Genoptagelse af sessionen
Formanden
Jeg erklærer Europa-Parlamentets session, der blev afbrudt den 9. oktober 1998, for genoptaget.

Meddelelse fra formanden
Formanden
Det glæder mig meget at kunne dele min glæde med jer i dag over tildelingen af Nobels fredspris til John Hume og David Trimble.
Europa-Parlamentet har i årenes løb trofast støttet fredsprocessen i Nordirland. Vejen til fred er ikke sikret. Ligesom tildelingen af Nobels fredspris til John Hume og David Trimble skal styrke befolkningen i Nordirland i deres søgen efter fred, så skal tildelingen forstærke vores og det internationale samfunds solidaritet som en helhed i fredsprocessen. Her i Europa-Parlamentet er vi stolte over at hylde vores kollega John Hume.
(Bifald)
Banotti
Hr. formand, jeg sætter pris på og takker Dem for de venlige ord. Jeg er sikker på, at alle vores kolleger deler vores store glæde og stolthed over den store ære, der er blevet tildelt John Hume og David Trimble. Efter 30 års pine og fortvivlelse er dette en vidunderlig hyldest til John Humes urokkelige tro på, at den ikkevoldelige vej til fred i Nordirland var det eneste rigtige. Jeg vil gerne takke Dem og sammen med alle vores kolleger udtrykke vores store glæde over og støtte til det arbejde, John Hume og David Trimble udfører i Nordirland.

Oomen-Ruijten
Hr. formand, det ville nok være fornuftigt at vente et øjeblik, indtil hr. Hume selv er til stede, fordi vi så også på vores gruppes vegne selv får mulighed for at fortælle ham det.
Hr. formand, jeg tror, at vi ikke kun skal ønske hr. Hume, men også det irske folk tillykke med, at der igen er mulighed for fred takket være Langfredag-aftalen. Jeg tror, at det er godt, hr. formand, hvis gruppeformanden, hr. Maartens, ikke alene ønsker ham tillykke endnu en gang, når vi i morgen er i Parlamentet, men at vi også gør det via ham og alle de mennesker, der nu får mulighed for at virkeliggøre freden.

Formanden
Mange tak, fru Oomen-Ruijten. Når jeg har valgt at fremføre denne udtalelse ved mødets åbning, skyldes det, at jeg ikke var sikker på, at hr. Hume kunne nå frem inden for den næste halve time, og jeg syntes, at dette øjeblik ved mødets åbning var det mest højtidelige tidspunkt til at fremføre denne udtalelse, når De alle var til stede, mine damer og herrer. Det betyder ikke, at lykønskningen til hr. Hume ikke kan gentages, når han er iblandt os.

Puerta
Hr. formand, jeg vil også gerne på min gruppes vegne lykønske vores kollega, hr. Hume, da vi alle har været vidner til, hvordan han i disse år har arbejdet for fred i Irland. Jeg vil også benytte denne lejlighed til at lykønske os alle på vegne af Europa-Parlamentet - som har udarbejdet så mange beslutninger om dette emne - med, at en blodig diktator som Augusto Pinochet nu står foran retfærdighedens port i London, og at vi får mulighed for at afkræve ham regnskab for krænkelse af menneskerettighederne, for at have overdænget det chilenske demokrati med blod, for at have forårsaget præsident Allendes død. Jeg tror, at alle Europas og verdens demokrater i dag er fulde af forhåbning om, at straffriheden ikke får lov til fortsat at eksistere. Vi håber, at alle retslige og regeringsmæssige institutioner er på højde med situationen og indfrier håbet om, at disse forbrydelser ikke får lov til at forblive ustraffet. Vi håber, at Den Internationale Straffedomstol en dag kan udøve fuld jurisdiktion over dem, der forbryder sig mod menneskeheden og begår forbrydelser som folkedrab og krænkelse af menneskerettighederne.

Gallagher
Hr. formand, De skal have tak for at give mig lejlighed til at lykønske John Hume, der blev tildelt Nobels fredspris i fredags. Da jeg kommer fra grænseegnen og repræsenterer en del af den historiske provins Ulster blev jeg, som hele befolkningen i Irland, overvældet, da John Hume så fortjent blev tildelt Nobels fredspris.
Ved samtlige pressekonferencer og interviews i fredags og lørdags var John Hume storsindet. Han sagde, den var til befolkningen i Ulster. Den var til alle dem, der hjalp med til at stræbe efter fredsprocessen, der kulminerede i fredsaftalen langfredag. Jeg håber inderligt - som alle her i Parlamentet - at dette vil fremme fredsprocessen og bringe os frem til den dag, hvor vi i det nordlige Irland vil få fred med retfærdighed. John Hume har brugt 30 år af sit liv på dette, dygtigt hjulpet af og med stor støtte fra sin kone Pat - og jeg vil ligeledes gerne hylde hende. John Hume har altid været en retfærdig mand, men ikke nødvendigvis en selvretfærdig mand.
Deánaim comhghairdeas ó mo chroí le John Hume as ucth na dúise Nobel a bhuachan. Bí se tuillte go maith aige tar éis 30 bliain ag obair thar ceann na síochána.

Bonde
Hr. formand, også jeg vil gerne på min gruppes vegne lykønske Nobelkomitéen i Oslo med et så fornemt og afbalanceret valg. Min gruppe har enstemmigt indstillet de to til at få Nobelprisen, og jeg er glad for, at det netop blev et dobbelt valg, så det afgørende bliver tanken om fred og ikke en tagen parti for den ene side. Vi kender her i Parlamentet John Hume som en mand, der konsistent har arbejdet for fred - i hvert fald i de 19 år, jeg har kendt ham her i Parlamentet. Når han kommer i morgen, kan vi hylde ham. Min gruppe har også haft lejlighed til at møde David Trimble nogle gange og har kun rosende ord tilovers for den protestantiske side i fredsslutningen. Han har udvist et meget stærkt personligt mod, da han i sin gruppe i Westminster havde seks medlemmer imod sig og kun tre med sig, da han gjorde en indsats for freden. Jeg ved ikke, hvor mange gruppeformænd der her i salen ville komme med forslag, hvis de var i et så eklatant mindretal i deres grupper. Jeg synes, at hr. Trimble har gjort en meget fornem indsats, og derfor synes jeg, det er fuldt retfærdigt, at Nobelpriskomitéen giver prisen ligeligt til begge sider i konflikten.
Min gruppe har som den første i Parlamentet afholdt studiedage i Belfast. Jeg vil anbefale alle de andre grupper at afholde studiedage i Belfast, gøre sig bekendt med det smukke område og se, hvordan vi i fællesskab kan give et håndslag til fredsprocessen i Belfast, for det har de fortjent efter så mange år med krig.

Cox
Hr. formand, jeg vil gerne på vegne af ELDR-gruppen ønske vores kollega John Hume varmt tillykke med den anerkendelse, han er blevet vist for sit mod, sin analytiske konsekvens og politiske og personlige udholdenhed i mange, lange og drøje år i Nordirland. Jeg kunne på vegne af min gruppe erklære mig helt enig med den amerikanske senator George Mitchell, der i næsten tre år også bidrog betydeligt til bestræbelserne for fred i Nordirland. Han sagde, at uden John Hume ville der i sandhed ikke have været en fredsproces, og om David Trimble bemærkede han, at der ikke ville have været en fredsaftale. De har på hver deres måde udvist et enormt mod. Vi ønsker dem tillykke.

Green
Hr. formand, jeg vil gerne udtrykke min store skuffelse over, at vi har taget fat på dette, før John Hume er ankommet. Vi meddelte Deres kontor, at vi ville sikre, at hr. Hume ville være her om ca. 20 minutter. Det synes at være en parodi, at alle disse ord siges, og hyldester fremsættes i hans fravær. Det beklager jeg bittert. Det er en stor skam, og vi ville have gjort Parlamentet en tjeneste og hyldet et af vores medlemmer, hvis vi havde kunnet sige disse ting direkte til ham, i hans nærværelse, og vise ham den anerkendelse og hyldest, han fortjener.
Jeg agter ikke at hylde hr. Hume i hans fravær. Jeg gør det enten her, med Deres tilladelse, når han kommer, eller vi gør det i vores gruppe. Han er medlem af vores gruppe, og vi lykønsker ham, personligt, i hans nærværelse, nu hvor vi har nomineret ham til Nobels fredspris. Hr. formand, jeg håber De vil gøre det samme, når han om kort tid kommer.

Formanden
Fru Green, hvis De var ankommet nogle minutter tidligere, ville De have hørt, at jeg ved forespørgsler til Deres sekretariat forsøgte at forsikre mig om, hvorvidt hr. Hume ville nå frem i tide til at høre disse indlæg. Men for nogle få minutter siden, lige før De trådte ind i salen, kunne Deres eget sekretariat ikke oplyse, hvornår hr. Hume ville ankomme. Derfor traf jeg denne beslutning, som jeg meddelte, lige før De trådte ind i mødesalen.

Aelvoet
Hr. formand, jeg tøver ikke med at tilslutte mig alle dem, der allerede har haft ordet, for på min gruppes vegne at udtrykke vores glæde over, at hr. Hume har fået denne pris, som han klart har fortjent. Det er vi enige i. Vi vil også sørge for, at der på Den Socialdemokratiske Gruppes møde i aften opstilles et brev fra vores gruppe, som han vil få overrakt personligt.
Jeg vil også tilslutte mig det andet punkt, som hr. Puerta kom ind på, nemlig at vi også har en meget vigtig politisk situation i Den Europæiske Union, nemlig den britiske regerings beslutning om at arrestere general/diktator Pinochet. Hvad det angår, har vi nu et meget vigtigt politisk emne, som Europa-Parlamentet tidligere har arbejdet på eller er vendt tilbage til.
Det er selvfølgelig meget uheldigt, at denne uge er en uge, hvor vi normalt ikke har en aktuel og uopsættelig debat, hvor dette emne kan drøftes. Min gruppe anmoder derfor om, at vi sørger for, at der kommer en udtalelse fra Europa-Parlamentet, eftersom to europæiske lande er stærkt involveret, nemlig Storbritannien og Spanien. Vi ønsker, at Præsidiet sørger for, at denne sag sættes på dagsordenen. Desuden vil jeg på hele min gruppes vegne ønske den britiske regering tillykke med denne modige gerning, fordi det på ny giver os håb om, at det er muligt at få fat i mennesker, der har alvorlige forbrydelser på samvittigheden, også selvom de har siddet på de højeste politiske poster.
(Bifald)
Medina Ortega
Hr. formand, ud over at lykønske hr. Hume, fordi han har modtaget Nobels fredspris sammen med hr. Trimble, vil jeg, som andre talere allerede har fremført, bemærke, at der i denne weekend er sket en meget vigtig hændelse, nemlig at de britiske myndigheder har opfyldt en anmodning fra de spanske retsmyndigheder om at tilbageholde general Pinochet. Denne beslutning, som er truffet af de britiske myndigheder, er i overensstemmelse med gentagne anmodninger fra Europa-Parlamentet om at forfølge de forbrydelser, der blev begået under det chilenske diktatur, både i og uden for landet, og beslutningen udgør en styrkelse af det europæiske strafferetlige område. Rent konkret vil jeg gerne fremhæve, at man i Chile kun har retsforfulgt forbrydelsen mod en kvindelig amerikansk statsborger i forbindelse med attentatet mod general Letelier, men over 40 europæiske statsborgere er blevet myrdet af det chilenske diktatur, og indtil nu er der ikke indledt retssag mod diktaturstyret. Hvis den chilenske regering ikke straffer forbryderne, er det derfor naturligt, at de europæiske myndigheder gør det. Og jeg opfordrer den spanske regering til straks at fremsætte anmodning om udlevering af general Pinochet, så han kan give møde for retten i Spanien i de talrige straffesager, der er indledt mod ham.

Bloch von Blottnitz
Hr. formand, vores kollega Jarzembowski stillede for nogen tid siden et spørgsmål til Kommissionen, hvor han spurgte Kommissionen, om det var sandt, at den amerikanske efterretningstjeneste aflytter Europa-Parlamentets og Kommissionens samtaler og læser E-mails. Det bekræftede Kommissionen dengang. Nu spørger jeg Dem, hr. formand: Hvilke initiativer har De taget for at sørge for, at det ikke længere kan ske? For selv nationer, som vi står på venskabelig fod med, men som vi dog konkurrerer med økonomisk, bør ikke kunne høre samtlige samtaler eller læse E-mails. For slet ikke at tale om andre nationer, som vi ikke har venskabelige forbindelser med! Hvilke tekniske foranstaltninger har man truffet i denne henseende i de nye bygninger i Bruxelles og Strasbourg?

Formanden
Fru Bloch von Blottnitz, må jeg henlede Deres opmærksomhed på, at vi allerede har haft en drøftelse om dette her i Parlamentet, og Parlamentet ønskede ikke at træffe nogen beslutning i dette spørgsmål.
(Protest fra fru Bloch von Blottnitz) Nej, fru Bloch von Blottnitz. Jeg gentager, at Parlamentet allerede har drøftet denne sag og har ikke truffet nogen beslutning herom, hvorfor jeg vanskeligt kan kræve opfyldelse af en beslutning, som ikke er blevet truffet. Det er klart, at installationerne i den nye bygning vil være omfattet af alle tænkelige sikkerhedssystemer, så der ikke sker interferens, ikke kun af denne art, men af enhver art. Dette er medtaget i licitationsbetingelserne og vil naturligvis blive opfyldt, så vidt det er teknisk muligt.

Godkendelse af protokollen
Chichester
Hr. formand, jeg vil også gerne lykønske hr. Hume og hr. Trimble med tildelingen af fredsprisen og udtrykke håb om, at det ikke er forhastet tildeling.
Jeg tager ordet vedrørende protokollen for i fredags, hvori der henvises til, at jeg talte om medlemskab af det britiske konservative parti. Hvorom det altid glæder mig at tale om det emne, talte jeg primært for at kommentere det, at det var lykkedes et parlamentsmedlem og medlem af Labour-partiet at få sine bemærkninger om at skulle ringe til Downing Street 10 for at få at vide, hvordan man skulle stemme, slettet fra protokollen. På daværende tidspunkt stillede jeg spørgsmålet: Har andre medlemmer også den mulighed? Det vil jeg gerne have ført til protokols.

Formanden
Vi vil kontrollere indholdet af Deres indlæg og i givet fald indføre det i protokollen.

Rack
Hr. formand, jeg vil blot gerne have ført til protokols, at jeg var til stede tirsdag den 6. oktober, havde taletid og deltog i afstemningen. Dette fremgår ikke af protokollen. Jeg beder om at få det korrigeret.

Carnero González
Hr. formand, jeg vil gerne tilslutte mig formand Puertas og vores kollega Medinas lykønskninger i anledning af, at Augusto Pinochet Ugarte er blevet tilbageholdt i London, men jeg vil gerne understrege to forhold, som jeg finder vigtige. Det første er den forpligtelse, som regeringen i medlemsstaterne har til at samarbejde betingelsesløst med retsvæsenet, og når der anmodes om udlevering af denne herre fra det spanske retsvæsens side, håber vi alle derfor naturligvis, at den spanske regering handler i overensstemmelse hermed. Men helt ærligt, hr. formand, jeg ønsker ikke at bøje mig for den aktuelle dagsorden, og jeg henviser her til det, som kollega Aelvoet sagde. Hvis De tillader det, vil jeg gerne opfordre til, at man i de respektive organer rejser spørgsmålet om, at vores gruppeformænd bør tænke over muligheden for at indføre et specifikt punkt, så Parlamentet kan udtale sig med en beslutning om tilbageholdelsen af general Pinochet, om tilbageholdelsen af diktatoren Pinochet, og om nødvendigheden af at medlemsstaterne og deres regeringer samarbejder med retsvæsenet. Jeg tror, at vi må gå lidt længere end det, vi gør for øjeblikket - jeg tror, det er muligt - og at budgetterne kan vige for politik og i dette tilfælde for solidaritet. Altså så jeg gerne, at man rejste spørgsmålet om denne mulighed for at indføre et specifikt punkt på dagsordenen, når det er hensigtsmæssigt.
(Protokollen godkendtes)

Velkomstord
Formanden
Det er mig en stor glæde at byde velkommen til hr. Raymond Langendries, formand for det belgiske Deputeretkammer, som har taget plads i den officielle loge.
Hr. Langendries har deltaget i et møde, som blev afholdt i formiddags med formand Violante, formand Fabius og formand Fischer som indledning til mødet mellem formændene for de europæiske parlamenter, som afholdes i Wien i begyndelsen af december, hvor han skal være hovedtaler.

De politiske gruppers sammensætning
Formanden
Hr. Moorhouse har meddelt mig, at han er blevet medlem af Det Europæiske Liberale og Demokratiske Partis Gruppe.

Balfe
Hr. formand, jeg bemærkede blot, at hr. Moorhouse er alt for venstreorienteret til at have en plads i det moderne Labour-parti.

Teverson
Hr. formand, jeg vil gerne meddele Labour-partiet, der er kommet med den bemærkning, at hr. Moorhouse har fundet den sande tredje udvej, der er liberalt demokrati. Vi hilser ham velkommen her i morgen.

Arbejdsplan
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er fastsættelse af arbejdsplanen.
Det endelige forslag til dagsorden, som det blev opstillet af Formandskonferencen i overensstemmelse med forretningsordenens artikel 95, er omdelt. Der foreligger ingen forslag til ændring.
(Arbejdsplanen fastsattes)

Aelvoet
Hr. formand, for et kvarter siden spurgte jeg Dem, om der ikke kan fremsættes forslag til denne uges dagsorden om at behandle arrestationen af general/diktator Pinochet. Det har jeg ikke fået svar på, og De sagde: »Der foreligger ingen forslag til ændring«. Men jeg har faktisk stillet dette forslag.

Formanden
Fru Aelvoet, som De udmærket ved, kan jeg i henhold til forretningsordenen ikke forelægge dette forslag nu. Jeg kan gøre det, når formændene for de politiske grupper er blevet hørt. Senere, når de er blevet hørt, vil jeg måske og måske ikke foreslå det, alt efter om der er flertal for sagen, og så kan Parlamentet ændre dagsordenen. Nu kan jeg ikke gøre det, fordi der ikke er blevet anmodet herom i tide, og fordi gruppeformændene indtil videre ikke har udtalt sig herom.
Jeg giver ordet til fru Oomen-Ruijten.

Oomen-Ruijten
Hr. formand, at nogle grupper ikke har anmodet Dem herom, betyder, at der ikke er behov for det i denne uge. Hr. formand, forretningsordenen kræver, at punktet indgives til Dem i dag en time, før mødet begynder. Det er ikke sket. Altså er der ikke behov for det.

Formanden
Derfor, fru Oomen-Ruijten, vil jeg, når åbningen af dette møde er afsluttet, rette henvendelse til formændene for de politiske grupper for at høre, hvad deres holdning helt præcist er, og om der er flertal for det pågældende forslag.
Fru Green, ønskede De at få ordet?

Green
Hr. formand, som formand for min gruppe kan jeg nu fortælle Dem, at det efter vores mening, som dem der har rejst emnet, ville være mere passende at have en ordentlig diskussion om det på næste plenarforsamling.

Formanden
Hr. Carnero har bedt om ordet, men han har allerede fremlagt sit forslag. Og jeg tror ikke, at han taler på vegne af sin gruppe.
Jeg giver derfor ordet til fru Lulling.

Lulling
Hr. formand, hr. Giansilys betænkning om EKSF-traktatens udløb er på dagsordenen i morgen. Sekretariatet for Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik og jeg gjorde i begyndelsen af sidste uge justitskontoret opmærksomt på, at min udtalelse ikke var blevet gengivet korrekt i dette dokument.
Jeg bad om at få dokumentet genoptrykt. Ved omdelingen - og alle andre steder - kan jeg dog konstatere, at min udtalelse stadig er forvrænget i dokumentet. Jeg anmoder Dem om straks at gøre noget ved dette.

Formanden
Fru Lulling, tjenestegrenene har fortalt mig, at man har givet ordre om at foretage en rettelse. Jeg håber, at denne rettelse vil være klar hurtigst muligt.

Carnero González
Hr. formand, sagen er, at jeg i højttalerne hørte, at »da hr. Carnero - tilsyneladende - ikke taler på vegne af sin gruppe, får han ikke ordet«. Det finder jeg ikke korrekt, hr. formand. Jeg har et mandat som valgt medlem af Parlamentet, og jeg mener, at jeg må give udtryk for de meninger og forslag, som jeg finder hensigtsmæssige, og i dette tilfælde er jeg endvidere overbevist om, at min gruppe og en stor del af Parlamentet kræver en beslutning, hvor vi lykønsker os med tilbageholdelsen af Pinochet og endvidere opfordrer regeringerne til at opfylde deres forpligtelse.

