Institutionelle aspekter af Den Europæiske Unions tiltrædelse af den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder - Konference om revision af Rom-statutten for Den Internationale Straffedomstol (ICC) i Kampala, Uganda (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om:
betænkning af Ramón Jáuregui Atondo for Udvalget om Konstitutionelle Anliggender om institutionelle aspekter af Den Europæiske Unions tiltrædelse af den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder og
redegørelser fra Rådet og Kommissionen om konferencen om revision af Rom-statutten for Den Internationale Straffedomstol i Kampala, Uganda.
Ramón Jáuregui Atondo
Fru formand, fru kommissær, hr. López Garrido! Dette er efter min mening en betydningsfuld dag. Jeg ved godt, at der er mange betydningsfulde dage her i Parlamentet, men jeg mener oprigtig talt, at EU's beføjelse til efter Lissabontraktatens ikrafttræden den 1. december 2009 at undertegne den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder har været en af de helt store nyheder vedrørende integrationsprocessen i EU.
Jeg mener derfor, at vi er vidne til kulminationen på en længe næret forhåbning, som er et led i den historiske integrationsproces i EU, idet menneskelig værdighed, menneskerettigheder, demokrati og retsstatsprincippet er en del af det DNA, som i vid udstrækning er grundlaget for den historiske integrationsproces i EU.
Den betænkning, vi vedtager i morgen, er en udmøntning af den beføjelse, EU har fået, eftersom det i Lissabontraktaten kræves, at EU tiltræder konventionen. Jeg vil gerne sammenfatte indholdet i den foreliggende betænkning, der bygger på tre hovedtanker.
For det første vil jeg gerne påpege, at det ikke kun er medlemsstaterne, der beskytter menneskerettighederne. Det er nu EU, der i kraft af den nye juridiske identitet ifølge Lissabontraktaten beskytter menneskerettighederne, det er EU-lovgivning, og det er udviklingen af en EU-stat, som medlemsstaterne kan få. Det kan de gøre, hvis de underkaster sig principperne i den europæiske konvention og en domstol, der ligger uden for EU's og medlemsstaternes sfære og garanterer, at disse principper til alle tider og på alle steder bliver overholdt.
Den anden hovedtanke er, at offentligheden i EU skal have en ny lovgivning og en ny domstol, dvs. en ret til, at de europæiske borgere kan henvende sig til denne nye domstol for at sikre, at de rettigheder, der er fastlagt i konventionen, bliver overholdt af EU eller medlemsstaterne, når sidstnævnte gennemfører EU's lovgivning.
Selv EU's aktiviteter vedrørende udenrigspolitik, politimæssigt samarbejde, sikkerhed uden for EU's grænser og internationalt samarbejde er underlagt principperne i den europæiske menneskerettighedskonvention. Hvad betyder det så? Set i historiens lys betyder det efter min mening et stort fremskridt for integrationsprocessen og for opbygningen af den uhyre vigtige opfattelse af de europæiske idéer vedrørende menneskelig værdighed, hvilket som tidligere nævnt ligger i forlængelse af det, der efterspørges i offentligheden i EU.
Det indebærer også en styrkelse af det europæiske system til beskyttelse af grundlæggende rettigheder, fordi det sammen med chartret om grundlæggende rettigheder og Lissabontraktaten etablerer nogle rammer, nogle retsbeskyttelsesrammer, der er næsten perfekte og derfor er de mest sofistikerede i verden. Det styrker også EU's troværdighed ud fra tredjelandes synspunkt, idet EU altid har stillet krav om overholdelse af menneskerettighederne i sine bilaterale relationer.
Den foreliggende betænkning indeholder institutionelle og retlige aspekter, som jeg ikke vil beskrive nu. Det, jeg gerne vil påpege, er, at der her og nu indledes en proces, eftersom Kommissionen i kraft af den foreliggende betænkning, som er blevet udarbejdet sammen med Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender og Udenrigsudvalget, nu har et udgangspunkt, nogle forhandlingsrammer, der gør det muligt at vende tilbage til Parlamentet med henblik på at vedtage denne aftale og sætter medlemsstaterne i stand til at ratificere tiltrædelsen af den europæiske konvention. Jeg vil gerne takke fru Reding for den hurtighed, hvormed Kommissionen har vedtaget forhandlingsmandatet, og Rådet, som inden længe vil gøre det. Jeg vil også gerne takke fru Gál og hr. Preda for deres samarbejde i de to andre udvalg. Jeg synes, at der her er tale om en nyhed af de helt store.
Diego López Garrido
Fru formand! Som hr. Jáuregui netop sagde, er den forhandling, vi har nu, samt den forhandling, vi netop har haft, overordentlig vigtig. Jeg mener, at menneskeheden tager et historisk skridt fremad, når beskyttelse af menneskerettighederne ikke blot er staternes ansvar, idet de jo har været de traditionelle politiske medspillere og de traditionelle politiske aktører i de sidste par hundrede år, men noget der med hensyn til beskyttelse af menneskeheden går langt ud over landegrænserne og etablerer en række mekanismer og institutionelle garantier med henblik på bedre at kunne forsvare deres universelle værdier.
Den europæiske menneskerettighedskonvention, der formentlig er en af de største skatte, som Europa har, og Den Internationale Straffedomstol, hvis jurisdiktion rækker ud over Europa, er eksempler på fremskridtene i vores tid i retning af, at menneskerettighederne bliver universelle og bliver beskyttet.
Med hensyn til den europæiske menneskerettighedskonvention er der ikke meget at tilføje til hr. Jáureguis indlæg og til hans fremragende betænkning, der blev udarbejdet sammen med ordførerne for udtalelsen, hr. Preda og fru Gál, om EU's undertegnelse af den europæiske menneskerettighedskonvention.
Jeg vil gerne gentage mange af de ting, hr. Jáuregui nævnte, og påpege, at en undertegnelse af konventionen udgør et element af europæisk integration, hvilket således styrker EU. Man trækker desuden på samme hammel som i forbindelse med det store nye element ifølge Lissabontraktaten, nemlig Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, og med de to ting trækker man i samme retning. Det er en af opgaverne - ikke alene de politiske opgaver, men også de tekniske opgaver - i Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol og EU-Domstolen, uden at det selv på mindste måde indvirker på deres jurisdiktion.
Desuden øger dette initiativ, der har sit udspring i Lissabontraktaten, også EU's troværdighed med hensyn til at værne om menneskerettighederne, idet vi ikke beder EU-landene, men de europæiske lande om at medvirke til at befæste den europæiske menneskerettighedskonvention. Vi beder dem med andre ord om at garantere, at rettighederne i konventionen overholdes og beskyttes, og på denne måde vil selve EU og ikke blot medlemsstaterne være omfattet af Den Europæiske Menneskerettighedsdomstols jurisdiktion. Dette øger vores troværdighed, sådan som der så rigtigt står i hr. Jáureguis betænkning.
Hvad angår Den Internationale Straffedomstol, mener jeg, at dette er et tidspunkt, som vi også vil komme til at beskrive som "historisk" og af stor politisk betydning, fordi konferencen om revision af Rom-statutten vil blive afholdt om nogle få dage. Det er den eneste obligatoriske konference, der skal træde sammen og om nødvendigt tage Rom-statutten op til revision og vurdere det særdeles vigtige fremskridt, som Den Internationale Straffedomstol udgør.
Dette er derfor en yderst vigtig sag, der i dag bliver behandlet i Den Udenrigs- og Sikkerhedspolitiske Komité og i morgen bliver drøftet i De Faste Repræsentanters Komité (Coreper). Vi håber, at Rådets beslutning bliver vedtaget i næste uge, så vi kan tilslutte os den meget positive vurdering af Den Internationale Straffedomstol, der er kommet fra andre lande som f.eks. de latinamerikanske lande, som er med i Unionen af Sydamerikanske Nationer (UNASUR).
Den Internationale Straffedomstol er forpligtet til at værne om menneskerettighederne og derfor at retsforfølge forbrydelser mod menneskeheden på universelt niveau. Det er en forpligtelse, som EU og dets medlemsstater har indgået. Jeg vil gerne minde om, at der var en fælles holdning i 2003, der var en handlingsplan i 2004, og der var også enighed i EU om at samarbejde med ICC i 2006. Alle EU-medlemsstaterne er nu part i Rom-statutten og er således underlagt Den Internationale Straffedomstol.
Jeg mener, dette er særdeles vigtigt med henblik på at pointere den rolle, Den Internationale Straffedomstol spiller i verden, og EU's forpligtelse til at styrke den. Den Internationale Straffedomstol arbejder i øjeblikket hovedsagelig på det afrikanske kontinent, men på konferencen i Kampala vil budskabet til den afrikanske befolkning være, at vi ikke er imod Afrika, men at vi tværtimod er med Afrika.
Det er også derfor, at konferencen om revision af Rom-statutten er så vigtig. Konferencen er åben for alle stater samt for civilsamfundet og de internationale og regionale organisationer, og den sætter os i stand til at vurdere, hvordan den internationale retfærdighed trives i en tid, hvor Den Internationale Straffedomstol er ved at blive etableret som den eneste permanente internationale straffedomstol.
Viviane Reding
Fru formand! Jeg er enig med alle talerne og med alle de medlemmer, der har arbejdet med spørgsmålet. EU's tiltrædelse af den europæiske menneskerettighedskonvention er et skridt, der har konstitutionel betydning. Det vil fuldende systemet til beskyttelse af de grundlæggende rettigheder inden for EU, og ifølge Lissabontraktaten er dette jo ikke en mulighed, men et endemål.
Jeg glæder mig derfor over, at Parlamentet udviser så stor interesse i denne sag - og i øvrigt har gjort det lige fra starten - hvilket er kommet til udtryk i den beslutning, som Parlamentet har fremlagt.
Jeg vil især gerne takke ordførerne for Udvalget om Konstitutionelle Anliggender og Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender for deres fremragende samarbejde om sagen. Jeg vil gerne takke dem for den høring, der blev arrangeret, og som var til virkelig stor hjælp og nytte i forbindelse med, at der blev skabt fremdrift i denne sag.
Det udkast til betænkning, der er fremlagt af hr. Jáuregui Atondo, falder i meget stort omfang i tråd med Kommissionens holdning. Lad mig blot nævne tre punkter, der i mine øjne er særdeles vigtige.
For det første har Kommissionen også den holdning, at EU's tiltrædelse af tillægsprotokollerne til den europæiske konvention - der i øvrigt ikke er blevet ratificeret af alle medlemsstater - også er meget ønskværdig. Mange af disse protokoller har faktisk potentiel relevans med hensyn til udøvelse af EU's beføjelser, og visse garantier, der er nedfældet i disse protokoller, går også igen i chartret. Forhandlingsdirektiverne bør derfor give Kommissionen beføjelse til at forhandle om nogle bestemmelser, der sikrer, at EU kan tiltræde en hvilken som helst af tillægsprotokollerne.
Beslutningen om, hvilke protokoller vi så de facto vil tiltræde, ud over selve konventionen, vil blive truffet enstemmigt af Rådet, efter at der er opnået samtykke fra Parlamentet. Sådanne beslutninger bør efter Kommissionens opfattelse fortrinsvis omfatte alle tillægsprotokoller og bør træffes sammen med den beslutning, der afslutter selve aftalen om tiltrædelse.
For det andet er det vigtigt at håndtere den særlige situation, EU befinder sig i som en særskilt juridisk enhed med selvstændige beføjelser, der bliver kontraherende part i en mekanisme, der oprindelig kun er udarbejdet for stater. Der er derfor brug for en række begrænsede og tekniske proceduremæssige tilpasninger af konventionen, for så vidt angår EU-lovgivningens særlige beskaffenhed.
Heriblandt er den såkaldte medindstævningsordning, der har til formål at tage højde for den decentrale gennemførelse af EU's lovgivning i medlemsstaterne. Med denne ordning får EU ret til at deltage i retsforhandlingerne som en medindstævnt i sager, der anlægges mod medlemsstaterne, og hvor EU-lovgivningen er involveret. Jeg er glad for at se, at det også er omtalt positivt i Parlamentets betænkning.
For det tredje bakker jeg fuldt ud op om betænkningen, hvor det anbefales, at repræsentanter fra EU skal deltage i konventionsorganerne på lige fod med de kontraherende parter. En sådan deltagelse er faktisk helt afgørende for, at EU problemfrit kan integreres og indgå i konventionssystemet. Det skal forstås sådan, at der især skal være en dommer, som er valgt af hver enkelt kontraherende part, til stede i Domstolen i Strasbourg.
Kommissionen går derfor stærkt ind for, at der på EU's vegne vælges en permanent dommer på fuld tid, der nyder samme status og har de samme forpligtelser som sine kolleger. Det vil efter vores mening ikke være tilstrækkeligt med en ad hoc-dommer, der kun griber ind i sager, der anlægges mod EU, eller som involverer EU-lovgivningen.
