ES stratēģija 2020. gadam - pasākumi saistībā ar Eiropadomes 2010. gada 11. februāra neoficiālo sanāksmi (debates)
Priekšsēdētājs
Nākamais darba kārtības punkts ir debates par Padomes un Komisijas paziņojumu "ES stratēģija 2020. gadam - pasākumi saistībā ar Eiropadomes 2010. gada 11. februāra neoficiālo sanāksmi”.
Priekšsēdētājs
Priekšsēdētāj Van Rompuy, tā kā šī ir jūsu pirmā runa Eiropas Parlamenta plenārsēdē, mēs vienojāmies, ka tā varētu būt mazliet garāka. Priekšsēdētājs Van Rompuy vēlas izklāstīt Parlamentam savus uzskatus par citiem jautājumiem, par institucionāliem jautājumiem, uzsākot sava amata pienākumu veikšanu. Varbūt ar 15 līdz 20 minūtēm jums pietiks?
Herman Van Rompuy
Eiropadomes priekšsēdētājs. - Priekšsēdētāja kungs, esmu priecīgs par šo iespēju piedalīties debatēs ar jums ne tikai tādēļ, lai ziņotu par valstu vai valdību vadītāju neoficiālo tikšanos pirms divām nedēļām - tā galu galā bija neoficiāla tikšanās bez oficiāliem ziņojumiem par secinājumiem -, bet arī, lai izmantotu iespēju tikties ar jums, sākot veikt savus amata pienākumus. Ja es gaidītu uz pirmo oficiālo iespēju ziņot par Eiropadomi, kas notiks marta beigās, es neierastos šeit Parlamentā ātrāk par aprīļa beigām, kādus piecus mēnešus pēc manas iecelšanas par Eiropadomes priekšsēdētāju. Tāpēc ļaujiet man izmantot šo iespēju izklāstīt, kā es izprotu savu lomu un funkciju. Es veltīšu tam pāris minūšu, lai pie tā turpmāk nebūtu jāatgriežas.
Vienmēr, protams, ir bijusi Eiropadomes prezidentūra, kas nav tieši tas pats, kas "Eiropas priekšsēdētājs”, kā daži saziņas līdzekļi to nosauca. Kas ir mainījies? Trīs nelielas lietas, kuras visas kopā laika gaitā var radīt svarīgas pārmaiņas.
Pirmkārt, tas ir kontinuitātes aspekts: iepriekš priekšsēdētāji mainījās pēc sešiem mēnešiem; tas ir, pēc katras otrās vai trešās sanāksmes. Bija maz iespēju attīstīt ilgtermiņa stratēģiju. Mūsu trešo valstu partnerus mulsināja tas, ka viņiem bija jātiekas ar citu valdības vadītāju ikreiz, kad notika augsta līmeņa sanāksme ar Eiropas Savienību. Lielāka kontinuitāte ir attiecību veidošanas un nopietna uzdevuma izpildes pamatprasība.
Otrkārt, tas ir pilna laika darbs; iepriekšējiem priekšsēdētājiem bija vienlaikus jāvada viņu pašu nacionālā valdība. Tas nozīmēja, ka labākajā gadījumā viņi varēja veltīt tikai pusi laika Eiropas lietām. Radot pilna laika amatu, kas veltīts Eiropadomes vadīšanai un tās stratēģijas pasākumiem, tostarp ārējai pārstāvībai, Eiropadomei tagad ir labāka iespēja veikt savu uzdevumu Eiropas iestāžu sistēmā.
Treškārt, tas ir fakts, ka tagad valstu vai valdību vadītāji izvēlas to, kuru viņi grib redzēt šajā amatā, nevis izvēle notiek nejauši vienkāršas rotācijas sistēmas rezultātā. Es domāju, ka arī tas dod pamatu cerēt uz atbalstu, ar kuru priekšsēdētājs var rēķināties.
Visas trīs minētās izmaiņas ir iepriekšējās iestāžu struktūras pragmātiski uzlabojumi, bet kopā ar faktu, ka Eiropadome tagad kļūst par patstāvīgu iestādi, tās dod Eiropadomei labāku iespēju pildīt savu uzdevumu saskaņā ar līgumiem, kas "[nosaka Savienības] vispārējos politiskos virzienus un prioritātes”.
Daži komentētāji šajā uzdevumā ir saskatījuši daudz vairāk, citi ir saskatījuši mazāk. No vienas puses, daži uzskata Eiropadomes prezidentūru kā sava veida président, kas ir tāds valsts izpildvaras vadītājs, kāds ir, piemēram, Francijā. Citi, no otras puses, uzskata to par vienkāršu priekšsēdētāju valdību vadītāju sanāksmēs. Faktiski tas nav ne viens, ne otrs. Tas noteikti nav prezidents, un tam nav pašam savas izpildvaras. Šā pienākuma veicējam ir jāpauž valstu vai valdību vadītāju kolektīvie viedokļi. No otras puses, uzdevums nav tikai būt par priekšsēdētāju, kas dod vārdu vienam vai otram Eiropadomes loceklim sanāksmju laikā. Sanāksmju gatavošana un apkopošana un Eiropas Savienības ārējā pārstāvība, piemēram, kopā ar Komisijas priekšsēdētāju G20 valstu augstākā līmeņa sanāksmē, un pienākums veidot saikni starp valstu galvaspilsētām un iestādēm nepārprotami sniedzas tālāk nekā uzdevums vienkārši vadīt sanāksmes.
Pastāvīga priekšsēdētāja uzdevums ir pastiprināt kopējas virzības sajūtu: ne vairāk un ne mazāk. Kurp mēs ejam? Kā izturēties pret mūsu kaimiņiem? Kas ir mūsu galvenie stratēģiskie partneri pasaulē? Kur mēs gribam būt pēc desmit vai divdesmit gadiem? Šie ir būtiski jautājumi.
Attiecībā uz manām attiecībām ar Eiropas Parlamentu līgumā par to teikts pavisam īsi: ir tikai vienkārša prasība sniegt jums ziņojumu "pēc [...] Eiropadomes sanāksmēm”. Tas nozīmē vismaz četras reizes gadā, lai gan visbiežāk tas varētu būt piecas vai sešas reizes un turpmākā nākotnē pieaugt līdz desmit reizēm. Nebūs ilgi jāgaida, kad jums jau būs apnicis mani redzēt! Es turpināšu palielināt arī citus parastus kontaktus ar Parlamenta deputātiem, piemēram, sanāksmes, kuras esam sākuši ar grupu vadītājiem, un ikmēneša tikšanās ar Parlamenta priekšsēdētāju.
Manu lomu patiešām nevajag jaukt ar Komisijas priekšsēdētāju. Barroso kungs vada izpildorgānu, kuru ievēl Eiropas Parlaments un kurš ir tam atbildīgs. Tas iesniedz tiesību aktu un budžeta priekšlikumus jums, es to nedaru. Komisijas priekšsēdētājam ar Eiropas Parlamentu ir ciešs ikdienas kontakts, tostarp strādājot arī pie tiesību aktu un budžeta priekšlikumiem. Mans uzdevums drīzāk ir nodrošināt, lai valstu vai valdību vadītāji varētu kopīgi piekrist kopējai Eiropas Savienības stratēģijai gan attiecībā uz iekšējo attīstību, gan ārējās attiecībās. Es katru nedēļu tiekos ar Barroso kungu. Mēs abi ļoti skaidri apzināmies nepieciešamību izvairīties no jebkādiem kompetenču konfliktiem vai pārpratumiem jautājumā par to, kurš par ko ir atbildīgs. Sabiedriskajai domai un trešām valstīm var rasties grūtības saprast atšķirību starp Komisijas priekšsēdētāju un Eiropadomes priekšsēdētāju; es esmu pilnīgi pārliecināts, ka mēs esam uz pareizā ceļa.
Saistībā ar šo ir svarīgi arī atcerēties, ka es esmu Eiropadomes, nevis Ministru padomes priekšsēdētājs; tās ir divas atsevišķas iestādes. Parasto Padomi, kas kopā ar Eiropas Parlamentu ir viens no likumdevējiem, joprojām turpinās vadīt prezidentūra, kas joprojām rotēs pēc katriem sešiem mēnešiem dalībvalstu starpā. Vienīgi saistībā ar ārlietām, kurās tā koordinē izpildvaru, tai ir pastāvīgs priekšsēdētājs Catherine Ashton personā, kas ir Komisijas priekšsēdētāja vietniece un Augstā pārstāve ārpolitikas jautājumos.
Pašlaik es vēlos izteikt atzinību darbam, ko dara Catherine Ashton. Saskaroties ar dažādām problēmām ārlietu un drošības jomā un sagatavojot Ārējās darbības dienestu, viņa ir pelnījusi mūsu atbalstu. Man būs pagodinājums strādāt cieši kopā ar viņu, ārēji pārstāvot Eiropas Savienību.
Ļaujiet man pateikt tikai dažus vārdus par pašu Eiropadomi.
Pirmā oficiālā sanāksme manā vadībā notiks nākamā mēneša beigās. Mums tomēr bija lietderīga valstu vai valdību vadītāju neoficiāla tikšanās šā mēneša sākumā Bibliothèque Solvay telpās, kas ir tikai pāris simtu metru attālumā no šejienes. Vai nu bibliotēkas tīkamās apkārtnes vai nelielā attāluma no Parlamenta dēļ mūsu diskusijas bija auglīgas.
Kā es teicu, es nevaru jums ziņot par neoficiālas sanāksmes oficiāliem secinājumiem. Labākajā gadījumā es varu dalīties ar jums savos personīgajos secinājumos par diskusijām, ko esmu izteicis vēstulē Eiropadomes locekļiem, kura, kā man zināms, ir cirkulējusi Parlamentā. Ar šo neoficiālo Padomi mans mērķis galvenokārt bija sagatavot nākamos apsvērumus jautājumā par to, kā uzlabot Eiropas ekonomiskos rezultātus, mums izkļūstot no pašreizējās ekonomiskās krīzes. Tas saistās ar mērķu un ieceru pārskatīšanu - un mums par to ir ļoti noderīgs dokuments no Komisijas priekšsēdētāja Barroso - kā arī, kā mums uzlabot šo jautājumu pārvaldību. Tas, kā mēs rīkosimies, vadot savu integrēto Eiropas ekonomiku - pasaules lielāko tirgu -, lai uzlabotu savus ekonomiskos izpildes rādītājus, ir viens no centrālajiem jautājumiem, kas Eiropas Savienībai jāatbild.
Mūsu sākotnējās viedokļu apmaiņās mēs pievērsāmies tam, kā nosakām mērķus, kā tos sasniedzam, kā novērtējam rezultātus. Vairumā gadījumu tas saistās ar nacionālo kompetenču darbības koordinēšanu, vienlaikus pilnībā izmantojot Eiropas Savienības kompetences un pieejamos instrumentus. Tāpēc tas ir uzdevums, kam Eiropadome ir izcili piemērota. Solvay sanāksmē visi Eiropadomes locekļi atzina, ka mums Savienībā ir vajadzīga labāka, mērķtiecīgāka ekonomikas koordinācija, gan makroekonomikas politikai - noteikti eiro zonā -, gan arī mikroekonomikas politikai. Tajā ir daudz kā ļoti tehniska, bet ņemsim tikai ideju par kopīgo ekonomisko mērķu skaita samazināšanu, lai koncentrētos uz četriem, pieciem. Šiem mērķiem jābūt skaitliski mērāmiem un sadalāmiem valsts noteiktos mērķos; nav jēgas pārskatiem par, teiksim, 65 dažādām rādītāju grupām.
Turklāt visi Eiropadomes locekļi kopējā Eiropas stratēģijā labprāt uzņemas lielāku atbildību par izaugsmi un darbavietām. Šāda personīga iesaistīšanās ir neaizvietojama; mums jāpāriet no ieteikumu dokumentiem uz reālām saistībām dzīvē. Es biju priecīgs, redzot šāda līmeņa vērienu pie sarunu galda. Jūs varat saukt to par labāku koordināciju, labāku pārvaldību vai pat par gouvernement économique, ja gribat, bet galvenais ir kopējā apņēmība gūt panākumus.
Mums bija arī ātra diskusija par to, kā labāk īstenot Eiropas piedalīšanos Haiti pārbūvē; mēs gribam šo diskusiju turpināt, lai labāk īstenotu Līguma 214. pantu par humānās palīdzības koordinēšanu. Diskusija par to, kā Eiropai būtu stratēģiski jāreaģē uz Kopenhāgenas konferenci par klimata pārmaiņām, tiks turpināta nākamajā Eiropadomes sanāksmē. Protams, negaidīta bija diskusija par stāvokli Grieķijā. Es uzņēmos pienākumu apliecināt, ka ar to nodarbojas Eiropas Savienības iestādēs, nevis ārpus tām un ka panāktā vienošanās saņēma visu 27 valstu vai valdību vadītāju, kā arī Komisijas priekšsēdētāja un Eiropas Centrālās Bankas priekšsēdētāja apstiprinājumu. Šāda vienprātības pakāpe liecināja par Grieķijas atbildības uzņemšanos attiecībā uz deficīta samazināšanu ticamā veidā un par mūsu solidaritāti, ja tāda būs nepieciešama. Es ļoti ceru dzirdēt no jums jūsu viedokli šajos jautājumos, arī par to, kā lai mēs stājamies pretī problēmām, kuras skar mūsu Savienību.
Es varu jums apliecināt, ka man ir viens galvenais mērķis nākamajiem gadiem: nodrošināt, ka mūsu Savienība atgriežas normālā gultnē, lai kļūtu pietiekami stingra iekšēji un saglabātu mūsu pašu sociālo modeli, un ārēji - lai aizstāvētu mūsu intereses un ievērotu mūsu vērtības. Es domāju, ka visas Eiropas iestādes var un tām vajag strādāt kopā šo mērķu sasniegšanai.
(Aplausi)
José Manuel Barroso
Komisijas priekšsēdētājs. - Priekšsēdētāja kungs, ļaujiet man vispirms apsveikt priekšsēdētāju Van Rompuy par ļoti labo neoficiālo Eiropadomes sanāksmi, kas pirmoreiz notika viņa vadībā.
Kad tika panākta vienošanās mūsu visu starpā attiecībā uz svarīgu paziņojumu par Grieķiju, mēs apspriedām Eiropas stratēģiju 2020. gadam, ilgtspējīgas izaugsmes un nodarbinātības stratēģiju. Man bija iespēja koncentrēt uzmanību uz būtiskiem politikas jautājumiem, ar kuriem mēs saskaramies, problēmām un virzieniem, kurus Komisija oficiāli ierosinās nākamo trešdien.
Pirms krīzes Eiropas ekonomika progresēja: mēs bijām liecinieki 18 miljoniem jaunu darbavietu un dinamiskākai uzņēmējdarbības videi. Tomēr finansiālā krīze un tās ietekme uz daudzām mūsu darbības jomām šos ieguvumus ir aizslaucījusi prom: IKP kritums ir par 4 % gadā, bezdarbs pieaudzis līdz 10 %, tas ir milzīgs trieciens mūsu uzplaukumam, reāls apdraudējums mūsu sabiedrībai. Tajā pašā laikā uzdevums kļūst grūtāks: mūsu iedzīvotāji noveco, salīdzinājumā ar mūsu konkurentiem palielinās atšķirība ražīgumā, un mums ir trūkumi izglītībā un pētniecībā. Tomēr mums ir arī stiprās puses: mums ir pasaulē lielākā tirgus ekonomika, mums ir vienots tirgus, mums ir eiro zona. Visi šie faktori ir izrādījušies svarīgi aktīvi krīzē.
Bet šodien Eiropa sastopas ar ļoti svarīgu izvēli, es teiktu - ar izšķirošu izvēli nākamajām paaudzēm. Nav nekādas cerības, ka vecie labie laiki atgriezīsies. Ir iespējamas ierobežotas pārmaiņas - viszemākais kopsaucējs, kas sola kādas reformas un izaugsmi. Bet mēs nekad nevarētu atgūt krīzē zaudēto. Šī izvēle beigtos ar otrās šķiras Eiropu jaunajā pasaules kārtībā. Minimālas pārmaiņas, kaut kāda pielāgošanās.
Es uzskatu, ka mēs varam būt un mums jābūt ar plašāku vērienu. Mēs varam tiekties pēc ekonomikas stratēģijas, kas noliek Eiropu uz konkurētspējas takas un var radīt miljoniem jaunu darbavietu. Bet tas nav izdarāms ar daļējiem pasākumiem un pakāpeniskām pārmaiņām. Mums jāiedveš neatliekamības sajūta, atziņa, ka ierastā uzņēmējdarbība nenodrošinās mūsu Eiropas dzīves veidu un nenosargās mūsu sociālos modeļus. Gluži otrādi. Tie modeļi tiks apdraudēti, ja mēs nepielāgosimies daudz izaicinošākai globālai videi.
Tam nepieciešami apvienoti centieni. Mums nepieciešamas dalībvalstis, mums nepieciešamas Eiropas iestādes, mums nepieciešamas ieinteresētās puses un visa sabiedrība, un mums konkrēti nepieciešama šā Parlamenta aktīva iesaistīšanās un atbalsts šādas stratēģijas izveidei un aizvadīšanai līdz cilvēkiem.
Nākamnedēļ Komisija izvirzīs galvenos stratēģijas elementus kā oficiālu priekšlikumu Eiropas iestādēm. Tas pievērsīsies trim prioritātēm: izcilai izaugsmei, iekļaujošai izaugsmei, ilgtspējīgai izaugsme.
Pirmkārt, izaugsmes centrālajam dzinējspēkam ir jābūt zināšanām, zināšanām un inovācijai, kas rada rītdienas idejas, rītdienas prasmes, rītdienas tehnoloģijas. Otrkārt, lai paturētu mūsu Eiropas sabiedrības modeli spēkā, mums jārada vairāk darbavietu. Mūsu mērķim jābūt veselīgai, pārticīgai, drošai sabiedrībai, kurā ikviens jūt, ka var atrast savu vietu. Tas nozīmē cilvēkiem nodrošinātu darbu un prasmes, un tas nozīmē tiešu uzbrukumu nabadzības postam. Nabadzības problēma ir ne tikai nacionāla problēma, tā ir problēma, kurai jādod kopēja Eiropas atbilde.
Mūsu sociālā tirgus ekonomikai ir jābūt gatavai izmantot nākotnes iespējas. Es runāju par ilgtspējīgu attīstību, par klimata pārmaiņu risināšanas svarīguma izpratni, par atziņu, ka spiediens ir uz resursiem. Ar to es domāju konkurētspējīgu ekonomiku, iekšējā tirgus padziļināšanu, labāku nosacījumu radīšanu investīcijām, jo īpaši attiecībā uz MVU, Eiropas ekonomiku, kas spēj pastāvēt globalizētā tirgū.
Šīs prioritātes nav svešas. Bet fakts, ka mēs vēl neesam spējuši īstenot šos mērķus, to nozīmi palielina, nevis samazina. Radikālas pārmaiņas ir vajadzīgas nevis mums norādot uz Eiropas ekonomikai vajadzīgo, bet gan mūsu pieejā, kā likt pārmaiņām notikt.
Kas mums vajadzīgs, lai gūtu panākumus? Pirmkārt, stratēģijai jābūt vispusīgai. Mēs nevaram izmantot "izvēlies un lieto” stratēģiju, kas ļauj ikvienam izvēlēties darīt to, kas ir viegli un rada labsajūtu, un atstāt īstās grūtības pārējiem. Vēl arvien ir daudz jautājumu: nosaucot tikai dažus no tiem, es domāju par vienotā tirgus galīgo izveidi, par mūsu nodokļu aplikšanas sistēmu kvalitāti, par to, kā tērējam naudu apstākļos, kad ir palielināts spiediens uz sabiedriskajām finansēm.
