Ekonomikas un monetārās savienības pirmie 10 pastāvēšanas gadi un nākotnes uzdevumi (debates)
Priekšsēdētājs
Tagad mēs turpināsim ar debatēm par Ekonomikas un monetārās savienības pirmajiem 10 pastāvēšanas gadiem un nākotnes uzdevumiem. Šajā saistībā es gribētu sirsnīgi sveikt Eiropas Parlamentā Luksemburgas premjerministru un finanšu ministru, Eirogrupas priekšsēdētāju Jean-Claude Juncker.
(Aplausi)
Man, protams, ir arī prieks sveikt kompetento komisāru Joaquín Almunia.
Pervenche Berès
referente. - (FR) Priekšsēdētāja kungs, Eirogrupas priekšsēdētāj, komisār, es uzskatu, ka šis ir nozīmīgs brīdis un šodien pārrunājamā tēma lielā mērā ietekmē Eiropas iedzīvotājus kopumā.
Es uzskatu, un šodien ikviens par to ir pārliecināts, ka eiro ir mūsu lielākais kapitāls, labākā investīcija. Tagad ir pienācis laiks izvērtēt jautājumus, bet, izdarot novērtējumu krīzes periodā, mums noteikti ir jāatrod līdzekļi, lai notikumu gaita atkal turpinātu attīstīties. Kādā situācijā mēs atrastos bez eiro? Īslande bez eiro šobrīd vairāk vai mazāk līdzinātos Īrijai vai precīzāk - Īrija atgādinātu Īslandi.
Mēs šajā krīzē esam atkārtoti atsākuši debates, jo ikviens ir sapratis, ka eiro bija nozīmīgs ne vien normālās situācijās, bet arī krīzes periodā.
Komisār, es gribētu pateikties par jūsu nojautu. Kad jūs 2008. gada maijā Parlamentā iesniedzāt šo dokumentu, neviens nenojauta, cik tas būs noderīgs un nepieciešams un veicinās vitālo darbu, kura mērķis ir gatavoties nākotnei un novērst mūs skārušo krīzi, pamatojoties uz šo stabilo pamatu, eiro.
Tomēr es pilnībā apzinos, ka jūsu diskusijas laikā ar ekonomikas lietu un finanšu ministriem, viņi pēkšņi pievērsa uzmanību citiem jautājumiem. Viņu uzmanība pēkšņi bija veltīta jautājumiem, kuriem citkārt tā nebija pievērsta - tādiem kā finanšu tirgi. Jums viņiem vajadzētu atgādināt, ka nākotnē viņi neiztiks bez divām lietām, lai varētu izvairīties no krīzes situācijas, kurā esam nonākuši.
Viņiem vajadzēs līdzsvarot Ekonomikas un monetāro savienību. Mēs to esam pieredzējuši, cenšoties atrisnāt finanšu tirgu krīzi. Šodien mēs to piedzīvojam, mēģinot atrisnāt reālās ekonomikas krīzi, ar kuru saskaramies. Monetārā politika var paveikt ļoti daudz, uzsākot likviditāti, lai palīdzētu tirgus darbībai, un samazinot tarifus, lai atdzīvinātu ieguldījumus. Bet tas arī ir viss! Pēc tam ar banku glābšanu un toksisko produktu izvešanu, un turpmākās saimnieciskās darbības atdzīvināšanu Eiropas Savienībā ir jānodarbojas valdībām.
Tādēļ ekonomikas lietu un finanšu ministriem ir pienācis laiks izmantot Līgumu, kurā noteikts, ka viņu ekonomikas politika ir kopējo interešu politiku. Pamatojoties uz to, komisār, Ekonomikas un finanšu padomes debašu atsākšanai ir nepieciešams jūsu ierosinātais rīcības plāns un jūsu atkārtota pievienošanās mums, balstoties uz priekšlikumiem, mūsu priekšlikumiem, kurus jūs apstiprināsiet, lai nākotnē eiro veicinātu izaugsmi un nodarbinātību.
Attiecībā uz monetāro politiku, mēs, zināms, respektējam Eiropas Centrālās bankas neatkarību, bet respektējam arī Līgumu kopumā, un 105. pantā papildus cenu stabilitātei ir noteikts, ka Centrālajai bankai ir jāīsteno citi ES mērķi. Vai man tie ir jānosauc? Vai man jāpaziņo, ka rīt arī mēs varbūt uzsāksim jaunas debates? Tas nav nepieciešams, tas nav iekļauts mūsu ziņojumā, bet es jums uzdodu jautājumu - vai nebūs nepieciešams uzsākt debates par finanšu tirgus stabilitātes mērķa iekļaušanu monetārās politikas mērķos?
Protams, mēs nesasniegsim panākumus Ekonomikas un monetāro savienības darbībā, ja lielākā mērā nerēķināsimies ar reālās ekonomikas un finanšu tirgu savstarpējo saistību. Šodien mums ir jānorēķinās par savu aizmāršību.
Attiecībā uz paplašināšanos, krīzes dēļ ir jāpārskata debašu nosacījumi, bet es uzskatu, ka mums ir jāsaglabā stingrība. Pirms iestāšanās eirozonā reformas var veikt vienkāršāk nekā pēc iestāšanās, lai gan tās ir noteikti nepieciešams. Komisār, par sava ziņojuma galveno punktu jūs noteicāt domu, ka nopietnas bažas izraisa eirozonas darbībās radušās atšķirības. Tās ir lielākas nekā mēs iesākumā domājām.
Tālab mēs, Eiropas Parlaments, aicinām jūs nodrošināt Eiropas Savienībai instrumentus, kas tai ļautu novērot valsts izdevumus, lai saprastu dalībvalstu reakciju un nodrošinātu, ka tās nav tikai debates par robežlielumiem. Tādus, kas pieļauj tikai vispārējas debates nevis diskusijas par valsts izdevumu kvalitāti, par kuru ir atbildīgi ekonomikas lietu un finanšu ministri.
Mēs arī uzskatām, ka jūsu ierosinātajā rīcības plānā šobrīd ir jāuzrunā arī dalībvalstis un jāaicina tās pārskatīt savus plānus. Dalībvalstu reformu plānos patlaban netiek ņemtas vērā jūsu iesniegtās jaunākās prognozes.
Ja mēs grasāmies nopietni izturēties pret kopīgu ekonomikas politikas koordinēšanu, šie plāni ir jāpārskata, pamatojoties uz jūsu iesniegtajām, un SVF un ESAO atbalstītajām un apstiprinātajām izaugsmes prognozēm.
Visbeidzot, pēc formulētajiem priekšlikumiem es gribētu pievērst jūsu uzmanību galvenajiem jautājumiem par eirozonas ārējo pārstāvību. Pārāk ilgi mēs esam piecietuši pasīvu attieksmi. Eiro ir pasargājis mūs. Taču papildus šim atbalstam tagad tam ir jānodrošina, ka mēs esam nozīmīgs starptautiskā līmeņa dalībnieks, nevis tikai starpnieks debatēs starp citām lielākajām monetārajām varām. Mēs esam ietekmīga monetārā vara, mums ir pilnībā jāpieņem šī fakta sekas, un tas ir arī pamats konsekventām un saskaņotām ministru padomes debatēm.
Kā jūs zināt, Eiropas Parlaments ir vairāk nekā gatavs piedalīties šajā norisē.
Werner Langen
referents. - (DE) Priekšsēdētāja kungs, es gribētu sveikt eirozonas pārstāvjus, premjerministru un ekonomikas un monetāro lietu komisāru. Veicot pilnu novērtējumu, es domāju, ka varam teikt - šajos pirmajos desmit gados eiro nav guvis absolūtus panākumus. Ne viss noritēja pilnīgi gludi, bet īpaši pašreizējā finanšu tirgu krīzē iestādes ir pierādījušas savu vērtību. Pamatojoties uz eirozonas iestāžu sadarbību, ir iespējams ātri izstrādāt un nekavējoties īstenot lēmumus, kas kļūst par paraugu visām 27 dalībvalstīm.
Mēs esam iesnieguši ziņojumu, kurā ietverti 62 detalizēti punkti, tostarp arī iepriekšējā posma novērtējums un nākotnes perspektīvas. Pervenche Berès jau minēja konkrētus punktus saistībā ar nākotnes prognozēm, un es tos gribētu papildināt. Aiz visām pozitīvajām reakcijām uz eiro joprojām slēpjas jautājums par to, kas notiks tālāk. Vai eirozona un Eiropas Centrālā banka ir gatavas turpmākajiem uzdevumiem? Noteikti būs jāanalizē viena vai otra problēma. Es gribētu atgādināt par atšķirībām konkurences attīstībā eirozonā, jo problēma ir tā, ka, neraugoties uz mūsu centrālo monetāro politiku, mūsu budžets un finanšu politikas ir vietēja mēroga. Ja dalībvalstis gatavojas turēties pie Stabilitātes un izaugsmes pakta, pieņemt noteikumus un demonstrēt nepieciešamo disciplīnu, paktu var izmantot tikai kā pēdējo glābiņu starp šiem diviem līmeņiem. Tādēļ Stabilitātes un izaugsmes pakts stājas pretī savam pirmajam lielajam pārbaudījumam - finanšu krīzes risināšanai. Manuprāt, tam ir nepieciešamā elastība, un jebkurā ziņā ārkārtas gadījumos ir iespējami pagaidu izņēmumi, bet Stabilitātes un izaugsmes paktu nedrīkst vērst uz vienu pusi.
Cits jautājums ir par to, kas turpmāk notiks saistībā ar parādiem. Finanšu tirgu paketi ātri izbeidza, valdības veica pasākumus un tostarp arī Komisija nodemonstrēja spēju rīkoties krīzes situācijā, bet jautājums ir - vai mēs noraidīsim principus, kas sekmējuši eiro stabilitāti, vai arī gūsim panākumus šo principu attīstīšanā un saglabāšanā?
Turklāt mēs esam izstrādājuši neskaitāmus priekšlikumus, kurus es nevaru uzskaitīt un neuzskaitīšu pārsteidzoši īsā laika dēļ, kas atvēlēts manai runai. Tomēr mēs šajā ziņā pilnībā atbalstām Luksemburgas premjerministra un finanšu ministra, Eirogrupas priekšsēdētāja viedokli, ka mums ir nepieciešama ietekmīgāka un vienota eiro ārējā pārstāvība. Es biju pārsteigts, ka Jean-Claude Juncker kā Eirogrupas priekšsēdētājs netika uzaicināts uz neseno augstākā līmeņa sanāksmi Vašingtonā. Es to varu teikt pavisam atklāti, jo tas ir pilnīgs pretstats visiem pozitīvajiem notikumiem. Mēs, zināms, vēlamies, lai Eiropas Parlaments tiek atbilstoši iesaistīts, un darba kārtībā ir viens punkts, kuru esam apsprieduši jau ilgāku laiku, proti, jautājums par to, vai pietiek ar sadarbības palielināšanu budžeta un finanšu politikā vai arī, kā uzskata Francija, ar to nepietiek un mums tā vietā ir jānodrošina institucionāls "saimnieciskās pārvaldes” veids, pret kuru tik ļoti ir Vācija. Kāda rīcība būtu vispareizākā? Manis pārstāvētajai grupai atbilde ir skaidra - mums nav vajadzīga saimnieciskā pārvalde, bet gan plašāka sadarbība, tostarp arī apstiprinātajā politiku apvienošanā. Taču ir arī būtiski, lai dalībvalstis demonstrētu nepieciešamo disciplīnu, citādi ilgtermiņā eiro varētu nonākt grūtībās, bet to neviens nevēlas.
Liels paldies atbildīgajām personām! Parlaments ir gatavs ciešai sadarbībai, un mēs esam pārliecināti, ka ar šī ziņojuma palīdzību varēsim noteikt toni.
Joaquín Almunia
Priekšsēdētāja kungs, Eirogrupas priekšsēdētāj, dāmas un kungi! Vispirms es Komisijas vārdā vēlos pateikties abiem referentiem Pervenche Berès un Werner Langen, kā arī visiem, kas darbojās pie šī lieliskā ziņojuma.
Ekonomikas un monetārās savienības 10. gadadienā ir apsveicama šī ziņojuma kvalitāte. Ir jāapsveic arī sadarbība starp dažādām politiskajām grupām, kas Parlamentā demonstrēja augstu kohēzijas līmeni. Tas ir vēl viens šīs Ekonomikas un monetārās savienības pozitīvs elements tagad un arī nākotnē.
Ekonomikas un monetārā savienība ir pastāvējusi desmit gadus. Tas bija Komisijas izstrādātā ziņojuma analīzes sākumpunkts. Tas bija arī sākumpunkts Komisijas paziņojumam, ar kuru es jūs iepazīstināju 7. maijā. Bet eiro un Ekonomikas un monetārās savienības 10. gadadiena ir saistīta ar īpaši smagu un sarežģītu ekonomisko situāciju. Tas mums ļauj analizēt Ekonomikas un monetārās savienību pēc tā, cik veiksmīgi eiro, mūsu vienotā valūta, mūsu integrācijas zīme, spēj risināt situāciju, ar kādu iepriekš vēl neesam saskārušies.
Secinājums - pirmie desmit eiro pastāvēšanas gadi ir bijuši ļoti veiksmīgi. Atzinums ir pozitīvs arī attiecībā uz Ekonomikas un monetārās savienības lietderīgumu cīņā pret pašreizējo situāciju. Mūs ir piemeklējis grūts laiks, bet mūsu rokās ir ārkārtīgi noderīgs instruments, lai risinātu šīs grūtības.
Acīmredzot šīs analīzes secinājumi mūsu paziņojumā, ar kuru es šeit iepazīstināju 7. maijā, un secinājumi jūsu ziņojumā ir jāīsteno praksē, lai šajā brīdī instrumentu varētu atbilstīgi izmantot. Es piekrītu abiem referentiem, ka galvenais elements ir saskaņošana.
Saskaņošana tika pieminēta arī šīs nedēļas nogales sanāksmē Vašingtonā. Bez saskaņošanas mēs nevaram efektīvi risināt šo situāciju. Bez ekonomisko politiku saskaņošanas tamlīdzīgā situācijā nav iespējams atrisināt ekonomiskās problēmas. Tas bija skaidri redzams pirms dažām nedēļām, kad mēs saskārāmies ar maksātnespējas risku finanšu sistēmā. Ir arī skaidri redzams, ka vairumā ekonomiku mums ir jāstājas pretī iespējamai lejupslīdei un pirmo reizi dzīvē jāsaskaras ar deflācijas risku.
Ir jāsaskaņo budžeta politikas. Ziņojumā par Ekonomikas un monetāro savienību ir runa par budžeta uzraudzības palielināšanu, kā sacīja Werner Langen - izvērst veidu, kādā tiek saskaņotas nodokļu un budžeta politikas. Tomēr, kā minēja Pervenche Berès, mums ir jāpatur prātā arī ilgtspējība, valsts finanšu kvalitāte un fakts, ka 2005. gadā pārskatītajā Stabilitātes un izaugsmes paktā ir ietverta noteikumu sistēma. Šī pārskatīšana tagad ir izrādījusies ļoti noderīga, jo ekonomiskās atlabšanas laikā tā mums deva iespēju turpināt nodokļu konsolidāciju. Eirozona pirmo reizi tās pastāvēšanas laikā 2007. gadu noslēdza tikpat kā bez zaudējumiem, ar deficītu 0,6-0,7 % apmērā. Bet tas nozīmē, ka mums ir piešķirta pietiekama elastība, lai mūsu nodokļu politika spētu atbalstīt pieprasījumu, kas būtu jādara arī mūsu monetārajai politikai.
Mūsu ziņojuma secinājumi ir īpaši noderīgi saistībā ar nepieciešamību apvienot budžeta politiku ar strukturālajām reformām, un šajā ziņā es piekrītu Pervenche Berès - mums ir jāpārskata un jāpieņem valstu Lisabonas programmas, valstu reformu programmas, un mums ir arī jāpārskata dalībvalstu stabilitātes un konverģences programmas un jāpiemēro tās pašreizējai situācijai. Mēs to pārrunāsim nākamajos mēnešos un, kā jūs zināt, šī iemesla dēļ Komisija 26. novembrī iesniegs rīcības plānu, kurā iekļauti mērķi, instrumenti, politikas un saistības. Šajā plānā būs norādīta nepieciešamība piemērot valstu programmas, lai apvienotu valstu politikas un padarītu tās konverģentākas un atbilstošākas Eiropas stratēģijai, politikām un instrumentiem. Es piekrītu jums un ziņojumam, ka mums ir jāstiprina eiro un Ekonomikas un monetārās savienības ārējā dimensija.
