Kopīgas operācijas nelikumīgu migrantu pārvietošanai uz Afganistānu un citām trešām valstīm (debates)
Priekšsēdētājs
Nākamais punkts ir Padomes un Komisijas paziņojums par kopīgām operācijām nelikumīgu migrantu pārvietošanai uz Afganistānu un citām trešām valstīm.
Tobias Billström
Priekšsēdētāja kungs, godātie deputāti! Es vēlos sākt ar pateicību jums par iespēju būt šodien šeit, lai piedalītos šajās svarīgajās debatēs. Spriežot pēc jautājumiem, ko daži deputāti uzdeva, ir skaidrs, ka šis ir jautājums, kas izraisa noteiktas bažas. Es ceru, ka varēšu šodien paskaidrot Padomes viedokli šajā jautājumā un atbildēt uz jūsu jautājumiem.
Tiesiskums un cilvēktiesību un pamatbrīvību ievērošana ir pamatprincipi sadarbībai Eiropas Savienības iekšienē. Tiem jābūt galvenajiem dalībvalstu sadarbības principiem Savienībā. Šie principi ir, un tiem jābūt arī turpmāk sākuma punktam sadarbībai patvēruma un migrācijas jomā.
ES sadarbība migrācijas jomā ir strauji attīstījusies dažos pēdējos gados, un tajā ietilpst vairāki tiesību akti un citi pasākumi. Attiecībā uz patvēruma meklētāju tiesībām es vēlos pievērst jūsu uzmanību sadarbības pamatmērķim patvēruma jautājumos. Šā darba mērķis ir radīt kopēju Eiropas patvēruma sistēmu, kas nodrošina cilvēkiem aizsardzību saskaņā ar Ženēvas konvenciju attiecībā uz bēgļu statusu un citiem starptautiskiem līgumiem par cilvēkiem, kuriem nepieciešama aizsardzība. Šīs sadarbības pamatnostādnēs ir paredzēti noteikumi, lai varētu piedāvāt alternatīvu aizsardzību un noteikumus attiecībā uz patvēruma procedūru, uzņemšanu un atgriešanos. Noteikumi skar visu patvēruma jomu un veido pamatu kopējai Eiropas patvēruma sistēmai.
Galvenie tiesību akti patvēruma jomā ir Dublinas regula, kas nosaka kritērijus un mehānismus tās dalībvalsts noteikšanai, kura ir atbildīga par pieteikuma izskatīšanu starptautiskas aizsardzības statusa piešķiršanai; Uzņemšanas direktīva, kas nosaka obligātos standartus patvēruma meklētāju uzņemšanai; Kvalifikācijas direktīva, kas nosaka obligātos standartus par nosacījumiem, kad ir jāuzskata, ka trešās valsts valstspiederīgajam ir jāpiešķir starptautiskas aizsardzības statuss; un Patvēruma procedūras direktīva par obligātiem procedūru standartiem dalībvalstīs, piešķirot un atņemot starptautiskās aizsardzības statusu.
Visi šie tiesību akti pašlaik tiek pārskatīti, lai turpinātu dalībvalstu tiesību aktu pielāgošanu šajā jomā, tā padarot tos pilnīgākus un efektīvākus. Par ierosinātajiem grozījumiem tiks lemts koplēmuma procedūrā, kas nozīmē, ka mums būs plašs politisks pamats kopējas Eiropas patvēruma sistēmas attīstībai.
Labi pārvaldīta migrācija ietver gan iespēju radīšanu cilvēkiem likumīgi iekļūt Eiropas Savienībā, gan iespēju nosūtīt atpakaļ tos, kuri nepilda nosacījumus, lai iebrauktu un atrastos teritorijā, vai kuriem nav pamata patvēruma piešķiršanai. Attiecībā uz pamattiesībām tiem, kuriem nav tiesību palikt Savienībā, es vēlos atsaukties, pirmkārt, uz vispārējiem tiesību principiem, kam ir jābūt visu ES darbību pamatā, un, otrkārt, konkrētāk uz noteikumiem, kas attiecas uz to trešo valstu valstspiederīgo atgriešanos, kuriem nav tiesību likumīgi iebraukt un uzturēties dalībvalstī. Šie noteikumi ir noteikti Atgriešanas direktīvā, ko Eiropas Parlaments un Padome pieņēma 2008. gadā. Direktīva ir pirmais svarīgais notikums likumdošanā, kuras mērķis ir nodrošināt tiesiskumu un pārredzamas procedūras, lai izveidotu efektīvāku atgriešanas politiku Eiropas līmenī. Ar atgriešanās nodrošināšanu saistītā darba pamatprincips ir tāds, ka tam ir jābūt tiesiski noteiktam, cilvēcīgam un efektīvam.
Ar atgriešanos saistītais darbs ietver arī noteikumus par kopējiem pārvietošanas lidojumiem. Padomes lēmums par kopēju lidojumu organizēšanu, lai pārvietotu trešo valstu valstspiederīgos, kuriem nav piešķirta uzturēšanās atļauja vai patvērums, tika pieņemts 2002. gadā saistībā ar atgriešanās darba programmas pamatnostādnēm. Kopējo lidojumu organizēšana ir efektīva līdzekļu izmantošana un palīdz uzlabot operatīvo sadarbību starp dalībvalstīm. Tomēr es vēlos uzsvērt, ka tie nenozīmē, ka tiek pildīti lēmumi par kolektīvu deportāciju. Šis ir sadarbības pasākums, kura nolūks ir izmantot dalībvalstu jaudu efektīvāk. Kopējās vadlīnijas, kas tika pievienotas Padomes lēmumam, nosaka, ka kopējos lidojumus var organizēt personām, kuras neatbilst vai vairs neatbilst iebraukšanas, atrašanās vai uzturēšanās nosacījumiem Eiropas Savienības dalībvalsts teritorijā. Dalībvalsts, kas organizē, un katra dalībvalsts, kas piedalās, nodrošina, ka juridiskā situācija katrai un ik vienai personai, kura tiek pārsūtīta un par kuru tās ir atbildīgas, pieļauj pārvietošanu.
