Sudan och Sydsudan (debatt) 
Talmannen
Nästa punkt är ett uttalande av kommissionens vice ordförande och unionens höga representant för utrikes frågor och säkerhetspolitik om Sudan och Sydsudan.
Jag tror att Andris Piebalgs ersätter henne. Tack, herr Piebalgs. Jag ger dig ordet på den höga representantens och kommissionens vägnar.
Andris Piebalgs
Fru talman! Den sexåriga övergångsperiod som stadgades i det övergripande fredsavtalet för Sudan löper ut om ungefär en månad. Detta är en historisk tidpunkt för Sudan och för hela Afrika. Folket i Sydsudan har väntat länge på detta. Deras land kommer att förklaras självständigt den 9 juli. Europeiska unionen kommer att vara representerad av den höga representanten och kommissionens vice ordförande vid självständighetsceremonin.
Efter en trovärdig folkomröstning i början av året berömde vi de sudanesiska partierna, som gjorde ett enastående arbete med att organisera den. Vi välkomnade att president Bashir offentligt sade att Sudan skulle bli det första landet som erkände ett självständigt Sydsudan. Men den positiva stämning som fanns omedelbart efter folkomröstningen har försvunnit. Det finns oroande tendenser till ökade spänningar och konflikt. De våldsamma sammanstötningarna i och omkring Abyei under den senaste tiden kan mycket väl leda till en ny militär konflikt mellan norra och södra Sudan.
Vi diskuterade Sudan i rådet (utrikesfrågor) både i januari och i maj, och vi kommer att ta upp frågan i rådet igen den 20 juni. Den höga representanten tänker lägga fram en heltäckande EU-strategi för Sudan för rådet, där inriktningen huvudsakligen är ett självständigt Sydsudan. Strategin ska dock även ge underlag för konstruktiva förbindelser med norra Sudan, inklusive övergångsområdena, Darfur och den östra delen. Faktum är att vi kommer att få bevittna två nya staters födelse, inte bara en.
Denna heltäckande strategi kommer att vara ett politiskt strategidokument som innehåller alla huvuddelarna i vår Sudanpolitik. EU:s främsta syfte är att stödja freden mellan de båda staterna och demokratisering och välstånd i båda staterna. Vi vill att två funktionsdugliga stater ska kunna samexistera som goda grannar och dela en öppen gräns, så att människor, varor, kapital och idéer kan röra sig mellan länderna.
Sydsudan kommer att behöva hela vår uppmärksamhet i fråga om stabiliseringsarbetet, stats-, institutions- och kapacitetsbyggandet och den långsiktiga utvecklingen. Det vi framför allt måste se till är att undvika att statsbildningen misslyckas.
Vi kommer att titta på ett antal viktiga beståndsdelar i en tänkbar strategi för att motverka detta: att öka EU:s närvaro i Juba genom att inrätta en EU-delegation, att inleda en heltäckande politisk dialog, att stabilisera Sydsudan och den gemensamma gränsen med hjälp av särskilda åtgärder och instrument - däribland den gemensamma säkerhets- och försvarspolitiken och stabilitetsinstrumentet - och att höja utvecklingsbiståndet.
När det gäller det sistnämnda har EU just ställt ytterligare totalt 200 miljoner euro till förfogande för Sydsudan, vilket innebär att vi sammanlagt är uppe i ungefär 300 miljoner euro i dag. Vi arbetar tillsammans med medlemsstaterna i en gemensam planeringsövning för EU som syftar till att maximera effekterna ute på fältet. Samtidigt kommer vi att fortsätta med det humanitära stödet och arbeta för att se till att handeln blir en del av den heltäckande strategin.
Norra Sudan, å andra sidan, kommer att åsamkas en del förluster. Vi måste stödja reformvänliga krafter i norr, främja en politisk dialog som är öppen för alla och öka vårt arbete med att främja mänskliga rättigheter. Vi försöker utöka vår politiska dialog med regeringen i Khartoum. Syftet med mitt besök där nyligen var att signalera att EU är med i leken igen, efter Khartoums positiva reaktion på resultatet av folkomröstningen.
Vi är emellertid oerhört bekymrade över den senaste tidens våldsamheter och den militära ockupationen av staden Abyei, som jag nämnde, och som är ett klart brott mot det heltäckande fredsavtalet. Vi uppmanar parterna att avstå från ytterligare provokationer och att förhandla fram villkor för en fredlig samexistens mellan lokala samhällen i och omkring Abyei på lång sikt.
Vi är också fortsatt oroade över interneringen av människorättskämpar, journalister, oppositionspolitiker och fredliga demonstrerande studenter. En av grundprinciperna i det heltäckande fredsavtalet var inrättandet av demokratiska regeringar på basis av respekt för mångfalden och de grundläggande friheterna. Vi vill ha respekt för grundläggande friheter och verkligt inkluderande demokratiska regeringar i både norra och södra Sudan.
Jag måste också säga några ord om Darfur. Europeiska unionen är djupt bekymrad över det fortsatta våldet i Darfur, som tvingar människor att lämna sin hembygd, och de allvarliga konsekvenser som detta har för de humanitära insatserna.
Det finns positiva nyheter. De tre europeiska medborgare som hölls som gisslan i Darfur i flera månader har släppts, men samtidigt vet vi att situationen i Darfur är densamma som tidigare. Vi måste fortsätta stödja bemödandena att nå en heltäckande och rättvis fred i Darfur, försöka trygga en säker och positiv utgång av fredsförhandlingarna och skapa förutsättningar ute på fältet för en Darfurbaserad politisk process. Vi välkomnar resultatet av den konferens för alla intressenter i Darfur som hölls i Doha nyligen och hoppas att det kommer att möjliggöra en viktig utveckling mot bestående fred.
Slutligen måste jag nämna rättskipningen. En bestående fred i Darfur kan inte uppnås utan rättvisa och försoning. Det får inte finnas någon straffrihet. Rådet har upprepade gånger påmint om att Sudans regering är skyldig att samarbeta med Internationella brottmålsdomstolen till fullo, i enlighet med FN:s säkerhetsråds resolution 1593. Folket i Darfur förtjänar att få det som de har längtat efter så länge - bestående fred och rättvisa.
Mariya Nedelcheva
Fru talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Det som främst slog mig vid tidpunkten för Sydsudans folkomröstning om självbestämmande var invånarnas entusiasm och glädje, ja till och med jubel. Människorna var lyckliga för att de för en gångs skull fick säga sin mening. För en gångs skull kände de att man skulle lyssna på dem, efter mer än 20 år av krig.
Vi får inte göra dessa sex miljoner sydsudaneser besvikna, men vi får inte heller glömma invånarna i norr. Det är viktigt att förhandlingarna blir så öppna som möjligt, i den demokratiska anda som resultatet av folkomröstningen gav upphov till, så att det läggs en solid grund för båda de nya staternas framtida utveckling, liksom för den framtida utvecklingen av förbindelserna mellan dem och med världssamfundet. Det är mycket viktigt att funktionsdugliga och stabila stater uppstår både i norr och i söder. Det är viktigt att äntligen finna lösningar på problem som hittills är olösta. Jag tänker på problemen med medborgarskap, uppdelning av skulder och oljeintäkter och den svåra frågan om icke fastställda gränser.
