlemskab af Den Europæiske Union. Denne adfærd, som sætter freden og sikkerheden i området på spil, må ændres. Med dette for øje udsendte Rådet forleden dag, i forbindelse med godkendelsen af MEDA-programmet, en alvorlig advarsel henvendt til den nye tyrkiske Erbakan-regering. Vi afventer nu dens reaktion og vil i Europa-Parlamentet handle i overensstemmelse hermed og tage de nødvendige initiativer.
På denne baggrund finder jeg det hensigtsmæssigt, at Rådet og Kommissionen informerer os om udviklingen med hensyn til gennemførelsen af toldunionen med Tyrkiet, især nu, hvor den tyrkiske regering under den nye premierministers ledelse har udtrykt forbehold over for toldunionen, skønt den tidligere gik ind for en genforhandling af aftalen.

Gredler
Hr. formand, hr. Kittelmann, jeg ved, at der er tale om en betænkning af overvejende teknisk karakter, men alligevel bliver man nødt til også at se på den politiske baggrund, som den, der havde ordet før mig, sagde.
Vi har som Europa-Parlament i december i fjor truffet en vigtig beslutning om EU's forhold til Tyrkiet. Det beroede kun delvis på reelle ændringer af f.eks. forfatningen. Meget var baseret på de løfter og forhåbninger, som Europa-Parlamentet dengang gav udtryk for. Fru Ciller, der den gang var Tyrkiets ministerpræsident, appellerede til os om at støtte hende for at holde fundamentalister borte fra magten. Og nu er alt det glemt. Hun deler regeringsmagten med dem og er deres udenrigsminister. Glemt er løfter som overholdelse af menneskerettighederne og den positive genoptagelse af sagerne mod de parlamentsmedlemmer, der var blevet dømt på grundlag af en særdeles problematisk lov.
Hvorledes får de tyrkiske kvinder ligeberettigelse? Hvorfor foregår der stadig tortur? Hvorfor forsvinder folk, hvorfor er der nogle, der dør efter tortur på politistationer og efter forhør? Hvad har overhovedet ændret sig, hvad er overhovedet blevet bedre? Jeg føler, at fru Ciller har skuffet mig i min tro på et Tyrkiet med europæisk præg. Hvis det fortsætter på den måde, behøver jeg ikke at bryde mit hoved med, på hvilket grundlag Det Blandede Udvalg skal arbejde, jeg må i stedet spørge mig selv, om de penge, EU stiller til rådighed, ikke kan investeres bedre i andre lande.

Kreissl-Dörfler
Hr. formand, de i Kittelmann-betænkningen foreslåede ændringer i Kommissionens tekst ville vi egentlig kunne stemme for. Men kun hvis vi overhovedet ikke mere ville bemærke den sammenhæng, de står i, nemlig toldunionen med Tyrkiet. I denne forkerte ramme fører imidlertid heller ikke sådanne forslag om tekniske forbedringer, som i grunden er fornuftige, til et reelt bedre resultat.
Jeg husker udmærket dengang for 7 måneder siden, da der i Europa-Parlamentet blev stemt om toldunionen med Tyrkiet. I dag har islamisterne regeringsmagten dér, og det er fru Ciller, der har givet dem den. Hvilken lære har de, der den gang gik ind for toldunionen, draget af, at deres strategi slog fejl? Mig forekommer det, at man i dag i stedet for at tage konsekvensen simpelt hen stikker hovedet i busken og lader, som om intet var hændt. Denne strudsepolitik, denne strategi med at lukke øjnene vil imidlertid formodentlig meget snart hævne sig. En stat, der endnu ikke en gang respekterer de mest elementære grundlæggende rettigheder, som retten til meningsfrihed, og som fører en beskidt krig mod en del af sin befolkning, kurderne, skal ikke have præferencer.
Europa-Parlamentet bør derfor ikke tage yderligere skridt i den forkerte retning og i første omgang henlægge alle beslutninger, som fremmer toldunionen - jeg vil her blot nævne finansprotokollerne - indtil der er demokrati og fred i Tyrkiet. Jeg anmoder alle, der den gang stemte for, om endnu en gang at tage deres afgørelse op til revision og overveje, hvorfor de stemte for.

Fabre-Aubrespy
Hr. formand, Kittelmann-betænkningen henleder opmærksomheden på juridiske og institutionelle spørgsmål. Den opfordrer til, at Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder høres om retsgrundlaget, og det må beklages, at det ikke allerede er sket. Desuden henleder betænkningen opmærksomheden på spørgsmålet om høring af Parlamentet. For mit vedkommende er det dog især de politiske aspekter, jeg i lighed med de foregående talere især vil beskæftige mig med.
Jeg kan tydeligt huske de argumenter, der fremførtes i forbindelse med ratificeringen af aftalen om indgåelse af toldunionen. Jeg var selv ligesom de øvrige medlemmer af vores gruppe imod denne ratificering af fire grunde, nemlig den tyrkiske regerings manglende indrømmelse af folkedrabet på den armenske befolkning, situationen på Cypern, menneskerettighedssituationen og endelig det faktum, at Tyrkiet uanset hvor store bestræbelser det udfoldede, aldrig ville kunne blive medlem af Den Europæiske Union, selv om mange af tyrkiske ledere opfattede toldunionen som et første skridt på vejen hen imod medlemskab.
Intet har ændret sig grundlæggende, og jeg beklager, at flertallet af Europa-Parlamentets medlemmer ikke er forblevet tro mod deres oprindelige indstilling, som den kom til udtryk i afvisningen af aftalen om indgåelse af en toldunion.
I dag er der en islamisk regering i Tyrkiet på trods af, at vi havde fået at vide, at vi ved at stemme for toldunionen ville hindre, at islamiske fundamentalister overtog regeringsmagten. Desuden har vi oplevet den tyrkiske regerings aggression mod to græske øer. Man må spørge, om situationen har ændret sig, eller om de, der var imod toldunionen ikke havde ret? Jeg mener stadig, at min stemmeforklaring i forbindelse med indgåelsen af den omtalte aftale siger, hvad der er at sige, og jeg vil citere slutningen af den: «Jeg overser ikke de handelsmæssige aspekter i den foreliggende aftale, men af indre overbevisning og samvittighedsgrunde kan jeg af de tidligere anførte grunde ikke stemme for aftalen.« Af de samme grunde, og i endnu højere grad efter det der er sket i de seneste måneder, vil vores gruppe stemme imod hr. Kittelmanns betænkning.

Konecny
Hr. formand, i betænkningen - det understregede hr. Schwaiger her - hedder det, at det primært og udelukkende drejer sig om tekniske bestemmelser. Den konstatering må man naturligvis erklære sig enig i, og derfor vil jeg også stemme for denne beslutning.
Men jeg stemte i sin tid ikke for toldunionen med Tyrkiet, og med den udvikling, der siden er sket, føler jeg mig mere end bekræftet i denne holdning. Jeg tror, at mange, der den gang sagde ja, ser på deres daværende vurdering med voksende tvivl og spirende utilfredshed.
Husk nu: Dengang fik vi udtrykkelig at vide, at indgåelse af en toldunion var et helt afgørende argument for at afholde væsentlige dele af de tyrkiske vælgere fra at skaffe fundamentalisterne flertallet i Tyrkiet.
Og den politiker, som den gang udtrykkelig gik ind for det og som hævdede, at hun ville standse denne fundamentalistiske bølge, har nu indgået en alliance med netop det parti, som alligevel fik succes ved valget.
Jeg ved jo ikke, om det er rigtigt, hvad en tyrkisk oppositionspolitiker hævder, at der her var tale om et joint venture med det hovedformål at forhindre, at de to partilederes overraskende rigdom undersøges parlamentarisk. Men én ting er klar: Det drejer sig her om at gøre alt det muligt, om hvilket man før valget sagde til os, at det skulle forhindres. Der er blevet gjort opmærksom på, hvor mange af Tyrkiets løfter der ikke er blevet indfriet, og dertil kommer, at vi for alvor bliver nødt til at stille os selv det spørgsmål, om denne regering egentlig vil tilnærme Tyrkiet til Europa.

Schreiner
Hr. formand, toldunionen med Tyrkiet er en realitet. Og jeg kan kun tilslutte mig den, der havde ordet før mig, for så vidt som også jeg føler en vis skuffelse, når jeg nu hører, at den nuværende ministerpræsident, der er islamist, mener, at han egentlig slet ikke mere har brug for denne toldunion, for denne aftale med Den Europæiske Union. Jeg synes derfor, at vi ud over den tekniske tilpasning, der skal foretages med beslutningen i dag, også bør stille os selv det spørgsmål, hvad toldunionen i de forløbne ti måneder har givet Tyrkiet i økonomisk henseende. Jeg mener ikke, at man med toldunionen har fået løst problemet med voksende arbejdsløshed i Tyrkiet. Jeg mener endvidere, at toldunionen som helhed kun har hjulpet en del af industrien og en del af økonomien, men ikke i vid udstrækning Tyrkiets nationaløkonomi som helhed. Den tekniske tilpasning, der behandles i dag, skal man derfor betragte ud fra denne synsvinkel, og det skal undersøges, om denne ændring, denne tekniske tilpasning og videreførelsen af toldunionen med Tyrkiet virkelig sikrer velstand og fred i landet.

Kouchner
Hr. formand, jeg vil gerne have lov til at forklare mine venner, navnlig blandt de franske socialister, hvad der ligger mig på hjerte. Jeg har ikke andre lejligheder til at forklare det end nu, i forbindelse med denne betænkning om toldunionen.
Vi stemte for Tyrkiets deltagelse i toldunionen, fordi vi selv mente, og fordi demokraternes gruppe anmodede os om det, at det kunne dæmme op for islamiske fundamentalisters magtovertagelse. Men det modsatte er sket. Vi stemte for toldunionen, fordi vi mente, at Tyrkiets massakre på kurderne dermed ville blive bragt til ophør. Men det modsatte er sket, endnu flere kurdere mister livet nu.
Vi er temmelig desorienterede. Jeg håber, jeg tager fejl. Jeg håber inderligt, at dette budskab bliver hørt og forstået. Men i afventning heraf afholder jeg mig fra at stemme om den foreliggende betænkning, for jeg tror desværre, at jeg har taget fejl.

Iivari
Hr. formand, det forslag til lovgivningsmæssig beslutning, der nu er til behandling, vedrører den tekniske gennemførelse af den toldunion, der er indgået med Tyrkiet. Udenrigsudvalget er nået frem til godkendelse af forslaget og har samtidigt stillet to ændringsforslag, hvoraf det andet vedrører Parlamentets ret til at få oplysninger om de beslutninger, der træffes i Det Blandede Udvalg. Selvom det kun drejer sig om en beslutning, der vedrører den tekniske del af toldunionen, er det i denne sammenhæng på sin plads at nære en begrundet bekymring for menneskerettighedssituationen i Tyrkiet. Det er beklageligt, at de fremskridt, som de tyrkiske myndigheder ønskede at vise i forbindelse med den heftige debat om vedtagelsen af toldunionen, ikke har varet ved. De oplysninger, som vi har fået fra de tyrkiske fængsler, er foruroligende.
I den igangværende drøftelse om Tyrkiets situation bør det imidlertid fastslås, at udlandet bør respektere valgresultatet i ethvert land, og at en religiøs orientering ikke i sig selv bør give anledning til fordømmelse. Samtidig kan jeg ikke acceptere nogen form for terrorhandlinger. Det bør dog siges direkte, at den fortsatte krænkelse af menneskerettighederne gør det aktuelt at optage samarbejdet med Tyrkiet til fornyet overvejelse. Det er umuligt at opretholde forbindelserne, hvis den ene part fortsat tilsidesætter forudsætningerne for samarbejdet.

Liikanen
Hr. formand, hr. Kittelmanns betænkning indeholder to ændringsforslag, som Kommissionen imidlertid ikke kan godkende. Baggrunden for dette er følgende: Med hensyn til det første ændringsforslag er der grund til at erindre om, at Det Blandede Udvalg for Toldunionen kun er et teknisk og handelsmæssigt organ. Det kontrollerer, at den frie bevægelighed for varer overholdes inden for toldunionens område og sikrer især, at den tyrkiske lovgivning varigt bringes i overensstemmelse med Fællesskabets lovgivning på de områder, som direkte vedrører toldunionen. Det Blandede Udvalg kan rette henstillinger til Associeringsrådet, der træffer de nødvendige afgørelser i overensstemmelse med de procedurer, der er fastlagt EF-traktaten. Det Blandede Udvalgs beføjelser baserer sig på det i artikel 113 nævnte anvendelsesområde. Derfor fastlægger Rådet Fællesskabets holdning i Det Blandede Udvalg for Toldunionen med kvalificeret flertal.
I det andet ændringsforslag anmodes der om, at Europa-Parlamentet får oplysninger om de beslutninger, der træffes i Det Blandede Udvalg. Det bør bemærkes, at Parlamentet allerede nu får oplysningerne. Når Kommissionen sender Rådet et forslag til en fælles holdning, oplyses Europa-Parlamentet også herom. Den samme procedure bruges i de tilfælde, hvor Det Blandede Udvalg behandler forslag til en fælles holdning. Det kan desuden konstateres, at de henstillinger fra Det Blandede Udvalg, som Associeringsrådet godkender, offentliggøres i De Europæiske Fællesskabers Tidende.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.30.