Formanden
Hr. Carnero, vi har allerede hørt Deres mening, således som vi også har hørt andre medlemmers mening. Jeg vil gøre brug af mine beføjelser på det mest passende tidspunkt, og jeg vil fremlægge forslaget for Parlamentet, efter at de relevante personer er blevet hørt. Det er den fremgangsmåde, der er fastsat for dette tilfælde, og vi vil som altid følge den.
Hr. Puerta, ønsker De at få ordet, eller mener De ikke, det er nødvendigt?

Puerta
Hr. formand, jeg ønsker bare, at det fremstår klart og tydeligt, at jeg som gruppeformand har ytret håb om, at de retslige og regeringsmæssige institutioner vil udnytte denne mulighed maksimalt, så der bliver sat en stopper for general Pinochets straffrihed, og jeg mener, at der bør være en holdning fra alle politiske grupper, så der kan gennemføres en seriøs og dybtgående debat, og i denne forbindelse er jeg principielt og med forbehold for, hvad min gruppe måtte mene på et samlet gruppemøde, enig med fru Green i, at der bør gennemføres en debat under de bedst mulige forhold i næste mødeperiode.

Giansily
Hr. formand, jeg kan berolige fru Lulling med, at Budgetudvalget enstemmigt har vedtaget hendes udtalelse fra Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik om min betænkning, og at hendes udtalelse er blevet vedtaget i sin helhed og uden de mindste ændringer. Den kan derfor medtages i den endelige afstemning uden problemer.

Transport af farligt gods: sikkerhedsrådgivere
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0351/98) af Koch for Udvalget om Transport og Turisme om forslag til Rådets direktiv om harmonisering af eksamenskravene for sikkerhedsrådgivere for transport med jernbane eller ad vej eller indre vandveje af farligt gods (KOM(98)0174 - C4-0242/98-98/0106(SYN)).

Koch
Hr. formand, mine damer og herrer, det direktivforslag til harmonisering af medlemsstaternes eksamenskrav for sikkerhedsrådgivere, som Kommissionen har fremlagt, knytter an til reguleringsindholdet i direktiv 96/35/EF.
Dette direktiv forpligter medlemsstaterne til at træffe de nødvendige foranstaltninger inklusive uddannelse og eksamen, så alle virksomheder, som beskæftiger sig med transport af farligt gods på de indre færdselsårer veje, jernbaner og floder eller med af- eller pålæsning i denne forbindelse, virkelig kan udpege sikkerhedsrådgivere inden den 31.12.1999. Ved således at sikre et fælles og højt niveau for sikkerhedsrådgivernes uddannelse yder fællesskabets lovgivning for det første et bidrag til at øge sikkerheden for trafikken - hvilket i øvrigt er en af dette parlaments prioriteringer - og for det andet - ved at undgå uens omkostninger til uddannelse - et bidrag til at fjerne konkurrenceforvridninger og til at harmonisere konkurrencemulighederne mellem virksomheder fra forskellige medlemsstater.
Jeg glæder mig over, at der i det foreslåede direktiv ikke er tale om et rent formelt kvalifikationsbevis, men om dokumentation for, at der er sikret et højt niveau af kundskaber, evner og færdigheder hos den enkelte sikkerhedsrådgiver, så han på saglig og faglig korrekt vis kan forberede, gennemføre og evaluere transporter af farligt gods, og så han kan håndtere pludseligt opståede risikosituationer. Derfor forventer jeg, at enhver person, der går op til denne eksamen, foruden den skriftlige besvarelse af et minimum af spørgsmål fra forskellige, fast definerede temablokke og dermed emneområder, også skal bearbejde en case.
I henhold til subsidiaritetsprincippet kan medlemsstaterne, hvad angår antallet af spørgsmål, gå ud over det krævede minimum og også fastlægge mundtlige supplerende spørgsmål. Samtidig garanterer de gensidig anerkendelse af alle kvalifikationsbeviser, som er erhvervet under nationalt ansvar, men under nøje overholdelse af dette direktiv. Med henblik på at opnå et højt niveau for eksaminerne i overensstemmelse hermed forventer jeg, at medlemsstaterne hjælper hinanden med løbende informationer, især om spørgsmålene samt om eksamensforløb, eksamensmetoder, og varighed og de tilladte dokumenter. I denne forbindelse bør informationsstrømmen - for at reducere administrationsomkostningerne og minimere informationstabet - ikke foregå direkte mellem medlemsstaterne, men i stedet via Europa-Kommissionen.
For sikkerhedsrådgivere, som kun beskæftiger sig med en ganske bestemt godstype, f.eks. eksplosive stoffer, gasser eller radioaktive stoffer, skal der åbnes mulighed for en afgrænset prøve på de områder, som vedrører deres arbejdsområder, hvilket naturligvis skal anføres tydeligt i erhvervsuddannelsesbeviset. Et sådant erhvervsuddannelsesbevis har så selvfølgelig kun begrænset gyldighed, så indehaveren kun må arbejde inden for »sit speciale«.
For at sikre, at der fra år 2000 kan indsættes sikkerhedsrådgivere - eller »farligt gods-ansvarlige«, som de kaldes mange steder - i alle europæiske virksomheder, som udfører transport eller omladning af farligt gods, skal det fremlagte direktiv gennemføres i enkeltstaternes lovgivning inden udgangen af 1999. Jeg anbefaler derfor at stemme for betænkningen, som er vedtaget enstemmigt i udvalget, inklusive alle ændringsforslag.

Schlechter
Hr. formand, det direktivforslag, vi nu skal drøfte, er en logisk fortsættelse af Rådets direktiv 96/35 om en harmonisering af eksamenskravene for uddannelsen af sikkerhedsrådgivere inden for transport af farligt gods.
Man kan endda sige, at det direktiv, der skal omsættes til national ret, er en nyskabelse, eftersom det er den første tekst inden for fællesskabsretten på transportområdet, som omhandler sikkerheden, og som samtidig vedrører de tre former for landtransport, der foregår via jernbane, veje eller vandveje. Direktivets formål gør det til en af de foranstaltninger, der skal forebygge risici i forbindelse med transport af farligt gods, idet det foreskriver, at der i de pågældende virksomheder skal udpeges nogle sikkerhedsrådgivere, som har de rette faglige kvalifikationer, og som har til opgave at begrænse nævnte risici for ulykker ved at iværksætte alle de aktioner, der kan bidrage til at sikre overholdelsen af de bestemmelser, som gælder for transport af farlige stoffer, og til indførelsen af optimale sikkerhedsforhold.
Den Socialdemokratiske Gruppe bifalder den målsætning, man forfølger her, selvom visse spørgsmål stadig mangler at blive belyst. I visse lande har størstedelen af erhvervschaufførerne således bestået en eksamen og taget nogle genopfriskningskurser for at opnå et eksamensbevis for den særlige ADR-uddannelse. De får som følge heraf en ret kraftig lønforhøjelse. Vil de kunne udnytte deres kundskaber til at få adgang til erhvervet som sikkerhedsrådgiver?
I bilagene er sikkerhedsrådgiverens opgaver tydeligt fastlagt, og dennes eksamensbevis er gyldigt i fem år. Eftersom transporterne af farligt gods, og således også risikoen for ulykker, øges stærkt, så spørger vi os selv, om det ikke havde været på sin plads også at medtage begrebet årlig genopfriskning for at gøre det muligt for sikkerhedsrådgiverne at ajourføre deres viden om sikkerhed.
Et andet spørgsmål, som man kan stille sig selv, drejer sig om transportvirksomhedernes pligt til at udpege en eller flere rådgivere. For de store virksomheder udgør dette ikke noget problem. Men hvad med de små virksomheder, der kun har få ansatte? Man kan gå med til, at sikkerhedsrådgiveren bliver valgt blandt virksomhedens personale, eller at han udfører sin opgave som uafhængig ekspert. Men når det er virksomhedslederen selv, der har fået tilladelse til at udøve hvervet som sikkerhedsrådgiver, skal man sørge for at kræve de fornødne faglige kvalifikationer af vedkommende. Kommissionens forsikring om, at direktivet ikke vil medføre nogen omkostninger eller ekstraudgifter skal under alle omstændigheder tages med forbehold.
Selvom medlemsstaterne ikke længere kan give Kommissionen meddelelse om sanktionsbestemmelserne inden for de fastsatte frister, havde det været interessant at vide, hvilken slags sanktion Kommissionen planlægger for sit vedkommende. Storhertugdømmet Luxembourg planlægger under alle omstændigheder en fængselsstraf fra 8 dage til 5 år og bøder fra LUF 10.000 til LUF 1 million eller blot en af disse sanktioner for overtrædelser af direktivet. Så ved lovovertræderne det, og længe leve subsidiariteten!

Mendes Bota
Hr. formand, fra tid til anden - men med en hyppighed, der er langt højere, end man kunne ønske sig - forfærdes verden over nyheder om ulykker i forbindelse med transport eller behandling af farligt gods. Hvad enten det er med eksplosive stoffer, med gasser, med radioaktive stoffer, med mineralolieprodukter eller flydende eller faste stoffer, er ulykker på vejene, jernbanerne eller vandvejene et tilbagevendende fænomen, der medfører tab af liv og skader på miljøet.
Ikrafttrædelsen af Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde har, som det kunne forventes, forøget samhandelen mellem medlemslandene, med kørsel af tusinder og atter tusinder af lastvogne, tankvogne, containere og togvogne belæssede med farligt gods. Det kan godt lade sig gøre at mindske disse risici ved at påtvinge virksomhederne høje kontrol-, sikkerheds-og rapporteringsstandarder. Når virksomhederne inden den 31. december 1999 skal udpege en eller flere sikkerhedsrådgivere, giver det ikke mening, at bestemmelser og indhold i de eksamener og i de erhvervsuddannelser, som de skal gennemgå, ikke bliver harmoniseret. Således undgås nemlig konkurrenceforvridning samtidig med, at det sikres, at disse rådgivere bliver uddannet på højt niveau til at klare de farlige situationer og stoffer.
Vi lykønsker således vores kollega Koch med hans betænkning, og vi støtter de ti ændringsforslag, der er fremsat, men vi kan ikke lade være med at beklage, at Rådet ikke i tide har taget imod Europa-Parlamentets forslag, der fastsatte, at hver gang der skete en ulykke, skulle den involverede virksomheds sikkerhedsrådgiver udarbejde en rapport inden seks måneder, og også, at medlemsstaterne skulle aflevere en årlig rapport til Kommissionen om de ulykker, der var sket inden for deres grænser.

Kaklamanis
Hr. formand, denne rapport beskæftiger sig med kvalifikationerne og forudsætningerne for at udstede tilladelse til sikkerhedsrådgiveren til at transportere farligt gods.
Vi vil bestemt stemme for rapporten, selvom vi som gruppe bedømmer den til at være for vag, men det er måske ikke ordførerens, min kollega hr. Koch, skyld, men Kommissionens og Rådets skyld. Deres videnskabelige kvalifikationer beskrives ikke detaljeret, og mest af alt så nævnes der intet om deres personlighed, troværdighed og slet ikke om de eventuelle forbindelser, som disse sikkerhedsrådgivere kan have med de forskellige økonomiske og industrielle lobbyer. Det er klart for enhver af Dem, hvad jeg præcist hentyder til, og jeg mener, at det er et punkt, vi skal give særlig betydning.
Idet jeg tager mit udgangspunkt i den kære kommissærs, hr. Kinnock, fravær, må jeg sige, at denne rapport også burde have indeholdt noget andet, for hvis mangel min kollega, hr. Koch, dog ikke har ansvaret, for Kommissionens forslag indeholdt det ikke. Det drejer sig ikke kun om sikkerhedsforholdene under transporten, hr. kommissær, det drejer sig også om, hvor dette farlige gods bliver ført hen, især det radioaktive, hvor det bliver begravet, hvor det bliver opmagasineret, under hvilke forhold? Jeg kan forestille mig, hr. kommissær, at De er blevet informeret, for det blev offentligt meddelt af den bulgarske regering, at der er blevet samlet radioaktive svampe i Bulgarien, og man forsøger nu at finde ud af, om det skyldes en dårlig deponering af kerneaffald eller udslip fra det stadig fungerende atomkraftværk i Kozloduj. Skulle disse ting ikke omtales i denne rapport? Jeg spørger mig selv!

Sindal
Hr. formand, kolleger, kommissær Kinnock, jeg skal fatte mig i korthed om denne udmærkede betænkning og dette udmærkede initiativ. Alle vores sikkerhedstiltag i Unionen er blevet vel modtaget i den europæiske befolkning. Standarder og regler modtages med kyshånd, hvad enten det drejer sig om bil, båd, tog eller fly. Alt for mange ulykker præger vores hverdag, så forbedringerne er velkomne. I betænkningens punkt 9 beskrives samarbejdet mellem medlemslandene og Kommissionen. Det er min faste overbevisning, at vi, på trods af at det er medlemslandenes ansvar at sikre implementeringen, er nødt til at have en form for årlig rapportering, en årlig diskussion af, hvordan tingene går. Vi er nødt til at have et overblik over, om det, vi har aftalt, implementeres. Der er ikke noget, der generer folk så meget som at opleve naboen eller konkurrenten snyde. Én ting er undervisning og eksamen, en anden er, hvordan sikkerheden sikres i dagligdagen. Jeg er sikker på, at Kommissionen ad frivillighedens vej vil få medlemslandene med på en sådan ordning.
Til hr. Kaklamanis vil jeg sige, at hvis bare vi kan få denne betænkning, som Koch har udarbejdet, vedtaget og implementeret, så har vi nået meget. Jeg tror ikke, vi på nuværende tidspunkt skal begynde at omtale det, der mangler. Det må vi gøre en anden dag. Det er min opfattelse, at medlemslandene måske er mere langsomme med hensyn til at gennemføre disse former for fælles regler, end vi er klar over. Men jeg vil da ønske Kommissionen held og lykke, og vi støtter selvfølgelig forslaget.

Stenmarck
Hr. formand, først vil jeg gerne takke ordføreren hr. Koch for et udmærket stykke arbejde. På en række punkter mener jeg, at han har forbedret det oprindelige forslag.
Alle vi, der beskæftiger os med transportspørgsmål, har naturligvis mange gange konstateret, at en af vore vigtigste opgaver er at lette den fri bevægelighed over alle grænser inden for Unionen. Ikke mindst for godstransporten er dette af allerstørste vigtighed. Netop derfor satser vi også meget på både TEN-projekterne og udbygningen af forbindelsesvejene på begge sider af det gamle jerntæppe. Når disse ting gennemføres, skal vi også være klar over, at der samtidig vil blive transporteret mere farligt gods på tværs af disse grænser. Derfor er det også vigtigt, at vi er sikre på, at de mennesker, der håndterer dette gods, har den nødvendige viden og de nødvendige kvalifikationer til at gøre det. De forskellige landes lovgivning har et forskelligt omfang. Det er vigtigt, at den harmonisering, der finder sted, gennemføres på det højest mulige sikkerhedsniveau, ikke mindst på grund af de mange forskellige slags farligt gods, der hele tiden transporteres over alle grænserne. Derfor har man også udbygget fællesskabsretten i flere omgange for at få samme lovgivning i alle medlemsstater med hensyn til håndtering af farligt gods både på landevej, jernbaner og vandveje.
I denne sammenhæng forekommer det vigtigt at understrege, at der også må gælde tilsvarende regler ved Unionens ydre grænser. På denne baggrund vil jeg gerne stille to spørgsmål til kommissæren vedrørende de ydre grænser. For det første: Kommer de regler, som gælder for EU's medlemsstater, også til at gælde over for de lande, som har EØS-aftaler med EU? For det andet: Hvilke regler vil gælde for transport af farligt gods fra ansøgerlandene i Østeuropa, når disse transporter går til en af EU's medlemsstater? Jeg vil være taknemmelig for at få afklaret disse spørgsmål.

Sisó Cruellas
Hr. formand, allerførst vil jeg gerne lykønske hr. Koch med det fremragende arbejde, han har udført i forbindelse med udarbejdelse af denne betænkning om harmonisering af eksamenskravene for sikkerhedsrådgivere for transport med jernbane eller ad vej eller indre vandveje af farligt gods.
Jeg mener, det er af største interesse at have specialiserede og veluddannede mennesker til at planlægge transport af farligt gods, for i mange tilfælde har manglende erfaring og utilstrækkelig uddannelse ved håndteringen af farligt gods i forbindelse med transport været årsag til ulykker.
Vi er ofte tilfredse, når køretøjer med farligt gods passerer forbi befolkede områder i en vis afstand, men jeg mener, at sikkerheden snarere bør baseres på selve køretøjets tekniske egenskaber og den anvendte transportteknik end på, hvor køretøjet passerer.
Jeg har boet tæt på et sted, hvor der skete en ulykke af denne type for mange år siden i den spanske provins Tarragona, og det var ganske forfærdeligt. Da køretøjet eksploderede, opstod der en kæmpe ildtunge, som med lynets hast spredte sig over stor afstand og nedbrændte alt, hvad den stødte på undervejs, mennesker, dyr, vegetation, bygninger osv. Derfor er det nødvendigt virkelig at søge at opnå sikkerhed i forbindelse med transportmidlet og transportens logistik, så det bliver meget vanskeligt eller næsten umuligt, at der sker en ulykke, for hvis den sker, kan man i mange tilfælde ikke beregne dens virkninger eller omfang, hverken hvad angår skader på mennesker eller miljø.
Derfor hilser jeg dette forslag velkomment, fordi jeg finder det meget vigtigt, og fordi det vil medføre større sikkerhed på transportområdet.

Kinnock, Neil
Hr. formand, jeg vil først og fremmest gerne takke Transportudvalget og særligt ordføreren, hr. Koch, for hans meget nyttige bidrag til forbedringen af Kommissionens forslag om eksamen for sikkerhedsrådgivere. Som Parlamentet ved, sikrer direktivet fra 1996 vedrørende sikkerhedsrådgivere allerede, at alle virksomheder, hvis arbejde omfatter transport med jernbane eller ad vej eller indre vandveje af farligt gods, er forpligtet til at udpege mindst én sikkerhedsrådgiver, hvis professionelle kompetence skal opnås gennem særlig undervisning, være genstand for eksamen og godtgøres ved udstedelse af bevis. Der foreligger dog endnu ingen aftale om mindstekravene ved denne eksamen, og nærværende forslag tager dette meget vigtige emne op. Det glæder mig at kunne observere støtte til Kommissionens forslag, hvilket der igen i dag er givet udtryk for under debatten, og som desuden er fremstillet i Koch-betænkningen.
Det glæder mig derfor også at sige, at Kommissionen accepterer ændringsforslag 1, begge dele (1 og 2), ændringsforslag 2, 4, 5, 7, 9 og 10, da de er i overensstemmelse med målene i forslaget. De resterende ændringsforslag afvises, men alene af den simple og ukontroversielle grund, at de er unødvendige, da de allerede er dækket enten af direktivet fra 1996, som det er tilfældet med ændringsforslag 1, del 3, og ændringsforslag 6, eller allerede overvejes andetsteds i nærværende forslag, som det er tilfældet med ændringsforslag 3 og 8.
Jeg har lyttet indgående til samtlige talere i debatten, og jeg vil gerne blot sige til hr. Sindal, at jeg er fuldstændig enig i alt det, han sagde, og til hr. Kaklamanis, at ikke blot hvad hr. Sindal sagde om at gå videre med sikkerheden ved den foreslåede lovgivning, men også at det ville være mere på sin plads at henvende sig til min kollega, Ritt Bjerregaard, miljøkommissæren, og naturligvis GD XI, vedrørende mange af de emner, der med rette rejses af det ærede medlem. Jeg er sikker på, at de ville sætte pris på at høre fra det ærede medlem og med glæde forsøge at give ham et konstruktivt svar.
Hvad angår hr. Stenmarcks spørgsmål, har jeg efter min mening godt nyt: De central- og østeuropæiske lande, herunder naturligvis alle dem, der har søgt om medlemskab af Unionen, er allerede dækket af den relevante ADR-aftale, aftalen om transport af farligt gods ad vej, og desuden foreslås fællesskabslovgivning, herunder dette forslag, medtaget i ADR. Det er, hvad man kunne kalde at gå med livrem og seler, og jeg ved, at det er i overensstemmelse med hr. Stenmarcks ønsker.
Den brede enighed mellem Parlamentet og Kommissionen er yderligere bevis på det frugtbare samarbejde mellem Transportudvalget og mine kolleger i GD VII. Det er jeg taknemmelig for, og det glæder mig at kunne anbefale hr. Kochs betænkning til Parlamentet.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Fartøjer på indre vandveje
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0352/98) af Konrad for Udvalget om Transport og Turisme om forslag til Rådets direktiv om ændring af direktiv 82/714/EØF af 4. oktober 1982 om indførelse af tekniske forskrifter for fartøjer på indre vandveje (KOM(97)0644 - C4-0066/98-97/0335 (SYN)).