Jean-Claude Juncker labi apzinās, ka mums ir nepieciešama stratēģija saistībā ar daudzpusējām organizācijām un citām vadošajām grupām, lai varētu aizstāvēt mūsu intereses attiecībā uz valūtu un Ekonomikas un monetāro savienību un tādējādi aizstāvētu Eiropas Savienības ekonomiskās intereses.
Šai stratēģijai ir jābūt balstītai uz principiem un prioritātēm, kā arī instrumentiem pasākumu veikšanai, kas ļaus mums paust vienotu nostāju, tādā veidā vairojot ikviena Eiropas iedzīvotāja un it īpaši eirozonas ietekmi. Tas ir arī jautājums par pārvaldību. Es pilnībā piekrītu daudziem pārvaldības aspektiem, kurus jūs esat iekļāvuši savā ziņojumā, un ceru, ka tiem piekritīs arī Ekonomikas un finanšu padomes un Eirogrupas finanšu ministri.
Pervenche Berès - es grasos beigt uzstāšanos - savā runā sacīja, ka komisāram un Komisijai vēlreiz vajadzētu pievērst finanšu ministru uzmanību šajā ziņojumā iekļautajiem secinājumiem. Kāds Molière lugas varonis teica, ka esot domājis runājam dzejā, nemanīdams to, ka izsakās prozā. Es uzskatu, ka Jean-Claude Juncker prezidentūras laikā notiekošās Eirogrupas ministru, Ekonomikas un finanšu padomes ministru un Vašingtonas sanāksmē notikušās ministru diskusijas pilnībā atbilst Komisijas un arī jūsu ziņojumā minētajām prioritātēm un koordinācijas nepieciešamībai, lai gan daži no ministriem to varbūt neapzinās.
(Aplausi)
Jean-Claude Juncker
Eirogrupas priekšsēdētājs. - (FR) Priekšsēdētāja kungs, komisār, Pervenche Berès, Werner Langen, dāmas un kungi! Es gribētu sākt ar pateicību abiem jūsu referentiem par jums un mums iesniegto ziņojumu, tā kā mēs to lasām un pārrunājam. Šis ziņojums ir skaidrs un pietiekami dziļš, nodrošinot mums darbu nākamajiem mēnešiem.
Es piekrītu Pervenche Berès un Werner Langen ziņojuma analīzei par vienotās valūtas novērtējumu tās pirmajos desmit pastāvēšanas gados. Viņu teiktajam ziņojumā nav nekā piebilstama vai noliedzama. Turklāt šo ziņojumu atbalsta lielākā daļa deputātu, vismaz tad, kad Komisija izteica savu viedokli par to. Es pamanīju, ka šodien Parlamenta entuziasms attiecībā uz vienoto valūtu ir daudz lielāks nekā tas bija pirms 13 gadiem, pat pirms 10 gadiem, un mēs ar to esam apmierināti.
Attiecībā uz ekonomiskajām atšķirībām, strukturālo reformu sazarojumiem un atšķirībām publisko finanšu pārvaldības ziņā, es vispirms gribētu uzsvērt - es neizpratu izteikumu ziņojumā, ka rezultāti neatbilda tiem, kas tika gaidīti vienotās valūtas ieviešanas brīdī. Man nav zināms neviens kvantitatīvs ziņojums par atšķirībām dažādās eirozonas dalībvalstīs. Tā kā šāds ziņojums nepastāv, tas ir netiešs komentārs, kas man nav saprotams. Es piekrītu viedoklim, ka šīm atšķirībām reizēm ir tendence palielināties, kas līdz šim nav apdraudējis eirozonas kohēziju, bet, ja šīs atšķirības turpinātos, ilgtermiņā tai varētu rasties kaitējums.
Attiecībā uz visu pārējo, mums šajā sakarā vajadzētu paust prieku, ka Eiropa - Eiropas Savienība kopumā un jo sevišķi Eirogrupa, - kas šodien saskaras ar vienu no smagākajām krīzēm, kuras tā risinājusi dažos pēdējos gadu desmitos, ir lietpratīgi tikusi galā ar krīzi, kurā pašreiz atrodamies, tostarp arī izvairoties pieļaut 1970. gadu laikā Eiropā pieļautās kļūdas. Sacīt, ka mēs neesam pieļāvuši tās pašas kļūdas, nav nieka lieta, jo ekonomiski un politiski tas mums ir devis iespēju kavēt krīzes izraisītu atšķirību palielināšanos monetārajā Savienībā un palīdzējis nostiprināt tās kohēziju.
Saskaroties ar tik liela apjoma krīzi, kas turpina izplesties līdz reālajai ekonomikai, ir skaidrs, ka ir nepieciešama spēcīga un saskaņota ekonomiskās politikas reakcija Eiropas līmenī. Un mums ir jāapsver labākais veids, kā to atrisināt, no vienas puses, ņemot vērā mūsu konceptuālo un regulējošo struktūru - šeit es atsaucos uz Stabilitātes un izaugsmes paktu un Lisabonas stratēģiju - un, no otras puses, nopietno krīzi, kuras sekas ir daudz nopietnākas nekā mums likās pirms pāris mēnešiem.
Pasaulē otras lielākās valūtas izveide noteikti sniedz priekšrocības, bet tā arī uzliek saistības. Par mūsu un citu saistībām mums atgādināja G 20 sanāksmē Vašingtonā pagājušajā piektdienā un sestdienā. Mums ir jāizmanto un jāgūst viss iespējamais labums no trim nedēļām, kas ir palikušas līdz decembra Eiropadomei, lai prasmīgi noslīpētu mūsu Eiropas stratēģiju un izvairītos no būtiski atšķirīgām reakcijām valsts līmenī. Protams, šīs būtiski atšķirīgās reakcijas mūs biedē. Mani aizkustina aizvien atkārtotie aicinājumi koordinēt ekonomikas politiku, kuri visbiežāk tiek izteikti Voltaire valodā.
Es vēlētos, lai tie, kas aicina koordinēt ekonomiskās politikas, pirmkārt un galvenokārt paši sniedz piemēru un apliecina savu vārdu patiesumu. Es pamanu, ka dažādu eirozonas dalībvalstu dažādās valdības kāri un pamatoti uzklūp problēmām, ar kurām saskaras transportlīdzekļu nozare viņu valstīs. Es vēlētos, lai tie, kas runā par transportlīdzekļu nozari un turpina runāt par ekonomiskās politikas saskaņošanu, saskaņo savu valsts rīcību attiecībā uz pasākumu īstenošanu transportlīdzekļu nozarē. Viss pārējais ir tikai laika šķiešana. Patiesi saskaņojiet un ar piemēru apstipriniet šo vārdu patiesumu!
(Aplausi)
Jūs zināt, cik bikls es esmu attiecībā uz monetāro politiku, es nekad par to nebilstu ne vārda, ja nu vienīgi, lai pateiktu - es turpinu uzskatīt, ka Eiropas Centrālā banka dažu pēdējo mēnešu laikā ir bijis labs paraugs.
Finanšu tirgu integrācija un uzraudzība ir vēl viena vērā ņemama joma, kuru jūsu referenti ir aplūkojuši savā ziņojumā. G 20 ir noteikušas tālejošu rīcības plānu, kas tagad G 20 valstīm un līdz ar to arī Eiropas Savienībai un Eirogrupas locekļiem ir jāpārvērš konkrētā rīcībā. Jūs bez šaubām atceraties, ka Eirogrupas un Eiropas Savienības dalībvalstis bija pirmās, kas pieprasīja, lai tiktu izdarīti attiecīgi secinājumi par šo krīzi, un es nevēlos vēlāk atgriezties pie šī gadījuma. Četru gadu garumā mēs - es runāju par Eirogrupas atbildīgajām personām - nemitējāmies atkārtot Japānas un ASV finanšu ministriem un turpinājām pievērst mūsu ASV kolēģu uzmanību riskiem, kurus izraisa viņu divkāršais deficīts un sistemātiski nepietiekams risku novērtējums, jo sevišķi attiecībā uz nekustamo īpašumu.
Divus gadus daži no mums G 7 līmenī un it īpaši G 7 Vācijas prezidentūras laikā diezgan atklātā veidā pieprasīja finanšu tirgu plašāku regulēšanu. Esmu sašutis par faktu, ka tie, kas toreiz izteica noraidījumu, šodien rada iespaidu, ka ir izveidojuši Eiropas pieeju. ASV un Apvienotās Karalistes valdībām tika dots pietiekami daudz laika, lai pieņemtu Eirogrupas priekšlikumus par finanšu tirgu labāku regulējumu, bet viņas to nevēlējās. Šodien tām nevajadzētu radīt iespaidu, ka viņas vada pārējos.
Attiecībā uz eirozonas paplašināšanu, es nevaru pateikt neko, kas atšķiras no jūsu referentu sacītā. Es tikai gribētu norādīt, ka atrašanās eirozonā, protams, ir priekšrocība un iespēja, bet tā arī uzliek pienākumus, no kuriem daži varbūt būs jāizpilda vēl pirms iestāšanās eirozonā.
Taču šis pilnībā saprotamais entuziasms par G 7 struktūru rada problēmas saistībā ar eirozonas ārējo pārstāvību. Mēs Eirogrupā vienmēr esam aicinājuši Eiropas Savienību un Eirogrupu uz lielāku līdzdalību G 20, Starptautiskā Valūtas fonda un Finanšu stabilitātes fonda ietvaros. Mēs Eirogrupā bijām pirmie, kuri pieprasīja nodrošināt Komisijai ilgstošu un pastāvīgu vietu G 20, kas Komisijas priekšsēdētāju neatturēja no pretenzijām pret Eirogrupas prezidentūru, kā sekas mēs vēl pieredzēsim nākotnē. Tomēr mēs uzskatām, ka Eiropas Centrālo banku un Komisiju G 20 vajadzētu pārstāvēt ilgtermiņā, un vajadzētu pārstāvēt arī Eirogrupu, vai nu to darītu Eirogrupas priekšsēdētājs, kurš vienkārši cenšas vadīt finanšu ministru darbu, kuru prezidents Nicolas Sarkozy nosauca par neatbilstošu, vai arī kāds cits. Es netiecos pēc Eirogrupas prezidentūras finanšu ministru līmenī savas personīgās baudas un slavas dēļ, kas ir gandrīz neizsīkstošas. Es to daru pienākuma dēļ. Ja citi uzskata, ka šos uzdevumus var paveikt labāk, lai viņi to dara, bet nākamjos gados viņu pieliktajām pūlēm vajadzētu būt tikpat lielām kā iespaidam, kādu šobrīd rada viņu vēlme.
Attiecībā uz EMS ekonomiskajiem instrumentiem un mūsu grupas pārvaldi, es uzskatu, ka dažu pēdējo gadu laikā mēs esam sasnieguši ievērojamu progresu, bet, apspriežot valūtas maiņas politiku un monetāro politiku starptautiskā līmenī, ir neiedomājami, ka atbildīgie par šo abu aspektu un abu jomu pārvaldību nepārstāv pasaulē otro lielāko valūtu finansiālā un politiskā ziņā.
Ja mēs vēlamies, lai Eirogrupas finanšu ministri pienācīgi pārvaldītu Ekonomikas un monetārās savienības ekonomisko virzienu, tad dažādo valstu vai valdību vadītājiem ir jādod saviem finanšu ministriem nepieciešamie rīkojumi. Kā jūs zināt, Luksemburgā tas nerada nekādas problēmas.
(Aplausi)
Priekšsēdētājs
Liels paldies, Jean-Claude Juncker, ne tikai par šo ziņojumu, bet arī par jūsu kā Eirogrupas priekšsēdētāja apņēmīgo darbu šajā jautājumā.
Jean-Pierre Audy
Starptautiskās Tirdzniecības komitejas atzinuma sagatavotājs. - (FR) Priekšsēdētāja kungs, Eirogrupas priekšsēdētāj Jean-Claude Juncker, komisār, dāmas un kungi! Es gribētu sākt ar atzinību saviem kolēģiem Pervenche Berès un Werner Langen par kvalitatīvo ziņojumu un pateikties viņiem par Starptautiskās Tirdzniecības komitejas iesniegto grozījumu iekļaušanu.
Desmit gadus pēc EMS izveides tā ir uzskatāma par panākumu, ar kuru mums būtu jālepojas. Neviens nevar noliegt faktu, ko apstiprina arī vairāki pētījumi, ka patiešām pastāv sakarība starp monetāro politiku un tirdzniecības politiku un valūtas stabilitātes pozitīvā loma šajā saistībā ir nepieciešama starptautiskā tirgus ilgtspējīgai attīstībai.
Eirozonas dalībvalstis gūst labumu no eiro, ko aizvien intensīvāk izmanto kā starptautisku valūtu, jo tas Eiropas uzņēmumiem dod iespēju samazināt valūtas maiņas risku un palielināt konkurētspēju.
Taču, lai gan Eiropas Centrālā banka līdz ar prioritātes piešķiršanu cenu stabilitātei ir palielinājusi uzticēšanos eiro, neviens nevar noliegt faktu, ka inflācija ir pasaules līmeņa problēma un šo parādību atvērtā tirgus ekonomikā nevar atrisināt tikai ar Eiropas Savienības monetārās politikas līdzekļiem.
Skaidrs, ka eiro maiņas kurss ļoti ilgi ir bijis pārāk augsts un saskāries ar nelabvēlīgu ietekmi, tostarp ar eksporta samazināšanos un importa veicināšanu iekšējā tirgū. Daudzi ražotāji šajā ziņā ir izteikuši savas bažas. Saskaņā ar pētījumu, ko mēs esam veikuši Starptautiskās Tirdzniecības komitejā, ECB augsto rādītāju politika dažos pēdējos gados ir radījusi izaugsmes tempa palēnināšanos par 0,5 punktiem gadā.
Tāpēc es šajā ziņā izsaku nožēlu, ka Komisija nav veikusi precīzāku analīzi par eiro starptautisko lomu un tā ietekmi uz iekšējo tirgu saistībā ar starptautisko tirgu.
Dažu ES partneru īstenotās monetārās politikas ar mērķi par zemu novērtēt savu valūtu negodīgā veidā iedragā tirgu. Tie ir uzskatāmi par beztarifu šķērsli starptautiskajai tirdzniecībai. Šajā kontekstā mēs ierosinām veikt priekšizpēti struktūrai, kas pēc ASV radītā parauga tirgus jomā ar Pasaules Tirdzniecības organizāciju regulētu monetārās atšķirības.
Šī struktūra, kas būtu pakļaut SVF, varētu sekmēt starptautiskās monetārās sistēmas stabilizāciju, samazināt ļaunprātīgas izmantošanas iespēju un pasaules tirgos atjaunotu tiem nepieciešamo uzticēšanos.
Es atbalstu Komisijas priekšlikumu attīstīt kopēju ES nostāju monetārās politikas jomā, starptautiskajās finanšu institūcijās un forumos ilgtermiņā nosakot kopīgu eirozonas pārstāvību.
Visbeidzot, es paužu nožēlu, ka ziņojumā nav ietverta doma par saimniecisku pārvaldi. Jean-Claude Juncker, šis nav jautājums par patiesumu, tas ir politisks priekšlikums mūsu Kopienas instrumentu organizēšanu.
Agrāk valdības lielus starptautiskus nemierus būtu risinājušas ar militāru karadarbību. Šodien mēs cīnāmies ekonomiskā un sociālā karā, bet mirušo vietā mums ir bezdarbnieki, un mēs vairs īsti nezinām, kas ir mūsu ienaidnieks.
Šajā kontekstā nebūsim naivi un strādāsim nenogurstoši, lai ieviestu Eiropas saimniecisko un sociālo pārvaldi! Ar pēdējo vien noteikti nebūs gana, bet tas ir būtisks priekšnosacījums veiksmīgai Eiropas sociālā tirgus ekonomikai.