Tillægs- og ændringsbudget nr. 1 for 1996
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0245/96) af Elles og Miranda for Budgetudvalget om forslag til tillægs- og ændringsbudget nr. 1 for regnskabsåret 1996.

Miranda
Hr. formand, jeg skal bestræbe mig på at udtrykke mig kortfattet. Under alle omstændigheder kan vi først drøfte budgettet som helhed, når hr. Elles er kommet til stede, da mit område kun vedrører de øvrige institutioner.
Om mit område, de øvrige institutioner, vil jeg blot sige et par ord.
Det foreliggende forslag til tillægs- og ændringsbudget for de øvrige institutioner drejer sig om Parlamentet, ombudsmanden og Rådet. Hvad angår Parlamentet minder jeg om, at vi havde en gennemgribende drøftelse af dette spørgsmål under mødeperioden i maj, og derfor skal jeg ikke gentage begrundelserne for Parlamentets anmodning om en bevillingsramme på omkring 30 mio ECU. Jeg vil blot påpege, at midlerne hovedsagelig skal anvendes til at dække Parlamentets behov i forbindelse med udgifterne til bygningerne D3 i Bruxelles og IPE4 i Strasbourg.
Jeg vil gerne påpege, at det var en korrekt beslutning, Parlamentet traf i forbindelse med udarbejdelsen af budgettet for 1996 om at opføre en tilstrækkelig stor margen til ovennævnte bygninger, hvilket betyder, at det er muligt at dække de behov, vi nu står med.
Endvidere skal jeg understrege, at det i betragtning af størrelsen af de omhandlede beløbs størrelse er nødvendigt, at Parlamentet holdes orienteret om udviklingen i forpligtelsen af udgifter, som skal afholdes over de berørte budgetposters bevillinger. Der er som nævnt tale om en omfattende transaktion i forbindelse med de omtalte to bygninger, og det er bydende nødvendigt, at Parlamentet holdes orienteret herom.
For så vidt angår ombudsmandens budget, er der anmodet om oprettelse af tre midlertidige stillinger, nemlig 1 A7, 1 B5 og 1 C5. Hermed imødekommer vi ombudsmandens anmodning om ansættelse af medarbejdere med henblik på at kunne varetage de opgaver, der henhører under ombudsmandsinstitutionen. Parlamentet har i den forbindelse pålagt sin formand at indlede forhandlinger med Rådet og Kommissionen med henblik på udarbejdelse af en fælles erklæring, hvori fastlægges de overordnede principper for, hvor mange der skal være ansat under ombudsmanden, og for, om de personer, der får til opgave at gennemføre undersøgelser, skal være midlertidigt ansatte eller kontraktansatte. Det er efter min mening et påtrængende problem, som der snarest må tages stilling til, således, at der inden fastlæggelsen af det kommende budget er udarbejdet overordnede retningslinjer for antallet og karakteren af ansatte under ombudsmanden.
Endelig en kort kommentar til Rådets budget. Rådets anmodning om et samlet beløb på 24 mio ECU vedrører flere forskellige aspekter, og under hensyntagen til bestemmelserne om behandlingen af Rådets budget vil jeg begrænse mig til at henlede opmærksomheden på de vigtigste af de aspekter, der er omtalt i betænkningens begrundelse. Der peges i betænkningen på en række spørgsmål, som Rådet bør overveje nærmere, både vedrørende bygningerne, de såkaldte fortidens byrder og vedrørende kontoplanen, hvor det efter min mening vil være relevant, at bevillingernes karakter og formål præciseres.
Jeg skal ikke komme nærmere ind på disse spørgsmål, da jeg som nævnt ikke ønsker at overtræde de regler, der er fastsat vedrørende behandlingen af Rådets budget, men jeg understreger atter, at Rådet bør se nærmere på de aspekter, som der fokuseres på i betænkningens begrundelse.
Hermed har jeg omtalt nogle af de mest centrale spørgsmål. til sidst vil jeg anmode medlemmerne om at vedtage det foreliggende forslag til tillægs- og ændringsbudget for de øvrige institutioner.

Wynn
Hr. formand, må jeg takke begge ordførere, hr. Elles og hr. Miranda, for de betænkninger, de har forelagt for os. Må jeg særlig takke hr. Miranda for at være til stede her.
Jeg vil gerne tale om det generelle budget snarere end om Parlamentets budget. Der er tre ting, der er værd at nævne, når vi ser på tallene på det budget. Det vil blive husket, i hvert fald af mig, for tre ting. Vi kunne kalde det Det Forenede Kongeriges rabatbudget; Det Forenede Kongerige får sin rabat på omkring ECU 2, 8 mia, men den er blevet nedjusteret. Inden for denne rabat var der håb om betalinger fra de sociale konti B34004 og B34003. Heldigvis har et genialt træk fra vore kolleger i Udvalget om Sociale Anliggender og Beskæftigelse betydet, at Budgetudvalgets ændringsforslag, som vil blive forelagt, vil sikre, at de mennesker, som disse konti er rettet mod, ikke bliver forfordelt. Kommissionen har gjort sit bedste for at sikre, at de ikke skulle blive forfordelt, men man må rose den taktik, der er blevet anvendt af Parlamentet. Selv om Det Forenede Kongerige får sin rabat, og det med rette, så vil disse konti ikke bidrage hertil.
Må jeg for det andet sige, at dette er et »kogalskabs-tillægs- og ændringsbudget«. Sagen er, at der inden for udgiftsområde 1 vil blive omfordelt ECU 1, 2 mia på grund af virkningerne af kogalskaben. Det er mange penge, som på en måde kunne være gået tilbage til medlemsstaterne. På en anden, kunne de, hvis Kommissionen havde haft held med det, den prøvede at gøre, have været omfordelt til transeuropæiske netværk, til forskning og udvikling, og til små og mellemstore virksomheder. Sådan skulle det ikke være, og derfor har vi et tillægsog ændringsbudget, hvor vi ser et tal på ECU 1, 2 mia, der bliver omfordelt på grund af kogalskab.
Det tredje af aspekt af dette budget er, hvad man kunne kalde medlemsstaternes bingo-budget, for medlemsstaterne har virkelig haft heldet med sig. Når vi ser på overførslerne fra 1995, har vi noget i retning af ECU 9, 2 mia uudnyttede ressourcer i 1995, der nu bliver overført til 1996, hvilket indebærer, at når medlemsstaterne skal bidrage til de egne indtægter, vil der være ECU 9, 2 mia mindre, de skal betale for dette års budget. Det lyder fint, og jeg er sikker på, at medlemsstaterne vil glæde sig herover. Men tragedien er, i hvert fald på ét område, at vi ser, at strukturfondene har brugt ECU 4, 4 mia for lidt i 1995. Det er muligvis medlemsstaternes bingo-budget, men det er ikke noget, vi skal fejre, når vi ser på strukturfondene.

Tillich
Hr. formand, dette tillægs- og ændringsbudget står under den afgørelses stjerne, som nu omsider er ratificeret om de egne indtægter, og vi har 81, 94 mia ecu i midler på budgettet for 1996 til rådighed. Samtidig har vi en saldo fra sidste år på 9, 21 mia ecu. Disse penge behøver medlemsstaterne enten ikke at betale eller de får dem retur. Det er mere end 10 % af dette års budget. Havde vi ikke haft BSE og nogle ændringer inden for de enkelte udgiftsområder, som blev nødvendiggjort af f.eks. udvidelsen eller det nyoprettede embede som ombudsmand, ville det have været langt mere end disse 10 %.
Nu er det ikke Parlamentet, der har ansvaret for dette forhold. Er det ikke ret beset forrykt, at vi på landbrugsområdet og i strukturfondene binder midler, som vi ikke udnytter, medens både Kommissionen og Rådet er gerrige på områder, som er af betydning for Europas fremtid og kræver et tæt samarbejde mellem regionens virksomheder og Europas borgere. Og det er navnlig tilfældet inden for udgiftsområderne 3 og 4.
Til Kommissionen og Rådet må det spørgsmål stilles: Kan De ikke gøre det bedre, eller vil De ikke? Hvad angår budgettet for 1997, er der tegn på, at det nok er viljen, det kniber med. Vor gruppe vil stemme for tillægs- og ændringsbudgettet og fremhæver, at med det kommer også solidariteten med dem, der er berørt af BSE og dens virkninger, til udtryk. Et hovedpunkt i vor gruppes interesse er endvidere kontrollen med og evalueringen af udgifterne til MEDA-, PHARE- og TACIS-programmernes projekter. Men Kommissionen skal vide, at vi ikke vil følge dens forslag, dersom den skulle benytte den margen, vi har givet den, til at genindføre minibudgetterne. Europa-Parlamentets forvaltning skal også vide, at Budgetudvalgets og Europa-Parlamentets beslutninger - jeg henviser her til Miranda-betænkningen - er lov og ikke skal udlægges.
Vor gruppe vil stemme for dette tillægs- og ændringsbudget.

Giansily
Hr. formand, kære kolleger, vores gruppe vil stemme for dette ændringsbudget, som jeg kun vil kommentere på ét punkt.
Som det vil være alle bekendt, har vores gruppe siden topmødet i Cannes tillagt forordningen om MEDAprogrammet den største betydning, og det glæder os derfor, at ordføreren for sektion III, hr. James Elles, foreslår at acceptere Kommissionens forslag og genopføre tilpasningen af anmærkningerne til ELISE-, PHARE-, TACIS- og MEDA-budgetposterne.
Desuden glæder det os, hvad angår sidstnævnte program, at der i mandags blev opnået enighed i Bruxelles om at frigøre midlerne hertil i de kommende uger og måneder, hvilket efter vores mening er af stor betydning for Europas og Middelhavsområdets fremtid.

Müller
Hr. formand, mine damer og herrer, min gruppe hilser det naturligvis velkomment, at virkningerne af BSE kan finansieres via overskud på landbrugsområdet ved hjælp af tillægs- og ændringsbudgettet.
Hidtil har bestræbelserne imidlertid udelukkende været koncentreret om de landmænd, som er særlig ramt af eksportforbuddet og nedslagtningen af okserne.
De familier, der har været ude for dødsfald på grund af BSE, er endnu ikke kommet i fokus. Det ville være et tegn på vor solidaritet med ofrenes pårørende, om vi også betænkte dem f.eks. ved at oprette en fond med det formål at mildne deres tunge skæbne. Det er hensigten med vort ændringsforslag, og jeg håber, det får flertal i morgen. Det håber jeg også for det ændringsforslag, der vedrører støtte til krigsforbryderdomstolen i Haag. Ærlig talt forstår jeg ikke De Europæiske Socialdemokraters Gruppe. Den forkastede allerede på den sidste plenarforsamling et mundtligt ændringsforslag fra hr. Giansily og mandag aften på ny mit ændringsforslag i Budgetudvalget. Dermed spærrer De Europæiske Socialdemokraters Gruppe entydigt for, at der nu ydes supplerende støtte til domstolen og dens mangesidede virksomhed.
Domstolens præsident, hr. Cassese, har henvendt sig til os og indtrængende anmodet om støtte. Hvorfor skulle vi europæere sige nej til et frivilligt tilskud, spørger jeg mig selv. Det er første gang siden processerne i Nürnberg og Tokyo, at der er nedsat en krigsforbryderdomstol, et symbol på, at beskyttelsen af menneskerettighederne anerkendes som en absolut værdi. At etniske udrensninger, grænseforskydninger gennemført med magt og krig igen foregår i Europa, krænker fundamentalt de moralske værdier, som i 50 år har udgjort Europas identitet og idealer. De skyldige skal drages til ansvar. For i sidste instans ved vi jo, at der uden en proces mod Karadzic, Mladic m.fl. ikke bliver fred i det tidligere Jugoslavien. Vi kan ikke tillade, at krigsforbrydere slipper ustraffet, hvorved folk mister tilliden til en fredelig løsning efter retsstatens principper. Der bliver ikke fred i Bosnien uden retsfred.
Når således alle argumenter er der for, at Den Europæiske Union skal støtte domstolen med et frivilligt bidrag, kan jeg kun møde holdningen i De Europæiske Socialdemokraters Gruppe med en hovedrysten. Hvad taler egentlig imod? Det eneste argument, jeg har hørt, er: Den Europæiske Union kan ikke støtte et FN-organ. For det første har vi imidlertid allerede i fjor og i år støttet domstolens virke, f.eks. gennem den internationale kommission af jurister, som yder retshjælp. For det andet må det frem, at vi naturligvis også støtter FN-organer via fællesskabsbudgettet. Først og fremmest skal UNHCR nævnes, hvis budget for 70 %'s vedkommende støttes via midler fra ECHO, i hvert fald hvad det tidligere Jugoslavien angår. For det tredje skal det frem, at mit ændringsforslag ikke f.eks. fastsatte et simpelt institutionelt krav, men tog sigte på at finansiere især udspørgningen af vidner og ekshumationerne.
Jeg sætter derfor nu, hr. Liikanen, min lid til Kommissionen. Den bør så hurtigt som muligt anmode om en overførsel af midler.

