Podelitev nagrade Saharova - 20. obletnica (Slavnostna seja) 
Predsednik
Gospe in gospodje, začenjamo s slavnostno sejo.
Predsednik
Gospa Bonner, dobitniki nagrade Saharova Evropskega parlamenta za svobodo mišljenja, komisarka Ferrero-Waldner, gospe in gospodje - če lahko danes rečem "dragi prijatelji"! Danes za Evropski parlament ni navaden dan: danes je dan, ko pomislimo na temeljno skrb Evropske unije: prizadevanje za mir, napredek in človekove pravice, ki jih predstavljajo dobitniki nagrade Saharova. Z besedami Andreja Saharova "ni mogoče doseči enega izmed teh ciljev [mir, napredek, človekove pravice], dokler zanemarjamo preostala dva".
Danes smo se zbrali tu, 20 let po tem, ko je bila nagrada Saharova prvič podeljena in nekaj dni po 60. obletnici Splošne deklaracije o človekovih pravicah, da bi počastili številne pogumne moške in ženske - zagovornike človekovih pravic, odvetnike, novinarje, verske voditelje, organizacije -, ki se pogumno, predano in strastno borijo za človekove pravice. Prav tako izražamo spoštovanje do žensk, mater in družin, ki se borijo za pravice svojih najdražjih.
Še posebej želim pozdraviti vse prejemnike nagrade Saharova iz preteklih let, ki so nas danes počastili s svojim prihodom. Velimo se sodelovanja z vami ali še tesnejšega sodelovanja znotraj okvira mreže Saharov, ki smo ga podpisali in sprejeli včeraj. Nekateri izmed prejemnikov nagrade si želijo biti danes z nami, vendar z obžalovanjem ugotavljam, da to ni možno zaradi diktatorskih režimov v njihovih državah. Aung San Suu Kyi je še vedno ...
(Aplavz)
... v hišnem priporu v Burmi/Myanmaru. Oswaldu Payá in predstavnicama Dam v belem, Lauri Pollán in Berti Soler, so kubanske oblasti prepovedale zapustiti državo, čeprav so bili vsi potrebni postopki sproženi že pred več kot dvema mesecema. Ta prepoved jasno dokazuje, v kakšnih pogojih so prisiljene delovati demokratične sile na Kubi. V zvezi s tem želim povedati, da to ne ustreza niti duhu nedavno obnovljenega političnega dialoga, niti sodelovanju med Kubo in Evropsko unijo.
(Aplavz)
Andrej Saharov je Evropskemu parlamentu izkazal posebno čast, ko ga je pred več kot 20 leti seznanil, da bo to nagrado poimenoval po sebi in mu predal svoja sredstva. Andrej Saharov je imel prav, ko je na to nagrado gledal kot na spodbudo vsem tistim, ki so se zavezali boju za človekove pravice po vsem svetu.
V Parlamentu prav tako želim toplo pozdraviti hči Elene Bonner, Tatiano: veseli smo, da ste z nami, Tatiana!
Leta 1988, ko je bila nagrada prvič podeljena, je bil njen prejemnik Nelson Mandela v zaporu. Istega leta je bil prazen stol pripravljen za Andreja Saharova, prav tako kot je bil danes pripravljen prazen stol za Huja Jiaja. Prav tako, kot smo tedaj, tudi danes izražamo spoštovanje tem ljudem za njihovo zgodovinsko zavezo, kljub njihovi odsotnosti. Tako kot takrat, tudi sedaj avtoritarni režimi zlorabljajo svojo moč in skušajo utišati tiste, ki želijo uveljaviti svojo temeljno pravico svobode misli in izražanja. Tako kot takrat, tudi danes tirani ne morejo utišati teh pogumnih glasov.
Danes bomo prisluhnili dvema zelo pogumnima ženskama, ki sta obe ženi in materi, ki sta svoji življenji posvetili svobodi v njuni državi, ter s tem predstavljata upanje milijonov ljudi v njuni matični državi in po svetu.
Gospa Bonner, vaša prizadevanja za svobodo vašega moža Andreja Saharova in vaše države so prispevala k zgodovinskim spremembam v Evropi, ki so bile predpogoj za prizadevanja po ponovnem združenju naše celine. Nikoli ne bom pozabil, kako ste me sprejeli v vašem moskovskem stanovanju, po tem, ko sem obiskal grob vašega moža februarja 1990; šlo je za ganljivo izkušnjo. Čudovito vas je videti danes tu v Evropskem parlamentu.
