A Lisszaboni Szerződés hatálybalépésének következtében az egyéni jogokat érintő korlátozó intézkedések (vita)
Elnök
A következő napirendi pont a következők tárgyalása:
az Emine Bozkurt, Louis Michel és Michèle Striffler által az Állampolgári Jogi, Bel- és Igazságügyi Bizottság nevében a Lisszaboni Szerződés hatálybalépésének következtében az egyéni jogokat érintő korlátozó intézkedések tárgyában a Tanácshoz intézett, szóbeli választ igénylő kérdés (B7-0233/2009);
az Emine Bozkurt, Louis Michel és Michèle Striffler által az Állampolgári Jogi, Bel- és Igazságügyi Bizottság nevében a Lisszaboni Szerződés hatálybalépésének következtében az egyéni jogokat érintő korlátozó intézkedések tárgyában a Bizottsághoz intézett, szóbeli választ igénylő kérdés (B7-0234/2009).
Emine Bozkurt
szerző. - (NL) Elnök úr, az Európai Unió a demokrácia, a jogállamiság, az emberi jogok és az alapvető szabadságok szinonimája. A terrorizmus elleni harcban azonban az EU kevésbé elvhű. Vegyük például az ENSZ feketelistáját. Azok a személyek vagy szervezetek kerülhetnek fel erre a listára, akiket vagy amelyeket azzal gyanúsítanak, hogy kapcsolatban állnak Oszama bin Ladennel, az Al-Kaidával vagy a tálibokkal, aminek következménye: utazási tilalom és pénzeszközeik befagyasztása. Ez az intézkedés mindaddig szép és jó, amíg terrorizmusról van szó, hiszen kétség sem fér ahhoz, hogy a terrorizmus ellen küzdeni kell, ám annak a törvényenkívüliségnek, ahogy a terroristák működnek, nem szabad beszivárognia a terrorizmus elleni küzdelmünk milyenségébe.
A jelenlegi rendszert sajnálatos módon az alapvető jogok sorozatos megsértése jellemzi. A listára gyakran bármilyen igazságszolgáltatási hatóság beavatkozása és teljes körű tájékoztatás nélkül kerülnek fel emberek. A feketelistára helyezésükhöz vezető információk rendszeresen titkosszolgálatoktól származnak. Ezen információk a gyanúsítottak számára nem átláthatóak, következésképpen nem tudják, hogy ők miért kerültek fel a listára. Ez nemcsak a tájékoztatáshoz való joguktól, hanem a védelemhez való joguktól is megfosztja őket.
Ha egyszer valakinek a neve felkerült a listára, nagyon nehéz onnan levetetni. Számos olyan eset történt már, amikor hosszú évekig volt valaki tévedésből a listán, és harcolnia kellett a nemzetközi normáknak megfelelő törvényes eljárásért. Ezek a személyek szegénységre vannak ítélve, nem vásárolhatnak bankkártyával, mert nem üthetik be a PIN-kódjukat, és nem léphetik át országuk határait. Ma nem a terrorizmussal gyanúsított személyek többletjogaiért emelem fel szavam, hanem csak azért, hogy másokhoz hasonlóan ők is bízhassanak a jogaikban. Mindenkit megillető, átlátható eljárásokért és a nemzetközi normáknak megfelelő törvényes eljárásért szállok síkra.
A listának messzemenő mellékhatásai is vannak. Miután a hatóságok eldönthetik, hogy egyes személyeket vagy szervezeteket feltesznek a listára, ez politikai eszközként is felhasználható. Az emberi jogokért harcoló nem kormányzati szervezeteket (NGO-kat) például, amelyek szálkát jelentenek a kormány szemében, tevékenységük megbénítása érdekében terrorista szervezeteknek lehet kikiáltani. Az Európai Bíróság egyik ítélete nyomán a Bizottság kénytelen volt felülvizsgálni a jelenlegi eljárásokat. A Bizottság megadta a megfelelő lökést az ügynek, amely azonban tanácsi szinten elvérzett.