Fabre-Aubrespy
Hr. formand, ved afstemningen om budgettet for 1996 så min gruppe sig nødsaget til at afvise budgetforslaget, som den fandt uansvarligt, fordi det indebar en stadig forøgelse af udgifterne. Af samme grund kan vi ikke stemme for det foreliggende forslag til tillægs- og ændringsbudget.
Jeg vil give tre eksempler herpå. For det første forslaget om gennem dette tillægs- og ændringsbudget i en første fase at fordele 31 mio ECU, som Parlamentet har anmodet om til afholdelse af udgifter i forbindelse med bygningerne i Bruxelles og Strasbourg. Med et sådant nytårsgratiale stadfæstes en alt for bekostelig bygningspolitik (217, 9 mio ECU for 1997), som føres i al hemmelighed gennem overførsler ved årets slutning og tillægs- og ændringsbudgetter. Denne fremgangsmåde er uacceptabel for medlemsstaternes skatteydere og tjener langt fra Europa-Parlamentet til ære.
Det foreslås endvidere - hvilket vi afviste i forbindelse med debatten om forslaget til Parlamentets budgetoverslag - at tildele ombudsmanden - som er en af de nye institutioner, der er oprettet som følge af Maastricht-traktaten - tre yderligere stillinger, selv om forhandlingerne med Rådet og Kommissionen om dette spørgsmål endnu ikke er indledt.
Det tredje og sidste eksempel er en illustration af Parlamentets princip om til stadighed at øge fællesskabsbudgettet, medens medlemsstaternes regeringer kæmper med nedskæringer af de offentlige udgifter. Det fremgår rent faktisk, at de uudnyttede bevillinger under 1996-budgettet beløber sig til 9.215 mio ECU, og det må nu være på tide at stoppe denne udgiftsspiral og i stedet koncentrere sig om de eksisterende og underudnyttede bevillinger.
Jeg tillader mig at foregribe begivenhedernes gang med en bemærkning til Brinkhorst-betænkningen, hvortil jeg blot vil sige, at jeg beklager, at ordføreren insisterer på at fjerne sondringen mellem obligatoriske og ikkeobligatoriske udgifter.
Det ser ud til, at min taletid er udløbet, og jeg overlader derfor til mine gruppefæller at udtale sig om Brinkhorstbetænkningen.

Ghilardotti
Hr. formand, også jeg vil takke ordføreren for hans betænkning og tage ordet vedrørende det almindelige budget, idet jeg alene skal opholde mig ved et bestemt aspekt, som hr. Wynn allerede har været inde på.
Som kommissæren udmærket ved, har Det Forenede Kongeriges »opting out« af den sociale protokol faktisk allerede i år bevirket en blokering af gennemførelsen af budgetlinjen vedrørende de tværnationale møder for repræsentanter for arbejdstagere og arbejdsgivere. Kommissionen foreslår, således som den har gjort det i det foreløbige udkast til budget for 1997, en deling af budgetlinjen i tillægsbudgettet, netop med henblik på at skelne mellem de møder, der vedrører repræsentanterne for de 14 medlemsstater, fra dem, der holdes af repræsentanter for de 15 medlemsstater.
Af forskellige grunde kan Europa-Parlamentet imidlertid ikke acceptere denne skelnen. På det funktionelle plan er den nemlig meget svær at styre, og i denne retning har også arbejdsmarkedets parter allerede ytret sig. Yderligere bevirker den, at der i budgettet indføres en finansieringsmulighed, der er skræddersyet efter de forskellige medlemsstaters interesser, og dette inficerer farligt princippet om solidaritet inden for Unionen.
Budgetudvalget foreslår derfor Parlamentet ved afstemningen om tillægsbudgettet i morgen at vedtage et ændringsforslag, der bevirker, at disse problemer undgås, og navnlig gør det muligt at udnytte de ressourcer, der er til rådighed. Der er allerede planlagt møder mellem arbejdstagere og arbejdsgivere, som kun venter på startsignal fra det kompetente generaldirektorat i Kommissionen. Det er derfor helt meningsløst, at Unionen ikke kan tillade dette. Ganske vist tillægger vi den sociale dialog stor betydning, men vi må også vise dette ved forvaltningen af budgettet, og jeg mener bestemt, at denne ændring vil gøre det muligt for os at gøre det.

Samland
Hr. formand, jeg må bringe Dem den dårlige nyhed, at jeg tillige repræsenterer ordføreren, hr. Elles, som skulle tale om den fælles betænkning af Elles-Miranda her. Da hr. Elles ikke kan være til stede, har han anmodet mig som formand for Budgetudvalget om her at forelægge hans betænkning, som De allerede havde indledt forhandlingen om, inden jeg nåede frem til mødesalen.
Jeg vil derfor gerne, inden jeg går over til de bemærkninger, jeg har at fremsætte som repræsentant for De Europæiske Socialdemokraters Gruppe, fremsætte tre bemærkninger, som hr. Elles har pålagt mig.
De ser, hvor godt samarbejdet er mellem Det Europæiske Folkepartis Gruppe, De Europæiske Socialdemokraters Gruppe og alle øvrige i Budgetudvalget. Første bemærkning: Jeg skal gøre opmærksom på, at der med dette budget sker en betydelig tilbagebetaling, som kunne have været endnu større, hvis vi ikke skulle have taget hensyn til BSE. Derfor skal enhver status og alle regnskaber, der opstilles i medlemsstaterne angående nettoindbetalinger, tilbagekaldes allerede i denne måned. For med denne tilbagebetaling, som beløber sig til mere end 9 mia ecu, får alene mit hjemland 28 % netto tilbagebetalt til det nationale budget, 28, 2 % for at være helt nøjagtig. Og det gælder også for alle andre medlemsstater. Derfor er denne status først rigtig, når disse tilbagebetalinger, som jo ikke er enestående, men som spiller en rolle i forbindelse med den skønnede udvikling i udgifterne også i de kommende år, også medregnes, og der så på grundlag af denne tilbagebetaling opstilles en status.
For det andet: Jeg skal gøre opmærksom på, at det er ordføreren meget magtpåliggende at få sagt, at vi med Rådets afgørelse om i programmerne MEDA, TACIS, og PHARE at muliggøre en udvidelse af anmærkningerne, som tjener det formål at muliggøre en evaluering af de projekter, der gennemføres i disse lande, at denne sletning af anmærkningerne mishager os og ordføreren derfor på ny har foreslået disse anmærkninger. I den forbindelse - og det vil jeg redegøre for i morgen inden afstemningen - er der en fejl i de ændringsforslag, vi vedtog i mandags; der er tale om en skrivefejl, nemlig et udtryk i parentes, hvori også headquarters er blevet nævnt. Det var ikke disse headquarters , der mentes, men vi vil rette det i morgen formiddag i den sprogversion, det vedrører.
For det tredje: Jeg skal gøre opmærksom på, at opdelingen af midlerne - som fru Ghilardotti netop har redegjort for - på 14 hhv. 15 medlemsstater ikke lever op til Parlamentet og Parlamentets ideer. Vi har derfor spillet bolden tilbage til Kommissionen ved at indføre to budgetposter, en til de 14 medlemsstater med et p.m. og en for de 15 medlemsstater med den samlede sum på budgetposten. Vi har ændret anmærkningerne i overensstemmelse hermed.
En ting vil jeg imidlertid sige helt klart: Vi kunne også have gjort det så vanskeligt for Kommissionen, at den ville have været nødt til at spørge os, dersom den mener, at den skulle forsyne denne p.m.-budgetpost med midler. Så ville vi blot have anbragt p.m.-posten i et andet kapitel, og så ville det have været nødvendigt med en overførsel fra kapitel til kapitel med den tilsvarende overførsel af midler foretaget af os. Så vidt ville vi ikke gå, for vi har tillid til Kommissionen. Og derfor har vi fastsat p.m.-posten i samme kapitel. Men vi forventer, at Kommissionen retter sig nøje efter de nye anmærkninger, som ikke mere refererer til direktivet om de fælles samarbejdsudvalg, til euro-samarbejdsudvalget, men som gør det klart, at vi allerede udførte denne aktivitet, da der hverken fandtes en socialprotokol eller et direktiv om euro-samarbejdsudvalg. Vi forventer, at der derfor tages hensyn dertil for de 15 medlemsstater på den pågældende budgetpost.
Som talsmand for De Europæiske Socialdemokraters Gruppe vil jeg fremsætte en bemærkning til den bebrejdelse, fru Müller rettede mod De Europæiske Socialdemokraters Gruppe. Fru Müller, jeg vil gerne helt klart sige til Dem: Vi befinder os her virkelig ved et kritisk punkt i udviklingen af Fællesskabets udgiftspolitik. Og det er da for billig polemik at lade det indtryk opstå, at De Europæiske Socialdemokraters Gruppe, som er en stor gruppe i Europa-Parlamentet, skulle være af den mening, at man ikke skal støtte processerne ved krigsforbryderdomstolen i Haag. Krigsforbryderdomstolen i Haag er et organ, som regeringerne samarbejder om. Den holdes i gang af dem, som står for regeringernes fælles finansiering af dette foretagende. I EuropaParlamentet har vi - også Deres gruppe, fru Müller - altid fremhævet, at vi kun deltager i ting, hvor vi får en beføjelse til at træffe afgørelse som Fællesskab. Og dét er forskellen til f.eks. finansieringen af projekter via ECHO til UNHCR, hvor vi har den sidste afgørelse af, om vi vil stille disse midler til rådighed. Men hvis vi her åbner døren på klem for en finansiering af organisationer, som flere regeringer samarbejder om, til hvilke vi afleverer en blankocheck, gør vi ikke andet en det, vi til stadighed bebrejder Rådet og som det igen skal lægge på bordet som overførsel af midler, hvor OSCE skal have bevilget et tilskud på 3 mio, uden at Kommissionens kompetente medarbejder kan ændre noget som helst derved, han skal bare aflevere checken.
Det kan ikke være meningen og formålet med vort arbejde. Derfor har vi sagt, at vi er imod dette ændringsforslag, ikke fordi, vi ikke vil støtte arbejdet, men fordi vi ikke vil åbne denne dør yderligere. De får omgående min støtte, hvis De i beslutningsforslaget kræver, at vi skal opfordre Den Europæiske Unions medlemsstater til på tværs af regeringerne at stille de nødvendige midler til rådighed til, at krigsforbryderdomstolen i Haag kan arbejde på den rigtige måde. Jeg tror, det er en opfordring, som EuropaParlamentet vil følge - min gruppe vil i hvert fald.

Bösch
Hr. formand, som det allerede er blevet nævnt af dem, der har haft ordet før mig, vil vi så at sige tilbageføre en rekordsaldo på mere end 9 mia ecu til medlemsstaterne med dette tillægs- og ændringsbudget. Da vi som medlemmer fra netop disse medlemsstater kender de budgetmæssige problemer, som alle vore regeringer må kæmpe med - også for at opfylde de ofte anførte Maastricht-kriterier - hilser jeg dette enorme bidrag velkomment, som vi fra Fællesskabets budget de facto stiller til vore landes rådighed.
Vi gør det dermed også synligt, at der ikke på den ene side findes et Bruxelles, som isoleret styrer økonomien, men at vi kun med vore medlemsstater som basis og i samarbejde med vore stater kan og vil gennemføre opbygningen af Europa.
I den forbindelse vil jeg gerne understrege, at vi som Europa-Parlament jo forsøger at gennemføre dette så hurtigt som muligt, idet vi har gjort det klart, at vi ikke har brug for nogen andenbehandling til vedtagelse af dette tillægs- og ændringsbudget. Jeg håber, at Rådet som repræsentant for vore medlemsstater kan opfange dette signal tilsvarende positivt.
Men noget, der gav mig anledning til eftertanke ved læsningen af Elles-Miranda-betænkningen, er listen over de midler, der i 1995 ikke er blevet udnyttet, ordnet efter budgettets forskellige udgiftsområder. Når jeg dér læser, at f.eks. mere end 15 % inden for udgiftsområderne 3 og 4 ikke blev udbetalt i fjor, rejser sig for mig det spørgsmål, om Kommissionen da ikke vil eller ikke kan gennemføre budgetmyndighedens vilje. Her kan Kommissionen forhåbentlig også i lyset af de igangværende forhandlinger om det kommende budget for 1997 nå at komme med tilfredsstillende forklaringer.