Dessutom måste folkomröstningarna i Abyei-, Södra Kordofan- och Blå Nilregionerna genomföras, inom ramen för det heltäckande fredsavtalet. Situationen i Abyei blir värre för varje dag som går. Det är mycket bekymmersamt. Abyei får inte hamna i ett läge där över sex års förhandlingar omintetgörs. Spänningar som övergår i öppna konflikter hotar att överskugga Sydsudans självständighet och återigen störta regionen i kaos.
Men situationen i Abyei får inte göra att vi glömmer situationen i Darfur. I detta sammanhang måste slutsatserna från Dohakonferensen beaktas, som du just sade, herr kommissionsledamot, och vi får inte förlora det ständiga behovet av att kanalisera humanitärt bistånd och garantera biståndsarbetarnas säkerhet ur sikte. Öppna förhandlingar är en garanti för två funktionsdugliga stater, en annan är att våldet upphör och att ett ändamålsenligt samarbete mellan staterna kommer till stånd.
Detta är naturligtvis den ram som skisserades redan under folkomröstningen. Det är viktigt att detta fortsätter, så att båda staternas och världssamfundets politiska vilja omsätts i praktiken i form av genuina utvecklingsprojekt för båda ländernas medborgare. Det är dessa medborgare och deras välbefinnande som bör stå i fokus för demokratiseringsprocessen, den politiska pluralismen och respekten för mänskliga rättigheter och för religiös, kulturell och etnisk mångfald i både norra och södra Sudan.
Véronique De Keyser
Fru talman! Den 9 juli kommer Sydsudan att fira sin nyvunna självständighet och värdighet, och när det sudanesiska folket talar om denna händelse är det just med värdighet och rörelse.
Jag hade förberett ett treminutersanförande, Andris Piebalgs, men när jag lyssnade på dig undrade jag om jag skulle gå upp i talarstolen. Jag måste ge dig en eloge: jag tycker att parlamentet har anledning att vara stolt över hur EU som helhet har agerat och hur Sudanfrågan har hanterats, och i likhet med det sudanesiska folket håller jag tummarna för att detta ska leda vidare till självständighet och fortsatt utveckling.
Du tog upp de viktigaste frågorna, det vill säga Abyeifrågan, som fortfarande inte är löst, och de politiska beslut som skulle ha fattats om medborgarskap, skuld, valuta och så vidare. Framför allt berättade du om allt det som du vill göra i fråga om utveckling och humanitära insatser, sade att rättvisa måste skipas och att vi inte får sälja ut Internationella brottmålsdomstolen. Du tog faktiskt upp alla de viktigaste punkterna.
Jag ska bara tillägga några. När det gäller frågan om utveckling och humanitära insatser stämmer det att det fortfarande återstår mycket att göra i Sydsudan och att vi måste fortsätta utveckla den norra delen, och framför allt inte isolera den. Det återstår fortfarande mycket att göra eftersom landet helt har levt på oljan. Det har inte utvecklat någon diversifierad ekonomi, det finns inga skolor, inga vägar, inga sjukhus och så vidare. Folkets behov och förväntningar är enorma, och om vi inte vill att dessa människor ska bli besvikna på självständigheten måste utvecklingen och de humanitära insatserna fortgå under lång tid ännu. Det får vi absolut inte glömma.
När det gäller frågan om mänskliga rättigheter, kvinnors rättigheter och politisk pluralism så förekommer det fortfarande polygami, också i söder. Kvinnor köps tillsammans med kor. 80 procent av kvinnorna är analfabeter. Barnen har ännu inga rättigheter och det finns ingen politisk pluralism: det finns ingen kultur av politisk pluralism, som vi såg under valet och folkomröstningen. Samtidigt finns det saker som är spännande och underbara.
Jag träffade valkommittéerna i både norra och södra Sudan, men framför allt södra. De vill stifta lagar. De vill ha en bra konstitution, de vill bygga upp sitt land och de säger till oss ”vi kommer att ha pengar, oroa er inte, men hjälp oss - finns där för oss”. Jag tycker att du har uppfyllt deras önskan därvidlag. Du har besökt dem, Kristalina Georgieva var där tidigare och Catherine Ashton kommer förmodligen dit för att fira självständigheten - dessa besök betyder mycket för dem.
Du vill lägga fram en strategisk plan för Sydsudan, och det är någonting som vi efterlyser efter alla val. Vi vill inte att de ska vara några dagsländor, utan vi måste följa upp dem så att de länder vi besöker får en framtid. Jag har ändrat mitt anförande fullständigt, Andris Piebalgs. Jag vill tacka dig, för som jag sade är det skönt att kunna vara stolt över EU, särskilt i dessa svåra tider.
Ivo Vajgl
Fru talman, herr kommissionsledamot! När ännu ett land i Afrika, Sydsudan, utropar sin självständighet den 9 juli kommer ännu ett kapitel i kontinentens koloniala historia att vara avslutat. Vi vill tro att Sydsudan ska kunna lösa sina kvarvarande problem med grannen i norr på fredlig väg, det vill säga genom förhandlingar, när väl ett demokratiskt beslut har fattats i folkomröstningen. Vi vill tro att regionen ska kunna undvika risken för att tvister och sammanstötningar uppstår om gränserna eller till följd av demografiska mönster och migrationsströmmar som oljan och naturtillgångarna ger upphov till. Dessa tillgångar är stora i båda länderna, trots att de statistiskt sett är fattiga.
Jag vill uppmärksamma er på behovet av fortsatt samarbete från världssamfundets sida. FN, Afrikanska unionen och EU måste bidra till att konsolidera båda länderna, trygga freden och bygga upp institutioner för ett demokratiskt och pluralistiskt Sydsudan. Detta är en utmaning för oss nu, mina damer och herrar, vid en tidpunkt då hela regionen upplever en pånyttfödelse och öppnas för de krav och standarder som sammanhänger med moderna tider.
Sudan står än en gång vid ett viktigt historiskt vägskäl. Alla de överenskommelser som gjordes efter det blodiga inbördeskriget har inte omsatts i praktiken än. Situationen i Abyeiprovinsen liknar mer kris än fred, det förekommer våldsamheter i Darfur och Sudan behöver vår uppmärksamhet och generösa hjälp.
En annan viktig sak är att FN:s säkerhetsråd har förlängt mandatet för UNMIS-uppdraget i Sudan och kommer att sätta in fler fredsbevarande styrkor i Sudan. Vårt budskap till regeringarna i Khartoum och Juba är att de bör välkomna FN:s fredsbevarande styrkor som vänner och värna om deras säkerhet.