A Lisszaboni Szerződés hatálybalépése következtében most új helyzet állt elő. A kérdés mármost az, hogy az Európai Unió működéséről szóló szerződés 215. vagy 75. cikke lesz-e a jogalap? Más szóval: vajon az Európai Parlament nem vehet-e majd részt a javaslatok vizsgálatában, vagy pedig a rendes eljárás, vagyis az együttdöntési eljárás útján be lesz-e vonva a folyamatba? A Jogi Bizottság és a Parlament Jogi Szolgálata egyaránt akként foglalt állást, hogy a megfelelő jogalap a 75. cikk. Szeretném, ha ma mind a Tanács, mind a Bizottság kifejtené, hogy miként látja a korlátozó intézkedésekre vonatkozó javaslatok további sorsát. Milyen szerepet szánnak ebben a Parlamentnek? Ideje, hogy átlátható és demokratikus eljárásaink legyenek. A kérdés az, hogy számíthatunk-e az együttműködésükre?
Carlos Coelho
Elnök úr, a portugál tolmácsolás sajnos nem működik. Az előző felszólalónak egyetlen szavát sem hallottam. Kérem, hogy intézkedjen, különben nem tudom követni a vitát.
Elnök
Mindjárt utánanézünk, hogy mi a baj, és tudatjuk önnel, Coelho úr.
Louis Michel
szerző. - (FR) Elnök úr, Malmström asszony, először is szeretnék köszönetet mondani és gratulálni előadó képviselőtársaimnak, Bozkurt és Striffler asszonynak.
Teljes mértékben osztom az Állampolgári Jogi, Bel- és Igazságügyi Bizottság, a Jogi Bizottság, valamint a Parlament Jogi Szolgálatának a következtetéseit. Minthogy az emberi jogok az Unió alapvető értékeit jelentik, e jogok teljes mértékű tiszteletben tartása döntő fontosságú. A terrorizmus elleni küzdelem részeként foganatosított intézkedéseknek arányosaknak, megfelelőeknek és hatékonyaknak kell lenniük.
Még mindig az alapvető jogok és a védelemhez való jog keretében maradva, az érintett személyeknek a személyes jellegű adatokhoz való hozzáférése, valamint az intézkedés alapjául szolgáló indokok közlése elengedhetetlenül fontos lépések az intézkedés kidolgozásának folyamatában. Minthogy a szankciók és a feketelisták ideiglenes intézkedések, úgy vélem, hogy - a Parlament kötelező tájékoztatásával egyidejűleg - ezeket szorosan és szigorúan nyomon kell követni, és rendszeresen értékelni kell.
Jóllehet üdvözölhetjük a Zimbabwét és Szomáliát érintő ügyekkel kapcsolatban hozott intézkedéseket, szem előtt kell tartanunk, hogy ezek a szankciók semmi esetre sem hátráltathatják a fejlesztést, valamint a demokrácia és az emberi jogok előmozdítását célzó, humanitárius szervezetek által végrehajtott missziókat, valamint a helyi lakosságra nézve sem járhatnak hátrányos következményekkel.
Végezetül a személyes adatok védelmét illetően teljes mértékben osztom az európai adatvédelmi biztosnak az ilyen adatok gyűjtésére, feldolgozására és továbbítására vonatkozó következtetéseit.
Michèle Striffler
szerző. - (FR) Elnök úr, biztos úr, tisztelt képviselőtársaim, az európai polgárok túlnyomó többsége úgy véli, hogy a terrorizmus elleni küzdelemnek elsődlegesen európai uniós szinten kell zajlania. Tökéletesen tisztában vannak azzal, hogy az átfogó megközelítésen, valamint koherens politikáinak megvalósításán keresztül Európának milyen súlya lehet ezen a területen.
Ezért örülök, hogy az Európai Parlament a Lisszaboni Szerződésnek köszönhetően teljes mértékben betöltheti társjogalkotói szerepét ezen a területen, és biztosíthatja a terrorizmus elleni küzdelmet célzó európai politikák szükséges demokratikus kontrollját.
A XXI. század első évtizede vége felé közeleg. Mindannyian emlékezünk arra, hogy az évtized az emberiség történelmének egyik legszörnyűbb tragédiájával kezdődött. Nem nézhetjük tétlenül a terrorizmus kibontakozását, amelyre megfelelő, határozott választ kell találnunk. Az Európai Unió számára a tálibok, az Al-Kaida hálózat és Oszama bin Laden jelentik a legfenyegetőbb, legsürgetőbb veszedelmet.