Zavedamo se naporov, ki ste jih morali vložiti, da bi bili danes z nami. Prepričan sem, da se zavedate, kako moji kolegi poslanci cenijo vašo prisotnost. Prav tako še enkrat pozdravljamo tudi vašo hčerko Tatiano, ki nam je bila vsem v pomoč pri nadaljevanju zelo dostojanstvene in humane zapuščine vašega moža. Vabim vas, da nam spregovorite po naslednjem delu te proslave ob podelitvi.
Gospe in gospodje, pogum in požrtvovalnost sta že stoletja odločilnega pomena za razvoj človekovih pravic. Odločitev Huja Jiaja, da bo naslovil nekaj besed na udeležence zasedanja našega pododbora za človekove pravice, je bil primer tega velikega poguma. Tudi njegovo sporočilo, ki nam ga bo danes posredovala njegova žena Zeng Jinyan, je podobno nesebično dejanje. Današnje kibernetske disidente - katerim pripada tudi Zeng Jinyan - je mogoče povezovati s sovjetskimi disidenti, ki so v takratnem času posredovali in razširjali svoje ideje preko literature samizdat.
Dobitnik nagrade Saharov za leto 2008, Hu Jia, je bil nominiran kot predstavnik utišanih glasov na Kitajskem in v Tibetu, vendar bomo danes lahko slišali enega izmed teh glasov. Prepričan sem, da bomo nekega dne lahko slišali tudi glas Hu Jiaja v polkrožni dvorani Evropskega parlamenta.
(Aplavz)
Prosil bi, da sedaj zavrtimo sporočilo, ki smo ga pred nekaj dnevi prejeli od Zeng Jinyan, žene Hu Jiaja.
Zeng Jinyan
žena Hu Jiaja. - Dragi prijatelji sem žena Hu Jiaja, Zeng Jinyan. Hu Jia je trenutno v zaporu in tako ne more biti prisoten na slovesnosti in prejeti nagrade Saharova.
Nimam potnega lista, zato tudi jaz ne morem v Evropo, da bi bila prisotna na slovesnosti ob 20. obletnici nagrade Saharova. Zaradi tega sva zelo žalostna.
Dobra novica je, da je bil Hu Jia 10. oktobra 2008 premeščen iz zapora Chaobai v Tianjinu v občinski zapor v Pekingu in da so se pogoji tam izboljšali. Tudi njegovo zdravje je nekoliko boljše. Zdi se, da je v nekoliko boljšem stanju, kot je bil v zaporu Chaobai.
Vendar pa je imel v roku dveh mesecev dve krvni preiskavi in ne vemo, kakšni so bili rezultati. Čeprav smo jih zahtevali, družina ni prejela rezultatov testa. Zaradi tega smo zelo zaskrbljeni. Skrbi nas, da se je ciroza še poslabšala.
Hu Jiaja sem 21. novembra 2008 obiskala v občinskem zaporu v Pekingu. Pred najinim srečanjem naju je vodstvo zapora oba vsakega posebej opozorilo, da ne smeva govoriti o tem, da je prejel nagrado Saharova.
Tako da med obiskom nihče od naju ni mogel spregovoriti o nagradi. O njej se nisva mogla pogovoriti niti preko pisem, saj nadzirajo celotno najino korespondenco. Tudi če le izraziva svoje mišljenje o socialnem pojavu ali če Hu Jia spregovori o zaporu, in vodstvo zapora ni zadovoljno s tem, nama zasežejo pisma ali pa mu njegova pisma vrnejo. Močno upava, da bova lahko bolje komunicirala, vendar pa je v tem trenutku to zelo težko.
Konec oktobra 2008 ali v začetku novembra, ne vem točno kdaj, so poveljniki državne varnostne policije Huju Jiaju povedali, da je dobil nagrado Saharov.
In ko sem ga 21. novembra videla, sem lahko čutila, da je tega zelo vesel. Vem, da je Hu Jia o tem govoril s svojo mamo in policisti. To so bolj ali manj njegove besede:
"Mogoče je Evropski parlament mislil na delo, ki sem ga opravil na področjih AIDS in okolja, saj je tisto, kar sem naredil z vidika človekovih pravic niti malo ne zadostuje in moral bom podvojiti svoje napore."
Prav tako je povedal, da je ta nagrada Saharova zelo pomembna za Kitajsko in bil je popolnoma prepričan, da se bo to v prihodnosti tudi pokazalo. Z mojega osebnega stališča seveda upam, da se bo čim prej vrnil domov. Hu Jia je nekoč dejal, da upa, da bo zadnji zapornik slabe vesti na Kitajskem, vendar je resničnost zelo drugačna. Od dne njegovega sojenja, 3. aprila, so oblasti aretirale še druge, kot so Huang Qi, Zeng Honglin in Chen Daojun, ker so javno izrazili svoja stališča. Nekateri so bili tudi obsojeni na zaporne kazni.