Nirj Deva
Fru talman! Kommissionsledamot Piebalgs har rätt. Vi står också inför en av de största utmaningarna för Europeiska unionen. Som föredragande för Europaparlamentets betänkande om nationsbyggande måste jag säga att det här är ett exceptionellt tillfälle för oss att ingå partnerskap med Sydsudan, ett av de fattigaste och nyaste ”blivande länderna”, den 9 juli, och göra det nationsbyggande som vi talar om i den här plenisalen till verklighet ute på fältet.
Det här är ett land som har gott om naturtillgångar, men det är också ett land som har alldeles fruktansvärda sociala indikatorer. Sannolikheten att ett barn som föds i Sydsudan i dag avlider under spädbarnsåren är större än att det kommer att börja skolan. Det är dyster statistik. Livsmedel som tillhandahålls av biståndsorgan för att delas ut gratis till de fattiga säljs på marknaden. Vi måste bygga upp en kapacitet nedifrån och upp. Det finns ingen samhällsservice. Det finns inga utbildade administratörer. Den infrastruktur som krävs i en modern ”blivande stat” saknas. De behöver en rättsstat, de behöver en god förvaltning, de behöver öppenhet och de behöver vår sakkunskap som partner. De måste bjuda in oss och vi måste tillhandahålla vårt kunnande i ett partnerskap.
Judith Sargentini
Fru talman! Man får lust att hissa flaggan och höja champagneglaset. Det är det enda rätta när ett folk har röstat fram sin egen självständighet. Det mindre trevliga här är att Sydsudan faktiskt har ett arv från det förflutna och att det möjligen inte är dags för flaggan och champagnen än, med tanke på hur situationen ser ut i södra Sudan. Nu när Abyei har införlivats med norr bör sydsudaneserna hedras för att de vägrade låta sig provoceras. Men frågan är förstås hur länge det kommer att vara.
Att vi, världssamfundet, bara tittade på när frågan om Abyei lämnades olöst i folkomröstningen var faktiskt mycket oansvarigt och rena receptet på att ett krig kommer att bryta ut igen i framtiden. Att FN-trupper kommer att behöva sättas in för att återställa freden igen kan vi också tryggt utgå ifrån. En sak som jag tycker är särskilt besvärlig är frågan om vad vi ska tala om och inte tala om. Vi kan ta det faktum att Sudan försöker påverka den kommande folkomröstningen i Abyei genom att insistera på att herdar som tillbringar en del av sin tid där och en del på annat håll ska räknas in. Är det rätt att Sydsudan hävdar att de inte ska räknas, eftersom de inte är bosatta där permanent? Förnekar man inte herdarna rätten att existera om man intar den ståndpunkten? Det är ett Moment 22 som man inte bara kan trolla fram en lösning på.
Det finns också två andra aspekter. Ska Sydsudan få en rättvis start? I så fall måste väl sydsudaneserna ha rätt till skuldavskrivning? Det är regimen i Khartoum som har dragit på sig skulderna i fråga och ingen kan påstå att folket i söder har haft någon nytta av dem.
Den andra aspekten är hur vi ska hantera rikedomarna under jorden i Sydsudan? Och när vi ändå talar om det: omfattas Sydsudan av initiativet ”Öppenhet inom gruvnäringen” (EITI), inom ramen för vilket man granskar förekomsten av korruption och vilka oljetillgångar som kommer befolkningen till godo? Hur kan vi i Europa hjälpa till om så inte är fallet? Det enda som verkligen hjälper när vi talar om EU-hjälp till Sydsudan - och till norra Sudan - är faktiskt handel och rättvisa investeringar. Vi följer alla utvecklingen med oro, och jag hoppas att vi kommer att kunna fira Sydsudans frihet igen med hissade flaggor och höjda champagneglas.
Gabriele Zimmer
Fru talman! Vi är alla mycket oroliga över utvecklingen i den här delen av världen, och vi är väl medvetna om att risken för inbördeskrig långt ifrån är avvärjd. Den senaste tidens händelser i Abyei visar hur oerhört bräcklig den fredsprocess som har satts i gång är.
Den konflikt som har brutit ut är dramatisk. Nordsidans armé har ockuperat Abyei och 15 000 människor har flytt. Jag anser att vi, Europeiska unionen, måste hjälpa till på ett mycket påtagligt sätt, som vi gjorde tidigare. Detta måste ske genom att vi så snart som möjligt får ut livsmedel och humanitärt bistånd till flyktingarna och förbereder katastrofhjälp till dem.
Redan innan konflikten trappades upp var 40 procent av befolkningen i Sydsudan beroende av livsmedelsbistånd. Sydsudan kommer att bli ett av världens fattigaste länder, och om vi vill att millennieutvecklingsmålen ska slå igenom här också måste den finansiering - 200 miljoner euro - som rådet har tillhandahållit omgående användas för livsmedelssäkerhet, utbildning och hälso- och sjukvård i den här delen av världen.
Min grupp anser att de väpnade förbanden från norr och söder omedelbart bör dras tillbaka från Abyei, att det heltäckande fredsavtalet ska följas och att den demilitariserade zonen ska erkännas. Med tanke på den utvidgning av FN-mandatet som har diskuterats anser vi att de risker och problem som till exempel framkom i samband med MONUC-uppdraget i Demokratiska republiken Kongo ska tas med i beräkningen och utvärderas.
Vi är besvikna över att den här resolutionen inte innehåller något riktigt starkt krav på skuldavskrivning och granskning av utlandsskulder. Det tycker jag är beklagligt.
Bastiaan Belder
Fru talman! Jag vill ta upp två punkter med den höga representanten eller hennes ersättare när det gäller dagens situation i Sudan. Först och främst uppmanar jag den höga representanten att omgående försöka förmå de sudanesiska myndigheterna att frige den kristne mannen Hawa Abdalla Muhammad Saleh, som arresterades av säkerhetstjänsten i ett flyktingläger i Darfur av religiösa skäl den 25 maj. Enligt rapporter torterades Saleh efter arresteringen och fördes sedan till en okänd plats i Khartoum. Detta är en personlig tragedi som EU måste engagera sig i.
Min andra punkt är att jag, som ledamot av Europaparlamentet, reagerade kraftigt på den skarpa reprimanden från en auktoritet i fråga om situationen i Sudan, en internationell observatör i den så ofta konfliktdrabbade Abyeiregionen. Det sades att de diplomatiska påtryckningarna från EU på president al-Bashirs mordiska och krigshungriga regim var ”obefintliga och dåligt samordnade”. Detta är en förkrossande kritik.
Ingjuter världssamfundet, däribland EU, en känsla av osårbarhet hos president al-Bashir igen, efter hans ockupation av Abyei? Vid denna speciella tidpunkt bör man framhålla vilken svag ställning al-Bashir har internt och att tillfället är mycket väl valt för att sätta regimen under internationell press. Jag hoppas alltså att EU kommer att sätta press på al-Bashir.
Mario Mauro
(IT) Fru talman, herr kommissionsledamot! Med största respekt för den pragmatiska inställning du visade prov på i ditt anförande vill jag komma med två rekommendationer. Jag vill också framhålla det arbete med att bevaka folkomröstningen som Véronique De Keyser nyligen utförde på ett så grundligt sätt. Jag anser att det var ovärderligt för våra institutioner.
