Резултати от срещата на върха в Копенхаген по отношение на изменението на климата (разискване) 
Председател
Следващата точка е разискването относно изявленията на Съвета и на Комисията относно резултатите от срещата на върха в Копенхаген по отношение на изменението на климата.
Елена Еспиноза Мангана
Г-н председател, уважаеми членове на Парламента, днес се изправям пред вас, за да споделя възгледите си относно резултата от срещата на върха и произтеклите от нея предизвикателства за Европейския съюз и за ротационното председателство, което Испания пое за първата половина на 2010 г.
Министрите на околната среда на Европейския съюз обсъдиха подробно въпросите миналия уикенд. Трябва да кажа, че като цяло постигнахме широко съгласие и изразихме обща воля за напредък по три важни аспекта: да продължим да работим въз основа на резултатите от срещата на върха с цел да ги направим оперативни възможно най-бързо; да засилим елементите в рамките на ООН и да работим за постигане на нашите цели за намаляване на общия размер на емисиите.
Споделихме цели и стратегии. В резултат непосредствените ни задачи ще бъдат да завършим процеса на официално обявяване на нашите ангажименти; да утвърдим рамка за действия, съпоставима с тези на други индустриализирани и развиващи се народи; и да използваме всички инструменти, с които разполагаме в рамките на Европейския съюз и в отношенията си с трети страни.
Срещата на върха през декември - изключително сложна конференция, характеризираща се с трудни процедурни обсъждания - приключи с така нареченото споразумение от Копенхаген. Редица държавни и правителствени ръководители и лидери на регионални групи участваха лично в изготвянето на приетия документ, изразяващ волята на държавите, чиито емисии възлизат общо на над 80% от произвежданите световни емисии. Сред участниците бяха всички индустриализирани държави, основните възникващи икономики и значителен брой изключително уязвими държави. Това също трябва да спомогне да отстраним редицата съмнения, които продължават да пречат на официалния процес, който трябва да ни доведе до правнообвързващи решения в рамките на ООН и най-вече в Мексико.
По отношение на съдържанието на споразумението считам за важно да подчертая, че имаме категоричната подкрепа за това да не се допуска температурата да се повиши над 2 С. Ангажиментът на всички индустриализирани държави да определят обща цел за намаляване на емисиите, която да се прилага в техните икономики, със сигурност е един от най-важните компоненти с най-голям потенциал за постигане на резултати.
Развиващите се държави от своя страна ще предприемат конкретни, подлежащи на проверка действия, които ще им позволят да забавят значително увеличаването на емисиите. Сред тези мерки са финансирането на база солидарност, имащо за цел да спомогне за предприемането на незабавни и средносрочни действия в борбата срещу изменението на климата; елементи, които да допринесат за създаването на нови модели на управление; и механизми, стимулиращи техническото развитие и намаляване на емисиите, причинени от обезлесяване.
Срещата на върха в Копенхаген показа, че се предвижваме в нов международен контекст, който налага подобрения, ако желаем да намерим решения на глобалните проблеми. Съществуващите правила за вземане на решения трябва да бъдат променени, за да могат адекватно да се приспособяват към новите времена и потребности.
Разполагаме с необходимите инструменти, за да предприемем действия: пакет от законодателни мерки, които вече съществуват на равнище Общност; изключително сериозен ангажимент за допълнително намаляване на емисиите, международна солидарност и технологични иновации и сътрудничество, както и подходяща институционална структура в рамките на Съюза, която трябва да използваме разумно, като се възползваме максимално от йерархичната й структура.
В процеса на преговорите и при определяне на политиките във връзка с изменението на климата ще трябва да дадем на ръководството на Съвета по околна среда повече възможности за външни действия. Освен това предварително трябва да съобразим целите в областта на околната среда със становищата на експертите относно икономическата политика и иновациите. Трябва да подобрим и съгласуваността между целите за климата и нашия модел за развитие и просперитет. Всичко това следва да се направи, като не забравяме необходимостта както в рамките на Европейския съюз, така и извън него, от консолидиране на ролята на общественото мнение и на законодателите, които са готови да инвестират в по-добро бъдеще и да защитават обществените интереси.
Нека използваме общия си европейски опит. Първо, трябва да настояваме за подходящ отговор преди 31 януари. Обединявайки всички, които трябва да намалят своите емисии, споразумението от Копенхаген позволява да се извърши поисканата от Европейския съюз съпоставка на усилията. Въпреки това всички ние все още не сме сигурни колко голяма в действителност е ангажираността на останалите държави. Ако се окаже недостатъчна, трябва да продължим да работим за намаляване на общите емисии.
Ще трябва също така да създадем условия, позволяващи безпроблемното прилагане на заложените в споразумението елементи. За Европейския съюз и неговите държави-членки е от изключителна важност да бъдат начело на държавите, спазващи поетите ангажименти. Ето защо ще трябва да осъществим трансфера на планираните за периода 2010-2012 г. средства възможно най-бързо.
Искаме да разработим финансова рамка, която да съответства на ангажиментите ни за солидарност с трети страни "Зелен фонд за климата" от Копенхаген - и в същото време да спомогне за усъвършенстването на счетоводните правила и на реакциите ни както по отношение на намаляването на емисиите в резултат от обезлесяване, така и по отношение на технологичното сътрудничество. Към това трябва да добавим следните елементи: собствените ни политики, насочени към постигане на целите за намаляване на емисиите на национално и общностно равнище; подпомогане в резултат от иновации и използване на интелигентна енергия; внедряване на мерки за адаптиране на секторните политики; и последователни външни действия.
Искаме да работим в тясно сътрудничество с Комисията и Парламента по всички въпроси, като се стремим да изградим регион в света, който е начело в борбата с изменението на климата, с най-ниски въглеродни емисии, най-добре подготвен да се справи с предизвикателствата, породени от изменението на климата, и най-ефективен по отношение на превръщането на усилията в мощно средство за иновации и конкурентоспособност.
Политиката ни в областта на изменението на климата е една от основните характеристики на европейския модел. Бяхме първите, които включиха този принцип в предложението си за по-перспективно и устойчиво развитие не само по отношение на икономическата политика, но и в областта на социалната политика и околната среда, знаейки, че укрепваме международната сигурност в този процес. Този факт даде възможност на основни фигури като Китай и САЩ да седнат на една маса за преговори и да определят и споделят важните елементи за сътрудничество.
Европейският съюз - отявлен защитник на ролята на ООН в разрешаването на световни проблеми - ще трябва също така да работи и в други области били те двустранни или многостранни, официални или неофициални, като помага на всеки за намирането на подходящи възможности, вслушва се в партньорите си и работи за намиране на общи за секторите решения, които да са съобразени с потребностите за справяне с изменението на климата.
Трябва да се възползваме максимално от приемането на Договора от Лисабон и от влизането в сила на новите институции, като системно въвеждаме ключови послания за борбата срещу изменението на климата в отношенията си с трети страни.
Изправени сме пред нелека задача. Правителството на Испания е наясно с размера на предизвикателството и би желало да покаже, че е решено да постигне възможно най-голям напредък по онези елементи, които биха могли да спомогнат за амбициозно и обвързващо споразумение в Мексико.
Не можем да прахосваме политическата възможност, възникнала в Копенхаген, нито да понижаваме своите очаквания или тези на международната общност. Нашата правдоподобност е заложена на карта. Трябва да отстояваме нашата позиция. Новите по-големи правомощия на Европейския парламент, които го доближават още повече до гражданите, ще дадат възможност за по-тясно и по-плодотворно сътрудничество.
Искам в заключение да поздравя всички за това и да ви напомня, че сега повече от всякога се нуждаем от вашата усърдна работа и от подкрепата ви през изключително важния шестмесечен период, който ни предстои.
Оли Рен
Г-н председател, позволете ми да благодаря от името на Комисията за възможността да обсъдим резултатите от конференцията в Копенхаген относно изменението на климата и последвалото споразумение от Копенхаген. Моят колега, Ставрос Димас, ме помоли да се извиня от негово име, че не може да присъства лично поради болест, което е много жалко, тъй като това вероятно щеше да бъде последното му явяване на пленарно заседание. Пожелах да го заместя при това изключително важно разискване.
Искам да благодаря за активната и стимулираща роля, която Европейският парламент изигра преди и по време на самата конференция. Контактите с вашата делегация по време на конференцията се оказаха много полезни. По-конкретно вие изиграхте решаваща роля за разширяване на сътрудничеството с ключови партньори от други държави и региони.
Считам, че споделяме становището, че резултатът от Копенхаген не успя да постигне целта си за амбициозно и правнообвързващо споразумение, необходимо за ограничаване на изменението на климата до под 2°C. Това е огромно разочарование за всички нас, които години наред се борим за конкретни политически решения, за да обърнем тенденциите при изменението на климата.
Причините за неуспеха са много и ще се върна на тях след минута. Въпреки това може да се направи изводът, че споразумението е по-добро от липса на резултат, което щеше да бъде най-лошият възможен сценарий.
От една страна, за да отбележим и нещо положително, споразумението от Копенхаген поне признава необходимостта да се ограничи изменението на климата до под 2°C. То също така приканва развитите страни да определят цели за емисиите от икономиките до 31 януари 2010 г. и призовава развиващите се страни да изготвят списък с дейности за смекчаване на последствията до същата дата. Освен това споразумението полага основите за създаване на значителен пакет от финансови мерки на стойност 30 млрд. щатски долара за следващите три години и признава необходимостта от 100 млрд. щатски долара годишно до 2020 г.
От друга страна, споразумението има сериозни слабости. То не се позовава на средни или дългосрочни цели за смекчаване на последствията. Обявените ангажименти за намаляване на емисиите до момента не са достатъчни, за да се постигне целта от 2°C. Според мен, за съжаление, няма особено оптимистични прогнози, че ще видим по-добри предложения до 31 януари - а по-скоро обратното. Накрая, но не на последно място, споразумението не е правнообвързващо и вероятно още по-притеснителен е и фактът, че не предвижда сключване на правнообвързващо споразумение през тази година, което беше една от основните ни цели.
В перспектива, следващата стъпка ще бъде да гарантираме, че споразумението поне ще започне да действа и ще положи основите за изготвянето на нов договор за климата, по който спешно трябва да постигнем съгласие през тази година. Като първа стъпка ще бъде много важно да гарантираме, че сега всички ключови участници ще подпишат споразумението и ще заявят своите цели или действия до 31 януари. Трябва да се осигури и подходящо финансиране. В това отношение трябва да проучим възможностите за създаване на "Зелен фонд за климата" след Копенхаген. Трябва също така да засилим сътрудничеството си с държави и региони, споделящи нашите възгледи за успешен изход на международните преговори за климата.
В заключение, изправени сме пред огромни предизвикателства, свързани с осигуряване на единна позиция на европейско равнище за поемане на стратегически ангажимент с ключови външни партньори и да запазим пълната си ангажираност за многостранни действия в областта на климата, но трябва да направим редица изводи от Конференцията по изменението на климата в Копенхаген (COP 15). Един от най-важните е, че трябва да се научим да говорим с един глас. В Копенхаген Китай, Индия, САЩ и много други големи сили говорят с един глас, а Европа говори с много различни гласове. Същото се отнася и за световното икономическо управление и международната сигурност. Днес действително сме на кръстопът. Или ще предприемем решителни и съвместни действия за екологично, икономическо и политическо възстановяване на Европа, или се излагаме на риск от икономическа стагнация и политическа неуместност.
Нека приемем Копенхаген като тревожно предупреждение за подобен сценарий. Трябва и можем да се справим по-добре. Можем да успеем, единствено ако останем обединени, като се надявам да работим съвместно с вас за постигането на тази цел.
Corien Wortmann-Kool
Г-н председател, първо искам да Ви помоля да изкажете нашите почитания на члена на Комисията Димас и да предадете благодарностите на групата на Европейската народна партия (Християндемократи) за работата му през последните години. И ние естествено сме разочаровани от резултатите на срещата на върха относно изменението на климата, но важното е да не забравяме, че бяха предприети наистина исторически стъпки по отношение на определени елементи като финансирането за климата, обезлесяването и целта за два градуса; макар и това да не е съвършено, както Вие с основание посочихте. Естествено предпочитаме нещо далеч по амбициозно - както се вижда от нашата резолюция - но това са първите стъпки, върху които сега трябва да надграждаме.
Изключително важно е да направим задълбочен анализ на приноса на Европа за тази среща на върха, тъй като Европа отсъстваше в най-важния момент. Срещата на върха може би беше добре подготвена от Европа като съдържание и от техническа гледна точка, но политически погледнато тя беше една катастрофа. Политическото представяне на Европа беше наистина слабо. Прави сте като казвате, че Европа трябва да говори с един глас, но това е лесно само на думи. Сега наистина трябва да използваме възможностите, които дава и новият Договор от Лисабон. Две нови жени скоро - надяваме се - ще застанат начело: г-жа Хедегаард и г-жа Аштън. Те трябва да приобщят останалата част от света, подготвяйки пътя към Мексико със силна дипломация в областта на климата. Г-н председател, групата PPE приема за даденост, че трябва да запазим целта от 30%, поставена в резолюцията ни от ноември, и трябва да съчетаем тази цел с амбиция не само в европейски, а и в световен мащаб. Трябва да преразгледаме стратегията си, тъй като тя не беше възприета; редица от основните играчи не възприеха една глобална цел. Трябва да преразгледаме стратегията си, но трябва и да запазим амбицията си.
Marita Ulvskog
Срещата на върха в Копенхаген беше провал. Пропастта между по-богатите и по-бедните страни в света се разшири и нито шведското председателство, нито министър-председателят на Дания съумяха да не допуснат или да избегнат това. Както колегата спомена преди малко, Европа отсъстваше. След това разочарование е важно да си възвърнем инициативата. Естествено това не би могло да стане, като отказваме да признаем, че конференцията от Копенхаген беше провал - както направи г-жа Хедегаард, кандидатът за член на Комисията, отговарящ за действията в областта на климата. Това само увеличава опасността от повтаряне на грешките.
Как испанското председателство и Комисията ще подготвят пътя за обвързващо споразумение за климата в Мексико? Ще осигурите ли финансиране за новите инициативи за климата в развиващите се страни, така че да не се стигне просто до комплексно споразумение за финансова помощ, която вече е заделена за борба срещу бедността наред с други неща? Ще предложите ли нашите собствени намаления на емисиите да бъдат вдигнати от 20 на 30 процента? Ето това би се явило възвръщане на инициативата. Ще преодолеете ли недоверието на развиващите се страни, като отчетете важността на споразумението от Киото като основа за продължаване работата по глобалното споразумение за климата?
Corinne Lepage
Г-н председател, г-жо министър, г-н член на Комисията, госпожи и господа, обстоятелствата, довели до това 192-ма държавни и правителствени ръководители да отидат в Копенхаген, не са се променили и провалът в Копенхаген безспорно не трябва да става причина да намалим амбициите си.
Но определено трябва да променим стратегията си - необходима ни е нова стратегия. Стратегията трябва да бъде решителна, динамична и новаторска.
На първо място, тя трябва да е решителна, защото е от съществено значение не само да запазим целите си, а и да ги завишим, достигайки до 30% намаляване на емисиите на парникови газове. Трябва да ускорим преориентацията на нашата промишленост към "зелена" икономика, основана на енергийна ефективност, чисти и ефективни процеси, възобновяеми видове енергия и нови форми на синтез между информация и екологични технологии, защото битката, която започна в Копенхаген, е също така битка на промишлеността и на лидерите в промишлеността на XXI век.
Трябва да имаме динамична стратегия, без по никакъв начин да лишаваме от легитимност процеса в ООН. Трябва да предприемем инициативи по отношение на САЩ и Китай, за да създадем евентуално основата за споразумение в Мексико. Не трябва да позволим Г-2, която видяхме в действие, да стане реалност, а вместо това трябва да застанем в центъра на процеса; а това ще бъде възможно само ако говорим с един глас.