Regula, ar kuru izveido Eiropas Aģentūru operatīvās sadarbības pārvaldībai pie Eiropas Savienības dalībvalstu ārējām robežām arī atļauj šai iestādei, proti, Frontex, sniegt dalībvalstīm nepieciešamo atbalstu, organizējot kopīgus pārvietošanas pasākumus. Šā gada oktobrī Eiropadome aicināja Frontex izskatīt iespēju finansēt kopīgos pārvietošanas lidojumus.
Visi šie pasākumi ir paredzēti tam, lai nodrošinātu starptautiskas aizsardzības pieejamību tiem, kuriem tā vajadzīga, un lai trešo valstu valstspiederīgo, kuru atrašanās ES ir nelikumīga, atgriešanās tiktu veikta tiesiski noteiktā un likumīgā veidā. Kopīgu lidojumu izmantošana pārvietošanai nenozīmē, ka netiek ievērots nerepatriēšanas princips vai tiek pārkāpta prasība katru gadījumu izskatīt individuāli. Tiek gaidīts, ka dalībvalstis ņem vērā īpašos apstākļus katrai personai, kas tiek pārvietota, tostarp arī pieteikumu par starptautisku aizsardzību. Tas, protams, attiecas arī uz cilvēkiem, kas ir ieradušies no Afganistānas.
Priekšsēdētāja kungs, godātie deputāti, Kopienas pārvietošanas politika, protams, ir svarīga, bet tā ir tikai viens aspekts vispārējā migrācijas politikā. Eiropas Imigrācijas un patvēruma pakts, ko Eiropadome pieņēma pagājušā gada septembrī, apstiprina Savienības saistības ar globālo pieeju migrācijai. Tas nozīmē, ka migrācijas jautājumiem ir jābūt integrētiem ES ārējo attiecību politikā un ka efektīvai migrācijas pārvaldībai ir jābūt viengabalainai. Tas prasa arī ciešu partnerību starp izcelsmes, tranzīta un galamērķa valstīm.
Stokholmas programma, par kuru mēs šovakar iepriekš jau debatējām, protams, apstiprinās un tālāk attīstīs šo visaptverošo stratēģiju.
Jacques Barrot
Priekšsēdētāja kungs, es pieminēšu galvenos principus, kas nosaka mūsu pieeju šīm migrācijas un atgriešanās problēmām.
Eiropas tiesību akti nosaka dalībvalstīm pienākumu nodrošināt, ka trešo valstu valstspiederīgie, kas atrodas to teritorijā, var pieprasīt starptautisku aizsardzību, ja viņi to vēlas. Attiecībā uz šo valstspiederīgo, šajā gadījumā afgāņu, iespēju saņemt tāda vai citāda veida starptautisku aizsardzību dalībvalstīm ir jāizskata katrs patvēruma pieteikums, piemērojot Eiropas tiesību aktos noteiktos kritērijus katra patvēruma meklētāja konkrētajiem individuālajiem apstākļiem. Dalībvalstīm ir jāizlemj, vai patvēruma meklētājs var pieprasīt bēgļa statusu, un tad, ja viņš neatbilst prasītajiem kritērijiem, lai tiktu uzskatīts par bēgli, viņiem ir jāpārbauda, vai viņš var saņemt tā saukto alternatīvo aizsardzību.
Es nosaukšu šos principus. Pirmkārt, trešo valstu valstspiederīgos nedrīkst sūtīt atpakaļ uz viņu valsti, ja viņiem pastāv nopietnu uzbrukumu risks. Eiropas Savienības tiesību akti, konkrēti, Patvēruma kvalifikācijas direktīva, nosaka, ka dalībvalstīm ir jāievēro nerepatriēšanas princips saskaņā ar savām starptautiskajām saistībām. Tāpēc dalībvalstis nevar sūtīt atpakaļ uz Afganistānu personas, kas ir bēgļi Ženēvas konvencijas izpratnē vai kam ir piešķirta alternatīva aizsardzība. Turklāt dalībvalstīm ir pienākums nodrošināt, lai netiktu veiktas nekādas atgriešanas darbības, pārkāpjot Eiropas Cilvēktiesību konvencijas 3. pantu, kas nosaka dalībvalstīm garantēt, ka persona netiks sūtīta atpakaļ uz viņas valsti, ja, viņai atgriežoties, pret viņu var tikt vērsta vajāšana vai nopietns uzbrukums.
Otrkārt, nevar izmantot vispārinājumu, izskatot pieteikumus attiecībā uz to, vai atgriešanas darbības atpakaļ uz Afganistānu ir atbilstīgas. Afganistāna ir viena no galvenajām izcelsmes zemēm patvēruma meklētājiem, kas atrodas Eiropas Savienībā. Man jāpiebilst, ka Savienība uzņem tikai nelielu daļu no visiem afgāņu bēgļiem, kuru lielākā daļa uzturas kaimiņvalstīs, galvenokārt Irānā un Pakistānā.
Nevar izdarīt vispārinātus secinājumus par to, vai afgāņu piespiedu atgriešana viņu izcelsmes valstī pārkāptu Kopienas tiesību aktus, Eiropas Cilvēktiesību konvenciju vai Eiropas Savienības Pamattiesību hartu. To par katru pieteikumu atbilstoši tā individuālajiem apstākļiem lemj dalībvalstis, kurās pieteikumi ir iesniegti. Izskatot pieteikumus, dalībvalstīm jāskatās uz būtiskiem konkrētiem individuāliem apstākļiem, lai noteiktu katra pieteikuma iesniedzēja vajadzību pēc aizsardzības, ja tāda nepieciešama.
Tas ietver politiskās un humānās drošības nosacījumu un cilvēktiesību nosacījumu pārbaudi Afganistānā. Tas ietver arī konkrētās situācijas pārbaudi tajā valsts daļā, no kuras pieteikuma iesniedzējs nāk, kā arī pārbaudi par šīs personas individuālajiem apstākļiem, piemēram, ģimenes stāvokli, darbību izcelsmes valstī vai jebkādu citu konkrētu pazīmi, kas var padarīt viņu neaizsargātāku.