Konrad
Hr. formand, mine damer og herrer, kære kolleger. Med henblik på at skabe et fælles marked, netop og især før den Europæiske Unions udvidelse mod øst, er det nødvendigt at være opmærksom på, at der ikke gælder forskellige sikkerheds-, miljø- og sociale standarder på vores vandveje, og heller ikke forskellige godkendelsesprocedurer og dokumenter, som er vigtige for skibsfarten på de indre vandveje. Det direktiv, der nu er fremlagt, vil bidrage til en harmonisering på dette område.
Skibsfarten på de indre vandveje i Europa er og bliver et særdeles miljøvenligt og fremtidsorienteret transportmiddel. Det siges, at der stadig er kapacitetsreserver på dette område, og dem gælder det om at udnytte. Det er vigtigt at tale om skibsfarten på de indre vandveje, fordi den ikke længere kun transporterer massegods. Tværtimod er der nu på dette område skabt muligheder for også at transportere meget tekniske, kostbare varer. F.eks. er der mulighed for at transportere nye biler, hvor man så kan transportere hundreder af biler på én gang.
Det betyder naturligvis, og det er efter min mening også rigtigt, at der nu med åbningen af markederne også for Østeuropa vil komme en stigning i kapaciteten. Det er netop det punkt, vi må tale om nu. Her må vi træffe nogle aftaler, så alle implicerede parter vænnes til de nye betingelser i en rolig omstillingsproces.
I samarbejde med Den Centrale Kommission for Sejlads på Rhinen og FN's Økonomiske Kommission kan det fremlagte direktiv yde et bidrag til et fælles europæisk niveau for skibsfart på de indre vandveje og dermed til harmoniseringen. For os i Parlamentet har det været vigtigt - og det er i øvrigt et gammelt krav - at man ud over bestemmelserne for godstransporten også inddrager de skibe, der transporterer personer, i dette direktiv. Fremover gælder direktivet altså også for passagerskibe over 12 personer. Det betragter jeg som et vigtigt og rigtigt skridt.
Vi ønsker at opnå en moderne, konkurrencedygtig flåde på vores indre vandveje i Europa, med den størst mulige sikkerhed for såvel skibe som besætning, og vi vil også gennemføre klare og aftalte miljøstandarder i Europa. Alt det vil vi opnå på grundlag af en liberalisering af dette marked. Jeg vil gerne understrege: For PPE-gruppen og for mig som ordfører er det et absolut must, at markederne åbnes og at vi også her får gennemført en liberalisering. Netop her i takstsystemet er der behov for liberalisering, for at vi også her kan få et større marked.
Det er for mig at se meget vigtigt, at vi i de aftaler, vi træffer, ikke sigter mod for høje standarder, som især de nye medlemslande slet ikke kan opfylde i denne form, i hvert fald ikke i de nærmeste år, om ikke årtier. For mig har det været et vigtigt punkt, og derfor nævner jeg dette emne, at østudvidelsen og samtale med de nye medlemslande gjorde sig gældende allerede ved den høring, som vi har haft i Udvalget om Transport og Turisme, for ved denne høring sad østeuropæerne med ved bordet - her hedder stikordet Rhin-Main-Donau-kanalen - og drøftede tingene sammen med os. Bekymringen var: Lad os ikke skrue tingene for højt op, for ellers ville det se ud, som om de gamle EU-medlemmer forsøgte at bygge barrierer og organisere protektionisme. Det må ikke ske, og det skal heller ikke være sådan. Jeg tror, at det fremlagte direktiv og betænkningen taler et andet sprog. Vi er åbne for konkurrencen, markederne er åbne, Østeuropa er velkommen, og skibsfarten på de indre vandveje vil vise sig at kunne klare konkurrencen.

McMahon
Hr. formand, mine forudsætninger for at tale om kanaler er alene baseret på den kendsgerning, at kanalen Forth and Clyde har sit udspring i min valgkreds i Bowling, nær Clydebank og løber lige tværs over til Grangemouth.
Kommissæren kommer fra et land, hvor de har en meget vigtig kanal, Llangollen-kanalen, der benyttes meget af turister. Det er vigtigt at huske på, at de indre vandveje udgør en yderst bæredygtig transportmåde. De har muligvis ikke været brugt i det omfang de kunne være blevet i Det Forenede Kongerige - en situation vi nøje burde overveje at ændre. Hvad angår kanalen Forth and Clyde, går vi nu igang med at anvende år 2000-midler og strukturfondsmidler til en modernisering af og et forsøg på at genskabe den.
Hvad angår emnet for Konrad-betænkningen, er det faktisk en udmærket betænkning. Den Socialdemokratiske Gruppe vil gerne lykønske hr. Konrad med denne betænkning, der blev enstemmigt vedtaget i Udvalget om Transport og Turisme. Det er især en teknisk betænkning, der stræber efter at opdatere de tekniske forskrifter til transport ad indre vandveje af farligt gods. Både forslaget og udvalgets betænkning omhandler disse tekniske punkter, men ordføreren har, efter min mening, med held forklaret de indviklede forhold ved de tre forskellige ordninger i Europa for transport ad indre vandveje af farligt gods.
Ordføreren har udførligt beskrevet disse tre forskellige ordningers virkemåde. En er Den Centrale Kommission for Sejlads på Rhinen, det første tværnationale organ, det første ægte europæiske organ der blev oprettet efter kongressen i Wien og bekræftet med Mannheim-konventionen i 1836. Da jeg har arbejdet på min egen betænkning, der minder om hr. Konrads, er jeg blevet meget imponeret over den måde, hvorpå Rhin-kommissionen har grebet arbejdet an på og opnået enighed på et tværnationalt område og endog har sin egen politistyrke til at overvåge overholdelsen af reglerne for forsendelser og last på Rhinen.
Det er ekstremt vigtigt at ensrette de tekniske og sikkerhedsmæssige standarder i størst muligt omfang. Den udvikling vi har set i Østeuropa, særligt forbindelsen mellem Donau og Rhinen via en kanal i 1992, har ført til endnu et organ, Donau-kommissionen. Sammen med udvidelsen er det vigtigt, at vi opnår enighed om og harmonisering og standardisering af de bedste fremgangsmåder og forhold. Det er endnu vigtigere, som hr. Kondrad angiver i sin betænkning, at de indre vandveje på mange måder åbner op for Øst- og Centraleuropa i fremtiden. Det er noget, vi alle bør overveje i forbindelse med udvidelsen.
Rhin-regulativet er meget effektivt. Vi afholdt en høring om dette emne med repræsentanterne fra Rhinen og Donau, der blev hørt af udvalget. Den klare besked var, at vi har gode fungerende regler, og vi ønsker at få den bedste fremgangsmåde vedtaget for resten af Europa.
Kommissionen er for øjeblikket indblandet. Jeg ved ikke, om kommissær Kinnock er personligt indblandet, men Kommissionen indgår i diskussioner i Geneve vedrørende dette emne med henblik på at udarbejde det, der skal gå forud for harmoniseringen for at fastlægge standardiserede procedurer for fartøjer på de indre vandveje. Dette er af stor vigtighed. Konrad-betænkningen er vigtig i disse diskussioner. Dens vedtagelse vil hjælpe med til at opdatere de tekniske forskrifter og opnå et ensrettet system.
Det andet emne, som ikke vil være så nemt at opnå enighed om, er gensidig anerkendelse af bådførercertifikater osv. Hr. Konrad fremhæver dette i sin betænkning. Det er et emne, som vi er nødt til at vende tilbage til senere.

Wijsenbeek
Hr. formand, med de forrige talere må jeg allerførst henvise til den høring, der blev afholdt i Udvalget om Transport og Turisme. For der har vi konstateret betydningen af skibsfarten på de indre vandveje og lagt tværforbindelserne. Betænkningerne af såvel hr. Konrad som hr. McMahon støttes af os, men de er kun dele af den vigtige plads, som vi skal tilkende fartøjer på indre vandveje. Men hr. kommissær, vi kan godt fastlægge de tekniske forskrifter nu, men der skal tilføjes noget: Transportskibe hører også med, og det har den nylige ulykke på søen i Catalonien på ny lært os. I øvrigt er jeg enig med ordføreren.
Men, hr. kommissær, ud over de tekniske forskrifter skal vi også have en god politik om moderniseringen af flåden. Det betyder en permanent ophugningspræmie og en bedre infrastruktur. Det mangler stadig fuldstændigt, hr. kommissær. Hr. McMahon pegede allerede på dette. Især med hensyn til forbindelserne til Østeuropa, og det er vigtigt, er det nødvendigt med en bedre infrastruktur for fartøjer på indre vandveje, og i TEN's er der ikke ét projekt, og i hjælpeaktionerne til Østeuropa er der heller ikke ét projekt. Dette skal hurtigt ændres.

Kinnock, Neil
Hr. formand, som de ærede medlemmer vil vide, er målet med Kommissionens forslag at opdatere direktiv 82/714/EØF i tråd med de tekniske fremskridt, der er gjort siden 1982. Forslaget er baseret på de seneste tekniske standarder for Rhinen. Det opstiller et enkelt sæt regler for alle fartøjer, der anvendes til sejlads på indre vandveje på vandvejnettet i Fællesskabet, og det giver deltagerne i sektoren for indre vandvejnet, herunder skibsbygningsindustrien, der opererer på et indre og liberaliseret marked, sikkerhed.
Som Parlamentet er klar over, og som vi allerede har hørt i løbet af debatten, er der på nuværende tidspunkt to sæt regler for fartøjer, der anvendes til sejlads på indre vandveje i Den Europæiske Union: dem, der gælder på Rhinen og dem, der gælder på andre indre vandveje. Mens skibscertifikatet til sejlads på Rhinen giver fartøjer adgang til Fællesskabets vandveje, giver fællesskabscertifikatet ikke adgang til Rhinen. Da sejladsen på Rhinen udgør mere end halvdelen af transporten ad indre vandveje i Europa, og de gældende tekniske standarder er blandt de højeste i verden, mener Kommissionen, at det ensartede sæt regler, der nu foreslås for hele Unionen, er i hele sektorens interesse. Denne udvikling er ensbetydende med en opgradering til Rhin-standarderne. Den betyder automatisk anerkendelse mellem fællesskabscertifikatet og skibscertifikatet til sejlads på Rhinen for fartøjer, der anvendes til sejlads på indre vandveje, og den klarhed og ensrettethed, som dette medfører, vil naturligvis lette forhandlingerne med ansøgerlandene i Central- og Østeuropa, hvis tekniske standarder naturligvis skal tilpasses før fremtidigt medlemskab af Unionen - et punkt, der er blevet rejst af flere ærede medlemmer i løbet af debatten.
Forslaget gør det muligt for Kommissionen regelmæssigt at opdatere bilagene til direktivet med hjælp fra et udvalg bestående af repræsentanter fra medlemsstaterne. Den mekanisme vil sikre, at de gældende regler i Unionen tager fuldt hensyn til de seneste tekniske standarder, særligt dem der er udviklet i forbindelse med Rhinen.
Mod den baggrund bifalder Kommissionen betænkningen fra Udvalget om Transport og Turisme, der, som vi allerede har hørt, er dygtigt udarbejdet af hr. Konrad, og udtalelsen fra Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik, udarbejdet af hr. Miller, hilses ligeledes velkommen. Reaktionen fra disse udvalg demonstrerer, at de ærede medlemmer er meget bevidste om mulighederne for transport ad indre vandveje i Europa, som hr. McMahon netop sagde. De opstiller ligeledes et klart billede af nødvendigheden af moderniseringen og harmoniseringen af tekniske standarder af hensyn til industrien, der er beskæftiget med indre vandveje.
De fremsatte ændringsforslag støtter og forstærker Kommissionens forslag. Det glæder mig derfor at kunne sige, at seks ændringsforslag kan accepteres med kun enkelte små ændringer. Ændringsforslag 4, hvori Kommissionen bliver bedt om at aflægge regelmæssig beretning til Europa-Parlamentet om vigtige ændringer i direktivets bilag, kan dog ikke accepteres, da der i de nuværende regler om komitologi, der skal revideres, ikke tages højde for, at Parlamentet regelmæssigt skal notificeres om udvalgenes arbejde, der er skabt på basis af samarbejdsproceduren. Kommissionen er naturligvis indstillet på til enhver tid at informere Parlamentet, men kan ikke forpligte sig formelt i artiklerne i dette direktiv alene på grund af denne proceduremæssige årsag.
Nærværende initiativ kunne medvirke til, at transporten ad indre vandveje fungerer effektivt og er af høj kvalitet, og det er naturligvis ønskeligt med henblik på den økonomiske konkurrenceevne og bæredygtighed.
Jeg takker derfor hr. Konrad og hr. Miller for deres arbejde og Parlamentet for dets bestandige forståelse og støtte.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl 12.00.

Beskyttelse af vand mod forurening fra landbruget
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0284/98) af McKenna for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse om Kommissionens rapporter til Rådet og Europa-Parlamentet om gennemførelsen af Rådets direktiv 91/676/EØF om beskyttelse af vand mod forurening forårsaget af nitrater, der stammer fra landbruget, og om foranstaltninger truffet i medfør af Rådets direktiv 91/676/EØF om beskyttelse af vand og mod forurening forårsaget af nitrater, der stammer fra landbruget (KOM(97)0473 - KOM(98)0016 - C4-0040/98).

McKenna
Hr. formand, til trods for nitratdirektivet fra 1991, der skulle reducere koncentrationen af nitrater i vand, der stammer fra landbruget, er der sket meget små fremskridt. Faktisk har ni medlemsstater, herunder mit eget land, Irland, ikke gjort dette inden foråret 1998, til trods for et krav om, at samtlige medlemsstater skulle forelægge handlingsplaner inden udgangen af 1995. Denne uansvarlige attitude, som medlemsstaternes regeringer udviser over for beskyttelsen af miljøet, bør ikke tolereres. Kommissionen er alt for mild over for medlemsstaternes regeringer, der i visse tilfælde fuldstændig tilsidesætter EU-direktiver om miljøbeskyttelse. Disse regeringer bør snarest tvinges til fuldstændigt og hurtigt at gennemføre direktivet fra 1991. Jeg kan ikke forstå, hvorfor der ikke er indledt overtrædelsesprocedurer over for de medlemsstater, der ikke har gennemført direktivet, eller som har gennemført det forkert.
Nitrater forårsager alvorlige sundhedsproblemer. Nitrater i drikkevandet anses for at være et sundhedsproblem for mennesker, fordi nitrat hurtigt reduceres til nitrit i kroppen. Dette medfører en manglende evne til at transportere ilt ud til vævene. Den reducerede evne til at transportere ilt manifesterer sig navnlig hos spædbørn op til seks måneders alderen, og forårsager her det, der kendes som »det blå baby-syndrom«. Der er ligeledes et alvorligt problem med nitrit, når det reagerer med forbindelser i maven, så der dannes stoffer, der har vist sig at være kræftfremkaldende hos mange dyrearter.
I EU reguleres koncentrationen af nitrat i vandet ved to direktiver. Direktivet fra 1975 om overfladevand, der anvendes til fremstilling af drikkevand og direktivet fra 1980 om drikkevand. Begge fastsætter en maksimal tilladelig koncentration på 50 mg/l. Selvom dette nu generelt accepteres som sundhedsgrænseværdi, aktionerer Greenpeace for en endnu strengere grænseværdi på 10 mg/l, særligt med henblik på at beskytte små børns helbred. Også FN-organisationerne - WHO og FAO - taler for samme grænseværdi, fordi det er det niveau, hvor drikkevandet er sikkert for flaskebørn.
Bortset fra sundhedsproblemerne er vi nødt til at tage problemerne ved eutrofiering med i betragtning. Det er den berigelse af vandet med nitrogen og fosforforbindelser, som fører til øget vækst af alger, blomster og andre former for planter, hvilket skaber ubalance i forekomsten af organismer i overfladevandet. Det har en afsmittende virkning ikke blot på den biologiske mangfoldighed i havene, men også på turismen på grund af de alvorlige problemer med giftige alger, fiskedød osv. Selv hvis den nuværende tendens til mere intensiv husdyralv stoppes og vendes nu, vil det alligevel tage omkring 20 til 30 år, før Europas overflade- og grundvand igen er rent. I nogle områder kan det tage helt op til 40 eller 50 år, før der er genskabt en økologisk god balance.
Til trods for at alle medlemsstater skulle have indsendt handlingsprogrammer senest den 28. december 1995, havde kun seks medlemsstater - Østrig, Danmark, Tyskland, Luxembourg, Nederlandene og Sverige gjort dette. Mit eget land, Irland, fastholder, at der ikke er nitratproblemer, men den seneste kystvagtundersøgelse, der blev offentliggjort i december sidste år, viste nogle ret alarmerende resultater. Det mest alarmerende var den høje koncentration af nitratforurening, hvor 40 % af de 242 testede indløb viste niveauer på 25 % mg/l eller mere og i 15 tilfælde mere end 100 mg/l. Det er langt over EU-grænsene. Den seneste rapport fra Eurostat viser to lande, hvor nitratkoncentrationen er øget, til trods for at dette er i strid med direktiverne. De to lande er Irland og Tyskland.
Hvad angår gennemførelsen af nitratdirektivet, er de regioner, der udviser mindst vilje til at beskæftige sig med problemet - til trods for den kendsgerning at de har det største problem - Nederlandene og Flandern. De ignorerer fuldstændig problemerne, og det er tydeligt, at landbrugsmetoderne skal undersøges, og antallet af dyr pr. hektar reduceres på grund af problemet med husdyrgødning.
Jeg vil gerne hendlede Deres opmærksomhed på ændringsforslag 13, der er fremsat af Den Socialdemokratiske Gruppe. I dette ændringsforslag søges der penge til store installationer, der tager sig af animalsk affald. Der søges om et tilskud fra Fællesskabet på 25 %. Dette blev forsøgt i Nederlandene, men lykkedes ikke. Jeg vil gerne høre Kommissionens mening. Landmændene leder igen efter flere penge til at klare problemer, de selv har skabt. Det er ikke acceptabelt for de europæiske skatteydere.

Provan
Jeg vil gerne starte med at sige tak til ordføreren fra Miljøudvalget.
Vi i Landbrugsudvalget tager dette emne meget alvorligt. Det sker ikke tit, at en fællesskabsforordning fuldstændig ignoreres af medlemsstaterne, men dette er i vid udstrækning tilfældet her, da flere medlemsstater har arbejdet meget langsomt med dette spørgsmål.
Vi finder det derfor ekstraordinært, at Kommissionen ikke i sin rapport virkelig har kulegravet baggrunden herfor for at finde ud af, hvorfor medlemsstaterne ikke har gennemført den ordentligt. Det er ikke lykkedes Kommissionen at forsøge at hjælpe, og vi håber, at de i fremtiden vil være mindre autoritære, men måske forsøge at opnå større samarbejde og overtale medlemsstaterne til at opfordre landbruget til at gøre noget ved det.
Jordbrugere og landmænd kan ikke selv se problemet. Jeg er udmærket klar over, at der er mange, der føler, at f.eks. eutrofiering er et problem, der ikke nødvendigvis er skabt af landbrugssektoren. Jeg har med egne øjne set søer i Skotlands bjerge rundt om hvilke, der ikke er andet landbrug end græssende får i begrænsede mængder, og stadig er der eutrofiering i søerne. Det er et kompleks emne, som ingen virkelig forstår: Flere timer med sol er et argument, der ofte fremsættes.
Landbrugsudvalget mener, at Kommissionen kunne have gjort mere for at vejlede medlemsstaterne til at forsøge at gøre dette direktiv mere effektivt i fremtiden. Det skal være mere effektivt, og vi anerkender den fejl.
Der er brug for gennemgribende forbedringer i direktivet, som følge af den mangel på fremskridt der har været, og Landbrugsudvalget mener, at der skal være større forståelse for det samlede problem, så landbrugssektoren kan reagere som en del af reformen af landbrugspolitikken som helhed.

Jensen, Kirsten
Hr. formand, det største problem med nitratdirektivet er - som fru McKenna har sagt - ikke direktivet i sig selv, men den manglende gennemførelse i medlemslandene. Der er stadig flere lande, der mangler at gennemføre national lovgivning med henblik på at sikre renere grundvand. Det kan ikke være meningen, at de skrappe miljøregler, der bliver vedtaget i EU, bliver syltet i medlemslandene. Det er ødelæggende for loyaliteten mellem medlemslandene, når enkelte lande blæser på den fælles politik.
Det giver problemer for landmændene, hvis kun nogle landmænd bliver pålagt udgifter til at sænke nitratudledningen. Det kan ikke være rimeligt, at landmænd, der producerer mere miljøvenligt, opnår en dårligere konkurrencestilling. Det er tvingende nødvendigt, at alle medlemslande bliver presset til at gennemføre nitratdirektivet, så byrden bliver fordelt ligeligt. Lande, der ikke har gennemført nitratdirektivet rettidigt, skal ikke belønnes med højere støtte fra EU end de lande, der allerede har implementeret direktivet. Ydermere vil det betyde, at EU smider penge ud af vinduet. Når miljøpolitikken ikke overholdes, skal der indføres cross-compliance , som foreslået i Agenda 2000.
Det sidste punkt, jeg vil nævne, er den dybt kritisable situation med hensyn til rapportering til Kommissionen. Vi må fra Parlamentets side støtte Kommissionen i dens arbejde med at lægge pres på medlemslandene. Det må være et krav, at medlemslandene indberetter korrekte tal til Kommissionen, så der kan udarbejdes oversigter over, hvordan nitratdirektivet virker i praksis. Yderligere vil de indberettede tal være et effektivt redskab i kampen for at få nitratdirektivet ordentligt implementeret i alle landene. Det er jo beklageligvis også hovedårsagen til, at indberetning ikke finder sted. Kommissionen kan jo vanskeligt beskylde et medlemsland for at omgå direktivet, hvis der ikke foreligger de mindste data. Det er nødvendigt at lægge pres på medlemslandene for at sikre en god gennemførelse og en bedre indberetning, hvis nitratdirektivet skal have nogen relevans overhovedet.