Otrkārt, stratēģijā jāiesaista visa mūsu sabiedrība. Mums neizdosies turpmāk nostādīt Eiropas sabiedrību uz pareizām sliedēm, ja tas notiks uz sociāla konflikta rēķina. Tieši tāpēc ir būtiski to novērst, izvēloties pieeju, kas rada darbavietas un pievēršas nabadzības posta izskaušanai. Tāpēc arī mēs esam saprātīgi rīkojušies, reformējot finanšu tirgus. Mēs vēlamies spēcīgu finanšu nozari, kas spēj finansēt inovāciju un palīdzēt uzņēmumiem augt: tādu, kas atzīst savu plašāko atbildību sabiedrības un valdības priekšā, kura nāca tai palīgā, kad bija grūts laiks; tādu, kas pieņem to, ka šodien Eiropas līmenī ir nepieciešama efektīva uzraudzība.
Treškārt, mēs nedrīkstam jaukt vispārēju redzējumu par Eiropas ekonomiku ar jautājumu "kurš ko dara”. Tam nav jābūt debašu jautājumam par pilnvarām. Mūsu pienākums ir saskatīt pievienoto vērtību, ko dod Eiropas pieeja. Globalizācijas laikā, kad mums jārunā ar Ameriku, Ķīnu, Krieviju un citiem, kopējās pieejas pievienotā vērtība ir pilnīgi acīmredzama, piemēram, G20 sanāksmē, kas faktiski bija Eiropas Savienības iniciatīva Francijas prezidentūras laikā un ko uzsāka Francijas prezidents un es, kad mēs piedāvājām Amerikas prezidentam šīs augstā līmeņa sanāksmes. Patiešām ir jāatzīst, ka mūsu ietekme ir lielāka, ja mēs darbojamies kopā. Ir nepareizi atzīt globālo savstarpējo atkarību un noraidīt Eiropas savstarpējo atkarību. Tieši tāpēc mums jādarbojas kopā.
Tomēr ļoti daudzas darbības ir jāveic valsts līmenī. Protams, pastāv valsts atbildība, kuru mēs galvenokārt sagaidām no valdības, bet mēs sagaidām arī valdību patiesu uzticību Eiropas pieejai. Eiropas pieeja ir nepieciešama nevis tāpēc, lai Briselei atdotu pilnvaras - tāds nepavisam nav mūsu nodoms -, bet lai palīdzētu mūsu sabiedrībā notikt neatliekamām reformām, kuras nesīs mums lielāku uzplaukumu, lielāku labklājību mūsu pilsoņiem.
Mums būs panākumi tikai tad, ja mēs būsim gatavi strādāt kopā, nevis cits pret citu, un tāpēc mums ir jāattīsta uzticama piederības apziņa visos līmeņos. Mums ir vajadzīga stipra un īsta koordinācija ekonomikas jomā. Lisabonas līgums dod mums šos instrumentus, un mēs tos lietosim.
Šajā Eiropadomē es redzēju šīs problēmas izpratni. Es varu salīdzināt diskusijas šoreiz ar diskusijām pirms pieciem gadiem, kad mēs diskutējām par Lisabonas stratēģiju. Atļaujiet man jums ļoti godīgi un ļoti atklāti teikt, ka es valstu un valdību vadītāju starpā redzēju daudz vairāk izpratnes par nepieciešamību darboties kopā un arī par Eiropas ekonomikas ārējiem ierobežojumiem. Es patiesi ceru, ka šoreiz šauras nacionālas intereses atkal nepretosies vajadzībai pēc ciešākas koordinācijas un efektīvas Eiropas pārvaldības sistēmas.
Mums ir nepieciešami arī svarīgi Eiropas Savienības līmeņa parauga pasākumi, lai parādītu, ko mēs mēģinām panākt: daži konkrēti plāni. Mēs gatavojamies iepazīstināt ar dažiem no tiem: piemēram, inovāciju plāns, jaunu prasmju programmas, pareiza rūpniecības politika, digitālā programma, zaļās tehnoloģijas un īpašs plāns vai rīcība nabadzības izskaušanai; projekti, kam pašiem ir vērtība un ietekme; projekti, kas apliecina, kāpēc Eiropa nodrošina daļu risinājuma, un apliecina, ka Eiropas Savienība nevis tikai runā, bet rīkojas.
Ļaujiet man beigt ar aicinājumu jums, Eiropas Parlamentam, apliecināt jūsu kā likumdevēja, kā budžeta lēmējinstitūcijas un kā Eiropas rīcības aizstāvja katrā Eiropas Savienības nostūrī stingro atbalstu šiem projektiem.
Joseph Daul
Priekšsēdētāja kungs, Van Rompuy kungs, Barroso kungs, dāmas un kungi! 11. februāra Eiropadome bija pirmā, ko sasauca un vadīja Van Rompuy kungs, kuru es vēlos sveikt saistībā ar viņa pirmo uzstāšanos Eiropas Parlamenta plenārsēdē.
Van Rompuy kungs, Eiropas Tautas partijas (Kristīgo demokrātu) grupa gaida no jums daudz. Es atzinīgi vērtēju jūsu runu pozitīvo un pragmātisko noskaņu kopš jūsu iecelšanas, un es novērtēju to noskaņojumu, kādu jūs vēlaties radīt Eiropadomē, bet es sagaidu, ka jūs un Ministru padome apzināties, ka līdz ar Lisabonas līgumu jūsu attiecības ar mums, Eiropas Parlamenta deputātiem, ir mainījušās. Mēs esam vienlīdzīgi lēmēji, un tam ir ne tikai tiesiskas, bet arī politiskas sekas.
Tagad es vēlos pievērsties 11. februāra debašu būtībai, kas, protams, ir 2020. gada stratēģija, kā arī eiro un ekonomikas un budžeta politika, jo pārspriedumi saistībā ar Grieķijas parādu un eiro bija negaidīti viesi Solvay bibliotēkā.
Es vēlētos uzdot šādu jautājumu: vai mūsu kopējās valūtas vājināšanās notiek tikai un vienīgi Grieķijas krīzes dēļ vai arī eiro ir tiešu uzbrukumu mērķis tiem, kuri nav apmierināti ar tā spēku un to dalībvalstu spēku, kas ar to saistītas?
Otrkārt, vai mēs gatavojamies gaidīt, kamēr stāvoklis noteiktās eiro zonas valstīs pasliktināsies, pirms mēs reaģēsim, kā mēs to darījām ar Grieķiju? Ja mēs to netaisāmies darīt, kādi ir plāni stāvokļa labošanai valstīs, kurās risks ir vislielākais? Tas ir jautājums jums, priekšsēdētāj Van Rompuy.
Es uzdodu šos jautājumus tāpēc, ka, lai gan es priecājos par 11. februārī pieņemtajiem solidaritātes pasākumiem, man ir nopietnas šaubas, vai mēs, eiropieši, patiešām pārvaldām situāciju. Vai situācija nav tāda, ka Grieķijas brīdinājums ir parādījis, cik lielā mērā mums ir jāpieņem drosmīgi lēmumi, lai beidzot nodrošinātu, ka mūsu valūta, eiro, atspoguļo politisko spēku, kas to balsta?
Protams, mēs daudz runājam, mēs runājam par ekonomikas pārvaldību, mēs runājam par monetāro pārvaldību, bet mēs visu varētu padarīt ievērojami vienkāršāku un katrā ziņā efektīvāku, ja mēs izstrādātu un ieviestu reālu eiro zonas dalībnieku budžeta koordinēšanu. Bijušais Francijas premjerministrs Edouard Balladur nesen pats atzina nepieciešamību atteikties no suverenitātes dažās jomās - kaut ko tādu francūzim nav viegli izdarīt - un izteicās par labu kārtībai, ka eiro zonas valstu nacionālos budžetus apstiprinātu eirogrupa, pirms tos iesniedz valstu parlamentiem.
Es vēlētos šo pārdrošo ideju pārņemt, un es lūdzu Eiropadomi apsvērt to un nopietni izanalizēt. Pienācīgi koordinējot savus budžetus, eiro zonas valstis iegūtu iepriekš nepieredzētu ietekmi un manevrēšanas iespējas. Šī pilnvara nozīmētu, ka tām ir spēcīga ietekme uz jauno globālo noteikumu attīstību, bet tas prasītu arī, lai Eiropas spēki apvienotos starptautiskās finanšu organizācijās, kurās par eiro ir jāpauž vienota nostāja.
Ļaujiet man citēt pārsteidzošu piemēru, kuru, manuprāt, pieminēja Barroso kungs, par SVF, kurā balsošanas tiesības tiek aprēķinātas proporcionāli valstu ekonomiskajam svaram. Pēc šiem kritērijiem Amerikas Savienotajām Valstīm pieder 16,7 % balsošanas tiesības, Japānai 6 %, Ķīnai 3,6 % un sešām Eiropas Savienības dibinātājvalstīm 18,49 %. Tomēr, ja tās uzstātos kā vienota fronte SVF priekšā, eiro zonas valstis pārstāvētu 23 % balsu un visas Eiropas Savienības valstis, arī apvienotas, pārstāvētu 32 % balsošanā jeb, citiem vārdiem sakot, divreiz vairāk nekā Amerikas Savienotās Valstis.
Priekšsēdētāji, dāmas un kungi, tāds ir reālais spēku samērs pasaulē. Tomēr, tā kā Eiropa joprojām ir sašķelta, tā nespēj izmantot visu savu svaru. Vai tas mums ilgāk ir paciešams? PPE grupa tā nedomā. Ir laiks, priekšsēdētāj Van Rompuy, eiro zonas valstīm atvērt acis par lietu patieso stāvokli un mācīties no tā. Tad tās būs gatavas darīt to, ko tās drīz būs spiestas darīt, proti, patiesi apvienoties, nevis turēties pie ekonomiskās suverenitātes fasādes, kas ir nekas cits, kā vien bīstama izlikšanās.
Stephen Hughes
S&D grupas vārdā. - Priekšsēdētāja kungs, kopš Eiropā sākās ekonomiskā un sociālā krīze, vairāk nekā septiņi miljoni cilvēku ir iestājušies bezdarbnieku rindās. Līdz šā gada beigām ir iespējams, ka bez darba būs vairāk nekā 25 miljoni cilvēku. Mūsu ekonomikas un sabiedrisko finanšu labā veselība, kuru mēs tik ļoti esam centušies izveidot kopš pagājušā gadsimta 90. gadu sākuma, ir sagrauta nepilnos divos gados. Neskatoties uz dārgiem atlabšanas pasākumiem, vienīgais, no kā mums līdz šim ir izdevies izvairīties, ir pilnīgs sistēmas sabrukums.
Ekonomikas attīstība joprojām ir ārkārtīgi vāja, un daudzi cilvēki ir zaudējuši ticību ātras atveseļošanās idejai. Bailes par nākotni nomāc mūsu sabiedrību, visu veidu nevienlīdzība ir paplašinājusies, un dažām mūsu dalībvalstīm, kas kļuvušas par nežēlīgas un nekontrolētas spekulācijas mērķiem, ir absolūti nepieciešama visas ES solidaritāte un aizsardzība. Krīze ir nopietni iedragājusi Eiropas globālo konkurētspēju un vājinājusi tās politisko ietekmi.
Šajā drūmajā ainavā Eiropai tagad nepieciešams no jauna izgudrot savu nākotni, lai nosargātu savu ekonomiskās un sociālās attīstības modeli.
Priekšsēdētāj Barroso, jūs pavasara Padomē gatavojaties prasīt, kur mēs gribam, lai Eiropa būtu 2020. gadā. Tas ir ļoti svarīgs jautājums, bet vai mēs varam atļauties strīdus par tālu nākotni, vispirms nedodot atbildi tiem miljoniem eiropiešu, kuri tagad izjūt krīzes iespaidu savā dzīvē un kuri raizējas par to, kas notiks ar viņu dzīvi rītdien - vai viņiem būs darbs; vai viņiem būs izredzes atrast jaunu darbu? Ko jūs varat viņiem atbildēt?
Es nevaru rītdien atgriezties savā reģionā un stāstīt saviem cilvēkiem, ka viņiem nav jāraizējas, ka mums ir plāns 2020. gadam. Man jāatbild uz viņu pašreizējām raizēm un bailēm, un es gribu, lai es varētu viņiem teikt, ka viņi varēs saglabāt savu darbu, ka drīz sāks rasties jaunas darbavietas un ka šis darbs būs cilvēka cienīgs darbs ar cilvēka cienīgu atalgojumu.
Pašlaik vienīgā vidējā termiņa politikas darba kārtība ir tā, ko Eiropadome noteica decembrī: sabiedrisko finanšu konsolidācija. Tiek gaidīts, ka līdz 2011. gadam dalībvalstis sāks konsolidāciju, lai panāktu, ka divos gados sabiedriskais deficīts nepārsniedz 3 % robežu. Tajā pašā laikā bezdarbs joprojām palielināsies, izaugsme būs pārāk vāja, lai samazinātu bezdarbu.
Ir citi veidi, kā izvilkt Eiropu no krīzes: nolikt mūsu politikas darba kārtības centrā cilvēkus un jo īpaši tos, kurus krīze ir skārusi visvairāk. Es mudinātu priekšsēdētāju Van Rompuy un priekšsēdētāju Barroso vēlreiz pārdomāt tā sauktās iziešanas stratēģijas raksturu. Eiropai ir jāizvēlas morāli cienīgs ceļš izejai no šīs krīzes: humāns, uz mūsu pamatvērtībām balstīts ceļš - kurš patiesībā ir arī ekonomiski gudrāks ceļš.
Tas nenotiks, ja makroekonomikas politika pilnīgi pievērsīsies tikai straujai konsolidācijai. Tā nozīmētu samazinājumus sabiedriskajās investīcijās, izglītībā un apmācībā, sociālajos un veselības dienestos. Konsolidāciju nevar panākt tikai ar nodokļu paaugstināšanu. Eiropas izaugsmes potenciāls ciestu vēl vairāk nekā līdz šim, un tādēļ atlabšana būtu ārkārtīgi lēna un liela daļa pašreizējo bezdarbnieku kļūtu par ilgstošiem bezdarbniekiem.
Eiropieši ir pelnījuši izsvērtāku un sociāli atbildīgāku pieeju politikai. Mēs uzskatām, ka šādai pieejai ir jāparedz "ieejas stratēģija” darba tirgū, kurai jākļūst par 2020. gada stratēģijas integrētu sastāvdaļu un jābūt plānam laika posmam līdz 2015. gadam.
Tam jāapvieno makroekonomiskās politikas darba kārtība ar strukturālo politiku ekonomikas, sociālajā un vides jomā ar mērķi līdz 2015. gadam radīt vismaz piecus miljonus jaunu darbavietu, jo īpaši zaļajā ekonomikā. Eiropadomei marta augstākā līmeņa sanāksmē šis nodoms skaidri jāpaziņo kā jaunās stratēģijas galvenais mērķis.
Pienācīgai ekonomikas politikas koordinācijai, kas plešas krietni tālāk par stabilitātes pakta politikas uzdevumu, jānodrošina dažādo dalībvalstu pakāpeniska fiskālā konsolidācija kopā ar galveno sabiedrības izdevumu saglabāšanu izaugsmes jomās un galvenajos sociālās politikas segmentos.
Tas prasīs politisku lēcienu domāšanā attiecībā uz Eiropas, jo īpaši uz eiro zonas, ekonomikas pārvaldību.
Marta vai jūnija augstā līmeņa sanāksmei ir jāpiešķir tās priekšsēdētājam mandāts par vērienīgu plānu, kas, cieši sadarbojoties ar Komisiju, jāiesniedz 2010. gada decembra Padomes lēmumam par to, kā stiprināt ekonomikas pārvaldību ES.
Mums jāpārbauda vecais lietu risināšanas veids, ja vēlamies mācīties no pašreizējās krīzes un nodot to vēsturei tik ātri, cik vien iespējams. Šī ir iespēja padarīt Eiropu svarīgu cilvēkiem, ne tikai tirgiem. Tas var kļūt par realitāti, ja 2020. gada stratēģijā galvenie patiešām būs cilvēki un darbi, citiem vārdiem sakot, ja tā ietvers sevī vērienīgu sociālu un cilvēka cienīgu nodarbinātības programmu.
Savas grupas vārdā es mudinu jūs darīt visu, ko varat, lai cilvēki, tostarp vismazāk aizsargātie cilvēki, būtu Eiropas projekta centrā.
Guy Verhofstadt
ALDE grupas vārdā. - Priekšsēdētāja kungs, pirmkārt, ļaujiet man tieši sākt ar to, ko es sauktu par visneatliekamāko problēmu šodien. Mēs varam runāt par 2020. gadu, bet mums ir vēl steidzamākas problēmas šodien: eiro zona un Grieķija. Mums tām jāatrod risinājums.
Manuprāt, mums, Eiropas Parlamentam, ir jāuzņemas iniciatīva šajā jomā. Ir svarīgi noteikt, kas konkrēti notika Grieķijā. Šodien mēs saņēmām pretrunīgu informāciju. Grieķija saka, ka tā ir sniegusi visu informāciju Eiropas Savienībai un Eiropas iestādēm. Tajā pašā laikā Eiropas Komisija un Eurostat saka, ka viņi nav saņēmuši visu nepieciešamo informāciju. Tajā pašā laikā investīciju bankas - Goldman Sachs, Morgan Stanley, Deutsche Bank - minimāli runā par to, ko tās ir darījušas Grieķijas gadījumā.
Tāpēc es domāju, ka šā Parlamenta uzdevums ir organizēt noklausīšanos kopā ar attiecīgo komiteju tik ātri, cik vien iespējams, lai mēs varētu uzklausīt visas šajā jautājumā iesaistītās puses un atklāt, kas tieši notiek Grieķijas gadījumā. Mēs nevaram runāt par pretlīdzekļiem, par risinājumiem, par reformām Eiropas Savienībā, ja, pirmkārt, nezinām, kas reāli notika Grieķijas gadījumā 2008. un 2009. gadā un pirms tam, un es domāju, ka ir absolūti nepieciešams, lai šis Parlaments uzklausītu dažādās puses.
Otrkārt, mums ir arī jārisina Grieķijas parāda problēma. Manuprāt, tai ir tikai viens labs risinājums. Vakar es lasīju George Soros rakstu laikrakstā Financial Times par šo jautājumu, un pirms dažām dienām lasīju Joschka Fischer rakstu Vācijas presē. Viņš saka to, ko daudzi cilvēki saka: vislabākais Grieķijas parāda atrisinājums ir Eiropas atrisinājums - eiro obligācijas vai Eiropas Valūtas fonds, kas neprasītu nekādas izmaksas Eiropas nodokļu maksātājam, bet būtu risinājums turpmāk. Es domāju, ka šā Parlamenta uzdevums ir arī prasīt, lai Komisija un Padome pārdomātu tādu iespēju un ietu tālāk par pašreizējo Eiropas Savienības dalībvalstu nacionālajām interesēm, pārbaudot šo iespēju.
Treškārt, es domāju, ka šo debašu vissvarīgākā daļa, dabiski, ir jautājums, ko darīt ar 2020. gadu. Es domāju, Grieķija ir ļoti labs piemērs tam, kas bija nepareizs Lisabonas stratēģijā. Lisabonas stratēģija bija pārāk vāja; plaisa starp Vācijas ekonomiku un Grieķijas ekonomiku palielinājās pēdējos 10 gados: pēc Lisabonas stratēģijas tā kļuva lielāka, nevis mazāka. Mums jāatzīst - un tas ir pirmais lēmums, kas Komisijai un Eiropadomei jāpieņem - ka atklātā koordinācijas metode nebija laba metode; tā bija pārāk vāja metode. Mums vajadzīgs drosmīgāks instruments Eiropas Savienībā. Šis drosmīgākais instruments ir ekonomikas pārvaldība Eiropas Savienībā.