Karsten Friedrich Hoppenstedt
PPE-DE grupas vārdā. - (DE) Priekšsēdētāja kungs, dāmas un kungi, es gribētu pateikties referentam par komentāriem saistībā ar eiro un visu ar to saistīto politikas jomu nākotni un sacīt, ka viņš komitejā ir izpelnījies plašu atbalstu.
Es esmu pateicīgs arī citiem dalībniekiem, jo sevišķi Jean-Claude Juncker, kurš pārstāvēja Eiropu SVF sanāksmē Vašingtonā un lieliski ar to tika galā. Mēs lepojāmies ar viņu, un es vēlētos bilst - nezaudējiet drosmi turpināt šo veiksmīgo darbu negatīvu runu dēļ!
Pirms desmit gadiem man bija tas gods Eiropas Tautas partijas (Kristīgo demokrātu) un Eiropas Demokrātu grupas vārdā uzstāties par eiro, un toreiz es sacīju, citēju, "eiro būs spēcīgs par spīti negatīviem izteikumiem”, tādiem kā vēlākā kanclera Gerhard Schröder izteikumiem, kurš eiro toreiz nosauca par slimīgu priekšlaicīgi dzimušu zīdaini. Mēs to apstrīdējām, un, manuprāt, veiksmīgi.
Beidzot pēc dažiem stingras un konsekventas politikas gadiem eiro ļoti veiksmīgi tika laists apgrozībā. Es negribu jau atkal iedziļināties šajā jautājumā. Tajā laikā ES Padomes priekšsēdētājs bija Gordon Brown, un viņš toreiz skaidri paziņoja, ka Eiropas Parlamentam bija nozīmīga loma monetārās savienības vēsturiskajā attīstības gaitā. Uzstājās arī citi pārstāvji, tostarp Jacques Santer un Wilfried Maartens, kuri eirozonas valstis - vispirms 11, tad 15 un vēlāk 16 valstis - nosauca par drošsirdīgās Eiropas pionieriem.
Es uzskatu, ka mums Eiropā nākotnei ir nepieciešama drosme, lai varam turpināt darboties tikpat sekmīgi un veiksmīgi noturēt eiro citās pasaules lielākajās valstīs - ASV, Āzijā un citās pasaules lielvarās. Valūtas rezerves eiro izteiksmē ir labākais pierādījums eiro un eirozonas panākumiem.
Elisa Ferreira
Es gribētu sveikt ne vien referentus, bet arī Komisiju ar tās iniciatīvu, sagatavojot šo tekstu par Ekonomikas un monetārās savienības pirmo 10 pastāvēšanas gadu pārskatu. Tas ir stratēģisks teksts, un šī analīze bija ļoti svarīga.
Kā šodien jau tika teikts, eiro ir guvis neapstrīdamus panākumus. No Lisabonas līdz Helsinkiem un no Dublinas līdz Bratislavai pat pašreizējo satricinājumu brīdī eiro ir izrādījies stiprs un noturīgs. Ir ļoti svarīgi paplašināt šīs savienības robežas.
Taču daudzos citos aspektos Eiropas projekta uzticamība tiek pārbaudīta katru dienu. Kā jau tika minēts, eiro ir finanšu sistēmas funkcionēšanas pamatā. Tomēr pat Komisijas izstrādātajā tekstā ir skaidri norādīts galvenais secinājums, ka ne reālās ekonomikas izaugsme, ne sociālā vai telpiskā konverģence nav spējusi turēties līdzi šiem panākumiem. Gluži otrādi, Komisija skaidri secina, ka pirmajā vienotās valūtas desmitgadē atšķirības ir krasi pieaugušas.
Šīs atšķirības skar reģionus manā valstī, it īpaši Ziemeļportugālē, un arī reģionos citās dalībvalstīs. Vienotajai monetārajai politikai un sevišķi augstajam valūtas maiņas kursam ir bijusi lielāka ietekme uz tiem reģioniem, kuri ir vairāk pakļauti starptautiskajai konkurencei un vairāk nodarbojas ar eksportu.
Šodien finanšu tirgus regulējumu atcelšanas rezultātā izveidojusies krīze nopietni ietekmē reālo ekonomiku un turpina pasliktināt neskaitāmu iedzīvotāju situāciju daudzos reģionos. Par šī procesa upuriem kļūst tie reģioni, kas pakļauti starptautiskajai konkurencei, ir atkarīgi no mazajiem un vidējiem uzņēmumiem un kuriem ir ļoti nepieciešama kredītu pieejamība, un depresija kļūst vēl draudīgāka.
Eiro panākumi ir atkarīgi no Eiropas iedzīvotāju uzticēšanās tam. Eiropas varenākās valstis jau ir ķērušās pie darba, lai uzlabotu savas valsts ekonomiku. It īpaši mēs varam minēt pasākumus saistībā ar motorizēto transportlīdzekļu nozari. Taču Eiropa ir pelnījusi ko vairāk. Tā ir pelnījusi vairāk kā tikai puslīdz saskaņotu valstu politiku apkopojumu. Ir pienācis laiks padarīt eiro par vienu no Eiropas galvenajiem instrumentiem, lai nodrošinātu spēcīgu valūtu un arī spēcīgu reālo ekonomiku. Eiro ir jāpapildina ar mehānismiem, kas garantē galvenā mērķa sasniegšanu - sociālo un reģionālo konverģenci, jo būtībā tā ir Eiropas projekta pamatā.
Debates par ekonomisko politiku saskaņošanu eirozonā šobrīd neapšaubāmi ir daudz svarīgākas un aktuālākas. Tomēr ar ekonomisko politiku saskaņošanu vien nepietiek. Ir jāpaveic vairāk. Ierobežojumus rada Lisabonas stratēģija, kas ir valstu iniciatīvu kopums, un Stabilitātes un izaugsmes pakts, kas izdara atšķirīgu spiedienu uz dažādām valstīm, kuras to pielieto un ir tam pakļautas, kuriem mēs varam pieskaitīt arī pieejamo ierobežoto budžetu.
Krīzes rada iespējas. Monetārā savienība var saglabāties tikai tad, ja pastāv konverģence dalībvalstīs un to iedzīvotāju labklājībā, neatkarīgi no viņu dzimšanas vietas. Kā citādi mēs varam mobilizēt cilvēkus atbalstīt vienoto valūtu? Komisijai ir jāizturas atbilstoši pret pašas noteikto diagnozi, un tādēļ mēs 26. novembrī no Komisijas nepacietīgi gaidām konkrētus priekšlikumus Parlamentam un Eiropas iedzīvotājiem.
Ir būtiski, ka krīze Eiropas Savienībā izraisa jaunu periodu, kurā finanšu sistēmas konsolidācijai un stiprināšanai pievienojas uz kohēziju un pilsoniskuma jēdzienu balstīta patiesa labklājība.
Wolf Klinz
ALDE grupas vārdā. - (DE) Priekšsēdētāja kungs, dāmas un kungi, mēs patlaban piedzīvojam lielāko finanšu krīzi vairākās desmitgadēs, un Eiropas Centrālā banka un eiro ir izturējuši finanšu krīzes uzlikto pārbaudi ar labiem rezultātiem. Attiecībā uz krīzi ECB ir rīkojusies ātri un apņēmīgi, un ir paveikusi šo darbu labāk nekā citas centrālās bankas, tādējādi sarežģītā situācijā uzskatāmi parādot savas krīzes pārvaldības spējas. Eiro ir sevi pierādījis kā spēcīga valūta, kas palīdzējis noturēt eirozonas stabilitāti un pat sniedzis palīdzību mērķa pasākumu veidā dažām valstīm ārpus eirozonas.
Prasība pēc Eiropas saimnieciskās pārvaldes liecina, ka netiek atzītas paveiktās un pašreizējās darbības, lai noregulētu atsevišķu dalībvalstu politikas un tās saskaņotu. Sasniegumi šajā jomā lielā mērā ir arī jūsu nopelns, Jean-Claude Juncker, un tādēļ es gribētu izmantot iespēju un izteikt jums īpašu pateicību.
Tādas valstis kā Dānija un Ungārija, kas atrodas ārpus eirozonas, patlaban smagā veidā piedzīvo to, cik dārgi var maksāt atrašanās ārpus Eirogrupas, kad eiro nepasargā no problēmām. Valstis, piemēram, Dānija un Zviedrija, kuras agrāk negribēja pievienoties eirozonai, tagad maina savus uzskatus un apsver iespēju pievienoties tai pēc dažiem gadiem.
Finanšu krīze arī parāda, ka finanšu sistēmas ir savstarpēji cieši saistītas un cik tās ir ievainojamas. Tādēļ mūsu interesēs ir pēc iespējas ātrāka eiro ieviešana valstīs, kas šo posmu vēl nav sasniegušas, bet valstīs, kuras no tās ir atteikušās, panākt viedokļa maiņu, taču bez piekāpšanās, kas neietilpst pievienošanās kritērijos. Eiropas Ekonomiskā un monetārā savienība ir stabila joma ar skaidriem pievienošanās kritērijiem, un to nevajadzētu noklusēt. Vienīgais, ko būtu vērts apsvērt attiecībā uz inflācijas līmeni, ir atteikšanās no trīs veiksmīgāko ES valstu izmantošanas par atskaites punktu, bet tā vietā aplūkot eirozonu kopumā, ņemot vērā, ka mēs tagad esam lielāka savienība ar 16 dalībniekiem.
Stabilitātes un izaugsmes pakts kopš tā pārskatīšanas pirms dažiem gadiem ir pietiekami elastīgs, lai ekonomiskās nelīdzsvarotības brīdī varētu atbilstīgi reaģēt uz tādiem izaicinājumiem kā pašreizējā krīze. Tādēļ būtu nepareizi censties vājināt paktā noteiktās prasības.
Krīze ir arī skaidri parādījusi, ka tik pārmērīgi budžeta deficīti kā ASV piedzīvotie ilgākā laika posmā nav ilgtspējīgi, ka kredītu jomā nav iespējama plaša apjoma ekonomiskā attīstība, un tādēļ budžeta konsolidācijas pasākumiem nav citu risinājumu. Mēs esam pārliecināti, ka - pretēji tikko teiktajam par finanšu tirgiem un plašsaziņas līdzekļos izplatītajām tenkām - finanšu krīze galu galā stiprinās un nevis vājinās monetāro savienību.
Eoin Ryan
UEN grupas vārdā. - Priekšsēdētāja kungs, es vispirms vēlētos pateikties Pervenche Berès un Werner Langen par paveikto darbu, kas ieguldīts šajā nozīmīgajā ziņojumā. Tas ir lielisks ziņojums, kas būtu jāņem vērā.
Kad šis jautājums pirmoreiz tika izskatīts komitejas līmenī, mēs paredzējām pavisam savādāku ekonomisko klimatu. Amerikas Savienotajās Valstīs izveidojās augsta riska kredītu tirgus krīze, bet es nedomāju, ka kāds paredzēja tās plašo rezonansi un ietekmes apmēru uz finanšu tirgiem visā pasaulē.
Pasliktinoties finanšu stāvoklim, mainījās arī mūsu debašu atmosfēra šeit, Ekonomikas un monetārajā komitejā. Pašreizējā krīze ir globāla, un tās pārvarēšanai ir nepieciešama saskaņota vispārēja reakcija, tālab es atzinīgi vērtēju iniciatīvu, kas tika uzsākta nedēļas nogalē un tās iznākumu. Ir vēl daudz darāmā, bet tas, manuprāt, ir labs iesākums.
Īrijai eiro valūta, kas devusi ievērojamu stabilitāti attiecībā uz procentu likmēm un ārvalstu valūtas likmēm, ir galvenais faktors, lai mēs varētu atkopties no satricinājuma - ar zaudējumiem, bet joprojām esot pozīcijā.
Ja Īrijā vai citur eirozonā, vai arī Eiropā kāds vēl šaubās par eiro ieviešanas izdevīgumu, viņiem ir jāparaugās uz Eiropas ziemeļrietumiem un jāņem vērā situācija Īslandē.
Ja Īrijas iedzīvotāji būtu uzklausījuši tos, kuri pretojās ne tikai Lisabonas stratēģijai, bet arī Māstrihtas un Nicas līgumiem, kādā situācijā Īrija atrastos patlaban? Mēs būtu ārpusē. Mēs neatrastos eirozonā un būtu ļoti smagi ietekmēti ekonomiskajā ziņā, jo mums nebūtu stabilitātes, kuru valstī ieviesa eiro.
Es negaidu atbildi no tādām partijām kā Sinn Féin, kas vienmēr pretojušās ES un mūsu veiktajiem pasākumiem, bet es patiešām uzskatu, ka ir pienācis brīdis, lai tās pieceltos un atklāti paziņotu savu patieso viedokli un nostāju saistībā ar ES jautājumu un mūsu ekonomisko nākotni.
Pierre Jonckheer
Verts/ALE grupas vārdā. - (FR) Priekšsēdētāja kungs, Eirogrupas priekšsēdētāj, komisār, savas grupas vārdā arī es gribētu pateikties Pervenche Berès un Werner Langen par nozīmīgo ziņojumu, kuru viņi mums ir iesnieguši. Tā apjoms 62 punktu un 14 lapu apmērā dod daudz vielas pārdomām. Es vēlētos izmantot izdevību, kamēr šeit atrodas Eirogrupas priekšsēdētājs un komisārs, lai savas grupas vārdā dalītos ar viņiem dažās piebildēs, kas, mūsuprāt, ir jāizskata dziļāk nekā tas veikts šajā ziņojumā.
Pirmā piebilde ir par eiro valūtas maiņas kursa politiku. Es atzīstu, ka joprojām neizprotu - mums ir vai nav valūtas maiņas kursa politika attiecībā pret eiro saistībā ar citām starptautiskajām valūtām un vai G 20 jeb citur notiek diskusijas par veidu, kādā tiks turpināta ASV ievērojamā deficīta finansēšana?
Mana otrā piebilde ir saistīta ar jautājumu par saskaņošanu. Es uzskatu, ka eiro ir devis panākumus it īpaši no politiskā viedokļa, jo tas Eiropas Savienībai ir devis politiskas varas statusu. Tomēr es arī uzskatu, ka vismaz trijos punktos tā saskaņošana nav īpaši piemērota.
Pirmais punkts ir jautājums par nodokļu sistēmu. Jums ir zināms Zaļo un Eiropas Brīvās apvienības grupas viedoklis šajā jautājumā - mēs atbalstām nodokļu konkurenci ES robežās, bet tai ir jābūt godīgai. Mēs uzskatām, ka notiek pārāk liela vilcināšanās cīņā pret beznodokļu zonu, tostarp arī Eiropas Savienības iekšienē. Un mēs uzskatām, ka notiek pārāk liela vilcināšanās Direktīvas par ienākumu aplikšanu ar nodokļiem paplašināšanā.
Attiecībā uz jautājumu par budžeta politikas saskaņošanu, kas ir otrais punkts, es ievēroju, ka dalībvalstis uzsāk "atdzīvināšanas” plānus. Es, piemēram, uzklausīju Dominique Strauss-Kahn sacīto Eiropas līmenī, ka ir jāieķīlā 1 % no Kopienas NKP. Skaitlis, kas īstenībā ir visas ES viena gada budžets. Kādu kursu mēs ieturam ar šādu uzskatu? Es uzskatu, ka saskaņošanas centieni nenorit pārāk veiskmīgi, un vēl es uzskatu, ka jūsu sniegtās atbildes attiecībā uz pārskatīto Stabilitātes uz izaugsmes faktu nav pietiekamas un piemērotas mūsu turpmākajām problēmām.
Visbeidzot, trešais punkts, kur saskaņošana šķiet vāja un nepietiekama, ir dažādās ES dalībvalstīs noteiktā algu politika. Patiesībā Vācija pēdējos desmit gados ir attīstījusi spēcīgu sistēmu, īstenojot algu politiku, kas, ņemot vērā Vācijas ekonomikas izmērus, ir atbildīga par eirozonas vispārējo virzītājspēku. Es uzskatu, ka tas neskaitāmās darba kategorijās rada problēmu iekšējā pieprasījuma līmeņa un algu līmeņa ziņā, nemaz nerunājot par problēmu saistībā ar darba nedrošību.
Tā kā mēs runājam arī par problēmām nākotnē, es turpmāk no jums, Eirogrupas priekšsēdētāj, un jūsu pārstāvētās Finanšu ministru padomes sagaidu lielākus centienus attiecībā uz šiem trīs punktiem.