Ezt a terrorista és gyilkos hálózatot a szélsőséges iszlámizmus - a muzulmán vallás szégyenletes kiforgatása -, valamint a Nyugat és a nyugati értékek gyűlölete táplálja. Harcolnunk kell e jelenség ellen, és még egyszer hangsúlyozom, hogy az Európai Uniónak e fenyegetéssel szemben rendkívüli eltökéltségről és éberségről kell tanúbizonyságot tennie.
Másfelől az Európai Unió nem hunyhat szemet az emberi jogok, a szólásszabadság, az egyesülési szabadság és a békés gyülekezési szabadság Zimbabwében tapasztalható súlyos és folytonos megsértése fölött. Szigorúan meg kell büntetni azokat a természetes vagy jogi személyeket, tartozzanak a kormányhoz avagy sem, akiknek vagy amelyeknek a tevékenysége sérti a demokráciát, a legalapvetőbb emberi jogokat és a zimbabwei jogállamiságot.
És, tisztelt képviselőtársaim, az Európai Uniónak ugyanebben a szellemben kötelessége célzott intézkedéseket foganatosítani azokkal szemben, akik Szomália békéjét, biztonságát és stabilitását fenyegetik. Be kell tartatnunk a Szomália felé irányuló fegyverszállításra kivetett általános és teljes embargót, és oda kell hatnunk, hogy a humanitárius segélyek célba juttatása, a segélyekhez való hozzájutás és a segélyek szétosztása biztosítva legyen Szomáliában.
A szenvedő alanyok ugyanis mindenekelőtt a legelesettebb, legkiszolgáltatottabb emberek, és mindezt nem nézhetjük tétlenül. Sajnálatosnak tartom, hogy e területen a Lisszaboni Szerződés a Szerződés szellemével és a Parlamentnek juttatott súllyal ellentétben megkurtítja a Parlament szerepét.
Az Európai Uniónak azonban meg kell büntetnie a felelősöket. Azt jelenti-e ez, hogy fel kell adnia legalapvetőbb elveit? Nem. A nemzetközi színtéren történő uniós fellépésnek az Európai Unió létrejöttét, fejlődését és bővítését vezérlő elveken kell nyugodnia, és a világ többi részén elő kell mozdítania ezeket az értékeket.
Cecilia Malmström
a Tanács soros elnöke. - (SV) Elnök úr, amire korlátozó intézkedésekként utalunk, olyan rendkívül fontos dolog, amiről tudomásom szerint sok képviselőnek van kialakult véleménye. Ezek talán kicsit nehezen érthetőek a vitát hallgatók számára. Először is hadd magyarázzam el, hogy a Tanács mire használja ezen intézkedéseket. Azután rátérek a Lisszaboni Szerződésre.
A harmadik országokkal, egyénekkel, természetes vagy jogi személyekkel vagy egyéb entitásokkal szemben foganatosított korlátozó intézkedések fontos eszközt jelentenek az Európai Unió kül- és biztonságpolitikájában. Általánosságban elmondható, hogy ezek az intézkedések egy konkrét politika vagy tevékenység megváltoztatására szolgálnak. Természetesen egy integrált, átfogó politika részeként kell alkalmazni őket, amely tartalmazhat politikai párbeszédet, különböző ösztönzési formákat, valamint betartandó feltételeket. A korlátozó intézkedések nem mindig elegendőek a változás előidézésére, ám az elnyomó rendszerekre gyakorolt nyomás eszközét jelenthetik, vagy leállíthatják az ilyen rezsimeket vagy terrorista hálózatokat támogató pénzmozgásokat és egyéb forrásokat.