Barroso kungs, es ceru, ka pēc dažām dienām, marta sākumā - man liekas, tas būs 3. martā - jūs nāksiet klajā ar dokumentu šajā jautājumā. Es ceru, ka tajā būs izklāstīta drosmīgāka stratēģija nekā tas, ar ko noslēdzās vai nenoslēdzās neoficiālā sanāksme. Tā joprojām ir starpvaldību atklāta koordinācijas metode. Mazliet uzlabota, mazliet paātrināta, bet galu galā tā joprojām ir un paliek atklāta koordinācijas metode, kas pamatojas uz starpvaldību nolīgumiem. Mēs prasām jums uzņemties vadību par to, par šo ekonomikas politiku un šo ekonomikas pārvaldību, un kopā ar Olli Rehn nākt klajā ar drosmīgu priekšlikumu par ekonomikas pārvaldību Eiropas Savienībā. Nav jēgas, ja ir monetāra savienība no vienas puses, bet nav ekonomiskas, sociālas un politiskas savienības, no otras puses. Problēmas ar Grieķiju ir tam pierādījums.
(Aplausi)
Es domāju, ka tagad ir laiks, kad mēs varam gaidīt kaut ko drosmīgu no Komisijas, un es ceru, ka 3. martā Komisija piedāvās dokumentu, kas būs daudz vērienīgāks nekā, manuprāt, neoficiālās sanāksmes neapmierinošie secinājumi.
(Runātājs piekrita atbildēt uz jautājumu, kas uzdots, paceļot zilo kartīti saskaņā ar Reglamenta 149. panta 8. punktu)
William
Priekšsēdētāja kungs, es vēlos uzdot Verhofstadt kungam šādu jautājumu: vai jūs aizstāvat domu, ka valstīm, kuras nav eiro zonā, ir jāgalvo par valstīm, kuras ir eiro zonā? Vai to jūs aizstāvat?
Guy Verhofstadt
ALDE grupas vārdā. - Varbūt, ka drīz būs nepieciešams dot galvojumu par Lielbritāniju, jo es esmu redzējis, ka Lielbritānijas fiskālais deficīts ir lielāks par Grieķijas fiskālo deficītu.
(Aplausi)
Ja es nekļūdos, pašlaik fiskālais deficīts ir 12,9 % no IKP. Tāpēc es domāju, ka pašreiz vissvarīgāk ir tas, lai mums būtu uzticama stratēģija ceļā uz eiro zonu, un es esmu ļoti pārliecināts - ja ne rīt, tad parīt nāks laiks, kad Lielbritānija būs eiro zonas dalībniece. Esiet drošs!
Rebecca Harms
Priekšsēdētāja kungs, es ceru, ka britu bērnudārzs būs tik laipns un mazliet ieklausīsies.
(Neapmierināti izsaucieni)
Man bija nodoms sākt runu ar ES 2020. gada stratēģiju, bet tagad es sākšu ar sarunu par Grieķiju, jo īpaši Parlamenta labējā spārna iejaukšanās dēļ. Es uzskatu, ka, strīdoties par stāvokli Grieķijā un tās perspektīvām, vismazāk palīdz pret Grieķiju vērsta, nacionālistiska vai pret Eiropu vērsta attieksme. Manuprāt, kļūdas, kas tika ilgi pieļautas, tagad atklājas Grieķijā - bieži krīzes apstākļos daudz kas vairāk uzpeld dienas gaismā nekā labajos laikos.
Es vēlos sīkāk pakavēties pie jautājuma, par ko runāja Verhofstadt kungs. Ja mēs negribam piedzīvot pret Eiropu vērstus notikumus, mums jānoskaidro, kurš Briselē ir atbildīgs par to, ka tika pieļauta šo lietu slēpšana Grieķijā tik daudzus gadus - iespējams pat visā laikposmā, kad notika gatavošanās monetārajai savienībai. Barroso kungs, es uzskatu, ka jūs esat būtiski atbildīgs par to. Tas jo īpaši ir kaut kas tāds, kas jums ir jāatklāj, jo līdz šim mēs esam redzējuši tikai nelielu redzamo daļu, runājot par atbildību, un mēs neesam redzējuši bezatbildības sistēmu, kas atrodas zem tās.
Otrkārt, daudz kam ir jāpārmainās arī Grieķijā. Mums ir vajadzīga diskusija - vēlams draudzīga - ar Grieķiju par šo saistībā ar eiro zonu. Ja palīdzība ir nepieciešama - un, manuprāt, tā būs nepieciešama - un ja Eiropas solidaritāte jāizmanto vēlreiz - un patlaban es to nekādā veidā negribētu izslēgt, - Grieķijai ir jāveic dažas reālas pārmaiņas. Piemēram, ir pārmērīgi liels sabiedriskais sektors. Ja gribu ticēt grieķiem, ar kuriem esmu runājusi, 25 % Grieķijas darba ņēmēju tiek nodarbināti sabiedriskajā sektorā, un turklāt tas pat nav labs sabiedriskais sektors. Tajā, protams, ir nepieciešama reforma.
Tomēr pārmaiņas jāveic ne tikai attiecībā uz izdevumiem, jo nepārprotami kaut kas ir ļoti nepareizi arī ieņēmumu pusē. Es domāju, ka pareiza ir Papandreou kunga doma par to cilvēku nodokļu deklarāciju publiskošanu, kuriem ir lieli ienākumi Grieķijā. Nav nepieciešams pirkt kompaktdiskus no Šveices, ja to var izdarīt citādi. Tādējādi ļoti ātri nāks gaismā fakts, ka arī Grieķijā ieņēmumus var būtiski uzlabot, ja novērsīs izvairīšanos no nodokļu nomaksas un ja cilvēki, kuri dzīvo Grieķijā kā paradīzē, maksās nodokļus, kā kārtīgiem pilsoņiem pienākas.
Mans kolēģis Giegold kungs varbūt vairāk runās par eiroobligācijām vēlāk. Es vēlos pateikt tikai vienu teikumu par ES 2020. gada stratēģiju. Barroso kungs, jūs absolūti nemaz nepieminējāt Lisabonas stratēģijas neveiksmi. Es uzskatu, ka nespēja izvērtēt Lisabonas stratēģiju nedod pamatu cerēt uz jaunās stratēģijas veiksmi vai iespējamo veiksmi. Būdama integrēta stratēģija, tā principā nav slikta, bet ...
(Priekšsēdētājs pārtrauca runātāju)
Timothy Kirkhope
ECR grupas vārdā. - Priekšsēdētāja kungs, es vēlos pateikties Verhofstadt kungam par to, ka viņš mums visiem atgādināja par kreisā spārna ekonomikas politikas neveiksmi Apvienotajā Karalistē. Mēs esam ļoti pateicīgi par padomu, un es ceru, ka mēs ar saviem kolēģiem spēsim to labot nākamajās vispārējās vēlēšanās.
Pat pirms nesenās krīzes Eiropas ekonomika jau zaudēja salīdzinājumā ar mūsu galvenajiem sāncenšiem un konkurentiem. Mūsu izaugsmes līmenis bija zemāks, mūsu bezdarbs augstāks, mūsu nosacītā tirgus pozīcija samazinājās, un mūsu īpatsvars pasaules ražošanā kritās. Mēs bijām uzsākuši Lisabonas stratēģiju, bet bez pietiekamas pārliecības vai apņēmības; nav brīnums, ka tā nebija veiksmīga. Eiropa 2020. gadā nedrīkst iet to pašu ceļu. Es esmu ļoti priecīgs, ka mana grupa bija viena no pirmajām, kas iesniedza priekšlikumus, kā palīdzēt to attīstīt.
Tagad mums jānosaka savai ekonomikai jauns kurss. Mums jāatzīst, ka valdības nerada ne produktīvas darbavietas, ne arī paaugstina dzīves standartu. Vienīgi konkurētspējīga uzņēmējdarbība un veiksmīgi uzņēmēji var to izdarīt. Tādēļ mūsu dalībvalstīm un Eiropas Savienības iestādēm tie jāatbalsta, samazinot slogus, ar kuriem tie saskaras. Mēs nevaram cerēt uz dinamisku ekonomiku, ja izvirzām arvien lielākas prasības pret tiem, kuri rada izaugsmi un darbavietas, nosakot viņiem smagus nodokļu režīmus un birokrātiskus noteikumus. Mums vairāk jāveicina pētniecība un attīstība, labāka augstākā izglītība un labāka profesionālā apmācība, kā to tikko uzsvēra priekšsēdētājs Barroso. Iekšējais tirgus ir jāatdzīvina un jāpaplašina, iekļaujot jaunas jomas.
Likmes ir ļoti augstas. Gandrīz trīs gadsimtus visstiprākās ekonomikas lielvaras ir bijušas tās, kurās ir bijušas arī visliberālākās un visdemokrātiskākās konstitūcijas; brīvības ideja un ekonomiskā labklājība ir soļojušas roku rokā. Mēs tagad ieejam jaunā laikmetā. Līdz šā gadsimta beigām ievērojama ekonomiskās varas daļa var pārcelties uz valstīm ar nedemokrātisku valdību. To, ka autoritāra kapitālisma pāreja uz demokrātisku un atbildīgu kapitālismu nenorit maigi, mēs piedzīvojam šodien Eiropā un Rietumos.
Mēs ceram, ka tās valstis liberalizēsies. Mēs tām piedāvāsim draudzīgu uzmundrinājumu to darīt, bet mēs zinām par riskiem. Mūsu pilsoņu interesēs ir, lai 2020. gada programmai izdotos stimulēt labu darbavietu radīšanu un dzīves standarta paaugstināšanos, un jaunās, brīvās pasaules interesēs ir, lai 2020. gada programma norādītu ceļu uz spēcīgāku ekonomisko nākotni visiem mūsu pilsoņiem.
Lothar Bisky
Priekšsēdētāja kungs, mēdz teikt, ka cilvēks savus īstos draugus atrod, būdams nelaimē. Eiropas Savienībā 27 valdības mēģina katra savā veidā glābt savas bankas un liela mēroga rūpniecību. Līdz šim tas ir devis lielākus parādus katrai atsevišķajai valstij un katastrofālas uzkrājumu likmes pilsoņiem. Par eifēmistisko atalgojumu ierobežošanas politiku, kas samazina bezmaksas darba izmaksas un privatizē dzīves riskus, piemēram, vecumu, ģimeni, slimības un vēlamo izglītību, ir jau runāts.
Bankas tagad izmanto valsts glābšanas pasākumu kopumus, lai spekulētu pret nacionālajiem budžetiem. Bankas jau panākušas lielāku progresu nekā valstis. Hypo Real Estate un Commerzbank, kas Vācijā tika glābtas ar miljardiem eiro nodokļu maksātāju naudas, atrodas tieši priekšplānā, kad runa ir par darījumiem ar pārmērīgi dārgām valdības obligācijām Grieķijā. Nodokļu maksātāju nauda tiek izmantota spekulācijai, un tā ir nauda no parastiem, godīgiem pelnītājiem, kuri dzīvo no algas un kuriem nav rēķinu Šveices bankā kā tiem, pie kuriem bēg bagātākie cilvēki.
(Neapmierināti izsaucieni)
Ticiet, man nav nekāda prieka dot negatīvus piemērus par Vāciju. Tomēr viena valdoša partija Vācijā pastāvīgi pieprasa nodokļu atvieglojumus, kamēr tajā pašā laikā Grieķijas valdība tiek aicināta paaugstināt nodokļus. Un tomēr - kam būs jāatrod šī nauda? Baidos, ka tie galvenokārt būs cilvēki, kuriem jau tagad ir grūti savilkt galus kopā. Vai tā nebija Vācija, bijusī pasaules lielākā eksportētāja, kas pirms daudziem gadiem atdalīja atalgojuma palielināšanu no ražīguma, tādējādi novedot pie sociālā dempinga?
Antīkās Grieķijas teātrī krīze nozīmē iespēju - jā, pagrieziena punkta izaicinājumu. Lai radītu šādu pagrieziena punktu, mums jāpieprasa, lai obligātā minimālā alga beidzot tiktu noteikta. Par vienādu darbu ir jāsaņem vienāda alga. Mums Eiropas Savienībā ir jāsaskaņo nodokļu veidi, bet visvairāk mums ir vajadzīgs īsts Eiropas regulējums un kontrole pār finanšu tirgiem un reāla Eiropas ekonomikas un finanšu politika, kas tiek koordinēta, pamatojoties uz solidaritāti, ar saistošiem sociāliem un vides mērķiem.
Nigel Farage
EFD grupas vārdā. - Eiropas priekšsēdētāj, šī diena ir ilgi gaidīta. Mums teica, ka tad, kad mums būšot priekšsēdētājs, mēs redzēšot milzīgi globālu politisku figūru: cilvēku, kas simtiem miljoniem cilvēku būs politiskais vadītājs; cilvēku, kas pārstāvēs mūs visus pasaules arēnā; cilvēku, kura darbs būs tik svarīgs, ka, protams, jums tiks maksāts vairāk nekā saņem prezidents Obama. Nu, šķiet, esam saņēmuši jūs. Un es atvainojos, bet pēc šīs jūsu uzstāšanās, ko jūs mums tikko veltījāt... Es negribu būt rupjš, bet ziniet, patiešām, jūs esat tik pievilcīgs kā slapja lupata un izskatāties pēc slikta bankas ierēdņa.
(Protesti)
Jautājums, ko es gribu uzdot un ko mēs visi taisāmies jautāt, ir šāds: kas jūs esat? Es nekad par jums neko neesmu dzirdējis; neviens Eiropā par jums nekad neko nav dzirdējis. Priekšsēdētāja kungs, es vēlos jums jautāt: kurš par jums balsoja?
(Skaļi protesti).
Un kāds ir mehānisms - es zinu, ka jūsu starpā demokrātija nav populāra - kāds mehānisms Eiropas tautām ir pieejams, lai atceltu jūs? Vai šī ir eiropeiska demokrātija?
Tomēr es jūtu, ka jūs esat kompetents un spējīgs, un bīstams, un man nav nekādu šaubu, ka jūsu nodoms ir būt Eiropas demokrātijas un Eiropas nacionālo valstu klusajam slepkavam. Izskatās, ka jums ir pretīga pati doma par nacionālas valsts pastāvēšanu, varbūt tas ir tāpēc, ka jūs esat no Beļģijas, kura, protams, lielā mērā ir nenacionāla valsts.
(Rosība)
Bet, kopš jūs pārņēmāt vadību, mēs redzam Grieķiju, kas ir novesta līdz protektorāta stāvoklim. Kungs, jums vispār nav nekāda likumīga pamata šajā darbā, un es ar pārliecību varu teikt, ka es Lielbritānijas cilvēku vairākuma vārdā varu runāt, sakot: mēs jūs nepazīstam, mēs jūs negribam, un jo ātrāk jūs tiekat noņemts, jo labāk.
Priekšsēdētājs
Kā jūs teicāt, grupas priekšsēdētāja kungs, jūs negribat būt rupjš.
Es izvēlos turpināt. Grupas vadītāja kungs, vai jūs atbildēsiet uz zilās kartītes jautājumu?
Joseph Daul
PPE grupas vārdā. - (FR) Farage kungs, vai jūs vēlaties piemērot līguma 9. pantu, lai vienkārši lūgtu pamest Eiropu? Tādējādi jūs būsiet laimīgs.
Martin Schulz
Priekšsēdētāja kungs, es esmu ļoti neapmierināts ar jums, Buzek kungs. Ir nepieļaujami, ka grupas vadītājs šajā Parlamentā nosauc Eiropadomes priekšsēdētāju par "slapju lupatu”, nevis piedāvā politisku kritiku.
(Aplausi)
Priekšsēdētāja kungs, es būtu sagaidījis, ka jūs, reaģējot uz to, sauktu pie kārtības. Ir nepieļaujami, ka šis cilvēks netraucēti sabradā kājām šā Parlamenta cieņu. Daul kungam es teiktu, ka jautājums nav par Apvienotās Karalistes izstāšanos no ES. Varbūt Farage kungam labāk būtu atteikties no sava mandāta, ja viņš uzskata, ka Eiropas Savienība un Eiropas Parlaments ir tik nepieņemami.
(Aplausi)
Priekšsēdētājs
To, ko es teicu Farage kungam pirms diviem mēnešiem, es saku šodien atkal: šāda veida runas, kurās ir personiski uzbrukumi konkrētiem cilvēkiem, nav pieņemamas Eiropas Parlamentā. Kad es par to runāju ar Farage kungu, es viņam to norādīju. Es vēlos teikt, Schulz kungs, ka es esmu darījis un daru tieši tā, kā jūs ierosināt.
Nigel Farage
Jums var nepatikt tas, ko es saku, bet padomājiet par savu izturēšanos. Pēc tam, kad Īrijas tauta nobalsoja "nē” referendumā, jūs teicāt, ka, atbalstot "nē” balsojumu, mūsu grupa esot atvērusi durvis fašismam; jūs teicāt, ka mēs kā grupa esot uzvedušies Parlamentā tāpat kā Hitlers un nacisti reihstāgā. Danny Cohn-Bendit ir nosaucis mūs par garā vājiem. Jūs zināt, tam jābūt... Tas nevar būt tikai vienā virzienā ...
(Priekšsēdētājs pārtrauca runātāju)
Priekšsēdētājs
Farage kungs, es atvainojos, bet tas nebija personīgs paziņojums. Mums jāievēro kārtība un visi mūsu Parlamenta noteikumi.
Frank Vanhecke
(NL) Pirmkārt, ļaujiet man mierīgi paziņot faktu, ka mums debates notiek šeit plenārsēdē, Briselē, Beļģijā. Saistībā ar pašreizējo ekonomisko stāvokli mēs varētu raksturot Beļģijas valsti kā Ziemeļjūras Grieķiju bez jebkādiem pārspīlējumiem, jo šai valstij, Beļģijai, pēc Grieķijas un Itālijas ir procentuāli lielākais valdības parāds visā Eiropā. Būtībā mēs esam slima valsts Eiropā, un, ja es drīkstu tā teikt, tas nedara godu vienam no iepriekšējiem runātājiem Verhofstadt kungam, bijušajam Beļģijas premjerministram. Ja runa ir par krāpšanu un mākslīgu budžeta uzpūšanu, viņš pat varētu iemācīt dažu labu lietu grieķiem!
Tomēr neiekarsīsim pārāk par to. Jo īpaši neapgalvosim, ka mēs spēsim novērst krīzi, palielinot valdības parādu vēl vairāk, ar bēdīgi slaveno Verhofstadt priekšlikumu par Eiropas valdības aizdevumu, kas ir rēķins, kurš kādam būs jāsamaksā agrāk vai vēlāk. Tieši otrādi, mēs esam redzējuši ne reizi vien, ka tieši Eiropas lēmumi ir ieveduši mūs krīzē, Eiropas lēmumi atteikties no Māstrihtas kritērijiem un Stabilitātes un izaugsmes pakta šķietamības vārdā, jo vajadzēja, lai izskatītos, ka Eiropa virzās uz priekšu.
Tieši tā pati eirokrātu stūrgalvība atkal un atkal grūž Turcijas pievienošanās stratēģiju mums rīklē. Ekonomiskā un ģeogrāfiskā realitāte ir jānobīda sāņus, un Eiropas pilsoņiem ir jāpārmaksā par tādas valsts iespējamu pievienošanos, kura nemaz nav Eiropā. "Vairāk Eiropas” nav risinājums. Risinājums ir nacionāla atbildība un atsevišķu dalībvalstu pienākums dzīvot atbilstoši saviem līdzekļiem.
Corien Wortmann-Kool
(NL) Priekšsēdētāj Buzek, priekšsēdētāj Barroso un, protams, arī priekšsēdētāj Van Rompuy! Mums ir prieks jūs visus te šodien redzēt. Jūsu komentāri debašu sākumā skaidri parādīja, ka jūs vēlaties ķerties pie darba ar vērienu, kā arī to, ka jūs vēlaties veikt pienākumu, kas jums paredzēts Lisabonas līgumā. Es vēlos jau iepriekš apsveikt jūs par to.