Sahra Wagenknecht
GUE/NGL grupas vārdā. - (DE) Priekšsēdētāja kungs, dāmas un kungi, 10 gadus pēc monetārās savienības izveides Eiropas ir nonākusi smagā krīzē. Bankas cieš pilnīgu neveiksmi vai saņem pabalstu no valstu budžeta miljardu apmēros, tirgus piedzīvo sabrukumu, un miljoniem iedzīvotāju ir norūpējušies par savām darba vietām un nākotni.
Neveiksmi ir cietis ne tikai tirgus. Dominējošā politika šķiet nespējīga mācīties no savām kļūdām. Mēs uzskatām, ka Ekonomikas un monetārās savienības izveidē ir pieļautas nopietnas kļūdas. Viena no šīm kļūdām bija monetārās un nodokļu politikas strukturālā atdalīšana. Pirmā nevar radīt vienotu valūtu, ja vienlaicīgi kaut vai vispārēji netiek saskaņotas nodokļu un izdevumu politikas. Man šķiet, ka ekonomikas nelīdzsvarotība eirozonā ir ievērojami palielinājusies. Tagad mums patiešām ir nepieciešama veiksmīgāka ekonomikas un it īpaši nodokļu politikas saskaņošana. Mums ir nepieciešami efektīvi pasākumi, lai cīnītos pret nodokļu dempingu. Ir jāslēdz arī beznodokļu zonas un atkal jāatjauno kapitāla eksporta kontrole.
Mūsuprāt, otra būtiskā kļūda ir Stabilitātes un izaugsmes pakta struktūrā. Tie, kas šādā brīdī uzskata, ka ir nepieciešama budžeta konsolidācija, acīmredzot dzīvo citā pasaulē - šobrīd nekas nenestu lielāku postu kā reakcija uz šo ekonomisko krīzi ar nepārprotamām glābšanas programmā. Stabilitātes pakts ir skaidri pierādījis savu neveiksmi. To vajadzētu aizvietot ar integrētu Eiropas stratēģiju solidaritātei un ilgtspējīgai attīstībai. Mūsuprāt, ir nepieciešams trieciens ieguldījumu ziņā, lai atjaunotu valstu infrastruktūru un uzlabotu Eiropas sociāli neaizsargātāko grupu dzīves līmeni.
Trešā kļūda, mūsuprāt, ir pašā Eiropas Centrālās bankas struktūrā, kas nav pakļauta jebkādai demokrātiskai kontrolei un kuras vienīgais mērķis ir cenu stabilitāte. Mēs atbalstītu demokrātiskas kontroles ieviešanu Eiropas Centrālajā bankā un aicinām noteikt ECB monetārās politikas pilnvaras tā, lai turpmāk izaugsmei un nodarbinātībai tiek piešķirta tikpat liela nozīme kā cenu stabilitātei.
Pašreizējā krīze sniedz iespēju uzsākt tālejošas reformas Eiropas monetārajā un finanšu struktūrā. Šo iespēju nedrīkst vienkārši izšķiest!
Nils Lundgren
Priekšsēdētāja kungs, ja mums Eiropā būtu izstrādāti vienoti literārie pamatnoteikumi, es savu runu sāktu, citējot slavenu zviedru dzejnieku: "Glaimi ieaijā tevi miegā, bet vēl taisnībā ieklausies reiz!” Tas ir rakstīts aleksandrieša pantmērā ar cezūru. Abi referenti ir izteikuši novērtējumu, ka monetārā savienība ir bijusi veiksmīga. Tādējādi viņi palīdz radīt mītu par eiro, kas rietumu kritiskajā uztverē nav pēdējais glābiņš.
Patiesība par eiro ir pavisam atšķirīga. Pirmkārt, tā pirmajos desmit pastāvēšanas gados ir radušās milzīgas izmaksas izaugsmes samazināšanās un pieaugoša bezdarba veidā. Otrkārt, monetārā savienība līdz šim nav tikusi pārbaudīta sarežģītā situācijā. Pētījumi liecina, ka ietekme uz ārējās tirdzniecības apjomu ir diezgan liela, iespējams, pat 3-4 % no NKP. Savukārt nav apšaubāms, ka sociāli ekonomiskais ieguvums no šī tirdzniecības apjoma pieauguma ir diezgan pieticīgs, varbūt 3 līdz 5 procenta desmitās daļas no NKP, kas ir unikāls ienākums. Šī niecīgā labklājības vairošanās ir nodrošināta uz to eirozonas valstu rēķina, kuras nespēja īstenot neatkarīgu monetāru un finanšu politiku. Vācija iesaistījās šajā monetārajā savienībā ar pārlieku augstu novērtētu valūtu un ir uzturējusi augstas procentu likmes un pārāk ierobežojošu finanšu politiku.
Radušās izmaksas bija ievērojamas, bet kā tas turpināsies? Kopsavilkumā - eirozonas valstis ir veiksmīgi apvienojušās un uzņēmušās vadošu lomu cīņā pret finanšu krīzi. Ikviens zina, ka tas ir mīts. Tā bija Apvienotā Karaliste, kas atrodas ārpus monetārās savienības, un Gordon Brown, kuri uzņēmās iniciatīvu. Eirozona iesaistījās tikai pēc tam.
Roger Helmer
Priekšsēdētāja kungs, atļaujiet izteikt atzinību Nils Lundgren par viņa piezīmēm un izaicināt Eoin Ryan no UEN grupas, kurš apgalvoja, ka eiro nodrošinātā stabilitāte Īrijai ir bijis milzīgs pakalpojums. Ja viņš būtu iepazinies ar neseno Īrijas ekonomikas vēsturi, tad zinātu, ka eiro monetārās politikas elastības trūkums ir radījis nopietnas inflācijas problēmas īpaši mājokļu tirgū un Īrijas mājokļu krīze bija daudz smagāka nekā tā būtu bijusi, ja Īrija pati būtu varējusi kontrolēt savu monetāro politiku.
Ar eiro ieviešanu mums tika solīts liels ieguvums, mums piedāvāja atvieglojumus saistībā ar ceļošanu, izaugsmi un efektivitāti, un mēs pēkšņi varētu ērtāk veikt naudas pārskaitījumus starp dalībvalstīm. Bet tas nepiepildījās. Jā, mums ir ērtāk ceļot, bet mēs neesam piedzīvojuši izaugsmi un efektivitāti, un es uzskatu, ka veikt naudas pārskatījumus starp eirozonas valstīm ir gandrīz tikpat sarežģīti un dārgi kā agrāk.
Taisnība ir izrādījusies tiem, kuri mūsu vidū šaubījās par eiro projektu. Vairumā valstu lielākoties ir kļūdīgas procentu likmes. Itālija ir piedzīvojusi smagāko konkurences krīzi, tās darbaspēka vienības izmaksām pieaugot par 40 % salīdzinājumā ar Vāciju. Mums paziņoja, ka eiro ir ļoti veiksmīgs tā valūtas stabilitātes dēļ. Mēs varētu pavaicāt dažiem eksportētājiem eirozonā, ko viņi domā par eiro stabilitāti. Tā viņiem rada lielus zaudējumus.
Patiesais valūtas panākumu pārbaudījums ir tam piešķirtās uzticības līmenis tirgū, un šajā gadījumā to nosaka parādzīmju izplatīšanās starp eirozonas valstīm. Kad es pēdējo reizi skatījos, parādzīmju izplatīšanās starp Grieķiju un Vāciju bija virs 150 ‰ₒ. Tas nav ilgtspējīgi. Tas parāda tirgu pilnīgu neuzticēšanos eiro. Jautājums mums ir nevis par to, cik ilgi eiro var saglabāties, bet kura dalībvalsts izstāsies pirmā?
Ján Hudacký
- (SK) Priekšsēdētāja kungs, komisār, atļaujiet man sākt ar pateicību abiem referentiem par līdzsvaroto ziņojumu.
Saistībā ar šo ziņojumu es vispirms atsaukšos uz pašreizējām problēmām eirozonā. Par spīti tās desmit gadu darbības laikā panāktajiem pozitīvajiem rezultātiem, eirozona stājas pretī jauniem izaicinājumiem, saskaroties ar krīzi un no tās izrietošo ekonomikas lejupslīdi.
Es gribētu norādīt uz nesistemātisku regulatīvo iejaukšanos, kuru tirgū veic vairāku dalībvalstu valdības, aizbildinoties ar šīs jaunās situācijas risināšanu.
Ar izbrīnu jāsaka, ka zināmu Eiropas Savienības pārstāvju paziņojumi bieži iedrošina dalībvalstu valdības nevajadzīgi iejaukties finanšu nozarē, un bieži vien tas atrisina tikai situācijas blakusparādības.
Tas, piemēram, attiecas uz gadījumu ar Stabilitātes uz izaugsmes pakta noteikumu ievērošanu, par ko dažu dalībvalstu valdības jau tagad norāda, ka acīmredzot neturēsies pie sava plānotā valsts finanšu deficīta un šajā kontekstā atsaucas uz Eiropas Savienības iedrošinājumu.
Dažu dalībvalstu valdību centieni pārņemt grūtībās nonākušās finanšu iestādes radīs bīstamu priekšrocību to privātuzņēmumu atsavināšanai ikvienā sektorā, kas nevēlēsies piemēroties nesistemātiskai pārvaldei un diskriminējošiem iejaukšanās pasākumiem, piemēram, inflācijas samazināšanas interesēs.
Liela mēroga finanšu intervence tādās ekonomikas nozarēs kā autorūpniecībā rada jautājumus par to, vai šādas iejaukšanās nerada pārmērīgu tirgus deformāciju un arī nediskriminē citas nozares.
Būs grūti ietekmēt šos sarežģītos procesus bez skaidras un apdomātas saskaņošanas un konkrētiem noteikumiem Eiropas Savienības un eirozonas līmenī.
Šajā ziņā es gribētu mudināt Eiropas Komisijas un Eiropas Centrālās bankas, kā arī citu attiecīgo ES institūciju pārstāvjus ieņemt pārdomātu un saskaņotu nostāju saistībā ar optimālu risinājumu šajā grūtajā laikā, kad visa Eiropa saskaras ar ekonomikas lejupslīdi.
Īstermiņā pārmērīga regulēšana un valdības iejaukšanās brīvajā tirgū varbūt uz laiku apstādinās turpmāku ES ekonomisko sabrukumu, bet vidējā termiņā tās noteikti neradīs tik ļoti gaidīto izaugsmes palielināšanos.
Antolín Sánchez Presedo
(ES) Priekšsēdētāja kungs, komisār Joaquin Almunia, dāmas un kungi! Ekonomikas un monetārā savienība ir radījušas jaunu Eiropas integrācijas procesa dimensiju. Tās pārvalde ir balstīta uz diviem asimetriskiem aspektiem: federāla rakstura monetāro savienību un ekonomikas saskaņošanu starpvaldību līmenī. Ar abām ir jānodrošina stabilitāte, izaugsme, godīga attieksme un ilgtspējība, ko pieprasa mūsu iedzīvotāji.
Eirozonas desmit gadu pastāvēšanas pārskats ir pozitīvs. To pierāda fakts, ka eiro arvien vairāk tiek novērtēts kā dalībvalstu patvērums un drošības vieta. Taču mums ir jādarbojas tālāk un jāpaplašina tā iespējas. Mums tas ir jādara, lai stātos pretī globalizācijas, klimata pārmaiņu un sabiedrības novecošanās problēmām, kā arī pašreizējai finanšu krīzei, kur mūsu darbībās nepieciešami uzlabojumi. Mums tas ir jādara arī tālab, lai risinātu lejupslīdes faktoru, kas parādījies pirmoreiz.
Eiro nevar būt tikai drošs patvērums, tam ir jābūt arī dzinējam, kas spēj veicināt izaugsmi. Eirozonai un Ekonomiskajai un monetārajai savienībai ir jātiek galā ar šiem izaicinājumiem.
Es izsaku atzinību referentiem par viņu lielisko darbu un vēlos it īpaši pateikties par divu manis iesniegto priekšlikumu iekļaušanu. Pirmais bija, definējot mūsu monetāro politiku un arī ekonomisko un monetāro aspektu, noteikt nepieciešamību veikt finanšu analīzi, lai pareizi definētu šo politiku. Tās definīcijā ir jāņem vērā monetārās politikas maiņa, kredītu un finanšu aktīvu pilnveidošana, jauno ražojumu raksturīgās pazīmes un risku un likviditātes koncentrācija.
Otrkārt, mums ir jāņem vērā dalībvalstu atšķirības, kas palielināsies līdz ar paplašināšanās procesu. Vienveidīgu risinājumu monetārā politika ne vienmēr būs piemērota atšķirīgām dalībvalstīm. Tādēļ to vajadzētu pielāgot, ieviešot pasākumus finanšu jomā valstīm, kas varētu piedzīvot smagu ietekmi vienveidīgu risinājumu politikas dēļ, ņemot vērā, ka plašos efektus var viegli izlīdzināt ar nodokļu politikas palīdzību.
Margarita Starkevičiūt
(LT) Saka, ka katra krīze izceļ visas ekonomisko un institucionālo struktūru stiprās un vājās vietas. Man jāatzīst - agrāk es nešaubījos par to, ka lielāka uzmanība eirozonas valstīm radīs priekšnoteikumus tam, lai Eiropā rastos divi attīstības tempi un tādas attīstības ekonomikas kā Lietuvas ekonomika saskarsies ar šķēršļiem valstu pievienošanās procesā eirozonā. Bet pašreizējie notikumi finanšu tirgū ir mainījuši manu attieksmi pret Eirogrupas lomu un ietekmi uz Eiropas Savienību.
Eirozona nepārprotami ir izturējusi pirmo nopietno finanšu krīzes vilni. Ir skaidrs, ka ekonomikas lejupslīdi var apturēt, īstenojot saskaņotāku ekonomisko politiku dalībvalstīs, kas paātrina integrāciju un iekšējā tirgus paplašināšanu. Vairāk ir cietušas valstis, kas palikušas ārpus eirozonas robežām. Lielākoties mēs cietām un kļuvām par finanšu krīzes upuriem atpakaļ paņemtā kapitāla dēļ. Tālab mēs reizēm stingri iebilstam pret lēmumiem, kas atvieglotu kapitāla apriti Eiropas Savienības valstīs, bet mēs neesam pret integrāciju. Es kā profesionāla ekonomiste zinu, ka integrācijas process sekmē ekonomisko izaugsmi. Bet mēs patiešām vēlētos, lai eirozona kļūst par klinti, kas spēj atvairīt finanšu krīzes viļņus. Par klinti, uz kuras mēs varētu uzrāpties un gūt patvērumu no ledainajiem vējiem.
Kas būtu jādara, lai stiprinātu eirozonu un visu Eiropas Savienību? Mums noteikti vajadzētu izvairīties no jaunu pasākumu ierosināšanas. Komisār, šodien es izskatīju rezolūcijas, kuras Eiropas Parlaments pieņēma saistībā ar ekonomikas politiku. Tagad mums būtu nācis par labu, ja būtu jau īstenota vismaz daļa no šiem priekšlikumiem. Tajās ir neskaitāmi priekšlikumi, un man šķiet, ka mēs nevarēsim izdomāt jaunus. Tagad mums šos priekšlikumus vajadzētu apvienot.
Šobrīd notiek diskusijas par to, vai ekonomikas lejupslīdes pārvarēšanai būtu nepieciešama lielāka valsts iejaukšanās vai liberālāka politika. Es teiktu, ka vajadzētu izmantot abas stratēģijas. Pirmkārt, ir skaidrs, ka mums nepieciešams sociālās drošības tīkls ar valsts atbalstu un aprūpi, lai jaunu vietu dzīvē var atrast cilvēki, kuri krīzes un pārstrukturēšanas dēļ ir zaudējuši darbu. Otrkārt, mums ir nepieciešamas liberālas reformas, lai integrācijas process palielinātos un radītu iespēju paplašināt uzņēmējdarbību Eiropas Savienībā. Šeit lielā mērā ir jāiesaistās eirozonai.
Nobeigumā es gribētu pievienoties saviem kolēģiem un sacīt jums, Eirogrupas priekšsēdētāj, ka mēs novērtējam jūsu darbu un apzināmies situācijas sarežģītību. Vismaz Eiropas Parlamentā jums ir atbalsts.