Med hensyn til fremgangsmåden til valg af en EU-dommer bør den normale procedure, der er fastsat i konventionen, finde anvendelse.
Heraf følger, at Europarådets Parlamentariske Forsamling vælger en dommer ud fra en liste fra EU med tre kandidater, og jeg er enig i ønsket i udkastet til betænkning om, at et passende antal medlemmer af Parlamentet bør have lov til at deltage i møderne i Europarådets Parlamentariske Forsamling, når der vælges dommere til Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol.
Proceduren for udarbejdelse af listen over de tre kandidater har intet med tiltrædelsesaftalen at gøre - det er op til os. Vi må gøre dette ved hjælp af interne retsregler, og idéen om, at Parlamentet bør inddrages på en lignende måde som den, der er omhandlet i artikel 255 med henblik på udvælgelse af kandidater til EU-Domstolen, er meget interessant og fortjener at blive undersøgt nærmere.
Det spanske formandskab prioriterer jo denne sag meget højt, og det spanske formandskab vil gerne nå frem til en aftale inden udgangen af juni. Hvis Rådet inden da kan nå til enighed - hvilket jeg håber, det kan - vil det gøre det muligt for os at indlede tiltrædelsesforhandlingerne efter sommer. Som jeg allerede sagde for to uger siden i Bruxelles, skal jeg sørge for, at Kommissionen - som EU's forhandler - holder Parlamentet fuldt underrettet under hele forhandlingsprocessen.
Dette vedrører alt sammen europæiske anliggender, men vi har også spørgsmålet om internationale menneskerettigheder på dagsordenen. 138 stater tog som bekendt et skridt fremad i 1998, da de vedtog Rom-statutten og for første gang i historien etablerede en permanent international domstol for at sikre, at gerningsmænd til folkedrab, forbrydelser mod menneskeheden og krigsforbrydelser bringes for retten. ICC indledte sit virke i 2003, og vi har nu syv år senere konferencen om revision af Rom-statutten i Kampala, hvor der er en anledning til at foretage en tidlig analyse af ICC's aktiviteter, af de kommende udfordringer og af effektiviteten af EU's støtte.
For så vidt angår ICC's aktiviteter, ved vi, at ICC er fuldt ud operationel, men stadig er i sin vorden. Intet juridisk forløb er blevet tilendebragt endnu, men ICC behandler situationen i fem lande. Én retssag er indledt, en anden retssag starter den 5. juli, og endnu en sag befinder sig i de indledede faser - alle vedrørende Den Centralafrikanske Republik og Den Demokratiske Republik Congo.
Vi må ikke glemme, at dette kun er en domstol, der skal anvendes som sidste udvej, så det primære ansvar ligger hos staterne selv. Domstolen fungerer i de fleste tilfælde som en katalysator for at få stater til at efterforske og anlægge sager ved nationale domstole. Samtidig har ICC i sin korte levetid haft en kraftig afskrækkende virkning med hensyn til fremtidige grusomheder, fordi gerningsmændene nu ved, at retfærdigheden vil ske fyldest, og i den forstand står ICC over for nogle udfordringer.
Efter at Bangladesh har ratificeret Rom-statutten, er antallet af statslige parter i Rom-statutten kommet op på 111. Det er dog helt oplagt, at vi skal gå efter at opnå universel godkendelse af statutten og af ICC. Domstolen har brug deltagelse og samarbejde fra alle statslige og ikkestatslige parters side samt fra internationale og regionale organisationers side. Domstolen kan ikke udøve sine funktioner, hvis ikke staterne anholder de personer, der er udstedt arrestordre på via ICC, og heller ikke hvis vidnerne ikke kan få beskyttelse, og heller ikke hvis der ikke er nogen fængsler til de personer, der er blevet dømt - og derfor har EU i de seneste ti år støttet ICC for at være med til at løse disse problemer.
Vi, som EU, har lige fra starten været urokkelige tilhængere af, at ICC blev etableret som en uhyre vigtig mekanisme i den nye verdensorden, der har til formål, at det skal være slut med straffrihed, idet man jo har set millioner af mennesker i den nyere historie, som har været udsat for forbrydelser, men kun en håndfuld af de ansvarlige er blevet stillet for retten.
EU mener, at ICC, når denne domstol er effektiv, er et uundværligt redskab for det internationale samfund med henblik på at bekæmpe denne straffrihed og fremme en regelbaseret verdensorden. Vi har derfor støttet ICC ved hjælp af de forskellige redskaber, som vi råder over, sådan som ministeren allerede har nævnt. Den fælles holdning blev udmøntet i en handlingsplan. Vi var den første organisation, der indgik en samarbejds- og bistandsaftale med ICC i 2006, og vi giver ICC fuld politisk og diplomatisk opbakning med henvendelser, politiske dialoger og erklæringer. Indføjelse af ICC-paragraffer i internationale aftaler er nu standardpraksis for EU.
Siden 2000 har det europæiske initiativ - senere kaldt Det Europæiske Instrument for Demokrati og Menneskerettigheder - bidraget med 29 mio. EUR i støtte til ICC både direkte og indirekte, især via globale kampagner over for civilsamfundet. EU har også truffet en række beslutninger vedrørende området retfærdighed, frihed og sikkerhed med henblik på at styrke samarbejdet mellem medlemsstaterne i forbindelse med efterforskning og strafferetlig forfølgelse af Rom-statut-forbrydelser på nationalt plan, så vi gør vores bedste for at fremme systemet. Systemet skal perfektioneres yderligere, men det kræver et stort engagement fra nationer i hele verden for at dette kan ske.
Cristian Dan Preda
Fru formand! Jeg vil godt henvise til hr. Jáuregui Atondos betænkning. Jeg vil gerne begynde med at rose ham for at have udarbejdet denne fremragende betænkning, der i mine øjne giver en samlet beskrivelse af fordelene ved og udfordringerne som følge af EU's tiltrædelse af den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder.
Med udgangspunkt i den udtalelse, jeg udarbejdede for Udenrigsudvalget, vil jeg gerne fremhæve den vigtigste fordel ved EU's tiltrædelse af EMRK. Dette skridt synes måske nu - efter Lissabontraktatens ikrafttræden - at være såre indlysende, men det er noget, man jævnligt har håbet på i de sidste 30 år. Jeg mener, at tiltrædelse af EMRK vil styrke EU's troværdighed i enhver menneskerettighedsdialog med tredjelande, idet vi endnu en gang over for alle bekræfter, at EU frem for alt er et fællesskab baseret på lovgivning.
EU's institutioner samt institutionerne i de stater, der er medlem af Europarådet, vil derfor blive underlagt ekstern, uafhængig kontrol via Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol i Strasbourg baseret på følgende erklæring: "En fælles standard for menneskerettigheder, en fælles domstol". Med udgangspunkt i, at der skal være en fælles standard for menneskerettigheder, må jeg understrege, at tiltrædelse af EMRK samtidig også giver EU mulighed for at tiltræde andre af Europarådets traktater. Jeg tænker naturligvis på tillægsprotokollerne, den reviderede udgave af Den Europæiske Socialpagt, der som bekendt supplerer og forstærker beskyttelsen på fælleseuropæisk niveau. Jeg tror også, at de europæiske myndigheders øgede inddragelse i de organer i Europarådet, der specialiserer sig i beskyttelse af menneskerettigheder, er en logisk følge af denne fælles beskyttelsesstandard.
Et andet punkt, som jeg også lagde vægt på i den udtalelse, jeg udarbejdede for Udenrigsudvalget, er, at man er nødt til at finde en balance mellem dels at bevare de særlige træk ved EU's retssystem og dels bevare det retssystem med jurisdiktion i Strasbourg, som har vist sin gennemslagskraft med hensyn til at beskytte menneskerettighederne på fælleseuropæisk plan.
Kinga Gál
Fru formand, mine damer og herrer! Først og fremmest vil jeg gerne sige tak til den person, der har haft ansvaret for betænkningen fra Udvalget om Konstitutionelle Anliggender, hr. Jáuregui Atondo, for hans samarbejde. Jeg mener, at det tætte samarbejde mellem Udvalget om Konstitutionelle Anliggender og Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender - samt Underudvalget om Menneskerettigheder, der har suppleret vores arbejde - har været en succes, idet vi har taget fat på en række spørgsmål vedrørende vores tiltrædelse af konventionen, og der med rette er blevet peget på de spørgsmål, der opstår, og som fortsat mangler at blive afklaret.
Jeg personlig besluttede på vegne af Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender først og fremmest at fokusere - og dette blev i sidste ende bekræftet af udvalget - på at sikre, at vores tiltrædelse rent faktisk udgør en merværdi for borgerne i EU, og at sidstnævnte er klar over disse værdier og muligheder, selv om vi også bør undgå, at der stilles for store forventninger.
Der er utallige særdeles vigtige spørgsmål, som skal afklares i den kommende tid i forbindelse med forhandlingerne, heriblandt forholdet mellem domstolene i hhv. Strasbourg og Luxembourg, eftersom begge domstole vil beholde deres nuværende jurisdiktion. Jeg mener, det er vigtigt at understrege, at en reform af den måde, hvorpå domstolen i Strasbourg fungerer på, falder sammen med tiltrædelsen, og det bør give anledning til væsentlige overvejelser. Jeg vil også gerne understrege, at denne tiltrædelse kun bliver en succes, hvis den virkelig styrker de nuværende institutioner, og man skal via medlemsstaternes retssystemer træffe de nødvendige foranstaltninger med henblik herpå. EU's tiltrædelse af konventionen er et enestående eksperiment, men det må ikke skabe usikkerhed omkring de ting, der allerede er på plads med hensyn til håndhævelse af menneskerettighederne. Det er særdeles vigtigt, at vi er klar over, at det vil være en succes, hvis det styrker de allerede eksisterende institutioner og virkelig giver borgerne en merværdi.
Laima Liucija Andrikienė
Fru formand! Konferencen om revision af Rom-statutten for Den Internationale Straffedomstol (ICC) er en længe ventet og vigtig begivenhed i forbindelse med udviklingen af selve ICC og mere generelt af den internationale strafferet.
Konferencen om revision af Rom-statutten er en god lejlighed til, at de berørte parter kan overveje, hvilke mangler ICC har, og foreslå eventuelle ændringer eller retningslinjer vedrørende en reform. Jeg vil gerne nævne en række spørgsmål, som EU's medlemsstater såvel som EP-delegationen bør have på dagsordenen.
Et af spørgsmålene er helt sikkert vores transatlantiske partneres holdning til ICC. Jeg vil gerne påpege, at USA's manglende deltagelse i ICC er den vigtigste enkeltfaktor, som reducerer ICC's relevans og beføjelser. Det ville derfor være meget nyttigt, hvis vores amerikanske partnere mere tydeligt gav udtryk for deres nuværende holdning til og engagement i forhold til ICC.
Jeg vil også gerne indtrængende anmode EU om at insistere på at drøfte - og forhåbentlig revidere - artikel 124, også kaldet overgangsbestemmelsen, i Rom-statutten, der giver stater mulighed for at vælge ikke at få deres statsborgere ind under ICC's jurisdiktion i forbindelse med krigsforbrydelser i en syvårig periode efter ratifikation af statutten. Det er et beklageligt smuthul i Rom-statutten, og det skal væk.
Sidst, men ikke mindst vil jeg gerne påpege, at EU bør stræbe efter, at sørge for størst mulig ratifikation og gennemførelse af Rom-statutten i relationerne med de lande, der endnu ikke har gjort det. Det skal være et mål for EU i forbindelse med udvidelsesforhandlinger og tiltrædelsesforløb for nye EU-medlemsstater. Det skal også stå højt på dagsordenen, når vi forhandler med Rusland, især i betragtning af, at vi i øjeblikket forhandler om modaliteterne i partnerskabsaftalen med vores russisk partnere.
Debora Serracchiani
Fru formand, mine damer og herrer! Jeg takker ordføreren for hans glimrende stykke arbejde om EU's tiltrædelse af menneskerettighedskonventionen, der er til gavn for de europæiske borgere. Som følge af denne konvention vil der nemlig være en ny domstol, der ligger uden for EU-systemet, og som skal sikre, at de europæiske borgeres rettigheder altid overholdes af EU og medlemsstaterne.
Ifølge princippet om demokrati bør EU og dets medlemsstater altid have ret til at kunne forsvare sig selv. Jeg mener derfor, det er afgørende, at hver nation, der har tiltrådt konventionen, kan få en dommer til at forklare sammenhængen i hver appelsag, ligesom jeg mener, det er vigtigt, at Parlamentet skal have et uformelt organ til at koordinere informationsudvekslingen mellem Parlamentet og Europarådets Parlamentariske Forsamling, og at Parlamentet også skal høres under forhandlingsprocessen.