Egyes esetekben a Tanács akkor vezet be korlátozó intézkedéseket, amikor az ENSZ Biztonsági Tanácsa által az ENSZ Charta VII. fejezetével összhangban hozott határozatokat hajtunk végre. Ezekben az esetekben az EU különböző jogi eszközeinek szigorúan e határozatokhoz kell alkalmazkodniuk. Ezek olyan helyzetekre és cselekményekre vonatkoznak - ideértve a terrorizmust is -, amelyek fenyegetést jelentenek a békére és a biztonságra nézve, és csak az uniós külső fellépés részét képezhetik, ily módon tehát különböznek a szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló saját térségünk létrehozására irányuló intézkedésektől, ami természetesen az Unión belüli célunk.
A Tanács a Lisszaboni Szerződést úgy értelmezi, hogy az Európai Unió működéséről szóló szerződés 215. cikkét az ezen és más korlátozó intézkedések tekintetében, köztük a terrorizmus vonatkozásában is, a közös kül- és biztonságpolitika keretében kell alkalmazni. Az Unió az ENSZ által hozott intézkedések mellett további intézkedéseket is tehet, és saját intézkedéseket is bevezethetünk. Az EU által önállóan elhatározott szankciókat a nemzetközi jog által az EU számára előírt valamennyi kötelezettséggel összhangban, egyéb kül- és biztonságpolitikai célkitűzések - az emberi jogok, a demokrácia, a felelősségteljes kormányzás, valamint a jogállamiság elveinek tiszteletben tartatása - támogatásának érdekében is be lehet vezetni.
Az intézkedések jelenleg a leggyakrabban közvetlenül azok ellen, vagy azoknak az érdekeltségei, illetve jövedelemforrásai ellen irányulnak, akiket az általunk ellenzett politika vagy intézkedések felelőseiként határozunk meg. Ez hatékonyabb, mint az általános kereskedelmi embargó formáját, vagy önkényesebb intézkedések formáját öltő kiterjedtebb szankciók. A célzott szankciók rendeltetése az, hogy a legkisebbre csökkentse ezen intézkedéseknek a szóban forgó ország lakosságára nehezedő lehetséges negatív hatását. Ez nagyon lényeges megfontolás, valahányszor a Tanács új szankciók bevezetésére vonatkozó határozatot készít elő.
Hatékonyságuk értékelése érdekében minden szankció rendszeres felülvizsgálat tárgyát képezi. A fejlemények függvényében a szankciók kiigazításra kerülhetnek, vagy teljesen fel is oldhatjuk azokat. A Lisszaboni Szerződés értelmében a Szerződés 29. cikkének megfelelően hozott tanácsi határozatok útján a közös kül- és biztonságpolitikán belül korlátozó intézkedéseket továbbra is eszközként fogunk használni. Az egyik fontos változás az új szerződésben az, hogy a természetes vagy jogi személyekre vonatkozó korlátozó intézkedésekről szóló határozatok ezentúl jogi felülvizsgálat tárgyát képezik. Ez annyit jelent, hogy a Bíróság megvizsgálhatja, hogy egy szankciókkal kapcsolatos határozat jogszerű-e. Korábban ez nem így volt.
Most, hogy a Lisszaboni Szerződés hatályba lépett, az Európai Unió működéséről szóló szerződés 215. cikkének megfelelően hozott rendeletek az Unió külügyi és biztonságpolitikai főképviselője és a Bizottság által előterjesztett közös javaslat alapján kerülnek elfogadásra. Az Európai Parlament bármilyen ilyen jellegű határozatról tájékoztatást kap. Megértem, hogy a Parlament nem értékeli ezt a változást, hiszen az egyénekre vonatkozó szankciókkal kapcsolatban a Tanács ezentúl nem köteles konzultálni a Parlamenttel. A Szerződést azonban mi így értelmezzük.
Fontos kiemelni, hogy a korlátozó intézkedésekről, valamint a korlátozó intézkedések végrehajtásáról szóló bármilyen határozatnak mindig meg kell felelnie a nemzetközi jogi normáknak. A korlátozó intézkedések azon személyek bizonyos jogainak korlátozásával járnak, akik ellen az intézkedések irányulnak. Ezért a szankcióknak egyértelműen tiszteletben kell tartaniuk az emberi jogokat és az alapvető szabadságokat. Vonatkozik ez az eljárásban alkalmazott jogokra és a jogi védelemhez való jogra is. Ezenfelül az intézkedéseknek mindig arányosaknak kell lenniük a céllal.