Liikanen
Hr. formand, jeg vil fatte mig i korthed og bare berøre et par elementer fra tillægs- og ændringsbudgettet for 1996. For det første vil dette tillægs- og ændringsbudget for 1996 endelig implementere en ny beslutning om de egne indtægter, der går tilbage til Det Europæiske Råd i Edinburgh i december 1992. Med denne nye afgørelse er fordelingen af byrderne mellem medlemsstaterne mere retfærdig, og Unionen har nu en betydelig margin af ressourcer til at finansiere sine løbende forpligtelser og også en hel del fremtidige.
Det har været en meget langsom proces, og uden pres fra Parlamentet ville vi måske stadig skulle vente. Men den langsomme ratificeringsproces viser også, at det bliver mere og mere vanskeligt at overbevise de nationale parlamenter om Fællesskabets yderligere finansielle behov. Denne erfaring understreger vigtigheden af at benytte de ressourcer, som Fællesskabet nu har til rådighed, så rigoristisk og produktivt som muligt.
For det andet gør tillægs- og ændringsbudgettet det muligt at budgettere med væsentlige reduktioner af de beregnede behov for et antal sektorer på landbrugsområdet. Disse reducerede behov har indtil nu gjort det muligt at finansiere de kødforanstaltninger, som blev besluttet for at rette op på BSE-krisen, samtidig med at man respekterede retningslinjerne for landbruget. Desuden kan Fællesskabet med tillægs- og ændringsbudgettet også opfylde sine forpligtelser i henhold til Maastricht-traktaten - hvad vi så ellers mener om denne del af den sociale protokol - om at stille en mekanisme til rådighed, der muliggør finansiering af aktioner baseret på den sociale protokol, af de medlemsstater, der har underskrevet den. Så længe Det Forenede Kongerige ikke er deltager, må disse foranstaltninger overtages af de andre medlemsstater.
Endelig vil tillægs- og ændringsbudgettet vedrørende forpligtelsesbevillinger til PHARE, TACIS og MEDA forbedre gennemskueligheden og muliggøre en forbedring af kvaliteten af gennemførelsen af disse programmer såvel som af kontrollen med dem. Erfaringen vil vise, om de vedtagne formuleringer i alle henseender kan opfylde disse mål. Hvis der kommer til at henstå uløste problemer, må vi vende tilbage til dette i kommende budgetter. Fællesskabet vil også støtte budgetmyndigheden, når den tager ECHO-operationerne op til overvejelse for at vurdere effektiviteten af de nuværende overvågningsprocedurer, som De har anmodet om i Deres beslutning.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.30.

Budgetproceduren for 1997
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0246/96) af Brinkhorst for Budgetudvalget om ad hoc-proceduren for 1997-budgettet i henhold til bilag II vedrørende budgetsamarbejdet mellem institutionerne til aftale af 29. oktober 1993 mellem institutionerne om budgetdiciplin og forbedring af Budgetproceduren.

Brinkhorst
Hr. formand, denne ad hoc-procedure er fastsat i den interinstitutionelle aftale fra 1993. Ordføreren og Budgetudvalget har tænkt sig at indføre denne procedure, fordi det på en række punkter er vigtigt, at der i udkastet til Kommissionens budget er foretaget ændringer, for så vidt angår udgiftsområde 1. Den procedure, vi har sat i gang i år, indeholder egentlig tre fornyelser.
Den første fornyelse er, at vi har prøvet at gå ind i en direkte dialog med vore kolleger i Landbrugsudvalget. Jeg glæder mig over her at se min kollega, hr. Wilson, som har medvirket meget konstruktivt til at få dialogen til at give resultat. For første gang kan jeg sige Dem, at Budgetudvalget og Landbrugsudvalget har fundet fælles fodslag over for Rådet og Kommissionen.
Den anden fornyelse er, at vi har ført en intensiv dialog med Kommissionen, og jeg er hr. Liikanen taknemlig for, at han sammen med sin administration har medvirket aktivt til konkret at finde ud af, i hvilket omfang de skøn, som Kommissionen har angivet i det foreløbige udkast, specielt hvad landbrugsbudgettet angår, kan ændres.
Den tredje fornyelse er et forsøg på at få Rådet ind i en meningsfuld dialog. Rådets fravær her viser, at der er en hel del at gøre på dette område. Det er naturligvis trods alt mærkværdigt, at Rådet på et tidspunkt som dette, hvor Rådets stilling er oppe til debat, igen ikke er til stede.
Formålet med denne sag var klart at bringe mere gennemskuelighed og demokrati ind i drøftelserne af ad hocproceduren ved kontrol af budgetposterne på landbrugsområdet. Jeg vil her udtrykkeligt erklære, at det ikke drejer sig om at sætte landbrugspolitikken som sådan til diskussion. Det siger jeg også til mine kolleger her til højre, som ikke lader nogen lejlighed passere til at påstå, at denne ad hoc-procedure kun skal tjene til at aflive landbrugspolitikken. Det er på ingen måde meningen, og det vil jeg på udvalgets vegne gerne udtrykkeligt slå fast. Men det er da tydeligt, at vi ikke kan fortsætte på den gamle måde, hvor vi i syv af de forløbne ni budgetår har set en underudnyttelse af landbrugsbudgettet, der andrager væsentlige beløb, og hvor kun to af de ni år har vist en overudnyttelse. Det er, tror jeg, også helt i EU-Domstolens ånd, hvilket fremgik, da sagen sidste år blev ført, nemlig at det må være klart, at Rådet og Parlamentet skal drøfte denne sag på lige fod.
Hvilke resultater er der så nået indtil nu? Vi har haft to trepartsmøder. I det første trepartsmøde af 16. april forpligtede institutionerne sig til at anføre mere realistiske beløb, end det indtil nu har været tilfældet. Under det andet trepartsmøde den 9. juli fremsatte vi endnu en gang sammen med Landbrugsudvalget nogle forslag, der munder ud i det forslag til beslutning, som nu ligger foran Dem. Det fører helt konkret frem til, at vi i den ad hoc-procedure, der nu er lagt på bordet, stiller forslag om at hensætte et beløb på 556 mio. regneenheder som reserve. Det er første gang i Det Europæiske Fællesskabs historie, at de to udvalg på Europa-Parlamentets vegne foreslår en reserve. Jeg henviser således til underudnyttelsen, der kunne konstateres allerede i juni i år, og som udgjorde 1, 4 mia. af de samlede udgifter, der er forudset på landbrugsområdet.
Stadigvæk i overensstemmelse med Landbrugsudvalget drejer det sig her for det første om, at reserven eventuelt stilles til rådighed for landbruget. Det er en klar aftale, som vi har truffet, og det er mig magtpåliggende at gentage dette. For det andet gælder der den samme procedure for frigørelsen af denne reserve, som normalt gælder for budgettet. Det vil sige, at også Landbrugsudvalget bliver involveret.
I henhold til beslutningen skal ordføreren og delegationen i næste uge indlede en forligsforhandling med Rådet for at søge at nå til enighed med Rådet og Kommissionen herom. Jeg vil gerne her erklære, at det glæder mig, at Kommissionen generelt - jeg håber, at hr. Liikanen om lidt kan bekræfte det - er enig i denne fremgangsmåde, selv om beløbet til syvende og sidst bliver et andet, end vi oprindelig havde forestillet os, og Kommissionen tager forbehold på et par budgetkonti, hvor det drejer sig om udvikling af landdistrikter, og hvor det drejer sig om fiskeri.
Jeg gentager, at Rådet har trukket sig ud af denne dialog, og vor kollega, hr. Wynn, som forud for mig i en tidligere fase har prøvet at gennemføre en ny tilgang - budgetkonto for budgetkonto - vil kunne bekræfte, at vi her ikke er kommet ret meget længere med Rådet. Man Rådet har gjort noget andet. Rådet som sådant har ikke taget stilling, men Rådets Budgetudvalg traf i sidste uge beslutning om at foreslå en nedsættelse af landbrugsbudgettet med 1 mia. ECU. Det er også noget helt nyt. Det viser igen, at det ikke er Parlamentets Budgetudvalg, der giver landbrugspolitikken en ny retning, men at det er Rådet (finans), som på en meget mere unuanceret måde end Parlamentets Budgetudvalg har indført en almindelig horisontal begrænsning.
Jeg vil pege på, at her drejer det sig ikke om en alternativ fremgangsmåde. Alternativet er ikke en reserve eller en nedsættelse af budgettet. Det drejer sig om en mulig kumulativ metode. Vi er nysgerrige efter at få at vide, hvad Rådets bidrag vil være til dialogen i næste uge, hvis Parlamentet vedtager det forslag til beslutning, som nu er lagt frem.

Wilson
Hr. formand, jeg henviser til punkt 11 i beslutningsforslaget i Brinkhorst-betænkningen. Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter betragter det bestemt som nødvendigt at tage nogle af Kommissionens prognoser op til overvejelse, men vi vil kommentere forslaget til budget efter 25. juli, når det er offentliggjort. Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter har ikke drøftet det foreliggende forslag til budget og kan derfor ikke tilslutte sig tallene i bilag II. Men vi er enige i, at der bør være en reserve, og at midler fra lavere prognoser skal anbringes i reserven sammen med de penge, der bliver til rådighed, hvad kilde vi end kan få dem fra. Alle overskydende midler i reserven bør omfordeles af Parlamentets medlemmer til aspekter af økonomien i landdistrikterne.
Jeg komplimenterer hr. Brinkhorst for hans bestræbelser på at tage hensyn til alle interesser i sit beslutningsforslag, og jeg føler, vi har udviklet områder, hvor landbrugs- og budgetmæssige interesser kan forenes under forhandlinger med Kommissionen og med Rådet, når de er til stede. Han har forbedret proceduren. Vi bør takke ham.

Wynn
Hr. formand, ingen bør undervurdere vigtigheden af denne betænkning, for når Parlamentet stemmer om den i morgen, kan vi godt glemme den idé, at det kun er budgetmafiaen, der fremsætter disse forslag - det bliver Parlamentet, der støtter det, hr. Brinkhorst har fremlagt.
Ministerrådet har muligvis troet, at dette spørgsmål blev begravet i december efter Domstolens kendelse. Parlamentet vandt ganske vist ikke sagen, men det tabte den heller ikke nødvendigvis, for hvad Domstolen sagde var, at Parlamentet og Rådet sammen må nå frem til en aftale om, hvad der er og hvad der ikke er obligatoriske og ikke-obligatoriske udgifter inden for udgiftsområde 1. Desværre har Rådet bare ignoreret denne kendelse og er glad gået videre, og det betyder, at det har ignoreret ad hoc-proceduren. Hvad hr. Brinkhorst nu foreslår er noget, som faktisk siger følgende: Hør nu her, Råd, vi mener det alvorligt med dette spørgsmål, og hvis De ikke begynder at tage ad hoc-proceduren alvorligt, så får vi et større problem igen, sådan som vi havde det med budgettet for 1995. Betragt det ikke som skjulte trusler: Det er reelle trusler, for vi må have en afgørelse om dette.
Jeg håber, at vi som foreslået får en reserve, og at vi vil kunne fordele denne reserve fra ressourcerne under udgiftsområde 1, og at vi får samarbejde og en meningsfuld drøftelse med Rådet, når vi gør det. Men Rådet må forstå, at dette er en ægte kamp for Parlamentet - en kamp for det, vi anser for rigtigt. Det, der er rigtigt, er, at ikke alle udgifter under udgiftsområde 1 nødvendigvis er obligatoriske udgifter. Vi må erindre, at ikkeobligatoriske udgifter har direkte indvirkning på maksimalsatsen for forhøjelse, som har direkte virkning for andre områder af alle vore politikker.
Der vil blive stemt om denne betænkning i morgen. Jeg er sikker på, at den får succes. Når vi først har støtte fra Parlamentet, håber jeg, at Rådet vil lægge mærke til det.