Jag tänker på en mycket speciell fråga: personligen blev jag inte alls förvånad över att folkomröstningen och resultatet av den följdes av nästan ökade fientligheter från de sudanesiska institutionernas och myndigheternas sida, särskilt i Abyeiregionen. Det är typiskt för Khartoums ryckiga politik att man antyder en lösning och sedan drar tillbaka den utan förvarning. Det är det som har lett till den katastrof som Sudan har blivit.
Jag har ett förslag: inom ramen för den europeiska avdelningen för yttre åtgärder har vi skapat en sektion som just ägnar sig åt humanitära kriser. Denna sektion måste få information om Abyei nu, inte när vi står inför en enorm katastrof. Den måste mobiliseras, för det är en trovärdig sektion som har bevisat vad den går för, till exempel i samband med krisen i Libyen. Jag anser att den här sektionen bör anmodas, i dag, att utarbeta en plan och lägga fram den för utskottet för utrikesfrågor tillsammans med en förklaring av hur den tänker agera. På så sätt kan vi få en bild av hur värdefull EU:s utrikespolitik kan vara när vi alla arbetar tillsammans för bästa resultat.
Min sista rekommendation gäller våra förbindelser med Kina. Vi hör från alla håll att Kina spelar en viktig roll i Sudan, och det låter som om det är något slags spöke som vi ska vara rädda för. Personligen förespråkar jag vid denna speciella tidpunkt mycket försiktiga men gynnade förbindelser med Kina, så att vi kan bedöma om landet är intresserat av att gå till botten med frågor som har med mänskliga rättigheter att göra också, eller bara har ekonomiska intressen.
Ana Gomes
(EN) Fru talman! EU måste fortsätta försöka förmå Sudans regering att dra tillbaka trupperna från gränsstaden Abyei. En lösning på Abyei-problemet måste snarast till, för att förhindra att den väpnade konflikten mellan Sudan och Sydsudan trappas upp. Den här konflikten äventyrar den fredsprocess som skulle ha följt efter folkomröstningen i januari 2011.
Att milismän besköt en FN-helikopter i slutet av maj var skandalöst och fegt. Lika skandalöst som Khartoumregimens krav på att FN:s fredsbevarande trupper ska dras tillbaka efter den 9 juli. FN:s närvaro behövs mer än någonsin, för att hjälpa till att observera parterna och stabilisera regionen, och därigenom förhindra att konflikten utvidgas.
En annan förutsättning för en fredlig övergång till självständighet i Sydsudan är att bekämpandet av straffrihet står kvar överst på EU:s agenda för båda länderna och deras grannar, som inte precis hjälper till genom att lägga sig i. EU får inte frestas att göra några potentiellt ”förmånliga uppgörelser” med president al-Bashir i utbyte mot att glömma bort att han och hans hejdukar ska ställas inför Internationella brottmålsdomstolen (ICC) för de krigsförbrytelser och brott mot mänskligheten som de har begått mot det sudanesiska folket i Darfur.
Charles Goerens
(FR) Fru talman! Folkomröstningen om självständighet för Sydsudan nyligen ledde till en ny era av politiska mellanhavanden med denna nya stat. I och med att denna stat skapades blev frågor som tidigare var inrikes angelägenheter för Sudan internationella. Alla förbindelser med Khartoum, särskilt när det gäller säkerhetsfrågor, kommer nu att bli internationella frågor och därmed lyda under internationell rätt.
Därför välkomnar vi det sätt på vilket olika aktörer utför sina uppgifter, och i det sammanhanget bör man nämna en del av de största omedelbara utmaningar som den nybildade staten kommer att ställas inför. För det första måste jag nämna en av dessa aktörer, den före detta sydafrikanska presidenten och ordföranden för Afrikanska unionen, Thabo Mbeki, och den medling som han har svarat för, och jag tycker att vi också ska framhålla den medlarroll som vår egen särskilda representant i Sudan, Rosalind Marsden, har spelat.
För det andra öppnar den nya statens anslutning till Cotonouavtalet nya möjligheter till utvecklingssamarbete och förbindelser med Europeiska unionen. Jag tycker att detta är viktigt, och vi måste göra allt som står i vår makt för att verka för en snabb ratificering.
För det tredje finns det ett behov av att utveckla kapacitet för att hantera de enorma problem som den nya, fortfarande mycket bräckliga, staten har att lösa. Här behövs det också hjälp från världssamfundet.
För det fjärde måste man också bidra till utvecklingen i norra Sudan, där man håller på att förbereda arbetet med en ny konstitution. Det får vi inte glömma.
Slutligen har vi det fruktansvärda säkerhetsläget i Darfurregionen och regeringens ensidiga önskan att organisera en folkomröstning om dess ställning den 1 juli 2011.
Givetvis välkomnar jag att vår kommissionsledamot med ansvar för utvecklingsfrågor personligen, liksom hans personal, medverkar i detta kritiska skede. Han har insett att denna avgörande period för Sydsudans framtid också är ett styrkeprov för EU och andra.
Peter van Dalen
(NL) Fru talman! Den underbara dagen den 9 juli nalkas. Sydsudan kommer officiellt att bli självständigt. Det är ett land som öppet står upp för de viktiga värdena i den kristna tron, men också ett land som kommer att prövas hårt. Den listiga gamla räven Omar al-Bashir har visserligen tappat större delen av sitt hår, men han har säkert inte förlorat all sin slughet. I Abyei-regionen har han börjat massakrera medborgarna. Den etniska utrensningen av Ngok Dinka-folket i söder tycks ha börjat. Förenta nationernas personal går inte säker där.
Catherine Ashton vet att vi stöder hennes politik för mänskliga rättigheter, och hon fattade med all rätt tydliga beslut i fråga om rebellerna i Benghazi. Gör nu samma sak i fråga om Omar al-Bashir! Folket i Sydsudan förtjänar vårt starka stöd.
Sabine Lösing
(DE) Fru talman! I februari var många människor, bland annat här i parlamentet, fyllda av både hopp och oro för Sudans framtid. Det fanns olika åsikter om den fortsatta risken för våldsamma sammandrabbningar. Det stod klart att Sudans folk hade stora problem och behövde hjälp. Nu är Sudan tillbaka på löpsedlarna. Orsaken till de senaste händelserna är de olösta problemen i samband med den kommande självständigheten för Sydsudan, och dessa problem kan inte lösas med vapen. Därför välkomnar jag den överenskommelse som nyligen gjordes mellan norra och södra Sudan, med Afrikanska unionen som medlare, om en demilitariserad zon längs den framtida gränsen mellan de båda staterna. En FN-styrka på 7 000 man efter MONUC-modell kan dock göra mer skada än nytta. Det räcker med att titta på Demokratiska republiken Kongo för att se vad MONUC-trupper kan ägna sig åt.