Трябва да бъдем новатори: новатори на пазарите на въглерод, налагайки горна граница върху цената, и новатори от гледна точка на методите на финансиране. От свое име, без да ангажирам моята група, мисля, че ще трябва да се занимаем с въпроса за данък върху въглерода, който да се налага по нашите граници. След това трябва да възстановим доверието по отношение на Африка, като увеличим финансирането, но не като рециклираме официалната помощ и я прекръстим на средства "за въглерод".
Изводът е, че трябва да направим значително усилие, за да запазим решимостта си да бъдем лидерите в света относно изменението на климата.
Satu Hassi
Г-н председател, резултатът от срещата на върха в Копенхаген е разочароващ, поради вече посочените причини. За първи път в документ на ООН се споменава за ограничение на затоплянето от два градуса, но ограниченията на емисиите, обявени от различни страни в Копенхаген, са равностойни на увеличаване на глобалното затопляне с повече от три градуса. Последният път, когато е било с три градуса по-топло, отколкото сега, морското равнище е било с 10 метра по-високо.
Трябва честно да признаем, че ЕС не показа ръководните качества, които заяви. Най-важният начин да ръководим ще бъде и си остава да се стремим към по-стриктна цел за намаляване на емисиите с най-малко 30%. Реалната ни цел трябва да бъде намаляване с 40%, ако сме чули посланието на учените в областта на климата, както съвсем основателно би трябвало. Ако сега спрем, намалявайки емисиите с 20%, това би означавало, че ЕС всъщност не е имал нищо предвид, обявявайки ограничение за затоплянето от два градуса, което направи преди повече от десет години.
Според проучвания, възложени от голям брой правителства, включително нидерландското правителство, намаляване на емисиите с 20% е далеч от най-амбициозната цел за света. В светлината на информацията, с която разполагаме сега, целта за намаляване с 30% би струвала по-малко, отколкото се смяташе, че ще струва намаляването на емисиите с 20% преди две години.
В Копенхаген имаше страни, които искаха да парират преговорите. Ако ЕС беше поел ръководството, това би ги затруднило. В случая ЕС ги улесни, като блокира втория период на ангажимент по Протокола от Киото, който е изключително важен за развиващите се страни. Ще е конструктивно да се каже, че сме готови за втория период на Киото при определени условия и би било конструктивно да се задължим да подкрепим действията в областта на климата от страна на икономически по-слабо развитите страни, без да рециклираме парите за сътрудничеството за развитие под ново наименование.
При този оскъден резултат сега трябва да продължим по посока на едно същинско споразумение за климата. То ще има международна легитимност само ако бъде договорено чрез ООН. Трябва ни също и нова форма на дипломация в областта на климата. Не е достатъчно експертите ни да могат да се ориентират в техническата джунгла. Необходими са търпеливи дипломатически усилия за преодоляване на пречките и за да направим процеса на преговорите в ООН по-жизнеспособен, така че например той да приеме правила за гласуване.
Martin Callanan
Г-н председател, дано не се окажа прав, но ми се струва все по-малко вероятно преговорите, които започнаха и продължиха в Копенхаген, наистина да доведат до правно обвързващ договор, ангажиращ всички големи източници на емисии в света с големи намаления на емисиите.
При тези обстоятелства според мен ще е много глупаво ние в ЕС, които обсъждаме тези въпроси, да се съгласяваме с дори още по-мащабни намаления на емисиите. Говори се за числото 30%. Г-жа Hassi току-що спомена 40%.
При отсъствие на споразумение в световен мащаб според мен трябва да сме луди, ако се съгласим с по-нататъшни намаления, защото ще поемем риска да стоварим върху нашите потребители най-големите сметки за енергия в развития свят и да направим тежката промишленост и големите потребители на енергия в Европа особено неконкурентоспособни по целия свят.
Вече станахме свидетели как много производства се изнасят извън ЕС, което само прехвърля емисиите от ЕС в Китай, Индия и другаде. Това е една безумна икономическа политика, защото тя няма никаква нетна полза за околната среда. Всъщност в някои отношения тя има нетни вредни последици върху околната среда, тъй като в крайна сметка стоките просто се внасят обратно в ЕС.
Необходимо ни е всеобхватно световно споразумение. Него подкрепям напълно. Надявам се да работим, за да го постигнем, но при липсата на такова, трябва да бъдем много предпазливи по отношение по-нататъшни едностранни намаления в Европа.
Bairbre de Brún
Г-н председател, един амбициозен и правно обвързващ договор е спешно необходим.
Според най-актуалната научна информация ЕС трябва да се ангажира със намаление на емисиите с 40% до 2020 г. и с намаление от 80-95% до 2050 г., а ангажимент от такъв порядък не може да се поеме, когато зависим от действията на други хора.
Всеки трябва да знае какви реални намаления на емисиите ще бъдат осъществени и трябва да знаем, че на развиващите се страни ще бъде предоставено необходимото финансиране, за да бъдат те в състояние да се борят с изменението на климата и неговите последствия.
Необходима е яснота. На всички ни е необходима яснота кой точно ще осигури финансирането, колко ще предостави всяка развита страна и как и кога това ще стане. Липсата на политическа воля, показана в Копенхаген, не бива да се повтаря.
Аз също пожелавам на члена на Комисията Димас успех във всяко начинание.
Anna Rosbach
от името на групата EFD. - (DA) Г-н председател, много се изговори за така наречените климатични бежанци във връзка с COP 15. Хората винаги са бягали от природни бедствия, лоши реколти, суша, наводнения и глад. Истината е, че изменението на климата и прякото му въздействие върху хората и околната среда са проблеми, с които нямаме друг избор, освен да се занимаем. Не мога обаче да не се запитам дали се залавяме по правилния начин с проблема. Съгласна съм, че трябва да сме по-наясно как използваме ресурсите в ежедневието си и да проучваме нови технологии. Не трябва да забравяме обаче, че всъщност вече има начини за облекчаване на проблемите, които възникват внезапно. Във връзка с COP 15 например бяха споменати островите Кук - островна група в Тихия океан. Проблемът, пред който са изправени тези острови, е, че те са заплашени от покачващото се ниво на водата. Един вълнолом би могъл да защити островите и всъщност вълноломът е една съвсем осъществима инвестиция - само че не за бедната островна група. Докато ние на Запад обсъждаме вятърната енергия, електрическите коли, слънчевата енергия, биогоривата и новите начини за сортиране на отпадъци в европейските предградия, много острови постепенно изчезват. Поради това бих запитала дали Западът трябва да влага милиарди в технологии, насочени към климата - ефектът от които е под голям въпрос - докато на милиони хора би могло да се помогне, използвайки вече известни, икономични мерки. Вместо да се караме за статистики, доказателства и научни изследвания, сега е момент, в който трябва да се занимаем с последствията от изменението на климата на световно равнище чрез реални действия.
Nick Griffin
(EN) Г-н председател, след Копенхаген нека преосмислим цялата приказка за глобалното затопляне. В Копенхаген се стигна до иронията не само на "Климатгейт II", но също и на настъпването на една от най-суровите зими от десетилетия. Оттогава станахме свидетели на паниката от Потсдам във връзка с морското равнище; институтът "Goddard" беше хванат да подправя архивни данни за температурите; изчезващите ледници в Хималаите бяха развенчани като фантазия; г-н Пачаури се открои като спекулант с изменението на климата. Светът се охлажда. Глобалното затопляне е измама.
Това не е престъпление без потърпевш. Данъците върху въглерода вдигат цените на горивото, убивайки нашите възрастни хора дори и в настоящия момент. Милиардите, прахосани за изследване на този несъществуващ проблем, са милиарди, които не могат да бъдат отделени за борба с истинските бедствия като болестта на Алцхаймер или за спиране на реални екологични бедствия като обезлесяването. Търговията с въглеродни кредити носи милиарди на акулите в Сити за сметка на семействата в бедност. Намаляването на земеделските площи с цел добив на биогорива вече удвои световните цени на храните, така че милиони гладуват, докато алчни корпорации правят все по-тлъсти печалби.
Тези, които прокарват антинаучната нелепост за предизвиканото от човека изменение на климата - "Шел", "Монсанто", международните банки, билдербергските магнати, въглеродните милиардери и техните верни съюзници идиоти от левицата - вършат най-голямата измама в човешката история. На тях трябва и ще им бъде потърсена сметка, както би трябвало и на техните сътрудници на места като това тук.
Peter Liese
(DE) Г-н председател, госпожи и господа, в Копенхаген и след конференцията много беше говорено за изменения в регламентите на ООН. Предлагам да променим регламентите на Парламента, така че хора от периферните групи, като г-н Griffin, да не говорят в началото, а най-накрая, където е и полагащото им се място в политическия спектър, поне на първия кръг.
Госпожи и господа, естествено че Копенхаген беше едно разочарование. На много от исканията ни и очакванията на гражданите определено не беше отговорено. Искам да добавя едно нещо към вече казаното. Искаме международно споразумение за емисиите от въздухоплаването и морския транспорт. За съжаление, в Копенхаген не беше постигнат абсолютно никакъв напредък по въпроса. Той дори не беше споменат в споразумението за климата от Копенхаген. Резултатът е разочароващ, особено като знаем, че всяка загубена от нас година ще доведе до това да трябва още повече да напрегнем усилията си. Колкото по-късно започнем, толкова по-смели и енергични ще трябва да бъдат усилията ни и с всяка отминаваща година ще става все по-трудно. То е като сериозно заболяване - колкото по-рано започне лечението, толкова по-леко преминава. Ето защо това е едно разочарование.
При все това не трябва да гледаме на това отрицателно и едностранчиво. Тази сутрин бях запитан дали темата за изменението на климата вече е политически изчерпана. Не е. Тя трябва да продължи и това очакват от нас гражданите. Нека видим положителните неща, които наистина се случиха в Копенхаген. Ще дам два малки примера, а именно ангажиментите, поети от две развиващи се страни - Малдивските острови и Коста Рика - да станат неутрални по отношение на климата през следващите десет години. Целият свят - Европа и останалият свят - могат да последват примера им. Това са малки държави, но ако погледнем големи държави като Бразилия например, ставащото там също е забележително.
Ето защо трябва да анализираме грешките си и да не сме дотолкова арогантни, че просто да продължим, както досега. Не трябва обаче и да обикаляме, посипали глави с пепел, а да се присъединим към тези в света, които искат да постигнат напредък в опазването на климата. Играта не бива повече да бъде на индустриализирани страни срещу развиващи се страни, а на страните, които са наясно за какво става дума, срещу останалия свят, при което последната група, да се надяваме, все повече ще се смалява.
Jo Leinen
(DE) Г-н председател, г-жо Еспиноза, миналата седмица участвах в заседанието на неформалния Съвет по околна среда в Севиля. Това беше първата сбирка на Съвета по време на испанското председателство. Вие не бяхте в състояние да присъствате поради нещастни семейни причини, но Вашият държавен секретар, Тереса Рибера, Ви представи отлично. През цялото заседание, което беше изключително добре организирано, ангажираността на испанското председателство с проблема беше очевидна.
Всичко това е много хубаво, но резултатът от това заседание на Съвета не беше много задоволителен. Съветът на министрите беше разединен при пълно отсъствие на посока. Между държавите-членки няма абсолютно никакво съгласие какво трябва да се прави сега. Това не е добра поличба. Ваша работа и задължение е да намерите общия знаменател между 27-те държави-членки.
По мое мнение след Копенхаген в Европейския съюз трябва да направим три неща. Първото е, че трябва да си възвърнем водещата роля в опазването на климата в света. Второ, трябва да внушим доверие към ангажиментите, които сме поели, и трето, необходимо е бързо да спечелим нови партньори преди да стигнем до Мексико.
Що се отнася до възвръщането на ръководната роля, съгласен съм с всички, които казаха, че трябва да продължим да заявяваме обещанието си да намалим емисиите на въглерод с 30%. Искам да видя, че посочваме целта от 30% пред секретариата на ООН в Бон на 31 януари, а не старата цел от 20%. Ако се поставим в зависимост от сравними усилия от други страни, ще отнеме неясно колко време и в Мексико също няма да се стигне до нищо.
По отношение внушаването на доверие тези 7,2 млрд. евро трябва всъщност да бъдат усвоени преди Мексико. Страните в Африка трябва да са в състояние да видят, че първите мерки вече са в ход.
Най-накрая, по отношение спечелването на партньори, надявам се да развием дипломация за опазване на климата и, с помощта по-конкретно на Африканския съюз, че ще намерим достатъчно партньори, а също и от Латинска Америка и Азия за една световна договореност в Мексико.
Chris Davies
(EN) Г-н председател, уважаеми колеги, трябва да продължим след Копенхаген. Истината е, че не знаем пътя. Лутаме се в тъмното. Мисля, че просто трябва да проучим всяка възможност, и се надявам, че една или повече от тях ще ни позволи да постигнем напредък.
Но със сигурност трябва да се постараем да запазим амбициите си и ръководната си роля, като по въпроса в следващите две седмици ще се вземе ключово решение и искам да знам какво ще направи председателството, за да изясни положението.
Четиридесет процента от емисиите ни идват от изкопаемите горива, които изгарят в нашите енергийни централи. Ето защо развитието на технологията за улавяне и съхранение на въглерод се признава за толкова важно. Ето защо преди три години Съветът постигна съгласие, че трябва да се постараем и изградим до 12 демонстрационни проекта до 2015 г. Ето, преди година съгласувахме метод за финансиране на проектите: чрез използване на 300 млн. в квоти от схемата за търговия с емисии. Необходими бяха три месеца, за да тръгне тази идея от Парламента, да се получи одобрението на Съвета, да отключим вратата, но 12 месеца по-късно все още не сме се договорили как да подберем проектите или да използваме парите. Комисията най-накрая представи проекторешение. Тя предлага само осем проекта за улавяне и съхранение на въглерод, а препоръчаният от нея график означава, че ще бъде невъзможно всички те да бъдат построени до 2015 г. Затова на горещия стол е членът на Комисията Рен; надявам се някой да му предаде бележка преди края на разискването, за да може той да обясни липсата на амбиция в документа.
Но трябва да се съгласим: колкото и неадекватно да е, трябва да продължаваме напред. Това ще се обсъжда на заседание на комисията по изменение на климата на Съвета на 2 февруари, а има несъгласие у някои държави-членки, които са против това Комисията да има последната дума при подбора на проектите и използването и разпределянето на парите.
Сега срещата ще бъде първата възможност за Европейския съюз след Копенхаген да покаже дали върви напред и предприема практически мерки или ще се върне назад. Това е изпитание от възлово значение и за Комисията, и за председателството.
Така че въпросът ми към министъра е: ще осигури ли председателството постигане на съгласие на това заседание или няма да успее?
Bas Eickhout
(NL) Г-н председател, нека бъдем съвсем ясни: Копенхаген беше провал. Всъщност имаше трима истински губещи от срещата на върха: ООН, Европейският съюз и климатът. Затова от особена важност е да превърнем тези трима губещи в победители през 2010 г. по пътя към Мексико. За да се постигне това, трябва да се случат три неща. Първо, ЕС трябва наистина да говори с един глас, както вече каза членът на Комисията Рен, обаче - и ще бъда благодарен на конкретен отговор - кой да бъде това? Кой да говори от името на Европа в Мексико?
Второ, по отношение на ООН Европа трябва да докаже водещата си роля и в преговорите, което означава отсега нататък да не разчитаме само на САЩ и Китай, а вместо това да разчитаме най-вече на страните, които споделят желанието ни за действие спрямо климата като Африканския съюз, Мексико, Бразилия и Южна Африка. Трябва да разширяваме групата от страни, с които желаем да сключим споразумение.
Трето, климатът. Вярно е, че се договорихме за два градуса, но това число също означава нещо. Според науката два градуса означава, че богатите страни трябва да намалят емисиите си на CO2 с 40%. Следователно сега ЕС трябва да обещае 30%. На 31 януари той ще има нов шанс да докаже ръководната си роля, като излезе с обещание за 30% и аз изисквам ЕС да предложи това число. Ще съм благодарен на отговора Ви на това предложение, тъй като то е единственият начин да проявим ръководна роля и да направим 2010 г. година на ООН, на Европейския съюз и на климата.