Nevar izdarīt vispārinātus secinājumus par aizsardzības nepieciešamību afgāņu patvēruma meklētājiem, taču statistika liecina, ka atzīšanas līmenis šai grupai ir pieaudzis dažos pēdējos mēnešos. 2009. gada pirmajā pusē gandrīz 50 % afgāņu patvēruma meklētāju saņēma starptautiskas aizsardzības statusu Eiropas Savienībā salīdzinājumā ar mazāk nekā 30 % 2008. gada pēdējā ceturksnī.
Tagad es nonāku pie cita jautājuma: kādi nosacījumi ir jāievēro, pirms pieņem lēmumu par atgriešanu? Savā nesenajā paziņojumā par afgāņu atgriešanas operāciju uz Kabulu, ko kopīgi veica Apvienotā Karaliste un Francija, es norādīju, ka dalībvalstīm bija jāpieņem trīs piesardzības pasākumi pirms indivīda nosūtīšanas atpakaļ uz trešo valsti, piemēram, Afganistānu.
Tām bija jānodrošina, pirmkārt, ka attiecīgais migrants nevēlas pieteikties uz starptautiskas aizsardzības statusu; otrkārt, ka tad, ja ir bijis iesniegts pieteikums par starptautisku aizsardzību, šis pieteikums ir ticis pamatīgi individuāli izskatīts un ticis noraidīts pēc pienācīgas izvērtēšanas procedūras; un, treškārt, ka migrantam pēc atgriešanās viņa izcelsmes valstī nedraudēs dzīvības briesmas.
Komisija ir mēģinājusi iegūt lielāku skaidrību attiecībā uz apstākļiem saistībā ar šo afgāņu atgriešanas operāciju, ko veica Francija un Apvienotā Karaliste. Tomēr Komisijas rīcībā pašreiz nav nekādas informācijas, kas liktu domāt, ka attiecīgās personas neatbilda šiem trim nosacījumiem.
Kā vērtējamas šīs atgriešanas operācijas, kurās bija iesaistītas vairākas repatriētas personas, ja katras personas lieta tika vērtēta individuāli?
Eiropas Cilvēktiesību konvencijas 4. protokols un Eiropas Savienības Pamattiesību harta aizliedz kolektīvu izraidīšanu, bet nav nekādu juridisku šķēršļu, ne arī principiālu iebildumu pret to, ka vairāki atgriešanas pasākumi, kas ir pieņemti individuāli, tiek izpildīti kopā, katrs pamatots ar atsevišķu lēmumu, piemēram, izmantojot vienu un to pašu lidojumu, kā arī nav juridiska šķēršļa tam, ka šīs operācijas organizē vairākas dalībvalstis kopā.
Frontex pašreizējais mandāts jau paredz operatīvu sadarbību kopīgu atgriešanas operāciju jomā. Eiropadome ir lūgusi nostiprināt Frontex operatīvās pilnvaras, jo īpaši pievēršot uzmanību regulāras lidojumu fraktēšanas iespējai, lai veiktu šīs operācijas. Šo kopīgo operāciju rezultātā atgriešanas operācijām jākļūst efektīvākām no loģistikas viedokļa, un tās var dot vairākus vēlamus labumus attiecībā uz repatriāciju, kas vienmēr rada nepatīkamus pārdzīvojumus.
Ir jānorāda arī tas, ka, lai gan Atgriešanas direktīva vēl nav transponēta lielākajā daļā dalībvalstu, Komisija mudina tās nodrošināt, lai to pašreizējos lēmumos par atgriešanu tiktu ņemti vērā šīs direktīvas noteikumi. Tas nozīmē, ka prioritāte jāpiešķir iespējai brīvprātīgi atgriezties, ka ir jānodrošina tiesības pārsūdzēt atgriešanas lēmumus un ka ir jāņem vērā neaizsargātu personu individuālās vajadzības. Atgriešanas direktīva vēl nav stājusies spēkā. Tā drīz būs stājusies spēkā, un tas ļaus mums dot papildu garantijas attiecīgajām personām.
Šīs ir atbildes, priekšsēdētāja kungs, dāmas un kungi, ko es vēlējos sniegt saistībā ar Eiropas tiesībām. Protams, Billström kungs arī skaidroja, ka attiecībā uz visām šīm problēmām mēs cenšamies atrast īsto līdzsvaru starp vēlēšanos uzņemt tos, kuri tiek vajāti politisku iemeslu dēļ un kuri patiešām ir pelnījuši aizsardzību, un vienlaikus nepieciešamību atzīt arī to, ka dažus pieteikumus nav pamata pieņemt. Tāpēc ir grūti atrast līdzsvaru, un to Komisija cieši pārrauga.
Tas ir viss, kas man bija jāpasaka Parlamentam, un es, protams, ieklausīšos runās, kas būs pēc šā paziņojuma.
Véronique Mathieu
Priekšsēdētāja kungs, Savienības pienākums ir nodrošināt cilvēka cienīgus uzņemšanas nosacījumus cilvēkiem, kas bēg no kara un vajāšanas, un piedāvāt viņiem starptautiskas aizsardzības sistēmas, kas atbilst Savienības vērtību izpratnei.
Tomēr vairākus gadus Eiropas Savienībai ir bijis jānodarbojas ar jauktām migrācijas plūsmām un cilvēktirgotāju tīkliem, kas ļaunprātīgi pārkāpj valstu patvēruma sistēmas, lai panāktu iekļuvi personām, kuras neatbilst prasībām par šo sistēmu izmantošanas nosacījumiem.
Ko tādā gadījumā mēs varam darīt? Šis jautājums mums ir ticis uzdots katrā dalībvalstī. Nav noliedzams, ka dalībvalstu uzņemšanas spējas ir ierobežotas. Aizsardzības sistēmas ir jāpiedāvā cilvēkiem, kas atbilst objektīviem kritērijiem, un ja mēs gribam saglabāt savu patvēruma meklētāju uzņemšanas tradīciju, mums jābūt stingriem, kad notiek patvēruma procedūru ļaunprātīga izmantošana ekonomiskas migrācijas nolūkos.