Jeg vil også gerne tilføje, at de europæiske borgere har ret til at forstå mekanismerne ved denne tiltrædelse, ligesom de har ret til at vide, hvilke rettigheder de har. Jeg mener derfor, det er af afgørende betydning, at Europarådet og EU overvejer at etablere nogle retningslinjer, hvor alle virkningerne og konsekvenserne som følge af en tiltrædelse forklares tydeligt.
Andrew Duff
Fru formand! EU's tiltrædelse af EMRK har været længe undervejs. Det er en uhyre vigtig brik i puslespillet, hvor det endelige billede vil være et ypperligt rettighedssystem fremhjulpet af EU-Domstolen og under positiv ekstern overvågning via Domstolen i Strasbourg.
Det bliver nødvendigvis en kompleks foranstaltning, fordi det er noget, man får til gengæld for at gøre chartret om grundlæggende rettigheder bindende. Det signalerer en vigtig helt ny konsensus mellem forskellige parter såsom de traditionelle britiske kræfter, der har foretrukket tilgangen via Europarådet, som er en mellemstatslig organisation, og føderalisterne såsom mig, der har foretrukket den overstatslige tilgang. Denne sammenkobling er jo meget passende nu, hvor der i Det Forenede Kongerige er en koalitionsregering mellem Liberaldemokraterne og Det Konservative Parti.
Barbara Lochbihler
Fru formand! Vedtagelsen af Rom-statutten og oprettelsen af Den Internationale Straffedomstol (ICC) er en succeshistorie. Der er mange eksempler herpå, men det afgørende er, at det nu for første gang i historien er muligt for højtstående repræsentanter - det være sig civile eller militære - for en stat at blive stillet til ansvar for at have beordret krigsforbrydelser eller forbrydelser mod menneskeheden.
EU har på talrige og meget positive måder støttet oprettelsen og arbejdet i ICC, og vi skal fremover blive ved med at støtte ICC og værne om dens uafhængighed. På den kommende konference om revision af Rom-statutten i Kampala vil der blive gjort status og spurgt om, hvad der har været en succes, og hvad der skal forbedres. Netop nu er tiden inde til klart at erkende, at staterne på nationalt plan skal stræbe efter at vedtage love eller gennemføre allerede eksisterende love konsekvent, så ICC på den måde får støtte.
Mange er stadig for langsomme til at gribe ind med hensyn til at anholde højtstående personer, for hvem der er udstedt en arrestordre. Kommissær Reding har påpeget dette. Ofte vejer frygten for diplomatiske problemer tungere end forståelsen for, at ICC har brug for konkret opbakning for at kunne være effektiv.
På konferencen i Kampala skal man arbejde med definitionen af udtrykket angrebskrig. En dertil udpeget arbejdsgruppe fra de stater, der er parter i Rom-statutten, har med succes udført et indledende stykke arbejde desangående og har allerede fremlagt en velegnet tekst, som også fremgår af vores beslutning. Vi opfordrer Kommissionen og medlemsstaterne til at arbejde intenst på at få indført denne definition i statutten og dermed få den tilføjet til ICC's kompetenceområde.
I den forbindelse skal man være yderst opmærksom for at sikre, at der ikke indføres nogen begrænsninger, for så vidt angår ICC's uafhængighed. Lad mig til sidst også understrege, hvor vigtig opfordringen til, at EU skal være repræsenteret på konferencen af så højtstående personer som muligt, faktisk er. Det vil sende et signal om vores støtte til Den Internationale Straffedomstol, og vi vil fremstå som et godt eksempel for andre regeringer.
Ashley Fox
Fru formand! Min gruppe støtter helhjertet beskyttelse af menneskerettighederne, men vi er ikke overbevist om, at det er klogt at lade EU undertegne konventionen. Eftersom hver enkelt medlemsstat i forvejen er underskriver af konventionen, hvad fordel er der så ved, at EU også skriver under? Jeg vil være meget glad, hvis nogen her i Parlamentet kan give mig et praktisk eksempel på, hvordan menneskerettighederne for en af mine vælgere bliver bedre beskyttet som resultat af, at EU undertegner konventionen.
I øjeblikket er medlemsstaterne ikke forpligtet til at gøre konventionen direkte gældende i deres nationale lovgivning. Jeg vil gerne forsikres om, at den situation ikke ændres, hvis EU undertegner konventionen. Jeg ønsker ikke, at det britiske parlaments beføjelse til at ændre den måde, hvorpå vi beslutter at beskytte menneskerettighederne, skal svækkes. Jeg har en mistanke om, at en af bevæggrundene bag dette forslag er et ønske om at styrke EU's position for at vise, at man er en aktør på den internationale scene. Det er i mine øjne en meget god grund til ikke at lade EU undertegne konventionen.
Helmut Scholz
Fru formand! Min gruppe ser meget positivt på EU's tiltrædelse af den europæiske menneskerettighedskonvention. Det er uden tvivl Europas vigtigste menneskerettighedsinstrument, og betydningen af Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol, der har hjemsted i Strasbourg, er - måske selv for hr. Fox - ganske åbenlys i betragtning af, at den i gennemsnit behandler 30 000 klager om året. I 2009 var der for øvrigt 57 000 sager, og Domstolen i Strasbourg fældede i det pågældende år dom i 2 000 sager - eller måtte rettere sagt afsige disse domme.
EU har også i form af EU-Domstolen en domstol, men i modsætning til Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol, har EU-Domstolen ikke udelukkende ansvar for at beskytte de grundlæggende rettigheder, og det ville heller ikke være helt forkert på dette tidspunkt at fastslå, at EU-Domstolen ikke hidtil har indtaget nogen fremtrædende rolle med hensyn til udviklingen af de europæiske grundlæggende rettigheder.
Både Europarådet og EU kalder den kommende tiltrædelse for historisk, og jeg tror, at der ved stemmeafgivningen i plenarsalen vil være et flertal, som støtter tiltrædelsen. Jeg håber først og fremmest, at det faktisk viser sig at være en historisk dag for Europas borgere, da det vil etablere et område med gældende menneskerettigheder, som ikke alene 47 regeringer, men også institutionerne i EU er bundet af. På den måde vil EU sende et kraftigt signal til borgerne i Europa om, at EU ikke er hævet over loven, når det drejer sig om menneskerettighederne, og at de, borgerne, kan anlægge en sag, hvis Fællesskabets institutioner skulle overtræde deres menneskerettigheder.
Selve den særlige form for tiltrædelsesproces vil givetvis skabe nogle problemer, og det er derfor vigtigt, at vi hurtigt og konstruktivt samt med åbent sind og kreativ tankegang finder de bedste løsninger på de særdeles vanskelige tekniske og juridiske problemer.
Morten Messerschmidt
Fru formand! Jeg kan sagtens få øje på fordelene ved, at EU tiltræder den europæiske menneskerettighedskonvention. Det er en fordel for de folk, der har været ansat i EU og bliver fyret, fordi de ikke vil skrive under på falske regnskaber og har været "whistle blowers". De kan indbringe sådan en sag for Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol efter artikel 6. Det er en fordel for kollegaer, der her i Parlamentet bliver idømt skyhøje bøder for at sige deres frie mening og ikke har mulighed for at appellere det nogen steder hen. En sådan sag kan indbringes for Strasbourg efter artikel 10. Så jeg kan sagtens se fordelene.
Når jeg og min gruppe alligevel er modstandere af, at EU tiltræder menneskerettighedskonventionen, skyldes det, at ulemperne klart overskygger fordelene. Der er nemlig ingen tvivl om, at særlig Domstolen i Luxembourg vil bruge tiltrædelsen til endnu engang at udvide EU's magtområde. På stadig flere områder - socialområdet, udlændingepolitikken og de grundlæggende friheder - vil vi se, hvordan man vil kunne bruge tiltrædelsen af menneskerettighedskonventionen som endnu et argument for, at EU skal bestemme mere, og det betyder, at medlemslandene skal bestemme mindre. At medlemslandene ikke selv må bestemme deres udlændingepolitik, spørgsmål om deres frihedsrettigheder, ytringsfrihed og alt, hvad der ellers hører under konventionen. Det ønsker vi ikke. Det skal stadig være et nationalt anliggende, og derfor bør EU ikke gå ad denne vej.
Nicole Sinclaire
(EN) Fru formand! Ordføreren skriver i sin betænkning, at tiltrædelsen af EMRK vil give borgerne beskyttelse mod tiltag fra EU's side. Jeg ville være langt mere interesseret i at beskytte indbyggerne i min valgkreds, West Midlands i Det Forenede Kongerige, mod det tiltag, som konventionen om menneskerettigheder udgør.
Vi har i Det Forenede Kongerige i 1998 naturligvis indarbejdet disse rettigheder i vores lovgivning, således at EMRK er gældende i alle vores domstole. I valgprogrammet for den nye konservative regering var der lovning på, at de ville ophæve loven om menneskerettighederne, men som de burde have vidst, blev EU ifølge Lissabontraktaten til en juridisk enhed, og EU har større beføjelser end det britiske vælgerkorps. Man kommer til at tænke på George Orwell. Man kan se skriften på væggen, og nogle mennesker er jo mere lige end andre, når det gælder menneskerettighederne.
Tidligere på måneden var man i Meriden og Hatton i min valgkreds udsat for en sand invasion af nogle omrejsende personer, der har forbrudt sig mod den offentlige orden, og som er ved at bygge uautoriserede og muligvis ulovlige boliger på den smule, der er tilbage af vores fantastiske grønne bælte i området. Som følge af konventionen om menneskerettigheder har disse omrejsende personer særlige beskyttede rettigheder. De har fortrinsret til sundhedspleje og uddannelse - alt sammen på de lokale skatteyderes bekostning!
Ordføreren vil gerne have os til at inddrage vores nationale domstole og justitsministerier i denne proces. Jeg siger, at konventionen om menneskerettigheder allerede har gjort tilstrækkelig skade. Ordføreren vil måske gerne besøge min valgkreds og med egne øjne se, hvordan man skænder vores jord. Han vil måske gerne tale med de hårdtarbejdende indbyggere, der har været ude for, at deres ejendomsværdi er styrtdykket. Han kan få lov til at mønstre det politimandskab, der er indkaldt for at opretholde ro og orden - og naturligvis også for at varetage de omrejsende personers særlige rettigheder. Han kan endda nyde synet af 90 lastbiler læsset med grus, idet man graver grusbelægningen væk på de stier, hvor forældrene går tur med deres børn. Han kan hjælpe indbyggerne, mens de har travlt med at montere tyverisikringsudstyr i forventning om den kraftige stigning i kriminaliteten, der ofte følger i kølvandet på sådanne bebyggelser.
Dette er naturligvis kun yderst triste småtterier og er for intet at regne i forhold til det vigtige projekt, som EU er, men lad os have det in mente, at vi, når vi foreslår særlige rettigheder til én gruppe medborgere, automatisk forringer rettighederne for andre grupper.
Konventionen om menneskerettigheder har forringet rettighederne hos borgerne i min valgkreds. Det bør ikke være op til embedsmænd, som ikke er folkevalgte, at træffe afgørelse om, hvem der er noget særligt, og hvem der ikke er. Vi har en nyvalgt regering i Det Forenede Kongerige, som har givet løfter på dette område. I demokratiets navn skal vi lade dem føre disse løfter ud i livet!
Íñigo Méndez de Vigo
(ES) Fru formand! For mere end 20 år siden - faktisk for 23 år siden - var jeg så heldig at overvære undertegnelsen af en aftale i den anden parlamentsbygning mellem den daværende kommissionsformand Jacques Delors og generalsekretæren for Europarådet Marcelino Oreja i anledning af, at De Europæiske Fællesskaber, som det hed dengang, skulle tiltræde den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder. Det var for 23 år siden.
Det minder mig om det svar, som digteren Heinrich Heine gav, da han blev spurgt om, hvor han gerne ville dø. Hertil svarede han: "I England, fordi der sker alting 100 år senere". På baggrund af visse indlæg, vi har hørt, sker alting tilsyneladende 200 år senere. Jeg regner dog med, at hr. Duffs indflydelse i den nye koalitionsregering mellem liberaldemokraterne og de konservative vil forbedre denne situation.
I min gruppe, Det Europæiske Folkepartis Gruppe (De Kristelige Demokrater), har vi derfor igennem lang tid set positivt på denne tiltrædelse, og vi glæder os virkelig meget over den fremragende betænkning af hr. Jáuregui. Det er hans første betænkning, og jeg er sikker på, at det ikke bliver hans sidste.
Vi gør dette, fordi vi mener, at det vil forbedre offentlighedens retsgarantier, fordi det, vi gør, er at give flere garantier til folk for, at EU's lovgivning, som anvendes i medlemsstaternes og EU's love, er i overensstemmelse med de rettigheder, der er indeholdt i den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder.