Ir svarīgi, ka jūs esat šeit saistībā ar nākamo 2020. gada stratēģiju, jo tā ir būtiska Eiropas nozīmes atjaunošanai pasaulē. Priekšsēdētāja kungs, un te es vēršos arī pie priekšsēdētāja Barroso, jūs zināt, kas ir mūsu prioritātes. Tās koncentrējas uz zaļu, sociālu tirgus ekonomiku. Tas nozīmē, ka mūsu vissvarīgākais uzdevums ir panākt, lai mazie un vidējie uzņēmumi, kas ir mūsu darbavietu radīšanas dzinējspēks, var nostāties atkal uz kājām. Mēs nerunājam tikai par savu tirdzniecību un pakalpojumiem, bet arī par Eiropas rūpniecību, kas mums ir jāpadara atkal konkurētspējīga pasaules mērogā. Mēs runājam arī par lauksaimniecības nozari un augstas kvalitātes pārtikas ražošanu, kas arī ir konkurētspējīga pasaules mērogā. Tas nozīmē, ka mums ir nepieciešami MVU, kam pamatā ir zināšanas, inovācijas un ilgtspējīgas tehnoloģijas.
2020. gada stratēģija ir jāceļ uz šādiem pamatiem. Šādi pamati nozīmē izejas stratēģiju, kas ies roku rokā ar stingru stabilitātes un izaugsmes paktu un ar dalībvalstu valdību tēriņu nepieciešamo reformu. Priekšsēdētāja kungs, vecajā Lisabonas stratēģijā bija pārāk daudz neskaidru mērķu, un tā pierādīja atvērtās koordinācijas metodes neveiksmi. Tādēļ mans jautājums ir šāds: kādus konkrētus mērķus jūs gatavojaties ieviest, lai piespiestu dalībvalstis galu galā apliecināt reālu iesaistīšanos šajā stratēģijā, paliekot Lisabonas līgumā noteiktajās robežās attiecībā uz subsidiaritāti?
Marita Ulvskog
(SV) Priekšsēdētāja kungs, saskaņā ar pašas Komisijas datiem 80 miljoni ES pilsoņu pašlaik dzīvo zemāk par nabadzības slieksni. Tas nav cilvēka cienīgi un ir arī šķērslis visai pārējai attīstībai. Tajā pašā laikā tāds Farage kungs stāv te Parlamenta priekšā un mētājas ar apvainojumiem laikā, kad Eiropa ir krīzes situācijā un mums ir ļoti daudz svarīgu lietu, par ko debatēt. Par to viņš ir jāizsūta laukā un viņam jāaizliedz piedalīties nākamās nedēļas sanāksmē Strasbūrā. Tas būtu mērens sods par to, kā viņš šeit uzvedās.
Mūsu uzdevums tagad ir izstrādāt jaunu Lisabonas stratēģiju, citiem vārdiem sakot, ES 2020. gadā. Saistībā ar to ir svarīgi saprast, ka sociālā kohēzija un ilgtspējīga attīstība ir būtiska ekonomiskai izaugsmei. Pirmā sabiedrība, kas atbrīvosies no mūsu atkarības no fosilā kurināmā, piemēram, atradīsies jaunu, zaļu darbavietu radīšanas vadībā. Tomēr mums ir nepieciešami resursi, lai gūtu panākumus. Vismaz 50 % līdzekļu, ko ES un dalībvalstis paredzējušas mūsu izvešanai no krīzes, ir jāiegulda jaunā "zaļā līgumā”, kas spēj radīt šīs jaunās, zaļās darbavietas. Septītajai un Astotajai pamatprogrammai ir jākoncentrējas uz pētniecību un attīstību saistībā ar atjaunojamo enerģiju.
Arī Komisijai ir enerģiskāk jācenšas novērst sociālo atstumtību, kas pašlaik izvēršas visā Eiropā, un stiprināt darba tirgus dalībniekus. Iepriekšējos gados Eiropas Savienību pamatoti sāka uzskatīt par draudu arodbiedrību kustībai. Tam ir jāmainās. Pirmais solis būtu pārskatīt pretrunīgo direktīvu par darba ņēmēju norīkošanu jeb, kā to apzīmē Eiropā, "direktīvu par algu dempingu”, kas rada tik daudz niknuma un tik daudzus konfliktus. Mums tā visa ir bijis gana šodien šeit Parlamentā.
Lena Ek
Priekšsēdētāja kungs, par mērķi ES 2020. gada stratēģijā jāizvirza Eiropas pilsoņa potenciāla atbrīvošana. Mēs pārāk bieži aizmirstam, ka mūsu izaugsmes stratēģija ir izstrādāta mūsu pilsoņu labā un mūsu bērnu nākotnes labā.
Nav šaubu, ka Lisabonas stratēģija nebija veiksmīga, jo tajā mēģināja iekļaut visu. Tik plašā darba programmā tika pazaudēts centrējums un līdz ar to iespēja sasniegt izvirzītos vērienīgos mērķus.
Lai 2020. gada stratēģija būtu efektīvāka, tās formātam ir jābūt pilnīgi citādam. Darbs mērķtiecīgi jāvirza uz dažām konkrētām jomām, kurās jāpievēršas ilgtspējīgas izaugsmes pamatprincipiem.
Parlamentam kā vienīgajai tieši ievēlētajai ES iestādei, kurai ir dotas pilnīgas koplēmuma pilnvaras, būs iespēja ietekmēt 2020. gada stratēģiju. Lai nodrošinātu leģitimitāti un atklātumu, Komisija un Padome rīkosies prātīgi, ja iesaistīs Parlamentu darbā pie 2020. gada stratēģijas.
Tā kā atklātums un pārredzamība ir svarīgi nosacījumi pilsoņu Eiropas radīšanai, tie arī ir galvenie instrumenti, lai izvairītos no tādām krīzēm sabiedriskajās finansēs kā, piemēram, krīze, kura pašlaik plosās visā Eiropas Savienībā.
Ikviens rāda ar pirkstu uz Grieķiju, bet ir arī citas dalībvalstis, kas ir izvairījušās no salīdzinošas vērtēšanas, apmānījušas Eiropu par saviem deficītiem un melojušas par saviem finanšu statistikas datiem. Atklātās koordinācijas metode ir pārvērtusies par aizklātu vienošanos un atklātu pazemojumu.
Atcerieties, kas ir spēkā attiecībā uz pilsoņiem, ir spēkā arī attiecībā uz valdībām. Brīvība saistās arī ar atbildību. Tagad ir pienācis laiks valdībām visā Eiropā izturēties pret šo atbildību nopietni, jo problēmas, kas stāv mūsu priekšā, ir nopietnas.
Philippe Lamberts
(FR) Priekšsēdētāja kungs, dāmas un kungi! Es piekrītu domai par mērķu skaita samazināšanu ES 2020. gada stratēģijā līdz noteiktam skaitlim ar nosacījumu, ka šie mērķi vismaz ir vērienīgi. Pirmkārt, vērienīgi attiecībā uz mūsu radītās ekoloģiskās ietekmes samazināšanu. Tāpēc runa nav tikai par klimatu, un, raugoties no šāda viedokļa, atgriešanās pie 20 %, mūsuprāt, ir pārāk zemu zem tā, kas tiešām ir vajadzīgs. Pat 30 % nav vērienīgs lielums.
Nākamais ir vērienīgs mērķis attiecībā uz nevienlīdzības samazināšanu: piemēram, nabadzības līmeņa samazināšana Eiropā par 50 % līdz 2020. gadam; tā noteikti nebūtu maksimālā robeža, pēc kā tiekties. Vērienīgs mērķis attiecībā uz izglītību, pētniecību, attīstību, inovāciju un, protams, vērienīgs mērķis attiecībā uz darbavietu radīšanu.
Šiem mērķiem, kā tas jau ir ticis pieminēts, ir jābūt mērāmiem un saistošiem, un nav svarīgi, vai tā ir piešķiršanas/atņemšanas (bonus-malus) sistēma vai kas cits, bet mums ir vajadzīgi rezultāti. Mēs tomēr nepanāksim šos rezultātus bez divām absolūti svarīgām sastāvdaļām.
Pirmkārt, tas ir stingrs tirgus regulējums, un no šī viedokļa, Van Rompuy kungs, tas, kā attīstās finanšu tirgu uzraudzība un kādu nostāju ir ieņēmusi Padome, mūs ļoti satrauc.
Attiecībā uz otru sastāvdaļu es vēlos uzsvērt to, ko teica Daul kungs. Patiešām, Daul kungs, dalībvalstīm būs vēl vairāk jāatsakās no savas suverenitātes, jo īpaši fiskālajā jomā. Interesanti, kāda ir Eiropas Tautas partijas (Kristīgo demokrātu) grupas nostāja šajā jautājumā. Bez stingras fiskālās konverģences mēs nespēsim atgūt stabilitāti savā savās sabiedriskajās finansēs un izveidot nodokļu sistēmu, kas balstās uz ilgtspējīgiem pamatiem. Mēs domājam par enerģiju, mēs domājam, protams, par finansiālu darījumu aplikšanu ar nodokļiem.
Kay Swinburne
Priekšsēdētāja kungs, es atbalstu ES 2020. gada stratēģijas virzienu, jo īpaši šajā ekonomiskajā krīzē, un rosinu, lai ES koncentrētu uzmanību uz Eiropas pašreizējām salīdzinošajām ekonomiskajām un konkurētspējīgajām priekšrocībām un izmantotu visus pieejamos rīkus un resursus, īpaši pētniecības un attīstības jomā, lai radītu reālu ES pievienoto vērtību.
Es mēģinātu noteikt par prioritāti vienotā tirgus pilnīgu izveidi pakalpojumiem un precēm un izvēlētos vērienīgu pieeju vienota inovatīvas pētniecības tirgus veidošanai. Pētniecībai un attīstībai ir jāsaņem plaša mēroga pamudinājums gan Eiropas universitātēs, gan privātos uzņēmumos, lai tādējādi mēs varētu atrasties jaunas, ilgtspējīgas rūpniecības un tehnoloģijas priekšējās rindās.
Mums tomēr ir jāsaglabā modrība pret tiesību aktiem, kas kalpo tam, lai kavētu šos attīstības procesus. Mums jāuzlabo saikne starp privāto sektoru un akadēmisko pētniecību un darbu, lai veicinātu zināšanu pārnesi uz uzņēmumiem, kas rada darbavietas un bagātību. Tāpat kā mums jāuzlabo finanšu līdzekļu pieejamība inovācijām, mums jānodrošina arī mazāks administratīvais slogs, jo īpaši MVU un mikrouzņēmumiem. Sākums tam būs iepirkumu politika, kas labvēlīga MVU, un atļauja MVU piedalīties valsts un privātās partnerības attiecībās.
ES 2020. gada stratēģija, kas pievērsta inovācijām pašreizējās ekspertīzes jomās ...
(Priekšsēdētājs pārtrauca runātāju)
Nikolaos Chountis
(EL) Priekšsēdētāja kungs, Grieķijā šodien notiek milzīgas bezdarbnieku demonstrācijas, kuras organizē privātā un valsts sektora darbinieki.
Dusmas ir izlauzušās uz ielām, un strādnieki ir saniknoti, saskaroties ar skarbajiem pasākumiem, kurus ievieš Grieķijas valdība pēc Eiropas Savienības prasības, bet jo īpaši par neseno Eiropadomi, kura nevis veic pasākumus vāju tautsaimniecību labā, nevis veic pasākumus, lai izbeigtu spekulāciju un radītu ekonomiskas un sociālas solidaritātes aizsargmehānismu, nevis pieņem, ka Stabilitātes pakts neeksistē un ka tā atjaunošana padziļinātu recesiju, nevis pieņem to, ka Lisabonas līgums ir ar troksni izgāzies, bet gatavo 2020. gada Eiropas Komisiju kā līguma paplašinājumu un turpinājumu.
Jūs apejaties ar Grieķiju kā ar grēkāzi, diktējot pasākumus pret strādniekiem, kuri nav vainojami par krīzi, un tas pavērs ceļu līdzīgiem pasākumiem citās valstīs.
Grieķijas tauta un Eiropas tautas drīz vien ar jums izdarīs to pašu, ko Argentīnas tauta izdarīja ar Starptautisko Valūtas fondu.
Rolandas Paksas
(LT) Simboliski, ka pēc 20 gadiem, kopš sabrucis mūris, kas sašķēla Eiropu, mēs šodien runājam par Eiropu 2020. gadā. Vispirms es vēlos izteikt atzinību Eiropas 2020. gada stratēģijas galvenajām prioritātēm: zināšanas un inovācijas, augstas nodarbinātības sabiedrība un konkurētspējīga un ilgtspējīga ekonomika. Es ierosinu pievienot vēl divas prioritātes - infrastruktūras attīstību un efektīvu enerģētikas politiku. Uzsverot energoapgādes drošības stiprināšanu kā vienu no vissvarīgākajām Eiropas enerģētikas politikas prioritātēm un izvirzot mērķi nodrošināt enerģijas avotu un piegādes ceļu diversifikāciju, mēs nedrīkstam aizmirst svarīgos Rail Baltica un Via Baltica projektus, kas ir svarīgi ne tikai Lietuvai vien. Es uzskatu, ka, gatavojot jaunu stratēģiju, mums jāizvērtē iemesli, kāpēc mēs nesasniedzām Lisabonas stratēģijā iezīmētos mērķus. Mēs nedrīkstam tikai izvirzīt jaunus stratēģijas mērķus un uzdevumus, bet mums jāpārvērš diskusijas, kuras dažreiz pārāk ieilgst, konkrētā rīcībā ar precīziem termiņiem.
Francisco Sosa Wagner
(ES) Priekšsēdētājas kundze, es uzskatu, ka šī krīze ir iespēja virzīties uz priekšu noteikti un pārliecināti par spēcīgas Eiropas radīšanu. Šajā spēcīgajā Eiropā mums varbūt būs jāatbrīvojas no izteiciena "koordinācijas uzlabošana”, jo tas nozīmē, ka viss ir atkarīgs no tematiem, kas jākoordinē, un nenovēršami rada paralīzi un skaidrības trūkumu.
Mēs zinām, ka Eiropas valstu finanses un sabiedriskais deficīts cietīs tik ilgi, kamēr mēs virzīsimies uz Eiropas finansiālu integrāciju un tiks izlaistas eiroobligācijas.
Katrā gadījumā Eiropas iestādes var jau uzsākt konkrētu rīcību - es nepievērsīšos visām dedzīgajām runām par koordināciju. No vienas puses mums ir Eiropas Centrālā banka finansiālās uzraudzības harmonizēšanai un no ...
(Pārējā runas daļa nav pieejama tehnisku iemeslu dēļ)
Werner Langen
(DE) Priekšsēdētājas kundze, Barroso kungs, Van Rompuy kungs! Ja gribam, lai 2020. gada stratēģija būtu veiksmīga, tā ir reāli jāīsteno, nevis jāpieļauj tas, kas notika ar Lisabonas stratēģiju. Atšķirībā no tā, ko iepriekšējie runātāji ir teikuši, mērķi nebija nepareizi. Stratēģijas neveiksmes galvenais iemesls bija fakts, ka dalībvalstis neievēroja noteikumus un neveica savus pienākumus. Turklāt Komisija nebija pietiekami drosmīga, Barroso kungs. Tā nebija pietiekami drosmīga saistībā ar īstenošanu, ar reformu pieprasīšanu vai pati ar savas stratēģijas izpildi.
Ar plašu vairākuma atbalstu jums ir jauna Komisija jūsu otrajam pilnvaru termiņam - es ceru, ka jūs uzlabosiet visu, ka jūs piepildīsiet Eiropu ar jaunu dinamismu, ka jūs veicināsiet tehnoloģiju un ka mēs ne tikai runāsim par pārdali, bet ka mēs konkurēsim ar citiem pasaules ekonomiskajiem reģioniem. Šie reģioni neprasa, vai eiropieši ir savstarpēji vienojušies vai arī viņi īsteno jaunas pārdales programmas. Tiem ir pašiem savs dinamisms, un mums uz to ir jāreaģē. Tāds ir uzdevums, ko šai stratēģijai ir jāļauj mums izpildīt.
Pagaidām ir iesniegti vienīgi projekti, un es ceru, ka tie tiks uzlaboti, jo šķiet, ka šiem projektiem ļoti lielā mērā piemīt tendence "turpināt kā līdz šim”. Nav nekādu īsti jaunu pieeju. Nekā īsti jauna nav pat no Padomes un jaunā Eiropadomes priekšsēdētāja. Tomēr mums ir vajadzīga šī stratēģija, lai spētu turēties līdzās pārējai pasaulei. Tādēļ ir jādefinē jauni pamatnosacījumi. Mums rūpīgi jādomā par pagātnes klimata mērķiem. Mums jāveicina tehnoloģijas un nav jāliek to ceļā šķēršļi.
Komisija kā koleģiāla iestāde tiek aicināta nepārstāvēt atsevišķu komisāru intereses, bet uzņemties vadošu lomu Eiropā. Jūs varat būt droši par mūsu pilnīgu atbalstu. Tikai tādā gadījumā 2020. gada stratēģija gūs panākumus - nevis ar valdību gļēvumu un uzstājīgu prasību, lai kāds samaksā, ko attiecīgais partneris Eiropā nespēj veikt pats.
Stéphane Le Foll
(FR) Priekšsēdētājas kundze, priekšsēdētāj Barroso, Van Rompuy kungs! Es vēlos vispirms pateikt, ka attiecībā uz 2020. gada stratēģiju visi ir vienprātīgi par mērķiem. Tomēr mūsu kontinenta problēma šodien ir tā, ka tas izkļūst no nopietnas krīzes, kas konkrēti nozīmē to, ka mums ir ārkārtīgi vāja vai pat negatīva izaugsme, raugoties globāli.
Tāpēc tas prasa politisku izpratni, un, manuprāt, tam ir divi mērķi. Pirmkārt, mērķis zināt, kā mēs paši organizēsimies politiski. Amatos, kurus jūs ieņemat, jums ir divas galvenās atbildības jomas: iedvesmot ekonomikas politikas saskaņošanu - tas ir absolūti svarīgi - un izvirzīt mērķus, gādājot par rīkiem to sasniegšanai.
Es nonāku pie otrā mērķa, kurš, manuprāt, ir būtisks, un vienlaikus tas būs jautājums. Lai sasniegtu mērķus sabiedriskā politikā, ir vajadzīgs budžets. Šodien Eiropa tiek konfrontēta ar šādu dilemmu: dalībvalstīm ir lieli deficīti, un jo lielāki ir to deficīti, jo mazāk tās atvēlēs Eiropas kopējam katlam. Tāpēc mēs mazāk spējam atdzīvināt savu izaugsmi.
Kā mēs risinām šo dilemmu? Šis ir jautājums, ko es jums uzdodu. Tas ir atkarīgs no diviem faktoriem. Pirmkārt, kādas pamatnostādnes jūs aizstāvēsiet, diskutējot par budžeta perspektīvām ar dalībvalstīm? Otrkārt, vai esat spējīgi virzīties uz inovācijām, kas ļaus Eiropas Investīciju bankai un Eiropas Rekonstrukcijas un attīstības bankai abām uzņemties daudz lielāku atbildību - un kāpēc nē? -, lai Eiropa varētu aizņemties šīs vajadzības finansēšanai, kas ir rītdienas izaugsme?
Sylvie Goulard
(FR) Priekšsēdētāji, pēc Lisabonas stratēģijas mums tagad ir 2020. gada stratēģija. Vai ir vienkārši mainījies nosaukums, vai notikusi virziena maiņa? Es to jautāju īpaši Barroso kungam. Lasot jūsu sniegumu neoficiālajā Padomes sēdē, klausoties jūs šodien runājam pilnīgi pareizi par nabadzīgo skaitu Eiropas Savienībā un par nepieciešamību attīstīt finanšu regulējumu, es teicu pati sev, Barroso kungs, žēl, ka jūs nebijāt kārtīgs Komisijas priekšsēdētājs dažos pēdējos gados. Tad jūs būtu varējis izdarīt visu to, ko jūs piedāvājat mums šodien. Šodien jūs sakāt, ka krīze ir tā, kas neļāva jums to izdarīt, bet ir viegli vainot krīzi. Galu galā ikviens grēks ir piedodams, tāpēc netērēsim velti laiku.