Giansily
Hr. formand, mine damer og herrer, Parlamentet har på hovedordførerens initiativ indledt ad hoc-proceduren for 1997-budgettet på grundlag af uenighed med Rådet om det foreløbige forslag til budget for 1997, og plenum skal nu stemme herom.
Ordføreren, hr. Laurens Brinkhorst, baserer sit hovedargument på omfanget af ikke-udnyttede bevillinger inden for de obligatoriske udgiftskategorier; han foreslår, at der oprettes en reserve, som skal omfatte alle bevillinger, hvor behovet fortsat er uvist, og således at disse bevillinger udelukkende kan anvendes til landbrugsektoren, idet han forudser, at prissituationen i 1997 vil være lige så gunstig som i 1995, og at man derfor allerede nu kan forudse, at en del af bevillingerne ikke vil blive udnyttet, og at de derfor opføres i en særlig reserve, som der kan trækkes på, når behovet opstår.
Jeg må sige, at jeg er temmelig forundret over, at Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter har ladet sig føre bag lyset af dette tilsyneladende så udmærkede argument og endog er gået med til at foreslå oprettelse af en sådan reserve. Jeg vil gerne have forklaret, hvordan man kan opføre bevillinger, som ikke kan overføres, i reserven, eftersom dette er forbudt i henhold til finansforordningen for vore institutioner. Det er nødvendigt fra tid til anden at erindre om nogle grundlæggende budgetbestemmelser, som f.eks. budgettets etårige karakter, som hermed ikke vil blive iagttaget.
Parlamentet har en vist råderum med hensyn til de ikke-obligatoriske udgifter, men har intet at sige over de obligatoriske udgifter, hvorunder landbrugsudgifterne selvfølgelig hører. Man må håbe, at medlemmerne af Landbrugsudvalget i morgen ved afstemningen i plenarforsamlingen besinder sig og indser, at de er blevet ført bag lyset.
For vores gruppes vedkommende kan jeg sige, at den ikke kan tilslutte sig den opfattelse, at det skulle være muligt at oprette en sådan reserve, fordi en del af udgifterne under EUGFL-Garantisektionen ikke skulle være obligatoriske. Vi afviser på det bestemteste, at der oprettes en sådan global reserve, hvis retsgrundlag forekommer os yderst tvivlsomt.
Jeg vil nu gå over til spørgsmålet om budgetoverslagene for 1997 som helhed, da det efter min mening er kernen i debatten. 1997 er et afgørende år for alle de femten EU-medlemsstater, da dette regnskabsår vil være grundlaget for fastsættelsen af de endegyldige vilkår for de enkelte landes adgang til den fælles valuta. Alle medlemsstaterne er således nødt til at føre en yderst stram budgetpolitik, og man kan dårligt forestille sig en væsentlig forøgelse af Unionens budget, hvis midler udelukkende stammer fra skatteyderne i de femten medlemslande, når de nationale regeringer ikke kan se frem til andet end at skulle forvalte et stramt budget.
I de senere år er strategien med opførelse af reserver blevet Budgetudvalgets grundlæggende retningslinje gennem jagten på overvurderede bevillinger og underudnyttelse. Som kronen på værket kompletteres denne prisværdige bestræbelse i dag med Rådets ønske om at nedskære bevillingerne, eftersom det i stramme budgettider er uhensigtsmæssigt at opretholde klart overvurderede overslag i et budget. Det er en god illustration af det mundheld, der siger, at som man reder, så ligger man.
En sidste betragtning. Edinburgh-beslutningen fra december 1992 gav Parlamentet ret til at deltage i Rådets beslutningsmyndighed, hvilket i princippet er hensigtsmæssigt, men i praksis kræver stor takt at håndhæve. Jeg vil gerne henlede hovedordførerens opmærksomhed på hans del af ansvaret for ledelsen af forretningen i år. Det farvand, vi skal igennem, er fyldt med skær. Vores gruppe vil, som det er fremgået, stemme imod ordførerens betænkning. Måtte han drage de fornødne konklusioner heraf og indse, at man ikke i en kriseperiode skal rette kraftige angreb mod bygningens bærende søjler. Efter vores opfattelse er den fælles landbrugspolitik en af disse.

Miranda
Hr. formand, jeg vil til en start gøre opmærksom på, at jeg er yderst kritisk indstillet til den foreliggende betænkning. Endvidere vil jeg påpege, at hvis afstemningen i udvalget afspejles i afstemningen i plenarforsamlingen, og denne afspejles i budgettet for 1997, vil vi ganske givet ikke have noget budget.
Jeg fandt det nødvendigt at advare herom og at påpege nødvendigheden af større konsensus om dette spørgsmål, for hr. Brinkhorsts betænkning drejer sig ikke kun om de vigtige spørgsmål om klassificering af udgifterne og Parlamentets større indflydelse på forvaltningen af landbrugsudgifterne.
Det drejer sig om langt mere vidtrækkende spørgsmål, såsom udvidelsen af Unionen, Den Økonomiske og Monetære Union, strukturfondene og den økonomiske og sociale samhørighed, alt dette er impliceret i denne betænkning, og det er nødvendigt klart at tage stilling hertil. Det første spørgsmål, der melder sig, er, hvordan det overhovedet kan lade sig gøre, at vi behandler så vigtige spørgsmål via en ad hoc-procedure. Jeg kan selvsagt ikke acceptere dette. Det er en skæv indfaldsvinkel, som jeg som sagt ikke kan acceptere.
Desuden er der et indholdsmæssigt problem. I mine ti år som medlem af Europa-Parlamentet har jeg aldrig oplevet noget tilsvarende. Det centrale spørgsmål i betænkningen er ikke formuleret i forslaget til beslutning, men i bilaget, hvor det får en orienterende karakter. Det kan jeg ikke acceptere - at det substantielle spørgsmål i betænkningen, som er indeholdt i bilaget, får rent orienterende karakter. Det er efter min mening en total skævvridning, og jeg husker ikke at have oplevet noget lignende i mine ti år som medlem af EuropaParlamentet.
Jeg mener, at hele proceduren er præget af mangel på gennemskuelighed, og at der må ændres retning; som jeg sagde i udvalget, er det eneste korrekte, og da især efter at vi har fået kendskab til Rådets hensigter, at afvise at tage stilling til denne betænkning og nægte at gå videre ad denne snoede vej, der skjuler, hvad problemet reelt drejer sig om. For ikke engang ordføreren har haft det fornødne mod til klart at formulere, hvad der er på spil i forbindelse med debatten om denne betænkning.
Er den egentlige hensigt måske ikke, kære hr. Brinkhorst, at oprette to nye budgetposter med henblik på udvidelsen. Er den egentlige hensigt ikke via en ad hoc-procedure at udøve politisk indflydelse på en sag, der rettelig skal gøres til genstand for en langt mere seriøs og åben debat?
Vi vil som sagt stemme imod denne betænkning. Også på grund af dens følgevirkninger, navnlig de reaktioner, vi nu ser i Rådet, f.eks. forslaget om at nedskære strukturfondsmidlerne med 1.000 mio ECU, et helt uacceptabelt forslag, som reelt er fremsat i forlængelse af denne betænkning, hvilket må siges klart og tydeligt. Vi kan ikke acceptere, at man på denne måde reducerer budgettet med 1.000 mio ECU. Det er det egentlige problem, og ikke mindst derfor tager vi afstand fra betænkningens mangel på gennemskuelighed og mener, at hele spørgsmålet må tages op til fornyet overvejelse.

des Places
Hr. formand, kære kolleger, ingen skal tage fejl af ordførerens hensigter, hverken Kommissionen, medmindre den er indforstået hermed eller måske ligefrem på udkig efter budgetbesparelser på staternes bekostning, men så må den sige det åbenlyst, og vi vil da drage de fornødne konklusioner; heller ikke Rådet, som klogt nok vil tilbagevise ordførerens argumenter; heller ikke Parlamentet, den ærværdige folkevalgte forsvarer af landbrugsinteresserne i Den Europæiske Union, selv om det kan være fristende at overføre obligatoriske landbrugsbevillinger til andre politisk mere sektorer og således i al lovlighed forberede de fremtidige aktører på deres integration i Unionen.
Ordføreren udviser en macchiavellisk målrettethed i sit forsøg på med stort litterært og matematisk raffinement at påvise, at en del af udgifterne under EUGFL-Garantisektionen ikke er obligatoriske udgifter, og at der er behov for nytænkning. Med udgangspunkt i en konstatering, som der i øvrigt ikke er noget exceptionelt i, når det drejer sig om landbrugsproduktion og landbrugspriser, viser ordføreren, at der ved slutningen af hvert regnskabsår kan konstateres en systematisk overvurdering af bevillingerne i størrelsesordenen 10 %, og at det derfor ikke er formålstjenligt at opretholde en så stor sikkerhedsmargen i forvaltningen af landbrugsudgifterne. Derfor foreslås det at oprette nye budgetposter med det ene formål at få klassificeret en del af udgifterne under EUGFL-garantisektionen som ikke-obligatoriske. Heraf følger, at den midlertidige BSE-reserve nedlægges, selv om de økonomiske følger heraf endnu er ukendte; man må sige, at tidspunktet er endog særdeles dårligt valgt.
Der foreslås oprettet en global reserve, hvilket klart signalerer et første skridt hen imod overgangen til status som ikke-obligatoriske udgifter.
Alt dette er et yderst tvivlsomt forehavende, og det reelle formål er da også at give Den Europæiske Union mulighed for på medlemsstaternes bekostning at oprette en solid pulje til andre formål end landbruget. Det kan vi ikke acceptere, og derfor vil vi stemme imod ordførerens forslag.

Le Gallou
Hr. formand, Brinkhorst-betænkningen skal ses som et led i den strategi, som flertallet af Budgetudvalgets medlemmer stædigt følger, og som går ud på at foreslå besparelser og oprettelse af reserver på områder, hvor Parlamentet i henhold til traktaterne ikke har beføjelser og omvendt at foreslå yderligere udgifter på de områder, hvor Parlamentet har beføjelser. Medens Maastricht-kriterierne tvinger medlemsstaterne til at føre en stram budgetpolitik, foreslår Europa-Parlamentet stadig større udgifter. Det er ikke inden for landbrugsudgifterne, hvor udnyttelsesgraden nåede op på 95 % i 1995, at de store besparelser kan opnås. Hvis der skal findes besparelser, er det i strukturfondsmidlerne, hvor bevillingerne kun er udnyttet for 81 %'s vedkommende, eller på området interne politikker, som generelt er i modstrid med subsidiaritetsprincippet, og hvor kun 85 % af bevillingerne er udnyttet, og også på området eksterne aktioner, der ofte uden nogen form for kontrol uddelegeres til ikke-statslige organisationer, eksperter eller private virksomheder, og hvor kun 82 % af bevillingerne er udnyttet.
I stedet for at føre en juridisk magtkamp med Ministerrådet skulle Europa-Parlamentet hellere forsvare skatteydernes interesser og foreslå realistiske besparelser på områder, der henhører under dets kompetenceområder, nemlig de ikke-obligatoriske udgifter. Og her er der talrige muligheder: besparelser på de utallige mikrostøtteprojekter, på udgifter til ekspertbistand, kongresser, udgifter, som er spredt ud over mere end hundrede forskellige budgetposter; bedre beregningsmetoder i forbindelse med tildelingen af strukturfondsmidler, revision af visse interne politikker, der som nævnt er i modstrid med subsidiaritetsprincippet, og endelig bedre kontrol med de eksterne aktioner. Europa-Parlamentet har således mange muligheder for at varetage sin rolle som beskytter af skatteyderne, men det skal ske inden for de områder, hvor det har kompetence hertil, og ikke på områder, hvor traktaterne begrænser dets kompetence.

Pronk
Hr. formand, hr. Sonneveld skulle have talt her, men han er desværre forhindret i at være til stede, og han har derfor bedt mig om at holde sin tale. Hvis De derfor skulle opdage et vældigt kendskab til landbrugsforhold i min tale, skyldes det ikke min intelligens, men hr. Sonnevelds.
Således som der i den interinstitutionelle aftale er opnået enighed om, finder forhandlingen om budgetforslaget for 1997 sted i juli måned. Her vil de ansvarlige institutioner sætte især de obligatoriske udgifter under lup. Domstolens dom har i virkeligheden endnu en gang bekræftet, at begge budgetmyndighedens parter på grundlag af deres beføjelser skal forhandle sig til enighed om de obligatoriske udgifter. Parlamentet har i år mere end nogensinde tidligere forberedt sig på denne ad hoc-procedure takket være den energiske og rosværdige indsats, som ordføreren, hr. Brinkhorst, har ydet, og det må jeg vel have lov til at sige her i aften, for han har måttet tage imod ikke så lidt kritik, en indsats, som har haft til formål at sikre enighed mellem landbrugsudvalget og Budgetudvalget. Ordføreren, hr. Elles, har ved behandlingen af budgettet for 1996 sat denne procedure i gang. I år har proceduren været fulgt fuldt ud. Det store spørgsmål er, om budgetmyndighedens anden part holder sig lige så meget til Domstolens dom. Parlamentet har i mellemtiden fremført sine egne idéer, nemlig i form af et overslag over de obligatoriske udgifter, hvilket er sket i tæt samarbejde med Kommissionen. På basis heraf er der aftalt en reserve på 556 mio. ECU, der skal kunne bruges til programmer for markedsudvikling og udvikling af landbrug og landistrikter. Det skal understreges, at det er vanskeligt at give et overslag over en stor del af de obligatoriske udgifter. Man skal tænke på, at visse besparelser, som for eksempel på eksportrestitutionerne, bestemt ikke bedrer situationen for landmændene i Den Europæiske Union. Tværtimod falder ostepriserne i Unionen som følge af nedsættelsen af restitutionerne til osteeksporten, og presset på mælkeproducenterne øges. Der må altså løbende stilles krav om nyorientering. Det er derfor nødvendigt at de forskellige elementer i landbrugspolitikken.
Min gruppe ønsker, at vigtige instrumenter i landbrugspolitikken og politikken for landdistrikterne på andre budgetområder, blandt andet i udgiftsområde I, skal kunne tages i betragtning. Til syvende og sidst skal den europæiske politik for landdistrikterne føres for de nuværende 15 EU-lande og senere for de nye medlemmer. Det kræver kreativitet. Det er hensigten med det fælles standpunkt i Landbrugsudvalget og Budgetudvalget. Jeg frygter, at Rådets tanker går i en helt anden retning, nemlig i retning af en væsentlig nedsættelse af landbrugsbudgettet. Det ville være en bemærkelsesværdig handling, som ikke har landbrugets udvikling som mål. Endnu mere bemærkelsesværdigt ville det i øvrigt være, hvis en del af de franske medlemmer af Parlamentet erklærer sig enige med Rådet og på den måde berøver landbruget endnu flere penge end foreslået af Kommissionen. Hvis dette således ikke sker, vil der opstå et formelt hulrum under landbrugsloftet. EuropaParlamentets landbrugsudvalg vil i så fald sikkert ikke undlade at tage initiativer vedrørende udviklingen af landdistrikterne og markedsudviklingen under budgetbehandlingen i oktober.