Den foreliggende betænkning baner vejen for at få løst mange af de tekniske juridiske problemer, som vil opstå, for vi må ikke glemme, at konventionen blev udarbejdet med henblik på at blive ratificeret og anvendt af stater. Uanset den propaganda, man hører fra visse sider her i Parlamentet, er EU ikke nogen stat eller en superstat. Det er en international organisation, og det er derfor forbundet med vanskeligheder at tilpasse en international organisation til noget, der var udarbejdet for stater.
Fru Giannakou, der var vores skyggeordfører og gjorde et fremragende stykke arbejde, som jeg gerne vil sige hende hjertelig tak for, vil tale om de specifikke spørgsmål. Det eneste, jeg ønsker at gøre nu, er at tilslutte mig næstformanden i Kommissionen, Vivian Reding, og opfordre Rådet til at give Kommissionen beføjelse til at føre hurtige forhandlinger, og min ven hr. López Garrido vil helt sikkert sørge for dette. Det betyder, at vi snart kan fejre, at EU tiltræder den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder.
Juan Fernando López Aguilar
(ES) Fru formand! Jeg vil ligeledes gerne rose ordføreren, hr. Jáuregui, og de ordførere for udtalelsen, der har arbejdet med at udarbejde den foreliggende betænkning. Jeg gør frem for alt dette for at fremhæve, at på samme måde som vi har håndteret den økonomiske krise i den monetære union i dette år af Parlamentets mandatperiode, er dette det rette tidspunkt til at sige, at Europa ikke bliver opbygget via det indre marked eller den fælles valuta, men gennem folket.
Folkets rettigheder er blevet styrket gennem Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, denne "bill of rights", hvor der skal tages højde for det politiske og statslige aspekt af europæisk integration.
Rettighederne er også blevet styrket gennem beføjelsen i EU-traktatens artikel 6 vedrørende tiltrædelse af den europæiske menneskerettighedskonvention.
Dette forringer ikke nogen af de grundlæggende rettigheder, som de europæiske borgere er garanteret via lovgivningen i medlemsstaterne i og med, at de er borgere i de pågældende medlemsstater. Tværtimod mangedobler, styrker og forøger det de rettigheder, vi alle sammen har som deltagere og medspillere i et fælles projekt.
Jeg vil som formand for Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender også gerne fremhæve, at vi har drøftet alle problemerne - som vil opstå - med at indarbejde den europæiske menneskerettighedskonvention i den fælles kultur vedrørende en styrkelse af og garanti for rettigheder og statsborgerskab. Vi har arrangeret nogle yderst udbytterige besøg hos EU-Domstolen og Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol, og vi har indkaldt til en tredje konference den 21. juni, hvor der vil være deltagelse af betydningsfulde eksperter og dommere fra Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol og EU-Domstolen med henblik på at få sammenskrevet en fælles forhåndsrespons på, hvad retsgarantien bør betyde for statsborgerskabsrettighederne.
En britisk juridisk ekspert ved navn Hart skrev, at der ikke er nogen rettigheder uden retsgaranti, og der er ikke nogen retsgaranti uden dommere, på samme måde som der ikke kan være noget Europa uden borgere, og der ikke er nogen europæiske borgere, hvis de ikke er bevidst om, at europæisk integration får os til at vokse og styrker de grundlæggende rettigheder, som vi allerede har som medlemmer af EU's medlemsstater.
Marietje Schaake
(EN) Fru formand! Nu hvor vi reviderer Rom-statutten for Den Internationale Straffedomstol (ICC), skal vi huske på, at etableringen deraf i sandhed er udtryk for en succes for det liberale demokrati og en forpligtelse til at gøre folkeretten effektiv. Når alle EU-medlemsstaterne ratificerer, at de vil overholde Rom-statutten, tager vi hul på det næste kapitel med hensyn til at leve op til vores ambitioner og pligter med hensyn til menneskerettigheder, fred og retfærdighed.
Det er vigtigt med en kritisk vurdering, men ICC er allerede en vigtig institution med henblik på at sikre, at de grundlæggende værdier ikke blot er europæiske, men universelle. Det er en sidste udvej, som kommissær Reding sagde, men en vigtig udvej. EU og medlemsstaterne skal fortsat være forpligtet i forhold til ICC - eller de principper domstolen søger at sikre - ved at vedtage EU's retningslinjer om ICC. Det er en primær pligt at foretage efterforskning og retsforfølge dem, der begår krigsforbrydelser, folkedrab og forbrydelser mod menneskeheden.
Med Lissabontraktaten i hånd arbejder vi hen imod en effektiv fælles EU-udenrigspolitik. Den højtstående repræsentant skal aktivt fremme, at andre globale aktører - Kina, Indien, Rusland og vigtige kandiderende medlemslande som f.eks. Tyrkiet - tiltræder Rom-statutten, men også EU's gamle allierede, USA, bør inddrages i en dialog om at bidrage til global retfærdighed og bør seriøst overveje at følge i sin allieredes fodspor. Som europæer fra Nederlandene vil jeg gerne berolige vores medborgere med, at USA's såkaldte Haag-invasionslov aldrig vil blive gjort gældende.
EU skal samarbejde konstruktivt med Tyrkiet, og USA skal standse straffriheden i Iran, der er et af de mest presserende eksempler på aggressorer, og hvor landets borgere daglig og systematisk er udsat for henrettelse, voldtægt og tortur fra deres egen regerings side. Vi er nødt til at arbejde på, at menneskerettigheder, retfærdighed og retsstatsprincippet virkelig bliver nogle globale eller universelle værdier, og ICC er et vigtigt redskab til at nå dette mål. Støtten til denne domstol skal ligeledes være global. Parlamentet har arbejdet konstruktivt på og står sammen om denne sag.
Gerald Häfner
(DE) Fru formand, mine damer og herrer! Det, vi arbejder hen imod her i dag, er, at lovgivningen skal udvides til at gælde på overstatsligt plan. Hvor vigtigt dette er, fremgår ved at kaste et blik på den frygtelige historiske baggrund i mit hjemland og samtidig se på de overtrædelser af menneskerettighederne, der for tiden sker. Ret beset begik tyskerne ikke de mest gruopvækkende forbrydelser i historien, fordi de brød nogle love, men fordi de udarbejdede love, der gjorde det uetiske lovligt, og som f.eks. gjorde mordet på jøder, kommunister, kristne, homoseksuelle og andre til en retlig forpligtelse. Hvis sådanne mennesker og frem for alt de personer, der beordrede handlingerne, senere siger, at de bare gjorde det, der stod i loven på daværende tidspunkt, og det ikke kunne lade sig gøre at retsforfølge dem senere, ville det tilkendegive en utrolig svaghed i lovgivningen og i menneskeligheden.
Derfor er det, som vi her har gjort med Den Internationale Straffedomstol, et kæmpefremskridt, i og med at alle sådanne personer fremover vil vide, at der findes en dommer ud over national ret, og at de resten af livet må leve med, at de vil kunne blive stillet til regnskab. Det er et kæmpefremskridt, ligesom EU's tiltrædelse af den europæiske menneskerettighedskonvention er, hvilket er noget, vi - og jeg personlig - har været fortaler for i ganske lang tid. Det glæder mig, at vi vil kunne gennemføre dette sammen her i dag, og jeg vil gerne takke ordføreren, hr. Jáuregui Atondo, for hans fremragende betænkning.
Charles Tannock
(EN) Fru formand! Mit nationale parti, det britiske Konservative Parti - for dem, der ikke måtte vide det, er jeg konservativ politiker - har førhen udtrykt alvorlige betænkeligheder omkring ICC og dens håndhævelse af international strafferetspraksis, som sammenfattet i Rom-statutten, når der er tale om forbrydelser mod menneskeheden, krigsforbrydelser og folkedrab.
10-års-jubilæet for statuttens ikrafttræden giver os nu imidlertid lejlighed til at komme med en klar vurdering af ICC's rolle, og til domstolens ros har den efter min opfattelse holdt sig strengt til dets opdrag, idet man har undgået drilske sagsanlæg og forsøgt kun at bringe de alvorligste tyranner for retten.
Domstolens hovedanklager, Luis Moreno-Ocampo, har behændigt hjulpet domstolen med at styrke dens upartiskhed globalt. Aggressiv forfølgelse af politisk motiverede sager er heldigvis udeblevet, hvilket var en af de store bekymringer hos vores amerikanske allierede. Storbritannien tiltrådte ICC under den tidligere Labourregering. Muligvis giver den nylige dannelse af en konservativ-liberal koalitionsregering i Det Forenede Kongerige i sidste uge os nu en mulighed for at revurdere Storbritanniens forhold til ICC og i Kampala at få ændret på nogle af de omstridte spørgsmål såsom kommandoansvar.
Vi kan ikke tillade, at Det Forenede Kongeriges vitale nationale interesser bliver kompromitteret af ICC, men vi må samtidig også erkende, at ICC under visse omstændigheder kan spille en konstruktiv rolle med hensyn til at få sat en stopper for den tendens til straffrihed for diktatorer med folkemord på samvittigheden, der hersker.
Marie-Christine Vergiat
(FR) Fru formand, fru kommissær, hr. minister, mine damer og herrer! Jeg vil gerne tale både om tiltrædelsen af den europæiske menneskerettighedskonvention og om tiltrædelsen af Den Internationale Straffedomstol (ICC).
Først og fremmest vil jeg gerne takke vores ordførere for kvaliteten i deres betænkninger og for deres vilje til at få indarbejdet alle parters forslag i en bred konsensusskabende ånd.
Ud over alt det, der er blevet sagt til fordel for denne tiltrædelse, vil jeg gerne understrege to punkter, som jeg føler, er vigtige, nemlig etableringen af en kontrolfunktion uden for EU's regi og bestemmelserne i konventionen om ekstraterritorialitet, dvs. anvendelse deraf for alle retsakter i EU, herunder uden for EU's område. Lad mig udtrykke håb om, at paragrafferne om "menneskerettigheder og demokrati" dermed giver lidt mere mening. Kommissionens forhandlingsmandat skal således ikke alene vedrøre selve konventionen, samtlige protokoller og aftaler, der allerede er nedfældet i chartret om grundlæggende rettigheder, men vi skal meget hurtigt forpligte os til at tiltræde alle retsinstrumenterne i EMRK for at få et sammenhængende system for beskyttelse af menneskerettighederne.
Vedrørende ICC vil jeg gerne give udtryk for to ønsker. For det første ser jeg gerne, at EU er særdeles meget på vagt med hensyn til rettighederne for ofre og deres juridiske repræsentanter. Det indebærer retshjælp på ad hoc-basis, så man kan trække på udefrakommende ekspertjurister.
Jeg har også et andet ønske, og det er, at EU vil benytte al sin tyngde, al sin energi, på at sikre, at medlemsstaterne som helhed tilpasser deres lovgivning til international lov. Det har bl.a. Frankrig endnu ikke gjort. Jeg beklager dette, ligesom jeg beklager, at en række store lande såsom USA ikke er med på vognen med hensyn til at gennemføre denne internationale ret vedrørende forbrydelser mod menneskeheden.
Andrew Henry William Brons
(EN) Fru formand! Når EU tiltræder Europarådets konvention om menneskerettigheder, vil det blive fulgt op af lovgivning, som vil gøre konventionen til en del af EU's lovgivning, og det vil samtidig være en anden organisations dokument, der bruges som ekstern benchmark. Det betyder, at EU-Domstolen i Luxembourg vil få jurisdiktion til at fortolke og håndhæve to potentielt konkurrerende dokumenter - EU's charter og Europarådets konvention.
Jeg har spurgt en række eksperter i Udvalget om Konstitutionelle Anliggender og Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om, hvad der vil ske, hvis der skulle være uoverensstemmelse mellem de to dokumenter eller mellem forskellige afsnit i samme dokument. Hvilket dokument eller hvilket afsnit ville have forrang?
Jeg fik først og fremmest at vide, at det dokument eller afsnit, der gav den største grad af frihed, ville have forrang i forhold til et dokument eller afsnit, som gav en mindre grad af frihed. Jeg spurgte derefter, hvilken afgørelse der ville blive truffet, hvis der var to parter i en strid, og hver part påberåbte sig forskellige, men konkurrerende og muligvis indbyrdes uforenelige rettigheder - f.eks. retten til at udøve sin religion uden at blive krænket og retten til ytringsfrihed, der kan indebære, at man kritiserer de dogmer, som tilhængerne af en given religion har. Det er ikke udelukkende et teoretisk spørgsmål, sådan som sagen om de danske Muhammedtegninger illustrerer.