To kaže na dejstvo, da so razmere na področju svobode menja še vedno strašne in da ni nobenega razloga za optimizem.
Tudi v teh okoliščinah pa v kitajski družbi obstajajo številni izjemni ljudje in dobronamerni ljudje, ki si zelo prizadevajo, da bi svet seznanili z dejanskimi razmerami na Kitajskem in da bi izrazili močna stališča, internet pa jim pri tem ponuja zelo zanimivo platformo. Žal pa je za to včasih treba plačati zelo visoko ceno.
Vendar pa da bi svet slišal resnico, včasih ni dovolj le pogum. Včasih je cena, ki jo je treba plačati zelo, zelo visoka. Bili so primeri, pri katerih je po tem, ko so zagovorniki človekovih pravic, pisatelji in drugi uporabili svobodo misli, policija nadlegovala tudi njihove sorodnike, ko so zgubili službe ali so pristali v hišnem zaporu. V resnejših primeri pa so bili nekateri tudi obsojeni.
Vse od leta 2004 je Hu Jiaja policija že večkrat nezakonito ugrabila, brez kakršnega koli zakonitega postopka. Nenehno so mu sledili, na koncu pa so mu izrekli zaporno kazen. Mene pa, ki sem njegova žena, policija večkrat nadleguje.
Tudi drugi so v podobnih okoliščinah, kot so Chen Guangchen in njegova žena, Guo Feixiong in njegova žena, ter celo njun otrok, ki mu je bila zavrnjena pravica do izobrazbe. Zahvaljujoč številnim pozivom iz različnih četrti, so se otroci Guo Feixiong kasneje le lahko vrnili v šolo, čeprav v okoliščinah, ki niso zelo zadovoljive.
Zaradi vsega tega želim spoštovati željo, ki jo je Hu Jia izrazil ob številnih priložnostih. Pogostokrat je omenil, da si želi vzpostaviti mrežo pomoči za družine zagovornikov človekovih pravic. Za zagotavljanje moralne podpore družinam, za zmanjševanje mentalnega in življenjskega pritiska, kateremu so izpostavljeni. Tako da bodo lahko dovolj močni in se soočili s pritiskom oblasti na bolj aktiven in optimističen način ter odvračali od krutega maščevanja nad družinami.
V tem trenutku ne morem storiti veliko, vendar želim Hu Jiajevih 50 000 EUR nagrade Saharova uporabiti kot zagonska sredstva, s katerimi bi bilo mogoče ustanoviti fundacijo za pomoč družinam zagovornikov človekovih pravic in tako uresničiti to, kar si je Hu Jia vedno želel.
Zakaj je delo, ki ga je opravil Hu Jia na področju človekovih pravic tako težko?
Menim, da predvsem zaradi tega, ker kitajski pravni sistem ni zadovoljiv. Obstajajo zakoni, obstajajo vse vrste členov in predpisov, nekateri so dobro napisani, vendar se ne uporabljajo.
V realnosti je stanje pravne države katastrofalno. Sodni sistem ni neodvisen. Vse do leta 2004 je Hu Jia večino svojih naporov vložil v probleme povezane z aidsom in okoljem. Veliko časa je prebil na terenu, na kampanjah, kjer so ga ljudje potrebovali, da bi izvedel konkretna dejanja.
Od leta 2004 pa mu je policija redno odrekala pravico gibanja in ni imel druge izbire, kot da v gibanjih za človekove pravice sodeluje kar od doma, da piše članke in objavlja poročila s terena.
Po mojem mnenju je nenehno vztrajanje pri razširjanju resnice najpomembnejša in najzanimivejša stvar, ki jo je naredil v vseh teh letih. Nikoli ni prenehal pisati o pojavu, ki ga je opazoval. Nikoli ni prenehal opisovati, eno za drugo, vseh stvarnosti, ki jih kitajski mediji ne morejo povedati. Nikoli ni nehal vsega tega objavljati na spletnih straneh, tako da je javnost lahko spoznala realnost na Kitajskem in jo razumela.
Po mojem mnenju je bil to njegov največji prispevek.