Van der Waal
Hr. formand, Parlamentet synes parat til at hjælpe medlemslandene til at bestå ØMU-eksamenen i begyndelsen af 1998 ved at pålægge sig begrænsninger i budgettet for 1997. Hovedordføreren, hr. Brinkhorst, har i sin måde at gribe sagen an på introduceret en række nye elementer: En bedre fungerende ad hoc-procedure, medvirken af udvalgene på et tidligt tidspunkt og samling af alle landbrugsaktiviteter under udgiftsområde I. Det er initiativer, der tiltaler mig.
Men den samme begejstring nærer jeg ikke for hans bestræbelser på at gennemføre besparelser ved at nedsætte de obligatoriske udgifter og opføre en del af dem i en reserve. Jeg deler ordførerens opfattelse af, at de alt for høje overslag, som budgettet adskillige gange har indeholdt, giver anledning til at underkaste disse bevillinger en kritisk undersøgelse. Men så skulle man have ventet, at de særlige årsager hertil var blevet angivet. Med henblik på forhold som ændringer i markedssituationen eller kursbevægelser kunne man så eventuelt opføre i en reserve. Men det har jeg ikke set noget til.
Mere væsentligt end dette er spørgsmålet, om der på denne måde overhovedet kan opnås besparelser. Udgifterne i dette udgiftsområde har immervæk en obligatorisk karakter, og uhensigtsmæssige udgifter har jeg ikke set noget til. Nu sendes de overskydende midler tilbage til medlemslandene, men i Brinkhorstbetænkningen forudsættes det, at alle reservens bevillinger anvendes under udgiftsområde I. På den måde bliver reserven en fast del af budgettet, hvormed mindre nødvendige aktiviteter kan finansieres. På denne måde opnås der ikke besparelser. Der er stor risiko for, at Rådet vil bruge denne faste del til senere at reducere budgettet.
Endelig har jeg indvendinger mod, at reservens bevillinger kun kan frigøres efter forhandling med Parlamentet. Sidste år blev Parlamentet underkendt af Domstolen i spørgsmålet om obligatoriske og ikke-obligatoriske udgifter. Øjensynlig søger Parlamentet nu kompensation for dette nederlag ved gennem budgetreserven at sikre sig nye beføjelser. Jeg kan ikke acceptere denne fremgangsmåde.

Wolf
Hr. formand, jeg tager måske fejl, men jeg har det indtryk, at vi drøfter dette vigtige spørgsmål uden en repræsentant fra Rådet. Er det rigtigt? Så vil jeg finde det beklageligt og beklage det.

König
Hr. formand, vor gruppe støtter Brinkhorst-betænkningen, som hr. Pronk allerede sagde. Vi anser den for fornuftig.
Vi ved, at i landbruget er tingene ikke altid så forudsigelige som inden for andre områder. Det har i mange år vist sig, at Kommissionen altid stærkt har overvurderet behovene. Det er derfor fornuftigt, når man på baggrund af de usikkerhedsmomenter, der fortsat eksisterer, nu igen en gang fremsætter et forslag om at opføre en passende reserve. Det er en forsigtighedsforanstaltning og samtidig en realistisk foranstaltning, for de tal, man her har fundet frem til, er jo ikke bare grebet ud af luften. Jeg mener også, at den bebrejdelse, hr. Giansily retter mod Landbrugsudvalget, skyder forbi målet. For så længe der opføres noget i reserve, er der sikkerhed for, at der i tilfælde af øgede udgifter - og det er der som følge af BSE absolut en risiko eller endog sandsynlighed for - stadig er midler til rådighed. Men i tilfælde af en generel nedskæring, således som der er overvejelser om i Rådet, er det ikke mere muligt. Derfor er det en fornuftig fremgangsmåde, som vi går ind for, og derfor støtter vi denne betænkning.

Philippe-Armand Martin
Hr. formand, sidste år forsøgte hr. Wynn i sin egenskab af ordfører for budgettet at få klassificeret de obligatoriske udgifter som ikke-obligatoriske udgifter. For mit eget vedkommende afviste jeg dette forsøg, og Rådet så sig nødsaget til at indbringe spørgsmålet for Domstolen.
I år står vi i realiteten med den samme problemstilling. Taktikken er blot ændret. Argumenterne er forskellige, men målet er det samme. Jeg tager på det kraftigste afstand fra oprettelsen af den foreslåede reserve, ganske enkelt fordi de vurderinger, ordføreren foretager på grundlag af de forberedende dokumenter, han har konsulteret, er yderst usikre.
Kan han f.eks. fortælle mig, hvad resultatet af næste års vinhøst bliver? Folk inden for erhvervet er ikke i stand til at sige det. Er han f.eks. klar over, at der i de sidste to år praktisk talt ikke har været tale om obligatorisk destillation på grund af den tørke, der har ramt Spanien og Italien? Et andet eksempel: kender han verdensmarkedspriserne for korn for det kommende år? Alle traders i verden ville gerne kende dem. Er han klar over, at korn siden december 1995 har været pålagt en eksportafgift, som i dag beløber sig til 45 ECU pr. ton? De ekstraordinært høje indtægter skyldes et meget højt prisniveau, og det er således umuligt at opstille prognoser for fremtiden.
Betænkningens opfattelse af landbruget er ikke realistisk. Ordføreren skal vide, at det første, en landmand gør hver morgen, er at se på vejret, for landbruget er en af de få økonomiske aktiviteter, som er helt afhængig af vejrforholdene.

Liikanen
Hr. formand, Kommissionen glæder sig over de seriøse og vidtrækkende diskussioner mellem de to grene af budgetmyndigheden inden for rammerne af ad hocproceduren for 1997-budgettet.
Tredje år hvor denne procedure bliver anvendt lever den mere og mere op til de forventninger, som lå bag etableringen af den interinstitutionelle aftale af 1993. Brinkhorst-betænkningen viser, at Parlamentet er parat til omfattende og konstruktive drøftelser. Den afviger i en vis udstrækning fra Kommissionens forslag, som de er fremlagt i det foreløbige forslag til budget. Kommissionen anmoder ikke om disse ændringer, men i betragtning af udviklingen siden det foreløbige forslag til budget, ligger de fleste af de foreslåede ændringer inden for grænserne af, hvad man kan betragte som rimeligt. I særdeleshed svarer ideen om at oprette en reserve under udgiftsområde 1 - hvad enten den er specifik eller generel - til, hvad der er budgetmæssigt nødvendigt i forbindelse med BSE-krisen og den usikkerhed, den skaber. Faktisk er der allerede en reserve på det foreløbige forslag til budget.
På den anden side er den vigtigste opgave for 1997-budgettet at enes om beløbene. Oprettelsen af nye konti, som foreslået i betænkningen, kan aflede vores opmærksomhed fra dette mål, da det er usandsynligt, at det vil være acceptabelt for Rådet. For så vidt angår Rådet, ved vi, at det i denne budgetprocedure er besluttet på at nå så store besparelser på Fællesskabets budget som muligt i betragtning af kravene i forbindelse med Den Økonomiske og Monetære Union. Rådet forbereder sig på at vedtage en grønthøsternedskæring uden fortilfælde på ECU 1 mia i udgiftsområde 1, idet det forlader sig på tidligere erfaringer, der unægtelig gentagne gange har vist en betydelig underudnyttelse.
Hvad budgetmyndigheden end beslutter, er det nødvendigt at understrege, at de ikke kan stille spørgsmålstegn ved en ordentlig finansiering af den fælles landbrugspolitik på basis af de eksisterende forordninger.
Hvis det bliver besluttet at lade en margin stå under retningslinjerne for landbruget, må vi sikre, at budgetmyndigheden i tilfælde af uforudsete udviklinger er parat til uden forsinkelse at mobilisere yderligere midler ved hjælp af et tillægs- og ændringsbudget.
Jeg vil gerne slutte med igen at bekræfte, at Kommissionen vil yde al mulig teknisk støtte til Deres ordfører for at få ad hoc-proceduren for 1997-budgettet afsluttet med succes.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.30.

Garanti til EIB i forbindelse med lån
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0205/96) af Tomlinson for Budgetudvalget om forslag til Rådets afgørelse om Fællesskabets garanti til Den Europæiske Investeringsbank mod tab i forbindelse med lån til projekter af fælles interesse i latinamerikanske og asiatiske lande, med hvilke Fællesskabet har indgået samarbejdsaftaler (Argentina, Bolivia, Brasilien, Chile, Colombia, Costa Rica, Ecuador, Guatemala, Honduras, Mexico, Nicaragua, Panama, Paraguay, Peru, El Salvador, Uruguay, Venezuela; Bangladesh, Brunei, Kina, Indien, Indonesien, Macao, Malaysia, Pakistan, Filippinerne, Singapore, Sri Lanka, Thailand og Vietnam) (KOM(95)0742 - C4-0100/96-96/0015(CNS)).

Tomlinson
Hr. formand, som De sagde, drejer denne betænkning sig om en meddelelse fra Kommissionen om et forslag til Rådets beslutning om fornyelse af Fællesskabets garanti til Den Europæiske Investeringsbank mod tab i forbindelse med lån til projekter af fælles interesse i latinamerikanske og asiatiske lande.
Det igangværende låneprogram, der blev vedtaget 15. februar 1993, gik til et maksimum af ECU 250 mio; det havde en varighed på tre år og udløb i februar 1996. Ved forskellige møder for stats- og regeringsoverhovederne - på Korfu, i Essen og Cannes - har Det Europæiske Råd udtrykt sin støtte til en fortsættelse af disse programmer. Udlånene i Latinamerika og Asien har haft succes. Det er et område, hvor der er økonomisk vækst, hvor væksten har været stærk, og hvor den forventes at tage til i styrke. Under disse omstændigheder havde bankfolkene ingen vanskeligheder ved at nå det årlige loft på ECU 250 mio og kunne have bevilliget lån til et langt større beløb. Efterspørgslen var stor nok.
Projekterne har haft succes, og det er på denne baggrund, vi i dag har betænkningen om forslag til en fornyet låne- og en ny garantiordning. I Kommissionens nuværende forslag opfordres der til en fortsættelse af udlånene. Det er på samme betingelser som i første omgang. Men de lån, der bliver bevilliget gennem Garantifonden, vil give garanti for 100 % af alle bevilligede lån, men forblive under et loft på ECU 410 mio over en vejledende periode på et år, det år, der begynder februar 1996, hvor den forrige ordning udløb.
Angående beløbet på ECU 410 mio hilser Budgetudvalget i almindelighed denne forøgelse af låneaktiviteterne i de asiatiske og latinamerikanske lande velkommen, særlig på den baggrund, jeg allerede har beskrevet, hvor efterspørgselen efter lån allerede har overskredet de midler, der er til rådighed, og hvor der er sluttet større samarbejdsaftaler.
Men der er helt klart et par problemer. Kommissionen og Budgetudvalget er helt opmærksomme herpå, og på fem minutter vil det være at vente for meget af os, at vi skulle kunne beskrive de vanskeligheder, forslagene frembyder for Garantifonden, sådan som de er formuleret. Lad det være nok at sige, at i begrundelsen i min betænkning, punkt 8-12, findes der en tilstrækkelig beskrivelse af de vanskeligheder, der findes i forhold til Garantifonden, skønt nogle af disse vanskeligheder udmærket kan løses i lyset af den rapport, vi for nylig har fået adgang til. Denne rapport tager ikke hensyn til en anden rapport, som Rådet for nylig har anmodet om, og som lige er stillet til rådighed på basis af en undersøgelse, Kommissionen har foretaget.
Men den nuværende situation er, at der er det væsentlige problem med forslaget i artikel 1 om det forslag, at lån, der bevilliges af banken, automatisk kan forlænges i seks måneder, hvis man ikke er nået op på det samlede beløb, der er fastsat for den etårige periode. Vi mener, det er overflødigt, for der har aldrig været mangel på efterspørgsel efter de midler, der er til rådighed, og derfor ønsker vi ikke, at denne hypotese skal medtages i beslutningsforslaget.
Det afspejler sig i de ændringsforslag, som jeg nu kort går over til. Lige før jeg gør det, vil jeg gerne sige både Udvalget om Eksterne Økonomiske Forbindelser og Udvalget om Udvikling og Samarbejde tak for deres udtalelser. REX-Udvalgets udtalelse er meget klart afspejlet i ændringsforslagene - det er uvurderlige råd. Der er nu stillet seks ændringsforslag til betænkningen. Fem er stillet af udvalget og afspejler rådene fra REXUdvalget.
Men jeg anbefaler ikke det sjette ændringsforslag til Parlamentet, og jeg vil gerne sige et par ord om det. I ændringsforslaget gives der udtryk for en holdning, der er al ære værd, og af hensyn til klarheden vil jeg gerne læse den: «Denne garanti kan kun ydes på betingelse af, at principperne og afgørelserne om menneskerettighederne og de folkeretlige forpligtelser er opfyldt«. Men det er både en meget subjektiv og en yderst politisk betingelse, og at stille den som noget, som Den Europæiske Investeringsbank skal danne sig en mening om, er efter vor mening at pålægge banken en betingelse, der ligger uden for dens kompetence. Det er en politisk beslutning, ikke en bankmæssig beslutning. Så selv om ændringsforslag nr. 6 giver udtryk for en holdning, der er al ære værd, vil ordføreren anbefale, at man stemmer imod det.
Med disse korte bemærkninger anbefaler jeg betænkningen til Parlamentet og ser frem til debatten.