Dariusz Maciej Grabowski
(PL) Priekšsēdētāja kungs, pārskatam par Ekonomikas un monetārās savienības desmit gadu pastāvēšanu vajadzētu būt novērtētam no starptautiskā viedokļa. Mums vajadzētu uzdot jautājumu, kā Eiropas Savienība ir parādījusi savu pārākumu pār tās galvenajiem konkurentiem ASV un Āziju. Šis gadījums skaidri parāda, ka eirozonas bilance ir negatīva. Eiropas Savienība ir attīstījusies lēnāk nekā tās konkurenti. Darbavietu skaita pieaugums un it īpaši darba ražīgums ir bijis zemāks nekā ASV, nemaz nerunājot par Āziju. Tas nozīmē, ka vienotā valūta nepilda tās galveno uzdevumu.
Vēl viens aspekts ir eirozonas nākotne. Eiropas Centrālās bankas un ES iestāžu dokumentos arvien lielāka uzmanība tiek pievērsta nepieciešamībai izmantot eiro kā instrumentu, lai dalībvalstīm piemērotu vienotu ekonomisko politiku, sevišķi attiecībā uz budžeta un nodokļu politikām. Šis apliecinājums rada bažas mazāk attīstītajās valstīs, it īpaši jaunajās dalībvalstīs. Kā lai tās attīstās un novērš atšķirības pret vecajām dalībvalstīm, ja tām tiek uzspiesta politika, kas palēnina ekonomisko izaugsmi visās dalībvalstīs?
Galvenā kritika Eiropas Centrālajai bankai ir tās centieni padarīt eiro par pasaules valūtu, ignorējot reģionu un mazāk attīstīto dalībvalstu ekonomiskās problēmas. Tā neņem vērā arī tādus sociālos aspektus kā demogrāfiskā struktūra un iedzīvotāju mobilitāte.
Vēl nepieņemamāka ir ES iestāžu nostāja, ja ņem vērā, ka ilgus gadus Vācija un Francija nav ievērojušas Māstrihtas līguma stingros nosacījumus, jo apzinājās - tas ir viņu valsts interesēs. Turklāt tās nekad netika sauktas pie atbildības vai sodītas. Tālab, manuprāt, nav vajadzīgs turpināt eirozonas doktrīnu, bet veikt radikālas izmaiņas, kas veicinās ne tikai pašreizējās finanšu krīzes neitralizēšanu, bet pirmām kārtām ļaus ikvienai ES dalībvalstij rast enerģiju ekonomiskajai attīstībai.
Kyriacos Τriantaphyllides
(EL) Priekšsēdētāja kungs, Eiropas Komisijas priekšlikumā par Ekonomiskās un monetārās savienības pirmajiem desmit gadiem ir virkne pretrunu. Tajā tiecas noslēgt tirgus nelīdzsvarotības ciklu, lai gan reālajā ekonomikas situācijā preču un pakalpojumu cenas ir tik augstas kā vēl nekad, bet tiek prognozēts, ka bezdarbs eirozonā 2009. gadā sasniegs 8,6 % un 2010. gadā - 9 %.
Notikumi apstiprina, ka starp pārticīgajiem un nabadzīgajiem nav notikusi jebkādu atšķirību samazināšanās. Pasaules ekonomiskā un finanšu krīze ir tieši saistīta ar valstīm uzliktajiem ierobežojumiem un noteikumu atcelšanas politiku. Turklāt tajā laikā, kad mēs esam saņēmuši apstiprinājumu par nevienmērīgu ienākumu sadalījumu, Komisija aizstāv Stabilitātes un izaugsmes pakta turpmāku izmantošanu un tā izlīdzinošo ietekmi, kā arī Starptautiskā Valūtas fonda nozīmīgāku lomu.
Šī nostāja izrāda nevērību pret atsevišķu dalībvalstu ekonomiku īpatnībām un nesaskan ar uzskatiem par atšķirīgajiem izaugsmes tempiem katrā dalībvalstī.
Hanne Dahl
(DA) Priekšsēdētāja kungs, šogad paiet desmit gadi kopš eiro ieviešanas vairākās ES valstīs. Dānijā mēs pēc ilgām un visaptverošām debatēm divreiz noraidījām eiro ieviešanu, un nu ir pienācis laiks pārskatīt situāciju. Mums ir ļoti kritiski jāparaugās uz mūsu vienoto valūtu. Kopš jūlija, sākoties finanšu krīzei, eiro vērtība attiecībā pret dolāru ir kritusies par 30 %. Ieguldītāji neuzticas eiro. Jautājums ir - kāpēc? Atbilde ir daļēji skaidra. Daudzi iemesli liek domāt, ka nepareiza ir ES monetārā politika ar centieniem novērst inflāciju. Obligātā finanšu politika, kuru dalībvalstīm nosaka Stabilitātes un izaugsmes pakts, šobrīd vienkārši nav piemērota. Eiro zemā likme attiecībā pret dolāru ir radusies dēļ uzticības trūkuma ekonomiskajai politikai valstīs, kas izmanto eiro. Mēs varam teikt arī to, ka finanšu krīze ir parādījusi vēl ko citu - eiro vienveidīgā risinājums standarts ir nederīgs. Arvien vairāk ekonomistu uzskata, ka ir jāīsteno atklāta finanšu politika. Ja mēs to vēlamies izmantot kā instrumentu, ir nepieciešams lielāks skaits atsevišķu ekonomisko politiku nekā to pieļaus eiro. Vienveidīgs risinājums nebūs īsti piemērots nevienam. Tas visiem vienmēr būs tikai vājš mierinājums.
Nobeigumā es vēlos sacīt Wolf Klinz, kurš teica, ka mēs Dānijā vēlētos ieviest eiroun mūsu valūta ir vāja - Dānijas ekonomika ir stabila kā klints, un mēs esam pārvarējuši krīzi veiksmīgāk nekā vidusmēra eirozonas valstis.
Andreas Mölzer
(DE) Priekšsēdētāja kungs, saistībā ar Ekonomikas un monetārās savienības 10. gadadienu nav daudz iemeslu svinībām. Mēs izmisīgi cenšamies pielietot dažādas glābšanas pasākumu paketes, lai novērstu mūsu finanšu sistēmas dambja sagrūšanu, bet viss, ko mēs varam panākt, ir uzlikt caurumiem neatbilstošus ielāpus. Bankas ir piesavinājušās valsts līdzekļus miljardu apmērā, vienlaicīgi sadalot prēmijas un peļņu, bet vidusmēra iedzīvotājs kārtējo reizi ir atstāts muļķa lomā - nodokļu maksātāja nauda tika iztērēta banku azartspēlēs, un tās vietā viņam piedraud ar bezdarbu un varbūt pat ietaupījumu un pensiju fonda zaudēšanu.
Šīs dilemmas vidū tagad tiek pausts uzskats, ka beidzot kaut kas ir jādara, lai nodrošinātu, ka Eiropas uzņēmumi nenonāk Eiropai nepiederošu valstu, piemēram, Ķīnas īpašumā. Šī Eiropas izpārdošana sākās pirms vairākiem gadiem ar pārrobežu iznomāšanu un tamlīdzīgām mahinācijām. Turklāt EMS ir nonākusi zināmās grūtībās, ņemot vērā Grieķijas pakāpeniski pieaugošo parāda apjomu un Itālijas bezrūpību pēc pievienošanās Eiropas apvienībai.
Tādēļ mums ir jānodrošina, ka jaunie dalībnieki neatkārto pieļautās kļūdas saistībā ar eiro un ar valsts jeb iedzīvotāju naudu vairs netiek iesaistīta riskantās finanšu darbībās. Mums ir vajadzīga ne vien ES mēroga sistēma apšaubāmu finanšu darbību pārraudzībai, bet ir jāpieprasa arī solidaritātes iemaksa no tiem, kas spekulācijās guvuši peļņu. ES vispirms ir jāatsakās no pilnībā neierobežota kapitālisma un tā vietā ir jāaizsargā tās iedzīvotāji no neapvaldītas mantkārības un nekontrolētas globalizācijas negatīvās ietekmes.
Othmar Karas
(DE) Priekšsēdētāja kungs, Jean-Claude Juncker, dāmas un kungi! Andreas Mölzer laikam nav sapratis lietas būtību, jo viņa teiktajam nebija nekāda sakara ar eiro.
Eiro un paplašināšanās ir Eiropas Savienības lielākie panākumi pēdējo desmit gadu laikā. Tomēr mums ir jāpatur prātā, ka šie panākumi nekad nebūtu bijuši iespējami bez Māstrihtas līguma kritērijiem, Stabilitātes un izaugsmes pakta un Eiropas Centrālās bankas, kā arī bez politiskās gribas un vēlēšanās uzņemties atbildību Eiropas līmenī. Tagad mēs runājam par sadarbību un saskaņošanu. Taisnība, mums ir nepieciešama ciešāka sadarbība, bet, lai to nodrošinātu, mums ir vajadzīga lielāka savstarpējā uzticēšanās. Mums ir nepieciešama ciešāka sadarbība un saskaņošana, tostarp arī Eiropas ietekmes pastiprināšanai saistībā ar ekonomiskajām praksēm.
Dažādās krīzēs Eiropas Centrālā banka, ASV Federālo rezervju sistēma un Japānas banka ir palīdzējušas pasargāt Eiropu no monetārās krīzes. Tālab es vēlreiz gribētu uzsvērt, ka augstākā līmeņa sanāksme nav iespējama bez eirozonas un Eiropas Centrālās bankas pārstāvjiem. Finanšu krīze ir parādījusi, ka eiro ir palīdzējis izvairīties no spekulācijām ar valūtu un novērst to parādīšanos eirozonā. Dānijas, Apvienotās Karalistes, Zviedrijas un Ungārijas reakcija skaidri parāda, ko eiro mūsu labā ir paveicis.
Priekšsēdētāja kungs, nobeigumā es vēlos pateikt, ka mēs vēlamies, lai Eiropas Savienība atbilstoši savai ietekmei ir pārstāvēta SVF, Pasaules Bankā un pasaules finanšu ekonomikā. Mēs aicinām tos, kuri pieprasa vispārējus noteikumus, Eiropā un savās dalībvalstīs paveikt to, ko viņi pieprasa no citiem.
Olle Schmidt
(SV) Priekšsēdētāja kungs, komisār, Jean-Claude Juncker, es gribētu sākt ar sirsnīgu apsveikumu nobriedušajam jubilāram desmitajā dzimšanas dienā un pateicību abiem referentiem par lielisko ziņojumu.
Protams, pēdējie pāris mēneši ir parādījuši eiro izturību. Pirms desmit gadiem tikai daži cilvēki ticēja, ka eiro gūs tik nozīmīgus panākumus. Ārpusē nemierīgi gaidīja dažas valstis, tajā skaitā arī manis pārstāvētā. Kā izteicās arī Nils Lundgren, daļa kritiķu varbūt uzskatīja, ka eiro neizturēs pārbaudījumu. Bet viņš un citi pastardienas pravietotāji kļūdījās. Pēc mēnešiem ilgā finanšu svārstīguma ir skaidrs, ka tikai uz eiro balstīta sadarbība ekonomikas jautājumos var nodrošināt pārliecību, kas nepieciešama pašreizējām pasaules ekonomikas sistēmām. Eiro sadarbības spēku pierāda tieši fakts, ka vienota rīcība ietekmēja atvieglinājumus tirgū.
Eiro vajadzētu būt Eiropas kopējai valūtai. Ja šai vīzijai ir lemts piepildīties, tad nevajadzētu padarīt stingrākus jau tā stingros konverģences kritērijus. Tādēļ, manuprāt, būtu nepareizi noteikt pievienošanos eirozonai par ekskluzīvām tiesībām ar augstiem iestāšanās kritērijiem kā tiek pieprasīts vienā no iesniegtajiem grozījumiem.
Ļaujiet man bilst pāris vārdus attiecībā uz Zviedrijas atrašanos ārpus eirozonas. Šobrīd Zviedrija, kas tikai daļēji iesaistījusies Eiropas Savienībā, bet joprojām atrodas ārpus eirozonas, un, cerams, pat Nils Lundgren, priekšrocības un trūkumus redz daudz skaidrāk nekā jebkad agrāk. Kad 1992. gadā Zviedriju skāra iepriekšējā finanšu krīze, mēs galu galā nevarējām rīkoties savādāk kā vien ļaut kronas vērtībai samazināties. Toreiz gūtā mācība ietekmēja mūsu lēmumu kļūt par Eiropas saimes locekli. Pēdējā gada laikā Zviedrijas krona attiecībā pret eiro ir zaudējusi vērtību. Šobrīd, kad tiek risināta finanšu krīze, Zviedrija atrodas gan ārpus eiro sniegtās aizsardzības, gan Eirogrupas krīžu pārvaldības pieņemtajām un pieprasītajām rezolūcijām. Tagad tik mazām valstīm kā Zviedrijai vajadzētu aptvert vienotās valūtas vērtību. Eiro sniegtā stabilitāte nodrošina plašu redzesloku, kas ir būtisks valstij, kura ir tik ļoti atkarīga no eksporta kā Zviedrija. Taisnība, Zviedrijā ir augsta ekonomiskā attīstība, bet līdzdalība eirozonā mums būtu devusi lielāku monetārās politikas stabilitāti un radījusi vairāk darbavietu, stabilāku ekonomiku un spēcīgāku eksporta tirgu.
Tālab Zviedrijas partijām vajadzētu būt gatavām pārskatīt savu pasīvo attieksmi pret eiro kā Zviedrijas valūtu. Zviedrijai vajadzētu būt pilntiesīgai Eiropas Savienības loceklei. Tāpēc manai valstij ir pienācis laiks sākt nopietnas debates par jaunu referendumu. Es no savas puses ceru uz Zviedrijas iesaistīšanos nākamajos piecos gados.
Zbigniew Krzysztof Kuźmiuk
(PL) Priekšsēdētāja kungs, es gribētu pievērst jūsu uzmanību diviem jautājumiem šajās debatēs - jautājumiem, kas, manuprāt, met ēnu uz Ekonomikas un monetārās savienības darbību. Pirmkārt, valstīs ārpus eirozonas attīstība ir straujāka nekā eirozonas valstīs. Vecās dalībvalstis, kuras atrodas ārpus eirozonas - Anglija, Zviedrija un Dānija, 2002. -2007. gadā attīstījās daudz straujāk nekā eirozonas valstis. Šo valstu IKP bija gandrīz divreiz augstāks nekā vidējais rādītājs eirozonā, un bezdarba līmenis bija ievērojami zemāks nekā eirozonā. Vēl iespaidīgākas ir atšķirības starp eirozonas valstīm un jaunajām dalībvalstīm.
Otrkārt, pastāv nevienlīdzīga attieksme pret valstīm, kas tiecas iestāties Ekonomikas un monetārajā savienībā, un tām, kas tai jau pievienojušās. Monetārās savienības kandidātvalstīm divu gadu garumā ir jāatbilst stingriem nodokļu un monetārajiem kritērijiem pirms tās drīkst ieviest valūtu, turpretim divas lielākās ES valstis, Vācija un Francija, kas atrodas eirozonā, četrus gadus no 2002. gada līdz 2005. gadam pārsniedza budžeta deficīta robežu. Lai šīs abas valstīs varētu izvairīties no soda maksām vairāku miljardu apmērā par noteikumu neievērošanu, bija nepieciešamas izmaiņas Stabilitātes un izaugsmes paktā.
Jens Holm
(SV) Šajā ziņojumā tiek slavēta EMS. Es nevaru saprast, kas te patiesībā būtu svinams. Eirozonā vērojama lejupslīde, un strauji pieaug bezdarbs. Dažas no lielajām EMS valstīm vairs neatbilst tās locekļiem noteiktajām ekonomikas pamatprasībām. Jau tas vien norāda uz projekta nepilnībām.
Zviedrijas iedzīvotāji pirms pieciem gadiem nobalsoja pret EMS. Tomēr es vairākkārt esmu dzirdējis Komisijas izteikumus, ka Zviedrijai agrāk vai vēlāk ir jāpievienojas EMS. Šī iemesla dēļ es gribētu izmantot iespēju un lūgt Komisiju reizi par visām reizēm noskaidrot situāciju. Vai Zviedrijai ir jāpievienojas EMS?