Derk Jan Eppink
(EN) Г-н председател, подкрепям целите за околната среда за 2020 г., но имам някои сериозни съмнения за някои от методите. Конференцията в Копенхаген стана добър пример за лош метод. И какви са поуките?
Конференцията беше твърде многолюдна, за да бъде продуктивна: 50 000 души за рок-концерт е възможно, но за работна среща - не. Второ, Европа беше надхитрена от Китай и Индия, а САЩ се присъединиха. Вместо да бъде решаваща фигура, ЕС стана объркан зрител.
Какво трябва да направим? Мисля, че трябва да преоценим формата, която използвахме - това трябва да е по-скоро Г-20, отколкото мероприятие с мащабите на фестивала "Удсток". На второ място, трябва да спрем да проявяваме морална арогантност, като казваме на Китай и Индия какво да правят. Съществени ограничения за наказание на двете страни ще са пагубни. Напротив, ЕС трябва да преразгледа собствената си позиция, която в крайна сметка би подкопала нашите собствени растеж и заетост.
Най-накрая, необходими са сериозни изследвания на съвкупността от доказателствата. "Климатгейт" вече е едно напомняне, а твърдението, че ледниците в Хималаите се топят, сега изглежда основано на спекулации. Някои от членовете на Междуправителствената група по изменението на климата (МГИК) сега дори предричат глобално захлаждане.
Необходими са ни обективни, безпристрастни научни изследвания, а не дейности въз основа на програмата на политически активисти. Кое е вярно, а кое не: сега просто не знаем и мисля, че най-напред трябва да си изясним фактите. Г-н член на Комисията, г-жо министър, надявам се да погледнете на въпросите непредубедено.
Sabine Wils
(DE) Г-н председател, конференцията на ООН относно климата се провали поради твърдоглавите политически интереси на индустриализираните страни. Като резултат е застрашено съществуването на милиарди хора в развиващите се страни и в островните държави, изложени на риск от заливане.
Няма съгласие как би трябвало ефективно да ограничим по-нататъшното затопляне на планетата. ЕС изигра партията в интерес на своите национални предприятия и печалбите на големите концерни. Целта за намаляване емисиите на парникови газове в държавите-членки на ЕС с общо 30% до 2020 г. не беше предложена достатъчно рано.
Обвързването на по-добрите цели за опазването на климата с предварителни отстъпки от други държави е игра на комар с бъдещето на човечеството. Фактите са ясни: през 2007 г. емисиите на CO2 на човек бяха 4,6 тона в Китай, в Германия те бяха 9,7 тона, а в САЩ - 19,1 тона. За цялото човечество неотложно е необходима справедливост по отношение на климата. Догодина в Мексико сити индустриализираните страни и страните с възникващи икономики трябва да стигнат до обвързващо споразумение с конкретни и амбициозни цели.
Godfrey Bloom
(EN) Г-н председател, лесно можете да познаете, че съм скептик, защото не се обличам като плашило.
Проправих си път през виелицата в Копенхаген, както и мнозина от вас. Не намирате ли за интересно, че станахме свидетели на най-студената зима, регистрирана досега в Лондон за последните 30 години? Същото беше и в Полша, Корея и Китай. Видяхме най-ниските температури във Флорида, Аризона, Тексас - първия сняг в Тексас, ако не се лъжа, за последните стотина години. Разбира се, както каза Giles Coren от лондонския вестник "Таймс" - мили Боже, ние просто не разбираме - именно това е глобалното затопляне: трябва да свикваме с минусови температури.
И ето, всички сме виждали графиката тип "хокеен стик" на Ал Гор, която и досега, както разбирам, се показва из държавните училища в Лондон - Ал Гор, шарлатанин, мошеник. Видяхме и професор Джоунс от Университета на Източна Англия - мошеник. И сега - това още няма как да го знаете, тъй като още не е станало обществено достояние - националната база данни на Нова Зеландия за климата: цифрите са при мен - всичките неверни.
Кога всички вие ще се събудите? Измама, измама, измама.
(Ораторът се съгласява да отговори на въпрос, зададен с вдигане на синя карта, съгласно член 149, параграф 8)
Chris Davies
(EN) Г-н председател, явно цялата наука за изменението на климата е безсмислица според г-н Bloom, тъй като зимата беше студена.
Питам се дали г-н Bloom желае да обясни на залата каква е разликата между климата и времето.
Godfrey Bloom
(EN) Климатът, г-н Davies, е това, с което всички трябва да се примирим.
Zoltán Balczó
(HU) Г-жо министър, имам изненадващи новини за Вас. Конференцията за климата в Копенхаген приключи. Вие говорите за цели и илюзии все едно събитието все още предстои. То завърши с провал. Не бяха подписани правно обвързващи ангажименти. Примерът на Киото показва какво означава волунтаризъм. Всички сме наясно със стойността на ангажиментите на САЩ, но заслужава да бъде спомената и Канада. Канада подписа договора от Киото и след това увеличи емисиите си въглероден диоксид с 26% без никакви последствия. Копенхаген е ясно послание за това в какъв свят живеем.
Днес светът се определя от икономическия фундаментализъм. Когато интересите на обществото се сблъскат с интересите на глобалната икономика, последната винаги печели. Разбира се, зад глобалната икономика стои малък властови елит. За да спрем необратимото изменение на климата, ще трябва да променим друг климат. Трябва да променим политическия и моралния климат. Преди да направи това, докато хората служат на икономиката, а не обратното, докато еко-социалната пазарна икономика се превръща в ръководен принцип, всички подобни конференции са обречени на провал.
Richard Seeber
(DE) Г-н председател, ако можем да извлечем някаква поука от Копенхаген, тя е чувството за реалност. Още си спомням разискването, което проведохме в залата преди Копенхаген. Всички излъчваха оптимизъм, но не се стигна до нищо. Това беше една международна конференция със свои собствени правила и не можахме да постигнем много само с добра воля. Така че нека подходим към следващите преговори в Мексико с необходимото чувство за реалност.
Ако ще правим оценка на Копенхаген, трябва да кажем, за да сме справедливи, че тя не беше толкова лоша, защото резултатът може да служи за основа за преговорите в Мексико - нещо все пак беше постигнато. Най-голямото разочарование за нас европейците трябва да бъде, че ние - ЕС - не бяхме там, когато се състави заключителният документ. Това трябва да ни подтикне към размисъл, защото винаги наблягаме на факта, че ние сме тези, които искат да поемат водеща роля в глобалната борба с изменението на климата.
Защо това трябва да е така? Най-напред, вероятно защото с нашите 14% от емисиите на CO2 ние не сме сред най-големите източници. На САЩ и Китай взети заедно се пада почти половината. Обаче в Европа ние не говорим с един глас. Последният Съвет по околна среда съвсем ясно показа колко различни са мненията в него. Много държави-членки гледат на проблема твърде различно от мнозинството в Парламента например.
Друга причина със сигурност е фактът, че ние, европейците, не сме толкова добри, колкото винаги твърдим. Ако не слагаме в сметката механизмите за чисто развитие, с други думи, мерките за съвместно изпълнение и другите мерки и погледнем само нашите собствени мерки за намаляване на емисиите на CO2, ще видим, че балансът ни не е толкова добър, колкото твърдим.
На трето място, трябва също да признаем, че другите страни и другите региони в света имат различен подход към проблема. Голямата ни цел е правно обвързващо споразумение. Но Китай и САЩ предпочитат друг път.
Като цяло трябва да помислим дали не е добре да сме по-гъвкави в преговорите си, тъй като общата работа в борбата с явлението на изменението на климата е важна, но методите, които използваме за постигане на това, могат да са съвсем различни.
Dan Jørgensen
(DA) Г-н председател, въпросът, който искам да поставя на скептиците в залата относно климата, е следният: ако девет от десет лекари ви кажат, че са повече от деветдесет процента сигурни, че сте сериозно болни, но че те имат лекарство, което може да излекува болестта ви - лекарство без странични ефекти - ще вземете ли лекарството? Разбира се, че ще го направите. Ето как трябваше да реагира светът в Копенхаген. Ето как трябва да реагира светът, когато повече от деветдесет процента от водещите научни работници в тази област казват, че глобалното затопляне е реалност и че е предизвикано от човека. Затова ЕС трябва да поеме ръководната роля. Очевидно можем да критикуваме САЩ. Очевидно можем да критикуваме Китай, че не са имали необходимата политическа воля в Копенхаген. В Парламента обаче трябва да търсим доста по-наблизо - трябва да критикуваме липсата на инициатива, проявена от ЕС. ЕС можеше да направи две неща и трябва да направи две неща преди конференцията в Мексико. Първо, трябва да поемем ръководната роля по отношение ангажирането ни с цели за намаляване. Това означава преминаване от 20% намаление, обещано до 2020 г., към 30%. Второ, трябва да обявим сумите, които сме готови да заделим за финансиране приспособяването в дългосрочен план към изменението на климата, което знаем, че наближава. Най-накрая, очевидно е, че ще имаме повече влияние, ако говорим с един глас, тъй като тогава ще бъдем в състояние да преговаряме по-рационално и по-ясно, отколкото съумяхме в Копенхаген. Г-н Callanan от европейските консерватори и реформисти заяви, че ще е лудост да засилим нашите амбиции при сегашното положение. Не, г-н Callanan, ще е лудост да не засилим нашите амбиции.
(EN) ще е лудост да засилим нашите амбиции при сегашното положение.
Не, г-н Callanan, ще е лудост да не засилим нашите амбиции.
Lena Ek
(SV) Срещата на върха в Копенхаген беше, без съмнение, едно голямо разочарование, но сега важното е да гледаме напред. Именно това правим ние, либералите, и се надявам да можем да го правим заедно в Европа. Трябва ни стратегия и "дневен ред след Копенхаген". Важно средство за постигане на това е продължаването на инвестициите в схемата за търговия с емисии. ЕС трябва незабавно да започне преговори със САЩ за интегриране на оформящата се американска система с европейската система. Един трансатлантически пазар на въглеродни емисии може да бъде начало за световния пазар.
Г-н Рен направи едно изключително добро встъпително изказване. Той е съвсем прав в заключението си. ЕС трябва да говори с един глас на преговорите. Обаче трябва да се има предвид, че съгласно Договора от Лисабон Европейският парламент вече може да влияе върху вземането на тези решения. Парламентът трябва да участва в подготвителната работа, тъй като за окончателното споразумение се изисква нашето одобрение.
В рамките на Европа трябва в същото време да продължим да укрепваме нашия собствен пазар на въглерод и да спрем да раздаваме права за търговия безплатно. Трябва да инвестираме в нови технологии и, на трето място, трябва да определим долна граница за цената на въглеродния диоксид. Целите за климата могат да бъдат постигнати чрез механизмите на пазара, а не чрез още бюрокрация.
Ако сега оставим конференцията в Копенхаген зад нас, положим ново начало и вложим всичките си усилия в бъдещите мерки, първото нещо, върху което трябва да се съсредоточим, е "ЕС 2020". Мерките са заложени там и трябва да имаме добре прецизирани предложения във връзка с енергийната ефективност и с това как инвестираме в новите технологии. Трябва ни стратегия за работните места във връзка с климата. И накрая, искам да заявя, че безспорно се нуждаем от намаление от 30% на въглеродните емисии, ако искаме да спечелим не само битката за климата, а и битката за пазара.
Yannick Jadot
(FR) Г-н председател, г-жо Еспиноза, бях много изненадан от самодоволството, което показвате във връзка с действията на ЕС в областта на климата. Вярно е, че Европа е свършила повече и по-добра работа през последните 10 години, отколкото повечето други страни в света, но в Копенхаген безспорно имаше провал по отношение на ръководната роля на Европа.
В Копенхаген видяхме също как Европа става просто сбор от индивидуални комуникационни стратегии на европейски държавни и правителствени ръководители, като в тази връзка искам специално да спомена г-н Саркози, г-жа Меркел и г-н Браун. При тези обстоятелства очевидно е лесно да се нанесе удар на процеса в ООН. Вярно е, че системата на ООН е сложна и че една Г-20, където договореностите са без значение, но има възможности за големи рекламни удари, е много по-проста.
Това означава, че през предстоящата година Европа трябва да свърши повече и по-добра работа. В момента имаме за цел 20%. Обаче 20% в действителност означава да правим по-малко през идните 10 години, отколкото сме правили през изтеклите 10 години; това означава да намалим усилията на Европа във връзка с климата. Това е не само абсурдно за климата, когато учените ни казват, че трябва да постигнем цел от 40%, но е също така абсурдно за нашата икономика и работни места.
Затова, г-жо Еспиноза, моля не намалявайте амбициите на Европа по отношение на климата до най-малкия общ знаменател, до целите, обявени от председателя Барозу, който не желае да се отклони от числото 20%, или до тези, обявени от Италия и Полша, които скоро ще отрекат, че съществува изменение на климата. Прочетете отново резолюцията на Парламента и незабавно изберете безусловно 30%.
Konrad Szymański
(PL) Г-н председател, трябва да приемем факта, че никой, с изключение на няколко европейски държави, не желае да плаща за ограничения върху емисиите на CO2 или да намалява потреблението си на енергия. Положението е дори по-лошо. Някои развиващи се страни, използвайки дразнеща антиколониална риторика, искат да забогатеят от това, докато в същото време те са най-големите източници на емисии на въглероден диоксид в атмосферата. Африканските страни, Китай и Индия искат да запазят изключенията си да не се подчиняват на международната система за контрол на емисиите и в същото време да получават милиарди евро за чисти технологии. Това е позиция, която не можем да защитим пред нашите данъкоплатци. След конференцията в Копенхаген трябва да проумеем, че Европа не може сама да плаща тези разходи. Първо, защото като действаме сами, още повече ще забавим растежа на икономиката ни и ще нанесем удар по благосъстоянието на нашите граждани. Второ, като действаме сами, няма да променим нищо, свързано с емисиите, защото вече успяхме да намалим нашите собствени емисии.
Elie Hoarau
(FR) Г-н председател, г-жо министър, госпожи и господа, макар Копенхаген да беше провал, мобилизацията на неправителствения сектор беше изключителна и показа, че е налице истинска международна подкрепа за справедливостта във връзка с климата.
Отсега нататък ще бъде даденост, която продължаващият процес на преговори ще трябва да отчита като приоритетен въпрос интересите на малките уязвими островни страни и на Африка. От ключово значение е да се осигури обявените в Копенхаген 100 млрд. щатски долара наистина да са в допълнение към ангажиментите, поети в областта на помощта за развитие.
И накрая, трябва да имаме предвид факта, че ни остава много малко време, в което да действаме, преди последиците от изменението на климата да станат необратими. 2010 г. е последният ни шанс, ако искаме да осигурим истински успех в Мексико сити.
Oreste Rossi
(IT) Г-н председател, госпожи и господа, не казвайте, че не Ви предупредихме за това. Резолюцията относно COP 15, приета от Парламента, беше само дим без огън.
Поискахме прекалено много и не постигнахме нищо. Това не е казано от движението "Северна лига", а от Ivo de Boer, секретар на конференцията на ООН по изменението на климата. Не е чак катастрофа, дори и споразумението да е само писмо за намеренията. Текстът, благодарение на който COP 15 все пак не остана с празни ръце, съгласуван в края на маратон от преговори с наистина безпрецедентна продължителност и интензивност, има много малко съдържание.
Споразумението от Копенхаген, прието от президента на САЩ Обама, президента на Бразилия Лула, премиера на Китай Вън Дзябао, министър-председателя на Индия Сингх и президента на Южна Африка Зума и наложено на всички останали страни, дори не беше официално прието. След отхвърлянето му от осем страни, което попречи да се приеме, споразумението беше просто прието за сведение от пленарното заседание на 192-те участващи държави.