Tāpēc es ar cerībām vēršos pie Van Rompuy kunga, pirmkārt, lai izrādītu viņam laipnāku uzņemšanu, nekā to iepriekš darīja viens no pārējiem deputātiem - nevis pārējie deputāti. Mēs paļaujamies tieši uz jums. Ir mazliet paradoksāli, Van Rompuy kungs, bet mēs paļaujamies uz jums, ka ar jums atsāksies Eiropa, kārtīga Eiropas kopiena, un jūs esat no valsts, kura zina, ko vārds "kopiena” nozīmē, runājot par vispārējām interesēm.
Ja jūs to darīsiet, jums būs šā Parlamenta atbalsts, un es uzskatu, ka attiecībā uz 2020. gada stratēģiju mēs nedrīkstam ļauties vārdu maldinājumam. Ja vārdiem ir kaut kāda nozīme, mums, pirmkārt, ir jādomā vidējam laikposmam, jādomā globāli un jādomā tālāk par nacionālisma robežām. Es piekrītu Lamberts kunga teiktajam: patlaban Padomes locekļi nedod mums lielisku Eiropas perspektīvu par finansiālu uzraudzību. Viņi bremzē ar abām kājām.
Tāpēc es no savas puses piedāvāju vienotu mērķi, ko jūs patiesībā pieminat savā rakstā Padomei, un tas ir mērķis izveidot Ekonomisko un monetāro savienību visās tās formās, konsolidēt disciplīnu un, protams, konsolidēt solidaritāti. Ir arī jāatgādina Padomei, ka Grieķijā ir problēmas daļēji grieķu dēļ un daļēji solidaritātes trūkuma dēļ.
Reinhard Bütikofer
(DE) Priekšsēdētājas kundze, ir viegli izvirzīt skaistus mērķus. Mēs visi to darām katra gada sākumā, mēs izvirām skaistus mērķus, bet tas, vai tie paliek sapnis, sprediķis vai arī kļūst par darba kārtību, ir atkarīgs no tā, vai mēs sniedzam konkrētas atbildes uz jautājumiem - kas, ko, kā, cik un kad. Tieši tas mums vajadzīgs Eiropas 2020. gada darba programmai. Manuprāt, Daul kungs trāpīja naglai uz galvas šo debašu sākumā. Jautājums ir par to, vai mēs esam gatavi atteikties no nacionālās suverenitātes ekonomikas politikas jomā, vai arī mēs labāk iztiktu bez Eiropas Savienības kohēzijas vai bez eiro, vai bez tā, ko esam paveikuši gadu desmitos. Alternatīva ir tieši tik dramatiska. Es būtu gribējis dzirdēt arī dažus skaidrus paziņojumus no Vācijas Kristīgo demokrātu savienības (KDS) pārstāvja, jo, kā mums ir zināms, tieši konservatīvie Vācijā ir tie, kuri tik bieži tam ir pretojušies.
Priekšsēdētājas kundze, Van Rompuy kungs, Barroso kungs! Es ne tikai vēlos dzirdēt Eiropadomes priekšsēdētāju sakām ar mierīgu pārliecību, ka Padome grib noteikt pamatnostādnes šajā jomā, bet es gribētu redzēt arī, ka Komisija kopā ar Parlamentu uzņemas pienākumu aktīvi un enerģiski strādāt, lai radītu šīs pamatnostādnes kopējai Eiropas ekonomiskajai pārvaldībai. To darot, tai nav jāļauj sevi aiz rociņas vest Merkel kundzei un Sarkozy kungam, bet jāpieliek patiesas pūles savest Eiropu vienkopus kopējā ekonomikas politikā.
Charalampos Angourakis
(EL) Priekšsēdētājas kundze, kā jūs labi zināt, kamēr mēs te debatējam par neoficiālās Eiropadomes rezultātiem, viss Grieķijas darbaspēks līdz pat pēdējam vīram streiko, protestējot tieši pret tiem pasākumiem, tieši pret tiem rezultātiem. Viņi protestē pret pašu Eiropas Savienību un centriski kreisajām un centriski labējām valdībām, kuras vienprātīgi pieņem pret zemākajiem slāņiem, pret darbaļaudīm vērstus pasākumus vienkārši tikai tādēļ, lai nosargātu monopolu peļņu.
Eiropas Savienība, valdības un Komisija mēģina iebiedēt strādniekus visā Eiropas Savienībā, draudot piespiest viņus padoties pret pamatslāņiem vērstajiem pasākumiem. Tomēr šajā karā strādnieki atbild ar masu streikiem, demonstrācijām un gājieniem, par kuriem no jums, Barroso kungs, es neesmu dzirdējis ne vārda, ar demonstrācijām un streikiem, kurus organizē šķiriski apzinīgas arodorganizācijas daudzās Eiropas Savienības valstīs.
Ir tikai viena atbilde, ko strādnieki var sniegt kapitāla partiju izveidotajai frontei, Eiropas vienvirziena ielai, sevi kompromitējušajiem arodbiedrību vadītājiem, plašajam valdības uzbrukumam algām un pensijām: attīstība viņu interesēs.
Mario Borghezio
(IT) Priekšsēdētājas kundze, dāmas un kungi, formāli ir izrādīta solidaritāte ar Grieķiju, bet patiesais mērķis bija vienkārši noteikt bargu taupības politiku Eiropas Savienības dalībvalstīm.
Noslēguma preses konferencē Van Rompuy kungs skaidri paziņoja, ka ir doma izveidot sava veida Eiropas Savienības diktatūru, kas pārvērtīs Padomi par imperiālistisku huntu ar lielākām pilnvarām attiecībā uz dalībvalstīm.
Pirms augstākā līmeņa sanāksmes - Independent to atklāja - viņš nosūtīja vēstuli valstu vai valdību vadītājiem, kurā viņš vienā no pielikumiem rakstīja, ka Padomes dalībnieki ir atbildīgi par ekonomikas stratēģiju savas valdības kompetences robežās un ka viņiem jābūt atbildīgiem par to arī ES līmenī. Neatkarīgi no tā, vai to sauc par politikas koordināciju vai ekonomikas pārvaldību, vienīgi Padome var formulēt un apstiprināt Eiropas stratēģiju. Viņš arī piebilda, ka Eiropadomei ir ļoti vērienīgas ieceres, ka tā grib kontrolēt un grib darboties kā vadītāja, kaut arī, protams, konsultāciju veidā, un ka tieši tāpēc viņš bija ierosinājis Padomei tikties katru mēnesi.
Šie ir impēriskās Eiropas Savienības arhitektu projekti, un viņi uzstājas arī projektā, kas cirkulē Komisijas gaiteņos, un pieprasa, lai 80 % no dalībvalstu parādiem kļūtu par Eiropas Savienības parādiem.
Šajās dienās uzsāktajai kampaņai par ekonomisku lielvalsti ir jāpārvērš par protektorātu ne vien Grieķija, bet visas 27 Eiropas Savienības dalībvalstis.
Andreas Mölzer
(DE) Priekšsēdētājas kundze, ES tagad ir pieņēmusi stratēģiju pēc Lisabonas, kurā tā piesardzīgi nav uzņēmusies vispār nekādas saistības par pārbaudāmiem mērķiem. Pievēršanās zaļajai ekonomikai nebūs pati par sevi pietiekama, lai garantētu Eiropas kā ražošanas centra konkurētspēju. Manuprāt, papildus labi funkcionējošai energoapgādei un infrastruktūrām būs nepieciešami labi apmācīti darbinieki, nevis viens imigrantu darba ņēmēju vilnis pēc otra, pārplūdinot darba tirgu ar lētu darbaspēku.
Ja nepieciešams padarīt nacionālos darba tirgus elastīgākus, tas nedrīkst novest pie pārejas posmiem jaunajām dalībvalstīm, kas tiek ievestas pa aizmugurējām durvīm. Krīzes laikā, kad arvien vairāk cilvēku kļūst par bezdarbniekiem vai tikko spēj savilkt galus kopā, iztiekot no nepilna laika darba vai "darbiem par vienu eiro”, nav īstais laiks Eiropas Savienībai dot jaunu stimulu nežēlīgajai konkurencei, kas pastāv darba tirgū.
Eiropas Savienībai vispār nav jāizmanto despotisms. Tā nedrīkst pēkšņi pārtraukt finansiālu palīdzību strukturāli vājiem reģioniem, jo nekādas reformas nav notikušas - pat ne piedraudot. Mums, protams, nav vajadzīga jauna konsultatīva komiteja, lai novērtētu mērķus, kas, iespējams, tāpat beigsies, guļot plauktā. Pastiprināta centrālisma vietā mums jāvirza atpakaļ subsīdijas valsts līmenī. Eiropas 2020. gada stratēģija nedrīkst aizsākt jaunu konkurences maratonu un masveida privatizāciju. To vietā tai jāgarantē labklājība Eiropas pilsoņiem.
ES tagad ir iespēja kļūst par cietoksni cīņā pret globalizāciju, un šī varbūt būs tās vienīgā iespēja.
Mario Mauro
(IT) Priekšsēdētājas kundze, dāmas un kungi! Padomes priekšsēdētāj, jūs varbūt neesat labi pazīstams, kā to apgalvo Farage kungs, bet es zinu, ka jūsu ideāli dziļi sakņojas Eiropas tradīcijā un kultūrā, un tāpēc es jūs apbrīnoju un cienu.
Tieši šā iemesla dēļ es iedrošinos komentēt jūsu ļoti racionālo runu, izmantojot salīdzinājumu ar futbola pasauli. Tas, kā jūs redzat savu lomu, man liekas, ir līdzīgs pussarga darbībai, kam jānodrošina kārtība komandas spēlē, kurai pēc noteikumu grozījumiem, ko ieviesa Lisabonas līgums, var rasties grūtības gūt vārtus, tas ir, panākt savus mērķus.
Ņemot šo piemēru par pamatu, es uzskatu, ka Parlamentam ir jāuzņemas lielāks risks nekā pārējiem spēlētājiem un jābūt uzbrucējam, kas nepārtraukti atjaunina spēli, izmantojot jaunajos noteikumos smelto iedvesmu tā, lai komandas uzbrukuma spēja tiktu stiprināta, un jānoliek mūsu hipotētiskais centra uzbrucējs - Barroso Komisija - tādā pozīcijā, lai gūtu vārtus.
Kas notiks, ja mēs neizvēlēsimies šo pieeju, kuru es no visas sirds atbalstu? Mēs atkāpsimies aizsardzības pozīcijā, un mēs iesitīsim paši savos vārtos pretēji mūsu līdzpilsoņu interesēm.
Tieši šā iemesla dēļ, Van Rompuy kungs, es lūdzu jūs atbalstīt Parlamenta jauno vadošo lomu un neuzskatīt to par šķērsli, bet par iespēju. No mums visiem tiek prasīta rīcība, kas atbilst šim vēsturiskajam brīdim, vēsturiskas misijas, vēsturiska uzdevuma izpilde, un es esmu pārliecināts, ka jūs esat īstais cilvēks, kam to vadīt.
Juan Fernando López Aguilar
(ES) (Runas sākums nav pieejams tehnisku iemeslu dēļ) ... Ja mēs runājam par 2020. gada stratēģiju, mēs runājam ne tikai par stratēģiju pēc Lisabonas, bet arī par stratēģiju, kā atzīt neveiksmi Lisabonas stratēģijas īstenošanā vai, izsakot to asāk un skarbāk, stratēģiju, kā atzīt Lisabonas stratēģijas neveiksmi. Tā ir stratēģija, kas tika radīta, lai nodrošinātu izaugsmi un ilgtspēju, bet tas nav īstenots, jo tā nevarēja nodrošināt ilgtspēju ne no finansiālā, ne vides, ne sociālā redzespunkta.
No finansiālā viedokļa raugoties, Eiropa ir izveidojusi monetāru savienību, bet tā tālu atpaliek ne tikai ekonomiskas savienības izbūvē, bet pat ekonomikas politikas un fiskālo stimulu koordinēšanā, kam būtu jānāk kopā ar monetāro savienību.
No enerģētikas viedokļa raugoties, vienota Eiropas politika vēl ir jāizgudro. No sociālā viedokļa raugoties, visā Eiropā darba ņēmēju, arodapvienību un vistrūcīgāko slāņu vidū valda neapmierinātība, bažījoties par tā modeļa ilgtspēju, kas deva mums labumu, kad padarīja mūs par eiropiešiem, tieši par to pašu modeli, kuram izdodas nodrošināt labklājību un sociālo kohēziju.
Ņemot vērā 11. februārī notikušo neoficiālo Padomes sanāksmi, es vēlos jautāt, kādas saistības Padome, Komisija un visas Eiropas iestādes grib uzņemties, lai stiprinātu uzticību sociālajam paktam, kuru savā runā pieminēja Eiropas Savienības rotējošais priekšsēdētājs nākamajiem sešiem mēnešiem, Spānijas premjerministrs José Luis Rodríguez Zapatero.
Tādam sociālam paktam, kas var skaidri pateikt, ka šoreiz Eiropa gatavojas uzņemties saistības par finanšu un vides ilgtspēju, kā arī par tāda sociālā modeļa saglabāšanu, kas deva mums labumu, padarot mūs par eiropiešiem.
Jean Lambert
Priekšsēdētāja kungs, Barroso kungs iepriekš runāja, ka vajadzīga vērienīga stratēģija, un ir taisnība, ka ES 2020. gada dokumentā ir daļas, kas ir vērienīgas, bet siltumnīcas efektu izraisošo gāzu izmešu samazināšanas skaitlis nekādā ziņā nav vērienīgs: tas ir nožēlojams, un tas nekādi neaizvedīs mūs tur, kur mēs gribam nokļūt. Mums jātiecas uz 40 % līdz 2020. gadam. Protams, jautājums nav tikai par klimatu, bet arī par resursu pieejamību un resursu efektivitātes palielināšanu.
Šajā stratēģijā ir arī daudz kā tāda, ko mēs esam redzējuši jau iepriekš, piemēram, ekonomikas izaugsme, kas arvien vairāk parādās kā mērķis, nevis kā rādītājs. Tai nebūtu jābūt stratēģijas mērķim. ES ir daudzas jomas, kurās mēs esam mēģinājuši atdalīt izaugsmi no transporta, enerģijas izmantošanas, jebkā cita, un tā jau sen ir tikusi atdalīta no darbavietām. Tāpēc vai mēs, lūdzu, nevarētu runāt tā, it kā izaugsme kaut kādā veidā saistītos ar darbavietu radīšanu?
Mums jācenšas samazināt ne tikai nabadzību, bet arī nevienlīdzību, jo tādējādi gūtie labumi ir labi pierādījušies, un mums jānodrošina, lai mūsu finanšu iestādes neiedragātu vērienīgos mērķus, kurus mēs izvirzām.
Othmar Karas
(DE) Van Rompuy kungs, vispirms es vēlos pateikties jums par vēstuli, kuru jūs mums atsūtījāt. Es varu teikt, ka pilnībā atbalstu principus, vērtības un virzienu, ko jūs izvirzāt šajā vēstulē. Es priecājos par jūsu šodien teikto, ka gribat tikties gandrīz katru mēnesi, jo jūsu pienākums ir panākt valstu vai valdību vadītāju un dalībvalstu atgriešanos atpakaļ Eiropā. Pati par sevi Lisabonas stratēģija nebija nepareiza, bet metodes bija nepareizas, un dalībvalstīs trūka politiskās gribas īstenot mērķus. Jūsu pienākumos ir jābūt dalībvalstu koordinēšanai jomās, kurās Komisijai un Eiropas Savienībai trūkst atbilstīgu pilnvaru.
Jūs ļoti skaidri teicāt, ka ar tirgu nepietiek. Jā, patiešām, mēs gribam sociālu tirgus ekonomiku. Ar monetāro savienību nepietiek. Mums ir vajadzīga politiska savienība. Pirmā pārbaude mums visiem būs 2011. gada budžets, kam jau būs jābalstās uz Eiropas 2020. gada stratēģiju. Eiropa 2020. gadā nav mērķis; tā ir instruments, ar kuru mēs darīsim to, ko gribam darīt, reaģējot uz finansiālo un ekonomisko krīzi. Mums ir nepieciešama budžeta politikas, fiskālās politikas, ekonomikas politikas, pētniecības politikas un izglītības politikas lielāka koordinācija, jo mēs nevaram uzlabot savu konkurētspēju tikai ar ekonomiskiem mērķiem vien. Tāpēc mums vajag, lai dalībvalstīs tiktu īstenots Mazās uzņēmējdarbības akts. Mūsu vadmotīvam ir jābūt "mazā uzņēmējdarbība pirmajā vietā”, jo tā radīs darbavietas reģionos.
Es vēlētos redzēt trīs lietas. Barroso kungs, mums ir vajadzīgs pētījums par visu Komisijas pasākumu ietekmi uz reālo ekonomiku, ne tikai uz banku nozari. Mums jāpārskata savas finanses, kas ņem vērā arī mūsu demogrāfiskās pārmaiņas un sociālo nodrošinājumu, un pensiju sistēmas. Mums ir vajadzīga apvienota pakete, kurā ietilpst koordinācija, pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūra, iziešanas stratēģija un Eiropa 2020. gadā, lai tās nebūtu savstarpēji pretrunīgas.
Alejandro Cercas
(ES) Priekšsēdētāj Van Rompuy, priekšsēdētāj Barroso! Man patiešām patīk tas, ko es dzirdēju šodien. Es ceru, ka noskaņojums būs tāds pats nākamnedēļ, jo, kā mēs visi esam sapratuši - un arī jūs -, tas nozīmētu, ka mēs varam noteikt un mums jānosaka pašiem mērķi un ka mēs varam izvēlēties savu nākotni.
Tas nozīmētu, ka nav ekonomiskas nolemtības, ka mūsu pašu rokās ir balss par politiku, balss par pilsoņiem, balss par mūsu nākotni. Tas nozīmētu, ka ekonomika nosaka mums robežas un nodrošina mūs ar līdzekļiem, bet mērķus nosakām mēs, un ekonomikai ir jākalpo sabiedrībai, nevis otrādi.
Tas nozīmētu, ka mums, kā to šopēcpusdien te ir teikuši, ir vajadzīga ilgtermiņa stratēģija, nevis tikai īstermiņa stratēģija, jo, manuprāt, tā ir mācība, ko varam gūt no pagātnes. Pagātnes mācība ir tā, ka esam piedzīvojuši ievērojamu ekonomisko izaugsmi, bet tā ir balstījusies uz spekulāciju, kas nav ņēmusi vērā tiesiskumu, taisnīgumu, vidi, nākamo paaudžu nākotni.
Tāpēc es patiešām ceru, Padomes priekšsēdētāj, ka nākamnedēļ mēs saņemsim dokumentus, kuros būs vērienīga darba programma, programma, kas būs vērsta uz ilgtspēju, programma, kas atbilstīgi saskaņos ekonomiskās, sociālās un vides vajadzības, jo tās ir savstarpēji atkarīgas.
Tagad es vēlos teikt dažus vārdus par darba programmas sociālo dimensiju: tieši te izpaužas pilsoņu prasības, sapņi un bažas, sapņi un bažas, ko izjūt cilvēki darba tirgū vai ārpus tā, kas ir kļuvuši par upuri finanšu tirgu augstprātībai, kuri sagrāba kontroli pār reālo ekonomiku, iznīcinot to.
Tieši te ir cerības, ka mēs tam pieliksim punktu, ka mēs radīsim politiku par pilnīgu nodarbinātību, kvalitatīvām darbavietām, darbavietām, kas ir pieejamas visiem un kas galu galā par Eiropas mērķi izvirzīs izcilību, nevis cīņu par sociālo standartu pazemināšanu.
Sven Giegold
(DE) Priekšsēdētājas kundze, Barroso kungs, Van Rompuy kungs! Krīze Eiropas ekonomikā ir tik dziļa, ka mums jāgaida ļoti konkrēti priekšlikumi šajā situācijā - konkrēti priekšlikumi tajos virzienos, kurus ir atzīmējuši daudzi runātāji. Parlaments daudzos dažādos veidos ir aicinājis īstenot Eiropas ekonomikas pārvaldību.