EMS ir nepieciešamas būtiskas reformas. Tajās būtu jāiekļauj arī uzdevums Eiropas Centrālajai bankai novērst bezdarbu. Būtu jānosaka arī lielāks ekonomiskais elastīgums. Tās būtu dažas darbības pareizajā virzienā.
Zsolt László Becsey
(HU) Paldies, priekšsēdētāja kungs! Es uzskatu, ka eiro ieviešana bija veiksmīga, jo, pateicoties eiro stabilitātei, esam piedzīvojuši bezdarba līmeņa samazināšanos un nodarbinātības līmeņa palielināšanos. No pašreizējās krīzes mēs esam guvuši vēl vienu pierādījumu - neviena valsts, kas izmanto šo stabilo rezerves valūtu, nevar nonākt maksājumu bilances grūtībās, kamēr citas valstis kā, piemēram, Ungārija, ar šādām problēmām saskaras.
Taču, par spīti kohēzijas fondu atbalstam, eirozonai nav izdevies panākt konverģenci, un šobrīd mums vajadzētu rast šīs problēmas iemeslus. Tā ļoti spēcīgi piesaista kapitālu. Tālab, pārbaudot notikušo, es iesaku ņemt vērā ne tikai IKP, bet arī NKI.
Es esmu gandarīts par to, ka ziņojumā ir iekļauts punkts par pasākumiem, kas būtu jāveic pret dalībvalstīm, kuras ilgstoši sniedza nepareizas un pārāk pozitīvas prognozes kā tas 2006. gadā bija gadījumos ar Ungāriju, un, manuprāt, pasākumi ir patiešām nepieciešami.
Man šķiet, ka ir būtiski pasargāt reputāciju, kāda ir dalībai ES. No vienas puses, valstis, kas nav iestājušās Eiropas Savienībā, nevajadzētu uzņemt eirozonā, jo tas nozīmētu, ka mēs nevaram pamatot to konkrēto valstu milzīgās pūles, kuras cenšas kļūt par ES dalībvalstīm.
Īpaši pašreizējās krīzes laikā ECB instrumentus vajadzētu izmantot ikvienā dalībvalstī galvenokārt attiecībā uz likviditāti. Šajā ziņā mums nevajadzētu rīkoties savtīgi. Tas piešķir jēgu ES aizsardzībai un dalībai iekšējā tirgū, kas ir nozīmīgs izaicinājums īpaši mazāk attīstītajām dalībvalstīm. Bet tāpat tas ir jāņem vērā, nosakot ECB valdes sastāvu.
Tomēr svarīgākais apsvērums ir eirozonas ārējā pārstāvība. Tā ir nepieciešama, taču eirozonas ārējā pārstāvībā vajadzētu piešķirt pilnvaras ikvienai dalībvalstij. Tā kā ES ir vienots veselums, ārējai pārstāvībai nevajadzētu būt noslēgtai savienībai.
Nobeigumā es vēlos sacīt, ka dalībvalstīm pēc iespējas ātrāk vajadzētu iestāties eirozonā, ievērojot stingrus, bet loģiskus nosacījumus. Tādēļ es esmu gandarīts par Wolf Klinz saprātīgo ierosinājumu, ka atskaites valstis būtu jāierobežo līdz ES zonas valstīm. Paldies par jūsu uzmanību!
Vladimír Maňka
- (SK) Pēdējo nedēļu laikā Eiropas iedzīvotāji saistībā ar finanšu krīzi ir novērojuši, ka eirozonas dalībvalstis ir labāk nodrošinātas pret plaša mēroga kaitējumu. To ir novērojuši arī cilvēki manā valstī, Slovākijā, kas eirozonai pievienosies 1. janvārī.
Finanšu ieguldītāji un valūtas tirgus spekulanti mūs jau tagad uzskata par eirozonas dalībniekiem. Tā kā mēs esam noteikuši fiksētu maiņas kursu, spekulācijas ar mūsu valūtu vairs nav ienesīgas. Tajā pašā laikā mūsu kaimiņvalstu valūtas vērtība krītas. Spekulanti tajās saskata zināmu riska līmeni, kura rezultātā finanšu tirgus krīzes dēļ viņi nevēlas ciest zaudējumus. Dažu valstu valūtas ir sasniegušas zemākos rādītājus vairāku gadu garumā.
Eiro ieviešana nelielā un atvērta tirgus ekonomikā pasargā uzņēmējus un iedzīvotājus no valūtas kursa svārstībām. Pat iedzīvotāji no valsts ar augstāko nodarbinātības līmeni pasaulē, Dānijas, kurai ir augstākais konkurētspējas un dzīves līmenis pasaulē, ir sapratuši, ka tad, ja viņu valsts atrastos eirozonā, viņiem būtu labvēlīgāki valūtas maiņas kursi un lielākas iespējas cīnīties pret pašreizējām globālajām problēmām. Tas pats, zināms, attiecas arī uz Zviedriju, kuru mēs šodien apspriedām. Varbūt tagad ir īstais brīdis, lai tās no jauna izvērtētu jautājumu par iestāšanos eirozonā.
Šodien kolēģis no manis pārstāvētās valsts kritizēja Slovākijas valdību par tās izstrādātajiem pasākumiem pārvaldības un uzraudzības struktūras stiprināšanai. Es gribētu pievērst viņa uzmanību Eiropas Parlamenta rezolūcijai, kurā Komisija nesen tika aicināta ierosināt ES mēroga pasākumus pārvaldības un uzraudzības struktūras stiprināšanai. Mums nav citas iespējas. Tādēļ vairākums Eiropas Parlamenta deputātu no dažādām politiskajām grupām balsoja par šo iespēju.
Nobeigumā es vēlētos izteikt atzinību abiem referentiem par lielisko ziņojumu.
DanutBudreikait
(LT) Ekonomikas un monetārā savienība ir pastāvējusi 10 gadus. Tā ir apaļa jubileja, bet arī izdevība pārdomāt, kā ir izmainījusies ES un pasaules ekonomiskā, finansiālā un politiskā situācija un vai Māstrihtas kritēriji ir piemēroti pašreizējām globālajām izmaiņām.
Stabilitātes un izaugsmes pakts 2005. gadā tika pārskatīts - varbūt tādēļ, ka lielākās eirozonas valstis nebija īstenojušas tajā noteiktās prasības.
Īstenībā 10 gadu laikā neviena no eirozonas valstīm nebija īstenojusi visus Māstrihtas kritērijus.
Mēs zinām, ka Eiropas Centrālās bankas inflācijas mērķis ir 2 %. Ja mēs šo mērķi aplūkotu šodien, tad redzētu, ka to nav īstenojusi neviena ES valsts, septembrī to inflācijas līmenis svārstījās no 2,8 % Nīderlandē līdz 14,7 % Latvijā, un Māstrihtas cenu stabilitātes kritērijs būtu 4,5 %.
Ja eirozonas dalībvalstīm neizdodas īstenot cenu stabilitātes kritēriju, kā mēs varam runāt par inflācijas stabilitāti? Sarunas par inflācijas stabilitāti sākās 2006. gadā, kad notika eirozonas paplašināšanās. Vai mēs runājam par jaunu prasību noteikšanu tikai jaunajām eirozonas kandidātvalstīm? Kādas izredzes ir eirozonas paplašināšanai?
Es aicinu Eiropas Komisiju un Eiropas Centrālo banku vēlreiz pārskatīt Ekonomikas un monetārās savienības principus, pārvaldību un Māstrihtas kritērijus, uzdodot jautājumu, vai tie tiek īstenoti pašreizējā pasaules ekonomiskajā un finanšu situācijā un kāda būs Ekonomikas un monetārās savienības un eirozonas kandidātvalstu nākotne.
Ryszard Czarnecki
(PL) Priekšsēdētāja kungs, Jean-Claude Juncker, jums par nelaimi šodienas debates par eirozonas panākumiem notiek brīdī, kad Eiropas Kopienu Statistikas birojs ir paziņojis par izteiktu lejupslīdi valstīs, kas izmanto vienoto valūtu. Tam vajadzētu jūs mudināt uz paškritiku, nevis neierobežotu panākumu propagandu. Autori savā ziņojumā slavē bezdarba samazināšanos, kas deviņos gados pēc vispārēja atzinumā ir nedaudz pārsniedzis 1,5 %, bet prognozes liecina par ievērojamu bezdarba pieaugumu eirozonā nākamā gada laikā. Monētas otra puse nav tik patīkama, un ziņojumā tā ir uzsvērta - neapmierinošā ekonomiskā izaugsme un ievērojama ražošanas samazināšanās (no 1,5 % 1990. gados līdz 0,75 % pēdējos desmit gados).
Ir skaidrs, ka eiro nav ne universāls līdzeklis ekonomisku nepatikšanu gadījumā, ne arī līdzeklis, kas ar savu būtību paātrina ekonomisko izaugsmi un lielāku labklājību nekā ES valstīs ārpus eirozonas - Zviedrijā, Dānijā un Apvienotajā Karalistē.
Margaritis Schinas
(EL) Priekšsēdētāja kungs, nevar būt šaubu, ka EMS un eiro rašanās ir vieni no būtiskākajiem momentiem Eiropas integrācijas sešdesmit gadu vēsturē.
Tā ir pirmā reize, kad Eiropā un pasaulē ir bijusi tik strukturēta pāreja uz vienotu valūtu, bez karadarbības, asinsizliešanas, vienprātīgi un ar tādu neatkarīgu valstu politisko gribu, kas kopīgi un demokrātiskā veidā nolēmušas virzīties uz monetāro stabilitāti. Šis ceļš ir bijis grūts, bet piemērots abiem Eiropas komponentiem - gan valstīm, kuras bija pieradušas pie finansiālas stabilitātes un turpināja īstenot tās pašas pretinflācijas politikas, gan tām, kuras bez gadu desmitiem ilgas disciplīnas finanšu jomā beidzot atrada glābiņu eiro veidā, ar kura palīdzību tās varēja racionalizēt un pārstrukturēt savas ekonomikas pamatus.
Tiktāl par pagātni. Toties tagad mēs atrodamies ļoti sarežģītā stadijā, izšķirošā posmā, kad mums saīsinājumā EMS ir jāaplūko burts "E”. Līdz šim burts "M” saīsinājumā EMS, tā monetārie komponenti, mums ir palīdzējuši sasniegt pašreizējo pozīciju, bet es baidos, ka turpmāk bez saskaņotas, konsekventas, vienotas Eiropas pieejas diskusijai par ekonomiskajiem aspektiem daudzi no mūsu sasniegumiem sagrūs mūsu priekšā.
Tādēļ turpmāk mums ir jāatrisina divi jautājumi: saskaņošanas noteikumi Eiropas saimnieciskajai pārvaldei, ar kuru tiks apvaldītas arī globālās sistēmas pārmērības un anarhija, kas izraisīja pašreizējo krīzi, un, otrkārt, mums ir jānosoda tie ekonomikas atbalstītāji, kuri vēlas izmantot krīzi, lai cilvēkos radītu šaubas par tik nozīmīgiem sasniegumiem.
Manuel António dos Santos
(PT) Es gribētu sākt ar atzinību referentiem par šo lielisko ziņojumu. Tikai daži nevērīgie vai vairākums to, kuriem pilnībā trūkst izpratnes, varētu uzskatīt, ka eiro un ar to saistītā monetārā politika nav devuši milzīgus panākumus cilvēcei un nav bijuši pārāk veiksmīgi Eiropas ekonomikai. Lai saprastu eiro nozīmīgumu, jums ir tikai jāparaugās uz lielo darbavietu skaitu, kas Eiropā radies eiro laikā. Par nozīmīgu var uzskatīt arī to, ka krīzes situācijā, kurā Eiropas ekonomikas reakcija, pateicoties tās instrumentiem, ir labvēlīgāka nekā citu reģionu ekonomikas, kas pirms neilga laika izturējās skeptiski pret kopēju monetāro politiku un eiro, tagad pēkšņi lūdz sadarbību ar eirozonu un pat iesaistīšanos tajā.
Tomēr tas vēl nav viss un nenozīmē, ka es personīgi esmu apmierināts ar to, kā Eiropas Savienība risina jautājumus par finanšu konsolidāciju un finanšu stabilitāti. Es šajā Parlamentā jau vairākkārt esmu izteicis atbalstu finanšu stabilitātei un Stabilitātes un izaugsmes paktam, bet arī savu uzskatu, ka šis pakts ne vienmēr ir bijis labvēlīgs reālajai ekonomikai. Reālā ekonomika bieži vien ir cietusi no ievērojamām grūtībām Stabilitātes un izaugsmes pakta noteikumu vispārpieņemtas piemērošanas dēļ.
Es nekad neesmu dzirdējis kādu ekonomu vai arī lasījis ekonomikas grāmatu apliecinām, ka Stabilitātes un izaugsmes pakta maģiskajiem skaitļiem divi, trīs un sešdesmit (inflācijai, budžeta deficītam un parāda attiecībai) būtu zinātnisks pierādījums. Es nekad neesmu saticis kādu, it īpaši ekonomu vai ekonomikas teorētiķi, kas jelkad būtu izteicies, ka ir ļoti būtiski neatlaidīgi uzturēt šādu konfigurāciju. Komisija un Eiropas konsevatīvākās nozares sevišķi aizstāv domu par līdzsvarota vai nullpunkta budžeta nepieciešamību. Tā ir pilnīgi bezjēdzīga ideja. Ikvienā izaugsmes fāzē konsolidēts budžets nozīmē budžeta deficīta novēršanu nākotnē. Tas nav godīgi ne sociālā ziņā, ne pret dažādām paaudzēm, un tam nav nekāda sakara ar realitāti un reālo ekonomiku.
Jim Higgins
Priekšsēdētāja kungs, Pervenche Berès un Werner Langen ziņojums ir lielisks, jo tajā mēs varam iepazīties ar EMS pēdējo desmit gadu vēsturi un to, kādai vajadzētu izskatīties nākotnei. Eiro ir guvis ievērojamus panākumus - tā ir pasaulē otrā nozīmīgākā valūta, inflācijas līmenis pirmajos desmit gados saskan ar ECB mērķi par 2 %, turklāt tas ir atvieglojis ceļošanu, tirdzniecību un nodarbinātību, bet galvenokārt tas nozīmē tuvināšanos ES konsolidācijai.
Paziņojums pagājušajā nedēļā par eirozonas lejupslīdi nozīmē, ka ES un pasaules līmenī ir jāuzsāk steidzama rīcība, bet pašreizējā krīzē mēs nekādā gadījumā nedrīkstam vainot eiro. Kaut gan Stabilitātes un izaugsmes pakta noteikumu pozitīvais mērķis ir noteikt pamatnostādnes par dalībvalstu maksimālo aizņēmumu, pašreizējā globālā krīze nebija paredzama ne tajā, ne arī vispār. Manuprāt, pašreizējā krīzē ir nepieciešams elastīgums, jo bez finanšu iestāžu noteiktiem kredīta ierobežojumu atvieglojumiem krīze kļūs vēl lielāka un tādējādi tiks zaudēts vēl vairāk darbavietu.
Es gribu sacīt, ka vēlos izteikt atzinību prezidentiem Jose Manuel Barroso un Nicolas Sarkozy par veidu, kādā viņi pagājušajā nedēļā pārstāvēja Eiropas Savienību G 20 sarunās Vašingtonā. Manuprāt, viņi darīja mūs lepnus un darīja lepnu arī Eiropu.
Visbeidzot, ir jāizvērtē, kā mēs nonācām pašreizējā krīzē un kādi bija tā iemesli. Mums ir jāgūst mācība un jāpārliecinās, ka tas nekad vairs neatkārtosies. Ja tam nepieciešamas reformas iestādēs un Starptautiskajā Valūtas fondā, tad ieviesīsim tās! Ja tas nozīmē Eiropas Centrālās bankas darbību analīzi, tad rīkosimies! Veiksim tiesu analīzi šajā posmā un, lai cik smagu krīzi Eiropa šobrīd piedzīvo, mēs neapzināmies, situācijas nopietnību pirms krīze būs beigusies un neapzināmies tās sekas, bet izpētīsim to kriminālistiskā veidā un izstrādāsim risinājumus!