Schnellhardt
Hr. formand, mine damer og herrer, den foreliggende betænkning beskæftiger sig med Kommissionens rapporter om gennemførelsen af det såkaldte nitratdirektiv. Og man hører med undren, at dette direktiv har eksisteret siden 1991! De problemer, der er i forbindelse med nitrat, er jo ikke nye, lige så lidt som de løsningsmodeller er det, som nu bliver foreslået. Det bør ikke få os til at miste modet. Vi bør koncentrere os om at fortsætte ad den vej, vi er slået ind på. Vi bør samtidig afstå fra at ville opfinde alting forfra. I princippet er vi jo allesammen enige. Nu drejer det sig om at gennemføre og anvende direktivet konsekvent i medlemsstaterne. Det drejer sig ikke om at ændre det. Europa-Parlamentet bør opmuntre Kommissionen til at gå hårdere frem mod de medlemsstater, som endnu ikke har opfyldt deres forpligtelser på grundlag af dette direktiv.
Man bliver af og til træt af dette spil. Fra visse sider kommer der på den ene side hele tiden krav om mere subsidiaritet, på den anden side er medlemsstaterne ikke villige til eller ikke i stand til at yde deres bidrag til fællesskabet på de områder, hvor der er et klart behov for samarbejde inden for fællesskabet, som her på miljøpolitikken.
De ændringsforslag, der er fremsat af min gruppe, sigter mod at understrege kravet om konsekvent gennemførelse og anvendelse af direktivet. Det giver ikke megen mening at overlæsse Parlamentets beslutning. Man kan f.eks. ikke fastlægge obligatoriske regler for god landbrugsmæssig praksis, hvis de ikke engang er defineret endnu på europæisk niveau. Også kravet om en begrænsning af antallet af dyr pr. hektar må forventes at blive overflødigt, når først medlemsstaterne anvender direktivet.
Vi er fortsat stærke modstandere af at fastlægge kriterier fra Agenda 2000 allerede i denne betænkning. Vi ved jo, at Agendaen først er ved at blive forhandlet. Sådanne krav udvander snarere Parlamentets egentlige mål og er bare vand på subsidiaritetsapostlenes mølle efter mottoet »Der kan I se, nu vil dem i Bruxelles også til at bestemme, hvor mange køer der må være på marken!« Vi bør koncentrere os om, og presse på for, at det, der er nødvendigt, bliver gjort, og det er allerede sagt klart og tydeligt i nitratdirektivet!

Kestelijn-Sierens
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, Den Liberale Gruppe godkender betænkningen af fru McKenna. Den analyse, som fru McKenna giver af situationen i medlemsstaterne, indeholder megen kritik, men med rette, eftersom ikke mindre end 11 medlemsstater helt eller delvist bryder sig pokker om et direktiv fra 1991. Dette gælder i det mindste for Flanderen, hvor situationen er alvorlig. Jeg kan ikke modsige ordføreren, når hun taler om manglende politisk vilje i Flanderen. Problemet løses ikke ved bare at lægge den europæiske norm til side. Dette er hidtil tilfældet i Flanderen, hvor gødningshandlingsplanen for f.eks. 1998 indeholder normer for gødning af græsmarker, der er dobbelte så høje som den europæiske norm.
Hvordan skal vi tage fat på problemet? De europæiske normer skal overholdes til punkt og prikke. Hvis vi går ud fra princippet om, at »den, der forurener, skal betale«, skal vi, inden vi tager fat på gødningsproduktionen, allerførst tage fat på overskuddet af gødning og belaste det med afgifter. Lad sektoren i første omgang selv bestemme, hvordan problemet skal løses. Lykkes det ikke for sektoren, kan vi i bestemte regioner overveje en obligatorisk reduktion af antallet af dyr. Men lad os først prøve det andet.
Kære kollega, Deres betænkning har allerede bragt meget røre i Flanderen, og den har på ny sat fart i forhandlingerne om et nyt gødningsdekret. Det er jeg Dem meget taknemlig for.

Hyland
Hr. formand, miljøbeskyttelse er nu en prioritet i de fleste medlemsstater, og de europæiske borgere er i stigende grad vidende om de sociale og økonomiske muligheder. Landmændene, der for størstedelens vedkommende vogter over og står for landskabet, reagerer positivt ved at tilpasse sig ændrede miljømæssige retningslinier, hvoraf mange har en omkostningsfaktor, som de fortjener kompensation for.
Intetsteds findes der samme positive forpligtelse til miljøstyring som i mit land, Irland. Irland som landbrugsland er mere afhængig af landbrugseksporten end nogen anden EU-medlemsstat. Vores kvalitetsfødevarer er nært forbundet med vores græsdækkede natur. Vores turisme, og især vores landboturisme, er nært forbundet med landzonerne. Beskæftigelsen inden for både fødevare- og turismesektoren afhænger af vores gode image.
Det er forkert og ødelæggende at sige, at regeringen og landmændene er ligeglade med miljøbeskyttelse. Regeringen har reageret positivt på Kommissionens kommentarer om nitrater i grundvandet og har faktisk fastslået, at fosfor udgør en større trussel. I begge tilfælde er regeringen, landbrugsorganisationer og landmænd forpligtet til at fjerne enhver trussel mod miljøet og særligt mod grundvandets kvalitet. Man behøver blot at se på Irlands interesse i ordningen for landmiljøbeskyttelse og antallet af landmænd, der deltager i den ordning for at se, i hvilken grad vi i Irland går ind for et naturligt miljø.
En afsluttende bemærkning: Uden landmændene ville der ikke være et miljø. Der ville ikke være nogen vogtere af landmiljøet, og det vil jeg råde folk til at tage med i betragtning.

González Álvarez
Hr. formand, vi står over for et problem, der vedrører folkesundheden - som ordføreren allerede har nævnt - og over for et problem, der vedrører systematisk manglende overholdelse af fællesskabsretten.
Det vedrører folkesundheden, for allerede i 1975 blev det i direktiverne om vandkvalitet fastsat, at nitratniveauet ikke måtte overskride 50 mg/l, og nogle lande som Belgien og Nederlandene overskrider det med 100 mg/l. Det vedrører folkesundheden, fordi WHO og FAO mener, at man ikke bør nå op de 50 mg/l, og at man af hensyn til flaskebørnenes sikkerhed ikke engang bør nå over 10 mg/l.
Og det vedrører systematisk manglende overholdelse af fællesskabsretten, fordi direktivet ud over at udpege sårbare zoner, hvor der bør anvendes god landbrugspraksis, også indeholder to handlingsprogrammer - et, som skulle slutte næste år, og et i 2003. Med hensyn til disse to handlingsprogrammer har kun seks medlemsstater i 1998 fremlagt noget, som kunne ligne et handlingsprogram. Derfor er der klar manglende overholdelse af fællesskabsretten.
Jeg forstår den bekymring, som næres af Landbrugsudvalgets ordfører - og også af nogle af kollegerne i Landbrugsudvalget, som har fremlagt ændringsforslag - når han fremfører, at der burde gives mere oplysning til landmændene, at der burde ydes støtte, at der måske fra Europa-Kommissionens side burde være en mindre autoritær holdning. Imidlertid synes vi, at Europa-Kommissionen har gjort godt i at rejse sagerne om overtrædelse, for det er den eneste måde, hvorpå man kan få regeringerne til at træffe foranstaltninger i forbindelse med drikkevandets nitratindhold. Vi skal beskytte folkesundheden - som det så smukt hedder i traktaten, og som vi ynder at gentage - og opfyldelsen af fællesskabsretten er en garanti ikke kun for forbrugerne, men for selve Europas fremtid. Derfor mener vi, at sagerne om overtrædelse bør rejses, og at der under alle omstændigheder bør ydes støtte til de landmænd og medlemsstater, der gennemfører dette og andre direktiver, der har betydning for folkesundheden.

Lagendijk
Hr. formand, kære kolleger, det er indlysende, at der af flere grunde ikke er nogen i Nederlandene, der er glade for fru McKennas klare og berettigede konklusioner: hverken miljøbevægelsen, landmændene eller regeringen. Hvis der ikke sker noget, hvis der ikke gribes drastisk ind, vil Nederlandene i 2002 ikke leve op til retningslinjerne i nitratdirektivet. Den nederlandske regering har erkendt dette. Sjældent har et budskab i en betænkning været så klart. Nederlandenes regering, minister Pronk, gør noget! Hvis der ikke gøres noget, er Nederlandene på vej mod en katastrofe. Alt for høje nitratkoncentrationer i miljøet, og der skal bruges millioner af gylden til at rense drikkevandet. Endnu værre: visheden om, at Nederlandene omkring år 2002 kan se frem til dagbøder på 500.000 gylden. I sommer kunne den nederlandske regering endnu skjule sig bag det forhold, at man var i færd med at danne en ny regering. Derved undgik den et sagsanlæg fra Kommissionen. Det kommer højst sandsynligt i slutningen af indeværende år.
En fiasko for Nederlandene, jeg kan ikke kalde det andet. En lille trøst: I den sidste ende skal den, der forurener, betale.

Maes
Hr. formand, jeg kommer fra et område i Flanderen, hvor der for øjeblikket ikke er én brønd, som leverer vand, som kan drikkes. Jeg fastslår, refererende til, hvad den forrige taler sagde om landbruget, at uden sundt drikkevand er hverken kvægavl eller sundhed mulig. Jeg er altså glad for betænkningen af fru McKenna, og jeg håber, at Flanderen ikke længere vil være en af Europas dårligste elever med hensyn til bekæmpelsen af nitratforureningen i drikkevandet. For øjeblikket er nitratkoncentration i drikkevandet hos os fire gange højere end den tilladte eller tilsigtede koncentration. Jeg henviser, og det sparer tid, hr. formand, til det, fru Kestelijn sagde herom. Men til trods for at Kommissionen to gange har gjort Flanderen opmærksom på denne forsømmelse, i 1995 og i 1997, er situationen stadigvæk ikke blevet bedre. Når jeg sammenligner det med Danmark, som også havde en dårlig udgangsposition, skammer jeg mig. Jeg gør dog opmærksom på, at det ikke er min skyld. Det er ikke flertallet i befolkningen, der vil have det sådan, men det er det flertal, som for tiden har magten i Flanderen, der er sveget for landbrugslobbyen, og den har udvirket, at der i 1995 kom en gødningshandlingsplan, som slet ikke svarer til det behov, der kommer til udtryk i direktivet. Ikke med hensyn til normer og ikke med hensyn til en kodeks for gode former for landbrug. Der blev ikke anvist sårbare zoner, men det forstår jeg godt, hr. formand, for hele Flanderen er en sårbar zone, én stor sårbar zone. Handlingsprogrammet er langt fra tilstrækkeligt.
Nu spørger jeg Kommissionen, hr. formand, hvad gør man for at følge disse breve og henstillinger op? Overlader man det bare til den gode vilje, for jeg tror ikke mere på sektorens gode vilje. Jeg fastslår, at sektoren befinder sig i en krise, og at vi endnu en gang må konstatere, at man ikke har brugt krisen til at træffe logiske foranstaltninger, som f.eks. at reducere svinebestanden.
Hr. formand, reduktion vil ikke være tilstrækkelig, og jeg er overbevist om, at et mindre intensivt og et mere landbrugsvenligt og dyrevenligt landbrug i den sidste ende er bedst for menneskene.

Blokland
Hr. formand, jeg vil allerførst ønske fru Maes tillykke med hendes maiden speech . Det er som talt ud af mit hjerte, det hun sagde.
Formålet med gødning er at fremme jordens bonitet. Det betyder, at der ikke må spredes mere gødning end det, planterne kan optage. Forebyggelse af, at nitrat siver ned i grundvandet eller skylles ud i overfladevand, er således meget vigtigt. Gennemførelsen af direktiv 91/676/EØF spiller også her en vigtig rolle. Det står dårligt til med gennemførelsen af direktivet. For år tilbage har alle medlemsstaterne godkendt normen på 50 mg nitrat pr. liter grundvand. Men det er der ikke blevet noget af i de fleste medlemsstater. I en række medlemsstater har man endog ikke lavet planer herom. Det er kommet så vidt, at Domstolen har måttet gribe ind. Det er således på høje tid, at medlemsstaterne gennemfører direktivet. Det gælder også for Nederlandene, der på dette punkt ikke er den duksedreng, som det så ofte foregiver at være.
Ansvaret for det nuværende problem ligger imidlertid ikke kun hos landbruget, men også hos forbrugerne, der spiser meget kød til en relativt lav pris. Alt dette blev før i tiden ofte stimuleret af myndighederne. Det intensive kvæghold giver naturligvis en række problemer. I øvrigt vil der stadigvæk sive nitrat ud i overfladevandet om 20 år, selvom vi indstiller gødningen nu. Kort sagt, virkelige løsninger er et spørgsmål om langsigtet planlægning, der skal iværksættes nu.

Pinel
Hr. formand, spørgsmålet om nitrater i vandet er reelt, men det er en del af et meget mere omfattende og globalt problem, som jeg vil forsøge at komme ind på her.
Vores landskaber og naturlige ressourcer er i de sidste 50 år blevet systematisk ødelagt af de intensive og forurenende landbrugsmetoder. Det tog 5000 år at forme vores landområder. Det tog kun 50 år at ødelægge deres smukkeste frembringelser. I de sidste 50 år har vi fordrevet landmændene fra landområderne, revet hegnene op, fyldt vandhullerne med jord, spredt gift ud i jorden, presset jorden sammen og forhindret den i at ånde, og endelig har vi forhindret regnvandet i at sive ned til grundvandet. I stedet for at trænge ned i jorden løber vandet på overfladen og tager humusen med sig hen til den nærmeste å. Inden for visse områder i min region, Normandiet, fører jordens erosion indtil 20 t humus med sig pr. hektar om året.
Disse uansvarlige metoder har flere konsekvenser, men jeg vil blot nævne et par af de alvorligste. Den intensive produktivisme har fordrevet en stor del af landmændene fra landområderne og har til gengæld i høj grad bidraget til at gøre byområderne overfyldte. Der er således tale om et sandt problem med den fysiske planlægning. Pesticider, ukrudtsgifte, svampegifte og andre kemiske produkter virker også sæddræbende. Siden man begyndte at gøre kraftig brug af disse gifte, har de faktisk halveret menneskets forplantningsevne i de vestlige lande. Forbindelserne mellem årsag og virkning er i dag ubestridelige set ud fra et lægevidenskabeligt synspunkt. Det er således et betydeligt problem for folkesundheden. Hvad enten det regner eller ej, så har grundvandet meget svært ved at forny sig og gendannes. Dets ringe niveau bidrager således til en koncentration af de forurenende stoffer, såsom nitrater. Det er særligt bekymrende, at vandressourcerne svinder, og at deres drikkelighed falder, når man ved, at dette vand vil være en af de vigtigste strategiske udfordringer i næste århundrede. Det er således også et betydeligt geopolitisk problem.
Mine damer og herrer, kære kolleger, vi befinder os ikke længere som for 50 år siden efter krigens slutning, hvor mangelen på mange ting gjorde det berettiget med en reel indsats for at producere nogle større mængder. Det er ikke længere tilfældet i dag. Vi har længe burdet rette denne indsats mod kvalitet og ikke mod kvantitet. Men lige siden 50'erne har vi stukket fingrene i en helvedesmaskine, som er blevet holdt i gang af de multinationale landbrugskemiselskaber og af bankerne. Nej, landmændene er ikke ansvarlige for denne situation! Størstedelen af dem har endda været de største ofre for den, da der var to ting, som kvalte dem på samme tid, nemlig gældsstiftelsen og jagten på støtte. De, som kæmpede den største kamp for at respektere miljøet, døde af det, i øvrigt både i bogstavelig forstand og i overført betydning - man behøver blot at se på selvmordsraten for landbefolkningerne. Man må dog konstatere, at Den Europæiske Union er medansvarlig for denne situation. Unionen er nemlig ikke den rette til at fortælle medlemsstaterne, hvordan de skal opføre sig med hensyn til miljøet, eftersom Unionen i lang tid systematisk har fremmet de intensive metoder ved at yde støtte til disse.
Afslutningsvis vil jeg gerne sige, at alt, hvad der kan give mulighed for en større bevidstgørelse, altid er en god ting, og fru McKennas arbejde er prisværdigt. Reelt er jeg dog overbevist om, at svaret på alle disse spørgsmål i bund og grund skal findes i visse industrielle miljøer og bankmiljøer, som desværre har en meget større indflydelse end os, kære kolleger.

Myller
Hr. formand, EU har et reelt problem med, at gennemførelsen af miljødirektiverne er langsommelig, og som det er kommet til udtryk i adskillige indlæg, har den været særlig langsom i forbindelse med nitratdirektivet. Det moderne landbrug er, som det også er blevet konstateret, den største kilde til udslip og årsag til eutrofiering af vandløbene. Man opdager eutrofieringen og problemerne, når de når frem til ens egne badesteder og bådebroer. Sådan er det gået bl.a. i Østersøen. Nu kræver folk virkelig, at der skal styr på forureningen og eutrofieringen af Østersøen. Vi kan ikke, som vi har for vane, skyde skylden for eutrofieringen af Østersøen på de baltiske lande og Polen alene, for når vi ser på statistikkerne, viser det sig nemlig, at skylden ligger hos Den Europæiske Unions medlemslande. Derfor må vi tage særligt hensyn til, og skride i aktion over for dette.
Jeg vil især understrege, at heller ikke Finland har lavet nogen egne planer, men det har dog lovet at sænke mængden af nitratudslip med 50 %. Dette er yderst vigtigt. ikke bare fordi vi har grænse til havet, men også for vores indsøsystems skyld. I øjeblikket kan jeg stadig drikke vandet fra søen ved mit sommerhus.
Landbrugspolitikken i Agenda 2000 er et vigtige instrument til at få styr på landbrugets udslip. Der bør ikke betales direkte støtte, medmindre man følger de gældende regler. De enkelte typer miljøstøtte til landdistrikterne bør allokeres derhen, hvor man for alvor tager fat og forbedrer miljøets tilstand.

Valverde López
Hr. formand, rent principielt kan vi udmærket støtte beslutningsforslaget i betænkning af McKenna. Men når den revideres, bør vi måske udvise en vis selvkritik af den måde, hvorpå vi udarbejder vores betænkninger. Måske opfylder vi heller ikke Kommissionens krav om større gennemsigtighed i vores betænkninger, og når vi således taler om, at der er nogle medlemsstater, der overholder reglerne, og andre, der ikke overholder dem, burde vi måske rent konkret sætte navn på de medlemsstater, der ikke opfylder reglerne, og på dem, der opfylder dem i nogle tilfælde.
I det afsnit, vi henviser til, ville jeg derfor have foreslået, at man nævnte de tre stater - nemlig Sverige, Østrig og Finland - som opfylder de generelle krav til grundvandet. Og man burde også fremhæve, at kun fire medlemsstater har gennemført direktivet i den nationale lovgivning, nemlig Danmark, Spanien, Frankrig og Luxembourg. Jeg mener, at på disse møder, som har til formål at kontrollere medlemsstaterne, må man specificere og gå i dybden med gennemsigtigheden.
Jeg mener heller ikke, at vi bør personificere vores beslutninger. At tale om et Parlament, der udtrykker sin indignation ... måske er det os mennesker, der indigneres, og måske burde vi i institutionerne anvende andre udtryk. Og således burde vi analysere vores egen beslutning, og dette er ikke en konkret kritik af forslaget, men snarere af det arbejde, vi udfører.
Og nu når vi til det punkt, hvor jeg er helt enig med alle de kolleger, der har talt: Kommissionens mulighed for efter eget skøn at rejse sagerne, for dette lader måske meget tilbage at ønske, og Parlamentet bør i hvert fald fremføre sin bekymring over, at Kommissionen ikke med større effektivitet opfylder denne forpligtelse til at forpligte medlemsstaterne til at opfylde fællesskabsretten. Den udøver for stort skøn. Jeg mener, at det at forpligte til opfyldelse af kodekserne for god landbrugspraksis bør være grundelementet.
Og hvad angår sidste afsnit i betænkning af McKenna, hvor der tales om, »at der ydes støtte til energiproduktion i små biogasanlæg«, ville det måske vinde større genklang, hvis vi talte om at fremme og give incitament til disse formål.