Ir svarīgi arī uzsvērt, lai visas valstis, pret kurām vērsti nelegālas imigrācijas tīkli, kuru sākotne ir Afganistānā vai Irānā, īstenotu piespiedu atgriešanas pasākumus. Tām ir pienākums to darīt. Man ir vienīgi jāpiemin vairākas ES dalībvalstis, kas īsteno dzīvē šādus pasākumus un dara to neatkarīgi no politiskās pārliecības.
Savienībā vairs nav politisku domstarpību šajos jautājumos, un šī vienprātība ir tā, kas ļaus tuvākajā laikā veikt kopīgas atgriešanas operācijas, kuras finansē Frontex. Šī iniciatīva kā kopīgs migrācijas plūsmu pārvaldīšanas rīks ir jāvērtē atzinīgi. Tāpēc es vēlos uzsvērt, ka grupveida atgriešanas operācijas pilnīgi atšķiras no kolektīvas izraidīšanas saskaņā ar Eiropas Cilvēktiesību tiesas praksi.
Strasbūras Tiesa aizliedz jebkādus pasākumus, kas piespiež ārvalstniekus atstāt valsti grupās, bet tā patiešām dod atļauju gadījumos, kad šāds pasākums tiek veikts katra ārvalstnieka individuālo apstākļu saprātīgas un objektīvas pārbaudes noslēgumā.
Starptautiskais un Eiropas bēgļu likums ir sarežģīts, lai nodrošinātu, ka šīs izraidīšanas procedūras tiek stingri kontrolētas un tiek veiktas saskaņā ar cilvēka cieņas pamatprincipu.
Sylvie Guillaume
Priekšsēdētāja kungs, es esmu rūpīgi klausījusies runātājos, bet tomēr vēlētos piekrist vairākiem pieprasījumiem un bažām attiecībā uz šo jautājumu, un, lai to darītu, es neizbēgami pievērsīšos diviem neseniem piemēriem.
Pirmais attiecas uz 27 afgāņu izraidīšanu uz Kabulu, ko veica Francija un Apvienotā Karaliste organizētas grupu izraidīšanas ietvaros. Es vēlētos zināt, vai Komisija un Padome uzskata, ka Afganistāna ir valsts, kurā tiek garantēta izraidīto personu fiziskā neaizskaramība.
Komisija mums tikko teica, ka tā nevar garantēt, ka šīs izraidīšanas tika veiktas pēc izdarītas pārbaudes, ka attiecīgās personas nebija iesniegušas starptautiskās aizsardzības pieteikumu, vai patiešām saskaņā ar katru posmu šajā viņu pieteikuma pārbaudes procedūrā, ja šāds pieteikums pastāv.
Otrs piemērs attiecas uz Vācijas, Beļģijas un Austrijas veikto romu izraidīšanu uz Kosovu, ar kuru šīs valstis ir noslēgušas atpakaļuzņemšanas nolīgumus, lai gan ANO Augstākā komisāra Bēgļu lietu pārvalde savās 9. novembra pamatnostādnēs norāda, ka - es citēju - "romi, dzīvojot jebkurā Kosovas daļā, turpina saskarties ar nopietniem ierobežojumiem attiecībā uz savu pārvietošanās brīvību un cilvēku pamattiesību īstenošanu, [..] un ir saņemti ziņojumi par draudiem un fizisku vardarbību pret šīm kopienām”.
Paturot to prātā, es lūdzu sniegt skaidrojumu par trim jautājumiem. Kādēļ tiek tik slikti īstenots 2004. gada Kvalifikācijas direktīvas 15. panta c) punkts, kas piešķir papildu aizsardzības tiesības personām, kuras ir pakļautas - un es citēju - "smagiem un individuāliem draudiem [..] plaši izplatītas vardarbības dēļ starptautisku vai iekšēju bruņotu konfliktu gadījumā”?
Otrais jautājums: vai var par pietiekamu uzskatīt domu, ka ir likumīgi izraidīt personas, kuras nelikumīgi uzturas ES teritorijā, ja šīs personas nav iesniegušas starptautiskās aizsardzības pieteikumu, kaut arī mēs zinām, ka Dublinas II regulas dēļ daudzi iespējamie patvēruma meklētāji neiesniedz šos pieteikumus tajā valstī, kurā viņi pirmoreiz ierodas, jo viņu izredzes gūt panākumus šajā procedūrā ir niecīgas un uzņemšanas apstākļi ir šausmīgi?
Visbeidzot, trešais jautājums: vai dalībvalstīm ir jāapstiprina Padomes 29. un 30. oktobra lēmums, lai pārbaudītu iespēju īrēt regulārus kopīgus atgriešanas lidojumus, ko finansē aģentūra Frontex, vai tās tomēr ir paredzējušas atbalstīt Eiropas drošo valstu sarakstu un veikt steidzamus pasākumus attiecībā uz kopīgu patvēruma sistēmu, kas dos iespēju augstākā līmenī saskaņot nosacījumus par bēgļa statusa pārbaudi, piešķiršanu un īstenošanu?
Marielle De Sarnez
Priekšsēdētāja kungs, komisār! Vispirms es vēlētos informēt jūs par skumjām, ko izjuta daudzi eiropieši, kad 20. oktobrī divas ES dalībvalstis organizēja afgāņu imigrantu piespiedu atgriešanu: trīs no viņiem bija Francijā, un 24 - Apvienotajā Karalistē. Tā nu šie cilvēki, kas devās prom no valsts, kurā notiek karš, lai ierastos Eiropā, domādami, ka viņi varēs atrast patvērumu un aizsardzību šeit, ir nosūtīti atpakaļ uz valsti, kur vēl arvien notiek karš un kur nekādā gadījumā nevar būt garantēta viņu drošība.
Tas sagroza mūsu ideju par cilvēktiesībām. Un iedomājieties manu pārsteigumu pēc dažām dienām, kad es redzēju - acīmredzami tur ir saikne -, ka Eiropas augstākā līmeņa sanāksmē paredz ne vien kopīgu atgriešanas lidojumu organizēšanu, bet arī to finansēšanu no Eiropas budžeta, un tas ir jaunums!