Det var et eksempel på hunden, der ikke turde gø, eller snarere eksperten, der ikke turde sige sin mening. Tavsheden var lige så larmende, som den var åbenlys, så alle kunne høre og forstå det. Ytringsfriheden vil altid blive ofret, fordi det er EU's udgangsposition. Knægtelse af ytringsfriheden er det, EU er bedst til!
Vi taler om to forskellige typer rettigheder - den politiske ret til ytringsfrihed kontra strafferetlig forfølgelse fra statens side og retten til ikke at blive krænket af kritik. Retten til ikke at blive krænket anses for at være langt vigtigere end retten til at debattere en sag, som har offentlighedens interesse. Bør der ikke være nogen indskrænkninger af ytringsfriheden? Jo, der bør være indskrænkninger for dem, som ansporer til vold, men kritik, der ikke kommer op på det plan, bør ikke være omfattet af straffelovgivningen.
Marietta Giannakou
(EL) Fru formand! Jeg vil gerne særlig rose hr. Jáuregui Atondo for hans betænkning og for det fremragende samarbejde og naturligvis hr. Preda og fru Gál for deres bidrag fra to forskellige udvalg.
EU's tiltrædelse af den europæiske menneskerettighedskonvention og dermed af denne domstols jurisdiktion er af stor betydning og er naturligvis en udløber af, at EU fik sin egen juridiske identitet i henhold til Lissabontraktaten. Nogle undrer sig selvfølgelig over, hvorfor vi, når vi i forvejen har indarbejdet chartret om grundlæggende rettigheder, er nødt til at underlægge os den jurisdiktion, som Menneskerettighedsdomstolen i Strasbourg har.
For det første har Domstolen i Strasbourg med hensyn til res judicata opnået langt større styrke, end det er tilfældet i forbindelse med chartret om grundlæggende rettigheder, sådan som både repræsentanten for det spanske formandskab og kommissær Reding har antydet.
For det andet skaber dette på en eller anden måde et forbindelse mellem EU og det, der sker i Europa som helhed, og således med landene i Europarådet. Nogle undrer sig selvfølgelig over, om dette vil medføre flere generelle komplikationer, men i betænkningen lægges der vægt på, at der ikke skal være nogen tværnationale appelmuligheder, og den ene domstol skal heller ikke stå over eller under den anden. Hver domstol vil have jurisdiktion i henhold til de beføjelser, den er tillagt, sådan som EU derfor vil have for EU-Domstolen i Luxembourg.
Jeg mener, at tiltrædelse af den europæiske menneskerettighedskonvention er et vigtigt skridt, da det er proceduren for tiltrædelse af protokollerne angående de tilsvarende beføjelser. Det vil naturligvis give Parlamentet mulighed for aktivt at blive inddraget i forhandlinger og være med til at vælge en dommer via Europarådets Parlamentariske Forsamling.
Richard Howitt
(EN) Fru formand! Jeg er stolt over at være formand for Parlamentets delegation til konferencen om revision af Rom-statutten for Den Internationale Straffedomstol med henblik på at fejre, hvordan oprettelsen deraf har medvirket til at få opbygget global retfærdighed og bekæmpet straffrihed for forbrydelser mod menneskeheden, og repræsentere EU's beslutsomhed - inden for vores fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik - med hensyn til at arbejde hen imod ICC's universelle jurisdiktion.
Når vi opfordrer til bedre adgang til domstolsprøvelse for ofre, bør vi være klar over, at 15 ud af de 24 lande, der på verdensplan har ydet bidrag til ICC's trustfond for ofre, er vores egne EU-medlemsstater - men vi bør også med ydmyghed lægge mærke til, at der altså er 12 EU-medlemmer, som ikke har ydet noget bidrag, og at 14 af EU-landene hverken har udpeget nationale kontaktpersoner eller svaret på den årlige undersøgelse som krævet i chartret. Universel jurisdiktion i udlandet starter med universel gennemførelse på hjemmefronten, og jeg må med beklagelse konstatere, at en af de første beslutninger, den nye koalitionsregering i Det Forenede Kongerige har truffet, et at tage af sted til konferencen om revision af Rom-statutten med henblik på at modsætte sig jurisdiktion for aggressionsforbrydelser og gå imod Belgiens forslag om at inkludere anvendelse af forbudte våben i interne konflikter som en krigsforbrydelse.
Aggressionsforbrydelser, dvs. ulovlig magtanvendelse over for en anden stat, blev efter Anden Verdenskrig retsforfulgt ved tribunalerne i hhv. Nürnberg og Tokyo, og jeg synes, det er svært at forstå, hvorfor ICC ikke skal anvendes til at retsforfølge krigsforbrydelserne i det 21. århundrede. Men jeg fatter nu heller ikke, hvordan man kan retfærdiggøre at sige, at anvendelse af giftgas eller dumdumkugler er ulovlig, hvis man krydser en landegrænse, men ikke hvis man holder sig inden for landegrænsen. Man siger, at når Saddam Hussein gassede sumparaberne, eller når demonstranter i Gaza bliver skudt med kugler, der bevidst splintres inde i deres organer, kan gerningsmændene slippe af sted med det uden at skulle frygte at blive stillet til regnskab. Når man siger dette, tager man ganske enkelt fejl.
Charles Goerens
(FR) Fru formand! Den Internationale Straffedomstol, som var imødeset med stor længsel, blev udtænkt for at retsforfølge ophavsmændene til folkedrab, forbrydelser mod menneskeheden og krigsforbrydelser og er en indledende reaktion over for de ofre, der alt for ofte og desværre forgæves har stillet krav om erstatning og retfærdighed.
Inden oprettelsen deraf ville mange af os have foretrukket, at ICC skulle spille en præventiv rolle. Kunne et internationalt organ, der var bemyndiget til at straffe ophavsmænd til så hæslige forbrydelser som de forbrydelser, der er blevet begået i Bosnien, Rwanda, Cambodja og Darfur, rent faktisk ikke få en given skarpretter, der skulle henrette en diktator, til at opgive sit forehavende, velvidende at han, når hans forbrydelser først var blevet begået, ikke længere ville kunne føle sig sikker uden for sit hjemlands grænser, hvor han kunne handle med fuldstændig straffrihed?
I den sammenhæng vil jeg gerne spørge Kommissionen og Rådet om, hvorvidt de mener, at målet om præventiv virkning er blevet nået. Kan Kommissionen f.eks. fortælle mig, om Den Internationale Straffedomstols arrestordre på præsident Omar al-Bashir efter Kommissionens mening er en del af løsningen eller en del af problemet? Personlig mener jeg fortsat, at det er en del af løsningen.
Hvorom alting er, hvad kan man så lære på baggrund af det korte tidsrum, hvori ICC har eksisteret?
Agter Kommissionen med de indhøstede erfaringer in mente - og dette er mit sidste spørgsmål - at foreslå ændringer under ICC-konferencen om revision af Rom-statutten i Kampala, hvor der er mulighed for at fremlægge og om nødvendigt vedtage ændringsforslag til den tekst, der udgør ICC's retsgrundlag?
Konrad Szymański
(PL) Fru formand! Når vi tiltræder den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder, skal vi for enhver pris undgå en række alvorlige faresituationer.
Vi har et væsentligt problem i forbindelse med konkurrencen mellem de to domstole: Domstolen i Strasbourg og EU-Domstolen. Det forhold, at to dokumenter vil være gældende - chartret om grundlæggende rettigheder og den europæiske konvention - vil skabe problemer. Det bliver meget vanskeligt at forklare vores medborgere, hvilken domstol der er den rigtige for deres klage. Som følge heraf vil der ske en stigning i antallet af tilfælde, hvor en sag bliver afvist på grund af kompetencestrid mellem domstolene og de pågældende juridiske præmisser. Der er også fare for, at EU's tiltrædelse af den europæiske konvention vil formindske respekten for de konstitutionelle traditioner i medlemsstaterne, der udgør det generelle grundlag for lovgivningen i dag. Navnlig bør EU's tiltrædelse af konventionen ikke være et middel, hvormed man vil omgå den protokol til Lissabontraktaten, som garanterer Det Forenede Kongerige og Polen undtagelse fra eventuelle uventede virkninger af chartret om grundlæggende rettigheder.
Csanád Szegedi
(HU) Fru formand, mine damer og herrer! Jeg beklager meget, at jeg kun har ét minut til dette vigtige emne, så lad mig, uanset hvor kort tid det er, fortælle, at der netop nu er frygtelige oversvømmelser, som ødelægger alt i Nordungarn, Slovakiet og Polen. Flere hundrede menneskers liv står på spil. Vi bør her fra Parlamentets side berolige dem med, at vi er solidariske med dem og føler med ofrene, og at vi håber, at de ødelæggende oversvømmelser hurtigst muligt vil være ovre. Jeg beder lederne i Parlamentet om at yde bistand til ofre, hvis dette skulle blive nødvendigt. Der er i øjeblikket snesevis af byer i Nordungarn, som står helt under vand. Vi håber, at skæbnen og Gud vil stå disse katastroferamte områder bi.
Det største problem med den foreliggende betænkning er, at det for alle de tilstedeværende som parlamentsmedlemmer er vigtigt at hæve menneskerettighederne op på et højere niveau, dvs. så menneskerettighederne bliver beskyttet. Tiltrædelse af konventionen forøger imidlertid ikke beskyttelsen af menneskerettighederne. Det er blot ideologien om Europas forenede stater, der dukker op - og det går vi ikke ind for, da suveræne lande, medlemsstaterne, allerede har tiltrådt konventionen. Vi er også modstandere af idéen om, at denne symbolske beslutning skal træffes, idet det antyder, at vi er en del af et stort imperium.
Carlo Casini
(IT) Fru formand, hr. López Garrido, fru kommissær, mine damer og herrer! Denne tiltrædelse er helt sikkert et tegn på en af EU's missioner, nemlig missionen om at forsvare og fremme menneskerettighederne.
Det er en mission, der allerede fuldt ud er udarbejdet og bevidnes af historien, af den kendsgerning, at de enkelte medlemsstater i forvejen har tiltrådt Europarådets konvention, samt af gentagelsen af, at de generelle kriterier i konventionen og medlemsstaternes forfatning nu er en del af den europæiske lovgivning. Så denne symbolske handling er særdeles vigtig.
Men det er ikke så nemt at omsætte disse ideelle idéer til materielle retsregler. Den foreliggende betænkning indeholder hovedsagelig og i sidste ende henvisninger til institutionelle spørgsmål og er fuldt ud acceptabel. Jeg må sige, at jeg også takker hr. Atondo og er forpligtet til at berette, at AFCO, Udvalget om Konstitutionelle Anliggender - som jeg er formand for - næsten enstemmigt har vedtaget dette dokument. Vi er således tilfredse med dokumentet, og jeg vil ikke dvæle ved de enkelte elementer deri, fordi vi helt og fuldt går ind for alt det, som formanden for Rådet og kommissæren har sagt.
Jeg vil blot gerne komme med et forslag, eftersom udmeldingen omkring den institutionelle tilstedeværelse af medlemmer af Europa-Parlamentet i Europarådets Parlamentariske Forsamling, når man mødes for at udpege dommerne, er noget upræcis. Der er efter min mening et lille problem med forholdet mellem befolkningen i Europa, i EU, og befolkningerne i andre lande. Heldigvis står der i bestemmelserne om medlemskab af og repræsentation i Europarådets Parlamentariske Forsamling allerede, at der ikke kan være færre end to medlemmer pr. stat og ikke mere end 18 i det hele. I betragtning af, hvor betydningsfuld EU er, foreslår jeg, at vi skal sætte grænsen ved 18 medlemmer.
Jeg må imidlertid konkludere - og så vil jeg slutte - at denne beslutning blotlægger et problem, det er værd at undersøge nærmere, nemlig det problem, vi allerede har fremhævet mange gange, med forholdet mellem domstolene. Jeg tror, vi skal tænke noget mere over dette problem, men frem for alt på problemet med den europæiske ånd. Vi er EU, og som fastsat i Lissabontraktatens artikel 2 bygger EU på menneskelig værdighed og menneskerettigheder - og lighed bygger på menneskelig værdighed. Vi er i Europa ikke enige om dette punkt, og vi skal derfor nøje reflektere over idéen om menneskelig værdighed, dens begrænsninger og dens omfang. Det er imidlertid ikke emnet for denne beslutning og denne meget velkomne betænkning. Jeg vil gerne sige tak til ordføreren.
Maria Eleni Koppa
(EL) Fru formand! EU er og bliver ivrig fortaler for Den Internationale Straffedomstol og dens rolle med hensyn til at forsvare menneskerettighedernes universelle karakter. Vi håber alle, at konferencen om revision af Rom-statutten i Kampala virkelig bliver en milepæl i videreudviklingen af ICC.