Stödet till Sudan måste vara opartiskt och inte knutet till några särintressen. Det måste utgå ifrån de intressen som folket i söder och norr har, och det gäller både det materiella och diplomatiska stödet. Alla vapenleveranser måste stoppas för att förhindra att konflikten underblåses ytterligare. Vi vill ha ett slut på allt samarbete mellan civila och militära krafter och det militära utbildningsuppdraget.
Michèle Striffler
(FR) Fru talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Vi välkomnar verkligen att Sydsudans folkomröstning om självbestämmande i januari genomfördes på ett så fredligt och trovärdigt sätt. Som redan har nämnts kommer Sydsudan att utropa sig självständigt den 9 juli 2011. Utmaningarna är enorma, både i fråga om den nya statens inre organisation och dess förbindelser med Sudan längs den gemensamma gränsen och i Abyei-regionen, som är rik på olja.
Både Sudan och Sydsudan har enorma humanitära behov. De främsta utmaningarna är säkerheten, att nå behövande invånare och respekten för humanitära principer. Krisen är långt ifrån över. Det är viktigt att världssamfundet fortsätter att vara närvarande och är mycket engagerat på det humanitära planet. Vi måste noga bevaka hur situationen utvecklas. Den är redan fruktansvärd, men den kan förvärras och hota stabiliteten i regionen.
Det är också viktigt att det utvecklingsbistånd som mobiliseras för Sydsudan samordnas med och kompletterar det humanitära stödet. Hur viktigt sambandet mellan trängande behov och utveckling är framkommer tydligt här, eftersom den statliga infrastrukturen är mycket svag och den humanitära krisen säkerligen kommer att bestå. Därför måste utvecklingsbiståndet stödja den statliga infrastrukturen och öka befolkningens tillgång till grundläggande tjänster, som för närvarande organiseras av icke-statliga organisationer och internationella organisationer.
Slutligen får inte händelserna i Sydsudan och Abyei-regionen få oss att glömma bort situationen i Darfur, där världens värsta humanitära kris anses råda. Miljontals människor är fortfarande beroende av stöd utifrån för sin överlevnad.
Eftersom jag har några sekunder kvar vill jag till sist gratulera Andris Piebalgs till hans insatser, som jag tycker har varit enastående.
Richard Howitt
(EN) Fru talman! I eftermiddag vill jag starkt betona att EU måste samarbeta med Sydsudan i demokratiseringsprocessen och byggandet av institutioner. Ja, det här landet kommer att ha ett av de högsta barnadödlighetstalen och några av de lägsta utbildningsindikatorerna i världen, vilket nödvändiggör en snabb anslutning till Cotonouavtalet, så att de får tillgång till Europeiska utvecklingsfonden och rättvisa skuldlättnader. Men medan EU bör vara stolt över att ha bidragit till en i stort sett fredlig och trovärdig folkomröstning - och jag ger min kollega Veronique De Keyser en eloge för hennes personliga ledarskap - måste EU också prioritera att hjälpa Sydsudan med att se över konstitutionen, få till stånd ett flerpartisystem och förhindra att korruptionen slår rot redan från början.
Fru talman! För Sydsudan är datumet den 9 juli viktigare än allt annat. För norra Sudan är det visserligen så att det heltäckande fredsavtalet upphör att gälla, men inte de skyldigheter som följer av det. Hotet om våld består, inte bara i själva Sydsudan, utan också i de angränsande provinserna Blå Nilen och Södra Kordofan i norra Sudan, och fortfarande i Darfur. Jag vill be Andris Piebalgs att i sitt svar förklara vad EU gör för att bekämpa de fortsatta och allt värre brotten mot mänskliga rättigheter, i synnerhet när det gäller människorättskämpar som Hawa Abdulla från Afrikanska unionens och FN:s fredsbevarande uppdrag, som godtyckligt har internerats och misshandlats.
Jag hade förmånen att vara närvarande i Östtimor när världens första nya stat under det här millenniet föddes. Jag hoppas att Sydsudan kan uppnå sin självständighet utan den tragiska övergång som folket i Östtimor fick genomlida, och att den leder till fred och välstånd för det sudanesiska folket som har lidit alldeles för mycket under det mest långvariga inbördeskriget i Afrika.
Niccolò Rinaldi
(IT) Fru talman! Det är svårt att följa de sista stegen på ett nytt lands fredliga väg mot självständighet. Det övergripande målet - fred - måste värnas, men utan att förlora viktiga delar av överenskommelsen som helhet.
Khartoums militära insatser i Abyei tycks innebära att ett gott sammantaget resultat av denna resa äventyras, dock inte grundandet av den femtiofjärde afrikanska staten den 9 juli.
Södern får inte reagera på provokationerna och förlora slutmålet ur sikte. Detta är inte bara självständighet, utan också inrättandet av trovärdiga institutioner och höjd standard för befolkningen. 90 procent lever under fattigdomsgränsen. Folket har troligen ingen nytta av utländska investeringar, även om dessa ska vara öppna och inte kännetecknas av rovlystnad.
Jag tror att detta - frågan om utländska investeringar i Sydsudan - snart kommer att vara en ny frontlinje som Europeiska unionen måste övervaka och där unionen måste befästa den trovärdighet som den har skaffat sig i regionen under de senaste åren.
Charles Tannock
(EN) Fru talman! Den 9 juli kommer Sydsudan att förklara sig självständigt som en engelskspråkig ny afrikansk stat. EU har med rätta stött CPAP:s process och folkomröstning i södra Sudan. De närmaste månaderna blir dock avgörande. Sydsudan måste få etablera sig som en funktionsduglig suverän stat. Också utan en fientlig granne i norr står Sydsudan inför enorma utmaningar på utvecklingsområdet. Infrastrukturen är i princip obefintlig. Det finns en utbredd fientlighet mellan olika samhällsgrupper. Hälso- och sjukvårdsindikatorerna hör till de sämsta i världen och ekonomin är nästan helt beroende av oljeexport.
Därför är det viktigt att höja EU:s utvecklingsstöd och humanitära bistånd till Sydsudan. Men Sydsudan behöver också ett entydigt politiskt stöd från EU. Att Khartoum-regeringen nyligen intog den omstridda gränsregionen Abyei tyder på att president Bashir ännu inte helt har accepterat delningen av landet. Slutligen hoppas jag att Sydsudan också kommer att uppfylla sitt löfte och bli det första landet i Afrikanska unionen som åter erkänner också den stabila och demokratiska Republiken Somaliland som ett självständigt land.
Charalampos Angourakis
(EL) Fru talman! Den senaste tidens sammandrabbningar i Abyei visar att USA och EU inte hade någon anledning att fira efter folkomröstningen. Än en gång har vi fått se att imperialisternas fred är lika blodig som imperialisternas krig. Självfallet kommer norr och söder, som går den imperialistiska vägen och är offer för inbördes strider och policyn ”söndra och härska”, få svårt att undvika direkta konflikter.