Eisma
Hr. formand, på trods af, at jeg kommer fra et land, der præsterer meget dårligt, er jeg helt enig i fru McKennas konklusioner. De par fejl, der står i betænkningen af fru McKenna vedrørende forholdene i Nederlandene, er uden betydning for den meget rigtige kritik af Nederlandene. Som liberal er jeg ikke tilhænger af forbud og påbud. Men i Nederlandene har det vist sig, at gødningsproblemet ikke kan løses uden disse instrumenter. I Nederlandene har man forsøgt alt for at løse problemet uden at skære i dyrebestanden. Afgifter på gødningsoverskud har været en af metoderne, men det har vist sig, at det ikke virker i Nederlandene. Vi har stadig 40 millioner kg gødning, som vi ikke kan komme af med. Jeg håber, at andre lande i samme situation tager ved lære heraf. Jeg erkender, at alle lande skal have mulighed for at finde frem til den bedste løsning af deres problemer, men en ting skal vi være klar over: Vi producerer ganske enkelt for meget i Den Europæiske Union. Vi har alt for mange dyr, og derfor er det nødvendigt, at der finder en omstrukturering sted. Der er ingen tid at spilde.

Rosado Fernandes
Hr. formand, det er indlysende, at Kommissionens direktiver langt fra altid hviler på undersøgelser, der afspejler hele landbrugets virkelighed, hele den miljømæssige virkelighed i hele Europa. Jeg kommer fra et område i det sydlige Portugal, hvor vi kun vanskeligt, meget vanskeligt, kan have ét dyr pr. hektar. Der er andre områder i Portugal, hvor der ofte er fem dyr pr. hektar. Se blot den forskel, der i et lille land som Portugal er mellem landbruget i nord, der har små bedrifter, og landbruget i syd, med store bedrifter. Det er indlysende, at i et land som mit, med store klimaforskelle, med tørkeperioder, som vi har nu, med perioder om vinteren med voldsom regn, er sommeren den eneste periode med et stabilt klima. For at producere om sommeren er det nødvendigt at overrisle. For at overrisle er det nødvendigt at gøde, fordi hvis der ikke gødes, er der ingen høst.
Problemet stiller sig altså ikke på samme måde i Portugal som i Sverige eller i Holland. Det stiller sig på en fuldstændig anden måde, eftersom den nitrat, der påføres jorden, netop bliver påført om sommeren, hvor der er mindre risiko for at forurene grundvandet.
Det er dog nødvendigt at udøve et godt landmandskab. Men hvordan skal det gode landmandskab forenes med landmandens overlevelse på sin jord? På den ene side er der den europæiske landbrugsmodel, på den anden side er der den europæiske racerenheds næsten inkvisitoriske strenghed. Hvordan skal de ting forenes? Det er vigtigt at finde en løsning på dette problem; i første omgang gennem uddannelse. Uddannelse er vigtig for, at de der aflægger besøg på markerne, ikke sviner dem til. For det andet er der de forurenende industrier som f.eks. vin- og oliepresning og den intensive udnyttelse af jorden. Endelig var det også vigtigt, at der blev tænkt på biogas, som ville være en måde at udvikle landbruget på ved at udnytte det, der forurener vores marker. Og dét er ikke blevet gjort.

Sandbæk
Hr. formand, jeg er glad for, at vi igen har mulighed for at debattere dette vigtige emne. Nitratproblemets omfang er alarmerende. Fra 22 % af landbrugsarealet i Europa udvaskes der mere end de 50 mg pr. liter, som er den generelt accepterede sundhedsgrænse. Tallet burde i virkeligheden - som også ordføreren har været inde på - ned på 10 mg pr. liter for både drikkevand og overfladevand, som anbefalet af WHO, FAO og Greenpeace, idet dette udvaskningsniveau kan sikre drikkevandet for børn. Vi må ikke glemme, at nitratproblemet er et alvorligt sundhedsproblem, og i lyset af nitratproblemets meget alvorlige miljø- og sundhedsmæssige karakter er betænkningens opfordringer til løsningen af problemet for vage. At medlemsstaterne ikke har implementeret den lovgivning på området, som er vedtaget, er klart uansvarligt. Jeg støtter selvfølgelig som alle andre helhjertet en opfordring til Kommissionen om at fremskynde overtrædelsesprocedurerne. Det er imidlertid heller ikke tilstrækkeligt. Kommissionen skal også her opfordres til radikalt at ændre EU's landbrugspolitik, således at det bliver attraktivt for landbruget at minimere kvælstofforureningen af vandet som følge af nitrat. Dette skal for det første indebære en stærkt øget støtte ved at anvende en større del af de finansielle midler i den fælles landbrugspolitik til omlægning til økologisk landbrug, så dette bliver attraktivt for de konventionelle landbrug. En sådan omfattende omlægning til økologisk landbrug i EU vil endvidere medføre utallige andre miljø- og sundhedsmæssige sidegevinster.
Det er desuden vigtigt at bemærke, at nitratdirektivet ikke i sig selv er tilstrækkeligt til at give rent vand i EU. Jeg vil derfor gerne her opfordre Kommissionen til at tage initiativ til at indføre fælles kvælstofafgifter i EU, vel at mærke under forudsætning af, at provenuet af disse afgifter føres tilbage til medlemsstaterne. Sådanne afgifter kan være et middel til at fremme nitratdirektivets mål. Med disse bemærkninger for øje håber jeg, at EU-Parlamentet vil give sin støtte til betænkningen, idet dens opfordringer er et vigtigt skridt i den rigtige retning.

Trakatellis
Hr. formand, der hersker ingen tvivl om, at nitratforureningen især skyldes den overdrevne brug af gødning i landbruget og den intensive kvægavl. Eftersom mængden af nitrater er ekstrem, kan den naturligvis ikke anvendes af planterne, den siver ned i jorden og forurener grundvandet, og der kommer et dobbeltsidet resultat ud af det. På den ene side god vækst: god vækst i floderne, god vækst i kystegnene og i havene med alt, hvad det indebærer, og på den anden side en fare for offentlighedens sundhed gennem drikkevandet, for, som vi alle ved, ændres nitrat i vores organisme sig til nitrit, og nitrit ændrer hæmoglobin til metahæmoglobin. Det resulterer i, at ilttilførelsen fra lungerne til vævet bliver dårlig, og det er især farligt for spædbørn.
Der hersker ingen tvivl om, at målsætningerne i direktivet, som tager sigte på både at formindske og forebygge nitratforureningen, er rigtige. Desværre har medlemsstaterne ikke reageret i den grad, som de burde have reageret, og endnu mere beklager jeg, at mit eget land ikke har reageret. For, skønt man har præciseret fire letangribelige områder, så har man endnu ikke besluttet, på hvilken måde man skal beskytte dem, og der er heller ikke forelagt nogle relevante handlingsprogrammer endnu. Jeg er af den mening, at Kommissionen bør kontrollere anvendelsen af de forskellige direktiver med større bestemthed, for det er umuligt at opnå livskvalitet uden at have miljøbeskyttelse.

Novo
Hr. formand, kampen mod forureningen af grundvandet kræver en samlet strategi, der omfatter kampen mod de forskellige kilder til denne forurening, hvad enten den kommer fra landbruget, forskellige slags industri eller fra husholdningerne. Derfor synes vi, at det er rigtigt, at betænkningen omtaler behovet for undersøgelser, der kan gøre det muligt at vurdere den relative betydning af de forskellige forureningskilder for grundvandet.
Hvad angår nitratforureningen af grundvandet, er det særdeles vigtigt, at der sker en hurtig gennemførelse af fællesskabslovgivningen i medlemsstaterne, hvilket jo allerede burde være afsluttet. Vi vil imidlertid gerne sige, at den praktiske udmøntning bør afstemmes, så den tager hensyn til nationale og regionale særforhold, et behov, som vi i øvrigt har forsøgt at få medtaget i forskellige sammenhænge i betænkningen gennem ændringsforslag.
Vi tillader os f.eks. at fremhæve behovet for, at der tages særlige hensyn til bestemte, let identificerbare og velkendte landbrugsområder i medlemsstaterne - nogle er allerede nævnt - hvor situationen er alvorlig, og hvor forureningsværdierne længe har været over det tilladelige. Det er resultatet af en intensiv udnyttelse, der i hvert fald på kort sigt gør disse landbrug mere konkurrencedygtige enten gennem den øgede produktivitet, som de derved opnår, eller gennem den EU-landbrugsstøtte, som de lettere har ret til.
Der er helt givet forhold - ikke mindst, da det i nogle tilfælde drejer sig om særlig sårbare områder - der kræver en øjeblikkelig og højt prioriteret indsats. Vi mener, at en nødvendig og præcis indsats over for meget forskelligartede forhold kræver et fuldt kendskab til såvel de forskellige afgrøder og produktionssystemer som de konkrete forhold i de forskellige medlemsstater og regioner, således at det undgås at skabe kunstige forskelle, indirekte fordele og øget uretfærdighed.
Især, hvad angår antal dyr pr. hektar, må man - det er et andet eksempel - tage særlige hensyn, eftersom beslutningerne må tage absolutte og relative tal i betragtning og også tage højde for ejendomsforholdene i de forskellige regioner.
På den anden side mener vi stadig i relation hertil, at der (ud over forslaget om biogasanlæg, som vi er enig i) med nødvendig støtte og incitament i alle kvægbedrifter tværtimod bør indrettes kontrollerbare anlæg til opsamling og behandling af husdyrgødning, noget, der ikke er nævnt eksplicit i betænkningen, men som vi håber kan blive indføjet gennem vedtagelse af det ændringsforslag, som vi har fremlagt.

Kinnock, Neil
Hr. formand, jeg vil gerne starte med kort at henvise til to kvinder. For det første min kollega, Ritt Bjerregaard, der desværre var ude for et ret væmmeligt uheld i sit hjem for et par uger siden og kom alvorligt til skade. Den gode nyhed er, at hun kommer sig hurtigt og sandsynligvis snart vil vende tilbage. De vanskeligheder, hun gennemgår, er til dels årsag til min tilstedeværelse her til aften ved denne spændende debat. For det andet vil jeg gerne lykønske fru Maes med hendes første tale. I dag er hendes første dag i Parlamentet. Det lykkedes hende at tage ordet inden for hendes første to timer som medlem. Det lykkedes hende at tale i tre minutter, hvor hun var berammet til to, så hendes vælgere kan være yderst tilfredse med, at de i stedet for et medlem faktisk har fået halvandet og det, er jeg sikker på, lover godt for fremtiden. Jeg ønsker hende alt godt med hendes karriere i Parlamentet.
Jeg takker Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse, og især ordføreren, fru McKenna, for denne meget velkomne initiativbetænkning, der retter opmærksomheden mod det store behov, der er for at sikre gennemførelse af nitratdirektivet fra 1991. Det siges, at ting tager tid. Til sammenligning får medlemsstaternes omstillings- og gennemførelsesprocedurer tingene til at foregå med raketfart.
Betænkningen fremhæver den langsomme gennemførelse af dette direktiv. Som Ritt Bjerregaard tidligere har gjort det klart, kan den nuværende situation ikke forsvares, og Kommissionen finder den fuldstændig uacceptabel. Beslutningsforslaget, der er til Parlamentet, opfordrer os til at fremskynde overtrædelsesprocedurerne, og jeg skal her til aften prøve at forklare de fremskridt, der er gjort, nærmere, siden rapporten om gennemførelsen.
Det ser ud til, at medlemsstaterne er begyndt at tage deres forpligtelser alvorligt, men det er stadig et spørgsmål om for lidt, for sent. Der er blevet rettet op på tre ud af fem manglende gennemførelser, to ud tre manglende kodekser for godt landmandskab er nu på plads, og alle de tre manglende rapporter er udarbejdet. Men kun to ud af syv medlemsstater uden sårbare zoner har gennemført deres udpegelser, og kun to ud af ti har i strid med handlingsprogrammerne - den kritiske gennemførelse - fastlagt dem.
Det er tydeligt, at de fremskridt, der er gjort, alene er resultatet af streng håndhævelse, og det er også tydeligt, at den nuværende situation er højst utilstrækkelig. Kommissionen øger derfor presset. Der er blevet anlagt 32 sager mod 13 medlemsstater - alle med undtagelse af Finland og Sverige - hvoraf ni er afsluttet som følge af de fremskridt, der er sket. Hvad angår handlingsprogrammerne, ligger den begrundede holdning, der blev udsendt på tidspunktet for rapporten om gennemførelsen, nu hos retten. Desuden er yderligere syv begrundede holdninger og tre åbningsskrivelser udsendt, og mange af disse ender i retten i år, hvis der ikke gøres en effektiv indsats. Kommissionen vil ligeledes følge hurtigt op med forslag om tvangsbøder. Jeg er klar over, at selv disse bestræbelser, til trods for at de er ihærdige, ikke stiller visse medlemmer fuldt tilfreds. Når det kommer til stykket, er kommissæren heller ikke selv helt tilfreds med dem, hvilket de medlemmer, der kender hende, meget vel vil kunne forestille sig.
Men vi er nødt til at stræbe efter at sikre gennemførelse af Rådets direktiv i de medlemsstater, der faktisk stemte for at omsætte direktivet til national lov. Hvis de er langsomme eller tøver, kan vi blot gøre vores bedste, som enhver her i Parlamentet ved. Visse kommentatorer har sagt, at vi, med henblik på ordentlig gennemførelse, som et Fællesskab, er nødt til at støtte landmændene med flere midler. Det argument overbeviser ærlig talt ikke Kommissionen: Det går stik imod princippet om, at forureneren betaler. Selvom vi afgiver midler til pilotprojekter med henblik på at reducere nitratforureningen, afgiver vi ikke midler til overholdelse af obligatoriske krav. F.eks. støtter foranstaltningerne til miljøvenlige landbrug et antal nitratordninger, men kun hvor de resulterer i en miljømæssig gevinst, der ligger over kravene i direktivet.
Imidlertid støttes anmodningen i fru McKennas betænkning om, at Kommissionen hvert år skal udarbejde en rapport. Det er af afgørende vigtighed for offentligt at kunne identificere de medlemsstater, der ikke gør fremskridt. Det gør det også muligt for Parlamentet at følge udviklingen i overtrædelsesprocedurerne. Vi mener dog, at en meddelelse om lovende og effektive løsninger - den kunne have en mere munter titel - på nitratproblemet som foreslået i betænkningen kunne udgøre en yderligere undskyldning for at forsinke gennemførelsen. Da vi mener, at al opmærksomhed helt og holdent bør være rettet mod at sikre, at direktivet gennemføres ordentligt, er vi tøvende med en sådan mulighed for, hvad der kunne være endnu en undskyldning for forsinkelse. Jeg håber, at det ærede medlem forstår vores motivation for dette.
Integration er en yderligere bekymring, og henvisningen hertil er rettidig set i lyset af den nylige forpligtelse til integration, som regeringscheferne kom med ved Rådets møde i Cardiff. Der er gjort betydelige fremskridt inden for miljømæssig integration i strukturfondene, som kommissær Wulf-Mathies har arbejdet hårdt på, hvilket også ses af forslaget om at øge miljøandelen fra Den Europæiske Fond for Regionaludvikling.
Hvad angår den fælles landbrugspolitik, er foranstaltningerne til miljøvenlige landbrug et tydeligt bevis på fremskridt. Siden den nuværende Kommission blev valgt ind, er der gjort store bestræbelser på at udvikle og fastlægge disse foranstaltninger, der inkluderer støtte til økologisk landbrug. De er et bevis på Ritt Bjerregaards arbejde, og de forstærkes yderligere i Agenda 2000, der også fortsætter afdæmpningen af støtte fra produktion og foreslår nye instrumenter, der er af mulig miljømæssig interesse.
Integrationsstrategien involverer tydeligvis også medlemsstaterne og Parlamentet samt Kommissionen. Jeg bifalder betænkningen som yderligere bevis på Parlamentets store interesse i en politik, der skal sikre rent og drikkeligt vand. En af kommissær Bjerregaards største prioriteter er tydeligvis at sikre, at den eksisterende lovgivning, og den nye vandpolitik der følger den, gennemføres ordentligt. Den stærke holdning, Parlamentet har antaget og fortsætter med at antage over for dette emne, som endnu en gang bevises med denne betænkning, vil være en stor hjælp i Kommissionens bestræbelser, og både mine kolleger og jeg ønsker at udtrykke vores taknemmelighed over dette.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.

Endokrine forstyrrelser
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0281/98) af Kirsten Jensen for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse om kemiske stoffer, der forårsager endokrine forstyrrelser.

Jensen, Kirsten
Hr. formand, vi kender til, at kemikalier kan fremkalde akut forgiftning, og de kan fremkalde allergi, kræft og hjerneskade. Men inden for de seneste år er det kommet frem, at kemikalierne kan påvirke vores helbred og vores forplantningsevne på en snigende måde, hvorfor man må sætte spørgsmålstegn både ved grænseværdier og ved den sektorvise måde, vi har reguleret kemikalier på i EU. Med direktivet om biocider var der måske nogle, der troede, at nu var EU færdig med at regulere kemikalier, men det er vi overhovedet ikke! Derfor denne initiativbetænkning fra Miljøudvalget. Vi har regler for kemikalier i landbruget og for kemikalier på arbejdspladsen. Men det nytter ikke at lade regulering af kemikalier for disse forholdsvis kontrollable områder stå alene, når kemikalier også kan påvirke i fritiden, i børnehaver eller andre steder, som der ikke gælder regler for.
Den udbredte brug af syntetiske kemikalier er et efterkrigsfænomen. Jeg kan ikke glemme, hvordan man med en udstilling på Det Samtidshistoriske Museum i Østberlin i midten af 1970'erne fejrede produktionen af den første lysegrønne masseproducerede kunststofbluse. Gennem årene, hvor jeg har beskæftiget mig med den europæiske kemikalielovgivning, har jeg forsøgt at få de mandlige beslutningstagere til at lytte, og jeg har spurgt dem, om de vidste, at her var en sag, der kunne få indflydelse på deres evne til at forplante sig. Det har vist sig at være et argument, der fik dem til at spærre øjnene op. I min betænkning starter jeg da også med at opremse de mulige effekter på mænd for først derefter at komme ind på kvinder og børn. Evnen til reproduktion er nemlig ikke det eneste, der er truet. Videnskabsfolk taler om svækkede immunsystemer. Sædtallene falder, mens antallet af tilfælde af testikelkræft og brystkræft stiger. Mennesker får fuldstændigt invaliderende former for allergi, og børn får adfærdsvanskeligheder, der muligvis kan føres tilbage til syntetiske, kemiske stoffer i miljøet. Vi ved fra alvorlige tilfælde af lægeordineret fejlmedicinering, at fostre er blevet skadet i moders liv, i nogle tilfælde med skader, der først gav sig udslag, når det unge menneske var kommet i den forplantningsdygtige alder. Der forekommer andre sygdomsudbrud, der sker en feminisering inden for dyreverdenen, hvor f.eks. et par hunmåger slår sig sammen om en redefuld sterile æg, og dyreforsøg tyder på, at ganske små doser på et ganske bestemt tidspunkt under graviditeten kan være skæbnesvangert, og deraf diskussionen om, hvorvidt det er dosen eller tidspunktet, der er farligt.
I den sidste tid har Kommissionen budt på diffuse meldinger, når det gælder phatalater i babybideringe. Her afstedkom forsigtighedsprincippet nationale forbud, men ingen fælles EU-regulering. Man hælder til grænseværdier, selvom det i disse sager er så stærkt omdiskuteret, og der er forsvindende få eksempler på, at Kommissionen lever op til traktatens krav om at bruge forsigtighedsprincippet.
Kommissionen har inden for den seneste måned medgivet, at risikovurderingen ikke fungerer, og det kan man kun være enig i, når det er en forsvindende del af de allerede markedsførte 100.000 kemikalier, der har været igennem en sundheds- eller en miljøvurdering. Det system virker ikke, og derfor peger betænkningen fra Miljøudvalget på gruppeklassificering. Derudover spørger vi, om det ikke ville være oplagt at vende bevisbyrden, så den, der vil markedsføre, også beviser stoffernes uskadelighed. Industrien vil dermed få et langt større incitament til at oplyse om og undersøge sine egne produkter.
Amsterdam-traktatens bestemmelser om bæredygtighed og understregning af forsigtighedsprincippet gør det muligt at gribe ind for sundhedens og miljøets skyld, så disse principper får forrang for godkendelse af individuelle kemikalier eller produkttyper. Vi foreslår altså, at Kommissionen skal fremlægge en liste over de stoffer, som kan være hormonforstyrrende. Kommissionen skal screene al EU-lovgivning for at se, om vi har de tilstrækkelige midler til at gribe ind over for de hormonforstyrrende stoffer. Kommissionen skal tage et kraftigt livtag med sit system til risikovurdering og konsekvent bruge gruppeklassificering. Kommissionen skal stille forslag om omvendt bevisbyrde. Kommissionen skal støtte forskning i prioriterede områder som langtidsstudier af sædkvalitet og støtte forskning i årsagen til stigningen i antallet af tilfælde af brystkræft og testikelkræft. EU skal bruge forsigtighedsprincippet konkret og derfor se på udfasning af de stoffer, der på samme tid er kræftfremkaldende, allergifremkaldende og luftvejsirriterende. Da denne betænkning var til behandling i Miljøudvalget, fik vi nogle meget utilstrækkelige svar fra Kommissionens embedsmænd, og jeg håber derfor, at de svar, vi får i aften, er mere klare.