Госпожи и господа, приказката за глобалното затопляне е загуба на време. От декември насам вестниците и новинарските телевизионни програми съобщават, че Европа е скована от мразовито време. Нека избягваме безполезните и скъпи спекулации на тема климат.
Angelika Werthmann
(DE) Г-н председател, госпожи и господа, единственият конкретен резултат от срещата на върха относно климата в Копенхаген беше ограничаването на глобалното затопляне до два градуса по Целзий. Обаче мерките, необходими за това, останаха загадка. Този минимален компромис е разочарование за нас, особено защото сега всяка отделна държава следва да реши дали да приеме или не споразумението за целите за опазване на климата. Времето наистина изтича. Сега от нас зависи да решим какво ще става по-нататък. Трябва да насърчаваме устойчиво, опазващо климата развитие, което да ни позволи да използваме ресурсите на нашата планета отговорно - за нас и за идните поколения. ЕС и неговите държави-членки трябва да развият водещата си роля в света при "зелените" технологии. Тогава поне ще сме поставили някакво начало.
Rachida Dati
(FR) Г-н председател, г-жо министър, г-н член на Комисията, едва ли някой е пропуснал да забележи, че Копенхаген беше една пропиляна възможност. Но - и, да, тук повтарям думите Ви, г-н член на Комисията - срещата на върха все пак имаше две достойнства. Първото беше, че тя събра много повече държавни и правителствени ръководители, отколкото срещата на върха в Киото. Второто е, че тя позволи на страните с възникващи икономики да ползват финансовите ангажименти, предназначени конкретно за това да им се помогне да се борят с глобалното затопляне.
Така че какво трябва да направи Европа сега? Разбира се, да продължи отличната си работа по намаляване емисиите на парникови газове, защото истината е, че Европа вече е изключително добронамерена. Що се отнася до целта от Киото, която беше намаляване с 8%, европейските предприятия постигнаха намаление с почти 13%. Последните следователно се доказаха като изключително добронамерени и много ангажирани с опазването на околната среда. Обаче тази борба и това добронамерено отношение в никакъв случай не бива да бъдат поставени в среда на нелоялна конкуренция. Както Ви казах по време на изслушванията, г-н Рен, всичко това може да се постави само в среда на напълно лоялна конкуренция. Наистина, следва да помислим за въвеждане на данък върху въглерода по границите на Европейския съюз, тъй като не можем да изоставим нашите предприятия и оттам нашите работни места пред напълно нелоялна конкуренция в полза на страни, които не зачитат или не прилагат същите стандарти по отношение опазване на околната среда и намаляване на парниковите газове. Затова мисля, че е крайно необходимо - и тук се присъединявам към колегата г-жа Lepage - в някакъв момент в бъдеще да обмислим въвеждането на данък върху въглерода по границите на Европейския съюз.
Второ, бях много доволна да чуя на изслушванията, че членът на Комисията Таяни не изключва провеждане на проучване на въздействието на възможността за налагане на данък върху въглерода по границите на Европейския съюз. И така, стъпка по стъпка, мисля, че ще спечелим битката, защото тя е важна за защита на нашите европейски предприятия и работни места.
Anni Podimata
(EL) Г-н председател, г-жо Еспиноза, със сигурност предпочитаме днешното разискване да се провежда при различни обстоятелства, в които щяхме да сме призвани да дадем оценка на едно глобално, правно обвързващо споразумение и да решим, като Европейски съюз, какво да се прави по-нататък. За съжаление, резултатите от Копенхаген бяха твърде незадоволителни предвид обстоятелствата. Това е едната основна причина да изразим разочарованието си.
Втората причина да изразим разочарованието си и която конкретно ни засяга като Европейски парламент, е лошото впечатление, което остави Европейският съюз на срещата на върха в Копенхаген. Макар че можеше да се очаква на първата световна среща на върха след влизането в сила на Договора от Лисабон Европейският съюз да оглави усилие за постигане на ново, амбициозно, устойчиво, глобално споразумение за борба с изменението климата, ние и европейските граждани видяхме проява на разединение, при което някои европейски ръководители играеха собствената си игра, а Европейският съюз игра ролята на подчинен и зрител. Това не е роля, която желаем, или роля, която ни подобава.
И така, какво трябва да се направи? Призоваваме Европейската комисия и Съветът да бъдат на висотата на задачата и да запазят водещата роля на Европа в това ново усилие. Искам да Ви напомня, че това не е просто въпрос на ограничаване последиците на изменението на климата. Това е едно много по-широко предизвикателство; предизвикателство да се премине към нов модел на развитие, "зелен" модел на развитие, който ще бъде отговорът на Европа на необходимостта да се създадат нови работни места, да се подпомогне конкурентоспособността на европейската икономика и да се утвърди водещата роля на Европейския съюз в новия ред.
Fiona Hall
(EN) Резултатът от Копенхаген е едно голямо разочарование, но сега трябва да продължим напред. Сега ЕС трябва да се ангажира с намаление от 30% на емисиите по три причини.
Първата е, че за намаление от 30% почти не се изискват повече усилия сега, отколкото за първоначалното намаление от 20%, просто поради отлива в икономическата дейност, причинен от рецесията.
Второ, ако сега спрем дотук, това ще означава да загубим инерцията, набрана в новите "зелени" производства. Не можем да се "полуангажираме" с инвестиции във възобновяеми енергийни източници и транспорт с понижени емисии на въглерод. Трябва да се внедри огромна инфраструктура независимо дали е магистрална енергийна система в Северно море или, в по-малък мащаб, станции за зареждане на електрически автомобили. Заложени са стотици и хиляди нови работни места с потенциал до 70 000 работни места, свързани с използване на вятърна енергия в морето само за Обединеното кралство, но тези работни места, които са толкова необходими за икономическото възстановяване, ще се реализират само ако има ясна пътна карта към една Европа с нулеви въглеродни емисии до 2050 г.
За инвестициите е необходима сигурност и трябва да бъдем наясно, че Европа рискува да загуби мястото си като лидер при възобновяемите технологии. И САЩ, и Китай много бързо увеличават своите производства от възобновяеми енергийни източници. Ако се поколебаем сега, новите "зелени" работни места ще се пренесат на други континенти.
И накрая, намалението с 30% е необходимо, защото повечето от допълнителния ангажимент може лесно да бъде постигнат с повишаване на енергийната ефективност. Да не се прави повече по линия на енергийната ефективност във всички случаи би било лудост. Енергийната ефективност означава икономическа ефективност. Тя означава по-ниски сметки за енергия, а не по-високи и тя подобрява енергийната сигурност. Така че каквито и числа да се представят от другите страни на 31 януари - и може би ще бъдем приятно изненадани - сега ЕС трябва да се ангажира с намаление от 30%.
Ivo Strejček
(CS) При преразглеждане на срещата на върха в Копенхаген и резултатите й, трябва да проявим здрав разум и да погледнем през призмата на множеството налични екологични и икономически данни, които потвърждават, че няма такова нещо като глобално затопляне, а дори и да го има, то е напълно извън контрола на човека и е причинено от чисто природни сили. Между другото, миналата седмица научихме, че значителна част от данните за околната среда, използвани от МГИК, са били или умишлено фалшифицирани, или неправилно разчетени. Погледнато в тази светлина е добре, че срещата на върха в Копенхаген се провали. Наистина се надявам, че провалът ще доведе, първо, до отказ от агресивната така наречена "зелена" политика. Второ, че политиката ще се завърне към истинските теми, които наистина предизвикват загриженост у хората в днешната икономическа рецесия. Трето, той ще попречи на прахосването на парите на данъкоплатците за спорни "зелени" проекти. Четвърто, той ще отвори място за делово разискване по рационално, ефективно и по-евтино осигуряване на енергия и ще станем свидетели на възраждането на ядрената енергетика. Госпожи и господа, когато се срещам с моите избиратели, те клатят глава в почуда от темите, които обсъждаме тук, пропускайки, както правим, да се занимаем с реалните им проблеми.
Marisa Matias
(PT) Г-н председател, въпреки важността на срещата на върха това, което видяхме в Копенхаген, бяха няколко крачки назад. В Копенхаген наистина се събраха повече държавни глави, отколкото в Киото, но се създаде и повече разделение и като следствие се стигна до сценария "всеки за себе си", при което всяка страна е свободна да определя собствените си цели и, нещо повече, да прави това на доброволна основа.
Трябва да отбележим, че имаме цел за ограничаване до 2 градуса по Целзий и цели за финансирането без никакво обяснение. Това не може да служи за успокоение. Обаче мисля, че трябва да действаме с поглед към бъдещето, което значи да преминем от думи към дела.
Европейският съюз винаги иска да има водеща роля и винаги е имал. Обаче, когато пристигнахме в Копенхаген, той се поколеба, като не успя да определи или защити целите, които беше обявил тук и за които каза, че никога няма да се откаже от тях.
Затова въпросът ми е дали в бъдеще няма да действаме по-справедливо, дали ще продължим да допускаме положение, при което най-бедните хора продължават да плащат най-високата цена, поради нашата слабост и решенията на едни хора в ущърб на други.
Timo Soini
(FI) Г-н председател, срещата на върха в Копенхаген относно климата беше пълен провал. Гласувах "против" резолюцията през декември. Бях прав, както и още 92-ма колеги.
Европейският съюз твърде арогантно се опита да предложи на целия свят собственото си решение. Няколко дни преди началото й беше разкрита измама при търговията с емисии на стойност 5 млрд. евро. Трябва да е било смущаващо тъкмо преди началото на среща, на която ЕС ще предлага изход, да се сблъска със злоупотреби със средства в размер на 5 млрд. евро. Беше срамно, а сега ЕС изобщо притеснява ли се дали злоупотребите ще бъдат разследвани? Ако ще налагаме ограничения върху емисиите, нека въведем конкретна система за емисиите, каквато има за колите. Тя работи, макар и изобщо да не става дума за закриване на нашите стоманодобивни, металообработващи или дървопреработвателни промишлености във Финландия или в страните от ЕС. Това е безполезно: работниците и служителите на бива да пострадат.
(Ръкопляскания)
Romana Jordan Cizelj
(SL) Аз също бях разочарована от резултата от конференцията в Копенхаген, но нека спрем да скърбим за лошите резултати и вместо това да помислим накъде да тръгнем оттук нататък, за да не се сблъскаме с нови разочарования. Да си кажем, че трябва да доразвием работата, която сме свършили досега, защото трябва да направим само отделни промени, не е достатъчно.
Първият въпрос, който си задавам в това отношение, е какво представляват конференциите COP на първо място? Те реални конференции ли са или просто представление за обществеността? Разбира се, те са и двете, но трябва да гарантираме експертите да напредват в работата си, а обществеността да е информирана не само за неформалните събития по периферията на конференциите, но и за реалната работа, която извършваме. Следователно Европа трябва да преразгледа организационните аспекти на този род конференции.
Вторият ми въпрос е: каква е ролята на световните лидери на този род конференции? Идват ли те на тези конференции, за да продължат вътрешните си политически кампании, или идват, за да помогнат на участниците да постигнат компромис? Мисля, че трябва също да преразгледаме методите на работа на този род конференции и ролите на световните лидери, които участват в тях.
Третият ми въпрос е във връзка с водещата роля на Европейския съюз. Да, ни сме предприели много добри мерки, за да се осигури Европа да може да запази водещата си роля в разработката на екологосъобразни технологии, но загубихме водещата си роля в процеса на преговори. По мое мнение не трябва да се задоволяваме да играем само координираща роля в процеса на преговори, тъй като самите ние трябва да бъдем активна преговаряща страна. Ето защо не бива да слагаме всичките си карти на масата, преди преговорите да са започнали и да тръбим за целите, които преследваме. Трябва също да опитаме да се сближим с трети страни, а не да се дистанцираме от тях.
Последната бележка, която искам да направя, е, че трябва да включим въпроса за изменението на климата като неотложен в нашите международни срещи и тук, разбира се, очаквам тясно сътрудничество и от двамата членове на Комисията, имащи отговорности в тези две области.
Enrique Guerrero Salom
(ES) Днес, в началото на 2010 г., не се намираме там, където се надявахме да бъдем в борбата с изменението на климата. Не сме там, защото сега би трябвало да сме на етап на подготовка за приемане на законодателни промени, изискващи се в резултат на споразумение, постигнато в Копенхаген.
Не сме на такъв етап и трябва да съжаляваме. Трябва да съжаляваме за факта, че в Копенхаген амбициите за борба с изменението на климата бяха занижени, че не беше подписано обвързващо споразумение и че на процедурата липсва прозрачност. Следователно нямаме достатъчно правно основание или средства да посрещнем нуждите на хората, особено в развиващите се страни.
Но не сме и на етапа, на който бяхме стигнали преди Копенхаген, тъй като в Копенхаген постигнахме целенасочено споразумение със САЩ, Китай, Индия, Южна Африка и Бразилия, към което по-късно се присъединиха други страни като Русия, Австралия, Норвегия, Швеция и Испания. Не трябва да забравяме, че взети заедно тези страни носят отговорност за три четвърти от емисиите на въглероден диоксид; нито да забравяме, че много от тези страни по-рано бяха извън Протокола от Киото.
Следователно крачката, която направихме, не е достатъчна, но е значима. Трябва да се възползваме от тази значима крачка, за да продължим да движим напред отвътре Европейския съюз. Европейският съюз беше движещата сила за всичкия напредък, който беше постигнат. Но този напредък няма да продължи, ако Европейският съюз не продължи да настоява.
С оглед на Германия и Мексико, трябва да работим за постигане на обвързващи споразумения и да получим ресурсите, който могат да помогнат на развиващите се страни да ограничат емисиите си, да се приспособят и да осъвременят технологиите си. Трябва да направим това от съображения за ефективност, справедливост и защото ни трябват повече партньори.
Сигурен съм, че испанското председателство ще работи за тази цел.
Roger Helmer
(EN) Г-н председател, имам добри новини за Парламента: както и много учени, за себе си аз стигнах до извода, че няма криза във връзка с климата. Морското равнище по света не се покачва значително и, както беше принудена да признае МГИК, ледниците в Хималаите не се топят бързо. Малкото покачване на средните температури в света през последните стотина години е в пълно съответствие с добре установените, дългосрочни, природни изменения на климата.
В Копенхаген се видя, че много държави, особено Китай и Индия, просто не са готови да пожертват икономическите си постижения за решаване на един изцяло спекулативен проблем. В Британия мнозинството гласоподаватели вече не вярват в предизвикано от човека изменение на климата и не искат да плащат за безплодни и безсмислени опити да бъде смекчено въздействието му. Неотдавна изтеклите справки на Департамента за климатични изследвания (CRU) показват, че дори и великите жреци относно паниката за климата са отчаяни от нежеланието на природата да следва прогнозите им и затова фалшифицират цифрите, за да поддържат измислиците си.
Сега трябва да изискаме цялостно публично разследване на подозрителните данни, преди да сме похарчили дори и една стотинка за смекчаване на последствията.
João Ferreira
(PT) Г-н председател, САЩ и Европейският съюз, първият и вторият по големина източници на емисии в света на глава от населението съответно, имат определена и неизбежна отговорност за провала в Копенхаген, който никакви суми хвърлени пари не могат да омаловажат.
Освен всичко друго, споменато тук, срещата на върха се провали по отношение финансирането на така нареченото "приспособяване" на развиващите се страни, поради недостатъчния брой на тези, които поеха ангажименти. В същото време тежестите върху тези страни продължават лицемерно да се пренебрегват. Сред тях са огромният им външен дълг - сума, която е наистина астрономическа при сравнение с обявеното равнище на финансиране и която крайно ограничава реалните възможности за устойчиво икономическо и социално развитие.
Срещата на върха се препъна в сериозното обсъждане на сгрешените резултати на пазарните инструменти и гъвкавите механизми на Протокола от Киото. Между другите проблеми, срещата на върха не успя да се заеме с причините за изменението на климата, а само с последиците му. Това е нерационален подход към икономически и социални въпроси и той изключва всякакво решение за този или други проблеми, които човечеството ...