Izsakiet priekšlikumu par to, kā sadalīt riskus, kas saistīti ar parādu augsto līmeni, lai Grieķiju un citas valstis nesagrautu augstās procentu likmes. Izsakiet priekšlikumu - kā to vakar prasīja Ekonomikas un monetārā komiteja -, ko darīt ar nelīdzsvarotību. Nav tā, ka tikai valstīm ar budžeta deficītu jātiek sodītām un jāmainās. Reformas ir jāveic arī valstīs, kurās ir pārmērīga virspeļņa. Mums ir vajadzīga neatkarīga Eiropas statistika, un mums ir jāveic efektīvi pasākumi, lai novērstu nodokļu konkurenci. Šādi priekšlikumi Parlamentā ir tikuši ierosināti. Tagad ir jūsu kārta beidzot iesniegt šos jautājumus apspriešanai.
Jean-Pierre Audy
(FR) Van Rompuy kungs, ministr, Barroso kungs, dāmas un kungi! Beidzot jūs esat kopā ar mums, Eiropadomes priekšsēdētāj, esiet laipni sveicināts! Es tomēr sākšu ar to, ka vēlreiz izteikšu savu lielo vilšanos, ka jūsu pirmais politiskais gājiens pēc 1. decembra, dienas, kad jūs oficiāli uzņēmāties amata pienākumus, nebija nākt pie Eiropas tautu pārstāvjiem un iepazīstināt viņus ar sevi.
Jūs, Van Rompuy kungs, esat politiķis tāpat kā mēs, un politika nevar būt bez demokrātijas. Francijas un Nīderlandes 2005. gada referendumu mācība, kā arī daudzu citu tautu mācība, ja tām būtu prasīts, ir tāda: pilsoņi saka, ka viņi nav pret Eiropu, bet, ka viņiem ir sajūta, ka Eiropa tiek veidota bez viņiem un dažreiz pret viņiem.
Tāpēc, pateicoties Merkel kundzei, kura 2007. gadā sēdēja tajā vietā, kur tagad esat jūs, un Sarkozy kungam, kurš tikko bija ievēlēts par Francijas Republikas prezidentu, pilsoņi atkal atguva centrālo vietu Eiropas integrācijā ar Lisabonas līgumu, kas radīja augsto amatu, kuru jūs tagad ieņemat.
Van Rompuy kungs, jums jāsaprot, ka neko nevar izdarīt bez pilsoņiem un viņu pārstāvjiem, tāpat kā mūsu Parlamentam jāsaprot, ka neko nevar izdarīt bez dalībvalstīm un tātad valstu vai valdību vadītājiem.
Pievērsīsimies būtībai: Eiropas tautas cieš, jo tās vairs nesaprot milzīgo globālo haosu, kas tās apņem. Jūsu pienākums ir dot skaidrojumu, noteikt virzienu, pārliecināt Eiropadomi, ka Eiropa nav problēma, bet gan risinājums. Eiropa neizliek apskatei, tā aizsargā. Eiropa necieš, tā rīkojas.
Kāds ir jūsu pasaules redzējums, un kāda ir Eiropas Savienības vieta tajā? Vai jūs varētu pateikt, kāda nozīme ir starpvaldību nolīgumiem jūsu Eiropas stratēģijā, jo īpaši saistībā ar ekonomikas pārvaldību, kuras mums trūkst, un Ārējās darbības dienesta izveidi?
Van Rompuy kungs, Eiropas Savienība iet, balsoties uz divām kājām: dalībvalstīm ar to valdībām un tautām. Mēs meklējam vadītāju, un jūs esat vadītājs! Turklāt jums nav jāatrodas pasažiera vietā, bet vadītāja vietā, un Eiropas Savienības nākotne būs atkarīga no jūsu spējas vadīt dalībvalstis politiskas Eiropas Savienības virzienā. Paldies, Van Rompuy kungs, ka esat šeit. Jūs esat lielisks cilvēks. Nebaidieties no tautām un to pārstāvjiem. Mīliet tās, un tās mīlēs jūs.
Sergio Gaetano Cofferati
(IT) Priekšsēdētājas kundze, dāmas un kungi! Definējot vidējā termiņa stratēģiju, Eiropas Savienībai būs jāņem vērā ekonomiskās krīzes ietekme, kura pašlaik ir kā sods šajā pasaules daļā - un arī citās - un, protams, arī trūkumi, kuru dēļ iepriekšējās, 2000. gada Lisabonas stratēģijas rezultāti bija tik pieticīgi.
Krīze dod mums dažus konkrētus rādītājus attiecībā uz attīstību un pilnīgu nodarbinātību, ja mēs šo mērķi gribam iekļaut savā darbībā, kā tas, manuprāt, ir nepieciešams.
Pirmkārt, ir nepieciešami regulējoši instrumenti, finanšu sistēmas un banku uzraudzība, lai nodrošinātu, ka netiek pieļauta tādu negatīvo nosacījumu atkārtošanās, kuri šodien gulstas uz mums kā smags sods.
Otrkārt, mums būs daudz jāiegulda inovācijās, pētniecībā un apmācībā, jo īpaši, ja gribam doties zaļas ekonomikas virzienā. Tomēr, lai būtu iespējams pamatīgs ieguldījums, Eiropai jāievieš eiroobligācijas un atalgojumu un sodu sistēma, lai tādējādi varētu sasniegt savus ekonomiskos mērķus. Tie ir galvenie Lisabonas I trūkumi.
Mums būs jāievieš vienota pārdales politika attiecībā gan uz nodokļu uzlikšanu, gan nomaksu. Turklāt ir nepieciešama koordinēta rūpniecības politika nozarēm, lai aizsargātu vēsturisko ražošanas struktūru mūsu pasaules daļā. Visbeidzot mums jāpārveido un jāatjauno sociālais dialogs kā kohēzijas un ilgtermiņa bezdarba draudu ierobežojošs spēks, kas mums ir jāapgūst.
Pilar del Castillo Vera
(ES) Priekšsēdētājas kundze, priekšsēdētāj Van Rompuy, priekšsēdētāj Barroso, kurš vairs te neatrodas, bet kuru es arī uzrunāju! Patiešām bija ļoti labi redzēt jūs visus kopā un, manuprāt, tāpēc, ka mēs esam bijuši liecinieki, ka notiek virzība un pievēršanās tam, kam jāveido kopējās stratēģijas pamati nākamajos desmit gados, un, manuprāt, tas ir ļoti svarīgi.
Priekšlikumā, kuru mēs esam redzējuši rakstiski, un visā, ko jūs esat teikuši, mani visvairāk interesēja tas, ka ir vajadzīgi tikai daži mērķi - tikai visaugstākās prioritātes mērķi - un ka tiem ir jābūt taustāmiem, ka mums jābūt spējīgiem tos izmērīt un tie ir pastāvīgi jāvērtē, lai redzētu, vai mēs panākam vai nepanākam progresu šajā virzienā.
Es domāju, ka tas ir pamatā, un tā ir būtiska pārmaiņa salīdzinājumā ar Lisabonas stratēģiju.
Es gatavojos pievērsties vienam mērķim: iekšējam tirgum. Eiropas iekšējais tirgus tika iecerēts pirms vairāk nekā 20 gadiem. Pēc divdesmit gadiem mums vēl ir garš ceļš priekšā, pirms patiešām panāksim Eiropas iekšējo tirgu lielākajā daļā nozaru. Dažos gadījumos iemesls ir tas, ka nozares ir ļoti jaunas, piemēram, digitālais tirgus, bet citos gadījumos ir tāda fragmentācijas pakāpe un tādi šķēršļi, ka mēs liedzam Eiropas ekonomikai liela mēroga pamatnostādnes, kas tai ir vajadzīgas, lai varētu reāli attīstīt visu nepieciešamo konkurētspēju, kura nodrošinās izaugsmi, kas, savukārt, nodrošinās nodarbinātību.
Van Rompuy kungs, Barroso kungs, mums vajadzīgs ļoti liels politisks impulss: "uzņēmējdarbība kā parasti” vairs nevar būt rīks. Mums ir vajadzīga ļoti liela vadība, un jums ir liela atbildība. Es, protams, pilnīgi jūs atbalstu, lai tas būtu iespējams.
Udo Bullmann
(DE) Priekšsēdētājas kundze, Eiropadomes priekšsēdētāj, komisār, dāmas un kungi! Es vēlos īsi pievērsties diviem jautājumiem. Pirmkārt, vai mums jau ir Eiropas 2020. gada stratēģija, kas sola panākumus? Nē, pagaidām mums vēl nav. Es jums pateikšu, kāpēc. Ja Komisijā un dalībvalstīs jūs sakāt, ka mēs vispirms veiksim strauju budžetu konsolidāciju un pēc tam nodarbosimies ar ekonomiku un nodarbinātību, tad esat pārrēķinājušies. Ja jūs mums neticat, izlasiet Starptautiskā Valūtas fonda vakardienas paziņojumu. Privātā sektora pieprasījums nav ne tuvu atlabšanai. Mums rada bažas sabiedriskais ieguldījums. Ja jūs nesekosiet integrētai stratēģijai ar konkrētiem nodarbinātības mērķiem uzmanības centrā, mums nebūs nekādas iespējas pārvarēt krīzi.
Otrkārt, vai mums ir atbilde uz parādu krīzi valstīs, kas pakļautas vislielākajam spiedienam? Nē, pagaidām mums vēl nav. Vairākas valstis ir pieļāvušas kļūdas. Tomēr, ja jūs datus lasāt uzmanīgi un ieklausāties analītiķos, jūs zināt, ka vismaz puse no Grieķijas pārmērīgajiem iztrūkumiem ir radušies spekulantu vainas dēļ - to spekulantu dēļ, kurus Komisija piecus gadus negribēja regulēt - riska ieguldījuma fondu dēļ. Tagad mēs beidzot to darām, bet ko tas praktiski nozīmē dzīvē? Mums ir vajadzīgs Eiropas Valūtas fonds, fonds, lai palīdzētu šīm valstīm. Mums jābūt spējīgiem piedāvāt kredītu par samērīgām likmēm ne tikai ārpus eiro zonas, bet arī eiro zonā ar izvirzītiem nosacījumiem. Tomēr mums ir jāizveido Eiropas politika, lai atrisinātu krīzi - un tas mums jādara tūlīt.
Enikő Győri
(HU) Dāmas un kungi, būdams trīs prezidentvalstu loceklis un EP Ungārijas deputāts, es ar lielu gandarījumu vēroju priekšsēdētāja Van Rompuy darbību viņa stingrās Eiropas apņēmības un pārliecības dēļ, ar kādu viņš uzņēmās savus jaunos pienākumus. Ir absolūta taisnība, ka tagad ir laiks noteikt, kā Eiropadomes prezidentūra darbosies. Es esmu pārliecināts, ka Eiropai krīzes mokās ir vajadzīga stingra roka un orientācija uz vadību. Jautājums ir arī par uzticēšanos jaunajai programmai, lai izvairītos no tās priekšteces, Lisabonas stratēģijas, likteņa. Es to saku kā deputāts no kādreizējas komunistiskas valsts. Tajā Eiropas nostūrī - varbūt saprotami - izjūt dabisku riebumu pret frāžainiem ilgtermiņa plāniem.
Man ir viens institucionāls komentārs un viens komentārs pēc būtības. Attiecībā uz institūciju: mums ir jānolemj, kam šī stratēģija ir domāta. Ja tā ir domāta ES vadītājiem, tādā gadījumā tas, kas ir ticis darīts līdz šim, ir pareizs un stingrais grafiks ir laba lieta. Tomēr, ja mēs domājam, ka tā ir domāta ES pilsoņiem, kurus mēs gribam iegūt savā pusē, ar kuriem kopā, nevis pret, mēs gribam strādāt, veidojot stiprāku un konkurētspējīgāku Eiropas Savienību, kas sniedz lielāku labumu pilsoņiem nekā līdz šim, tad mums jārīkojas saskaņā ar Lisabonas līgumu un godīgi jāiesaista Eiropas Parlaments un turklāt arī valstu parlamenti. Šodienas debates nevar aizvietot darbošanos ar šo tematu Parlamentā parastajā veidā ar referenta ziņojumu, komitejās un politiskajās grupās.
Attiecībā uz komentāru pēc būtības vissvarīgākajai lietai ir jābūt darbavietu radīšanai. Ar to jaunajai stratēģijai jāsākas. Kā to izdarīt? Patlaban mēs par to zinām ļoti maz. Mēs zinām to: mazāk prioritāšu, norādīt uz šaurajām vietām, stingrāk koordinēt ekonomikas politiku. Tas viss ir jauki, bet, lūdzu, ņemiet vērā šo: pirmkārt, neaizmetīsim to, kas ir darbojies labi. Pašreizējā kopienas politika ir stiprinājusi Eiropas Savienību, un turklāt atteikšanās no kohēzijas un lauksaimniecības politikas, kas labi kalpo ES pilsoņiem, ir pret dibināšanas līgumu principiem. Otrkārt, jaunajai stratēģijai ir jākalpo visu reģionu, ne tikai noteiktu uzņēmumu vai valstu interesēm. Ar kohēzijas palīdzību palielināsies arī ES konkurētspēja. Treškārt, veidosim stratēģiju atbilstoši valstīm. Tas vairos uzticēšanos visai lietai kopumā.
Anni Podimata
(EL) Priekšsēdētājas kundze, šīs debates, kas mums šodien notiek par 2020. gada stratēģiju, ir ļoti interesantas, bet mēs visi ļoti labi zinām, ka neoficiālajā Eiropadomē 11. februārī dominēja tā sauktais Grieķijas jautājums. Mēs zinām arī, ka neoficiālā augstā līmeņa sanāksme noslēdzās ar valstu vai valdību vadītāju ziņojumu, kurš politiski atbalstīja Grieķiju, paužot gatavību rīkoties, lai stabilizētu eiro, un norādīja, ka Grieķija nav prasījusi nekādu finansiālu atbalstu no Eiropas Savienības.
Es vēlos izmantot šo iespēju atgādināt Parlamentam, ka Grieķijas valdība, kā arī Grieķijas premjerministrs ir atkārtoti uzsvēris, ka Grieķija neprasa naudu, tā neprasa, lai Vācijas, Austrijas, Zviedrijas vai jebkuras citas valsts nodokļu maksātājs segtu tās parādus, ar kuriem tā strādās, kurus tā ierobežos pati savām pūlēm, pamatojoties uz pasākumiem, par kuriem ir jau paziņots.
Tā kā mēs runājam par šo tematu, Verhofstadt kungs, nav tiesa, ka Grieķija ir teikusi, ka tā ir sniegusi visu informāciju par Goldman Sachs obligāciju; tā ir teikusi, ka tā nekavējoties sniegs informāciju. Turklāt - es nevaru ieraudzīt Eiropas Komisijas priekšsēdētāju šeit; es vēlos izteikt savu neizpratni par to, kāpēc vienīgi no Grieķijas iestādēm un Grieķijas tika pieprasīti skaidrojumi par praksi, kas tika pilnā mērā piemērota daudzās dalībvalstīs eiro zonā desmit gadus no 1998. līdz 2008. gadam, kā to nesen ir ziņojusi ārzemju prese daudzos rakstos.
Grieķija nelūdz naudu. Tā lūdz kaut ko citu. Kaut ko tādu, kam jābūt pašsaprotamam ne tikai eiro zonas piederības dēļ, bet arī daudz plašāk, Eiropas Savienības piederības dēļ: politiska atbalsta paušanu, solidaritāti un būtisku un godīgu uzticēšanos. Atbalstu ne tikai vārdos; atbalstu, kam ir būtība un saturs un kas netiks atņemts vai mazināts, tiklīdz mēs vairs nebūsim aiz slēgtām durvīm.
Grieķija lūdz savus partnerus nedarīt un neteikt neko tādu, kas ierosinātu spekulāciju, un izbeigt šaubu sēšanu par to, vai Grieķija būs vai nebūs spējīga panākt rezultātus ar pasākumiem, kurus tā ir paziņojusi, jo galu galā tās grautu pūles, ko valsts pašlaik veltī.
Mēs nedrīkstam slēpt galvu smiltīs. Mēs visi zinām, ka caur Grieķiju spekulanti mērķē uz eiro zonu un eiro. Tādēļ veiksim visus pasākumus, kas nepieciešami, lai aizsargātu eiro zonu un eiro.
(Aplausi)
Paolo De Castro
(IT) Priekšsēdētājas kundze, dāmas un kungi! Man un visai Lauksaimniecības un lauku attīstības komitejai, kurā man ir gods būt par priekšsēdētāju, jāizsaka patiesa nožēla, ka 2020. gada stratēģijā nekādā veidā nav pieminēta lauksaimniecības un pārtikas nozare.
Tas ir absurds, ka Komisijas piedāvātā stratēģija nākamajiem desmit gadiem neparedz centrālo problēmjautājumu saistībā ar pārtikas nodrošinājumu, izaugsmi un darbavietu saglabāšanu lauku teritorijās.
Priekšsēdētājas kundze, kā var kāds iedomāties zaļu un ilgtspējīgu Eiropu, neņemot vērā, ka 45 % visas Eiropas teritorijas darbojas zemnieki? Kā var neņemt vērā gandrīz 30 miljonus cilvēku, kas strādā šajā teritorijā? Tie ir strādnieki, kas ir jāaizstāv un jāaizsargā. Pirms mēs pievēršamies jaunām, mums jāaizsargā esošās darbavietas.
Es atgādināšu jums, ka lauksaimniecība sniedz neskaitāmi daudz būtisku pakalpojumu saistībā ar pārtiku, bioloģisko daudzveidību, zemes ainavu un vidi, un tie ir uzdevumi, kas tiek veikti lauku teritoriju sociālās un ekonomiskās dzīves labā.
Spānijas prezidentūra arī ir stingri uzstājusi uz spēcīgas kopējās lauksaimniecības politikas nepieciešamību. Tāpēc man ir bažas par šo ļoti nopietno trūkumu, kuru Parlaments, cerams, varēs izlabot.
Liisa Jaakonsaari
(FI) Priekšsēdētājas kundze, šis ir tīģera gads, un Ķīna ir ekonomikas tīģeris.
Pašlaik Indija ir kolosāls būvlaukums, un es domāju, ka Indijas attīstībai būs milzīgs iespaids uz Eiropu. Tieši šā iemesla dēļ mums ir vajadzīgs jauns ritms, jaunais sākums, kuru simbolizē ES 2020. gadā. Mums ir vajadzīga kopēja ekonomiska politika, saprātīga nodokļu politika un drosme atzīt savas strukturālās nepilnības: pētniecību un ražojumu attīstību. Šie jautājumi šeit tika ļoti labi izklāstīti.
Man ir divi īsi jautājumi. Kā lai mēs turpmāk pārraugām Stabilitātes un izaugsmes pakta īstenošanu, ņemot vērā šo Grieķijas traģēdiju un tās sniegto mācības stundu mums? Mans otrais jautājums ir šāds: kādi burkāni un nūjas mums jāizmanto, lai ES 2020. gada stratēģija būtu veiksmīgāka nekā Lisabonas stratēģija, jo dalībvalstīm tā bija pilnīgi vienaldzīga?
Marian-Jean Marinescu
(RO) Priekšsēdētājas kundze, Padomes priekšsēdētāj, es priecājos, ka jūs esat šeit kopā ar mums. Es nesaprotu, kāpēc Padome mēģina pieņemt lēmumu tādā steigā bez nopietnas konsultēšanās ar Eiropas Parlamentu. Mums ir vajadzīga 2020. gada stratēģija, jo Lisabonas stratēģija nav bijusi efektīva. Tomēr dokumenti, kas riņķo apkārt, ir vispārīgi un nesniedz nekādus skaidrus paziņojumus attiecībā uz nākamajām problēmām.
Piemērs ir sociālais aspekts. Galvenā sociālā problēma Eiropā ir iedzīvotāju arvien straujāka novecošanās un augstas kvalifikācijas trūkums darbiniekiem.
Šajos apstākļos piešķirt mazāk nekā 2 % no IKP pētniecībai, attīstībai un inovācijām ir pirmā kļūda, kas steidzami jālabo. Pētniecību un attīstību varētu balstīt uz valsts un privātām partnerattiecībām un uzņēmēju rosināšanu investēt pētniecību laboratorijās un institūtos, lai kavētu smadzeņu aizplūdi uz Amerikas Savienotajām Valstīm un Japānu.