Pompidou
Hr. formand, kære kolleger, stoffer, der forårsager endokrine forstyrrelser, virker hovedsageligt ved, at de efterligner de naturlige hormoners virkning eller griber ind i stofskiftet. Det drejer sig navnlig om pesticider og om visse lægemidler.
For mit vedkommende tøver jeg med ubetinget at støtte ordføreren, selvom hun har givet sig i kast med en særligt vanskelig sag. Hvorfor tøver jeg? Fordi de videnskabelige oplysninger stadig er modstridende og kræver en indgående analyse samt en streng og uafhængig indfaldsvinkel for forsøgene.
Som ordfører for udtalelsen fra Forskningsudvalget vil jeg gerne fremhæve, at der ikke er nogen direkte og videnskabeligt bevist sammenhæng mellem udsættelsen for EDC-stoffer og konsekvenserne for helbredet. Det er derfor vigtigt med nogle grundige epidemiologiske undersøgelser af de udsatte grupper, så man kan få kortlagt risikoen for eventuelle kræftsygdomme, de endokrine forstyrrelser hos kvinder og indflydelsen på mænds forplantningsevne, hvor der ikke skal tages udgangspunkt i antallet af sædceller, sådan som det sker i alle undersøgelser på nuværende tidspunkt, da antallet varierer individuelt eller efter årstiderne, men hvor der snarere skal tages udgangspunkt i sædkvaliteten. Det er derfor også nødvendigt med laboratorieforsøg, hvor man undersøger samvirket mellem flere stoffer med henblik på at påvise en sammenhæng mellem dosis og virkning, hvilket er den eneste måde, hvorpå man kan påvise eksistensen af en direkte sammenhæng mellem EDC-stofferne og deres konsekvenser for helbredet.
Man skal i dette tilfælde benytte sig af både forsigtighedsprincippet og princippet om at gentage forsøgene, og dette bør føre til, at der indføres et overvågningssystem. Det er ud fra dette synspunkt, at jeg har indgivet flere ændringsforslag, der tager sigte på at sikre en bedre koordination af de nationale initiativer på forskningsområdet, oprettelsen af et forskningsnetværk i forbindelse med Det Fælles Forskningscenter og en bedre sammenlignelighed af resultaterne takket være et klassifikationssystem, der muliggør den nødvendige forebyggelse alt efter påvirkningsgraden.
Uafhængigt af de skriftlige ændringsforslag, der drejer sig om ordførerens anbefaling 7, 29 og 31, vil jeg fremsætte et mundtligt ændringsforslag til ordførerens anbefaling 28, der tager sigte på fremhæve eksistensen af en sammenhæng mellem dosis og virkning, hvilket er et uundværligt skridt for ikke at begrænse sig til nogle simple formodninger og for at kunne træffe de nødvendige foranstaltninger med hensyn til de objektive og uafhængige forsøg.

Kreissl-Dörfler
Hr. formand, Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter har i sin udtalelse om dette meget følsomme emne bevidst valgt at begrænse sig til de kemikalier, som stammer fra landbruget. Det drejer sig om plantebeskyttelsesmidler, som i mange tilfælde allerede har vakt opsigt på grund af andre skadelige virkninger på den menneskelige sundhed og miljøet. Udvalget nævner i sin betænkning en liste over 25 plantebeskyttelsesmidler, som er godkendt i EU, og som mistænkes for at skade hormonsystemet hos mennesker og dyr. For fire andre stoffers vedkommende, deriblandt atrazin og diuron, er der allerede entydigt påvist en hormonel virkning. Sådanne stoffer skal straks tages ud af handelen. Vi må hurtigt ajourføre godkendelsesprocedurerne for pesticider og fastlægge en miljøgodkendelse med hensyn til disse hormonelle påvirkninger. Vores udvalg har krævet, at det i forbindelse med godkendelsesproceduren skal undersøges, ikke kun om selve pesticidstofferne har en hormonel virkning, men også om deres nedbrydningsprodukter og tilsætningsstoffer har det. Netop tilsætningsstoffer som blødgørere og emulgatorer kendes jo fra andre dele af den kemiske industri for deres skadelige virkning på hormonsystemerne.
Det er bemærkelsesværdigt, at Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter opstiller strengere krav på området for pesticider end Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse. Jeg håber, at Parlamentet vil støtte vores ændringsforslag, som vi har genfremsat, så vi efter den højst tiltrængte stramning af godkendelsesproceduren kan få begrænset den arealdækkende udbredelse af hormonelle kemikalier. Jeg opfordrer Kommissionen og medlemsstaterne til i tvivlstilfælde at handle efter forsigtighedsprincippet og fjerne hormonelt aktive pesticider fra markedet.
Endnu en bemærkning til min kollega Pompidou. Nogle gange har jeg på fornemmelsen, at vi først skal forske os til døde, før vi kan komme til at handle. Det er ikke til at fatte, at vi først skal reagere, når barnet er druknet. Derfor opfordringen til forskerne om hurtigere at give os ret på dette punkt. Jeg kan egentlig kun godkende fru Jensens betænkning med disse forbehold.

Bowe
Hr. formand, på vegne af Den Socialdemokratiske Gruppe vil jeg først og fremmest tilslutte mig ordførerens bemærkninger. Hun er kommet med en meget klar vurdering af farerne ved denne nye kemiske trussel. Igen på vegne af socialdemokraterne ønsker jeg at sige, at vi stemmer for denne betænkning i morgen og venter handling på unionsplan vedrørende kemikalier, der opfører sig som hormoner, og som har vist sig, at forårsage flere forskellige sundheds-og reproduktive problemer hos fisk, fugle og andet dyreliv.
Disse kemikalier, der kaldes endokrine desintegratorer - ikke endokrine modulatorer, som visse ville kende dem under - er til stede i mange forskellige plastiktyper og mange andre produkter, herunder fødevareindpakning, maling og pesticider. Der er stor frygt for - og indgående videnskabelig forskning viser det - at disse kemikalier er skyld i det åbenbare fald i sædtællingen blandt mænd i mange vestlige lande. De langsigtede virkninger kan være endnu mere alvorlige, herunder hæmningsmisdannelser på urinrøret, ikke-nedsunkne sten og en række reproduktive vanskeligheder hos både mænd og kvinder, som vi er nødt til at tage hånd om nu.
Mange af de kemikalier, som kan være årsag til dette problem, er ærlig talt ikke blevet testet ordentligt. Vi er ikke sikre på deres sande virkningsgrad. De primære virkninger synes for så vidt at være under perioden for fosterudviklingen, snarere end hos voksne. De virkninger, vi har set i miljøet, har haft en tendens til at være vandbårne og berøre fisk, skaldyr, visse fuglearter og andre dyr, der lever af havorganismer. Men det er ingen undskyldning for ikke at vedtage forsigtighedsprincippet og gøre noget for at beskytte mennesket nu.
På vegne af Den Socialdemokratiske Gruppe håber jeg derfor, at Europa-Kommissionen tager kravene i denne betænkning op, udarbejder en liste over stoffer, som man ved, er hormonlignende, skrider ind for at starte den gradvise afvikling af disse stoffer eller minimere brugen deraf, begynder at se på lovgivningen for forureningskontrol og lovgivningen for vandkvalitet for at sikre, at disse stoffer reduceres til et minimum eller fuldstændig udryddes i miljøet og virkelig sætter kræfterne ind på et forskningsprogram, der skal se på de virkelige mekanismer ved endokrine desintegratorer.
Afslutningsvis er vi nødt til at indse, at vi har begrænsninger og ikke har en acceptabel internationalt anerkendt test til identifikation af kemikaliers hormonlignende aktivitet. Det er nødt til at være et nøglespørgsmål for Kommissionen, som de kan arbejde på og fremsætte hurtigst muligt sammen med amerikanske og japanske forskere.
Disse kemikaliers langsigtede virkninger er, som følge af de beviser vi har set, absolut meget alvorlige. De er svære at forudsige, men på basis af de virkninger de har på skabninger med en betydelig kortere livscyklus end mennesket, er det helt tydeligt, at vi bør være meget foruroliget og indstillet på at skride ind. Parlamentet vil fortsætte med at kræve hos de andre europæiske institutioner, at der skrides ind, at der gøres en international indsats for at tackle det, der så tydeligvis er et globalt problem. Den Europæiske Union står i en ideel position med henblik på dette. Vi opfordrer Kommissionen til at reagere.

Valverde López
Hr. formand, jeg mener, det er vigtigt, at vi over for offentligheden endnu en gang gentager, at der her er tale om en initiativbetænkning fra Parlamentet, og at Parlamentet ikke er et videnskabeligt, men politisk organ, og det, vi gør, er at viderebringe vores bekymring til Europa-Kommissionen, for at den kan undersøge, om denne bekymring er begrundet. Og det er det første, der skal afklares.
For det andet er jeg enig i de afklaringer og kommentarer, der blev fremført af kollega Pompidou: Vi kan ikke viderebringe disse bekymringer til befolkningen, medmindre de er tilstrækkeligt videnskabeligt begrundet. Vi kan heller ikke gennem vores debat give pesticiderne hele eller en stor del af skylden, blot fordi det er emner, vi holder af, og som vi tidligere har behandlet. Det, der er vigtigt, er, at vi - lad os sige med en vis ihærdighed - forlanger, at Kommissionen sætter alle sine mekanismer i værk. Naturligvis bør det femte rammeprogram indeholde en eller anden foranstaltning i denne forbindelse.
Og jeg mener heller ikke, at vi bør undlade at påpege, at der eksisterer uafhængige forskningsgrupper i Den Europæiske Union, som har arbejdet med disse emner i ret mange år. Jeg er professor ved universitetet i Granada, og jeg ved, at man på Granadas medicinske fakultet i over 10 år har haft en meget dygtig forskningsgruppe, som har arbejdet med disse emner og med nogle stoffer, som ikke nævnes i beslutningen, nemlig stoffer, der anvendes til tandregulering.
Når dette er sagt, mener jeg heller ikke, at vi i en beslutning bør komme med generelle udsagn om kemikaliernes negative virkninger, for i sidste ende er det disse generiske anklager, der bliver tilbage. Vi må tænke på, at der også er mange kemikalier med meget positiv virkning. Vi behøver ikke at gå længere end til de Nobelpriser, der i disse dage er blevet uddelt i medicin, og som er givet for opdagelsen af mekanismerne bag et så traditionelt stof som nitroglycerin, der - og hr. formand, det ved De alt om - har været brugt i mange år. Det drejer sig om mekanismerne bag disse stoffers påvirkning af blodårerne, som har været en af de seneste årtiers vigtige opdagelser. Derfor må vi ikke overdrive de generiske udtalelser om kemikalier i almindelighed.
Det, der er meget vigtigt, er afsnit 35 i ordførerens beslutning, hvor Kommissionen opfordres til at undersøge, om markedsføringslovgivningen for kemikalier er tilstrækkelig i denne forbindelse. Det er efter min mening en meget vigtig konklusion.

Pompidou
Hr. formand, jeg vil gerne fremsætte en bemærkning til forretningsordenen for at undgå, at nogen misbruger tolkningen. Min kollega Valverde López talte om NO, som faktisk er nitrogenmonoxid. Tolkene oversatte dog dette med nitroglycerin, som er et farligt sprængstof, og det er ikke deres fejl. Det skal derfor siges helt klart, at det er nitrogenmonoxid, som Nobelprisen drejer sig om, og ikke nitroglycerin.

Formanden
Hr. Pompidou, Parlamentet er ikke et videnskabeligt center, det er et politisk organ.

Watson
Hr. formand, der er mere end 100.000 syntetiske kemikalier i brug og kun en brøkdel af disse er testet for endokrine forstyrrelser. Visse, der er blevet testet, er blevet forbudt i Vesten, men bruges stadig i udviklingslandene.
Hvorfor giver de anledning til bekymring? De ødelægger celler, der danne naturlige hormoner. De svækker de reproduktive funktioner. De indvirker på kropsvægten og -temperaturen. Vigtigst af alt ved vi, at de nedarves fra generation til generation ved at gå i arv fra mor til barn.
Vi finder dem i industriaffald, pesticider, vaskemidler, plastik, dåsemad og i produkter til personlig pleje. Vi kender effekten på dyr. I Great Lakes er ca. 16 arter påvirket. I Det Forenede Kongerige er fisk og snegle påvirket, som hr. Bowe påpegede. I USA er alligatorer påvirket. Der er eksponeringsveje for mennesker til disse kemikalier. Gennem livmoderen, via brystmælk, ved at drikke forurenet vand, hudens optagelse via shampoo osv. samt inhalering og indtagelse af pesticidsprayer. Vi har intet håndgribeligt bevis på, at de er begyndt at påvirke mennesket endnu, men der er mange indikatorer, f.eks. faldet i sædtællinger og stigningen i forekomsten af testikel- og brystkræft.
I december 1996 sagde Kommissionen, at der ikke var grund til bekymring. Det sætter jeg spørgsmålstegn ved. De liberale demokrater i Parlamentet støtter denne betænkning og særligt kravet om at gribe tingene forsigtigt an, kravet om mere forskning og dets implikationer for budgettet inden for det femte rammeprogram samt behovet for internationalt samarbejde. Vi lykønsker fru Jensen med dette initiativ. Vi mener, vi over for fremtidige generationer er forpligtet til at gøre noget nu for at sikre, at disse kemikalier ikke spredes yderligere.

Breyer
Hr. formand, kære kolleger, også vi lykønsker fru Jensen med hendes betænkning. Det er vigtigt, at Europa-Parlamentet nu endelig har taget et initiativ, for jeg synes, Kommissionen stikker hovedet i busken og ser passivt til. Det, vi har brug for, er, at der endelig handles på europæisk niveau, især da data er mere end alarmerende. Vi får hele tiden nye chokerende informationer, f.eks. er det nu kommet frem, at blødgørere også kan komme ind i fødekæden, idet de kan optages i fedtholdige levnedsmidler. Vi kender de alarmerende oplysninger om, at disse endokrine stoffer er kræftfremkaldende. Og vi er os bevidst, at vi nu endelig er nødt til at opgive brugen af PVC på europæisk niveau.
Det er efter min mening også en skandale, den måde Kommissionen har behandlet oplysningerne om phthalater i babylegetøj på. Selvom det har været kendt siden februar, at der findes mindst tre højtoksiske stoffer, har Kommissionen ikke taget noget initiativ. Tværtimod, der manipuleres rundt med forskningsresultater, eller rettere sagt, forskningsmetoderne ændres, så Kommissionen ikke behøver at handle. Det er mere end skidt, for her sker der faktisk det, at forsigtighedsprincippet knockoutes og at børns sundhed sættes på spil på uforsvarlig vis. Derfor har vi, som supplement til fru Jensens betænkning, krævet, at disse højtoksiske phthalater omgående fjernes fra markedet. Der findes alternativer til dem, så vi slet ikke behøver dem længere. Jeg vil her også gerne gøre kollegerne opmærksom på, at vi vil anmode om en afstemning ved navneopråb om dette punkt, for det er meget vigtigt, at vi nu forstærker presset på Kommissionen i denne henseende. Desuden vil vi - det er meget vigtigt for os - indtil brugen af PVC er ophørt, kræve, at der foreskrives mærkning af disse stoffer, så forbrugerne i det mindste kan informere sig om risikoen og så vi på den måde kan opnå, at presset på industrien for virkelig at søge efter alternativer til disse stoffer bliver endnu større.

Graenitz
Hr. formand, i min barndom, da Østrig var besat af de allierede, skulle man ikke kun vise et identitetskort, når man skulle fra en sektor til en anden, hvis man som jeg boede i den amerikanske sektor, blev man desuden sprøjtet med DDT, når man kom hjem, mange mennesker flere gange daglig. Dengang så man kun på kort sigt, at DDT dræbte de lopper, lus og andre insekter, som fandtes i Europa efter krigen. Hvad man ikke tænkte på, og hvad man den dag i dag ikke tænker nok på, er, at kemikalier foruden den kortsigtede virkning også har en langsigtet. Derfor vil jeg gerne takke fru Jensen for hendes betænkning, fordi hun har henledt Parlamentets, offentlighedens, og, håber jeg, hr. kommissær, også Kommissionens opmærksomhed på, at det er en fejl af tænke kortsigtet, når det drejer sig om godkendelse af kemikalier, og at vi i mange tilfælde først efter nogle år, måske sågar efter årtier kan se, hvilke ændringer anvendelsen af kemikalier har forårsaget i miljøet, hos dyrene og i sidste ende også hos menneskene.
I dag er mange af disse kemikalier, som vi havde for tredive, fyrre år siden, forbudt. Mange andre er der stadig, og vi har hverken tilstrækkelige metoder til at teste dem eller for mange stoffers vedkommende en tilsvarende mærkning eller - hvilket er meget vigtigere, fordi meget jo spredes gennem luften og vandet - de nødvendige internationale aftaler om at bringe brugen af kemikalier til ophør. I øjeblikket forhandles der på internationalt niveau om de kemikalier, som er særligt vanskeligt nedbrydelige, for at få en liste over de stoffer, som man må planlægge et snarligt stop for. Jeg vil anmode Kommissionen om, at denne liste foreløbig bliver en åben liste, og at man kan tilføje de stoffer, som man er ved at undersøge og hvor der kan konstateres en skadelig virkning på det endokrine system hos dyr og formodentlig også hos mennesker.
I Unionen har vi forsigtighedsprincippet, som besværges i mange taler og tomme hensigtserklæringer. Nu drejer det sig om virkelig at gennemføre dette forsigtighedsprincip i lovgivningen for sikkerheden på arbejdspladsen, for forbrugerne og for miljøet og især om at styrke forskningen, for de sundhedsmæssige konsekvenser, som kan ses allerede i dag, vil sikkert med lidt mere forskning absolut vise sig at være i overensstemmelse med det, som forsigtighedsprincippet tilsiger allerede i dag.

Poggiolini
Hr. formand, ærede kolleger, forskellige undersøgelser har vist, at udledningen af særlige kemiske stoffer i miljøet - blandt de 100.000 stoffer, vi kender - kan få nogle meget bekymrende konsekvenser for dyr og også for mennesker, da de griber ind i det endokrine systems funktion. Disse stoffer, som f.eks. pesticider, DDT og afledninger heraf, industriprodukter, lægemidler og forurenende stoffer i det hele taget, anses af OECD's arbejdsgruppe og OSPAR-konventionen - konventionen om beskyttelse af havmiljøet i det nordøstlige Atlanterhav - for at være skadelige eller er under mistanke. De virker ved, at de opfører sig som de naturlige hormoner, hvorved de ændrer organismernes naturlige balance. Med hensyn til den aktuelle viden er man stødt på nogle foruroligende fænomener: fisk, som skifter køn i løbet af deres levetid, en kraftig stigning i steriliteten hos mænd, hvilket skyldes det store fald i sædcellernes antal, men også forringelsen af sædcellernes kvalitet, en udbredelse uden fortilfælde af dårligt fungerende skjoldbruskkirtler og andre indre kirtler hos store dele af befolkningen samt kræftfremkaldende virkninger hos mænd - der er sket en stigning i tilfældene af testikelkræft og prostata, som ikke kan forklares på anden måde. Eksperterne er dog endnu ikke enige om den direkte sammenhæng mellem udledningen for disse stoffer og så disse fænomener. Idet vi tager højde for de internationale undersøgelser, der allerede er gennemført om dette emne, skal vi derfor udvikle en forskningsstrategi på europæisk plan, der tager sigte på at uddybe kendskabet til ikke blot sædkvaliteten, men også til nervesystemet, disse stoffers variation og indflydelse på de indre kirtler hos mennesket og de heraf følgende funktionsforstyrrelser med hensyn til de producerede hormoners kvalitet og mængde.
Kommissionen skal derfor sikre, at alle kemiske produkter bliver mærket på en letforståelig måde på baggrund af deres indhold af stoffer, som ikke hører til i miljøet, og den skal sørge for, at risikogruppen angives.
Afslutningsvis vil jeg gerne lykønske ordføreren, fru Jensen, for det glimrende arbejde, hun har udført, og jeg håber, at forslaget til beslutning bliver vedtaget med et bredt flertal.