Komisār, šī nav tā Eiropa, ko mēs mīlam. Eiropa nav domāta, lai padarītu likumīgu tādu valsts praksi, kas pārkāpj pamattiesības. Ir pārāk viegli vainot Eiropu. Kad es dzirdu, piemēram, ka Francijas imigrācijas ministrs paziņo, ka piespiedu atgriešana ir jāveic "zem Eiropas karoga”, es vēlos teikt, ka Eiropas dibinātāji neieviesa Eiropas jēdzienu šādā nolūkā.
Jūs prasījāt, lai Parīze un Londona apstiprinātu, ka izraidītajiem afgāņiem patiešām bija iespēja meklēt patvērumu, ka šis pieprasījums tika noraidīts un ka reģionā, uz kuru viņi tika nosūtīti atpakaļ, viņu dzīvībai briesmas nedraudēja. Tādēļ es vēlētos saņemt no jums skaidru apstiprinājumu, ka patiešām katram patvēruma pieteikumam tika veikta atsevišķa pārbaude.
Es arī gribētu zināt, vai Komisija uzskata Afganistānu par drošu valsti, un, ja tā neuzskata, es gribētu zināt, vai Komisija piekrīt, ka šī piespiedu atgriešana tika veikta, pārkāpjot Ženēvas Konvencijas 3. pantu.
Būšu ļoti pateicīga par ikvienu paskaidrojumu, ko jūs mums varat sniegt.
Helène Flautre
Priekšsēdētāja kungs, pirmkārt, es vēlētos izteikt savu gandarījumu par to, ka mēs šodien debatējam par šo jautājumu, jo ir skaidrs, ka valstu un valdību vadītāji bija cerējuši, ka nelikumīgo migrantu izraidīšana no Eiropas Savienības uz Afganistānu tiks veikta bez jebkādas kņadas, un tas tā nav.
Tas tā nav divu iemeslu dēļ: pirmkārt, tādēļ, ka Eiropas Komisija ir pieprasījusi informāciju no Apvienotās Karalistes valdības un Francijas valdības, un tas ir labi, un, otrkārt, tādēļ, ka mums šodien notiek debates par šo tematu.
Jautājumi jau ir tikuši uzdoti. Vai Afganistāna ir droša valsts? Nu, tas mums ir jājautā Obama kungam, jo viņš tikko ir nolēmis sūtīt uz turieni 34 000 karavīru. Neviena armija nevar garantēt savu cilvēku izdzīvošanu Afganistānā, un vai mēs domājam, ka būsim spējīgi garantēt, ka netiks apdraudētas to migrantu dzīvības, kurus mēs nosūtām atpakaļ uz šo valsti? Tas nav nopietni, un ANO Augstākā komisāra Bēgļu lietu pārvalde arī ar to nesamierinās, jo tā ir silti ieteikusi dalībvalstīm neturpināt šāda veida izraidīšanu.
Otrkārt, ir neskaidrības saistībā ar kolektīvu izraidīšanu. Ikviens - un es, jo īpaši - atzinīgi vērtē Pamattiesību hartas turpmāko saistošo raksturu. 19. panta 1. punkts: "Kolektīva izraidīšana ir aizliegtas.”
Jūs sakāt mums, ka tā nav kolektīva izraidīšana. Billström kungs ārkārtīgi jauki mums paskaidroja, ka tā ir saprātīga resursu mobilizācija. Drīz kopīgi čarterlidojumi tiks mums ieteikti tieši tāpat kā automašīnu kopīga lietošana cīņā pret globālo sasilšanu. Tam ir robežas! Un kādas ir šīs robežas?
Kā ievēlēta pārstāve no Padekalē, kur ir daudz afgāņu, kuri turklāt bijuši par iemeslu šīm Besson kunga organizētajām izraidīšanām Francijā, es varu jums pateikt, ka tad, kad komunikācijas nolūkā Francijas valdība nolemj organizēt kolektīvas atgriešanas operāciju un pārvērst to par plašsaziņas līdzekļu pasākumu, Padekalē notiek aresti: kolektīvi aresti, kas ir nelikumīgi tādēļ, ka tie ir diskriminējoši.
Tādēļ mēs noteikti nevaram garantēt to, ko jūs, Barrot kungs, sakāt, proti, ka tā ir kopīga operācija attiecībā uz cilvēkiem, kuri pēc individuālas izvērtēšanas ir atzīti par nelikumīgiem migrantiem. Šis patiešām ir kolektīvas izraidīšanas gadījums, jo notika kolektīvs arests.
Marie-Christine Vergiat
Priekšsēdētāja kungs, dāmas un kungi! Varam būt priecīgi, ka ir sarīkotas šīs debates. Taču mani satrauc tās blēņas, kas mums ir stāstītas. Pārstāsim spēlēties ar vārdiem! Jā, kolektīva izraidīšana patiešām tika organizēta.
Eiropas Savienība lepojas ar to, ka tā aizstāv cilvēktiesības. Patvēruma tiesības ir vienas no šīm pamattiesībām. Tomēr šodien uz valsti, kurā notiek karš - karš, kurā piedalās daudzas Eiropas valstis, - ir tikuši izraidīti afgāņi.
Barrot kungs, man ir žēl, bet attiecīgie tiesību akti ir tikpat daudz Eiropas tiesību akti, cik tie ir valsts tiesību akti, un, lūdzu, nepieminiet mums katras atsevišķas valsts situāciju. Lielai daļai šādu situāciju pamatā ir Atgriešanas direktīva, ko es labprātāk saucu par "Kauna” direktīvu, jo tā ir apkaunojoša direktīva, ciktāl tā skar visus cilvēktiesību aizstāvjus. Jūs zināt, ka attieksme pret patvēruma meklētājiem ir ļoti atšķirīga katrā Eiropas valstī, un tieši šo atšķirību dēļ afgāņi nevar meklēt patvērumu labos apstākļos.
Es tādēļ pievienojos visiem tiem jautājumiem, ko ir uzdevuši mani kolēģi deputāti, un gribētu jums lūgt nodrošināt, lai visu šo politisko rīcību rezultāti tiktu izvērtēti katrā gadījumā atsevišķi, ja iespējams.
Christine De Veyrac
(FR) Priekšsēdētāja kungs, es vēlētos izteikt savu atbalstu Apvienotās Karalistes leiboristu valdības un Francijas valdības kopīgajai iniciatīvai par afgāņu nelikumīgo imigrantu izraidīšanu uz savu valsti.