A szankciók alkalmazásában szerzett tapasztalataink nyomán alapos értékeléseket végeztünk, és megnéztük, hogy a szankciókat miként lehetne konstruktív módon kiszabni. Egy sor kézzelfogható kedvező változtatás bevezetésére került sor. Ezek között van az a követelmény, hogy konkretizálni kell az egyes szankciók alkalmazására használt kritériumokat, valamint azokat az indokokat is, amelyek alapján egy egyén, egy természetes vagy jogi személy vagy más entitás felkerül a szankciókat tartalmazó jegyzékre. Ez utóbbit folyamatosan felül kell vizsgálni, és szükség esetén ki kell igazítani. Ebben a munkában a Tanács tudomásul vette az emberi jogok területén megvalósított uniós fellépések és politikák részét képező uniós szankciók értékeléséről szóló, múlt évi európai parlamenti állásfoglalást.
Catherine Ashton
a Bizottság alelnökjelöltje. - Elnök úr, miként az Unió soros elnökségétől hallottuk, az előterjesztett kérdések fontos kérdéseket vetnek fel a foganatosított korlátozó intézkedések vagy szankciók jövőbeli uniós kezelésével kapcsolatosan. A Lisszaboni Szerződés hatálybalépését követően most döntenünk kell az Al-Kaida és a tálibok elleni szankciókról szóló rendelet módosítására irányuló rendeletjavaslat jogalapját illetően. Álláspontunk a következő:
Először is az új szerződés új, külön rendelkezéssel egészítette ki a korábbi EK-Szerződés külpolitikával összefüggő korlátozó intézkedésekről vagy szankciókról szóló cikkét. A 215. cikk (2) bekezdése új jogalapot teremt egyes természetes és jogi személyekkel, csoportokkal vagy nem állami entitásokkal szembeni korlátozó intézkedések megállapításához. Kiterjeszti a korábbi 301. cikk hatályát, és az Al-Kaida és a tálibok elleni szankciókról szóló rendelet módosításához jogi alapul kell szolgálnia.
A 215. cikk másrészt akkor alkalmazandó, amikor közös kül- és biztonságpolitikai (KKBP) határozatra kerül sor. Az Al-Kaida és a tálibok elleni szankciókról szóló rendelet egy olyan KKBP határozatot hajt végre, amely előírja, hogy az ENSZ Biztonsági Tanácsa által hozott bizonyos határozatok végrehajtására rendeletet kell alkotni. Ezek az ENSZ-határozatok a nemzetközi jog értelmében kötelező érvényűek az uniós tagállamokra nézve.
Végül úgy ítéljük meg, hogy kettős jogalap - a 215. cikk (2) bekezdése és a 75. cikk - alkalmazása nem kivitelezhető. Ennek az oka az, hogy a két cikk céljai, hatálya és eljárásai eltérőek. Megjegyezném, hogy a Parlament Jogi Bizottsága és a jogi tanácsadók ugyanerre a következtetésre jutottak.
Összegzésképpen: véleményünk szerint az új szerződés konkretizálta és egyértelművé tette a természetes és jogi személyekkel, csoportokkal vagy nem állami entitásokkal szembeni korlátozó intézkedések jogalapját. A 215. cikk foglalkozik a Parlament és a Tanács szerepével, és a jogalkotó nem térhet el a szerződéstől.
Azt is kérték tőlünk, hogy adjunk tájékoztatást az ENSZ szankcióbizottságainak alapjogokkal kapcsolatos munkájában bekövetkezett javulásról.
Az Al-Kaida és a tálibok elleni szankciókról szóló rendelet javasolt módosítása az Európai Unió Bíróságának a Kadi-ügyben hozott megállapításait hajtja végre. Ebben az ítéletben a Bíróság számos észrevételt tett azzal kapcsolatban, hogy miként lehet javítani az Al-Kaida és a tálibok elleni szankciókkal foglalkozó bizottság által alkalmazott jegyzékbevételi eljárásokat. A jegyzékbevételi eljárások javítását a Bíróság észrevételei indokolják.