Tannert
Hr. formand, mine damer og herrer, det er helt sikkert kollega Jensens fortjeneste, at hun har taget et vigtigt emne op og bragt det videre med gode forslag. Det er imidlertid vanskeligt at have med dette emne at gøre, fordi det empiriske grundlag, altså data, ikke bare er chokerende, som fru Breyer sagde, det er ganske enkelt selvmodsigende og svagt. Det er det, der er problemet. Derfor er forskning og koordinering af forskningen en af de vigtigste opgaver i denne forbindelse. Det forekommer mig, at det for Den Europæiske Union er vigtigst - hr. Valverde López har allerede sagt det - at der skabes tilsvarende forskningsprioriteringer i det femte rammeprogram for forsat forskning. Som ordfører for dette enkeltprogram vil jeg arbejde for det, og jeg håber, at det ikke er sandt som det siges, at Rådet allerede har vedtaget enkeltprogrammerne, selvom rammeprogrammet slet ikke er blevet retskraftigt endnu.
Det Fælles Forskningscenter kunne fungere som koordinations- og ledelsescenter for denne forskning og tage sig af at skabe et europæisk forskningsnetværk. Det er desuden påtrængende nødvendigt, at Kommissionen, om muligt i samarbejde med OECD, fremlægger en foreløbig definition af de forstyrrende faktorer for det endokrine system, så der kan ske en væsentlig forbedring af de empiriske datas sammenlignelighed. Udvalget om Forskning, Teknologisk Udvikling og Energi har derfor lagt stor omhu i udarbejdelsen af sin udtalelse, og jeg beklager, at den kun er blevet tøvende modtaget i det korresponderende udvalg. Jeg vil gerne udtrykkeligt takke hr. Pompidou, fordi han på ny har fremsat en masse efter min mening meget gode forslag, som vi havde stillet.
Efter vores mening er det nu på høje tid at få gennemført koordinerede forskningsanstrengelser. Handling for handlingens egen skyld modarbejder sagen, såvel økonomisk som økologisk. Det bør vi vogte os for, men vi bør gøre noget.

Heinisch
Hr. formand, kære kolleger, kemikalier, som ledes ud i miljøet, kan være en mulig årsag til forstyrrelser af det endokrine system. Derfor er det absolut nødvendigt at undersøge kemikalier med henblik på deres effekt på det endokrine system. Viser de sig at være farlige, må et forbud eller en udskiftning være den ubetingede konsekvens. Det er imidlertid vigtigt, at sådanne forsigtigheds- eller modforanstaltninger er baseret på en videnskabeligt velfunderet risikovurdering. I øjeblikket kan der imidlertid ikke være tale om et sikkert videnskabeligt bevis, når det gælder beskadigelse af det endokrine system på grund af kemikalier. I de ændringsforslag, som jeg har fremsat i Udvalget om Forskning, Teknologisk Udvikling og Energi samt i Udvalget om Kvinders Rettigheder, har jeg forsøgt at gøre dette til et centralt punkt. Kommissionen bør således efter min mening udarbejde en forskningsstrategi, som kan bidrage til at fjerne usikkerheden, hvad angår forstyrrende faktorer for det endokrine system.
Effektiviteten af foranstaltninger, som kun er baseret på formodede årsagssammenhænge, må nødvendigvis være tvivlsom. Jeg plæderer derfor for, at vi trods al bekymring holder hovedet koldt. Vores devise bør være ikke at forfalde til handling for handlingens egen skyld, men at investere vores energi i at udvide vores vidensgrundlag. Derefter kan vi på denne basis handle målrettet for at beskytte sundheden. En sådan fremgangsmåde skylder vi de myndige borgere i Den Europæiske Union, som vi ikke vil forurolige, men oplyse, og hvis sundhed må være vores fremmeste anliggende.

Kinnock, Neil
Hr. formand, jeg vil gerne starte med at give udtryk for Kommissionens anerkendelse af Parlamentets initiativ til at tage fat på emnet endokrine desintegratorer og ordførerens, fru Jensen, arbejde. Jeg ønsker også at forsikre Parlamentet om, at den bekymring, der gives udtryk for under debatten og så absolut i fru Jensens betænkning, deles af Kommissionen.
Mistanken om de skadelige indvirkninger på menneskets og andre skabningers sundhed som følge af udsættelsen for bestemte kemikalier er naturligvis nødt til at blive undersøgt af forskere for at få yderligere vigtige informationer. De skal også vurderes af politikere, der går stærkt ind for forsigtighedsprincippet. Kommissionen foreslår derfor en strategi for endokrine desintegratorer og kan på nuværende tidspunkt i store træk acceptere dette beslutningsforslag, der opfordrer til en styrket forskningsstrategi med henblik på en forbedring af de lovgivningsmæssige rammer, oplysninger til befolkningen og deltagelse i internationale bestræbelser på at gøre noget ved problemet.
Som det gøres klart i fru Jensens betænkning, er det tydeligt, at forskning spiller en afgørende rolle, hvis vi skal få større indsigt i fænomenet endokrine desintegratorer. Kommissionen arbejder allerede tæt sammen med medlemsstaterne og OECD med henblik på at hjælpe med til at udvikle en harmoniseret strategi for screening og test af kemiske stoffer, der forårsager endokrine forstyrrelser.
Derudover finansieres der allerede projekter inden for det fjerde rammeprogram for forskning og udvikling, som det allerede er blevet påpeget under debatten, og emnet afspejles i prioriteterne inden for det kommende femte rammeprogram. Kommissionen spiller også en central rolle i at bringe forskere sammen fra forskellige projekter med henblik på at udveksle oplysninger og koordinere aktiviteter.
Ud fra et lovgivningsmæssigt standpunkt vil det naturligvis være nødvendigt at overveje at basere en politik på ordentlig videnskabelig rådgivning og sørge for midler med henblik på en hurtig og effektiv reaktion over for specifikke bekymringer, når beviserne viser sig med kort varsel. Kommissionen støtter derfor kravet i beslutningsforslaget om at undersøge den nuværende lovgivnings tilstrækkelighed, og om nødvendigt overveje at tilpasse den på passende vis med henblik på endokrine desintegratorer. Vi forudser ligeledes, på grundlag af forsigtighedsprincippet, et behov for at konsultere de videnskabelige udvalg i Kommissionen med henblik på uafhængig videnskabelig rådgivning i tilfælde af, at forbrugerne direkte eller indirekte udsættes for stoffer, der kan forårsage endokrine forstyrrelser. De videnskabelige udvalgs rolle er naturligvis at give uafhængig, videnskabelig rådgivning og ikke at koordinere lovgivningsmæssige aktiviteter i medlemsstaterne.
I forlængelse af forbedringen af de lovgivningsmæssige rammer er der en række begreber, f.eks. dem der foreslås i forbindelse med mærkningsregler og risikovurdering, der overvejes seriøst inden for den generelle politik om kemikalier. Der skal også huskes på, af de aftalte testmetoder er en forudsætning for lovgivningsmæssig handling, som den foreslåede ændring af direktiv 91/414 om plantebeskyttelsesmidler og fastlæggelse af en definitiv liste over stoffer, der forårsager endokrine forstyrrelser.
I international sammenhæng er der et tydeligt behov for koordinering med henblik på at slå ressourcerne sammen, undgå dobbeltarbejde og lette harmoniseringen af lovgivningsmæssige handlinger, idet der tages behørigt hensyn til internationale handelsfaktorer. Til dette formål underskrev Det Europæiske Fællesskab i juni i år en protokol om svært-nedbrydelige organiske stoffer (POP'er) i henhold til ECE-konventionen fra 1979 om grænseoverskridende luftforurening over store afstande. Fællesskabet deltager på nuværende tidspunkt i internationale forhandlinger om et globalt instrument til POP'er.
Kommissionen spiller også en aktiv rolle i adskillige forskningsrelaterede internationale initiativer sammen med organisationer som f.eks. Verdenssundhedsorganisationen, FNPM, OECD og sammen med repræsentanter fra USA og Japan i forbindelse med det internationale forum om sikkerhed i forbindelse med kemikalier.
Desuden er endokrine desintegratorer blevet identificeret som et af fire prioritetsprojekter i henhold til den nyligt underskrevne aftale mellem Den Europæiske Union og USA om videnskabelig og teknologisk koordinering.
Som Parlamentet kunne forvente, støtter Kommissionen opfordringen i fru Jensens betænkning om en effektiv udbredning af oplysninger til befolkningen. Ikke unaturligt adskiller befolkningens opfattelse af risici sig til tider fra det videnskabelige samfunds, og i tilfældet endokrine desintegratorer kan befolkningens bekymring til en vis grad skyldes mangel på klare og forståelige oplysninger om fænomenet og også om det, der gøres for at gøre noget ved det. Det er derfor nødvendigt at sørge for pålidelige offentlige oplysninger gennem de rette kanaler på en mere effektiv måde, som det også anbefales i betænkningen.
Afslutningsvis ønsker jeg at forsikre Parlamentet om, at Kommissionen vil se på henstillinger om handlinger på kort, mellemlangt og langt sigt, der vedrører de centrale punkter i beslutningsforslaget. Jeg gentager min tak til Parlamentet og til fru Jensen for en fremragende betænkning og mulighed for at overveje et emne, der bliver mere og mere vigtigt, ikke kun her i Parlamentet, men, håber jeg, blandt den bredere befolkning, der af indlysende årsager er meget interesseret i dette emne.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.

Biodiversitetsstrategi
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0347/98) af Sjöstedt for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse om Kommissionens meddelelse til Rådet og Europa-Parlamentet om Det Europæiske Fællesskabs biodiversitetsstrategi (KOM(98)0042 - C4-0140/98 - SEC(98)0348 - C4-0155/98).

Sjöstedt
Hr. formand, den forringede biodiversitet er et af vore store miljøproblemer, som vi må finde en løsning på. I dag er der desværre ingen tegn på, at truslen mod den direkte udryddelse af plante- og dyrearter er ved at ophøre. Tværtimod er situationen på dette område overordentlig alvorlig i dag. For at løse disse problemer har man inden for FN udarbejdet konventionen om biodiversitet. Den er underskrevet af såvel EU's 15 medlemsstater som af selve Unionen. I dag arbejder alle Unionens medlemsstater med forskellige forholdsregler for at prøve på at opfylde de omfattende forpligtelser, som konventionen indebærer. Der er mindre forskelle mellem disse forholdsregler, men alle landene arbejder med dem.
Nu sidder vi med Kommissionens forslag til en strategi for EU's politik med henblik på at leve op til forpligtelserne i konventionen. Min betænkning er en reaktion på denne meddelelse. Helt naturligt koncentrerer man sig jo om de områder, som er EU-politik. Man kan sige, at kompetencen deles mellem medlemsstaterne og Den Europæiske Union. Som en rød tråd, som en grundtanke i denne meddelelse, ligger princippet om at integrere hensynet til biodiversiteten i andre politiske aktivitetsområder. Jeg vil gerne understrege betydningen af dette, idet beskyttelse af enkelte områder - selvom vi opfylder levestedsdirektivet og andre ting, som er utroligt vigtige - er helt utilstrækkeligt til at opfylde konventionens krav.
I meddelelsen foreslås det at udarbejde særlige forholdsregler på fem områder. Der er tale om naturressourcer, herunder levesteds- og fugledirektiverne, landbrug, fiskeri, regionalpolitik og fysisk planlægning samt udviklingssamarbejde. Generelt synes jeg godt om Kommissionens meddelelse. Den er af god kvalitet, der foreslås gode forholdsregler, man har anlagt en rigtig synsvinkel på det hele, men samtidig er det holdt i generelle vendinger. Det, man kan sige, er, at det vanskelige kommer nu, hvor det skal gennemføres i praksis. Man kan sige, at i politik er der to måder ikke at gøre tingene på. Den ene er ikke at beslutte at gøre det, og den anden er at beslutte at gøre det og så ikke gennemføre det alligevel. Her ligger der en klar risiko, når man bevæger sig ind på andre dele af Kommissionens arbejde, hvor det bliver meget sværere at gå fra ord til handling, at tage konsekvenserne af det, der står her. Derfor mener jeg, at selve indfaldsvinklen, hvordan man skal arbejde med dette her fremover, er utroligt vigtige aspekter og ligeledes, at der foretages en korrekt opfølgning. Der er krav om, at de forholdsregler, der nu udarbejdes, bliver utroligt konkrete, at de knyttes sammen med tidsfrister, og at de f.eks. også gerne må kobles sammen med truede arter. Det kræves også, at man udarbejder fuldt dækkende forholdsregler. Vi savner mindst to områder i Kommissionens meddelelse, nemlig at man ikke anser det for nødvendigt at udarbejde forholdsregler inden for transport og energi. I den forbindelse henviser man til arbejdet med klima- og forsuringsspørgsmål, men det er ikke nok. Både jeg som ordfører og et enigt udvalg ønsker forholdsregler på disse to områder.
Vi ønsker også, at Kommissionen melder tilbage til os i Europa-Parlamentet, så vi ikke bare får indblik i, men også indflydelse på det fortsatte arbejde, som også må vurderes løbende. Vi ser også gerne, at man benytter en åben procedure, hvor miljøbevægelser og nationale eksperter får indflydelse på forholdsreglerne. I den forbindelse har jeg to direkte spørgsmål til kommissæren. Det første drejer sig om tilbagemeldingen. Hvilken indflydelse får Parlamentet på forholdsreglerne, får vi dem at se igen, så vi også har mulighed for at påvirke dem fremover? Det andet spørgsmål drejer sig om transport- og energiområdet. Er De parat til at indføre forholdsregler også på dette område?
Hvis jeg så skal gå lidt ind på det politiske indhold, er det største problem med EU's politik på dette område, at store dele af politikken på centrale områder, f.eks. landbrug, transportnet og fiskeripolitik, i dag er til direkte skade for biodiversiteten. Meget af det, vi laver, er direkte ødelæggende, hvis vi sammenligner med de forpligtelser, som vi har i henhold til konventionen. Den vigtigste opgave er naturligvis at ændre denne politik.
Vi har et særligt ansvar i forbindelse med EU's udvidelse. Vi ved, at mange områder i Østeuropa i dag har en utrolig rig flora og fauna. Den største rigdom i Europa findes i dag i flere af de lande, der søger om medlemskab af EU. Der er også store risici forbundet med integrationen. At disse lande har en så høj grad af biodiversitet hænger til dels sammen med et lavere udviklingsniveau inden for eksempelvis landbruget. En af de store risici består i, at når landene nu skal omlægge deres landbrugspolitik, hvilket er en gigantisk og meget drastisk omvæltning for mange af dem, risikerer man at ødelægge store dele af biodiversiteten. Man skal altså være meget forsigtig, så man undgår dette. Vi mener endvidere, at man skal være mere forsigtig med hensyn til satsningerne på infrastruktur, f.eks. hvordan EIB låner penge ud til medlemsstaterne. Vi ønsker også, at der tages hensyn til forskellige dele i betænkningen inden for forskellige områder, som jeg ikke når at gennemgå her.

Trakatellis
Hr. formand, de tusindsvis af former for liv, denne utrolige variation er resultatet af biodiversiteten, som naturen selv har skabt som et af sine mest betydningsfulde udtryk. Den udgør det tidsløse indbegreb af dynamisk balance mellem forskellige livsformer og forskellige økosystemer. Den er endog en vigtig kilde til økonomisk rigdom og har direkte forbindelse med menneskets livskvalitet, fordi den vedrører dets hverdagsmiljø og dets rekreation, samtidig med at den også udgør en del af dets naturarv.
Desværre er de naturlove, som har skabt den dynamiske balance mellem livsformerne på vores planet, blevet overtrådt af menneskets mangesidige aktiviteter. Disse aktiviteter har i de senere år fremskyndet en reduktion i biodiversiteten. Men vi har alligevel muligheder for at gribe gunstigt ind, men det er nødvendigt med tilskyndelser, så fordrejningerne i mange økosystemer kan blive lokaliseret og neutraliseret.
Det er nødvendigt at skitsere en strategi til at forvalte biodiversiteten, såvel på EU- som på verdensplan, for at opnå en harmonisk sameksistens mellem den økonomisk vækst og biodiversiteten. Dette udgør i øvrigt en basal ingrediens i den model for en bæredygtig udvikling, som EU søger at fremme, men den fremgår også af den internationale traktat for biodiversitet. Det er af overordentlig stor betydning, at denne strategi bliver indkorporeret i EU's delpolitikker inden for rammerne af Agenda 2000.
Generelt udvikler politikken sig især i fire tematiske retninger:
Første retning går på bevarelsen og en bæredygtig brug af biodiversiteten. Den handler om den nødvendige bevarelse af økosystemerne og artspopulationerne i deres naturlige miljø. Naturligvis skal beskyttelsen også gælde for de ikke-beskyttede områder gennem ikrafttrædelse af foranstaltninger såvel in situ som ex situ .
En konkretisering af udbyttet ved brug af de genetiske ressourcer udgør den anden retning. Udfærdigelsen af en lovramme og samtidig en beskyttelse af brug og udvikling af de genetiske ressourcer udgør en vigtig tilskyndelse i retning af en konkretisering af udbyttet ved brug af disse ressourcer. Samtidig bør man også undersøge, hvordan man kan implementere tilskyndende og afskrækkende foranstaltninger.
Til sidst, hr. formand, vil jeg gerne tilføje den tredje retning: forskning, overvågning og udveksling af information, samt den fjerde: uddannelse, efteruddannelse og bevidstgørelse. Konklusionen må være, at man bør tilstræbe at fremvise biodiversitetens betydning for menneskehedens fremtid som en kilde til rigdom, økonomisk og økologisk, og især som en basal komponent for livet på vores planet.

Langenhagen
Hr. formand, hr. kommissær, ærede kolleger, den foreliggende meddelelse fra Kommissionen om en handlingsplan for at bevare biodiversiteten indeholder for lidt om fiskeriområdet. Fiskeriudvalget har derfor forelagt det korresponderende udvalg, Udvalget for Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse, følgende konklusioner til optagelse i beslutningsforslaget.
Fiskeriudvalget opfordrer således Kommissionen til at nedsætte en videnskabelig arbejdsgruppe, som skal have til opgave at udarbejde en handlingsplan for udforskning af vekselvirkningerne mellem fiskeri og havenes økologiske systemer. Dermed vil vi understrege, at der må udarbejdes en biodiversitetsplan for fiskeriet for at modvirke sektorielle interesser og for at sikre, at økologiske aspekter i større omfang inddrages i fiskerisektoren.
Desuden opfordrer vi Kommissionen til i forbindelse med forvaltningen af fiskebestandene at anvende det forsigtighedsprincip, som er fastlagt i FN-konventionen om bevaring og forvaltning af vandrende fiskebestande. Vi tilskynder til, at alle regionale organisationer i EU, som er ansvarlige for fiskeriforvaltningen, ligeledes anvender dette forsigtighedsprincip. Vi ønsker, at bevarende foranstaltninger styrkes permanent i alle fiskerikonventioner, som underskrives af EU. Vi ønsker, at Kommissionen forklarer, hvordan de målsætninger, der er fastlagt i strategien til bevarelse af biodiversiteten, kan realiseres, og vi vil konsulteres af Kommissionen i denne forbindelse.
For at sikre vores fiskebestande og det værdifulde levnedsmiddel, som fisk er, må vi ikke spilde mere tid, men fastlægge og gennemføre en tilsvarende miljøvenlig og holdbar strategi, som ikke fritager de mennesker, der driver fiskeri, deres ansvar. De hidtidige forskningsresultater på dette område er i hvert fald utilstrækkelige.

Kreissl-Dörfler
Hr. formand, når man tager i betragtning, at der eksisterer ca. 20 til 30 millioner arter af levende væsener, at kun 1, 4 millioner af dem overhovedet er opdaget og beskrevet videnskabeligt, men at 1, 5 millioner arter formodes at ville være udryddet om 25 år, så ser man, hvor sprængfarlig situationen er. Der må langt om længe handles. Det er derfor helt uforståeligt for os i Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter, at Rådet endnu ikke har underskrevet den forordning om handel med plantesorter, som Parlamentet og Kommissionen har vedtaget, at Kommissionen kun støtter samarbejdet mellem medlemsstaternes nationale programmer, genbankerne og den uformelle sektor halvhjertet, omstændeligt og ineffektivt, at der sågar i GD VI leges med den tanke at lade det eneste integrerede program til bevarelse, beskrivelse, indsamling og udnyttelse af den genetiske diversitet i landbruget udløbe i 1999!
For at bevare biodiversiteten har vi tværtimod brug for støtte til ekstensive dyrkningsmetoder og til økologisk landbrug. Det drejer sig endvidere om at gennemføre europæiske fællesskabsinitiativer og en målrettet projektstøtte, også og netop i forbindelse med Agenda 2000, og ikke om at fremskynde den finansielle og personalemæssige udtørring af projekterne. Det er desværre situationen i øjeblikket. Biodiversiteten er jo stadig meget stor i ansøgerlandene, og det gælder om hurtigst muligt at fremme og støtte dem og udvide programmerne til også at omfatte disse lande.
De to sidste udtalelser for Udvalget for Landbrug og Udvikling af Landdistrikter er udarbejdet af min kollega Graefe zu Baringdorf, og jeg har som hans stedfortræder den ære og fornøjelse at tage stilling til dem her.