Patiešām, pretēji tam, ko ir teikuši daži cilvēki, šiem cilvēkiem tika noraidīti viņu politiskā patvēruma pieteikumi, un šī divpusējā iniciatīva tagad ir jāpaplašina Eiropas līmenī. Migrācijas spiediens ir problēma, kas mums ir jārisina kolektīvi, un šāda ir pirms dažiem mēnešiem Francijas prezidentūras laikā pieņemtā Imigrācijas un patvēruma pakta loģika. Mums tagad ir jāiet tālāk, apvienojot resursus un organizējot kopīgus atgriešanas lidojumus, ko finansē Frontex.
27 valstu lēmums lūgt Komisiju veikt pētījumu par šo jautājumu ir pirmais solis, un, komisār, es ceru, ka Komisija atbalstīs šo priekšlikumu, jo uz mūsu cīņu pret nelikumīgo imigrāciju cer sabiedrība, jo īpaši tā iedzīvotāju daļa, kas ir likumīgie imigranti.
Sari Essayah
(FI) Priekšsēdētāja kungs, saistībā ar Ženēvas Konvencijas definīciju attiecībā uz terminu "bēglis” ir jāpārbauda atsevišķi katras personas priekšnosacījumi, lai saņemtu patvērumu. Kā mēs dzirdējām iepriekšējā runā, patvēruma pieteikumi tika noformēti pareizi un apvienotie pasākumi, lai nosūtītu atpakaļ šos cilvēkus, bija iespējami, ja vien šie priekšnosacījumi tika pārbaudīti katrai personai atsevišķi.
Parlamentu un mani uztrauc tas, ka situācija attiecībā uz drošību Afganistānā ir tāda, ka mēs nezinām, vai ikvienu var nosūtīt atpakaļ uz turieni. Somijā, piemēram, šī situācija tika atrisināta, izsniedzot pagaidu uzturēšanās atļaujas pat, ja personas neatbilda nosacījumiem bēgļu statusa iegūšanai (tātad nepiešķirot patvērumu), jo mēs nevēlamies nosūtīt cilvēkus atpakaļ uz valsti, kurā notiek karš. Drošības situācija Afganistānā ir pārāk bīstama, lai pašreiz kādu nosūtītu atpakaļ, bet pēc tam, kad situācija būs kļuvusi mierīgāka, šie cilvēki tiks nosūtīti atpakaļ.
Janusz Władysław Zemke
(PL) Priekšsēdētāja kungs, es vēlētos sākt ar šādu lietu - es vairākus gadus strādāju Polijas Republikas Valsts aizsardzības ministrijā un šajā saistībā esmu daudzas reizes bijis Afganistānā, jo tur dienē 2 000 Polijas karavīru. Situācijas dramatisms ir saistīts ar to, ka, no vienas puses, tur ir cilvēki, kurus ir pārņēmis izmisums un kuri nevar tikt galā ar šādu sarežģītu situāciju, jo viņiem visapkārt pastāvīgi notiek karadarbība. No otras puses, tur ir cilvēki, kuri, un es nevilcinos to teikt, atbalsta abas karojošās puses. Dienā viņi atbalsta tos, kuri šodien atrodas pie varas, un naktī viņi palīdz Taliban. Attiecībā uz to mans galvenais jautājums ir šāds: vai mums ir instrumenti un iespējas, lai novērtētu to cilvēku patiesos nodomus un patieso situāciju, kuri ierodas Eiropā? Es domāju, ka daži ierodas vienkārši tādēļ, ka viņi neredz citu izeju, un tādēļ, ka viņus ir pārņēmis izmisums, bet ir iespējami arī atsevišķi gadījumi, kad cilvēki darbojas dažādās pusēs.
Franziska Keller
Priekšsēdētāja kungs, man šķita, ka daļa no diskusijas ir mazliet dīvaina. Kādēļ šie cilvēki šeit ir nelikumīgi? Viņi šeit ir nelikumīgi tādēļ, ka likumīgā veidā viņiem nav nekādu izredžu izkļūt no savas valsts, kurā notiek karš. Viņi likumīgā veidā nevar šeit ierasties, tādēļ īsti nepārsteidz tas, ka mēs atklājam, ka viņi ierodas šeit nelikumīgi. Mēs visi zinām, cik sarežģīti ir pieteikties patvēruma saņemšanai un iegūt patvērumu, jo Ženēvas Konvencija ir ļoti stingra šajā ziņā un ir jāsniedz pierādījumi, ka tiekat vajāts personīgi, kas, protams, ir sarežģīti tad, ja bēgat no kara. Tagad jūs sakāt, ka tikai tādēļ, ka viņu patvēruma pieprasījums netika apstiprināts, mums viņi ir jāsūta atpakaļ uz Afganistānu, kur notiek karš un kur cilvēki nevar dzīvot, kur viņi nevar izdzīvot, kur nevar nopelnīt dzīvošanai un kur, starp citu, notiek arī spēcīgs karš pret sievietēm. Tādēļ tieši šā pēdējā iemesla dēļ visām sievietēm, kuras bēg no turienes, ir jāpiešķir patvērums.
Es gribētu mudināt visas dalībvalstis un Komisiju cīnīties pret šo cilvēku atgriešanu Afganistānā.
Tobias Billström
Priekšsēdētāja kungs, godājamie deputāti! Paldies jums par lielo, interesanto devumu šajās debatēs. Es vēlētos iesākumā mēģināt apkopot dažus vissvarīgākos principus šajā jautājumā. Es sākšu ar to, ko teica Mathieu kundze savā pirmajā punktā par jaukto migrācijas plūsmu jautājumu. Patiešām tā tas ir, ka jauktas plūsmas ierodas Eiropas Savienībā, un, tā kā Savienībai nav neierobežotu spēju, lai pieņemtu šos cilvēkus, kā norādīja Mathieu kundze, ir svarīgi veikt atsevišķu, juridiski noteiktu novērtējumu, lai varētu noteikt, kuram ir jāsaņem aizsardzība saskaņā ar Eiropas tiesību aktiem un starptautiskajām konvencijām. Komisija to uzrauga, izmantojot direktīvas, kuras ir vienprātīgi pieņemtas Eiropas Savienībā.