König
Hr. formand, vi støtter hr. Tomlinsons betænkning. Vi må konstatere, at dette er en foreløbig løsning, og ordføreren gør med rette opmærksom på, at det er et spørgsmål, som må betvivles, om Den Europæiske Investeringsbank overhovedet vil være i stand til at yde disse lån i det givne tidsrum. I punkt 12 og 13 gør han endvidere opmærksom på, at Rådet allerede i november 1995 opfordrede EIB - og også Kommissionen - til at undersøge mulighederne for at indføre en ny garantiordning og om at gøre sig overvejelser om en eventuel indførelse af en form for risikodeling mellem Banken og Garantifonden. Det er ikke sket. Det foreligger ikke.
Derfor vil jeg på Budgetkontroludvalgets vegne sige, at vi mener, at der er to foranstaltninger, der synes værd at overveje: For det første bør der dér, hvor det i samarbejdslandene er muligt og hvor tillige projekterne giver adgang dertil, ske en reduktion af garantien på 100 % til en garanti på 75 %. For det andet bør man, for så vidt angår indbetalingerne til Garantifonden lægge en bankmæssig risikoanalyse til grund. De nuværende automatiske indbetalinger, som alle er lige store, indebærer den risiko, at fonden udhules, og netop de store udestående fordringer over for Rusland og over for SNG-staterne får risikoen til at fremstå som noget særdeles realistisk. Det ville derfor være fornuftigt, om det kom til graduerede beløb, som fastsættes på grundlag af en bankmæssig udarbejdet konstatering af risikoen. Det er vore forslag, og på den baggrund støtter vi betænkningen.

Pronk
Hr. formand, jeg vil takke ordføreren hjerteligt for hans betænkning og for hans tale her i aften. Vi drøfter her en meget vigtig sag. Det er positivt, at samarbejdsaftaler med lande i disse regioner styrkes. Det drejer sig om Latinamerika og Asien. Men min gruppe støtter det standpunkt, at Unionens synlighed i projekterne skal øges. På den måde kan man i disse lande få en bedre indsigt i Unionens rolle i forbindelse med gennemførelsen af investeringsprojekter. Kommissionen og Den Europæiske Investeringsbank må i fællesskab fastlægge en fremgangsmåde her.
Alligevel vil jeg fremsætte en kritisk bemærkning til betænkningen. Det drejer sig om den forlængelse af lånene, som skal fastsættes for årene 1993 til 1996. Det beløb, der blev fastsat for disse tre år, udgjorde 250 mio. ECU pr. år. Nu skriver Kommissionen, at lånene på to år er på i alt 277 mio. ECU. Dette beløb overskrider det samlede beløb med 27 mio. ECU. Og lånebeløbet for det sidste år er ikke engang talt med. I virkeligheden går Kommissionen altså ud fra, at dette beløb modregnes i lånene for den nye periode fra februar 1996 til februar 1997. Det er naturligvis ikke en acceptabel måde at arbejde på. Europa-Parlamentet godkender et bestemt beløb for en periode af tre år. Derefter skal der på ny tages stilling til, hvor store lån der skal være til rådighed for den følgende periode. Man kan ikke på forhånd råde over disse beløb, før der er taget beslutning herom. Jeg finder derfor, at ordføreren i sin betænkning har været for mild i sin bedømmelse af de beløb, som EIB har vedtaget til lån. Jeg ved, at John Tomlinson betragter dette som en kompliment.
Jeg vil gerne have en forklaring fra Kommissionen og EIB på, hvordan det er muligt at der er ydet lån for et større beløb, end der var til rådighed.
Et supplerende kritikpunkt er, at Europa-Parlamentet er konsulteret meget sent. I februar i år skulle den forrige långivningsperiode udløbe. I februar blev Parlamentet så hørt om en ny långivningsperiode. Det er rigeligt sent. Terminerne for långivning har ligget fast i tre år. Kommissionen kan jo på forhånd se, hvornår der skal træffes en ny beslutning. Parlamentet er blevet hørt meget sent, og det er et spørgsmål, om der kan ydes lån til yderligere 410 mio. Eller har Kommissionen allerede modregnet dette i den forrige periode?
Et sidste punkt er, at Kommissionen har besluttet at behandle alle lån til tredjelande på samme måde fra begyndelsen af 1977. Kommissionen har valgt dette tidspunkt, fordi alle lån til Central- og Østeuropa og til Middelhavsområdet da udløber. Det er godt at nå frem til én og samme politik for lån til tredjelande. Kommissionen foreslår dog nu at forlænge lånet til Latinamerika og Asien i endnu et halvt år, hvis de 410 mio. ECU endnu ikke er vedtaget. Spørgsmålet er naturligvis, hvad Kommissionen vil. Det er med fuld ret, at ordføreren har gjort en bemærkning herom.
Jeg takker for betænkningen. Jeg finder dog, at Kommissionen har fremsat alle disse forslag meget sent - og egentlig stiller os over for vanskeligheder - og at den giver utilstrækkelig og for sen information. Jeg opfordrer kommissæren til at rette op på dette. Det drejer sig ikke blot om denne betænkning. Jeg har selv fremlagt en del betænkninger. Alle ordførere har det samme problem, og det ville være bedre, om Kommissionen ville foregribe tingene og se længere frem.

de Silguy
Hr. formand, mine damer og herrer, Kommissionen hilser med tilfredshed, at hr. Tomlinsons betænkning er blevet opført på dagsordenen for denne mødeperiode. Til hr. Pronk vil jeg sige, at betænkningen absolut ikke kommer for sent, da afgørelsen om det heri omhandlede spørgsmål, så vidt jeg er orienteret, langt fra er truffet.
Jeg må komplimentere hr. Tomlinson for betænkningens kvalitet. Det er et vigtigt emne, den omhandler, for så vidt som Fællesskabets garanti til Den Europæiske Investeringsbank mod tab i forbindelse med lån til projekter i latinamerikanske og asiatiske lande udløb i februar 1996. I afgørelsen herom er det som bekendt fastsat, at låneloftet på 250 mio ECU pr. år skal tages op til fornyet vurdering ved periodens udløb, dvs. i slutningen af februar 1996.
I det forslag, Kommissionen forelagde den 12. januar 1996, altså for omkring seks måneder siden, foreslås det Rådet, at de ydede lån skal holde sig inden for et loft på 410 mio ECU i en vejledende periode på et år. For disse lån, der ydes af EIB på grundlag af dennes vedtægter og sædvanlige kriterier, stilles der over Fællesskabets budget en garanti på 100 % i overensstemmelse med konklusionerne fra mødet i Rådet af Økonomiog Finansministre i november 1995, og jeg kan forsikre Dem, hr. König, at Kommissionen gør, hvad den kan for at få Rådet til at revidere denne 100 % garanti i nedadgående retning. Jeg må imidlertid erkende, at det på grund af den herskende uenighed i Rådet ikke har været muligt at opnå resultater på dette punkt, men Kommissionen vil fortsætte bestræbelserne i den retning.
Jeg vil gerne fremsætte to korte betragtninger. Den første vedrører låneloftet. Jeg erkender, at det foreslåede loft på 410 mio ECU i en periode på et år udgør en væsentlig stigning i forhold til det foregående mandat på 250 mio ECU pr. år i en treårig periode. Men som ordføreren, hr. Tomlinson, korrekt understreger i de indledende betragtninger, er denne stigning berettiget, da EIB's aktivitet styrker Den Europæiske Unions samarbejdspolitik i Latinamerika og Asien, og også fordi EIB hermed imødekommer opfordringen fra Det Europæiske Råd i Madrid til Den Europæiske Investeringsbank om at intensivere operationerne i Latinamerika, og endelig fordi EIB hermed støtter de europæiske virksomheder i deres bestræbelser på at komme ind på disse frembrydende - i de fleste tilfælde fjerntliggende - markeder.
Min anden bemærkning vedrører mandatets varighed. Den vejledende periode på kun et år, som Kommissionen foreslog i januar, er en undtagelse. Som bekendt er mandater for denne type operationer flerårige. Grunden til, at Kommissionen foreslår denne korte låneperiode, er, at det derved vil blive muligt at få udløbsfrister og eventuelt fornyelser til at falde sammen for alle EIB's flerårige lånepakker i tredjelande, herunder landene i Mellemog Østeuropa og Middelhavslandene. Mandatet for disse to kategorier af lande skal imidlertid fornyes ved dette års slutning. Kommissionen anser det for en passende lejlighed til at bringe alle eksisterende låneordninger på linje med hinanden, således at fordelingen af de til rådighed stående margener inden for reserven til lån og lånegarantier kan ske på et rimeligt grundlag inden for rammen af Garantifonden, som De for lidt siden omtalte, hr. Tomlinson, i forbindelse med Unionens eksterne aktioner.
Afslutningsvis vil jeg understrege, at Kommissionen uforbeholdent kan acceptere ændringsforslag nr. 1 og 4 i betænkningen. Ændringsforslag nr. 2 og 5 volder principielt ingen problemer, men forekommer mig heller ikke at være særlig nyttige. Kommissionen kan derimod ikke acceptere ændringsforslag nr. 3 om at lade klausulen om automatisk forlængelse med seks måneder udgå, og det skyldes, at en sådan klausul traditionelt findes i de andre mandater til EIB, og at EIB finder denne klausul nødvendig for bl.a. at sikre den nødvendige fleksibilitet i forbindelse med afviklingen af låneprogrammerne.

Tomlinson
Hr. formand, vi ønsker ikke at gøre os vanskelige angående ændringsforslag nr. 3, men jeg vil blot anmode kommissæren om at overveje det, før vi kommer til afstemningen i morgen. Det er meget godt at sige, at denne bestemmelse traditionelt findes, men traditionelt forsøger vi ikke at harmonisere datoer. Og det synes selvmodsigende på én og samme gang at forsøge at harmonisere disse datoer og så også at åbne mulighed for en seksmåneders forlængelse af perioden, hvilket vil betyde, at man afharmoniserer dem. Jeg håber, at han vil overveje det, for Parlamentet vil insistere under afstemningen om ændringsforslag nr. 3 i morgen.

de Silguy
Det er for sent nu at indlede en debat om dette interessante emne. Jeg har personligt gennemgået alle lånerammer og -perioder og kan på den baggrund forsikre Dem, at der ikke vil opstå problemer, uanset hvornår Rådet måtte træffe afgørelse herom. Kommissionen vil sørge for, at der skabes sammenhæng mellem låneprogrammerne for de tre berørte regioner. Derfor mener jeg heller ikke, at en eventuel forlængelse med seks måneder kan volde Parlamentet problemer, eftersom det forfølger det samme mål som Kommissionen. Efter min mening ville det kunne forekomme diskriminerende over for banken og de øvrige lande, om denne klausul fjernedes, hvilket ikke er ønskeligt.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.30.

Fælles markedsordning for fåre- og gedekød
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0221/96) af McCartin for Budgetkontroludvalget om Revisionsrettens særberetning nr. 3/95 om iværksættelse af interventionsforanstaltninger inden for rammerne af den fælles markedsordning for fåre- og gedekød (C4-0592/95).