Monika Flašíková Beňová
(SK) Es mēģināšu runāt īsi, lai ievērotu laika limitu. Es esmu vīlusies, ka Komisijas priekšsēdētājs vairs neatrodas šeit, bet es domāju, ka cilvēks, kurš ir atbildīgs par sadarbību starp iestādēm, ir šeit.
Tā kā ir svarīgi, lai 2020. gada stratēģijai būtu panākumi, es vēlos runāt īpaši par to, cik būtiski ir, lai dažādas ES iestādes izbeigtu cīnīties kā konkurentes viena pret otru un lai mēs veidotu nopietnu sadarbību par instrumentiem, bez kuriem būs neiespējami sasniegt 2020. gada stratēģijas mērķus.
Tāpēc ir ļoti svarīgi, lai valsts egoisms patiesi pārveidotos par valsts atbildības sajūtu un arī par atbildības sajūtu Eiropas līmenī, jo, ja mēs nepievērsīsimies sociālās politikas saskaņošanas un nodokļu politikas saskaņošanas jautājumam pēc iespējas drīzāk, nebūs iespējams izpildīt ekonomikas politikas mērķus vai mūsu kopējos Eiropas ekonomiskos mērķus, kas pārvērtīs mūs par patiesi konkurētspējīgu reģionu globalizētā pasaulē.
Andrew Duff
Priekšsēdētājas kundze, esmu pateicīgs priekšsēdētājam Van Rompuy par viņa doto darba pienākumu aprakstu, bet es tomēr nesaprotu, kāpēc viņš izvairās atbildēt uz manu parlamentāro jautājumu. Es vēlētos lūgt, lai viņš pārdomā savu pieeju jautājumam par parlamentārajiem jautājumiem.
Ļaujiet man arī atvainoties priekšsēdētājam Van Rompuy par Nigel Farage neglīto uzstāšanos. Es garantēju viņam, ka lielākā daļa Lielbritānijas EP deputātu izturēsies pret viņu ar lielu cieņu.
Georgios Papanikolaou
(EL) Priekšsēdētājas kundze, visā Eiropā - un ne tikai Eiropā - skati nesen ir pievērsušies Grieķijai, kā to daudzi runātāji jau ir teikuši.
Globālās ekonomiskās krīzes apstākļos, protams, ne tikai Grieķijai vienai pašai ir nopietnas ekonomiskas problēmas. Ir arī citas valstis, kā mēs visi zinām.
Mēs esam liecinieki nepieredzētam spekulatīvam uzbrukumam, kas diemžēl pēdējā laikā ir pārvērties par visļaunāko nomelnošanu dažos saziņas līdzekļos.
Lai kā tas būtu, jūs visi varat būt droši, ka Grieķija nav bankrotējusi, Grieķija nebrūk. Turklāt mūsu valsts nekad nav lūgusi finansiālu atbalstu. Tas, ko tā ir lūgusi un lūdz, ir politisks atbalsts. Tas, ko tā ir lūgusi un lūdz, ir reāls solidaritātes pierādījums no citām dalībvalstīm Eiropas Monetārās savienības sistēmā, jo, visu kopā ņemot, tieši tā tiek apšaubīta.
Silvia-Adriana Ţicău
(RO) Gada sākumā bezdarba līmenis sasniedza 10 %, vienlaikus daudzās dalībvalstīs ir pieaudzis budžeta deficīts. Eiropas pilsoņi gaida tūlītējus risinājumus pašreizējām pamatproblēmām: demogrāfiskajām izmaiņām un klimata pārmaiņām, kā arī ekonomiskajai un finansiālajai krīzei.
Eiropas Savienībai ir jāinvestē, pirmkārt, lai radītu un saglabātu darbavietas izglītībā, veselības aprūpē, lauksaimniecībā un transportā, un enerģētikas infrastruktūrās. Eiropas Savienībai ir nepieciešama ilgtspējīga enerģētikas stratēģija un moderna, droša un efektīva transporta infrastruktūra. Mums jāiegulda energoefektivitātes pasākumos, kas dos labumu gan mājokļiem, gan rūpniecisko iekārtu modernizēšanai, tādējādi ļaujot mums radīt vairāk nekā divus miljonus jaunu darbavietu līdz 2020. gadam.
Turklāt piesārņojošu izmešu samazināšana nozīmē rūpniecisko iekārtu modernizēšanu visā Eiropas Savienībā, nevis Eiropas rūpniecības pārvietošanu uz trešām valstīm. Visbeidzot nav mazsvarīgi, ka iedzīvotāju novecošanās un dzimstības līmeņa krišanās aktualizē reformas nepieciešamību sociālajās sistēmās, lai katram pilsonim Eiropas Savienībā būtu garantēta cilvēka cienīga dzīve.
Maroš Šefčovič
Komisijas loceklis. - Priekšsēdētāja kungs, godātie Eiropas Parlamenta deputāti, sēde mazliet ieilga, un Komisijas priekšsēdētājam bija jādodas prom citu pienākumu dēļ, bet man ir gods atbildēt priekšsēdētāja Barroso un Komisijas vārdā.
Es vēlos sākt ar pateicību jums visiem par aizraujošajām debatēm, par daudzām interesantām idejām un par entuziasmu un atbalstu, ko jūs parādāt ES 2020. gada stratēģijai. Bez jūsu atbalsta ES 2020. gada stratēģija nevar gūt un negūs panākumus. Es varu jums apliecināt, ka Komisija rīkosies droši; ES 2020. gada stratēģijā pilsoņi, nodarbinātība un nabadzības samazināšana atradīsies pašā uzmanības centrā. Es varu jums apliecināt arī to, ka mēs esam apguvuši Lisabonas stratēģijas mācību, un tāpēc mērķu skaits, uz kuriem mēs koncentrēsimies, būs mazāks, un mēs noteikti uzlabosim pārvaldību.
Mūs Komisijā ļoti uzmundrina spēcīgā interese un stingrais atbalsts, uz kuru mēs ceram, no Eiropas Parlamenta puses. Mūs ļoti uzmundrina arī steidzamības sajūta Eiropadomē, kur bija ļoti skaidrs, ka noskaņojums šodien ir pavisam citāds nekā pirms pieciem gadiem, kad mēs diskutējām par Lisabonas stratēģijas parametriem.
Bet mums jādara vēl vairāk; mums jāgūst vietējais un reģionālais atbalsts šai stratēģijai, un vissvarīgāk mums ir, lai to atbalstītu cilvēki. Mums jāgādā par to, lai viņi neskatītos uz šo stratēģiju kā uz vēl vienu administratīvu pasākumu, bet uztvertu to kā pieeju labākas dzīves nodrošināšanai Eiropā un viņu valstī un reģionā. Es gribu lūgt jūs, godātie deputāti, palīdzēt mums šajā uzdevumā. Nenodarbosimies ar iestāžu konkurences cīņu, sadarbosimies, koncentrēsim uzmanību uz prioritātēm un sasniegsim konkrētus rezultātus!
ES 2020. gada stratēģijā mēs vēlamies ieviest trīs savstarpēji saistītu pīlāru sistēmu, kas balstās uz gudru, zaļāku un iekļaujošu ekonomiku, un mēs vēlamies uz šiem pīlāriem attīstīt elastīgas iniciatīvas, kas pievērsīsies šaurajām vietām, problēmām, kuras palēnina Eiropas ekonomiku, traucē tai izmantot pilnīgi visu savu potenciālu. Mēs vēlamies vairāk pievērsties izglītībai un apmācībai, lai tādējādi darbaspēks Eiropā saglabātu konkurētspējas priekšrocības, kādas Eiropa ir pelnījusi. Mēs gādāsim, lai ES 2020. gada stratēģija būtu saistīta ar stabilitātes un izaugsmes paktu, jo stingrs fiskāls stāvoklis ir galvenais ekonomiskās stabilitātes faktors.
Mēs šodien daudz runājām par Grieķiju, un es vēlos apliecināt jums, ka bija pilnīga vienprātība par to, ka eiro zonas dalībvalstis veiks izlēmīgu un koordinētu rīcību, ja tāda būs nepieciešama, lai eiro zonā nosargātu finansiālo stabilitāti. Komisija strādās cieši kopā ar Grieķiju un pārraudzīs, kā tā īsteno ieteikumus. Atēnās tagad ir misija, ko vada Komisijas ar ECB, kā arī piesaistot SVF tehniskam atbalstam, lai izvērtētu nepieciešamību Grieķijai veikt papildu pasākumus.
Runāšu skaidri; mums ir rīki, lai nosargātu finansiālo stabilitāti eiro zonā, ja nepieciešams, tas jo īpaši attiecas uz eiro zonas dalībvalstīm, Komisiju un Eiropas Centrālo banku, un mēs esam pilnīgi gatavi izmantot Eiropas pamatnostādnes darbības koordinēšanai. Bet katrai šā procesa stadijai ir jāļauj ritēt savā gaitā, un tagad Grieķija ir tā, kurai jāpastiprina reformas un jāīsteno nepieciešamie pasākumi. Es uzskatu, ka mēs esam gatavi drošai rīcībai kā attiecībā uz ES 2020. gada stratēģiju, tā arī situāciju Grieķijā.
Herman Van Rompuy
Priekšsēdētāja kungs, dāmas un kungi, es priecājos par šīm debatēm, es priecājos, ka pieņēmu jūsu ielūgumu ierasties šeit 2020. gada stratēģijas procesa pašā sākumā, jo debates ir tikai sākušās. Mums nesen, 11. februārī notika debates, pavasara Padome mums būs marta beigās, un pie 2020. gada stratēģijas jeb nodarbinātības un ekonomiskās izaugsmes stratēģijas galīgās versijas mēs nonāksim jūnija beigās. Tāpēc mūsu rīcībā ir noteikts laika posms, kurā varam apmainīties ar viedokļiem un noteikt galīgo rīcības virzienu.
Tāpēc es atzinīgi vērtēju Eiropas vērienīgumu, ko es šovakar atklāju, un es atzinīgi vērtēju neatliekamības izjūtu, ar ko šovakar saskāros. Vienā runā nebija nekā cita kā vien nosodījums, bet es netaisos to sīkāk komentēt.
Attiecībā uz ekonomikas stratēģiju es raksturošu atšķirības starp trim laikposmiem. Pirmais laikposms ir pašreizējais, citiem vārdiem sakot, finansiālā krīze ar visām no tās izrietošajām sekām. Ļaujiet man izteikties veidā, kas atšķiras no tā, ko es dzirdēju visās šā vakara debatēs. Es paskaidrošu. Es vēlos lietot vārdus, kas atspoguļo arī to, kas ir pozitīvs Eiropas Savienībā, jo, lai cik pārsteidzoši tas šķistu, ir arī pozitīvas lietas, kas nesen ir notikušas. Mēs esam izdarījuši secinājumus un guvuši mācību no pagājušā gadsimta 30. gadu krīzes. Mēs tagad esam vienu gadu pēc galvenās krīzes, un faktiski 2010. gadā mums tagad atkal ir pozitīva izaugsme lielākajā daļā valstu. Pagājušā gadsimta 30. gadu krīzē tā nenotika. Tā krīze faktiski ilga līdz 30. gadu beigām.
Kāpēc mums tagad ir pozitīva izaugsme? Tāpēc, ka mēs esam veikuši pasākumus. Mēs esam veikuši pasākumus, lai glābtu finanšu iestādes nevis tāpēc, ka mums tās pašas par sevi īpaši patiktu, bet tāpēc, ka bez tām nav ekonomikas. Mēs esam turējušies pie saprātīgas monetārās politikas. Mēs esam papildinājuši likviditāti ekonomikā, kas ir kaut kas tāds, ko pirms 70 gadiem neviens nedarīja. Vismaz 16 valstīm mēs esam radījuši monetāras stabilitātes zonu, neskatoties uz visām problēmām. 30. gados mums notika konkurējošas devalvācijas. Šodien mums tās nav bijušas. Mēs esam īstenojuši riskantu budžeta politiku, izmantojot budžeta deficītus, lai stimulētu ekonomiku. Mēs nedarījām to, kas tika darīts 30. gados, proti, budžeta līdzsvara atjaunošanu tik ātri, cik vien iespējams. Tāpēc mēs esam aizsargājuši savu iekšējo tirgu, kurš nav perfekts. Mums tas jāuzlabo, un Monti kungs dos mums dažus konkrētus priekšlikumus. Tomēr mēs neesam atslīdējuši pagājušā gadsimta 30. gadu protekcionismā. Tāpēc mēs esam kaut ko mācījušies no nopietnās krīzes, kuru mēs tagad piedzīvojām.
Es pat ietu mazliet tālāk. Tieši pateicoties Eiropas Savienībai, radās G20; mēs bijām tie, kuri uzņēmās iniciatīvu radīt pasaules pārvaldības iedīgli. Tā ir pirmā reize, kad lielvaras, jaunās un vecās, ir nākušas kopā cīnīties pret krīzi, kaut arī vēl ne perfektā veidā, bet mēs turpināsim strādāt šajā virzienā. Tāpēc Eiropai, Eiropas Savienībai nav vienmēr jāaizstāvas. Ir radītas arī dažas ļoti pozitīvas lietas.
Tagad mums jāatstāj šī tā sauktā izejas stratēģija aiz muguras. Mums ir jāatrod līdzsvars starp pārāk ātru atteikšanos no budžeta stimuliem un atgriešanos vidējā termiņā pie budžeta līdzsvara, kas ir absolūti nepieciešams, lai finansētu mūsu pensiju sistēmu, mūsu sociālās drošības sistēmu un mūsu veselības aprūpes sistēmu. Tāpēc šo līdzsvaru ir grūti panākt, un Stabilitātes un izaugsmes pakts piedāvā veidu, kā to panākt, jo tas neprasa tūlītēju atgriešanos pie izlīdzināta budžeta. Tas prasa pakāpenisku pieeju soli pa solim, kad mēs vispirms sasniedzam 3 % līmeni un pēc tam, vidējā termiņā, budžeta līdzsvaru. Es domāju, ka mēs īstenojam un turpinām īstenot gudru politiku.
Runājot par Lisabonas stratēģiju, mēs zinām tās trūkumus, bet mēs nedrīkstam aizmirst arī to, ka finansiālā un ekonomiskā krīze ir pilnīgi pārtraukusi Lisabonas stratēģijas īstenošanu. Protams, tajā daudz kā trūka, es negrasos to šeit nosaukt, tas viss ir labi zināms. Tomēr es teikšu, lūk, ko: mums ir vajadzīgas dažas svarīgas reformas, un šīs svarīgās reformas gan Eiropas, gan valsts līmenī prasīs izdarīt budžeta izvēli. Nav nejaušība - un to es esmu atkārtojis rakstiskajos secinājumos, kurus jūs lasāt -, ka mēs Stabilitātes un izaugsmes pakta tiesiskajās pamatnostādnēs gribam sasaistīt budžeta diskusiju ar ekonomikas reformām. Tā jābūt tāpēc, ka, ja mēs, piemēram, sakām, ka mums jāveic vairāk pētījumu un jāattīstās, mums tam jāparedz attiecīgs nodrošinājums valsts budžetos un Eiropas Savienības finanšu plānā. Tas nozīmē, ka budžetā būs jāizdara noteikta izvēle.
Citas sekas mūsu izdarītajām izvēlēm Lisabonas stratēģijai ir tās, ka mērķi, kurus mēs ierosināsim, ne vienmēr būs maigi mērķi. Ir tā, ka mērķi var būt smagi. Tieši te sākas grūtības. No vienas puses ir prasības pēc reformām un no otras puses - reformu īstenošana. Es nesaku, ka es to esmu dzirdējis šeit, bet ārpus Parlamenta, Eiropas līmenī cilvēki pieprasa smagus pasākumus, lielas reformas, smagas reformas, un, kad cilvēki atgriežas savās valstīs, es redzu maz rezultātu tam visam. Tāpēc mums ir vajadzīga konsekventa nostāja. Tā nav tikai Eiropas Savienība, kas īstenos reformas. Mēs varam tās rosināt, stimulēt un dot tām pareizu pamatnostādni, bet tieši valsts līmenis būs tas, kurā būs jāveic daudzas reformas, un tāpēc tas ir jautājums par svarīgas politiskās gribas demonstrēšanu, un politiskā apņēmība ir vissvarīgākā lieta.
Bieži saka, ka mums vajag vairāk obligātu pasākumu. Tomēr mums par to būtu jāpadomā. Es esmu nācis ar vairākiem priekšlikumiem, kas, manuprāt, ir saprātīgāki nekā obligāti pasākumi. Tomēr pat Stabilitātes un izaugsmes paktam, kurā ietverti daudzi obligāti pasākumi, neizdevās atgriezt dažas valstis atpakaļ uz ceļa. Tāpēc metode nav izšķirošā, metode nav visa atrisinājums, un bez politiskas iesaistes, bez apņēmības metodei nav vērtības.
Runājot par ekonomikas stratēģiju, ir ļoti viegli dažiem teikt, ka mums vajag vairāk ierobežojumu. Tomēr, runājot par pamatnostādnēm, Lisabonas līgums neparedz tādu noteikumu. Es nebiju tas, kurš rakstīja Lisabonas līgumu, citi to darīja, bet tas neparedz nekādas sankcijas, sodus vai negatīvus pasākumus attiecībā uz ekonomisko pamatnostādņu īstenošanu. Pievērsiet uzmanību 121. pantam, lai pilnīgi pārliecinātos par to. Tāpēc izšķiroša ir politiska apņemšanās gan Eiropas, gan valsts līmenī, un bez šīs politiskās apņemšanās nekas netiks izdarīts.
Noslēgumā daži vārdi par Grieķiju. Es uzskatu, ka mēs esam devuši pareizo mājienu. Mēs esam norādījuši uz Grieķijas valdības atbildību, kurai ir jārisina ārkārtīgi grūta situācija, situācija, kas iegūta mantojumā. Te vajadzīgi vairāki drosmīgi pasākumi. Valdība 11. februārī mums teica, ka tā veiks papildu pasākumus, ja pašreiz veiktie pasākumi nebūs pietiekami, lai samazinātu deficītu, kas ir 4 % no IKP 2010. gadā. Mēs esam apņēmušies veikt lielāku pārraudzību, ne tikai pēc Eiropas Komisijas iniciatīvas, bet arī ar Eiropas Centrālās bankas un pat Starptautiskā Valūtas fonda ekspertu palīdzību. Tāpēc es uzskatu, ka mēs patiešām esam izveidojuši un ļoti skaidri noteikuši atbildības aspektu. Protams, ka nepieciešamības gadījumā ir solidaritātes faktors. Grieķija ir teikusi, ka tā negrib to izmantot, bet mēs esam nodrošinājuši divus apliecinājumus: apliecinājumu par atbildību un apliecinājumu par solidaritāti, ja būs nepieciešamība.
Dabiski, ka mums jāizdara secinājumi par to, kas Grieķijā noticis pēdējos gados. Arī eiro zonā mums jābūt aktīvākiem gan attiecībā uz datu vākšanu, gan pašu politisko rīcību. Šī krīze ir arī izaicinājums, izaicinājums tādā nozīmē, ka mums vairāk jāizmanto saskaņošanas politika. Faktiski katra krīze ir izaicinājums. Mums jāmācās no katras krīzes. Labi, mēs mācīsimies. Tādā pašā veidā, kā mēs esam mācījušies no pagājušā gadsimta 30. gadu krīzes, mums tagad jāmācās arī no finansiālās krīzes: vairāk regulējuma, lielāka piemaksu pārraudzība, tālredzīgāka banku nozares politika. Mums tomēr ir arī jāapgūst viss, ko māca Grieķijas un citu valstu pieredze.