Te nu es varu pievērsties viedokļiem, ko iepriekš ir paudušas Guillaume kundze un de Sarnez kundze, proti, vai Afganistāna ir valsts, kurā ir iespējams garantēt personas drošību. Jā, tieši par to ir visas šīs debates! Tieši to atsevišķa pārbaude cenšas noskaidrot un nodrošināt. Kopīgas Eiropas patvēruma sistēmas izveides nolūks ir sasniegt šo mērķi. Es domāju, ka daudzi runātāji pilnīgi neievēroja šo faktu savās runās, citiem vārdiem sakot, ka juridiski noteikta pārbaude, lai noskaidrotu, vai "jā” nozīmē "jā” un "nē” nozīmē "nē”, ir tas, ko mums ir jācenšas panākt. Ja atbilde ir "nē”, persona ir jāsūta atpakaļ neatkarīgi no tā - un es to atkārtošu, lai ikviens precīzi saprastu prezidentūras nodomus -, kas ir attiecīgā valsts. Ja mēs esam noskaidrojuši un nodrošinājuši, ka personai nav vajadzīga īpaša aizsardzība, mēs varam ar tīru sirdsapziņu viņu sūtīt atpakaļ uz savas izcelsmes valsti. Vai tas tiek veikts, kā komisārs J. Barrot teica, koordinētā veidā, izmantojot reisu, kur lidmašīnā lido vairāki dažādi cilvēki, kuru lietas ir pārbaudītas atsevišķi, vai arī viņi ceļo katrs atsevišķi, tas faktiski ir otršķirīgi. Tas šajā saistībā ir tikai loģistikas jautājums.
Es tagad atbildēšu Keller kundzei, kura vienmēr izvirza interesantus argumentus attiecībā uz šiem jautājumiem. Jā, es piekrītu jūsu viedoklim, ka jautājums par piekļuvi ir sarežģīts jautājums. Tas ir sarežģīti, ka mums pašlaik ir sistēma, kura principā pieprasa, ka personai ir jāatrodas Eiropas Savienības iekšienē, lai iesniegtu patvēruma pieteikumu, lai gan ir iespējams, ka šīm personām vienmēr nav sevišķi viegli tikt Eiropas Savienībā, lai to izdarītu. Tomēr tieši tādēļ Zviedrijas prezidentūras laikā mēs esam turpinājuši virzīt darbu, lai izveidotu kopēju Eiropas pārcelšanās sistēmu, kas dos iespēju piedāvāt alternatīvu maršrutu, pārbraucienu Eiropas Savienības iekšienē tiem, kuriem varbūt ir visvairāk vajadzīga aizsardzība, kuri ir vismazāk aizsargāti, un cilvēkiem, kuriem nav tādu finanšu resursu, lai dotos uz Eiropas Savienību.
Es vēlētos teikt, ka, ja ES visas dalībvalstis, ņemot vērā katras valsts iedzīvotāju skaitu, varētu nodrošināt tik daudz vietu, cik pašlaik nodrošina Zviedrija, - mums ir 1 900 vietu katru gadu - Eiropas Savienība spētu katru gadu nodrošināt 100 000 vietu ANO Augstākā komisāra Bēgļu lietu pārvaldei (UNHCR). Tas ir būtisks stratēģisks pasākums, lai varētu slēgt vissliktākās bēgļu nometnes visā pasaulē un piecelties un demonstrēt solidaritāti, kas, kā mēs prezidentūrā uzskatām, Eiropas Savienībai ir jādemonstrē tām ārpus mūsu robežām esošajām valstīm, kurās faktiski atrodas lielākā daļa pasaules bēgļu.
Jacques Barrot
Priekšsēdētāja kungs, es pateicos visiem runātājiem.
Mums ir lielas grūtības tāpēc, ka pastāv, Mathieu kundzes vārdiem runājot, jauktās plūsmas, kurās ietilpst imigranti, kas ierodas ekonomisku un vides iemeslu dēļ, un vienlaikus arī cilvēki, kas tiek vajāti un kam ir tiesības saņemt starptautisku aizsardzību vai papildu aizsardzību. Tādas ir šīs grūtības, un tās ir skaidri jāsaprot, ja ar šīm problēmām ir jātiek galā. Tas ir ļoti, ļoti sarežģīti.
Vispirms es vēlētos atbildēt. Es nolasīšu dažus punktus no Francijas atbildes - es nevaru atbildēt uz visu -, jo jūs esat vaicājuši man par šo jautājumu. Es nolasīšu no Francijas atbildes šādu fragmentu:
"Ieinteresētajām pusēm, kuras neiesniedza patvēruma pieteikumu pēc savas ierosmes, tika uzdoti jautājumi kā nelikumīgiem imigrantiem, un ieslodzījuma un atbrīvošanas maģistrāta kontrolē tās tika administratīvi aizturētas.
Katra persona tika informēta savas izcelsmes valsts valodā par savām tiesībām iesniegt apelāciju administratīvajam maģistrātam par lēmumu izraidīt šo personu uz Afganistānu un par savām tiesībām meklēt patvērumu Francijas Bēgļu un bezvalstnieku aizsardzības birojā (OFPRA) vai pieteikties brīvprātīgam atgriešanas pasākumam, ko īsteno saistībā ar Starptautisko Migrācijas organizāciju.
No šiem ārvalstniekiem tikai viens neiesniedza ne patvēruma pieteikumu, ne apelācijas sūdzību administratīvajam maģistrātam, un vēl divu cilvēku pieteikumus bija pārbaudījis Francijas Bēgļu un bezvalstnieku aizsardzības birojs, kur tie tika uzklausīti, klātesot tulkam. Uzklausīšanā administratīvajā tiesā ar advokāta palīdzību un tulka piedalīšanos viņiem bija iespēja izskaidrot to, kādiem riskiem viņi, domājams, tiktu pakļauti, ja atgrieztos savā izcelsmes valstī.