Tamino
Hr. formand, det er allerede blevet fremhævet af de kolleger, der har talt før mig, og jeg vil gerne gentage, at de nyeste undersøgelser om udbredelsen af de forskellige arter i deres naturlige miljøer viser et konstant fald i biodiversiteten, navnlig i Europa. Årsagerne til dette fald er kendte og skal findes i de yderst intensive former for landbrug og jordudnyttelse, levestedernes opdeling - som følge af urbaniseringen og infrastrukturerne, navnlig dem til transport - samt masseturismen og forureningen af vandet, luften og jorden.
Det er således meget vigtigt, at biodiversiteten takket være denne meddelelse bliver integreret i Fællesskabets politikker, i henhold til konventionen om biologisk mangfoldighed. Men på trods af transport- og turismepolitikkernes store indflydelse på bevarelsen af økosystemerne, fastholdes det i denne meddelelse, at det overhovedet ikke er nødvendigt at iværksætte særlige handlingsplaner inden for transport og turisme, »da Fællesskabets strategier for klimaændringer og forsuring [...] samt gennemførelsen af passende miljøkonsekvensvurderinger bør kunne opfylde biodiversitetsmålsætningerne på disse områder«. Et sådant valg forhindrer dels de europæiske organer i at gennemføre nogle tilstrækkelige kontrolprocedurer på de nævnte områder, og dels begrænser det Fællesskabets muligheder for at fremme og udvikle de pågældende politikker.
Det er af disse grunde, hr. formand, at Udvalget om Transport og Turisme anmoder om, at man sørger for nogle særlige handlingsplaner også på disse områder - nemlig transport og turisme - hvilket Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse i øvrigt også går ind for. Udvalget om Transport og Turisme ønsker navnlig at fremhæve følgende punkter: den ubegrænsede vækst inden for transport og turisme, problemet med transportstrømmene, som for tiden ledes ind i områder med en meget stor biodiversitet, nødvendigheden af at gå bort fra veje og gå over til skinner, som har færre konsekvenser for miljøet, også under henvisning til den internationale konvention om beskyttelse af Alperne, nødvendigheden af, som Kommissionen siger, at internalisere de eksterne udgifter, den kendsgerning, at der i Kyoto-aftalen er angivet nogle præcise målsætninger, som kræver en passende transportpolitik, transportinfrastrukturernes indflydelse på biodiversiteten samt nødvendigheden af en omhyggelig vurdering af miljøkonsekvenserne og en vurdering af miljøstrategien med hensyn til de transeuropæiske netværk. Udvalget om Transport og Turisme anmoder om, at der ikke bliver nogen nye infrastrukturer, som får indvirkning på de områder, der beskyttes af netværket Natura 2000, og at turismen bliver bæredygtig og ikke får nogle konsekvenser, der kan gå ud over biodiversiteten. Det er derfor nødvendigt at fastsætte nogle øvre grænser for de følsomme områders belastningskapacitet.
Vi anmoder derfor om, at der indføres et miljømærke for bæredygtig turisme, og jeg vil ligeledes gerne gøre opmærksom på, hr. formand, at det foruden angivelserne fra Udvalget om Transport og Turisme også er nødvendigt at overholde angivelserne fra Forskningsudvalget og Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse med hensyn til risikoen for de genetisk modificerede organismers indflydelse.

Virgin
Hr. formand, vi er nu i færd med at drøfte en meget vigtig betænkning, som bl.a. handler om den arv, som vores generation giver videre til kommende generationer med hensyn til biodiversitet. Ordføreren har præsteret en interessant betænkning, som er blevet suppleret med mange gode forslag og ideer fra andre udvalg og enkelte medlemmer. Jeg tror, at der er stor enighed i Parlamentet på dette område. Jeg skal begrænse mig til nogle få bemærkninger.
Biodiversiteten, som vi alle er så afhængige af, hænger nært sammen med andre miljøspørgsmål. F.eks. har forsurende nedfald fra atmosfæren, svovloxider og kvælstofoxider ødelagt biodiversiteten i mange nordeuropæiske søer, bl.a. i Sverige. Parlamentets beslutning fra foråret om en ambitiøs målsætning for at bringe udslippene ned på et niveau, som naturen kan tåle, får altså lidt efter lidt betydning for biodiversiteten.
I går bragte mange svenske aviser en reportage om truslen mod koralrevene på grund af en opvarmning af havet langt ud over det sædvanlige. Det er klart, at dette også udgør en alvorlig trussel mod biodiversiteten. Der kan meget vel findes en sammenhæng mellem drivhuseffekten, som jo ofte er blevet drøftet i Parlamentet, og den kraftige stigning i vandtemperaturen. Foranstaltninger til nedbringelse af risici på disse områder kan helt sikkert støttes gennem de krav, der stilles i forbindelse med biodiversitet.
Jeg vil også komme ind på den private ejendomsret, og den betydning fordelingen af ejendomsretten har for biodiversiteten. Meget ofte har det været folks personlige interesse at beskytte og værne om naturen, der har givet stor biologisk variation. Der findes dog situationer, hvor beskyttelsen af unikke biotoper kan blive så belastende for den enkelte ejer, at det er rimeligt, at staten går ind og kompenserer for de tab, der måtte opstå. Men respekten for den private ejendomsret vil på langt sigt være til gavn for biodiversiteten. Vi kan også konstatere gode resultater ved brug af økonomisk styring til dette formål.
I sin udtalelse har Udvalget om Forskning, Teknologisk Udvikling og Energi nævnt bioteknologien som et supplerende middel til at bevare og måske endda genskabe biodiversiteten. Jeg finder disse synspunkter meget interessante, og vi må tage højde for dem i det videre arbejde, selvom forslaget denne gang blev forkastet i udvalget.

Eisma
Hr. formand, jeg står her i min skjorte, fordi det er så varmt i denne sal. Det er heller ikke godt for biodiversiteten, at klimaet ikke kan reguleres bedre i salen. Måske kan De gøre noget ved det.
Ikke desto mindre finder jeg Kommissionens meddelelse om biodiversitet af meget stor betydning, fordi den rammer kernen i den europæiske naturpolitik. Jeg er tilfreds med denne meddelelse, men kun som et første skridt. Vi er klar over, at Kommissionen vil opstille forskellige handlingsplaner for at bibeholde naturlige hjælpekilder, landbrug, fiskeri, regional politik og økonomisk samarbejde. Denne liste - og det påpegede ordføreren, hr. Sjöstedt, også meget rigtigt - er ikke komplet. Transport og energi mangler. Det beklager jeg, fordi netop disse sektorer har stor indflydelse på biodiversiteten.
Jeg mener også, at der skal udarbejdes handlingsplaner for transport og energi. Jeg er meget interesseret i kommissær Kinnocks reaktion på vores forespørgsel vedrørende dette delemne. Hvis vi ser på, hvordan situationen er nu, så er integrationen af naturbeskyttelse i de andre politiske sektorer helt utilstrækkelig. Et nyligt eksempel: Unionen giver subsidier til får på Kreta, hvilket fører til for stor græsning og erosion, hvilket igen har katastrofale følger for biodiversiteten. Jeg mener derfor, at støtten til projekter med direkte negative følger for biodiversiteten skal standses.
Som ordfører for miljøbudgettet har jeg gjort mig til talsmand for en bedre integration af miljø- og naturbeskyttelse i andre politiske sektorer. Således har jeg foreslået, at strukturfondene også anvendes til Natura 2000 og gennemførelsen af habitat-og fugledirektivet. Jeg håber, at plenarforsamlingen på torsdag ved afstemningen om budgettet vil støtte Miljøudvalgets idé. Det vil være et enormt fremskridt for den europæiske naturbeskyttelse og en god form for integration af biodiversitet i strukturpolitikken.

González Álvarez
Hr. formand, jeg er enig med ordføreren i hans bekymring om de virkninger, som det intensive landbrug, de transeuropæiske net, reduktionen af fiskeriressourcerne og en række andre handlinger, der gennemføres i Europas økonomi, kan have på naturressourcerne og den biologiske mangfoldighed. Og sammen med ham vil jeg gerne påpege, at det er nødvendigt - med overholdelse af den aftale, som medlemsstaterne har underskrevet - med hurtige og raske handlingsplaner, som Parlamentet er vidende om. Og eftersom der ikke er noget bedre end at fremføre et eksempel til at belyse, hvordan den biologiske mangfoldighed er i fare, besøgte jeg sidste weekend i mit land, i provinsen León, en skov, hvor man under nogle militærøvelser har afbrændt 5.000 hektar, en skov, hvorfra plante- og dyrearter er forsvundet og sandsynligvis ikke vil dukke op igen før om 50 år. Hvis vi ikke hurtigt gennemfører nogle handlingsplaner, vil det være meget vanskeligt at bibeholde den biologiske mangfoldighed, at bibeholde livet, således som vi ønsker det.

Gahrton
Hr. formand, biodiversiteten trues fra mange sider. I det seneste nummer af det malaysisk baserede tidsskrift Third World Resurgence beskriver man, hvordan nogle få store, vestlige virksomheder er i færd med at udradere biodiversiteten gennem misbrug af genteknologi og patentrettigheder. Dette problem blev også fremhævet på det fjerde møde med underskriverne af konventionen om biodiversitet i Bratislava tidligere i år. Der gav mange delegerede udtryk for deres bekymring over den såkaldte genmanipulation af såsæd, der gør den steril i næste generation. Formålet med dette er, sagde man, at gøre det biologisk umuligt for landmændene at reproducere deres egen høst, fordi de store virksomheder har forhindret det med patentrettigheder og genteknologi.
På baggrund af dette vil jeg navnlig støtte ordførerens punkt 43 i betænkningen, hvor det slås fast, at alle lande skal have suveræne rettigheder til deres egne genetiske ressourcer, og at dette skal være det overordnede princip, når EU indgår aftaler, ikke mindst på patentområdet.

Weber
Hr. formand, som europæisk miljøforkæmper føler jeg mig i dag pinligt berørt. Jeg er ikke glad for, at mange af medlemsstaterne endnu ikke har lavet deres hjemmearbejde. Det er ikke os alle, der har udarbejdet et nationalt handlingsprogram til opfyldelse af vores forpligtelser i henhold til konventionen om den biologiske mangfoldighed. Vi europæere kan godt lide at kritisere andre lande i verden, der fortsætter med at ødelægge deres naturskove eller omlægge dem til kulturskove. På den anden side blev vores skove omlagt for flere hundrede år siden - nogle blev ødelagt, og der er kun meget få økosystemer af naturskove tilbage i EU. Vi er desværre ikke særligt ivrige, når det gælder omlægning af skove til deres oprindelige tilstand. Gennemførelsen af fugledirektivet og direktivet om bevaring af levesteder er ligeledes blevet blokeret.
Succesen ved oprettelsen af Natura 2000-netværket har indtil videre været meget begrænset. Syv lande har endnu ikke udarbejdet deres planer for bevaring, heriblandt Frankrig, Tyskland og Luxembourg. Det er så sandelig pinligt. Jeg håber, at den strategi for skovene, som Kommissionen arbejder så hårdt på nu, giver os mulighed for at oprette beskyttede områder til opfyldelse af vores forpligtelser i henhold til konventionen om den biologiske mangfoldighed. Og der er brug for midler til henlæggelse af beskyttede områder. Lad os ikke gentage den fejl, der blev begået med annonceringen af Natura 2000. Der er endnu ingen, der har forslået en seriøs plan for Natura 2000. Lad os ændre det.

Blokland
Hr. formand, Kommissionen har i sin meddelelse om biodiversitet angivet, at en fælles strategi har til formål at vende strømmen i Europa. De forholdsregler, der hidtil er truffet, er ikke tilstrækkelige til at standse tilbagegangen i biodiversiteten i Europa. Kommissionens interesse for Europas natur glæder mig. Dette grænseoverskridende problem kræver en fælles indsats af medlemsstaterne.
Men Kommissionens politik om biodiversitet skal være kohærent. Kommissionen finansierer stadigvæk aktiviteter, der har en dårlig indflydelse på biodiversiteten. For så vidt det drejer sig om aktiviteter inden for rammen af den fælles landbrugspolitik eller TEN's eller regional politik, skal skaden efter min mening kompenseres, f.eks. ved at indrette ekstra naturområder. Det er naturligvis meget utilfredsstillende, hvis Kommissionen undergraver sine egne anstrengelser for af opretholde biodiversiteten. Jeg anmoder derfor Kommissionen om at tage bemærkningerne herom i beslutningen til sig.
Til sidst kan jeg ikke lade være med at bemærke, at flere forhold nævnes to gange i nærværende beslutning. En kombination af en række punkter om fiskeri, om TEN's og om den periodiske evaluering ville have gjort beslutningen mere overskuelig.

Valverde López
Hr. formand, jeg tror, at vi alle støtter denne meddelelse fra Kommissionen, som afspejler fællesskabsinstitutionernes bekymring for at opfylde de internationale aftaler og andre af vores forpligtelser, for at inkorporere miljøpolitikken som en del af vores øvrige politikker. Og vi må også udsende en meddelelse til de nationale, regionale og lokale regeringer, eftersom politikkerne på disse niveauer skal være sammenfaldende og samstemmende med Den Europæiske Unions politikker. Og her er der flere områder, som byder på store muligheder, og vi må vække alle borgeres opmærksomhed, for det er ikke kun myndighedernes ansvar, men vores alles ansvar, hver og én, for som forbrugere kan vi foretage et positivt valg på dette område, og også som deltagere i det lokale demokrati, for at støtte de samfund, som virkelig beskytter den biologiske mangfoldighed. Men det vigtigste ved hele meddelelsen er generelt at tiltrække opmærksomhed, således at ingen ansvarlig politiker kan være uvidende om denne generelle bekymring. Og jeg vil også meget udtrykkeligt støtte ordførerens konklusioner.

Kinnock, Neil
Hr. formand, jeg vil gerne lykønske ordføreren, hr. Sjöstedt, og Miljøudvalget, Udvalget om Transport og Turisme, Fiskeriudvalget, Landbrugsudvalget og Udvalget om Forskning, Teknologisk Udvikling og Energi for deres udtalelser og for den omfattende betænkning, der har været genstand for Parlamentets overvejelser her til aften. Parlamentet er tydeligvis engageret i fremme af integrationen af miljøhensyn på alle områder, og Kommissionen bifalder den støtte, der gives til meddelelsen om biodiversitet i udtalelserne fra udvalgene og så sandelig i betænkningen.
Med præsentationen af denne meddelelse har Kommissionen engageret sig inden for den biologiske mangfoldigheds betydning i Fællesskabets politikker og instrumenter. Vi er nu ved at udvikle handlingsplaner og andre foranstaltninger til gennemførelse af biodiversitetsstrategien. Sjöstedt-betænkningen bliver tydeligvis nyttig i denne proces. Jeg vil blot tilføje, at handlingsplaner, hvorom de er meget brugbare og meget velkomne, ikke er en forudsætning for en effektiv miljøpolitik og -praksis, som jeg er sikker på, at de ærede medlemmer kan forstå. På transportområdet er vi f.eks. forpligtet til bæredygtighed. Det betyder handling, som talere i debatten har antydet, på en bred front, hvad enten det er opfordingen til brugen af togpassager- og fragttransport, eller sikring af en effektiv aftale med Schweiz, eller indførelsen af rimelige og effektive prispolitikker i forbindelse med transportinfrastruktur, eller forureningsbegrænsning, eller en række andre strategier, hvoraf ingen ligger pænt inden for definitionen af handlingsplaner til beskyttelse og fremme af biodiversitet, men som alle er uhyre værdifulde, hvad angår sikringen af miljømæssig bæredygtighed via forbedrede transportpolitikker. Det er jeg sikker på kan forstås.
Denne betænkning, bortset fra dens generelt behagelige natur og analyseeffektivitet, inkluderer anmodninger, som Kommissionen ikke vil være i stand til at opfylde. Når jeg fortæller om vores tankegang, håber jeg, at Parlamentet kan forstå, hvorfor vi ikke kan acceptere hver eneste del af betænkningen.
For det første anmodes der i afsnit 14 om en handlingsplan, der skal godkendes af Europa-Parlamentet og Rådet - eller i det mindste at alle planerne skal godkendes af Europa-Parlamentet og Rådet. Vi mener ikke desto mindre, at en sådan procedure vil sinke gennemførelsen af strategien unødigt. Vi havde regnet med vedtagelse af Kommissionens handlingsplaner i form af meddelelser til Parlamentet og Rådet, men ikke nødvendigvis til vedtagelse af dem. Lovgivningsmæssige forslag, der måtte være indeholdt i sådanne handlingsplaner, skal naturligvis vedtages i overensstemmelse med de lovgivningsmæssige procedurer.
For det andet anmodes der i afsnit 16 om udvikling af specifikke handlingsplaner for energi- og transportsektoren, som jeg allerede har nævnt. Efter vores mening dækkes mange af hensynene til den biologiske mangfoldighed allerede af strategierne til bekæmpelse af forsuring og klimaændringer, der tager fat på de relevante emissioner, der kan indvirke på den biologiske mangfoldighed og af eksisterende eller kommende forslag om miljømæssig vurdering. Derudover mener Kommissionen ikke, at det er nødvendigt at udvikle væsentlige nye politiske handlinger for at integrere den biologiske mangfoldighed i de relevante instrumenter inden for de pågældende områder.
For det tredje anmodes der i afsnit 43 om principper i henhold til konventionen om den biologiske mangfoldighed, der skal gå forud for andre internationale aftaler, som Fællesskabet har indgået, f.eks. i henhold til ordningen med Verdenshandelsorganisationen. Det er Kommissionens holdning, at miljøaftaler ligger på samme niveau som handelsaftaler og bør gennemføres på en indbyrdes konsekvent måde. Men der er ikke noget forudfattet normhierarki. For det fjerde antydes det i betragtning J, at Den Europæiske Union bør yde kompensation for skader, der forårsages af de transeuropæiske netværk, den fælles landbrugspolitik og regionalpolitikken. Det er Kommissionens holdning, at Fællesskabets biodiversitetsstrategi skal hjælpe med til hindre, at netværkspolitikken, den fælles landbrugspolitik og regionalpolitikken forvolder skade på biodiversiteten, og at der derfor ikke bør være behov for nye kompensationsmekanismer. Kommissionen vil naturligvis være taknemmelig, hvis Parlamentet tager disse ting i betragtning.
Hvad angår ordførerens specifikke spørgsmål: Han har stillet spørgsmål vedrørende det system, vi har brugt til rapportering til Parlamentet om gennemførelsen af strategien. Kommissionen skal regelmæssigt rapportere til både Parlamentet og Rådet om gennemførelsen af strategien. Faktisk anmodede Rådet (miljø) i juni om, at den første af de rapporter vil være tilgængelig i juni i år 2000. Den rapport sendes naturligvis også til Parlamentet. Så er der det spørgsmål, hr. Sjöstedt stillede, vedrørende konsultation ikke blot af eksperter fra medlemsstaterne, men af ngo'er og andre relevante interesserede parter om, hvad han beskrev som nationale handlingsplaner. Vi taler ikke om nationale handlingsplaner. De er Fællesskabets handlingsplaner, og derfor har de større værdi. Svaret på hans spørgsmål er, at konsultationen finder sted på samme brede og grundige måde, som det var tilfældet i udarbejdelsen af selve strategien. Enhver ved, at det var en omfattende operation med netværk, som nu er fast etableret, og som udnyttes fuldt ud for at sikre, at konsultationen om handlingsplanerne finder sted på en systematisk og oprigtig måde. Jeg håber, det imødekommer de krav, hr. Sjöstedt og dennes kolleger har.
Det er tydeligt, som adskillige medlemmer har sagt i denne og mange andre debatter, at biodiversitet er en ubetinget nødvendighed for livet på jorden. Det er også tydeligt, at den nedbrydes hurtigere nu end nogensinde før i planetens historie. Fællesskabet har en juridisk, moralsk og egennyttig forpligtelse til at påtage sig sit ansvar og samarbejde med tredjelande for at bestræbe sig på at ændre det mønster. Samarbejde med medlemsstaterne og med en bredere offentlighed i denne proces er tydeligvis afgørende for at sikre, at gennemførelsen, sammen med nationale bestræbelser, af en biodiversitetsstrategi i Fællesskabet hjælper med til at ændre disse negative - ja, ruinerende - tendenser, da biodiversitet reduceres ikke blot i Fællesskabet, men også mere bredt set på dette kontinent og faktisk i hele verden.
Jeg ved, at Parlamentet deler overbevisningen om, at råddenskaben skal stoppes, og processen vendes. Jeg giver udtryk for Kommissionens anerkendelse af måden, hvorpå den overbevisning til stadighed slås fast her i Parlamentet via nyttige initiativer som hr.Sjöstedts betænkning.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.
(Mødet hævet kl. 20.30)