Det internationale samfund opfordres til at styrke institutionens retsgyldighed og værne om beskyttelsen og den yderligere styrkelse af den internationale strafferets selvstændige og effektive karakter. Inden for rammerne af revisionsprocessen er der allerede blevet fremlagt forskellige forslag, hvoraf det vigtigste utvivlsomt er forslaget vedrørende aggressionsforbrydelser. Det, der er altafgørende i dag, er dog at gøre det klart, at Parlamentet gerne vil understrege, at grufulde forbrydelser mod menneskeheden ikke kan gå ustraffet hen. Det, vi ønsker, er lovgivningsmæssig klarhed og samarbejde mellem så mange af det internationale samfunds stater som muligt med henblik på at få sat en stopper for straffrihed via fair og uvildig rettergang.
Krigsforbrydere skal føle sig helt sikre på, at de vil komme til at stå til regnskab for deres handlinger. Det er denne vished om straf, som kan være med til at forhindre tilsvarende handlinger fremover og bane vejen for forsoning efter voldelige sammenstød.
Vi bekræfter derfor vores totale støtte til ICC og vores troskab over for menneskerettighederne og den internationale humanitære folkeret og ønsker al mulig held og lykke på konferencen om revision af Rom-statutten i Uganda.
Filip Kaczmarek
(PL) Fru formand! ICC-konferencen om revision af Rom-statutten er en vigtig mulighed for at få medlemsstaterne i EU til at forpligte sig til værdier, der for os er af afgørende betydning. Der er heldigvis blandt europæerne en generel overbevisning om, at de største forbrydelser skal behandles i retten, og at gerningsmændene skal straffes.
Det er i lyset heraf godt, at konferencen om revision af Rom-statutten finder sted i Afrika. Afrika er et kontinent, hvor mange forbrydelser endnu ikke er blevet straffet. Domstolen foretager i øjeblikket undersøgelser i fem afrikanske lande: Kenya, Den Demokratiske Republik Congo, Sudan, Uganda og Den Centralafrikanske Republik.
Der skal sættes en stopper for straffriheden for dem, der begår forfærdelige forbrydelser mod deres egne borgere mod andre mennesker uanset deres nationalitet. Domstolens rolle er i den forbindelse helt central. Hvis ICC havde eksisteret for 70 år siden, havde massakren i Katyń måske aldrig fundet sted. Hvis der er en effektiv domstol, kan den i sig selv have en præventiv virkning.
De europæiske stater bør styrke ICC med hensyn til dens grundlæggende områder, nemlig efterforskning og strafferetlig forfølgelse af krigsforbrydelser, folkedrab og forbrydelser mod menneskeheden. Det er vigtigt, at flere stater tiltræder Rom-statutten, fordi ICC's gennemslagskraft afhænger af samarbejde mellem stater og internationale organisationer. Alle statslige parter i Rom-statutten bør således være med i et sådant samarbejde, fordi man ellers ikke vil kunne opnå den gennemslagskraft.
Ana Gomes
(PT) Fru formand! Der er vigtige punkter på dagsordenen på konferencen i Kampala såsom aggressionsforbrydelser. Arrestordren på Omar al-Bashir er dog på nuværende tidspunkt det mest markante skridt med hensyn til at konsolidere den universelle jurisdiktion for Den Internationale Straffedomstol (ICC).
Det var takket være pres fra EU, at Sikkerhedsrådet i FN indbragte forbrydelserne i Darfur for ICC. Arrestordrerne fra ICC omfatter en arrestordre på den nuværende statschef i Sudan for forbrydelser mod menneskeheden og krigsforbrydelser.
EU skal i forbindelse med valget i Sudan agere i overensstemmelse med vurderingen fra sine observatører, der konkluderede, at valget ikke overholdt internationale standarder. Også selv om Omar al-Bashir var blevet valgt retmæssigt, burde EU alligevel kræve, at han skulle stilles for retten. EU kan ikke blive ved med at sende modstridende signaler.
Det er bydende nødvendigt, at præsident Omar al-Bashir overgives til ICC. Det vil sende et kraftigt signal og afskrække andre diktatorer med hensyn til at anvende vold mod befolkningen. Hvis man svigter i den sag, vil det få den modsatte virkning.
Monica Luisa Macovei
(EN) Fru formand! Jeg vil tale om EU's tiltrædelse af den europæiske menneskerettighedskonvention. Jeg vil gerne understrege, at jeg tager ordet som jurist.
Jeg vil gerne gøre opmærksom på EU-Domstolens rolle i forbindelse med udlægningen af EU's tiltrædelse af den europæiske konvention. Især skal kravet i den europæiske menneskerettighedskonvention om, at en sagsøger skal have udtømt de nationale retsmidler, inden der rettes henvendelse til Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol, omsættes til en procedure, der vil give EU-Domstolen mulighed for i hver enkelt sag at træffe afgørelse som sidste nationale retsmiddel, inden Domstolen i Strasbourg kigger på sagen. Jeg tænker her hovedsagelig på sager, hvor medlemsstaterne anvender EU-lovgivning, og medlemsstaterne sagsøges af individuelle sagsøgere efter anvendelse af den pågældende EU-lovgivning. Domstolen i Luxembourg skal først have mulighed for at anvende konventionen i disse tilfælde. Vi må ikke glemme, at Domstolen i Luxembourg har anvendt konventionen i årevis. I relation hertil vil jeg gerne minde om Den Europæiske Menneskerettighedsdomstols afgørelse i sagen mellem Bosphorus Airlines og Irland i 2005. Jeg citerer: "Beskyttelse af grundlæggende rettigheder ved hjælp af fællesskabsret kan skønnes at svare til beskyttelsen i konventionssystemet".
Sammen med mine kolleger glæder jeg mig over EU's tiltrædelse af konventionen, men samtidig beder jeg om en meget grundig analyse af den procedure, vi iværksætter, da vi skal beskytte borgernes interesser og samtidig bevare det, der fungerer godt.
Paulo Rangel
(PT) Fru formand! Jeg vil gerne understrege, at det er med stor tilfredshed - kan vi vist godt sige - at Det Europæiske Folkepartis Gruppe (De Kristelige Demokrater) og de portugisiske medlemmer i gruppen ser, at EU går i gang med processen mod tiltrædelse af den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder.
I bund og grund kan vi i et land som Portugal - der altid har været i front vedrørende menneskerettighederne med afskaffelse af slaveriet i Portugal helt tilbage i 1761, og som var foregangsmand med hensyn til afskaffelse af dødsstraffen - helt klart kun være interesseret i at bakke op om denne tiltrædelsesproces.
Jeg vil dog gerne gøre opmærksom på, at vi mener, det er særdeles vigtigt, at Parlamentet overvåger EU's proces mod tiltrædelse af den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder. Vi mener, at dette er uhyre vigtigt set ud fra et teknisk, juridisk og politisk synspunkt, fordi Parlamentet selv er et forum for menneskerettigheder, og et forum, hvor menneskerettigheder er af stor betydning. Jeg vil også gerne have, at man bemærker sig, at vi anser det for at være særdeles vigtigt, at vi er i kontakt med mange tredjelande - det er et særdeles vigtigt signal, vi sender til de medlemmer af Europarådet (EU's indtræden i Europarådet), der ikke er medlemmer af EU.
For disse medlemmer af Europarådet er det et signal om styrke, om EU's engagement i forhold til situationen og det demokratiske niveau i de respektive lande samt om respekt for de grundlæggende rettigheder.
Milan Zver
(SL) Fru formand, mine damer og herrer! Det er ved at være noget tid siden, at menneskerettigheder og frihedsrettigheder var begrænset til kun at være et spørgsmål for de enkelte nationalstater. Det gør det overflødigt at drøfte det grundlæggende dilemma med hensyn til, om EU skal bygge på mellemstatslige aftaler, eller om det skal blive til en slags overnational stat. Jeg synes, at EU's tiltrædelse af den europæiske menneskerettighedskonvention er et skridt i retning af at udvide de menneskelige frihedsrettigheder og den enkeltes frihed. Dette initiativ vil også give en merværdi, og vi skal have det som vores mål at gøre EU til et område, hvor standarden for de menneskelige frihedsrettigheder er på det højeste niveau i verden.
Når det så er sagt, mener jeg ikke, at EU lige pludselig går hen og bliver en frihedens oase, bare fordi man har tilsluttet sig konventionen. Der vil tværtimod fortsat ske brud på menneskerettighederne og frihedsrettighederne, men det er vigtigt, at disse rettigheder og frihedsrettigheder ikke er systematisk og institutionelt truet.
Vi må styrke domstolenes og de øvrige strukturers funktionsmåde og afgrænse deres kompetenceområder, og med disse ord vil jeg gerne afslutte mit indlæg.
Janusz Władysław Zemke
(PL) Fru formand! Jeg vil gerne sige noget om emnet for dagens forhandlinger. Man må huske på, at Afrika desværre er et kontinent, hvor der har været en lang række tilfælde, hvor der hyppigt er blevet begået strafbare handlinger og folkedrab. EU må i denne situation ikke forholde sig passivt. Den Internationale Straffedomstol i Kampala spiller heldigvis en stadig vigtigere rolle vedrørende foranstaltninger til bekæmpelse af disse forbrydelser. Forbrydere skal vide, at de aldrig kan forblive ustraffet nogetsteds. I den forbindelse hører jeg til blandt dem, der så afgjort går ind for, at EU giver sin støtte til ICC's arbejde. Jeg formoder, at der i dag ikke kan rejses nogen som helst tvivl herom. Jeg synes, vi bør drøfte og overveje, hvad vi kan gøre, for at Domstolen i Kampala kommer til at fungere endnu mere effektivt.
Monika Flašíková Beňová
(SK) Fru formand! Som allerede nævnt er EU's tiltrædelse af denne konvention frem for alt en symbolsk handling. Desuagtet tror jeg, at det kun kan forstærke integrationsprocessen, og at det er et yderligere skridt i retning af politisk harmonisering i EU.
Ud over denne symbolværdi har denne juridiske foranstaltning også praktisk betydning for EU's menneskerettighedspolitik. Det vil rent formelt også få sat en stopper for EU's dobbeltmoral på området. EU var, må man sige, ikke tidligere forpligtet til at overholde menneskerettighederne. Men fra nu af er EU's love underkastet ekstern juridisk kontrol, hvor man vil overvåge, om konventionen bliver overholdt.
En yderligere praktisk fordel ved EU's tiltrædelse af konventionen er, at der bliver garanti for beskyttelse ikke alene for EU-borgere og andre personer i EU, men også for samtlige personer, der falder inden for EU's jurisdiktion uden for EU's område. Personlig glæder jeg mig over idéen om, at det bliver EU's mål fuldt ud at overholde paragrafferne i konventionen i forbindelse med alle eksterne relationer og aktiviteter.
Det er vigtigt, at den fremlagte betænkning omhandler de eventuelle tekniske og administrative komplikationer i hele processen, og at der er forslag om, hvordan man reducerer kompleksiteten mest muligt. EU bør som ikkestatslig part, der tiltræder en konvention, som er udarbejdet for stater, være varsom med ikke at stille krav om unødvendige ændringer af konventionen eller af det relaterede juridiske system. Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol er i forvejen meget hårdt presset. Desuden kan unødvendige komplikationer svække legitimiteten og populariteten med hensyn til processen med EU's tiltrædelse af konventionen.
Krisztina Morvai
(HU) Fru formand, mine damer og herrer! Jeg har været medlem af Parlamentet i næsten et år nu, og jeg er ved at vænne mit til det, som det er umuligt at vænne sig til, nemlig at forhandlingen om hver enkelt betænkning følger samme mønster. Der er vel omkring 20 eller 30 af os til stede her i plenarsalen ud af næsten 800 parlamentsmedlemmer, og nogle få af os er her oven i købet ikke af pligtfølelse, men simpelthen fordi vi ikke ønsker at stemme i henhold til partilinjen, men på baggrund af personlig overbevisning og fornuftige oplysninger - og vi har alle haft de samme erfaringer. Vi stiller nogle spørgsmål, men får aldrig svar på dem, undtagen evt. i form af nogle generelle udsagn. Jeg beder oprigtig talt kommissæren med ansvar for menneskerettigheder om at gøre en undtagelse denne gang og give et præcist svar på mit spørgsmål. Spørgsmålet går ud på at få at vide, hvilken merværdi og fordel, der set ud fra de europæiske borgeres synsvinkel er ved EU's tiltrædelse af den konvention om menneskerettigheder, som hver enkelt EU-medlemsstat i forvejen har tiltrådt. Jeg beder venligst kommissæren om at give et enkelt eksempel, der viser, hvad nyt denne tiltrædelse vil bringe borgerne i Europa, for så vidt angår beskyttelse af deres menneskerettigheder. Jeg takker på forhånd kommissæren for endelig og for en gangs skyld at gøre en undtagelse fra hovedreglen.