Olika imperialistiska makter har försökt exploatera fyndigheterna av olja och guld, koppar och uran i Abyei i 20 år. Dessa inbördes strider gör att det finns risk för ett nytt, ännu blodigare krig, nu när Nato, USA och Europeiska unionen är direkt involverade, vilket är vad de EU-omfattande styrkorna tycks eftersträva efter kriget i Libyen.
Vi måste omgående sätta stopp för imperialistiska ingrepp i Sudan och för alla fientligheter och motsättningar mellan norr och söder. Vi anser också att Sudans folk, både i norr och söder, måste ta sitt öde i sina egna händer. Det är enda sättet att undvika krig och enda sättet att kontrollera landets välstånd och gå mot ett annan slags utveckling.
Joachim Zeller
(DE) Fru talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! I egenskap av valobservatör för parlamentet hade jag tillfälle att få vara med om folkomröstningen om självständighet i Sydsudan, och jag var imponerad av det sydsudanesiska folkets stora stöd för att besluta om framtiden för deras land.
Jag bevittnade även de stora förväntningarna från de människor som beslutat om att befria sitt land från slaveri. Tusentals, kanske tiotusentals så kallade internflyktingar, som på grund av de årtionden långa striderna i den södra delen hade drivits upp till flyktingläger i norr, återvände tillbaka till sina forna hem i syd.
Utöver självständighet för sitt land vill folket i Sydsudan framför allt leva i fred och hitta en väg till en lyckligare framtid, efter årtionden av krig i vilket miljontals sydsudaneser har tvingats offra sina liv.
Den nya staten i södra Sudan blir officiellt självständig den 9 juli, vilket kommer att utöka familjen av stater i vår värld. Utgångsläget är så dåligt som tänkas kan, och mycket har redan sagts om detta. Sjuttio procent av befolkningen lever som nomadiserande boskapsuppfödare, 80 procent är analfabeter och tvisten om Abyei vidgas till en militär konflikt. Det har redan förekommit dödsfall och sårade, och som om det inte vore nog ökar rivaliteten mellan stammarna och väpnade grupper i södra Sudan. Observatörer bedömer att mer än tusen människor redan har mist livet sedan januari. De sårade och kränkta kan knappt ens räknas.
Sudan var en misslyckad stat och det finns en risk för att den sydsudanesiska staten kommer att bli en misslyckad stat redan från början. Mot bakgrund av dessa länders koloniala historia är jag fast övertygad om att Europa har en stor skyldighet gentemot denna region. Tillsammans med FN och Afrikanska unionen kräver denna situation en insats av EU:s gemensamma utrikespolitik, som nu också får en möjlighet att visa vad den går för. Det här handlar inte bara om pengar, utan också om att stödja det svaga och framväxande civila samhället. Vi måste förhandla tufft med dem som har landets framtid i sina händer, nämligen stamhövdingar och cheferna för de militära grupperna, så att de inte krossar förhoppningarna hos människorna i deras land.
Corina Creţu
(RO) Fru talman! Om mindre än en månad kommer södra Sudans självständighet att proklameras, efter ett massivt stöd i folkomröstningen i januari. Tyvärr har tvisterna som rör gränsdragningar och fördelningen av oljeinkomster inte reglerats under denna tid. Den nya staten föds därför i skuggan av en konflikt. Jag anser därför att de diplomatiska insatserna måste utökas, bland annat från EU:s sida.
Vi välkomnar ditt och våra parlamentskollegers besök till Sudan, inklusive Véronique De Keyser arbete. Men som ni vet har situationen försämrats drastiskt på senare tid. Mer än 80 000 människor har lämnat sina hem, vilket är ett tecken på överhängande risk för en humanitär kris. Min fråga till kommissionsledamoten handlar om möjligheten att ha en fredsbevarande styrka i området, med tanke på FN:s uttalande i går där man erkände att dess styrkor misslyckats, eftersom de varit passiva inför den senaste tidens spänningar.
Marielle De Sarnez
(FR) Fru talman! För några timmar sedan meddelade den sudanesiska regeringen FN om att de nödvändiga förutsättningarna för ett återvändande av de tusentals invånare som flytt den omtvistade Abyei-regionen på gränsen mellan norra och södra Sudan skulle införas.
Även om fördrivna invånare alltid reser i väg mycket snabbt vet vi att det tar tid för dem att återvända, och det är alltför ofta en källa till betydande humanitära och sociala problem. Jag föreslår därför att EU bör organisera ett övervakningsuppdrag så snabbt som möjligt, i linje med det arbete vi gjorde på Balkan. Naturligtvis kan detta uppdrag utföras med hjälp av Afrikanska unionen, och jag ser ingen anledning till att inte tredjeländer också kan delta.
Slutligen ett ord om de rykten som cirkulerar om en eventuell etnisk rensning i regionen. Om det visar sig vara sant måste världssamfundet naturligtvis agera snabbt, med impulser från EU. Under inga omständigheter får vi låta tragedin i det forna Jugoslavien upprepas igen.
Cristian Dan Preda
(RO) Fru talman! Resultatet av folkomröstningen om självständighet för Sydsudan välkomnades av en hel del människor Det skulle innebära skapandet av en 54:e stat i Afrika.
Men de händelser som äger rum just nu har dämpat entusiasmen. Vi måste vara mycket realistiska och inse att i nuvarande läge är den fredliga delningen av Sudan i fara. De sudanesiska regeringsstyrkornas ockupation av den omtvistade Abyei-regionen den 21 maj och de våldsamheter som fortsatte i går, även i Kadugli, visar oss att inbördeskriget mellan norr och söder åter kan flamma upp när som helst. Detta måste naturligtvis undvikas till varje pris och vårt budskap måste vara klart och tydligt.
De militära operationer som genomförs av den sudanesiska regeringen och milisen i Abyei visar på en allvarlig kränkning av det övergripande fredsavtalet. Jag tror definitivt att vi alla är på det klara med en sak: all upptrappning av våldet måste undvikas, eftersom det kan resultera i ytterligare dödsoffer. Säkerhetssituationen måste lösas i enlighet med överenskommelserna om Kadugli och Abyei från början av året, vilket jag anser kan ske genom ett ingripande av en blandad säkerhetsstyrka på uppdrag av FN.
Om dessa hinder övervinns kvarstår många frågetecken om bärkraftigheten hos de två staterna som ska samexistera på det förutvarande Sudans territorium. Politisk vilja och beredskap till dialog behövs, eftersom det finns en hel rad frågor som fortfarande är olösta: de gemensamma gränserna, medborgarskap, internationella förpliktelser och, naturligtvis, fördelningen av oljeresurserna.
Jag vill även lyfta fram den försämrade situationen för mänskliga rättigheter och rättsstatsprincipen i Sudan, där vi nyligen sett en ökning av godtyckliga arresteringar. Jag kan inte låta bli att påminna er om att Omar al-Bashir fortfarande är föremål för en internationell arresteringsorder, ett faktum som myndigheterna i detta land ignorerar.
Jag vill avsluta med en positiv kommentar. Jag välkomnar frigivningen av de tre bulgariska gisslan som arbetade för FN:s humanitära flygflotta (Unhas) och som fördes bort från Darfur i januari.