Če se sedaj ozrete na Kitajsko, lahko opazite, da o tem vsi govorijo, čeprav je laž zelo razširjena. Kljub temu pa obstajajo ljudje, ki še naprej vztrajajo pri iskanju resnice. Ker šolski učbeniki, ki jih uporabljajo naši učenci pri učenju, naši časopisi, naši radijski in televizijski mediji, ter vsi ti dokumenti in mape spominjajo na to, kar lahko najdete v romanu Devetnajsto štiriinosemdeset. Napisani so v drugem jeziku, da bi opisali izmišljeno realnost.
Kakšne so realne razmere, realna Kitajska? Ne vemo.
Prav zaradi tega na Kitajskem obstajajo skupine intelektualcev, kot je Hu Jia, ki niso nikoli opustile iskanja resnice. Vendar pa je Hu Jia plačal visoko ceno.
Najina hči je sedaj stara komaj eno leto. To je ključno obdobje v njenem življenju, vendar Hu Jia ne more biti ob njej. Zelo težko govorim o tem, vendar menim...
Hu Jia je bil vedno zelo optimističen. Govoril je, da Kitajska doživlja obdobje, ki je najbolj odprto v njeni zgodovini, da moramo izkoristiti priložnost za učinkovitejše spodbujanje bolj poštene, demokratične in svobodnejše družbe na Kitajskem.
To lahko dejansko opazimo v našem vsakodnevnem življenju, čeprav ima vlada še vedno strog nadzor nad mediji in svobodo do združevanja in mogoče še strožji nadzor nad uporabo novih tehnologij. Na drugi strani pa tudi civilna družba uporablja nove tehnologije in platforma, kot je internet, omogoča aktivnejšo spodbujanje k bolj poštenemu sodnemu sistemu in pravičnejši družbi ter k raziskovanju in razkrivanju prave Kitajske.
Pomaga pri izobraževanju državljanov, pri izobraževanju državljanov o človekovih pravicah. Gre za resnično upanje: ne glede na to, ali je vladi to všeč ali ne, in ne glede na to, ali vodilne osebnosti v in zunaj Kitajske to priznajo, se Kitajska z veliko hitrostjo premika k odprti in demokratični družbi.
Na koncu želim povedati, da moramo ohraniti aktiven in optimističen odnos, ne glede na to, kaj se bo zgodilo, ter slediti našim prizadevanjem pri spodbujanju pravne države na Kitajskem, pri spodbujanju demokracije in svobode na Kitajskem.
Močno upamo, da bomo že kmalu lahko pozdravili odprto Kitajsko. Polni energije pričakujemo, da bo Kitajska postala država, v kateri vlada mir.
Od vsega srca se želim zahvaliti prijateljem v Evropskem parlamentu. Evropski parlament je že od vsega začetka spremljal primer Hu Jia in je znatna prizadevanja vložil v njegovo osvoboditev, ter osvoboditev drugih zagovornikov človekovih pravic na Kitajskem, prizadevanja, ki so vredna vsega spoštovanja.
Prav tako ni nikoli nehal opozarjati na potrebo, da postane svoboda za ljudi na Kitajskem resničnost. Hvala; hvala lepa.
Prav tako se želim ob tej priložnosti zahvaliti vsem tistim prijateljem, ki jih nisem nikoli videla. Če naju ne bi tako dolgo podpirali, če bi vam bilo vseeno za najino usodo, če naju ne bi vedno znova spodbujali, menim, da ne bi nikoli našla poguma in se soočila s tako težko družbeno stvarnostjo.
To nama pomaga, da še naprej upava in nadaljujeva s prizadevanji.
Hvala. Hvala vam za vse napore, ki ste jih vložili za Hu Jia, zame in najino družino. Hvala vam za prizadevanja v imenu zagovornikov človekovih pravic in za vaš prispevek k napredku kitajske družbe.
Hvala.
(Parlament je govornici namenil bučen aplavz.)
Predsednik
Gospe in gospodje, ganljivo sporočilo Zeng Jinyan, ki ga je prenesla v imenu njenega moža Hu Jiaja, je sprožilo bučen aplavz. Dopustimo, da ganljivo pričanje Zeng Jinyan prodre globlje v nas.
Preden povabim Eleno Bonner, da nas nagovori, bi rad v imenu Evropskega parlamenta navedel naslednje. V Parlamentu si želimo dobrih odnosov s Kitajsko in jim pripisujemo velik pomen. Kitajska je velika država. Evropa potrebuje Kitajsko in Kitajska potrebuje Evropo. Naša stališča o človekovih pravicah izražamo kot prijatelji ljudi na Kitajskem, hkrati pa se dobro zavedamo, koliko lahko skupaj dosežemo pri prizadevanjih za mir in napredek v svetu. Človekovih pravic ne bi smeli nikoli obravnavati kot grožnjo kateri koli državi, ampak kot individualne, skupinske in univerzalne pravice vsakega človeka; vseh narodov.