Dāmas un kungi, es uzskatu, ka šajā Parlamentā es jutu tādu pašu vērienu; es jutu tādu pašu politisko gribu īstenot tādu ekonomikas politiku un stratēģiju, kas var pārvarēt mūsu šīsdienas grūtības. Kā daudzi no jums ir teikuši, tā nav tikai vienas vai divu tautu atbildība; atbildība ir jāuzņemas visām Eiropas iestādēm un visām dalībvalstīm. Citādi mēs nesaglabāsim savu sociālo modeli; citādi mēs zaudēsim savu stāvokli pasaulē. Tāpēc tieši ar šādu domu es esmu ieradies šeit, lai tiktos ar jums šovakar, un tieši ar šādu domu es turpināšu savu darbu.
(Aplausi)
Priekšsēdētājs
Liels paldies, priekšsēdētāja kungs. Patiešām bija liels prieks par jūsu pirmo uzstāšanos šeit pie mums plenārsēdē. Mums Grieķijā ir teiciens, ko saka tam, kurš uzņemas jaunus, smagus pienākumus. Mēs sakām: σιδηροκέφαλος, kas nozīmē, lai jūsu galvai dzelzs izturība panest visu to, kas nāks pār to grūtajā ceļā. Es domāju, jums tāda ir; ja jums tādas nav, jūs to attīstāt. Liels paldies, ka bijāt kopā ar mums.
Elena Oana Antonescu  
Ekonomiskā krīze ir atstājusi dziļu, negatīvu ietekmi uz ES valstu ekonomiskās izaugsmes potenciālu. Mēs sekojām debatēm par šo tematu un redzējām, ka uzmanība tiek pievērsta pasākumiem, lai izkļūtu no krīzes un finansiāli atdzīvinātu ekonomikas izaugsmi. Ideja par problēmu risināšanu to nopietnības secībā neapšaubāmi ir laba. Tomēr mums ir svarīgi saprast, ka stāvoklis vairs nav tāds pats, kāds tas bija pirms krīzes. Faktiski ir jāmainās tieši ekonomikas modelim. Tam vairāk jābalstās uz inovācijām un nepiesārņojošiem enerģijas avotiem un jākoncentrējas uz cilvēku veselības stāvokli. Mums nevar būt dinamiska ekonomika bez motivētiem darbiniekiem. Mums nevar arī būt ilgtspējīga ekonomika, ja mēs tikai pa pusei atbalstām vides aizsardzību. Manuprāt, lai atjaunotu ekonomikas izaugsmes potenciālu, mums jāsāk ar paša ekonomikas modeļa maiņu; tam jābūt vērstam uz to, kas rada inovāciju un personīgu motivāciju. Iziešana no krīzes būtībā nav ekonomiskas vai fiskālas politikas problēma.
Vilija Blinkevičiūt 
Eiropa jau ir saņēmusi mācību, nespēdama īstenot Lisabonas stratēģijā izvirzītos mērķus, un es ceru, ka tā mācīsies no kļūdām, kuras izraisīja ekonomisko un finansiālo krīzi. Tāpēc turpmāk es aicinu jūs pievērst lielāku uzmanību, pirmkārt, darbavietu radīšanai un radīt nevis kaut kādu darbu, bet mēģināt nodrošināt augstas kvalitātes pilna laika darbu, ņemot vērā darba tirgus vajadzības un nodrošinot sociālo iekļaušanu. Otrkārt, ir ļoti svarīgi cīnīties par dzimumu līdztiesību un nabadzības izskaušanu, jo īpaši attiecībā uz cilvēkiem visneizsargātākajās grupās, jo viņus nabadzība skar visvairāk šajos grūtajos laikos. Es vēlos arī vērst uzmanību uz izglītības sistēmām un nozīmi, kāda ir jaunu prasmju apguvei. Tā kā darba tirgus ES dalībvalstīs pārdzīvo dinamiskas pārmaiņas, ir jānodrošina, ka darbinieki ir apguvuši vajadzīgās prasmes nākamajiem darba tirgiem. Tāpēc obligāti jāiegulda līdzekļi darbinieku apmācībai darba vietā un mūžizglītībā. Mums būtu jāveltī lielāka uzmanība vienai no sabiedrības visnopietnākajām problēmām - pieaugošajam jauniešu bezdarbam. Ja jauniem cilvēkiem netiks dota iespēja ienākt darba tirgū, pastāv briesmas, ka Eiropa zaudēs veselu jaunu cilvēku paaudzi. ES valstu vai valdību vadītāju neoficiālajā sanāksmē par Eiropas 2020. gada stratēģiju 11. februārī tika izvirzīts ļoti svarīgais jautājums par pārvaldību. Lai gan Eiropadome šajā jautājumā ir ļoti vērienīga, es tomēr aicinu jūs nodrošināt vēl aktīvāku Eiropas Parlamenta, valstu parlamentu un dažādu Padomes nozaru līdzdalību.
Ilda Figueiredo  
Šajās debatēs tie, kuri ir atbildīgi Eiropas Savienībā, joprojām atrodas tālu prom no pilsoņu reālajām problēmām. Piemēri, kurus mēs vēl arvien atklājam, apmeklējot un saskaroties ar strādniekiem, lauksaimniekiem, zvejniekiem un mikrouzņēmumu un mazo uzņēmumu īpašniekiem, pierāda, ka Eiropas Savienības pieejas un politika kalpo tikai tam, lai nodarbinātība kļūtu nedrošāka un bezdarbs un ekspluatācija - dziļāka.
Laikā, kad bezdarba rādītāji ir sasnieguši 23 miljonus un nabadzība ietekmē vairāk nekā 85 miljonus cilvēku, ir nepieņemami turēties pie politikas, kas ir radījusi šo stāvokli.
Tāpēc mēs uzstājīgi pieprasām pārtraukt Stabilitātes paktu un to aizvietot ar Attīstības un nodarbinātības paktu, kas piešķir prioritāti tiesiski nodrošinātu darbavietu radīšanai un ražošanas pieaugumam.
Ir nepieciešams pārtraukt sakarus ar tā saukto Lisabonas stratēģiju un tās vietā atbalstīt Sociālā progresa stratēģiju, kas piešķir prioritāti cīņai pret nabadzību, atbalsta kvalitatīvus sabiedriskos dienestus un sociālos resursus un veicina vienlīdzību un sieviešu tiesības. Tas nozīmē budžeta politikas attīstīšanu, lai paātrinātu Kopienas atbalsta fondu piešķiršanu un nodrošinātu to ātrāku un vieglāku pārnesi uz dalībvalstīm.
(Balsojumu paskaidrojumi ir saīsināti saskaņā ar Reglamenta 170. pantu.)
Kinga Göncz  
ES 2020. gada stratēģija var gūt panākumus tikai tad, ja dalībvalstis apliecinās pietiekamu apņēmību to izpildīt. Blakus valstu nacionālās atbildības bezierunu pieņemšanai panākumu atslēga ir meklējama Kopienas politikas īstenošanā līdztekus valstu resursiem, kas tiek doti tuvināšanai, reģionālajai attīstībai un lauksaimniecībai un veicinās ekonomisko izaugsmi un darbavietu radīšanu. Lejupējā darba metode, kura tagad veidojas un pamatojas uz premjerministru lielāku politisko pārskatatbildību, arī stingrāk garantē sekmīgu izpildi, nekā tas notika ar Lisabonas stratēģiju. 2020. gada stratēģija arī izvirza nākamā budžeta prioritātes, neparedzot pašlaik detalizētu diskusiju. Tātad tieši tagad jāuzsver, cik svarīga ir kopēja lauksaimniecības un kohēzijas politika nākamo septiņu gadu budžetam, sākot ar 2014. gadu. Bez ekonomiskās, sociālās un teritoriālās kohēzijas nav spēcīgas, konkurētspējīgas Eiropas. Reģionu konverģence stiprina Eiropas konkurētspēju.
Lívia Járóka  
Dāmas un kungi, viena no vissvarīgākajām problēmām, ar ko saskaras ES, ir Lisabonas stratēģijas pārvērtēšana un ar to saistītā cīņa pret nabadzību un atstumtību un sociālās kohēzijas stiprināšana. 2020. gada iniciatīvai, kas veido vienu no Spānijas, Beļģijas, Ungārijas triju valstu prezidentūras galvenajiem balstiem, ir jāatbild uz kontinenta ilgtermiņa demogrāfiskajām un sociālajām problēmām. Tas nenozīmē neko citu kā Eiropas darba tirgus un izglītības sistēmas pārvērtēšanu. Rēķinoties ar pašreizējās Eiropas Nodarbinātības stratēģijas neveiksmi, 2020. gada programmai faktiski jārada vairāk un labākas darbavietas, galveno vērību veltot lielākai sieviešu un nelabvēlīgo grupu līdzdalībai darba tirgū. Ir jāatzīst, ka Eiropas Komisijas darba kārtība, kā arī nākamās triju valstu prezidentūras rīcības plāns uzsver faktorus, kas nepieciešami programmas veiksmei, piemēram, pasākumus gan pret nereģistrētu darbu, ēnu ekonomiku un priekšlaicīgu skolas pamešanu, gan arī par pašnodarbinātības nosacījumu uzlabošanu. Tā kā sociāla un ekonomiska atstumtība ir daudzu savstarpēji saistītu faktoru rezultāts, risinājumus var dot tikai plašāks rīcības plāns, kas pievēršas visām jomām kopā, nevis uz projektiem balstītas idejas, kas līdz šim ir bijušas pārsvarā. Lai gūtu panākumus, ir jāatsakās no izolētām iniciatīvām par labu pasākumiem, kuri iekļaujas izsvērtas politikas kopējā paketē, kas koncentrējas uz agrīnām iejaukšanās darbībām un var nodrošināt patiesu uzlabojumu visos sociālās atstumtības mērījumos, kas atspoguļoti Lākenas rādītājos.
Iosif Matula  
Pašreizējā ekonomiskā krīze ir visnopietnākā pēdējos gadu desmitos, un tās ietekme atsaucas uz izaugsmes potenciāla samazināšanos uz pusi visā ES. Ekonomikas lejupslīde notiek roku rokā ar iedzīvotāju novecošanās līmeņa palielināšanos, kas kavē centienus palīdzēt ES ekonomikai atlabt. Šajā situācijā 2020. gada stratēģijai, kas domāta kā Lisabonas stratēģijas turpinājums, jārada ilgtspējīgas izaugsmes un fiskālās konsolidācijas nosacījumi. Faktiski mūžizglītībai ir jākļūst daudz pieejamākai, universitātēm daudz atvērtākām neklātienes studentu uzņemšanai. Labāka korelācija starp piedāvājumu un pieprasījumu un lielāka darbaspēka mobilitāte nodrošinās darbiniekiem vairāk iespēju tur, kur ir lielāks pieprasījums pēc viņu prasmēm. Ir nepieciešama moderna sociālās nodrošināšanas un pensiju sistēma, lai mazinātu nabadzību un atstumtību. Nodarbinātības politikai ir jābūt pievērstai darba tirgus elastībai, kur darba ņēmēji uzņemas atbildību par savu darba dzīvi ar nepārtrauktām mācībām, pielāgošanos pārmaiņām un mobilitāti. Ir ļoti svarīgi pielāgoties pašreizējās ekonomiskās krīzes klimatam un Eiropas iedzīvotāju novecošanai, lai mēs varētu nodrošināt pietiekamu atbalstu cilvēkiem, kas uz laiku ir palikuši bez darba.
Rareş-Lucian Niculescu  
Es piekrītu savu kolēģu deputātu noskaņojumam, kuri ir izvirzījuši šo jautājumu par lauksaimniecības neiekļaušanu 2020. gada stratēģijā. Manuprāt, lauksaimniecība ir joma, kas var dot ieguldījumu Eiropas Savienības attīstībā un vienlaikus ir svarīga nozare, jo tā ir Eiropas dzīves veida pamatā. Turklāt nav mazsvarīgi, ka īpaša uzmanība lauksaimniecībai jāveltī tādēļ, ka to sevišķi smagi ir skārusi ekonomiskā krīze. Lai pārliecinātos par ietekmes lielumu, mums tikai jāapskata reālā ienākuma samazināšanās uz vienu lauksaimniecības darbinieku, kas dažās Eiropas Savienības dalībvalstīs ir sasniedzis pat 35 %.
Ioan Mircea Paşcu  
rakstiski. - Atbilstīgi priekšsēdētāja Van Rompuy ievada paziņojumam mans iebildums ir veltīts Lisabonas stratēģijas īstenošanai. Ja teorētiski Augstā pārstāvja divējādais amats izskatās labi, praktiski, ņemot vērā "vienreizību”, tas rada problēmas, ko līguma autori nav paredzējuši. Trūkstot tikpat divējādi pakļautam vietniekam, Augstajam pārstāvim arvien vairāk un vairāk nāksies izvēlēties starp palikšanu Briselē un piedalīšanos, piemēram, Eiropas Parlamentā un lidošanu uz kādu ārvalstu galvaspilsētu, kur Eiropas Savienībai arī ir jābūt pietiekami augsti pārstāvētai. Protams, lēdija Ashton var "aizvietot”, bet, ja viņa to darīs, tam būs jānotiek kā "ad hoc” pasākumam uz Padomes vai Komisijas rēķina. Un, ja atgriezīsies "rotējošā prezidentūra”, lai atjaunotu līdzsvaru, mēs nonāksim pie vēl lielākas, nevis mazākas birokrātijas.
Czesław Adam Siekierski  
Eiropa 2020. gadā nedrīkst atkārtot savas priekšteces, Lisabonas stratēģijas, neveiksmes. Jauno stratēģiju lielā mērā ir veidojusi ekonomiskā krīze, kuras sekas tai būs jārisina. Tajā pašā laikā mums jālabo savas nevērības sekas. Ja Stabilitātes un izaugsmes pakta noteikumi ir tik drakoniski, kā ES varēja nonākt līdz 7 % deficītam un 80 % parādam no IKP? Kurš par to ir atbildīgs? Tas, ko mēs visvairāk gribam ES, ir atgriezties pie straujas izaugsmes, un tieši to stratēģijai galvenokārt ir jāpalīdz mums paveikt. Pašreizējie stratēģijas noteikumi neparāda, kā to panākt, tie neparāda arī, kā Eiropas sociālos panākumus līdzsvarot ar demogrāfiskajām problēmām, ar sliktajiem rezultātiem veselības apdrošināšanas sistēmā vai neveiksmīgo pensiju un pabalstu sistēmu. Un kas ir ar darba stundām? Visbeidzot, kā ir ar banku un pārējo finanšu iestāžu pārraudzības un uzraudzības sistēmas izveidi? Vai arī kā mēs gribam paaugstināt ražīgumu? Mums ir vajadzīga jauna pieeja šīm jaunajām problēmām.
Bogusław Sonik  
Jaunās Eiropas 2020. gada stratēģijas prioritātei ir jābūt inteliģentākai un uz ekoloģiskām zināšanām balstītai tirgus ekonomikai. Lai šo mērķi sasniegtu, mums, galvenokārt, jākoncentrējas uz vienotā tirgus stiprināšanu un pakalpojumu brīvas aprites palielināšanu. Eiropas Kopienai būtu jāveicina uzņēmējdarbība, kā arī jāvienkāršo uzņēmumu reģistrēšana, atceļot juridiskus un ekonomiskus šķēršļus. Atbalsts, jo īpaši mazajiem un vidējiem uzņēmumiem, ir svarīga lieta. Svarīgi pasākumi šajā virzienā varētu būt prasības atcelšana mikrouzņēmumiem par gada finanšu deklarācijas iesniegšanu un kredīta pieejamības uzlabošana. Eurobarometer aptaujas rezultāti par cilvēku uzņēmības noskaņojumu parāda, ka Eiropas Savienība vēl joprojām atpaliek no Amerikas Savienotajām Valstīm, bet arī to, ka vairāk nekā puse gados jauno ES iedzīvotāju vēlētos kļūt par uzņēmējiem nākamajos piecos gados. Es domāju, ka ir svarīgi arī pievērsties ekonomikas izaugsmei, kas balstās uz zināšanām, un konkurētspējīgas, vienotas un videi draudzīgākas ekonomikas radīšanai. Šā iemesla dēļ mums jāpievērš uzmanība un jāpalielina izdevumi jaunu cilvēku attīstībai un sagatavošanai ilgtermiņa problēmu risināšanai.
ES jāīsteno Eiropas digitalizācijas darba plāns tik ātri, cik vien iespējams, lai palīdzētu izveidot reāli vienotu kopējo tirgu interneta tirdzniecībā, lai tādējādi patērētāji varētu izmantot konkurētspējīgu cenu piedāvājumu priekšrocības citās dalībvalstīs, un MVU netraucēti varēs darboties Eiropas tirgū.
Csaba Sándor Tabajdi  
ES 2020. gada stratēģijai jābalstās uz diviem pīlāriem. No vienas puses, solidaritāte starp dalībvalstīm, kas garantē, ka neviena dalībvalsts netiks atstāta viena krīzē. No otras puses, dalībvalstīm ir jāparāda arī solidaritāte ar kopienu, uzticīgi izpildot kopīgi nolemtos pienākumus. Debatējot par ES nākotni, mums nekad nebūtu jāizlaiž no redzesloka jomas, kurās politika jau funkcionē. Kopējā lauksaimniecības un vienotības politika ir īstie Eiropas dalībvalstu un tautu integrācijas rezultāti un solidaritātes simboli. Būdams Parlamenta deputāts un politiķis no Ungārijas, jaunas dalībvalsts, es uzskatu, ka Eiropas Komisijas formulētās jaunās prioritātes ir vienādi svarīgas: uz zināšanām balstītas sabiedrības veidošana, inovāciju veicināšana, sociālās iekļaušanas stiprināšana, jaunu darbavietu radīšana un izlēmīgāka nostāja pret klimata pārmaiņām ilgtspējīgas attīstības shēmā.
Nav pieļaujams, ka iepriekšējās kopējās politikas vājināšana ir cena, kas tiek maksāta par stingrāku sadarbību iepriekš minētajās jomās. Pārtikas apgādes nodrošinājums, ko garantē kopējā lauksaimniecības politika, kļūst vēl jo svarīgāks 21. gadsimtā, jo pārtika un dzeramais ūdens iegūst tādu pašu stratēģisku nozīmi kā nafta 20. gadsimtā. Ja mēs patiešām gribam nostiprināt ES konkurētspējas globālo stāvokli, mēs nevaram ļaut dažiem reģioniem atpalikt novecojušas infrastruktūras un sliktu izglītības, sociālo un veselības pakalpojumu dēļ. Tāpēc pastāvīgi nepieciešama stingra kohēzijas politika, kas balstās uz solidaritāti.
Traian Ungureanu  
ES 2020. gada stratēģijai jāpanāk uzvara. Citādi ES 2020. gada stratēģija būs otra Lisabonas stratēģija, kuru pēc desmit gadiem aizvietos vēl cita jauna stratēģija. ES 2020. gadā skaidri jāiezīmē jaunas stadijas sākšanās pēc Lisabonas. Mums jānosaka prioritātes stratēģijai, kuru mēs uzsākam, tā, lai reformas, ko ES radīs līdz 2020. gadam, saglabātos vidējā un ilgā laikposmā.
Ir trīs prioritāšu jomas, kam jāparādās ES 2020. gadā bez svārstīšanās. Pirmkārt, tas ir aktīvs atbalsts MVU, balstoties uz Kopienas programmu korelāciju ar makroekonomikas politiku. Šī pieeja garantēs veselīgu ekonomikas vidi privātām vienībām. Otrkārt, tā ir izglītības sistēma, kas sagatavo darbaspēku, pamatojoties uz tirgus pieprasījumu. Šis process nodrošinās labāku nodarbinātības līmeni dalībvalstīs. Visbeidzot Eiropas Parlamenta nozīmei ir jāpieaug. Tādējādi tiks izmantota reāla informācija no dalībvalstīm un tiks novērsta ekonomisko atšķirību palielināšanās starp dalībvalstīm. ES 2020. gada stratēģija, kas strukturēta pēc skaidrām prioritātēm, ātri atdzīvinās ekonomikas izaugsmi Eiropas Savienībā, jo īpaši saistībā ar pašreizējās finansiālās un ekonomiskās krīzes spiedieniem.