Barbara Matera
(IT) Fru formand, fru kommissær, mine damer og herrer! Det at blive medlem af Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol er et afgørende skridt med hensyn til EU's udvikling, idet de to garantisystemer befæster beskyttelsen af de individuelle grundlæggende rettigheder, både i og uden for de 27 EU-lande, hvis vi tager alle medlemmer af Europarådet i betragtning. Det er derfor en lejlighed vi ikke må lade gå fra os, og en lejlighed, vi har ventet på i mange år.
Doktrinen og loven - både for EU-Domstolen og Domstolen i Strasbourg - har nu i en rum tid udviklet sig i retning af dette øjeblik eller har snarere banet vejen for dette mål, for efter min opfattelse er det et mål. Det er et mål for os alle. Jeg er derfor nødsaget til at nævne, hvor vigtig tiltrædelsen er for alle EU's borgere, der dermed kan indbringe sager mod en EU-institution eller en -medlemsstat for Domstolen i Strasbourg som følge af den større beskyttelse, de nyder.
Jeg vil nu runde af i forvisning om, at de to domstoles uafhængighed forbliver uændret, sådan som det klart er præciseret og stadfæstet i betænkningen - og her vil jeg gerne rose min kollega for den foreliggende betænkning - og harmonerer med alle vores ønsker, naturligvis undtagen samarbejdet mellem de to institutioner, der overholder deres egne ansvarsområder.
Íñigo Méndez de Vigo
(ES) Fru formand! Jeg vil gerne præcisere to ting. For det første er de artikler, der er i chartret om grundlæggende rettigheder, og som også er i den europæiske menneskerettighedskonvention, de samme og betyder det samme, dvs. artikel 52 og 53 i chartret, og der er således ingen selvmodsigelse.
For det andet er Den Europæiske Menneskerettighedsdomstols jurisdiktion overstatslig. Hvis nogen ønsker at henvende sig til Domstolen i Strasbourg på baggrund af en EU-beslutning eller anvendelse af EU-lovgivningen, vil de først skulle henvende sig til EU-Domstolen med henblik på en præjudiciel afgørelse.
Jeg er godt klar over, at EU-modstandere altid gerne vil stemme imod Europa, men for i det mindste at udvise lidt respekt over for Parlamentet bør de læse hr. Jáureguis betænkning, hvor det hele står forklaret meget tydeligt.
Diego López Garrido
Fru formand! Med hensyn til det første punkt vedrørende konventionen til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder vil jeg gerne deltage i lykønskningen af ordførerne og samtidig lykønske Kommissionen med den særdeles hurtige fremlæggelse af et forhandlingsudkast. Jeg glæder mig også over hr. Duffs indlæg, hvor han tydeligt tilkendegav, at den regering der er nu dannet i Det Forenede Kongerige mellem det britiske Konservative Parti og Det Liberale Demokratiske Parti, fuldt ud tilslutter sig EU's undertegnelse af den europæiske menneskerettighedskonvention, så vi kan overholde Lissabontraktaten.
Nogle af hr. Duffs landsmænd sagde dog præcis det modsatte: repræsentanter for De Europæiske Konservative og Reformister og repræsentanten for Gruppen for Europæisk Frihed og Demokrati - som dog ikke er britisk - samt fru Sinclaire og efterfølgende fru Morvai, der ganske klart spurgte, hvorfor EU skal tiltræde den europæiske menneskerettighedskonvention, hvis medlemsstaterne allerede er parter i den.
Der er sket det, at medlemsstaterne har overført nogle af deres kompetencer og beføjelser til EU, så de ikke udøves af medlemsstaterne selv, men af EU. EU kunne derfor teoretisk overtræde den europæiske menneskerettighedskonvention. Dette er tilfældet, medmindre man mener, at EU ikke har nogen beføjelser eller kompetencer overhovedet, men EU har altså de beføjelser og kompetencer, der er blevet overdraget af medlemsstaterne. Det er derfor ikke nok, at medlemsstaterne tiltræder konventionen. EU skal også tiltræde den for at fuldende beskyttelsen af menneskerettighederne i hele EU.
Jeg kan ikke forstå, at mennesker, som f.eks. repræsentanterne for de to grupper, jeg lige nævnte, der har udvist tydelig EU-skepsis, afviser overnational kontrol med EU. Det er fuldstændig selvmodsigende, at personer, der ønsker, at EU skal kontrolleres, eller mener, at alt, hvad EU gør, er dårligt, eller at forskruede bureaukrater altid handler forkert, afviser overnational kontrol med EU. Det er fuldstændig selvmodsigende. Der er andre grunde, som vedrører menneskerettigheder, eller som vedrører en international organisation, der forsvarer menneskerettigheder, som er mere legitime, stærkere og mere solide. Der kan være andre grunde, men ikke dem, der er nævnt.
Jeg mener, at behovet for at tiltræde konventionen er indlysende, og jeg mener også, at det skal ske i den hastighed, som Kommissionen allerede er begyndt at handle med. Som hr. Méndez de Vigo sagde, har Kommissionen handlet hurtigt, og Rådet skal gøre det samme. Jeg er sikker på, at mandatet til at indlede forhandlingerne vil blive vedtaget den 4. juni af Rådet for retlige og indre anliggender i Bruxelles, så han behøver ikke være urolig.
Hvad angår spørgsmålet om Den Internationale Straffedomstol, er konferencen om revision efter min mening et særdeles vigtigt møde. Det er et meget vigtigt møde, som formandskabet, som jeg repræsenterer i dag, vil deltage i med henblik på klart at fastslå og bekræfte, at medlemsstaterne skal samarbejde med Den Internationale Straffedomstol, og at de skal arbejde i denne retning - naturligvis med udgangspunkt i komplementaritetsprincippet, som er et grundlæggende princip for Den Internationale Straffedomstols arbejde.
Jeg er enig i et af hovedformålene med denne konference, nemlig at medtage aggression og lade muligheden for at forsinke udleveringen af mulige krigsforbrydere i syv år udgå af Romstatutten. Jeg er også enig i det spørgsmål, der drøftes - et forslag, som Belgien har fremsat - med hensyn til, om brugen af bestemte våben i væbnede konflikter i sig selv kan være en forbrydelse.
Under alle omstændigheder vil formandskabet fremsætte en erklæring til støtte for Den Internationale Straffedomstol og vil også vurdere, hvilken betydning den har haft. Jeg antager endvidere, at mange medlemmer vil deltage i forhandlingerne på Kampalakonferencen. Jeg mener derfor, at dette er en meget vigtig konference, som har stor politisk, symbolsk og retlig betydning, idet der vil blive truffet beslutninger, som vil påvirke retsakter.
Jeg takker naturligvis Parlamentet for at have afholdt denne forhandling i dag og dermed givet os mulighed for at bekræfte vores fælles værdier og samtidig erindre, at vi - når vi taler om Den Internationale Straffedomstol - grundlæggende taler om mennesker, der har været udsat for de grusomheder, som vi søger at forfølge gennem Romstatutten, og at det i sidste ende handler om at bekæmpe straffrihed og tydeligt tilkendegive, at der ikke er plads til straffrihed i det 21. århundrede.
Viviane Reding
Fru formand! Chartret om grundlæggende rettigheder og menneskerettighedskonventionen er ekstraordinære tekster. De er fundamentet for de værdier, vi har bygget vores samfund og EU på. De er efter min mening alt for vigtige og alt for historiske til at blive overladt til partipolitisk polemik. Jeg må sige, at jeg er meget stolt over, at vi på dette tidspunkt i opbygningen af EU kan fortsætte med at omsætte chartret om grundlæggende rettigheder til praksis og tiltræde menneskerettighedskonventionen.
Når jeg hører, hvad ordføreren, Diego López Garrido, og medordførerne, Cristian Dan Preda og Kinga Gál, har sagt på Parlamentets vegne, ved jeg, at De også er særdeles bevidste om den historiske opgave, der nu er i vores hænder. Merværdien af tiltrædelsen er forklaret udførligt i disse tekster og i bidragene fra mange af medlemmerne.
Medlemsstaterne har alle tiltrådt konventionen, men de har også - som formanden for Rådet netop har forklaret - overdraget betydelige kompetencer til EU. Det er derfor normalt, at EU, når det handler som en europæisk union, underlægges den samme eksterne kontrol under den specialiserede Menneskerettighedsdomstol som medlemsstaterne.
Som et meget konkret eksempel vil jeg nævne, at en afgørelse, som Kommissionen har truffet mod en branche på området for konkurrencelovgivning, vil kunne indbringes direkte for Menneskerettighedsdomstolen i Strasbourg, hvilket er meget vanskeligt at gøre i dag. Som De allerede har påpeget, vil der være mange meget konkrete eksempler: konkrete eksempler, som vil hjælpe borgerne, fordi - og dette er noget nyt - de nu får en dobbelt garanti. Den Europæiske Unions Domstol i Luxembourg vil dømme på grundlag af chartret om grundlæggende rettigheder, som jo er bindende for alle medlemsstater. Dét skal siges klart én gang for alle.
Jeg kan ikke forstå, hvordan nogen, der med et folkevalgt mandat, og som er valgt af borgerne, kan så tvivl om de samme borgeres rettigheder. Det er bedre, at borgerne har dobbelte rettigheder end ingen rettigheder. Her giver vi dem dobbelte rettigheder, og det er, hvad Europa handler om. Europa handler om rettigheder til europæiske borgere, og jeg er stolt over, at Parlamentet går i brechen for disse rettigheder. Ja, vi har nu menneskerettighedsinstrumenter, som sikrer, at borgerne ved, at de kan gå til domstolene for at få deres rettigheder taget alvorligt.
Spørgsmålet om, hvorvidt vi nu skal være part i menneskerettighedskonventionen, er ikke længere relevant, fordi artikel 6 i traktaten forpligter EU til at tiltræde den europæiske menneskerettighedskonvention. Vi behøver derfor ikke længere drøfte dette, fordi det er allerede gjort.
Vi burde også vide, at denne tiltrædelse overhovedet ikke vil berøre de enkelte medlemsstaters position med hensyn til konventionen, så længe der ikke er tale om en europæisk lov. Det vil fortsat være tilfældet. Det individuelle forhold mellem en medlemsstat og konventionen vil forblive fuldstændig uændret. Vi vil nu opnå yderligere garantier med hensyn til EU-lovgivningen.
Risikoen for indbyrdes uoverensstemmende retsafgørelser skal naturligvis analyseres. Dette spørgsmål analyseres i øjeblikket, og jeg takker ordføreren for at have bragt spørgsmålet på bane. Indtil videre vurderes det, at disse uoverensstemmelser er minimale, fordi konventionen allerede er en del af de standarder, som Den Europæiske Unions Domstol i Luxembourg i dag tager i betragtning, og fordi konventionen vil fungere som en minimumsstandard. Kommissionen forventer, at retspraksis i Strasbourg og Luxembourg vil udvikle sig harmonisk og nærme sig hinanden i de kommende år.
Jeg vil nu gå videre til mere specifikke spørgsmål.
Hvad angår domstolsordning, så angår dette spørgsmål ikke Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol eller Den Europæiske Unions Domstol. Det er i øjeblikket et spørgsmål, der vedrører den britiske domstolsordning, og jeg er allerede begyndt at drøfte det med den britiske regering for at afdække, om den kan revidere denne ordning, som i visse tilfælde bestemt kan være særdeles skadelig, f.eks. når vi taler om pressefrihed.
Parlamentet har indtil videre under ordførernes ledelse gjort et godt stykke arbejde. Jeg sætter min lid til, at Parlamentet fortsat vil deltage i en proces, som bestemt bliver en vanskelig proces, en lang proces, hvor vi skal løse de tekniske problemer - og tekniske problemer kan blive meget politiske - så jeg sætter min lid til, at Parlamentet fortsat vil deltage i denne meget vanskelige opgave.
Hvad angår forholdet mellem Parlamentet og Europarådets Parlamentariske Forsamling, vil jeg overlade det til Parlamentet. Hvis De har brug for en hjælpende hånd, står jeg klar, men det er medlemmerne af parlamenterne selv, der skal finde et fælles grundlag, og jeg mener ikke, det burde være så vanskeligt.
Med hensyn til Den Internationale Straffedomstol har Parlamentet allerede modtaget anklageren, hr. Moreno-Ocampo, og formanden for Den Internationale Straffedomstol, hr. Song. Dette var efter min mening et meget stærkt politisk signal fra Parlamentet om, at Parlamentet tager menneskerettigheder alvorligt - ikke kun i Europa, men også uden for Europa.
Vi mener også, at Kampalakonferencen er årtiets vigtigste internationale konference vedrørende international retsforfølgelse. Vi skal sørge for, at den får betydning. Også her sætter jeg min lid til Parlamentet, fordi jeg ved, at medlemmerne vil være til stede og give deres mening til kende i Kampala.