Az ENSZ Biztonsági Tanácsának egy sor határozata rögzítette a szankciójegyzékek ENSZ-szintű kezelésének eljárásait. Legutóbb az ENSZ Biztonsági Tanácsának 1822. sz. határozata akként rendelkezett, hogy az Al-Kaida és a tálibok elleni szankciókkal foglalkozó bizottság honlapján a listán szereplő valamennyi személlyel kapcsolatban hozzáférhetővé kell tenni egy összefoglaló indokolást, valamint arról is rendelkezett, hogy a jegyzéken szereplő összes nevet 2010. június 30-ig felül kell vizsgálni azzal, hogy ezen időpontot követően rendszeres felülvizsgálatra lesz szükség. A határozat megköveteli, hogy az érintett állam tegyen intézkedéseket a jegyzéken szereplő személyeknek a jegyzékbevételük tényéről, valamint a mentesítésekről és a jegyzékről való törlésre irányuló kérelmekről történő tájékoztatása érdekében.
Az 1822 sz. határozatban foglalt megközelítést azóta a Szomáliával kapcsolatos szankciókról szóló 1844. sz. határozat, valamint a Kongói Demokratikus Köztársasággal kapcsolatos 1857. sz. határozat is megismételte.
Az 1822 sz. határozat rendelkezik a benne foglalt intézkedések másfél év elteltével történő felülvizsgálatáról. Ez az időtartam az idei év végén jár le. Zajlik a felülvizsgálattal összefüggő munka, de a Bizottság nem tudja megmondani, hogy az ENSZ Biztonsági Tanácsa milyen eljárási változtatások mellett dönt majd.
Nuno Melo
a PPE képviselőcsoport nevében. - (PT) A Parlament jogköreinek erősítése a Lisszaboni Szerződés hatálybalépésekor számos politikusi beszéd vezérmotívuma volt. A Bizottság elnöke, Dr. Barroso például november 25-én itt, Strasbourgban az Európai Tanács előkészítésekor a következőket mondotta: "A Lisszaboni Szerződés most új lehetőséget nyújt számunkra az előrelépéshez. Mindannyian tudjuk, hogy a szabadság, a biztonság és a jog érvényesülésének területe a szerződésből fakadóan az egyik legjelentősebb változtatáson megy majd keresztül. [...] És különösen, a szerződés az önök Parlamentjének teljes bevonásával kiterjeszti e politikák demokratikus keretét.” Szeretném kiemelni "az önök Parlamentjének teljes bevonásával” kitételt.
Első hivatalos felszólalásában az Európai Tanács elnöke, Herman Van Rompuy szintén leszögezte, hogy a szerződés olyan erős eszköz, melynek segítségével szembe tudunk szállni korunk kihívásaival. Ha ez a helyzet, akkor semmi értelme hangsúlyozni jogköreink és hatásköreink erősítését a hivatalos beszédben, aztán meg a Lisszaboni Szerződés korlátozó értelmezése mellett foglalni állást, ami olyan előjogoktól fosztja meg a Parlamentet, amelyekkel egykor rendelkezett, és amelyeknek elvesztése érthetetlen lenne.
Ezért az itt feltett kérdések a józan paraszti észen alapulnak, amely azonban túlmegy a puszta elméleti értékelésen, valamint a kinyilatkoztatott szándékok és ezek értelmezése közötti konzisztencián. Van ugyanis egy gyakorlati következmény is, amely abból a régi mondásból eredeztethető, miszerint "aki többre képes, az nyilván kevesebbre is”, és a következőre vonatkozik: mi értelme van annak, hogy egy olyan szervet, amelynek az együttdöntési eljárásba történt bevonása révén hatásköre van bűnügyekben és a terrorista támadások megelőzésében, valamint az ellenük való küzdelemben, a későbbiekben eleve kizárnak olyan ügyekből, amelyekben más intézkedések forognak kockán, olyan intézkedések, amelyek mivel a polgárok jogait érintik, ebben az összefüggésben szintén fontosak lehetnek?