Kaut arī Francijas Bēgļu un bezvalstnieku aizsardzības birojs (OFPRA) ir piešķīris bēgļa statusu vai papildu aizsardzību daudziem Afganistānas valstspiederīgajiem, kuri ir meklējuši aizsardzību līdzīgos apstākļos, OFPRA uzskatīja, ka šajā gadījumā nebūtu nopietnu vai zināmu iemeslu, lai uzskatītu, ka šīs personas tiktu pakļautas patiesam vajāšanas riskam vai nopietniem draudiem savai dzīvībai vai personas drošībai, ja šīs personas tiktu izraidītas.”
Mēs saņēmām atbildi arī no Apvienotās Karalistes valdības. Es patiesi esmu izdarījis to, ko prasīja mana sirdsapziņu un mans pienākums; mēs esam uzņēmušies izvaicāt dalībvalstis.
Es arī vēlētos jums teikt, ka attiecībā uz priekšstatu par drošu valsti ir jāņem vērā Eiropas Kopienu Tiesas un Eiropas Cilvēktiesību tiesas prakse, kas norāda, ka tikai tas fakts vien, ka ierašanās notiek no valsts vai reģiona, kurā notiek nemieri, nav pietiekams iemesls, lai pamatotu pilnīgu aizsardzību pret izraidīšanu vai tiesības uz papildu aizsardzību, izņemot izņēmuma gadījumus, kad vispārējās vardarbības līmenis attiecīgajā valstī vai reģionā ir tik augsts, ka, vienkārši tur atrodoties, ikvienam ir patiesas briesmas ciest apdraudējumu savai dzīvībai vai personas drošībai. Turklāt ir taisnība, ka šie izņēmuma apstākļi netika pieminēti šajā gadījumā.
Ņemot vērā teikto, es vēlētos sniegt atbildi arī par grupu lidojumu jautājumu. Jāsaka, ka aģentūra Frontex jau ir organizējusi grupu lidojumus un daļēji tos finansējusi. Es uzskatu, ka tas patiešām ir jāpasaka. Šādi lidojumi bija 2008. gadā un 2009. gadā, tādējādi tas nav nekas jauns. Frontex cenšas nodrošināt - un es uzskatu, ka Frontex direktors gūst panākumus šajā ziņā -, lai grupu repatriāciju veiktu pienācīgos apstākļos, kad pret cilvēkiem tiek ievērota cieņa. Frontex direktors nesen man pat teica, ka viņš bija novērojis, ka Austrijā ir bijis ombuds, kurš īpaši uzraudzījis apstākļus, kādos šīs atgriešanas tika veiktas.
Mēs arī ceram attīstīt zināšanas jomā, kas attiecas uz nodrošināšanu, lai tad, kad šie cilvēki tiek izraidīti - pēc pārbaudes, ka viņi neatbilst to personu definīcijai, kurām ir tiesības uz starptautisku aizsardzību vai papildu aizsardzību -, viņi tiktu uzņemti savā izcelsmes valstī pienācīgos apstākļos. Šo jautājumu mēs arī pašlaik pārbaudām pēc Eiropas Padomes pieprasījuma. Mēs patiešām neesam izgudrojuši šo domu par piespiedu atgriešanas lidojumiem, nenodrošinot nekādas garantijas tam, ka tiks ievērota cieņa pret cilvēkiem.
Pats galvenais, es vēlētos jums atgādināt - un šeit es saku paldies Billström kungam un Zviedrijas prezidentūrai, kas mums ir ļoti daudz palīdzējusi -, ka pavasarī mēs sākām iesniegt dokumentus, kas palīdzēs mums virzīties uz patvēruma Eiropu. Mums ir dokuments par uzņemšanas nosacījumiem, mēs esam pārskatījuši - un De Sarnez kundze pareizi izvirzīja šo jautājumu - Dublinas problēmu, mēs faktiski esam izvirzījuši jautājumu par Dublinas regulas pielāgošanu tieši tā, lai novērstu, ka tā reizēm grauj vismazāk aizsargāto personu, jo īpaši bērnu, intereses, un mēs esam atbalstījuši principu par noteiktu atkāpju ieviešanu attiecībā uz Dublinas regulu.
21. oktobrī Komisija pieņēma divus citus nozīmīgus dokumentus: vienu par Kvalifikācijas direktīvu un otru par Patvēruma procedūru direktīvu. Šajā jaunajā direktīvas projektā par patvēruma procedūrām mēs cenšamies noteikt patiesi objektīvus kritērijus, kas ir vienādi visur. Mums būs vajadzīgs Atbalsta birojs, lai īpaši pārbaudītu, ka prakse lielākā vai mazākā mērā ir vienāda visā Eiropā, lai tādējādi šī patvēruma Eiropa varētu beidzot īstenoties.
Es vēlos pateikties Zviedrijas prezidentūrai. Es uzskatu, ka tā ir paveikusi labu darbu, iesniedzot šos dažādos dokumentus Padomei, bet vēl ir tāls ceļš ejams, līdz tie tiks pieņemti. Un mums ir dažas problēmas. Es daru visu, kas ir manos spēkos, lai mēģinātu ierosināt un īstenot šo patvēruma Eiropu, saņemot palīdzību no Zviedrijas prezidentūras, kas ir parādījusi piemēru, turklāt Billström kungs norādīja uz to, cik lielisku piemēru šī valsts ir parādījusi Eiropai. Arī attiecībā uz šo problēmu dalībvalstis demonstrē lielāku solidaritāti, kad runa ir par bēgļu uzņemšanu un viņu aizsardzības garantēšanu. Visām valstīm ir jāsāk to darīt. Mēs vēl neesam līdz tam nonākuši, un vēl arvien ir dažas valstis, kas neuzņem bēgļus.
To es vēlējos pateikt. Es labi apzinos, ka neesmu atbildējis uz katru atsevišķo jautājumu. Es jums varu teikt, ka par spīti visam mēs Komisijā esam darījuši visu, ko mēs spējam, lai īstenotu Eiropas tiesību aktu ievērošanu, un es gribētu teikt pat vairāk -lai īstenotu Eiropas vērtību ievērošanu.
Priekšsēdētājs
Ar to mēs beidzam šo darba kārtības punktu.