(Председателят отнема думата на оратора)
Herbert Reul
(DE) Г-н председател, госпожи и господа, в споразумението от Копенхаген целта за два процента беше приета от 180 страни членки, но тя все още не е правно обвързваща. От всички планове, които правихме тук, не излезе кой знае какво. В Копенхаген всичко се обърка. Може да бъде наречено и поражение. Важно е положението да бъде описано точно, за да имаме възможност да внимателно да обмислим внимателно защо се случи това, за да можем след това да постигнем някакъв напредък по проблема.
Малко съм шокиран от някои изказвания, които чух тук. Казва се "трябва да се борим по-усилено", "да продължим да правим същото, каквото и досега", "трябва по-голям процент", "още пари", "проблемът е просто в недостатъчното единство на Европа" - според мен тези заявления са твърде банални, твърде повърхностни при анализа си на положението. Просто да продължим и да маршируваме напред не е решение. Не това са причините за този резултат. Разгледахме ли наистина и обсъдихме ли помежду си всички съществени въпроси по един справедлив и обективен начин? Как се отнесохме към въпросите на колегите независимо дали бяха обосновани, които казваха, че имат въпроси по теми, към които се отнасят критично, скептични въпроси по отношение на климата? Как отговорихме на комисията по изменение на климата, когато колеги казваха, че искат да чуят другата гледна точка - позицията "против" на някои учени? Каква възможност всъщност имахме да представим това? Нещо повече, независимо коя позиция заемем, трябва да обсъдим спокойно как да се отнесем към настоящата информация, която наши колеги току-що съобщиха, а именно че МГИК е направила грешка по отношение топенето на ледниците?
Втори кръг въпроси също чака отговори. С правилните инструменти ли сме се заели, за да се справим? Постоянно има нови графици, по-високи проценти, нови регламенти и разпоредби. Това е един доста бюрократичен подход. Не е ли права г-жа Ek като толкова категорично подчертава, че пътят напред е в технологиите, иновациите и пазарните механизми? Други държави възприемат различни подходи, но това не означава, че не правят нищо. Може би малко повече откритост и малко повече размисъл ще ни дадат шанс да бъдем по-ефективни по този въпрос. Ето това искам да видя, а не метод като "да стиснем очи и да вървим напред".
Judith A. Merkies
(EN) Г-н председател, не желая да рисувам сценарий на обреченост, както беше направено тук. Не искам да рисувам сценарий на обреченост за бъдещето, нито да се обърна с гняв назад за провала на Копенхаген - макар че съм ядосана.
Затова решението е да се справим далеч по-добре в бъдеще, като следващата възможност ще е в Мексико тази година. Първо, да не се движим сами следващия път. В Копенхаген ние се дистанцирахме и останахме сами с амбициите си. Трябва да съумеем да убедим другите да бъдат също толкова амбициозни, колкото и ние. Как можем да претендираме да сме начело, ако не успеем да убедим другите в нашите амбиции и в крайната цел?
Второ, няма един размер дреха, която да стане на всички. Както понякога с гордост се заявяваше при подготовката за срещата на върха относно климата, няма план "Б". Е, сега го знаем със сигурност - нямаме нищо. Така че за следващия път ще е добре да имаме план "Б".
Не на последно място. как бихме могли да спечелим в разнобой, ако девизът ни, който имам предвид, е единство. По-добре следващия път да се обединим, а това означава един глас. Трябва ни еднозначен мандат. Европа наистина се нуждае от единен глас. Така че, г-жо действащ председател на Съвета, готови ли сте да се ангажирате с получаването на изключителен - а не споделен - мандат? Това ще бъде изключителна компетентност на Европейския съюз в политиката за климата и споразуменията за климата.
Mirosław Piotrowski
(PL) Г-н председател, климатът, а и самата природа - всичко, което ни заобикаля, принадлежат на всички хора, включително на идните поколения и ето защо трябва да бъдем отговорни за опазването им. На неотдавнашната среща на върха относно климата световните лидери не успяха да стигнат до разбирателство за обща стратегия или средства за постигане на тази цел. Парадоксално не мисля, че това са лоши новини, предвид обезпокоителната информация, идваща между другото от Обединеното кралство и САЩ, относно опит за манипулация от определени лобисти, чрез използване на научни данни да се постигне определен резултат.
Необходима е сигурна диагноза на положението. Поради това призовавам да бъде назначена независима международна група експерти, която да подготви задълбочен доклад, показващ дали човешката дейност наистина влияе на изменението на климата и дали данните са били фалшифицирани. Когато се въвежда обща стратегия за опазване на климата, политиците от ЕС трябва също да вземат под внимание икономическите диспропорции между страните от Западна и Източна Европа. Предвид кризата мерките, които бяха предложени, могат да доведат до разорение много икономики.
Maria Da Graça Carvalho
(EN) Г-н председател, г-жо министър, конференцията в Копенхаген завърши с резултат, който беше далеч от очакваното. Страните приеха за сведение документ, чиито цели са неясни и необвързващи. Копенхаген се оказа нещо далеч по-голямо от една среща на върха относно климата. Видяхме ново съотношение между основните фигури на световната сцена и подобаваща роля на многостранния подход в системата на ООН. Растящото влияние на страните с възникващи икономики беше очевидно. Копенхаген показа, че трябва да преосмислим ролята на Европа на световната сцена. Ще трябва най-пълноценно да използваме възможностите, които дава Договорът от Лисабон, за да проправим пътя към следващата COP. Трябва да бъдем амбициозни, обединени с един глас и да ковем стратегически съюзи.
Резултатът от Копенхаген ни дава основа, върху която да градим бъдещата си работа. ЕС трябва да опита да осигури следващите етапи на преговорите да доразвият споразумението от Копенхаген, с цел да се постигне правно обвързващо споразумение до края на тази година. Той трябва също да допринесе са прилагането на разпоредбите за даване финансиране на развиващите се страни и във връзка с горите, трансфера на технологии и мерките за приспособяване.
Във вътрешен план, пред Европа стои голяма задача: тя трябва да приложи пакета за климата и енергетиката, да инвестира в чисти технологии, в научни изследвания и енергийна ефективност, в нова промишлена политика, основана на иновациите и ефективността на природните ресурси, да насърчава политики за градове с понижени въглеродни емисии и устойчив транспорт и мобилност. Само по този начин ще можем да ръководим, но истинското лидерство се основава на добър личен пример.
Csaba Sándor Tabajdi
(HU) Г-н председател, Копенхаген показа, че ЕС не успя да намери партньори за своите отиващи далеч идеи. В бъдеще ЕС не трябва да се отказва от целите си, от ангажимента за три пъти по 20%, но в същото време трябва да преразгледа преговорната си позиция и мандат, тъй като не можем да имаме политика на самоизмама. От Копенхаген трябва да бъдат извлечени необходимите поуки. Този мандат беше неуспешен. Не успяхме да разберем ангажимента на Китай и другите развиващи се страни. Не успяхме да разберем с какво пространство за маневриране разполагаше г-н Обама и не успяхме да говорим с един глас. При обсъждането на испанското председателство, председателят, г-н Verhofstadt, с основание отбеляза, че Европа нямаше единен глас.
Не можем да следваме политика на самоизмама. След Копенхаген не можем да се държим и да правим политика по същия начин, както преди Копенхаген. ЕС трябва да промени позицията си и да определи нов мандат за времето на кръга преговори в Мексико. Преди всичко трябва да проучим как да постигнем целта от 2o C, която беше резултатът от Копенхаген. В следващия период европейската политика трябва да бъде насочена към възприемане на гъвкава позиция, за да се постигне успех. Благодаря ви за вниманието.
Esther de Lange
(NL) Г-н председател, г-жо Еспиноза, тази сутрин в нидерландските училища се проведе националната закуска за четене на глас (Nationale Voorleesontbijt). В моя избирателен район, в Noordwijk aan Zee, който се намира точно зад дюните на Северно море в район, който първи ще се окаже на предна линия, ако морското равнище се покачи, на учениците беше разказана приказка, озаглавена "Заседание", в която се разказва за снежни човеци, които обсъждат как да задържат топлината далеч от тях. Те говорили и говорили, докато се стопили до един. Честно казано, когато се случи лош ден, разискването малко ми напомня за тази приказка.
Вярно е, че Копенхаген не беше успех. Сега можем да продължим да сочим с пръст другите страни или отделни сектори; такива реплики от време на време изскачаха и в това разискване. И все пак намирам за по-добра идея да гледаме напред към това какво Европа може и по-важното, какво трябва да направи, за да поеме своята отговорност и да осигури, че все пак международна договореност ще бъде постигната. Поради това, по мое мнение, вариантът за намаление от 30% изрично трябва да бъде оставен на масата. Освен това Европа трябва да обмисли начини за насърчаване на новите технологии, в това число с европейски средства, като например се насърчи изграждането на неутрални по отношение на CO2 парници, които също да са способни да произвеждат енергия, вместо винаги да сочим земеделието като проблем. Нещо повече, подходът ни трябва да се основава на наука, знания и умения, а не на емоции, колкото и да сме ангажирани с това разискване.
Най-накрая, както вече казаха и много от моите колеги, трябва да говорим с един глас. За Европа трябва да има само един стол в Мексико, а не осем, както се оказа, че бяха необходими в Копенхаген. Г-жо действащ председател на Съвета, как планирате да постигнете това заедно с членовете на Комисията, които имат отговорности в тази област?
Nessa Childers
(EN) Г-н председател, надеждата, породена от години подготовка, постепенно се превърна в униние и отчаяние, докато ставаше все по-ясно, че договореността, за която се бяхме събрали да постигнем съгласие в Копенхаген, се изплъзва от ръцете ни с всеки изминал ден.
Трябва да сме разтревожени от това колко лесно беше за САЩ, Китай и други да заобиколят структурите на ООН, да подминат ЕС и да се договорят за споразумение, което далеч не отговори на световните очаквания.
Ясно е едно нещо. Системата в ООН за преговорите по климата се нуждае от животоспасяваща операция преди Мексико в края на тази година. Така, както стоят нещата в момента, президентът Обама е заложник на политическата си система, защото му трябват 67 гласа в Сената.
Китай отказва всички мерки, които биха били обвързващи и отворени за международна проверка. Иронията на положението е, че колкото по-дълго пречат, протакат и извъртат постигането на договореност САЩ, Китай и други, толкова по-високи по необходимост ще трябва да станат целите за намаляване на емисиите.
Нека погледнем решенията. ЕС и Парламентът трябва да помислят честно как ще подхождат към такива въпроси в бъдеще. Европа трябва да е много по-категорична в отстояването на позициите си и, като прави това, да продължи да поставя амбициозни цели, включващи цели за и намаления на емисиите от 30%.
Това е икономическа надпревара кой да поведе света в ХХI век на основата на "зелени" работни места и устойчиво жизнено равнище. Европа трябва да спечели тази битка независимо от това какво ще направят или няма да направят нашите приятели.
Cristina Gutiérrez-Cortines
(ES) Искам да приветствам г-жа Еспиноза; много се радвам, че тя е тук.
Най-много съм загрижена от промяната в нагласата и факта, че нашият анализ относно Копенхаген реално може да доведе до промяна в нагласата. На първо място, мисля, че един от проблемите ни е в липсата на скромност и реализъм, както колегите ми вече казаха. Обаче най-вече съм загрижена от това, че когато посетихме други страни, установихме, че те говорят не за изменението на климата, а по-скоро за глобална промяна.
Контекстът, в който ще се движим в Мексико, и контекстът, в който се движехме досега, е - увеличаващо се население, недостиг на храна, необходимост от повече земеделие и ограничени ресурси от земя и вода; поради това каквото и решение да вземем относно изменението на климата, трябва да се разглежда в този контекст. Разбира се, не трябва също да забравяме, че много страни имат правото да се развият.
Поради това трябва да имаме систематичен поглед, а това липсва в нашия анализ на изменението на климата. Изменението на климата не може да бъде решено само чрез въпроса за емисиите. При един секторен, количествен поглед не се стига доникъде.
Нещо повече, следва да отдаваме по-голямо значение на науката. По-конкретно изисквам от Комисията екипите, които подменяха данните, да бъдат проверени, а финансирането им да бъде спряно, ако Европейският съюз наистина ги подкрепя, защото това ще ни дискредитира завинаги.
Как ще се координираме по този въпрос? Това е друг много важен въпрос. Как Европейският съюз ще организира сам себе си, за да се постигне споразумение? Трябваше вече да сме започнали работа тази сутрин по въпроса.
Най-накрая, въпросът, който ме безпокои: приспособяване протича в съответната територия и трябва да започнем този процес, още веднъж с едно ново, стратегическо виждане за територията; то включва производителност, стратегическо ново залесяване, региони, области и окръзи, посветени на агроенергията, и водите и биологичното разнообразие. Такъв поглед ние нямаме.
По този въпрос мисля, че трябва да помислим за възможността за структурни фондове за нови стратегически планове във всички региони, за да бъдат в състояние да осъществим приспособяването; вземащите решения трябва да бъдат призовани да започнат стратегическия преглед на територията, тъй като ние не носим отговорност за тази територия и ще бъде много трудно да се работи по нея от Европа.
Saïd El Khadraoui
(NL) Г-н председател, госпожи и господа, както вече беше казано многократно, срещата на върха беше провал. На километри сме от целите си. През идните месеци ще трябва да видим могат ли все още нещата да бъдат поправени. Мисля обаче - както и други преди мен също казаха - че все още има много неща, които можем да поправим сами, дори и без международно споразумение под егидата на ООН. Мисля по-конкретно какво можем да направим за създаване на една по-устойчива транспортна система. Приоритетна цел беше да се намалят емисиите от въздухоплаването с 10% до 2020 г., работейки чрез Международната организация за гражданска авиация (ИКАО) и емисиите от морския транспорт с 20%, чрез Международната морска организация (ИМО). Поради това приканвам Съветът и Комисията да продължат преговорите в рамките на тези организации и да засилят натиска, като пристъпят към подготовка на едностранни мерки, ако споразумение не може да се постигне в относително кратък срок.
Междувременно има много задачи за домашна работа, която можем да решим сами. Колкото до транспорта вътре в Европа, по време на изслушванията чух кандидатът за член на Комисията Хедегаард да се обявява за амбициозен пакет по въпросите на климата и транспорта. Кандидатът за член на Комисията Калас изглеждаше доста по-малко ясен, но искам да напомня на Комисията, че на транспорта се падат 25% от емисиите на CO2 и поради това се изискват спешни действия. Сложно е, трудно е и е необходимо съчетание от мерки, но Ви призовавам да продължите работа по това и по този начин да дадете важен принос за една по-устойчива политика.
Catherine Soullie
(FR) Г-н председател, г-жо министър, госпожи и господа, вече не се налага да доказваме важността на въпроса за изменението на климата. Последиците му в краткосрочен, средносрочен и дългосрочен план не могат да бъдат отречени, макар че резултатите на Японския център по хигиена на околната среда (JESC) излязоха на първа страница на един национален вестник и без съмнение ще засилят позицията на скептиците.
Конференцията в Копенхаген изглеждаше пред света като уникална възможност за световните лидери да представят свидетелства за, да действат по и да коригират последиците от процеса на изменение на климата. Европейският съюз беше сред ключовите участници във форума, не само поради смелото законодателство, което приехме за ограничаване влиянието на нашите дейности върху климата, но и защото Европа е съюз от държави, които наистина могат до донесат промяна.
Резултатът от конференцията в Копенхаген явно остави чувство на неудовлетвореност, но аз не бих я нарекла провал. Светът, дори една от най-неохотните страни, Китай, постигна съгласие по въпроса за ограничаване покачването на температурата до два градуса. Бразилия току-що прие закон, целящ намаляване емисиите на парникови газове с около 39% до 2020 г. съгласно ангажиментите си.