Vi ved, at EU har spillet og vil spille en vigtig rolle ved at integrere resultaterne af konferencen i dets politikker om international retsforfølgelse, i dets bistand til tredjelande og navnlig i alle de forhandlinger, der vil finde sted i de kommende måneder og år. Vi vil især fortsat støtte national opbygning af kapacitet med henblik på at styrke de nationale jurisdiktioner og sætte dem i stand til at gennemføre troværdige og effektive nationale undersøgelser og retssager i forbindelse med forbrydelser i henhold til Romstatutten.
Vores politik i den henseende er uændret og usvækket, men vi har nu et nyt redskab, og dette nye redskab er Lissabontraktaten, som giver os en ny kapacitet til at være mere vedholdende og mere effektiv i vores støtte til Domstolen. I overensstemmelse med Parlamentets opfordring, som er anført i beslutningen, og som kom til udtryk under forhandlingen, vil næstformanden i Kommissionen/den højtstående repræsentant sammen med sine tjenestegrene fortsat resolut fremme universel tiltrædelse til Romstatutten. Vi vil gøre det systematisk i alle vores drøftelser med partnere uden for Europa.
Der var to meget specifikke spørgsmål, som jeg gerne vil besvare ganske kort.
Det første var, om en arrestordre mod præsident al-Bashir er en del af løsningen eller en del af problemet. Kommissionen mener bestemt, at arrestordren er en del af en langsigtet løsning, fordi den viser, at retfærdighed er umiddelbart forestående med oprettelsen af Domstolen. Uanset hvem denne person er, selv om det er en statsleder, og selv om arrestordren ikke umiddelbart håndhæves, så vil den aldrig blive ophævet, fordi Den Internationale Straffedomstol er en permanent domstol, så jeg kan forsikre Dem om, at EU fortsat vil opfordre Sudan til fuldt ud at samarbejde med Domstolen.
Med hensyn til spørgsmålet om, hvorvidt Kommissionen vil fremlægge ændringsforslag på mødet i Kampala, er svaret "nej", fordi EU som sådan ikke er part - det er medlemsstaterne, der skal forhandle ændringsforslag. Kommissionen vil dog spille en aktiv rolle i konferencens evalueringsdel, og vi regner med, at det spanske formandskab vil lede de europæiske nationer, så deres stemme vil gøre en stor forskel på denne konference.
Ramón Jáuregui Atondo
Fru formand! Jeg vil gerne takke alle, der har talt, fordi langt de fleste af dem har udtrykt en særdeles positiv holdning til den tiltrædelsesaftale, som vi stemmer om i morgen. Holdningen har faktisk været næsten enstemmig.
Jeg vil navnlig takke fru Reding for at have givet os mulighed for at samarbejde, da vi står over for meget komplekse forhandlinger, og da Parlamentet efter min mening skal følge disse forhandlinger meget tæt.
Jeg vil gerne besvare et par spørgsmål og præcisere et par ting i en fart. Tiltrædelse er ikke en symbolsk handling. Tiltrædelse har retlig betydning. Nogle spørger, hvad meningen er, og hvad det tilfører. Jeg vil give et eksempel.
Lad os antage, at der i udvælgelsesprøver til udvælgelse af EU-institutionernes personale diskrimineres mod f.eks. ungarske advokater af tekniske grunde eller uden grund overhovedet. Hvor skal de ungarske advokater indgive deres klage? Til Den Europæiske Unions Domstol. Hvad tilfører tiltrædelsen? Den giver disse advokater mulighed for at indgive deres klage til Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol, hvis Den Europæiske Unions Domstol ikke anerkender deres ret til ligestilling. Det er en ny domstol, det er en ny mulighed for at garantere grundlæggende menneskerettigheder, herunder retten til ligestilling. Det er derfor klart, at denne begivenhed ikke er et symbolsk bidrag, men et retligt bidrag.
Jeg vil gerne præcisere to ting. Flere medlemmer har udtrykt et ønske om, at forhandlingerne ikke begrænses til tiltrædelsen til den europæiske menneskerettighedskonvention, men at de protokoller, der er oprettet under konventionen i årenes løb, gennemføres, herunder navnlig de protokoller, der henviser til de rettigheder, som anerkendes i chartret om grundlæggende rettigheder, da det vil skabe ækvivalens mellem de to dokumenter.
Endelig opfordrer Parlamentet også Europarådet samt dets organer og myndigheder til at tiltræde konventionen, fordi det vil støtte anerkendelsen af det universelle system til beskyttelse af menneskerettighederne, herunder den europæiske socialpagt, der blev undertegnet i Torino.
Formanden
Jeg har modtaget et beslutningsforslag fremsat som afslutning på forhandlingen.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted onsdag den 19. maj 2010.
Skriftlige erklæringer (artikel 149)
Elena Oana Antonescu  
Lissabontraktatens ikrafttræden sikrer den retlige ramme for EU's tiltrædelse til den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder (ECHR), så EU bliver den 48. part, der tiltræder konventionen. EU's tiltrædelse til den europæiske menneskerettighedskonvention supplerer det beskyttelsesniveau, som fastlægges ved Lissabontraktaten gennem chartret om grundlæggende rettigheder, der er retligt bindende.
Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol i Strasbourg vil få myndighed til at udøve retlig kontrol med EU-institutioners, -organers og -agenturers handlinger, herunder afgørelser, der træffes af EU-Domstolen, hvad angår overholdelse af konventionen, hvilket skaber et ekstra lag af retlig kontrol med de grundlæggende rettigheder i EU. Efter EU's tiltrædelse vil konventionen udgøre minimumsstandarden for beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder i Europa og vil blive anvendt på et obligatorisk grundlag, navnlig i situationer, hvor det beskyttelsesniveau, som EU sikrer, er lavere end det, der sikres ved konventionen.
Både medlemsstaterne og Kommissionen skal efter min mening udforme informationsmateriale, som forklarer alle implikationer og konsekvenser af tiltrædelsen, så EU's borgere fuldt ud forstår betydningen af denne proces.
Corina Creţu  
EU's tiltrædelse til den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder er et logisk skridt i forlængelse af Lissabontraktatens ikrafttræden og uddyber integrationen og udviklingen af et fælles politisk område. EU's tiltrædelse til den europæiske menneskerettighedskonvention vil sikre øget sammenhæng mellem EU og de lande, der er med i Europarådet og dets paneuropæiske menneskerettighedssystem.
Det vigtigste resultat af tiltrædelsen til den europæiske menneskerettighedskonvention er, at den vil sikre borgerne beskyttelse mod EU's handlinger svarende til den beskyttelse, de har mod medlemsstaternes handlinger. Dette er et betydeligt skridt, eftersom medlemsstaterne har overdraget vigtige beføjelser til EU. Det er logisk at have mulighed for at appellere afgørelser truffet af EU som helhed til Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol. Når vi taler om europæisk borgerskab, skal vi også tilføre det specifikt indhold, hvilket omfatter denne mulighed.
Jeg håber, at dette yderligere instrument, som de europæiske borgere får adgang til, vil blive lettilgængeligt, og navnlig at beslutningen om at tiltræde konventionen vil hjælpe med at skabe en mere sammenhængende ramme for menneskerettigheder i EU.
Lidia Joanna Geringer de Oedenberg  
I forbindelse med de kommende forhandlinger om EU's tiltrædelse til den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder vil jeg gerne henlede opmærksomheden på spørgsmålet om eksterne relationer. Dette er et område, som i særlig grad vil blive berørt af EU's tiltrædelse til konventionen. Hvorfor? Jeg vil for det første minde om, at EU-Domstolen under Lissabontraktaten har meget begrænset jurisdiktion på det udenrigspolitiske område. Tiltrædelsen til konventionen vil delvist kompensere for disse begrænsninger ved at sikre eksternt retligt tilsyn med alle aspekter af EU's aktiviteter. Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol i Strasbourg vil få myndighed til at vurdere, hvordan EU overholder de grundlæggende rettigheder inden for alle EU's aktivitetsområder, også det udenrigspolitiske. Dernæst behøver jeg ikke minde om, hvor ofte spørgsmålet om nødvendigheden af at respektere menneskerettighederne kommer op i EU's relationer med tredjelande, herunder i Parlamentet. Tiltrædelsen til konventionen vil derfor styrke EU's troværdighed i menneskerettighedsdialogen med tredjelande. Der er ingen tvivl om, at EU ved overdragelsen af tilsynet til Menneskerettighedsdomstolen i Strasbourg vil få mulighed for at styrke menneskerettighedsaspektet af udenrigspolitik og -sikkerhed og derigennem fremme idéen om menneskerettigheder mere effektivt i hele verden, for så vidt EU selv tager sine forpligtelser på menneskerettighedsområdet seriøst. Vi må håbe, det er sådan, det bliver.
Jarosław Kalinowski
EU's tiltrædelse til konventionen til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder er uden tvivl et skridt i den rigtige retning i processen for at sikre lige og retfærdige rettigheder til vores borgere. Vi skal sikre, at dens principper opretholdes i alle medlemsstater. Dette vil forbedre den lovgivningsmæssige sammenhæng mellem EU og landene i Europarådet og vil øge det antal institutioner, som borgerne kan appellere til, hvis deres rettigheder krænkes. Det vil også styrke betydningen og troværdigheden af Parlamentets mange initiativer på området for beskyttelse af grundlæggende frihedsrettigheder, som hvert enkelt menneske har ret til. Vi må dog ikke glemme, at EU - ud over at opretholde rettighederne for mennesker i tredjelande - først og fremmest skal sikre, at disse rettigheder ikke krænkes i medlemsstaterne.
Alexander Mirsky  
Der er et land i EU, hvor menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder er blevet krænket gennem næsten 20 år for omkring 20 % af befolkningen. På trods af dette blev Letland optaget i EU i 2004. Under Letlands tiltrædelsesforhandlinger lovede den lettiske regering den daværende kommissær med ansvar for udvidelse, Günther Verheugen, at den ville løse problemet med ikkestatsborgere, men problemet er trods disse løfter endnu ikke blevet løst. Det betyder, at ca. 340 000 ikkestatsborgere lever inden for EU's territorium. I Letland er de andenrangsmennesker, som ikke har tilladelse til at arbejde inden for den offentlige sektor eller indtage officielle embeder - ikke engang i områder, hvor mere end 60 % af befolkningen er ikkestatsborgere. Der er en by i Letland, Daugavpils, hvor mere end 90 % af befolkningen er russisktalende. På trods af dette er brugen af russisk som officielt sprog i byen forbudt, og 30 % af befolkningen har ikke stemmeret ved lokalvalg. Medlemmer af lokalråd, som er valgt i en russisktalende by, må ikke bruge deres modersmål på møder. Det er grotesk, at Kommissionen til dato hverken har fundet de nødvendige argumenter eller den nødvendige tid til at få den lettiske regering til at sætte en stopper for denne forskelsbehandling på grund af sprog. Det er afgørende, at der nedsættes en arbejdsgruppe, som omgående kan undersøge situationen i Letland, ellers kan jeg ikke se nogen mening i EU's tiltrædelse til konventionen til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder. Vi skal tydeligt og utvetydigt tilkendegive, at der er et land i EU, hvor rettighederne for mere end 25 % af befolkningen kynisk er blevet krænket gennem mange år.
Rafał Trzaskowski  
Når vi taler om EU's tiltrædelse til den europæiske menneskerettighedskonvention, taler vi om en proces, der nu har varet 10 år, og om frygt for bl.a. konkurrence mellem EU-Domstolen og Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol. Dette vil bestemt skabe problemer med hensyn til EU-Domstolens jurisdiktion og autonomi. Jeg mener dog, at det, som vi har opnået efter disse 10 år, kan sikre komplementaritet mellem de to systemer, så måske vi skal bevæge os væk fra denne hierarkiske tankegang. EU-Domstolen har længe fulgt arbejdet ved Menneskerettighedsdomstolen i Strasbourg og omvendt. De to systemer findes side om side, og der er ingen konkurrence mellem dem, så måske denne frygt er ubegrundet. Vi har brug for tiltrædelsen til konventionen af symbolske grunde, men vi har først og fremmest brug for konventionen, fordi den vil supplere systemet til beskyttelse af menneskerettighederne i EU og vil tilføre EU øget troværdighed i borgernes øjne, fordi de vil opnå beskyttelse mod EU og EU's institutioner og ikke kun mod medlemsstaterne, som det har været tilfældet indtil videre. Vi skal derfor være glade for, at systemet styrkes. Vi har dog brug for en vis loyalitet, så vi ikke underminerer systemets troværdighed. Derfor foreslår vi, at medlemsstaterne ikke retsforfølger hinanden i spørgsmål om EU-lovgivning ved at bruge de muligheder, som konventionen giver.