Miroslav Mikolášik
(SK) Fru talman! Det blodiga inbördeskrig som varat i mer än två decennier i Sudan har ödelagt landet och förstört eller på annat tragiskt sätt präglat landets miljontals invånare. De grymheter som begicks under inbördeskriget fick äntligen ett slut med undertecknandet av fredsavtalet, där den lyckade folkomröstningen utgör ett väsentligt inslag.
Förebyggande är det bästa botemedlet. Jag är därför övertygad om att de EU-medel som öronmärkts för Sudan inte enbart bör anslås till humanitärt bistånd och utvecklingsbistånd, utan också för att stödja demokratisk kontroll och rättsstatsprincipen, som är en grundförutsättning för att genomföra grundläggande mänskliga rättigheter för det krigshärjade sudanesiska folket.
Resultatet av folkomröstningen visar tydligt den längtan som finns efter självständighet i det huvudsakligen kristna Sydsudan. Om detta blir verklighet - och jag tror att det redan håller på att ske - kommer Sydsudan, som den yngsta staten i världen, att behöva hjälp och stöd.
Katarína Neveďalová
(SK) Fru talman! Jag instämmer helt i Catherine Ashtons uttalande och förklaring, men samtidigt delar jag oron över detta lands framtida utveckling.
Abyei-regionen i Sudan har härjats av konflikter i många år. Inbördeskriget slutade för knappt sex år sedan, efter att ha pågått i mer än 20 år. Denna region var nyckeln till konflikten, och enligt ett uttalande från den internationella krisgruppen kommer utvecklingen i denna del av landet att påverka hela Sudans öde. Kommer landet att behålla freden eller kommer det att hamna i ett nytt krig?
Om den södra delen frigör sig blir det nödvändigt att visa stöd för en så fredlig övergång som möjligt. Jag vill därför uttrycka mitt stöd för kommissionen som öppet har fördömt användandet av våld mot oskyldiga civila, som har varit och fortfarande är offer för den sudanesiska arméns ockupation av denna region.
EU har möjlighet att bli en fredsmäklare, att bidra till stabiliteten i regionen och att stärka sin position - inte bara som den största biståndsgivaren i världen. Man har också möjlighet att stärka sin politiska ställning, och framför allt hjälpa invånarna i detta land.
Janusz Władysław Zemke
(PL) Fru talman! Jag vill fästa uppmärksamheten på något som jag anser vara en mycket viktig faktor. Vi i denna kammare är alla glada över att folkomröstningen resulterade i att en ny stat snart kommer att inrättas, nämligen Sydsudan. Det måste dock understrykas att detta bara är en möjlighet, eftersom denna stat i dag saknar de grundläggande egenskaper som bör finnas i varje stat. Den saknar strukturer och behöriga tjänstemän, och det finns inget rättsväsende. Med andra ord ligger vägen öppen för påverkan av olika krafter som kan undergräva freden och säkerheten där. I det här sammanhanget anser jag att det både är viktigt med humanitärt bistånd och att trygga säkerheten, och att nuvarande FN-styrkor fortfarande behövs där.
Elena Băsescu
(RO) Fru talman! Jag vill också välkomna uttalandet av kommissionens vice ordförande, mot bakgrund av den allt djupare konflikten mellan de båda sidorna. Jag anser att de politiska ledarna måste respektera den vilja som människorna har uttryckt genom folkomröstningen om självständighet. Sudan har en lång historia av våldsamma interna omvälvningar, och den senaste tidens utveckling tyder på en återgång till det förflutna. Jag vill betona den särskilt svåra situationen för befolkningen i konfliktområdena. Det finns risk för att en humanitär katastrof kan bryta ut om inte medlemmarna i världssamfundet ingriper.
Dessutom har det rapporterats om attacker i de områden som försvaras av FN-trupper, vilket äventyrar soldaternas liv och flyktingarnas återvändande. Jag måste betona vikten av det gradvisa avväpnandet av de grupper som hindrar genomförandet av folkomröstningens resultat. Vapenhandeln i området främjar inte bara oron bland rebellerna, utan äventyrar även självständighetsprocessen.
Seán Kelly
(EN) Fru talman! Dagens debatt om Sudan och Sydsudan är uppmuntrande och positiv i en värld där det finns fler dåliga än goda nyheter.
EU har både en möjlighet och ett ansvar att hjälpa den nya staten framåt, och att se till att demokratin, rättsstatsprincipen och respekten för mänskliga rättigheter upprättas i Sudan och Sydsudan. Jag anser framför allt att EU:s historia, med Robert Schumans grundläggande principer, som bygger på fred och välstånd, gör att vi hamnar i ett annat läge än andra stora stater i världen eftersom de kan anses utnyttja Sudan för sin egen inrikes- och utrikespolitik.
Vi kan i vårt samarbete med FN göra en hel del för att inrätta dessa nya stater - särskilt Sydsudan - och för att se till att de undviker inbördeskrig, vilket det ofta finns risk för när nya stater bildas.
Monika Flašíková Beňová
(SK) Fru talman! Efter Sydsudans självständighetsförklaring, som kommer att ske om exakt en månad, kommer landet omedelbart att konfronteras med en rad humanitära och socioekonomiska problem. Mot bakgrund av dessa omständigheter kommer yttre bistånd att bli ännu viktigare under en lång period för att stödja Sydsudan att bekämpa extrem fattigdom, stärka lokala organisationer och ge befolkningen möjlighet att skörda frukterna av freden.
Även om Sydsudan förväntas ansöka om anslutning till Cotonouavtalet kommer det att dröja innan den tionde Europeiska utvecklingsfonden kan börja tas i bruk efter anslutningen. Det finns därför en risk för ett finansieringsgap i fasen direkt efter folkomröstningen, då Sydsudan kommer att vara mycket bräckligt och det kommer att finnas en hög risk för nationell kollaps. Det är absolut nödvändigt att förhindra detta på grund av hotet om en humanitär katastrof, och vi bör därför göra allt vi kan för att hjälpa sudaneserna att ta sig igenom denna kritiska period och för att förhindra en upprepning av de blodiga konflikterna.
Andreas Mölzer
(DE) Fru talman! Den norra armén tvingade 15 000 anhängare från södra Sudan ut ur staden, och sedan ville man plötsligt hålla en folkomröstning i Abyei så snabbt som möjligt, i skuggan av en armé, trots att man tidigare inte ens kunde komma överens med sydsidan om vem som hade rätt att rösta. Det här är verkligen en grotesk handling.
Att Abyei blev en tvistefråga i ett inbördeskrig som varade i årtionden beror inte bara på olika syn på egendom och tillhörighet, utan även på de olika religionerna, nämligen den muslimska befolkningen i norr och den kristna och naturbaserade sydsudanesiska befolkningen, som tvingades samman genom de slumpmässiga gränser som upprättades av de gamla kolonialmakterna. När man beaktar den senaste tidens upptrappningar bör detta inte glömmas bort.