Много други страни също показаха голяма амбиция по отношение целите за намаляване емисиите на парникови газове. Тук имам предвид Япония и Норвегия. Трябва също да отбележа много положителния акцент, който се яви консенсусът, постигнат относно спешната необходимост от механизъм за намаляване емисиите, причинени от обезлесяване. Изработен беше конкретен и единодушен текст относно прилагането на така наречения механизъм за намаляване на емисиите от обезлесяване и деградация (REDD+), с който да се намали обезлесяването и да се позволи CO2 да бъде съхраняван по естествен начин.
Макар и да е далеч от обвързващо споразумение, но безспорно имащ всички белези на политическа договореност, резултатът от Копенхаген трябва да ни насочи към въпроса защо се стигна до такова разочарование. Присъствах на конференцията в Копенхаген, както и редица мои колеги, с желанието да участвам, да помогна и да видя една Европа на преговори с ръководна роля да предприеме мерки. Бях безкрайно разочарована, защото Европа, и по-конкретно Парламентът безспорно не изиграха ролята, която заслужаваха в преговорите.
За да се почувства присъствието й, Европа трябва да се възприема като по-силна в тази област. Срещата на нашите министри по околна среда в Севиля не стигна доникъде, а лидерите ни изглеждаха несигурни и колебливи и ние все още сме разделени по въпроса за нашите цели.
Надявам се, че г-жа Хедегаард, въоръжена със своите предложения и задълженията, които пое пред комисията по околна среда, обществено здраве и безопасност на храните, ще бъде в състояние да възвърне амбициите на Европейския съюз.
Lambert van Nistelrooij
(NL) Съгласен съм с казаното от г-жа de Lange от името на нашата делегация на нидерландския Християндемократически апел (ХДА) в разискването. Аз също съм разочарован, че до правно споразумение не се стигна и искам да задам въпрос на действащия председател на Съвета. Какви са последиците от отсъствието на такова споразумение за нашата законодателна рамка, а именно за пакета документи, който приехме за търговията с CO2, наред с други? Какво ще бъде влиянието върху тази система? Можете ли да ни кажете това? Искам да посоча, най-вече в ролята си на координатор на групата на Европейската народна партия (Християндемократи) по регионална политика, че целите ни трябва да бъдат изцяло запазени. Също така Европа не трябва да поставя под въпрос усилията на гражданите, на малките и големите градове, регионите и предприятията, които са се ангажирали с пакета от програми за реализация. Въпросът за климата не е само рекламен шум и отбелязвам също, че за щастие той е заложен също в стратегия "ЕС 2020" на новата Комисия.
Искам също да отбележа, че вече насочихме собствените инструменти и ресурси на ЕС към приоритетите, свързани с климата: 30% от регионалните фондове са за проекти, свързани с климата и енергетиката, което е два пъти повече от числото за предходния период. Този конкретен приоритет отваря път да продължат иновациите и новите "зелени" технологии, които ще спомогнат да получим предимство на световно равнище. Това важи също и за разходите съгласно Европейския план за икономическо възстановяване. Мисля, че това определя една положителна тенденция, включително за финансирането след 2013 г. Наистина отбелязвам голяма ангажираност в регионите, малките и големите градове, да продължат работата по това. Ще изпратим грешното послание - при отчаянието, което може би се забелязва в редица от изказванията тук - ако намалим тази амбиция. Споделям надеждата Ви, че в Мексико - вторият ни шанс - ще се справим по-добре.
János Áder
(HU) Г-н председател, нека не разкрасяваме нещата. Копенхаген беше провал. Не искам да се задълбочавам в това обаче, а предлагам вместо да критикуваме другите, по-добре да погледнем в собствения си дом. Трябва да признаем, че една от причините за провала беше отсъствието на обща европейска позиция в Копенхаген, било то от гледна точка на квоти за CO2 или финансиране. Съгласен съм с тези, които казват, че предпоставката за успешните преговори е да има обща позиция на ЕС. Това е вярно. Какво е необходимо, за да постигнем това? Необходимо е Комисията и всички държави-членки на Европейския съюз да се придържат както към буквата, така и към духа на Договора от Киото. Унгария, Полша, Румъния, България, Балтийските страни, Словакия и Чешката република изпълниха ангажиментите си дори свръх равнището, определено в Киото. Поради това те могат да продават квотите си за CO2. Мисля, че е непочтено, несправедливо и неуместно от страна на Комисията и на останалите държави-членки на Европейския съюз да лишат тези страни от възможността.
В Копенхаген Полша и Унгария предложиха компромис. Целта беше да се запази възможността за продажба на квоти и след 2012 г., но годишният й обем трябва да бъде ограничен, а получените пари - използвани за "зелени" инвестиции. Предложихме компромис в името на една обща европейска позиция. Сега е ред на Комисията и на ЕС-15, особено защото без Унгария, Полша, Румъния и другите страни ЕС-15 не биха могли да заявят, че са изпълнили ангажиментите си, тъй като вместо обещаните 8%, те са постигнали само 5,5%. Благодаря ви за вниманието.
Françoise Grossetête
(FR) Г-н председател, преговорите онагледиха провала на стратегията на ЕС, която целеше да накара останалите да вървят по стъпките му, като се яви най-добродетелен.
Истината е, че има пропаст между риториката на ЕС, желаещ да бъде световен лидер в борбата срещу изменението на климата, и способността му да приобщи другите на заключителните преговори. Не само че никой не се приобщи, а и тъй като поставихме картите си на масата прекалено рано, провалът беше неизбежен. Всъщност гласът на ЕС на практика не се чуваше на заключителните преговори.
И сега, какво да правим? Трябва преди всичко да приложим принципа на реципрочност в обмена си с трети страни. Европа не може повече да търпи положение, при което някои вносни продукти не отговарят на екологичните изисквания. Поради това положението, до което се стигна вследствие провала в Копенхаген, създава несигурност относно бъдещите международни оперативни правила в областта на намаляването на въглеродните емисии, което е особено вредно за тези наши предприятия, от които се изисква да направят големи инвестиции. Липсата на информираност може също да има вредно отражение върху пазара на CO2, за чието укрепване и гладко функциониране е необходима ясна и стабилна рамка.
В същото време САЩ и Китай инвестират усилено в "зелени" технологии с цел създаване на "зелените" работни места на бъдещето. Европа не трябва да изпусне влака на иновациите. Тя трябва да подкрепи една истинска европейска политика на промишлеността, тъй като това е истинското предизвикателство в борбата срещу изменението на климата. Вече има нови чисти технологии; от нас зависи да ускорим използването им в нашите политики в интерес на всички и особено на развиващите се страни.
Това е предизвикателството, с което трябва да се заеме ЕС. Той има средствата да предприеме с успех тази революция, но нека бъдем по-прагматични с приближаването на следващите крайни срокове, така че една година по-късно, в Мексико сити, да можем да превърнем споразумението, сключена в Копенхаген, в нещо правно обвързващо.
Andrzej Grzyb
(PL) Г-н председател, г-жо Еспиноза, г-н член на Комисията, испанското председателство реши да подготви оценка на конференцията в Копенхаген относно климата, макар тук да казваме, съгласно многото оратори, че тя завърши с фиаско. Обаче фиаското не е непременно катастрофа - понякога трябва да извлечем добри поуки от фиаското и да видим каква е истинската му причина. Сегашната стратегия на Европейския съюз за преговорите по опазването на климата трябва да бъде подложена на оценка, тъй като е в ход подготовката да следващата среща на върха, която ще се проведе в Мексико през декември тази година.
Имам един въпрос: трябва ли да завишим целта за намаляване, защото сегашната цел не беше постигната на преговорите? Трябват ни партньори и за сегашната цел, а за завишената цел нямаме никакви партньори. Трябва да се посочи, че без САЩ, Китай и Индия - и това също беше казано многократно в залата по време на разискването - няма да има успех при целите, поставени от Европейския съюз на срещата на върха в Копенхаген. Положението ще бъде подобно и в Мексико. Трябва да оценим декларацията на другите страни, запазвайки преди всичко форума на конференцията относно климата като основен форум за договаряне на разбирателство, независимо от критичните оценки за това дали форумът в ООН е подходящ, добър, работи правилно и други.
Искаме "зелена" икономика, която рационално използва околната среда и която развива нови източници на енергия и нови технологии за производство и пестене на енергия. В същото време знаем, че най-евтината енергия е тази, която не е била изчерпана и затова трябва да бъдем рационални. Между другото - и това е последното ми изречение - намаление на емисиите на въглероден диоксид и другите парникови газове не се постига с използване на скъпи технологии. Твърде често нашите собствени ресурси като горите и почвата могат също да бъдат отлично място за поглъщане и това е биологично поглъщане и следователно ефикасно поглъщане.
Председател
За разлика от тази сутрин, когато толкова бързахме, сега имаме няколко минути на разположение, така че, отстъпвайки от обичайното правило, ще опитаме да дадем думата на всички, които поискаха да се изкажат по процедурата с вдигане на ръка. Но моля всички да ограничат изказването си до по-малко от минута.
Ще прекъсваме изказванията ви след една минута, тъй като в списъка има 13 души. Искам всеки да получи възможност да се изкаже, но за да имат възможност г-жа Еспиноза и членът на Комисията Рен да отговорят, всички вие трябва да говорите само по една минута.
Marian-Jean Marinescu
(RO) Според очакванията, срещата на върха в Копенхаген не завърши с конкретни резултати. Обаче имаме ясен поглед върху явлението глобално затопляне и необходимостта от предприемане на действия. Европейският съюз трябва да продължи усилията си на равнище външна политика, особено разговорите със САЩ и Китай. Трябва да бъдат постигнати положителни резултати. Имаме членове на Комисията, отговарящи както за външната политика, така и за действията в областта на околната среда.
Дотогава действията, които Европейският съюз е предприел до момента, освен тези, които са предприети едностранно, трябва да продължат. Надявам се на неформалното си заседание в Севиля през януари министрите по околна среда да се отнесат към резултата от Копенхаген прагматично и да разгледат изменението на климата в контекста на бъдещия План за действие за енергийна ефективност за 2010-2014 г.
Освен това третият пакет от мерки за вътрешния пазар на енергия трябва да бъде съгласуван със споразумението от Копенхаген, за постигане на енергийна сигурност, насърчаване възобновяемата енергия и улавяне и съхранение на въглеродния диоксид.
Linda McAvan
(EN) Г-н председател, имам въпрос към действащия председател на Съвета, може би и към Комисията, във връзка с този краен срок 31 януари. Какво става с ангажиментите вътре в ЕС? Предполагах, че ЕС ще поеме един ангажимент, а сега чувам, че в Комитета на постоянните представители (Корепер), се обсъждат няколко ангажимента. Какво точно става?
Второ, говорим за един глас на Европа, но не е ли част от проблема в това, че ЕС отиде в Копенхаген с мандат и нямаше гъвкавост за преговарящия екип да преговаря? Това е част от проблема. Ето защо ЕС беше изолиран от заключителните преговори. Защо да се говори с преговарящ, който не може да помръдне и няма гъвкавост? Как ще решим това? Разбирам, че същото се случва и в СТО. Това е голям проблем за ЕС.
Накрая, надявам се, г-н член на Комисията Рен, че ще предадете най-добрите ни пожелания на члена на Комисията Димас. Съжалявам, че той не присъства тук на заключителната сесия. Искаме да му благодарим за отличната работа, която свърши в течение на много години, и се надявам да го видим другата седмица в комисията по околна среда, за да му предадем нашите благодарности.
Gerben-Jan Gerbrandy
(NL) Г-н председател, за съжаление към гигантите - САЩ, Китай, Индия, Бразилия - в Копенхаген не се присъедини европейски гигант. Беше дори по-зле - на масата седяха 28 европейски джуджета: 27 държави-членки и една безсилна Комисия. Ето как не трябва да се правят нещата. Ако Европа не съумява да говори с един глас, тя е безсилна и не може да изиграе потенциалната си роля. Това е печално не само за Европа, но също така в частност за резултатите от такъв вид конференция. Тази сутрин председателят Барозу, с Договора от Лисабон в ръка заяви, че Комисията е тази, която говори от името на Европейския съюз по екологичните въпроси. Нека подкрепи казаното с дела. Въпросът ми към Комисията е: вместо красивите думи за един глас, готови ли сте да поискате тази роля и при необходимост да изместите Съвета?
John Stuart Agnew
(EN) Г-н председател, докато течеше голямата конференция в Копенхаген миналия месец - с пълния набор политици, неправителствени организации и активисти - в същия град се провеждаше и друга конференция относно климата, където повечето оратори бяха учени и мисля, че бях единственият присъстващ член на Европейския парламент.
Тези учени, един по един, развенчаха така наречените факти за предизвиканото от човека глобално затопляне, оборвайки с научни аргументи паникьорските фрази без смисъл. Чухме за техническите слабости на графиката тип "хокеен стик" на Ал Гор и несигурността на данните от метеорологичните станции след падането на Берлинската стена. Бяхме информирани за научните недостатъци на компютърните модели, които неохотно предсказват студено време и вероятността взаимовръзката между въглеродния диоксид и температурите в света да е точно обратна на тази, с която ни промиват мозъците. Бяха ни показани спътникови снимки на бързото увеличаване на ледовете в Арктика през последните три години и ни информираха за нарастването на броя на полярните мечки.
Andrew Henry William Brons
(EN) Г-н председател, предходните позовавания на т.нар. доказателства за ледниците в Хималаите трябва да се проучат по-задълбочено. МГИК заяви през 2007 г., че те ще изчезнат към 2035 г.
Неотдавна вестник "The Sunday Times" разкри, че докладът в крайна сметка се опира на интервю, дадено на списание "New Scientist" от един индийски учен, г-н Hasnain, през 1999 г. Г-н Hasnain впоследствие заявил, че то се е опирало на негови собствени оценки, не е споменал годината, нито е извършил някакви сериозни изследвания.
Ако нашите изводи относно хипотезата за изменението на климата ще се опират на доказателства, то те трябва да бъдат безупречни. Те не трябва да бъдат нито изфабрикувани, нито измислени.
Iosif Matula
(RO) За разлика от други региони в света, Европейският съюз осъзнава и поема ролята на пионер в битката с изменението на климата. В същото време големият брой участници на срещата в Копенхаген ме изпълва с надеждата, че действията на такъв голям брой съюзници в крайна сметка ще имат шанс за успех. Макар заключенията на срещата на върха да не бяха това, което се очакваше, мисля, че нашето участие на различни равнища ще доведе до желаните резултати.
Трябва да насърчаваме повече инвестиционни програми в нашите държави както в областта на възобновяемата енергия, така и в областите с пряко въздействие върху изменението на климата. Тук имам предвид както малките проекти, като тези за техническа помощ за местни енергийни източници, така и големите проекти с регионален обхват, като разделното събиране и рециклиране на отпадъци или възстановяването и разширяването на мрежите и системите за водоснабдяване и канализация.
Gilles Pargneaux
(FR) Г-н председател, г-жо министър, на 11 ноември Вацлав Хавел ни каза, че Европа е родината на нашите родини. Обаче след Копенхаген, нашите европейски сънародници са много непреклонни. Има реална липса на доверие и поради това, изправени пред кризата на доверието и за да можем да го възстановим, искам да Ви задам въпрос от две части.
Първо: през шестте месеца на Вашето председателство, желаете ли да върнете на масата за преговорите въвеждането на данък върху въглерода от вида "Тобин" върху финансовите операции? Според мен този данък би позволил доверието да бъде възстановено не само сред нашите съграждани, а също и сред всички лица по света, които също са изгубили доверие.
Второ: желаете ли да върнете на масата един по-обвързващ списък за квотите за въглерод и изместването на въглеродни емисии?
Seán Kelly
(EN) Г-н председател, също както една птичка пролет не прави, така и една студена зима не опровергава теориите за изменението на климата и глобалното затопляне. Всъщност за все повече и повече хора доказателствата са неопровержими, защото и научните доказателства и това, което виждаме, свидетелстват, че има изменение на климата.