McCartin
Hr. formand, min betænkning drejer sig om at tælle får. Da jeg var barn i det vestlige Irland, så fik man anbefalet, hvis man ikke kunne sove om natten, at man skulle forestille sig, at man talte får. Men på dette tidspunkt af natten behøver vort personale og vore tolke ikke nogen fåreterapi for at falde i søvn. Jeg tror ikke, at de medlemmer, der er til stede, nogen sinde sover.
Jeg vil gøre det så kort, jeg kan. Denne betænkning udspringer af en beretning fra Revisionsretten om fårekødsordningen, der var meget kritisk over for den måde, ordningen blev overvåget på af medlemsstaterne, og ligeledes over for ordningen i sig selv.
Jeg vil blot minde om, at den fælles organisering af markedet opstod i 1980 og havde til formål at stabilisere priserne og skabe en rimelig levestandard for de mennesker, der havde at gøre med produktion af fåre- og gedekød. På det tidspunkt var Unionen kun for 60 % vedkommende selvforsynende med fåre- og gedekød; i dag er tallet steget til 82 %. Der er omkring 0, 7 mio producenter i Unionen, og omkostningerne til ordningen andrager omkring ECU 1, 8 mia, hvilket beløber sig til ca. ECU 200 pr. måned pr. individuel producent. Det er et relativt lille beløb; mindre end én enkelt udbetaling af social bistand til en enkelt person.
Det Forenede Kongerige, Spanien, Italien, Grækenland, Frankrig og Irland - i den rækkefølge - er de vigtigste producenter. Støtten betales ved at fastsætte en vejledende pris, og hvis markedsprisen viser sig at blive lavere, så bliver kompensationen udbetalt. Denne kompensation kaldes en præmie.
Hvis fårene bruges til at producere mælk såvel som kød, udbetales kun 80 % af præmien. Præmien beløber sig til mellem ECU 17 og 25 pr. år. Siden 1991 er der blevet indført en særlig præmie, der begunstiger de fattigere områder i Fællesskabet.
Jeg vil blot gerne sige følgende til støtte for denne politik. 80 % af producenterne bor i de mindrebegunstigede områder, og derfor har de begrænsede muligheder for at udnytte deres jord, som pr. definition for det meste består af bjerge og i hvert fald af dårlig jord. Fåre- og gedebrug foretages altid ved ekstensiv græsning, og er derfor miljøvenlig. I betragtning af graden af profitabilitet i erhvervet kan man sige, at uden dette støttesystem ville hele produktionen ophøre. Det er Kommissionens vurdering, at mellem 80 % og 90 % af fåre- og gedeholdernes fortjeneste kommer fra denne præmie, hvilket betyder, at der ikke ville være noget tilbage uden den.
Revisionsretten forholdt sig i en særlig beretning om denne sektor, der blev færdiggjort midt i 1995, kritisk til medlemsstaternes kontrolsystem, og denne kritik accepteres i min betænkning. Vi mener faktisk, at der trods Kommissionens anstrengelser og de forbedringer, den har foretaget, stadig er forbedringer at foretage. Systemet kan aldrig blive fuldkomment uden en eller anden elektronisk indretning, der gør det muligt under vanskelige forhold og i vanskeligt terræn at tælle fårene og føre dem nøjagtigt til protokols. Man arbejder i øjeblikket på et sådant system, og det bliver afprøvet i Spanien og Portugal i håb om, at det vil gøre systemet langt mere nøjagtigt.
Et andet kritikpunkt var, at det sammenlignet med omkostningerne ved oksekød koster tre gange så meget at støtte fårekød. Men Revisionsretten var naturligvis ikke opmærksom på, at dette ikke er en støtteordning for fødevarer: Det er et indkomstsupplement for landbrugere og et forsøg på at fastholde befolkningen i landdistrikterne.
Revisionsretten syntes også, at præmien udgjorde en indblanding i markedet for okse- og kalvekød. Denne kritik må afvises. Hvis man fjerner præmien fra fåre- og gedekød, så vil det ikke blive forbrugt mere, og hullet vil blive fyldt med meget intensive systemer - fjerkræ og svin - som er mindre miljøvenlige og vil skabe beskæftigelse til langt færre end fåresektoren.
Revisionsretten sagde, at tal og omkostninger hele tiden var steget. Det gjaldt i 1980'erne. Faktisk er tallene begyndt at gå tilbage og er allerede faldet med 6 % i de sidste år, hvilket støtter det, jeg siger, at det ikke er noget særlig profitabelt erhverv; det er ikke særlig lukrativt.
Revisionsretten siger også, at dette bør begrænses til bjergområder. Når vi husker, at bjergområderne får et ekstra subsidie - de har allerede 80 % eller mere af den samlede produktion - så er det element, der er tilbage til lavlandet, meget lille. Under alle omstændigheder er det ikke noget, der vedrører regnskab: Det er en politisk beslutning, og som sådan er det op til politikerne - Parlamentet og Rådet - at træffe beslutning om, hvorvidt denne støtteordning skal gælde for lavlandsområder eller ikke.
Med hensyn til det sociale og miljømæssige får vi valuta for pengene ved denne politik. Det gør ingen skade at erindre om, at i de år, hvor den først blev indført - fordi Storbritannien var en større producent - blev den set som en politik, der ville hjælpe med til at rette op på den ubalance, som Det Forenede Kongerige altid påstod fandtes på det finansielle område til ugunst for denne stat. Så det tjente flere forskellige formål: At hjælpe de mindrebegunstigede bjergområder, at fastholde befolkningen dér, at fastholde en miljøvenlig landbrugsform og at løse det politiske problem at give lidt penge tilbage til Storbritannien for en særlig produktion, som de havde specialiseret sig i.
Jeg anbefaler betænkningen til Parlamentet.

Tappin
Hr. formand, vi er meget dydige ved at være her lidt over halv elleve en onsdag aften, hvor vi formentlig kunne gøre andre og mere behagelige ting. Jeg vil gerne takke hr. McCartin for hans meget lærde forelæggelse. Men i sin oversigt skjuler han lidt - han bruger et trick - når det gælder fåre- og gedekødsbetænkningen. De anslåede omkostninger fra 1995 var i hvert fald ECU 1, 78 mia. Jeg ved som medlem af Budgetudvalget, at de vil vokse med yderligere ECU 94 mio til næste år.
Måske kunne vi se på Revisionsrettens kritik i detaljer. De understregede, at der bestod et problem med at skelne mellem mælkeproducerende og ikke-mælkeproducerende får, hvilket udgør et problem for Budgetkontroludvalget, og ligeledes med hensyn til præmiebetalingen. For det andet er der et problem med definitionen af mindrebegunstigede områder. Revisionsretten fandt, at kun Skotland og Irland havde en klar registrering af jord, og dette muliggjorde, at definitionen kunne checkes. Derfor var der et problem med at tælle størrelsen af flokkene i andre medlemsstater for at beregne betalingerne. Revisionsretten sagde - efter min gruppes mening med rette - at dette udgjorde et problem med hensyn til misbrug fra medlemsstaternes side.
For det tredje fandt Revisionsretten også, at de statistiske data, der blev videregivet fra medlemsstaterne, var utilstrækkelige. Jeg har ført samtaler med medlemsstater, som har en optællingsordning på basis af regionale, delstats- eller lokale regnskabsmetoder. Her var der problemer med hensyn til optællinger og regnskaber. Det må der rådes bod på, og jeg er sikker på, at hr. McCartin forstår dette.
Endelig - og det har hr. McCartin berørt - så koster det ECU 1, 7 at producere et kilo fårekød. Det er tre gange prisen på oksekød. Dette forekommer utroligt sammenholdt med den støtte, vi giver under den fælles landbrugspolitik. Med hensyn til ændringsforslagene har Det Europæiske Folkepartis Gruppe stillet to ændringsforslag, der har til formål at svække betænkningen. Sandsynligvis vil Den Socialistiske Gruppe, Gruppen De Grønne og Det Europæiske Liberale og Demokratiske Partis Gruppe modsætte sig dem. Formålet med første ændringsforslag er at svække kritikken af omkostningerne ved hele projektet, og det andet har til formål at gøre det muligt for alle områder at komme i betragtning til bistand, ikke bare de mindrebegunstigede områder. Det kan vi ikke støtte. Men bortset fra disse to kritikpunkter vil vi støtte McCartin-betænkningen. Men når det kommer til den fælles landbrugspolitik, finder jeg det vanskeligt generelt at støtte denne anvendelse af de europæiske skatteyderes penge til programmer som dette.

de Silguy
Det er en hård opgave for en, der som jeg ikke er specialist i får, men kun har for vane at tælle dem.
Jeg takker hr. McCartin for hans betænkning og naturligvis også Revisionsretten for dens særberetning om iværksættelse af interventionsforanstaltninger inden for rammerne af den fælles markedsordning for fåre- og gedekød.
I sin beretning offentliggjort i EFT i oktober 1995 fremsætter Revisionsretten kritiske bemærkninger vedrørende forskellige aspekter i den fælles markedsordning: de stigende udgifter til denne sektor, relevansen af basispriser for beregningen af præmier, udstrækningen af ugunstigt stillede områder. Endvidere betvivler den nødvendigheden af at udbetale præmier i de ikke ugunstigt stillede områder. Endelig har gør den opmærksom på en række tekniske problemer vedrørende statistiske beregningsmetoder, markedspriser og præmier.
Kommissionen har i samme nummer af EFT givet et detaljeret svar på denne kritik. Heri understreges det, at selv om udgifterne er steget, navnlig i forbindelse med Spaniens og Portugals tiltrædelse, har indførelsen af stabiliseringsordningen i 1988 og kvotaordningen i 1992 betydet bedre kontrol med udgifterne. Kommissionen anfører endvidere, at den ikke finder det politisk ønskværdigt at begrænse præmieordningen til de ugunstigt stillede områder, da dette ville resultere i, at produktionen af fåre- og gedekød i Fællesskabet reduceres med ca. 25 %.
Jeg har noteret mig, at Parlamentets forslag til beslutning overtager Revisionsrettens resultater og konklusioner, selv om hr. McCartin, ligesom Kommissionen, afviser Revisionsrettens principielle kritik. Hvorom alting er, vil jeg kort resumere Kommissionens holdning, sådan som den kommer til udtryk i det detaljerede svar på Revisionsrettens beretning, og i den sammenhæng hilser jeg det af hr. Garriga Polledo stillede ændringsforslag nr. 2 velkommen.
Jeg vil gerne kort kommentere to punkter i forslaget til beslutning. Det første vedrører punkt F, hvori det ordret hedder: «den fælles markedsordning for fåre- og gedekød har en negativ finansiel virkning på Fællesskabets udgifter inden for okse- og kalvekødssektoren«. Kommissionen har ikke kendskab til den årsagsvirkningsrelation, der henvises til som grundlag for dette argument. Den samlede produktion af fåre- og gedekød udgør kun 10-15 % af Fællesskabets produktion af oksekød. Støtten til fåre- og gedehold hjælper producenterne til at opretholde deres produktion. En nedsættelse af støtten ville kunne anspore producenterne til at gå over til at producere oksekød, en krævende produktion, der som bekendt i vid udstrækning hviler på udlægning af græsgange med alle de heraf følgende uønskede budgetkonsekvenser, navnlig på indeværende tidspunkt.
Den anden betragtning vedrører punkt 1 i forslaget til beslutning. Heri opfordres Kommissionen til at foreslå alternativer til den nuværende ordning, og jeg citerer: «hvorefter støtten efterhånden begrænses til ugunstigt stillede områder«. Kommissionen agter på ingen måde at indføre alternativer til en ordning, der har fungeret upåklageligt indtil nu. En ændring af den foreslåede karakter ville indebære en radikal ændring af selve markedsordningsfilosofien og i sidste instans en radikal omlægning af denne aktivitet i nogle områder. Om end fårehold har særlig stor betydning i ugunstigt stillede områder, finder en fjerdedel af produktionen af fårekød rent faktisk sted i andre områder. Denne produktion har længe været og er stadig en lige så legitim og nødvendig aktivitet i de øvrige områder, og den må betragtes som lige så støtteberettiget her som i de ugunstigt stillede områder.
For så vidt angår Revisionsrettens tekniske henstillinger, er nogle af disse overtaget i hr. McCartins betænkning, og jeg skal understrege, at Kommissionen har studeret dem indgående. Kommissionen er i øjeblikket i gang med at udarbejde forslag til ændring af sine egne forordninger. Disse forslag skal dernæst vedtages i forvaltningsudvalget for fåre- og gedekødssektoren og iværksættes inden produktionsåret 1997. De omhandlede ændringsforslag vedrører forbedret kontrol med producenter, der modtager en såkaldt »landdistrikt«præmie, fordi mere end halvdelen af deres bedrift ligger i et ugunstigt stillet område, og de vedrører endvidere de administrative gennemførelsesbestemmelser til ordningen for opfedning af lette lam til tunge slagtekroppe.
Kommissionen har i øvrigt allerede strammet kravene til ovennævnte ordning med ændringen af forordning nr. 2814/1990 om gennemførelsesbestemmelser til ordningen for opfedning af lam til tunge slagtekroppe. Med denne ændring skærpes kravene til medlemsstaternes statistiske oplysninger om præmier ansøgt af producenter af moderfår, hvis lam er opfedet til tunge slagtekroppe.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.30.
(Mødet hævet kl. 23.45)