Det skulle aldrig ha varit möjligt att driva igenom folkomröstningen så länge situationen för väljarna i Abyei förblivit olöst. Vi får inte heller glömma de lika omtvistade regionerna Blå Nilen och Södra Kordofan med Nubabergen. Enligt min mening skulle det vara grovt vårdslöst, och det får inte hända.
Boris Zala
(SK) Fru talman, mina damer och herrar! Jag litade aldrig på president Omar al-Bashir och jag litar inte på honom nu heller. Av detta framgår ganska tydligt att jag är pessimistisk när det gäller möjligheterna till någon utveckling i Sudan. Jag är övertygad om att denna president strävar efter att militärt ingripa mot söder, antingen genom att ockupera vissa delar av landet, viktiga städer eller råvarukällor.
Ur detta perspektiv skulle det vara mycket intressant att se vilka förebyggande åtgärder som den höga representantens kansli har utarbetat för att undvika att detta inträffar, kanske i samarbete med FN och Afrikanska unionen. Det skulle naturligtvis också vara mycket intressant att se vilken metod eller vilka åtgärder man skulle tillgripa om detta skulle ske, och i händelse av att norra Sudan inte följer det fredsavtal som undertecknades, och som jag i grunden tror på.
Jaroslav Paška
(SK) Fru talman! Sydsudan är ett land som har röstat för självständighet, och det kommer att vara den nyaste medlemmen i FN. Det är ett land som har röstat för självständighet, men som i nästan alla avseenden är beroende av sin granne i norr. Det är också beroende av bistånd oavsett om det kommer från EU eller från omgivande länder i Afrika. Det är ett land där männen inte har lärt sig att arbeta. Männen väntar på ett tecken på att ett krig ska inledas, så att de kan ta till vapen och börja slåss med varandra. Det är ett land där endast kvinnor och barn arbetar, där barn inte går i skolan och därför inte är utbildade. Det är ett land som inte har några arbetare, inga lärare och inga läkare. Det är ett land där allt måste byggas upp från grunden, och det kommer därför att vara mycket svårt och mycket krävande att skapa ett riktigt politiskt system här och att sätta landet på fötter. Det är en svår uppgift, inte bara för EU, utan också för FN.
Andris Piebalgs
ledamot av kommissionen, för kommissionens vice ordförande och unionens höga representant för utrikes frågor och säkerhetspolitik. - (EN) Fru talman! Jag vill först och främst tacka er för ett brett stöd för den strategi som lagts fram för er. Jag kommer bara att gå igenom ett par saker som togs upp i debatten.
Folket i norra och södra Sudan är tveklöst herrar över sina länder Vi stödjer processen, men folkomröstningen är definitivt en vattendelare: det är en helt ny kvalitativ situation, det är inte samma situation som tidigare. Ja, det förekommer våld och det finns svårigheter, men situationen är annorlunda. Nu ser vi ett ljus i slutet av tunneln. Jag vill därför säga att det är en stor seger för oss eftersom vi stött processen politiskt, både genom våra egna åtgärder och i ekonomiska termer. Så det är en helt ny situation.
Vi kompromissade aldrig om mänskliga rättigheter eller frågor som rör Internationella brottmålsdomstolen (ICC). Vår ståndpunkt är mycket tydlig med hänsyn till både ICC och mänskliga rättigheter. När det förekommer en kränkning av mänskliga rättigheter gör den höga representanten mycket starka och tydliga uttalanden och sätter press på myndigheterna. Det har sagts att det inte finns någon omedelbar reaktion, men förändringar sker. Det är inte en enkel process och vi kommer att fortsätta ta itu med detta.
När det gäller Abyei är situationen svår, men EU:s ståndpunkt kommer återigen att bli ett mycket tydligt och starkt fördömande av ockupationen, med en begäran om att situationen måste lösas omedelbart. Det är i princip upp till FN:s säkerhetsråd att besluta om situationen. Det kommer att besluta om det ska bli ett annat uppdrag, och om det finns en resolution från FN:s säkerhetsråd kommer vi att vara de största supportrarna.
Det vi behöver tänka på är vår starka politiska hållning och vårt uttalande, samt vårt stöd för civila insatser. Vi bör inte, vilket jag sade till Sydsudans företrädare, förvänta oss att alla frågor kommer att lösas den 9 juli. Man kommer att utropa självständighet och diskussionerna kommer att fortgå. Det viktiga är att Afrikanska unionens panel, som leds av Thabo Mbeki, har stöd från både nord och syd. Vi står fullt och fast bakom Mbeki-panelen. Så vi har all anledning att tro att alla de svåra frågorna kommer att lösas.
När det gäller skuldfrågan pågår ett arbete inom initiativet för skuldlättnad för kraftigt skuldtyngda fattiga länder. Detta tar tid och Abyei-problematiken underlättade verkligen inte. Men den frågan har inte glömts bort.
Kina är, så långt vi kan involvera det, en fullvärdig medlem i säkerhetsrådet och landet skulle vara till stor hjälp när det gäller att finna lösningar. I detta skede kan jag inte påstå att det har pågått någon större verksamhet tillsammans med Kina. De är närvarande när det gäller olja, de finns i norra Sudan, men landet är definitivt till stor hjälp när världssamfundet försöker finna en lösning på problemen.
Sist men inte minst är jag mycket tacksam över ert intresse för Sudan. Det ligger å ena sidan ganska långt ifrån oss, men å andra sidan är det mycket nära. Om något går snett och om folk dör i Afrika kan inte EU stå utanför och säga ”nja, det är för långt bort”. Ert stora intresse i frågorna uppmuntrar definitivt både den höga representanten och mig till att samla krafter för att hjälpa människorna att skapa ett liv i fred.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på torsdag den 9 juni, kl. 12.00.
Skriftliga förklaringar (artikel 149 i arbetsordningen)
Fiorello Provera
Sudan, det största landet i Afrika söder om Sahara, är en korsning mellan den arabiska och den afrikanska världen och en mosaik av många heterogena etniska grupper. Landet har sett många konflikter sedan självständigheten från Storbritannien 1956. I och med undertecknandet av Naivasha-avtalet och det övergripande fredsavtalet (2005) upphörde formellt 20 års konflikt mellan den norra och södra delen. Folkomröstningen i januari, som hölls i enlighet med det övergripande fredsavtalet, utgjorde södra Sudans sista etapp på vägen mot självständighet från norra Sudan. I denna ytterst känsliga övergångsfas måste vi ha ett balanserat förhållningssätt till både norr och söder, med särskild hänsyn till södra delens behov av institutionsuppbyggnad och styrning. Det stöd som ges från EU till Sydsudan måste mätas i termer av den nya statens faktiska kapacitet att tillgodogöra sig det. Vi måste verkligen se till att framtida biståndsflöden till Juba inte används på ett olämpligt sätt eller, ännu värre, att de bidrar till den redan utbredda korruptionen. EU bör också öka sitt engagemang för att skydda de kristna minoriteterna i landets norra del, som allt oftare utsätts för förföljelse och diskriminering.