Мнозина описаха конференцията в Копенхаген като неуспех и провал. Мисля, че по-точно е тя да бъде описана като малка крачка във вярната посока: една малка крачка във вярната посока. Сега предизвикателството е в Мексико малката крачка да бъде превърната в огромен скок за човечеството.
Особено за нас в Европейския съюз е голямо предизвикателство да докажем, че новите институции и новите длъжности, създадени с Договора от Лисабон, са ефективни. Ако се окажем в периферията, както стана в Копенхаген...
(Председателят отнема думата на оратора)
Andrés Perelló Rodríguez
(ES) Малко теми са се радвали на такова широко съгласие в Европейския парламент и в обществото и е жалко да разбиваме надеждите на обществото, което ни подкрепя и което вярваше в Копенхаген.
Не мисля, че срещата на върха беше провал и определено не вярвам на това, което казват хора, които не могат да направят разлика между климата и времето навън: фактът, че на север вали сняг, е очакван, но не е нормално да вали сняг в Севиля и в Куба да бъде четири градуса по Целзий, което фактически потвърждава, че изменението на климата оказва въздействие. Не смятам, че някое от тези неща означава, че трябва да свалим гарда.
Сега, повече от когато и да било, трябва да удържим позицията си, г-жо министър. С други думи, през тези шест месеца трябва да полагате дори още по-големи усилия, за да убедите Съвета в необходимостта от една все по-еднородна и обединена позиция. Трябва да вдъхновите Комисията да гарантира, че ще говорим с един глас, така че когато отидем в Мексико, г-н Обама да не може да ни обърне гръб и да каже, че отива да се срещне с китайците и след това ще разкаже на европейците за нея, защото в това е коренът на разочарованието, изпитано от Европейския съюз.
Г-жо министър, длъжни сме да запазим водещата си роля в името на климата, в името на Европейския съюз и в името на цялото човечество.
Председател
Напомням, че имате възможност да представите изказванията си в писмена форма и те ще фигурират в стенограмата на Парламента. Ако говорите много бързо обаче, възниква проблемът, че преводачите не могат да следят какво казвате и вие ще бъдете единствените, които ще чуете изказванията или поне тези от вас, които владеят езика, на който те се правят.
Затова по-добре е да говорите бавно, така че изказването ви да може да бъде преведено и, както казах, използвайте възможността да представите изказванията си в писмена форма, така че да могат да бъдат включени в стенограмата.
Bogusław Sonik
(PL) Г-н председател, трябва да се признае, че тактиката, използвана от Европейския съюз досега, включително на срещата на върха в Копенхаген, беше погрешна. Това беше тактиката да разкрием всичките си карти и да си мислим, че ако приемем амбициозни цели, другите ще се включат. Пазарлъците, каквито имаше и в Парламента, дали емисиите да бъдат ограничени с 40% или с 50% бяха грешка. Малко напомня на преговорите от времето на Студената война, когато някои политически групи вярваха, че едностранното разоръжаване ще подтикне и Съветския съюз да се разоръжи. Трябва да сменим тази тактика и да бъдем твърди в преговорите с най-мощните страни в света - Китай, САЩ - и дори да заплашим с налагане на това, което предлагат колегите ни от Франция - данък върху въглерода по границите на Европейския съюз. Предприятията ни трябва да бъдат конкурентоспособни на световния пазар. Трябва също да не забравяме новите технологии, включително технологиите...
(Председателят отнема думата на оратора)
Marc Tarabella
(FR) Г-н председател, всички са съгласни с констатацията, че срещата на върха в Копенхаген завърши с двоен провал. И наистина, срещата на върха беше не само неуспешно представление, довело до необвързващо споразумение, което не беше подписано от всички страни, но също трябваше да се примирим и със собственото си поражение, тъй като ключовата роля беше изиграна от двете най-замърсяващи страни на планетата, Китай и САЩ, които бяха в центъра на вниманието при преговорите в Копенхаген. Това Г-2 водеше преговорите без европейците или развиващите се страни да имат особено думата. Поради това земеделието почти не беше разгледано. При все това този сектор е един от най-основните елементи в борбата с изменението на климата. В момента европейското земеделие се готви да премине към по-устойчиви модели на производство, с по-отговорно управление на водите и модели, които са по-малко енергоемки и по-малко зависими от химикали, тъй като то си дава сметка, че точно биологичното разнообразие и опазването на екосистемите са ключовете към намаляване замърсяването на околната среда. Така че, моля Ви, кога ще признаем, че земеделието...
(Председателят отнема думата на оратора)
Bogdan Kazimierz Marcinkiewicz
(PL) Г-н председател, срещата на върха в Копенхаген показа още един начин да се погледне на въпроса за изменението на климата. Истинският проблем не беше този за намаляване емисиите на парникови газове, а да се предложат ефикасни механизми, които способстват за намаляването им. До момента Европейската общност беше лидерът в областта на намаляването на емисиите на CO2 и все още определя стандартите за постигането му в световен мащаб.
Поради това, в рамката на Европейския съюз, си струва да предложим устойчив подход, който да направи възможно функционирането на наши собствени подходящи мерки, на първо място вътре в ЕС. Парите могат да дойдат от фонд на ЕС, създаден съвместно от всички държави-членки, вноските в който да са пропорционални на брутния вътрешен продукт на глава от населението на всяка страна. По този начин ще получим равни вноски от всяка държава-членка без излишни усложнения. Приоритет ще се даде на финансирането на мерки, които биха допринесли за реално намаляване на емисиите при най-ниски разходи.
Adam Gierek
(PL) Г-н председател, във връзка с критичните бележки на учените относно надеждността на изводите на МГИК и разкритията на фалшификации на данни, а това несъмнено повлия на резултатите на конференцията в Копенхаген, отправих въпрос към Комисията за възможностите да се проведе изследване за проверка на оспорените констатации. В отговора си г-н Димас заяви, че оценката на МГИК е израз на консенсуса, постигнат от хиляди учени. Затова питам, резултатите в науката с консенсус ли се приемат или научните изводи се правят с гласуване? Относно "Климатгейт" членът на Комисията заяви, че позицията на Европейската комисия е, че той не накърнява очевидните и обосновани изводи, съдържащи се в доклада на МГИК. Затова питам какви изводи могат да се направят от фалшифицирани данни? Мисля, че е необходимо безпристрастно проучване за установяване последиците от CO2. Без научна достоверност в Мексико ни чака нов провал.
Sirpa Pietikäinen
(EN) Г-н председател, с мерките след Копенхаген трябва да бъдат подобрени позицията и способността за преговори на ООН.
Трябва да улесним ООН да започне да преговаря в сегмента на високо равнище с държавните ръководители и след това да продължи работата по изчистване на подробностите с държавните служители по начина, по който това се прави в Г-8 или Г-20. ЕС има интерес и способност да прокара такава реформа през системата на ООН.
На второ място, желанието и надеждата ми във връзка със Съвета и новата Комисия е сега, с новия Договор от Лисабон, по възловия въпрос на външната ни политика да работи триото от председателя на Комисията, върховния представител и члена на Комисията, отговарящ за действията в областта на климата, и да се пристъпи към водене на преговори въз основа на единен съгласуван текст.
Edite Estrela
(PT) Тук вече се каза и е вярно, че Копенхаген е разочарование, тъй като накрая нито една политически обвързваща договореност не беше одобрена. Сега обаче трябва да гледаме напред и да се подготвим политически за конференцията в Мексико - в техническо отношение Европейският съюз вече е подготвен. Европейският съюз трябва да си върне ролята на лидер и да осигури да го чуват с един глас. Договорът от Лисабон ще ни помогне за това, позволявайки на Европа да се утвърди и да говори с единен глас и с авторитета, който дава добрата подготовка. Разчитаме също на испанското председателство, когато пристигнем на съвещанието в Бон...
(Председателят отнема думата на оратора)
Председател
Приключихме сесията. Тя беше изключително дълга, но поне успяхме да дадем възможност на значителен брой колеги да се изкажат. Големият брой присъстващи колеги свидетелства също за интереса на Парламента към темата, с която се занимаваме.
Стигнахме до заключителната част на разискването и най-напред ще дадем думата на г-жа Еспиноза, за да може да отговори.
Г-жа Еспиноза знае и залата знае, че много се радвам да й дам думата, предвид приятелските чувства, топлината и уважението, които изпитвам към нея.
Елена Еспиноза Мангана
Госпожи и господа, искам да благодаря на всички ви за вашето участие, което без съмнение ще ни помогне да се усъвършенстваме. Съжалявам, че не мога да отговоря на всеки от вас лично, от първото изказване на г-жа Wortmann-Kool до последното на г-н Grzyb и също на 15-те допълнителни изказвания, които чухме. Позволете ми обаче да кажа още няколко думи след встъпителното ми изказване.
Пред нас стоят няколко цели от голяма важност в областта на изменението на климата: да заздравим подкрепата и подходящото равнище на ангажимент за споразумението от Копенхаген и да подсилим всеки от компонентите й, като развием по-подробно съдържанието и ускорим прилагането им.
Срещата на върха в Копенхаген разкри новия международен сценарий, който ни заобикаля. В рамките на този сценарий са необходими по-нататъшни подобрения, при които нови цели и очаквания се обявяват от съвсем различни участници и където правилата за приемането на решения трябва да бъдат променени, за да ги приспособим ефикасно към новите срокове и потребности.
В този контекст Европейският съюз трябва да обмисли най-добрия начин да докаже водещата си роля в областта на политиката за климата на международната сцена.
Не трябва да изпускаме от поглед целите си, защото това би отслабило авторитета и позицията ни, които бяха оспорвани през последните години. Европейският съюз най-добре знае колко трудно се гради тази колективна водеща роля. По същия начин Парламентът най-добре знае предимствата и удовлетворението от един резултат, който прави нещата по-добри за всички ни. В световен мащаб, ще можем да постигнем напредък само ако пътят напред се основава на взаимното доверие и обществения интерес.
Някои определиха Копенхаген като абсолютна буря със сладко-горчив вкус. Бих взела нещо от това, защото го намирам за много ценно: фактът, че тя ни даде голям потенциал, от който ще можем да черпим през идните месеци. Госпожи и господа, бъдете спокойни, че можем високо и ясно да заявим - Европейският съюз не беше проблемът в Копенхаген.
Преминавайки към изказванията, неколцина от вас споменаха за солидарност с трети страни, намаляване на емисии, обезлесяване и по-ефективна и по-устойчива промишленост, а мнозина от вас говориха за ръководна роля и единство. На този етап наш дълг е да настояваме за незабавно прилагане на споразумението от Копенхаген.
Също е наш дълг да настояваме за пълно включване на споразумението в обичайната процедура на ООН и също така да положим здрава основа за значим напредък в Мексико. Там ролята на регионалните и секторните съюзи ще бъде от основно значене и Европейският съюз трябва да ги укрепва и разширява.
Трябва да бъдем рамо до рамо в работата ни, с лице към бъдещето. Трябва да се поучим и да продължим напред. Не трябва да се изкушаваме да се оплакваме. Като гледам към бъдещето и мисля какво трябва да оставим на идните поколения, Парламентът може да направи много. Всички ние заедно - държавите-членки, Съветът по околна среда, Комисията, Парламентът и, разбира се, председателството - всички трябва да изиграем своята роля.
Вместо да се изместваме един друг, трябва да действаме заедно и да обединим всичките си усилия за защита на общото ни бъдеще, без да забравяме, че околната среда, развитието, конкурентоспособността и иновациите са общи цели, които трябва да вървят ръка за ръка.
Отбелязвам приноса ви и ви уверявам, че испанското правителство, което ще заема ротационното председателство на Европейския съюз до 30 юни, ще работи с вас за постигане на едно по-устойчиво бъдеще за всички ни.
Оли Рен
Г-н председател, позволете ми преди всичко да благодаря за твърде съдържателното и отговорно разискване. Със сигурност ще предам най-добрите ви пожелания на колегата ми Ставрос Димас за скорошно възстановяване, за да може скоро да се присъедини към вас в комисията.
Записах си вашите бележки и ще се опитам да отговоря на някои от въпросите и политическите ви позиции въз основа на информациите, които изисках по време на разискването. Мисля, че можем да тълкуваме основните ви послания в смисъл, че макар и споразумението от Копенхаген да не отразява нашето равнище на амбиция, то все пак носи известен европейски отпечатък. С други думи, споразумението от Копенхаген има споменаване на равнището на амбиция, необходимо за справяне с изменението на климата за споразумението след 2012 г., поставя се основата за финансов пакет и се отправя покана за сериозни ангажименти за намаляване на емисиите.
От наше собствено име, във връзка с нашите ангажименти, Корепер заседава в момента и Комисията и държавите-членки искат да изработят единен документ, който да е ясен. Подробностите в момента се обсъждат и съм сигурен, че ще сме готови преди крайния срок 31 януари. С това отговарям на г-жа McAvan и той би трябвало да се яви солидна основа за единния текст за преговори, за който призоваваше г-жа Pietikäinen.
В същото време гледаме на споразумението като на трамплин за бъдещите големи скокове в Мексико в бъдещите международни преговори за климата. Г-жа Hassi и мнозина други призоваха за водеща роля на ЕС. Съгласен съм и Комисията е решена да направи необходимото ЕС да поддържа водещата си позиция в идните месеци и да преобразува споразумението в амбициозния и обвързващ договор, който всички искаме да видим. Разчитам на подкрепата ви за тази цел.
За съжаление - както с основание се каза в настоящото разискване - някои от важните ни партньори в преговорите, като Китай и САЩ, нямаха възможност или желание да се обвържат толкова тясно, както направи Европейският съюз, което, разбира се, имаше вредно отражение върху преговорите. На всички е ясно, че Китай по-конкретно не желаеше да се ангажира със сериозни съдържателни цели. Личното ми мнение е, че новата Комисия ще трябва да определи цялостна стратегия на Европейския съюз относно Китай, за да преследваме и постигаме по-добре общите ни интереси по отношение политиката за климата, търговските обтегнати отношения и политиката на обменния курс. Не е приемливо валутният дъмпинг на Китай да излага на риск икономическото възстановяване в Европа. По същия начин ще очакваме Китай да поеме сериозен ангажимент в областта на политиката относно изменението на климата.
Но нека напомним също така, че водещата ни роля започва у дома. Трябва да положим всички усилия да изпълним ангажиментите си от Киото с приближаването към финалната права. Трябва също да осигурим да бъдат предложени нови амбициозни политики и мерки, които да ни доведат до целта за намалението с 20% - или дори 30% - която сме си поставили. За да се постигне това, трябва да инвестираме в иновации и изследвания на ефективни от гледна точка на ресурсите технологии в околната среда и енергетиката, които ще бъдат в сърцевината на новата стратегия "ЕС 2020", която подготвяме в момента.
Съгласен съм с г-жа Dati и г-жа Grossetête, както и г-жа Ek - това предполага, че "ЕС 2020" ще трябва да бъде стратегия по индустрията за климата и стратегия за работни места - и по този начин в сърцевината на стопанското възраждане на Европейския съюз. Искам също да отговоря на г-н Davies на неговия твърде конкретен въпрос. Проверих и мога да Ви съобщя,че използването на 300 млн. евро в квоти за улавяне и съхранение на въглерод трябва да бъде решено на 2 февруари в съответния Комитет по комитология. Мога да Ви уверя, че искаме да подкрепим 12 демонстрационни централи. Осем централи ще бъдат подкрепени на първия кръг, а останалите на втория кръг.
В заключение, наш дълг към идните поколения е да продължим да даваме личен пример и да постигнем правно обвързващо споразумение до края на настоящата година, с което да осигурим по-добро и устойчиво бъдеще за всички.
Председател
След изказването на члена на Комисията, на когото пожелаваме всичко най-добро, спокойни в увереността си, че той ще се справи отлично, както и преди, приключваме разискването.