Gospa Bonner, vabim vas, da spregovorite.
(Aplavz)
Elena Bonner
vdova dr. Andreia Saharova (zapis na podlagi francoskega tolmačenja) - (FR) Gospod predsednik, hvala vam za besedo. Zelo težko mi je govoriti po tem, ko sem prisluhnila besedam te prečudovite mlade ženske. Njenemu življenju in njeni prihodnosti pretijo številne grožnje in mislim, mislimo vsi, ki smo se zbrali tukaj v Parlamentu, da bi podelili nagrado Saharova Evropskega parlamenta, da ste storili vse, kar je v vaših močeh, in vse, kar ste lahko, da bi branili vsaj Hu Jiaja, njenega moža, pa tudi njenega otroka, pred vsem, kar grozeče visi nad njimi.
Zavedamo se, kako velika je Kitajska in celotne moči, ki jo ima sedaj v rokah. Vendar pa ne bi smeli nikoli popuščati, kadar so ogrožene človekove pravice. Nikoli ne bi smeli popuščati ali se predati, ne glede na to, da se soočamo s krizami, kot sta finančna in gospodarska kriza, ki smo jo nedavno doživeli, saj to predstavlja enake temelje naše prihodnosti in naše civilizacije, kot varstvo človekovih pravic, s tem pa tudi celotnega človeštva.
Gre za iste temelje naše prihodnosti, pri tem pa moram biti odkrita in povedati, kljub našim občutkom prijateljstva, kljub bližini, ki jo čutim do vseh teh ljudi tu, stališču Evropskega parlamenta, stališču Parlamentarne skupščine Sveta Evrope in stališču načel, ki sta jih zavzeli ti dve instituciji, da je ta nagrada, nagrada Saharova, in izjave, ki so bile tu izrečene, neke vrste ponavljajoča rdeča nit, ki pa hkrati poziva tudi k drugim, bolj pragmatičnim odločitvam.
Ključnega pomena je, da omenjena načela predstavljajo podlago vseh dejavnosti, gospodarskih ali pa katerih koli drugih. Vse gospodarske odločitve, na primer, ali celo odločitve o uporabi naravnih virov, morajo temeljiti na načelih. Brez teh načel družba ne more obstajati. To je glavni člen, glavna izjava zaupanja Andreia Saharova, ki je trdil, da moramo biti to, kar nam narekuje vest in v skladu s tem tudi delovati.
Sedaj bi se želela dotakniti druge teme. Danes proslavljamo obletnico: 20. obletnico te nagrade. V nekaterih državah postanejo ljudje odrasli, ko dopolnijo 18 let, medtem ko v drugih postanejo odrasli pri 21. letih in ko ljudje praznujejo ta rojstni dan, običajno prejmejo darila. Za vas imam darilo, ki sem ga sama zavila. Gre za nekaj, kar prihaja iz Rusije. Želela sem vam ga predstaviti v obliki majhnega darila.
Gre za neke vrste papirus, ki ga bom razvila pred vami. Nekoliko spominja tudi na zvitek pergamenta, na katerem je zapisano besedilo Tore. Vidite lahko, da vsebuje seznam, na katerem je 97 točk. Dejansko gre za vse časti, ki so bile podeljene prejemnikom nagrade Saharov, in kadar boste želeli svojim otrokom povedati, kdo je bil Andrei Sakharov, jim lahko pokažete ta zvitek pergamenta z vsemi informacijami, ki jih vsebuje, in z vsem, kar predstavlja preko dobitnikov nagrad, ki jim je bilo izrečeno priznanje, ki nosi njegovo ime.
(Aplavz)
Predsednik
Iskreno se vam zahvaljujemo za vaše čudovito izrečeno sporočilo gospa Bonner. Gospe in gospodje, preden zaključim to sejo - in veseli smo, da sta prisotna tudi komisarka Ferrero-Waldner in komisar Figel' - vas pozivam, da vstanemo v znak naše solidarnosti z vsemi odsotnimi dobitniki, ki se še vedno borijo za svoje pravice in jim je bila zaradi tega odvzeta prostost. Izkažimo našo podporo, ne z minuto molka, ampak z minuto aplavza za mir, napredek in človekove pavice, zapuščino Andreia Saharova.
(Poslanci so vstali in z bučnim aplavzom izrazili solidarnost)
Zahvaljujem se kolegom poslancem.
S tem je ta točka zaključena.
(Seja je bila za nekaj trenutkov prekinjena)