Dariusz Rosati
(PL) Priekšsēdētāja kungs, komisār, Jean-Claude Juncker! Es piekrītu viedoklim, ka vienotā valūta Eiropai ir devusi lielus panākumus. Vairākus gadus mums ir bijušas zemas cenas, zems inflācijas līmenis, zemas procentu likmes, cenu pārredzamība valstīs, bijusi makroekonomiskā stabilitāte, un tas ir īpašs sasmiegums valstīs, kurās agrāk bija problēmas ar inflāciju un budžeta deficītu. Es piekrītu viedoklim, ka tie ir panākumi.
Es gribētu izteikt savas domas par poļu kolēģa sacīto pirms dažām minūtēm, ka mēs eirozonā saskaramies ar pieaugošu bezdarba līmeni un finanšu krīzi. Diemžēl viņš vairs neatrodas sēžu zālē, bet, ja viņš būtu palicis, tad dzirdētu dažus prātīgus izteikumus. Jo viņš ignorē faktu, ka Eiropa bez eiro būtu daudz smagākā situācijā nekā pašreiz. Tas ir īpaši acīmredzams, kad raugāmies uz situāciju tādās valstīs kā Īslande un Ungārija, kas šobrīd saskaras ar milzīgām ekonomiskajām grūtībām. Ja viņi atrastos eirozonā, tad atrastos daudz izdevīgākā situācijā.
Es gribētu teikt, ka jebkuras valūtas ilgtermiņa panākumus noteiks reāli faktori, tos noteiks ilgtermiņa ekonomiskā attīstība, un tās Eiropā šobrīd trūkst. Mums vajadzētu ņemt vērā to, ka pagājušo nedēļu laikā ASV dolārs attiecībā pret eiro ir kļuvis spēcīgāks. Tas ir pierādījums, ka pat ekonomiskās krīzes laikā investori vai vismaz to vairākums uzskata dolāru par drošāku līdzekli savos ieguldījumos. Tālab mums Eiropā ir jāizveido pamats ilgtermiņa izaugsmei, kas spēcinās Eiropas valūtu. Bet tam nepieciešamas reformas, ekonomiskais impulss un augstāki ražīguma rādītāji.
Otrais punkts ir tas, ka es uzskatu - mums vajadzētu pārskatīt nominālās konverģences kritērijus un nodrošināt, ka kritēriji tiek piemēroti jaunajiem nosacījumiem, it īpaši inflācijas kritērijs un novērtēšanas rādītāju aprēķināšanas metode, lai ar to palīdzību veicinātu to jauno dalībvalstu ekonomikas, kas vēlas pievienoties eirozonai.
Paolo Bartolozzi
(IT) Priekšsēdētāja kungs, dāmas un kungi, es gribētu pateikties Eirogrupas priekšsēdētājam un komisāram, kā arī abiem referentiem, kuri izstrādāja šo ziņojumu, jo esmu pārliecināts, ka eiro ieviešana ir devusi iedzīvotājiem iespēju veiksmīgāk pārvaldīt ģimenes budžetu, palīdzot ietaupīt līdzekļus izdevumos par precēm un pakalpojumiem un ne tikai to.
Kā citi jau norādīja, šo desmit gadu laikā mūsu vidējais inflācijas līmenis ir bijis vidēji 2 %, ir radīti aptuveni 16 miljoni darbavietu, un, kā minēja komisārs, ir samazinājies valsts budžeta deficīts, kas 2007. gadā veidoja apmēram 0,6 % no IKP salīdzinājumā ar 4 % 1980. un 1990. gados.
Turklāt eiro ir iemantojis starptautisku reputāciju un kļuvis par pievilcīgu valūtu pat valstīs ārpus Kopienas un, par spīti nesenajām finanšu problēmām, kas devušas ievērojamus triecienus pasaules finanšu un banku sistēmai, pasaules mērogā eiro bez šaubām ir mazinājis šīs finanšu krīzes postošo ietekmi. Tomēr šodien pastāv draudi, ka globālā pieprasījuma izaugsmes palēnināšanās turpinās samazināt eksporta apjomu un kaitēs eiro pazeminātās likmes pārākumam, izraisot tā vērtības krišanos attiecībā pret dolāru.
Ir skaidrs, ka mums eiro pamatstruktūrā atkal ir jāievieš būtiski pielāgojumi, lai dalībvalstis, kuru IKP ir zem vidējā līmeņa, varētu izlīdzināt savus zaudējumus. Tādēļ ir atzinīgi jāvērtē EMS rīcības plāns veiksmīgākai ekonomisko atšķirību analizēšanai, strukturālo reformu sekmēšanai, kā arī valsts finanšu un finanšu tirgu uzraudzībai, paātrinot to integrāciju. Tas viss ir sasniedzams un ir jāsasniedz pamazām, un, cerams, pēc iespējas ātrāk, lai izkļūtu no šīs nestabilitātes, kas pašreiz ne tikai palielina nepieciešamību pēc steidzami pieņemtiem dalībvalstu valdību lēmumiem, bet arī apmulsumu, kas tiek radīts noguldītāju vidū. Ir jāatjauno noguldītāju uzticība, lai stimulētu ieguldījumus un patēriņu un uzlabotu vispārējo struktūru, kuras ietvaros mēs tad atkal varētu darboties mierīgāk. Citiem vārdiem sakot, ir jābūt kolektīvajai atbildībai, bet kompetentajām iestādēm ir jānodrošina saskaņoti centieni, lai izvērtētu, kuru reformu atbalstīšanai vajadzīga stigra pārvaldība un autoritatīva politiskā vadība.
Sirpa Pietikäinen
Priekšsēdētāja kungs, vispirms es gribētu izteikt atzinību Pervenche Berès un Werner Langen par pārdomāto ziņojumu, kurā jautājums ir apskatīts no dažādiem viedokļiem. Otrkārt, es uzskatu, ka ziņojuma izstrādes uzsākšanas brīdī neviens nevarēja iedomāties, cik tas būs aktuāls šajā brīdī. Es domāju - tas apliecina ES spēju reaģēt uz globālajiem izaicinājumiem, nodrošināt konkurētspēju un radīt stabilitāti.
Bez Eiropas Ekonomiskās un monetārās savienības eirozonas valstis un valstis ārpus tās būtu daudz neaizsargātākas pret finanšu krīzi. Pēdējo 10 gadu laikā Eiropas Centrālajai bankai ir bijusi ļoti svarīga nozīme, un šī iniciatīva ir nodrošinājusi ļoti stabilu monetāro politiku un ekonomisko politiku, kuras patiesībā deva mums iespēju savlaicīgi reaģēt uz krīzi un ne tikai Eiropas Savienības, bet pasaules mērogā aktīvi rīkoties saistībā ar diskusijām par finanšu struktūras reformu.
Es uzskatu, ka šī krīze nav attiecināma tikai uz finansēm, tās pamatā ir lēmumu pieņemšana un noteikumu ievērošana. Tagad mums ir nepieciešama stingra Eiropas nostāja uzraudzīšanas ziņā attiecībā uz kontroli un Eiropas Centrālo banku. Mums ir vajadzīgi saskaņoti noteikumi visiem atšķirīgajiem finanšu instrumentiem. Lai šīs politikas attīstītu pasaules mērogā, mums ir nepieciešama atbilstošu procedūru pārredzamība un galvenokārt nepieciešama Eiropas pastāvīga vienotība. Mums ir jābūt vienotiem, jo tirgi ir pārsnieguši mūsu valstu iespējas, un mums ir jāīsteno saskaņoti pasākumi valsts, Eiropas un pasaules līmenī.
Zita Pleštinská
- (SK) Ārzemju ieguldītājiem eiro būs labākais stimuls veikt ieguldījumus arī Centrāleiropas reģionā. Tādēļ saistībā ar eiro ieviešanu 2009. gada 1. janvārī šīs iespējas pilnīga izmantošana būs Robert Fico valdības ziņā.
Slovākijā tiks rūpīgi uzraudzīta inflācijas ilgtspēja un valsts finanšu deficīts, un tālab pašreizējai Slovākijas valdībai ir jāturpina Mikuláš Dzurinda valdības iesāktās reformas. Ja tas nenotiks, Slovākijai pēc iestāšanās eirozonā varētu būt problēmas ar zema inflācijas līmeņa nodrošināšanu.
Es domāju, ka Slovākijas valdība ņems vērā Eiropas Parlamenta referentu ieteikumus un neradīs valstij jaunus parādus. Tai nevajadzētu iejaukties pensiju sistēmas reformās, cenšoties iegūt privāto ieguldītāju līdzekļus un sasniegt īstermiņa uzlabojumus valsts finanšu deficīta ziņā, tā nepieņems tiesību aktus, kas ir pretrunā ar tirgus noteikumiem, bet veicinās uzlabojumus uzņēmējdarbības vidē.
Silvia-Adriana Ţicău
(RO) Priekšsēdētāja kungs, komisār, Eiropas Savienība savu spēku gūst no aptuveni 490 miljoniem Eiropas iedzīvotāju. Eirozona ir balsts Eiropas un visas pasaules ekonomikas stabilitātei. Pēdējos desmit gados vien eirozonā ir radīti 16 miljoni darbavietu. Nākotnē ES būs jāreaģē uz problēmām, ko rada demogrāfiskās un klimata pārmaiņas. Sabiedrības novecošanās radīs lielas ekonomiskās, sabiedrības un budžeta problēmas. Es uzskatu, ka it īpaši tagad, ņemot vērā finanšu krīzi un ekonomikas lejupslīdi, ir jāaizsargā preču, personu un kapitāla brīva aprite.
Atceļot ierobežojumus, kas kavē darba ņēmēju brīvu pārvietošanos, visiem Eiropas darba ņēmējiem tiks garantēti piemēroti un atbilstoši darba apstākļi un būs nodrošināts efektīvs veids cīņai pret sociālo dempingu un izvairīšanos no nodokļu maksāšanas. Es aicinu Eiropas Komisiju un Eirogrupas locekļus kopā ar dalībvalstu valdībām veikt nepieciešamos pasākumus, lai atceltu ierobežojumus, kas piemēroti Rumānijas un Bulgārijas darba ņēmējiem. Eirozonai ir jāsniedz piemērs sociālajai tirgus ekonomikai.
Vittorio Prodi
(IT) Priekšsēdētāja kungs, dāmas un kungi, es gribētu pateikties komisāram Joaquin Almunia un priekšsēdētājam Jean-Claude Juncker par viņu darbu, izstrādājot šo tik ļoti nozīmīgo instrumentu. Eiro ir pārliecinoša realitāte, kas šajā krīzē mūs pasargājusi.
Tāpēc mums ir jāsekmē un jāizvērš ekonomiskā politikas sadarbība ar monetāro politiku, kas ir bijusi tik veiksmīga; politika visai Eirogrupai kopumā, bet varbūt arī Eiropas Savienībai, jo šādos apstākļos mums ir nepieciešams izstrādāt programmu ārkārtas situācijām, lai risinātu prognozētās ekonomiskās grūtības.
Tālab es uzskatu, ka ir vajadzīga stingra apņemšanās. Mums ir jāuzsāk ļoti iedarbīga programma, lai Eiropas Savienībā izveidotu enerģētikas infrastruktūru un iegūtu enerģijas ietaupījumus.
Gay Mitchell
Priekšsēdētāja kungs, ļaujiet man sadalīt savu sakāmo apakšpunktos.
Mūsu sistēmas galvenais trūkums ir viendabīgas tirgus sistēmas un, ja tik prasmīgi operatori kā Jean-Claude Juncker un Joaquin Almunia nevar no jauna ieviest daudzveidību tirgū, tad mēs tikai atliekam šo trūkumu uz vēlāku laiku. Šīs problēmas pamatā ir viendabīgas tirgus sistēmas.
Otrkārt, Īrijā prognozēja, ka eiro kā valūta salīdzināma ar transportlīdzekli bez bremzēm, stūres un apgaismojuma. Cik ļoti viņi to pārprata! Kādā situācijā mēs šodien atrastos, ja nebūtu izveidoti eiro un Eiropas Centrālā banka? Kādēļ mēs tos nenovērtējam augstāk? Tā ir viena no lietām, kas mums varētu palīdzēt saistībā ar Lisabonas ratifikācijas procesu.
Visbeidzot, attiecībā uz strīdu par vakcināciju - vecākiem ir tiesības pieņemt lēmumu, bet, ja visi vecāki būs pret vakcinēšanu, tad vairosies epidēmijas.
Es gribētu sacīt tikai šo: cilvēks nav vientuļa sala. Kaut arī Lielbritānija ir sala, tai ir pienācis laiks pārskatīt lēmumu par eiro ieviešanu, jo mēs nevaram iet dažādus ceļus.
Gerard Batten
Priekšsēdētāja kungs, no ekonomiskā viedokļa ir bezjēdzīgi noteikt vienādas procentu likmes un maiņas kursus ekonomikām ar atšķirīgiem rādītājiem. Turklāt Eiropas Centrālā bankas galvenais pienākums un juridiskais pienākums ir inflācijas kontrole, kas izplatītajā ekonomiskajā krīzē ir mūsu mazākā problēma.
Tie ir trūkumi, kas galu galā iedragās Eiropas vienoto valūtu. Bet eiro atbalstītāji Apvienotajā Karalistē tagad aizbildinās ar to, ka mārciņas vērtības krišanās ir izdevīgs gadījums, lai ieviestu eiro. Ar pamatzināšanām ekonomikā viņi saprastu, ka tieši to Lielbritānijai nevajadzētu darīt.
Mārciņas spēja nodrošināt savu vērtību attiecībā pret citām valstīm būs svarīgākais nosacījums, lai Lielbritānija varētu izturēt nākamo ekonomisko triecienu. Apvienotajai Karalistei ir nepieciešama Eiropas vienotā valūta tikpat ļoti kā slīkstošajam vajadzīgs spaidu krekls.
Dragoş Florin David
(RO) Priekšsēdētāja kungs, komisār, vispirms es vēlētos izteikt atzinību abiem referentiem Pervenche Berès un Werner Langen. Desmit gadi nav ne daudz, ne maz, bet tie nepārprotami ir veicinājuši vienotā tirgus nostiprināšanos un pašreiz - aizsardzības radīšanu pret finanšu spekulācijām. Es uzskatu, ka daudz efektīvāki risinājumi šajā krīzes laikā būtu finanšu un banku nozares stingrāka reglamentēšana apvienojumā ar ieguldījumu veicināšanu pētniecības un attīstības jomā, konkurentspējas sekmēšanu un finanšu izglītības nodrošināšanu iedzīvotājiem.
Domāju, ka Eiropas Savienības valstīm ir jāpauž ekonomiskā un finansiālā solidaritāte brīdī, kad iejaukšanās finanšu un banku nozarē vien nav pietiekams, bet tikai vispārīgs līdzeklis ekonomiskās krīzes stabilizēšanai. Komisār, es ceru, ka krīzes sekas neietekmēs budžeta apjomu laika periodam no 2007. līdz 2013. gadam, kad Eiropas fondi varētu panākt vēlamos rezultātus, nodrošinot Eiropas Savienības ilgtspējīgu attīstību.
Christopher Beazley
Priekšsēdētāja kungs, attiecībā uz jautājumu par Lielbritānijas iestāšanos eirozonā, es uzskatu, ka Lielbritānija sākotnēji nekad nav gribējusi pievienoties Eiropas nolīgumiem. Tā ir ātri iemācījusies nožēlot tādu lēmumu. Nu mēs vēlamies pievienoties visnepiemērotākajā brīdī. Šodien mūsu pozīcija būtu daudz spēcīgāka, ja mēs būtu viena no eirozonas dibinātājām valstīm, kādai mums vajadzēja būt. Es ceru, ka nākamā konservatīvā valdība pavisam drīz vēlēsies pievienoties eirozonai.
(Aplausi)
Kurt Joachim Lauk
(DE) Priekšsēdētāja kungs, es gribētu izteikt tikai divas piezīmes. Pirmkārt, eiro ir izturējis pārbaudījumu. Bez eiro mēs šajā finanšu krīzē laikam nebūtu bijuši pasargāti no spekulācijām, kas tiktu vērstas pret visu Eiropas valstu ekonomikām. Šajā ziņā eiro ir izturējis pārbaudījumu. Ja pašreizējā krīzē mums nebūtu bijis eiro, mēs, iespējams, Eiropā saskartos ar nopietnām grūtībām vai pat lieliem jucekļiem.