Гласуването ще се проведе на първата февруарска месечна сесия, с други думи на февруари I.
Elena Oana Antonescu  
Уинстън Чърчил твърди, че политиката е способността да се предскаже какво ще стане утре, другата седмица, другия месец и догодина, както и да имаш способността после да обясниш защо не се е случило.
В светлината на конференцията в Копенхаген, всички сме добри политици. Конференцията потегли с много политически оптимизъм за ново споразумение относно климата, но преговорите показаха, че оптимизмът и грижата за околната среда са повече европейски, отколкото световни ценности. Фактът, че резултатът от конференцията в Копенхаген стана разочарование с това, че нашите надежди и тези на нашите граждани не се сбъднаха, трябва да ни мотивира и да ни направи решени да бъдем по-ангажирани и да покажем по-голямо единство на следващата среща на върха тази есен в Мексико. Европа трябва да се научи да бъде играч и активен преговарящ и да говори в един глас.
Ivo Belet  
в писмена форма. - (NL) Г-н председател, след фиаското в Копенхаген бихме могли да седнем край страничната линия, ридаейки и хлипайки безутешно, но това би било загуба на енергия. Нека продължим да въвеждаме ред в собствения си дом. Европа е единственият континент, който разполага с конкретно и амбициозно законодателство за намаляване емисиите на CO2. То трябва да бъде приложено през идните месеци и години. Не трябва да забравяме, че то има също пряко отражение върху другите свръхсили, не на последно място върху Китай. Всички потребителски стоки, които Китай желае да продава в Европа в близко бъдеще, ще трябва да отговарят на най-строгите европейски стандарти по околната среда. Това ще накара и китайските производители да сменят курса. "Hopenhagen" (Пристанище на надеждата) до голяма степен може да се е провалил, но трябва отново да се заловим за работа, тъй като догодина ще има нови възможности, първо в Бон, а след това в Мексико. Междувременно Копенхаген със сигурност направи необходимото всички да са нащрек, като много подобри информираността ни за околната среда. Не е достатъчно, но това, което ме прави оптимист, е разбирането, че инвестициите в климата са добри също и за собствените ни джобове, за икономиката, а оттам и за заетостта.
Sebastian Valentin Bodu  
Срещата на върха по въпросите на околната среда в Копенхаген беше описана от мнозина като шумен провал, защото резултатът й беше мъгляво споразумение, без никакви ясни предпоставки и срокове. Обаче ако погледнем по-внимателно какво се случи в датската столица ще видим, че там бяха положени основите на един нов световен ред за климата, който ще постигнем, макар и след години и години усилена работа и преговори.
Там за първи път се събраха 115 държавни и правителствени ръководители, за да обсъдят изменението на климата. Това е важен знак. Фактът, че срещата на върха се проведе под егидата на ООН показва, че дори и развиващите се и слабо индустриализираните страни разбират, че трябва да играят активна роля в намаляването на емисиите на парникови газове.
Значението на двустранните разговори между силните индустриализирани държави и развиващите се страни нарасна, особено в светлината на следващата среща на върха по въпросите на околната среда в Мексико. ЕС има всички необходими данни, за да играе важна роля в двустранните разговори с държави като Китай, Индия или Бразилия. Дойде моментът, в който никое усилие няма да изглежда прекалено голямо, когато говорим за бъдещето на планетата, което споделяме по между си.
George Sabin Cutaş  
През последния месец думата, най-често използвана за описание на срещата на върха в Копенхаген, е "провал". Незадоволителният резултат от срещата на върха се дължи както на въздържаността, проявена от големите индустриализирани страни, така и на сложните правила на системата, опиращи се на консенсуса в ООН.
Освен това трябва да се разгледа неспособността на Европейския съюз да поеме ролята на катализатор на усилията в света за ограничаване последиците от изменението на климата. Обявявайки едностранно цяла година преди конференцията намерението си да намали емисиите на парникови газове с 20% до 2020 г., ЕС имаше моралното предимство да раздвижи преговорите в Копенхаген. Обаче ние не знаехме как да осигурим гласът ни да се чува на среща, на която доминираха позициите на САЩ и страните с възникващи икономики.
За да можем да се надяваме преговорите да приключат с успех е необходим по-ограничен формат за дискусиите. Министерските срещи в Бон и Мексико сити през юни и декември трябва да се използват възможно най-ефикасно, за да остане открит пътят към приемане на нов договор. Държавите-членки трябва да координират действията си, така че на световната сцена да говорим с един глас.
Adam Gierek  
Фиаското на срещата на върха по въпросите на климата извади на показ слабостта на Европа и наивността на политическия й елит. То показа, че сме само един от многото играчи на световната сцена. Защо се оказаха неприемливи предложенията относно емисиите на CO2? Защото те заплашват интересите на много развиващи се страни, не вземат под внимание конкуренцията, основана на военната икономика в света, несправедливо разпределят правото да се използва общото благо, каквото е земята, и се основават на не много убедителната хипотеза, представена от МГИК, относно вредата от CO2 макар че, както се оказа, така наречените "доказателства" са били манипулирани ("Климатгейт"). Науката не трябва да бъде под политически контрол, а да взема под внимание всички обстоятелства и да отговаря на всички възможни въпроси. Някой попита ли например какво би станало, ако няма достатъчно CO2 в атмосферата? Би трябвало да се радваме на топлия период в съвременната история на нашата планета и че понастоящем в атмосферата има около 370-380 милионни частици CO2. От физиката и химията знаем принципа на подвижното равновесие на Льо Шателие, който предсказва създаването на идеални условия за фотосинтеза. Земята става по-зелена - факт, който е потвърждаван многократно и това гарантира по-богати реколти и по-добри условия за развитие. Дано продължи така, макар че за съжаление има много признаци, че през следващите две десетилетия светът ще става по-хладен. Извод: Европейският съюз трябва незабавно да преразгледа ограничителния си пакет за климата и енергетиката, тъй като той спъва конкурентоспособността на икономиката на ЕС.
Béla Glattfelder  
Сегашните либерални правила на търговията насърчават по-високи емисии на въглероден диоксид. Въвеждайки търговията с емисии, подпомагайки възобновяемите източници на енергия и с инвестиции, целящи подобряване на енергийната ефективност, развитите държави полагат значителни усилия за ограничаване на своите емисии на въглероден диоксид. Тези мерки водят до допълнителни разходи за предприятията. Нещо повече, в тези страни потреблението на енергия все повече се облага с данъци.
В същото време много развиващи се страни не правят нищо, за да намалят емисиите си на парникови газове. Те дори постоянно увеличават емисиите си на въглероден диоксид. Вместо да дават на най-големите промишлени потребители стимули за ориентация към енергийна ефективност, те им предоставят електричество при субсидирани цени. Мнозина казват, че днес най-важното сравнително предимство на тези страни вече не е евтината работна сила, а евтината енергия.
Ето защо трябва да бъдат приети нови международни правила, които да не допуснат търговията да води до допълнителни емисии на въглероден диоксид. Необходима е не само "честна", но и "зелена" търговия. За тази цел трябва да осигурим, че ако дадена страна не изпълни ангажиментите си, поети в договореностите относно изменението на климата, ще има налице ефикасни правни санкции.
András Gyürk  
Конференцията в Копенхаген относно изменението на климата беше разочароваща. Нямаше правно обвързващи ангажименти, които да определят бъдещата рамка на международното опазване на климата. Положението се усложнява от факта, че въпреки намерението си, ЕС не беше в състояние значително да повлияе на окончателния резултат от преговорите. Провалът на конференцията не оправдава бездействието. Трябва да свикнем с идеята да поставяме ударение на регионалните решения, докато бъде подготвен международен договор, който да бъде правно обвързващ за всички участници. Съответно Европейският съюз трябва да работи за прецизиране на вътрешните си регламенти по опазването на климата. Регламентите на Съюза трябва да бъдат направени по-ефективни без европейските предприятия да бъдат поставяни в неизгодно положение от гледна точка на конкуренцията.
Политиката на ЕС относно климата не трябва да поставя в неизгодно положение и новите държави-членки, какъвто беше случаят наскоро с вътрешната договореност на ЕС относно поделените основни ангажименти. Когато се стигне до опазване на климата трябва да се предпочитат решения, които имат и други допълнителни ефекти свръх намаляването на емисиите. По този начин развитието на градския транспорт подобрява качеството на живот, инвестициите в подобряване на енергийната ефективност създават работни места, а средствата, изразходвани за научни изследвания и развойна дейност, в същото време подобряват конукрентоспособността. Тези гледни точки трябва също да бъдат отразени в бюджета за следващите седем години. Европа не може да си позволи да бъде просто зрител на международните преговори по опазването на климата. Тя трябва да продължи да поема инициативата дори и ако вместо с фундаментални промени политиката за климата оттук нататък се характеризира с малки стъпки с повишена стойност.
Eija-Riitta Korhola  
Г-н председател, бях доста разтревожена, слушайки оплакванията от лошия резултат в Копенхаген. Мога да кажа само, че е време ЕС да се събуди за реалността. Трябва да спрем да се самозалъгваме и да си въобразяваме, че ЕС е бил във водеща позиция или че би могъл да поеме такава роля. Нека бъдем честни: нашата неефикасна и скъпа стратегия не представлява изкушение за никого. Ще кажа същото и на следващия член на Комисията, отговарящ за действията в областта на изменението на климата. Срещата на върха в Копенхаген дойде и отмина, но защо г-жа Хедегаард продължава да ни кара да вярваме, че ЕС е лидерът в политиката за климата и този, който ще чертае пътя пред света? Той не е бил в тази роля от много време.
"Следвайте ме, аз съм точно след вас" е парадоксалният девиз, който ЕС си е изработил. Именно с такава самозаблуда ЕС упорства в сгрешената си политика за климата, която унищожава работни места в най-чистите производства. Всички, които поне в някаква степен следят разискването относно климата отдавна знаеха, че международно споразумение, основано на формулата на ЕС, няма да бъде постигнато. САЩ, Китай и Япония избраха път, който не приема водения от ООН модел, с неговите договорени тавани на емисиите и времеви графици. Те инвестират пряко в намаляване относителното потребление на въглерод и в нови технологии, което след време ще се разглежда като логичният път за намаляване на емисиите. Този метод обаче няма да изложи икономиката и работните места на риска от бюрокрация, нелоялна конкуренция или непредвидени колебания в цените. Ние в Европа ще бъдем изложени на него, ако ЕС продължи да върви по друг път, оставайки сам и влошавайки положението на предприятията. Това е едно незавидно положение и никой не печели от него, най-малко хората. Няма да спечели и околната среда, дори и ако върху най-чистите производства в света бъдат наложени санкции в хода на търговията с емисии - санкции, каквито не се налагат на останалите. Време е ЕС да преразгледа политиката си и да престане да фантазира.
Petru Constantin Luhan  
Европейският съюз трябва да остане включен в международните преговори за приемане на споразумение след Киото. Ясно е, че за да бъде подписано ново световно споразумение след Киото, стратегията на ЕС по преговорите трябва да бъде оценена и добре подготвена, с оглед продължаване на преговорите през 2010 г.
Макар да не могат да бъдат сметнати за успех и да са далеч от това, което Европейският съюз искаше, заключенията от Копенхаген са нова крачка към подписването на правно обвързващо, глобално споразумение след Киото. Усилията на ЕС в най-близкото бъдеще трябва да са насочени към дипломатическа работа, имаща за цел поемане на ангажименти от всички съответни глобални партньори, особено САЩ, Китай и Индия, така че глобалната цел за ограничаване на покачването на температурата до два градуса по Целзий, в сравнение с нивото преди индустриализацията, да може да бъде постигната.
Трябва да бъдем наясно, че ангажимента на ЕС да завиши равнището за намаляване на емисиите до 30% до 2020 г. зависи от поемането от трети страни на сравними или пропорционални ангажименти.
Rovana Plumb  
Един месец след конференцията относно изменението на климата можем да й направим равносметка. Споразумението от Копенхаген беше договорено и подписано с много усилия и за малко не се оказа пълен провал. Компромисът, приет с големи мъки, беше само да се "приеме за сведение".
Макар ЕС да е поел конкретни, амбициозни цели, те не предизвикаха подобни действия от другите партньори. Трябва да се подчертае обаче, че всички големи икономически и политически сили в света се срещнаха, за да обсъдят и поемат отговорност в борбата с изменението на климата. Призната беше целта за задържане градиента на глобалното затопляне на 2° C и беше постигнато съгласие за финансова подкрепа от 30 млрд. щатски долара през периода 2010-2012 г. (бързо финансиране) и 100 млрд. щатски долара до 2020 г. Сумите са предназначени за финансиране на мерките за намаляване и за приспособяване към последиците на изменението на климата за най-слабо развитите и най-уязвимите държави.
Мисля, че следващата Комисия, особено ако в нея ще има член на Комисията, отговарящ за действията в областта на изменението на климата, трябва да прецени много внимателно всички предложения за намаляване - ангажиментите, поети от държави, които са страни по Конвенцията на ООН - и да подготви преговорите по същия начин, така че правно обвързващо споразумение да бъде подписано на COP 16 в Мексико през 2010 г.
Daciana Octavia Sârbu  
Повечето от нас с основание изразиха разочарование от резултата на срещата на върха в Копенхаген и неуспеха да бъде постигнато правно обвързващо споразумение. Обаче известен напредък беше постигнат. Например създаването в Копенхаген на "Зелен фонд за климата" ще осигури финансиране за по-бедните страни за приспособяване към изменението на климата и развитие на чиста енергия и официалното приемане от страните с възникващи икономики, че те имат съвместна отговорност прави конкретните ангажименти от тези страни по-вероятни в близко бъдеще. ЕС трябва да продължи да играе водеща роля при отсъствие на правно обвързващо споразумение. Кандидатът за член на Комисията, отговарящ за действията в областта на климата, заяви ангажимент за едно международно споразумение за опазване на тропическите гори, за включване на шосейния транспорт и морското корабоплаване в схемата за търговия с емисии (СТЕ) и за свързване на системите на ЕС и САЩ за ограничаване и търгуване с емисии, което ще представлява стъпка от възлово значение в международното сътрудничество за глобално намаляване на емисиите. Трябва да продължим да разработваме и прилагаме нашето собствено законодателство относно климата, така както други страни работят по своите. Работата ни с международните организации и страните партньори през идните месеци ще увеличи шансовете за по-съдържателен напредък на следващата конференция в Мексико.
Zbigniew Ziobro  
Проблемът на глобалното затопляне е един от основните въпроси, тревожещи съвременния свят. Неотдавна в Копенхаген се проведе среща на върха по въпросите на климата, посветена на този въпрос. Междувременно установихме, че съдържанието на няколко хиляди документа и електронни съобщения е попаднало в интернет от Департамента за климатични изследвания към Университета на Източна Англия, който е една от най-престижните институции в света, занимаващи се със затоплянето на климата и влиянието на човешката дейност върху този процес. Материалите включваха кореспонденция между учени от различни страни, чиито изследвания имаха влияние от особена важност върху позицията на Европейския съюз и на ООН по изменението на климата. Изтеклата информация показва, че резултатите от изследванията може да са били манипулирани и като резултат може да е била подадена ненадеждна информация за парниковия ефект и изменението на климата. Страните от ЕС, а оттам и нашите общества, носят съществени разходи във връзка с емисиите на парникови газове, докато в Копенхаген бяха направени опити да бъдат накарани развитите страни, включително ЕС, да поемат още по-голямо финансово бреме, свързано с глобалното затопляне, за да се помогне по този начин на развиващите се страни. Всички съмнения, които съществуват по този въпрос, трябва да бъдат подробно изяснени, дори не толкова защото искаме да убедим съмняващите се в оправдаността на мерките за ограничаване емисиите на газове, а защото европейските данъкоплатци понасят и ще продължат да понасят огромните разходи, свързани с това и те трябва да бъдат сигурни, че мерките почиват на непоклатими съображения.