Manuprāt, nākotnē būs ārkārtīgi svarīgas divas lietas. Eiro var saglabāt stabilitāti un gūt progresu attiecībā pret dolāru kā pasaules rezerves valūtu, ja tiks nodrošinātas divas lietas: pirmkārt, ECB, kas sevi pierādījusi krīzes laikā, ir jāsaglabā sava neatkarība - kā tas jau ir ticis pierādīts; otrkārt, ir jāizvērš Stabilitātes un izaugsmes pakts. Tas ir ārkārtīgi noderīgs arī tā pašreizējā redakcijā, bet to ir arī jāpiemēro un jāatbalsta.
Joaquín Almunia
Komisijas loceklis. - (ES) Priekšsēdētāja kungs, es gribētu pateikties visiem deputātiem, kuri uzstājās šajās debatēs. Es uzskatu, ka no šīm debatēm mēs varam secināt - apspriežamais ziņojums tāpat kā Ekonomikas un monetārās savienības projekta turpināšana, kā arī mūsu vienotā valūta tiek atbalstīti gandrīz vienprātīgi. Protams, es to nesaku, vēloties atkārtot iemeslus, kurus pirms desmit gadiem minēja Ekonomikas un monetārās savienības izveides atbalstītāji, bet saistībā ar analīzi par notikumu gaitu šajos desmit gados un veicamajām darbībām šajā sarežģītajā ekonomiskajā situācijā.
Saprotams, pašreizējās problēmās nevar vainot eiro. Kā jau visi zinām, šīs smagās krīzes cēloņi nav meklējami Eiropā vai eirozonā. Tomēr ir skaidrs, ka mēs ciešam tāpat kā citas rūpnieciski attīstītās valstis, jaunās ekonomikas valstis un jaunattīstības valstis. Tālab atdalīšanās globālajā ekonomikā nav iespējama. Bet ar Ekonomikas un monetāro savienību mūsu rīcībā vismaz ir instrumenti efektīvākai problēmu risināšanai. Mēs uzskatām, ka varēsim izkļūt no krīzes ātrāk, ja sadarbosimies, nevis katra valsts centīsies darboties vienatnē.
Es piekrītu visiem tiem - un tādu ir vairums, - kuri sacīja, ka Eiropas Centrālā banka ir institūcija, kura kopš tās izveides ir vairāk nekā pienācīgi attaisnojusi mūsu sniegto uzticību tai un Māstrihtas līgumam. Es uzskatu, ka tā ir ļoti veiksmīgi tikusi galā ar savu darbu un šis darbs būtu jāatbalsta, jo tas ir nozīmīga Ekonomikas un monetārās savienības sastāvdaļa.
Tāpat es piekrītu visiem tiem, kas sacīja - Stabilitātes un izaugsmes pakts ir jāsaglabā tā pašreizējā formā pēc 2005. gada pārskatīšanas, lai mēs varētu izmantot šajā gadā ieviesto un šeit vairākkārt pārrunāto elastīgumu. Šis elastīgums mums ļaus saglabāt budžeta disciplīnu un budžeta disciplīnas noteikumus. Tas sekmēs mūsu valsts uzkrājumu ilgtspējības mērķu stiprināšanu. Tomēr vienlaikus tas mums ļaus izmantot budžeta politiku situācijā, kad attiecībā uz nodokļu un budžeta politikas instrumentiem ir nepieciešama aktīva politika.
Nodokļu stimulēšana ir jāsaskaņo, lai tā būtu efektīva. Mūsu budžeta disciplīnas shēma atvieglo šo saskaņošanu, bet arī nosaka ierobežojumus, lai pasargātu nodokļu stimulēšanas saskaņošanu no draudiem mūsu valsts uzkrājumu ilgtspējībai. Treškārt, un daudzi runātāji to šodien minēja, mums bez šaubām ir jānostiprina eiro nozīme, aizsargājot mūsu valūtas stabilitāti un divpusējās un daudzpusējās attiecības ar mūsu valūtas turētājiem, citu valūtu turētājiem un jo sevišķi ar ietekmīgākajiem pasaules ekonomikas dalībniekiem, kas ir citu valūtu turētāji.
Šo krīzi ir radījusi makroekonomiskā nelīdzsvarotība, kas bija jāatrisina, bet nebija risināma efektīvu globālās nelīdzsvarotības novēršanas mehānismu trūkuma dēļ. Mēs to pārrunājām Vašingtonā, un šīs diskusijas ir jāturpina. Mēs kā Eiropa to varam efektīvi paveikt tad, ja nodrošināsim pilnīgu politisko atbalstu eiro un nepieciešamos pārvaldes mehānismus, lai ar mūsu valūtas maiņas kursu varētu pelnīti aizstāvēt savas intereses. Es uzskatu, ka mums ir jārīkojas tā, kā izklāstīts ziņojumā, kā izteicās Eirogrupas priekšsēdētājs, kā vienojās Komisija un turpmākajos mēnešos vienosies arvien vairāk dalībvalstu vadītāju.
Tam nepieciešama saskaņotība ar nosacījumu, ka saskaņotība ir piemērota. Tas nenozīmē Eiropas Centrālās bankas neatkarības apstrīdēšanu vai tādu ekonomiskās politikas lēmumu mākslīgu saskaņošanu, kas jāturpina pieņemt saskaņā ar katras valsts apstākļiem. Tā nav īstena saskaņošana. Tai ir jābūt saskaņošanai, kas vienmēr bijusi Ekonomikas un monetārās savienības ekonomikas nozares pamatā; saskaņošanai, kas kalpo Ekonomikas un monetārās savienības mērķu sasniegšanai abās makroekonomikas politikās un saiknei, kurai ir jāpastāv starp makroekonomikas politikām un struktūrpolitikām.
Kad mēs Komisijā runājam par saskaņošanu, mēs domājam šāda veida saskaņošanu. Es jūtu - pašreizējos apstākļos lejupslīdes risks, ar kuru mēs saskaramies, pierāda, ka saskaņošana ir prioritāte un Ekonomikas un monetārā savienība nodrošina mūs ar instrumentiem tās sasniegšanai.
Jean-Claude Juncker
Eirogrupas priekšsēdētājs. - (FR) Priekšsēdētāja kungs, es izteikšos pavisam īsi, jo vairākums deputātu, kuri centās vadīt šīs debates, sēžu zālē vairs neatrodas. Tādējādi nav nepieciešams sniegt viņiem atbildi.
Visiem pārējiem es gribētu sacīt, ka mani pārsteidza lielā vienprātība Eiropas Parlamenta debatēs, jo gandrīz visi teiktajā apstiprināja eiro panākumus. Es ar gandarījumu ievēroju, ka to sacīja eirozonas dalībnieki. Es ar gandarījumu ievēroju, ka to saka arī te, kuri vēlētos, lai viņu valstis kļūtu par eirozonas dalībniecēm. Es ievēroju - to personu viedoklis, kuri ikvienu mūsu darbību vienmēr ir uzskatījuši par pilnīgi muļķīgu, nav aprakstāms savādāk kā viņi raksturo mūsu izturēšanos. Līdz ar to Parlamentā nav nekā jauna, ja nu vienīgi, maigi izsakoties, mūsu debatēs izteiktās nelielās bažas. Tās izraisījusi finanšu un ekonomiskā krīze, ar kuru šobrīd saskaramies.
Reaģējot uz dažu runātāju teikto, es šajā jautājumā gribētu sacīt divas lietas. Eiropā neviens radikāli neiebilst pret pārmērīgu budžeta konsolidāciju. Neviens! Mēs esam ieviesuši izmaiņas Stabilitātes un izaugsmes paktā. Daži Parlamenta deputāti nepiekrita paktā ieviestajām reformām. Šodien tieši viņi slavē gudro lēmumu, kas tika pieņemts 2005. gada martā, kad mēs Stabilitātes un izaugsmes pakta skaidrojumam piešķīrām lielākas ekonomiskās perspektīvas. Šīs perspektīvas šodien atvieglo dalībvalstu un to budžetu situāciju, kaut arī mēs uzsākam posmu, kas nav nomācošs, bet palēnina valsts finanšu konsolidācijas procesu.
Dalībvalstīm, kas pēdējo gadu laikā budžeta konsolidācijas ziņā izturējušās pieticīgi, ir pietiekams budžeta apjoms, lai tās varētu reaģēt uz pašreizējo ekonomisko krīzi, kura saistīta arī ar strukturālajiem aspektiem, ar ko šobrīd saskaramies. Dalībvalstīm, kas bijušas izšķērdīgākas, ir lielākas problēmas ar budžeta līdzekļu piešķiršanu, kas ļautu reaģēt uz pašreizējo krīzi.
Taču eirozonas ietvaros mums ir pienākums reaģēt uz krīzi, kas saistīta ar ekonomikas politiku. Sarunas par budžeta stabilitāti nav pietiekams risinājums. Nepietiek vien ar centieniem tikai finanšu krīzes risināšanai. Ir skaidrs, ka eirozonai ir efektīvi un koordinēti jāreaģē uz ekonomisko krīzi. Tādēļ mums pāris nedēļu laikā ir jāapkopo visi nepieciešami elementi analīzes un pasākumu veikšanai, lai varētu noteikt šīs praktiskās un efektīvās reakcijas veidu. Savukārt visiem tiem, kas pieprasa ekonomikas politiku lielāku saskaņošanu, protams, ir jācenšas to sasniegt, necenšoties paredzēt ekonomikas politikā pieņemtos lēmumus, kurus tie nav iesnieguši saviem kolēģiem Eirogrupā.
Parlamentam ir viegli izteikt aicinājumu par ekonomikas politiku saskaņošanu. Es vēlētos ierosināt, ka saskaņā ar Reglamentu tiek izstrādāts sadarbības grupu teksts, kurā lielās grupas, darbojoties kā Eiropas Parlaments, aicina Eirogrupu un attiecīgo valstu valdības nenoteikt jaunus ekonomisko politiku pasākumus pirms ar tiem iepazīstināti Eirogrupas kolēģi.
Mudiniet savas valdības - šeit to ir viegli pieprasīt - mudiniet savas valdības ievērot ekonomisko politiku saskaņošanas principus! Izstrādājiet sadarbības grupu rezolūciju un pavērosim notiekošo. Pavērosim notiekošo nākamo divu, triju, četru mēnešu laikā. Vai valdības un jūsu pārstāvētās politiskās partijas, kuras bieži vien ir to valdību sastāvā, pie kurām jūs vērstos, būs paveikušas prasīto. Tas būtu ticami, loģiski, saprātīgi un saskanīgi.
Tālab es saku, ka mums ir nepieciešama stipra un saskaņota ekonomiskā rīcība attiecībā uz to, kas arvien vairāk kļūst par ekonomisko krīzi. Un jautājumā par algu politiku mēs nesacīsim visu, ko vēlamies teikt, bet gan visu, kas ir pateikšanas vērts.
Jums ir taisnība sakot, ka Vācijas Zaļo partijas sociālistiskā valdība ir piekopusi algu politiku, kas samazināja Vācijas darba ņēmēju pirktspēju. Kopš tā laika situācija ir uzlabojusies. Turklāt šie paši izteikumi attiecas arī uz Franciju, kuras valdība laikā no 1998. līdz 2002.-2003. gadam nebija pārāk reakcionāra. Es noprotu, ka gluži pretēji. Zināms, neliels daudzums pozitīvas paškritikas uzlabotu dažu cilvēku komentārus.
Attiecībā uz visu pārējo, par ienākumu aplikšanu ar nodokļiem - mēs par trijiem gadiem esam apsteiguši noteikto grafiku. Jums, Pierre Jonckheer, ir pilnīga taisnība, aicinot paplašināt finanšu pakalpojumu vērienu, kas šīs direktīvas ietvaros samazinātos. Saistībā ar beznodokļu zonām jums savā dzimtajā valodā vajadzēs uzsākt sarunas ar savu valdību un jūs atklāsiet, ka jums ir veicams darbs.
Pervenche Berès
referente. - (FR) Priekšsēdētāja kungs, dāmas un kungi, paldies par šīm debatēm! Es uzskatu, ka Eiropas Parlaments ir devis pamatotu ieguldījumu, ko jūs, komisār, Eirogrupas priekšsēdētāj, īstenosiet rīcības plānā.
Jean-Claude Juncker, jūs izteicāties: "Ja vien grupas spētu vienoties!” Lūk, grupas grasās panāks vienošanos. Rīt tās balsos par 61. punkta d) apakšpunktu un 61. punkta g) apakšpunktu, kuros viņi pieprasa tieši to, ko jūs vēlējāties, lai viņi pieprasa. Tādēļ rīt, ejot uz tikšanos ar ekonomikas un finanšu ministriem, jūs varat uz to paļauties.
Jūs izteicāties: "Mums nav ziņojuma par atšķirībām!” Varbūt arī nav šāda precīza ziņojuma, bet viens ir skaidrs - eirozonā nav tādu ekonomiskās situācijas atšķirību, kādas bijām gaidījuši, un Elisa Ferreira jums nosauca konkrētu piemēru.
Arī jautājumā par kontrastiem starp dalībvalstīm es neatbalstu jūsu viedokli, Eirogrupas priekšsēdētāj. Man nav laika tiem, kuri sev izdevīgā brīdī pieprasa saskaņošanu, tad noraida to un, kad tas ir izdevīgi, atbalsta valsts suverenitāti. Ekonomiskās politikas saskaņošanas jautājumi ir kopējas problēmas, un pašreizējā situācija ir nepieņemama. ASV ir ieviestas jau divas Henry Paulson programmas, turpretim Eiropā jūs mums sakāt, ka ir nepieciešamas vēl pāris nedēļas, lai izdomātu, ko sacīt Eiropas iedzīvotājiem, kuri gaida mūsu reakciju. Mums ir jāapvieno spēki, bet Komisijai ir pieejami līdzekļi, lai gūtu sekmes, pamatojoties uz Eiropas Parlamenta priekšlikumiem. Es ceru, ka mūs uzklausīs un atbalstīs.
Werner Langen
referents. - (DE) Priekšsēdētāja kungs, es gribētu turpināt premjerministra teikto. Es uzskatu, ka labs sākums ir eirozonas un 27 dalībvalstu pēdējo nedēļu laikā demonstrētais elastīgums. Tagad to ir jāturpina attīstīt, un es nešaubos, ka mēs būsim uz pareizā ceļa, ja arī dalībvalstis atzīs pieredzi, kuru jūs abi esat likuši lietā.
Es vēlos visiem pateikties par viņu ieguldījumu. Karsten Friedrich Hoppenstedt atsaucās uz citātu no pirmajām debatēm, kurās eiro tika nosaukts par priekšlaicīgi dzimušu mazuli. Šodien, pēc 10 gadiem, tas ir kļuvis par spēcīgu zēnu, - manā valodā eiro ir vīriešu dzimte, turpretim Vācijas markai ir sieviešu dzimte c kuram sākumskolā vienmēr bija labas atzīmes un kurš tagad iet vidusskolā. Vēl nav zināms, vai viņš arī turpmāk tiks galā ar grūtībām, bet es esmu diezgan optimistisks attiecībā uz viņa sekmēm. Jaunas izredzes paveras, kad es no Christopher Beazley dzirdu, ka pat Apvienotās Karalistes konservatīvisti nopietni apsver domu ieviest eiro. Protams, viss, ko es šajā saistībā varu teikt ir tas, ka pat Apvienotā Karaliste nevarēs vienkārši tāpat ieviest eiro, jums vajadzēs izpildīt saistības attiecībā uz finanšu tirgu saskaņošanu un izpildīt obligāto saskaņošanas līmeni.
Šajā ziņā mēs esam uz pareizā ceļa. Es gribētu pateikties Komisijai un jo sevišķi Joaquin Almunia, kā arī Eirogrupas priekšsēdētājam par viņu lielisko sadarbību. Mēs jūs turēsim pie vārda saistībā ar jūsu priekšlikumiem. Mēs vēlamies sastrādāties ar jums.
(Aplausi)
Priekšsēdētājs
Debates tiek slēgtas.
Balsojums notiks otrdien, 2008. gada 18. novembrī, plkst. 12:00.