Ezért - már a végén járok, elnök úr - alapvető jelentőségű, hogy a Lisszaboni Szerződés jogalkotásban történő értelmezésének mikéntje ténylegesen megfeleljen a parlamenti jogkörök és hatáskörök rögzített megerősítésének. Hiszen végül is egyes esetekben - miként ez a kérdésben felmerült -, amikor a polgárok jogai forognak kockán, és amikor a terrorizmus elleni politikák vannak veszélyben, akár a kettős jogalapnak is elképzelhetőnek kellene lennie. Más esetekben, mint például Zimbabwe és Szomália esetében, fakultatív konzultációt is fontolóra kellene venni, miként ezt a kérdésben is megemlített, az Európai Unióról szóló stuttgarti nyilatkozat ténylegesen szentesíti is. Ezt az álláspontot szerettem volna itt ismertetni, elnök úr.
Monika Flašíková Beňová
az S&D képviselőcsoport nevében. - (SK) Szeretném elmondani, hogy véleményem szerint az Európai Parlament tagjai által a Lisszaboni Szerződés ratifikálási folyamata során kifejtett erőfeszítéseket a jelenlegi vita tárgyát képező kérdés szemszögéből nem értékelték megfelelően azzal, hogy jobban bevonnának bennünket ezen eljárásokba.
A korlátozó intézkedéseket és szankciókat a kül- és biztonságpolitika, valamint természetesen az igazságügyi kérdésekben és az alapvető emberi jogok védelmének kérdésében egyaránt az uniós politika fontos eszközének tartom. Természetesen mi, úgy is, mint Európai Parlament, számítottunk arra a lehetőségre, hogy ezen a területen sokkal jobban bevonnak majd bennünket a döntéshozatalba.
Elfogadjuk, hogy a célzott intézkedések és szankciók a polgári lakosságra gyakorolt hatás minimalizálására irányulnak, és felettébb örvendek annak, hogy Malmström asszony éppen ezt a záradékot említette. Ugyanakkor az európai intézményekben az egyedüli közvetlenül megválasztott képviselőkként úgy érezzük, van némi okunk azt feltételezni, hogy a jogalkotói folyamathoz csak statisztálni fogunk, és a későbbiekben ki leszünk zárva a döntéshozatali és ellenőrző folyamatból.
Ezt nem tartom teljesen korrektnek, főként egy ilyen esetben, amikor az igazságszolgáltatással és az alapjogok védelmével összefüggő felettébb kényes területről van szó, ugyanis a terrorizmus elleni harc országaink polgárai és az egész EU számára felettébb érzékeny téma. Ezért türelmesen kivárom, míg az egész folyamat beáll és működni kezd, hogy lássam, miként alakul az együttműködésünk.
Hélène Flautre
a Verts/ALE képviselőcsoport nevében. - (FR) Elnök úr, az úgynevezett célzott szankciókról, az intelligens szankciókról beszélek most, azokról, amelyek az egyének, szervezetek vagy bármilyen jogi entitás alapvető jogaira is közvetlen kihatással vannak. És ezek az alapjogok fontosak. Lehet szó itt a mozgásszabadságról, de a tulajdon védelméről is.
A célzott szankcióknak ezért kell megfelelniük egy sor eljárási és jogbiztonsági minimum-előírásnak. Egyébként hozzátenném, a jogi és eljárási előírások betartása elengedhetetlen a célzott szankciók hitelességéhez, következésképpen hatékonyságához.
Mi itt a tisztelt Házban emlékszünk arra, hogy az átláthatóságot és a védelemhez való jogot egy akkori képviselőjén, Dick Martyn keresztül az Európa Tanács Parlamenti Közgyűlése kérte, és mutatott rá az átláthatóság hiányának abszurditásaira a jegyzékbevétel és a jegyzékről való törlés hatékonyságában; a jegyzékbevétel és a jegyzékről való törlés olyan ártatlan személyeket is sújthatott, akik nem tudtak a helyzetükről, és képtelenek voltak az általában véletlenül felfedezett helyzet ellen bármit is tenni.
Az eljárásnak ezért elengedhetetlen elemei az adatokhoz való hozzáférés, miként Louis Michel is említette, a jegyzékbevétel indokainak közlése, valamint a személyes adatok továbbítása során biztosított védelem.
Hozzáfűzném, hogy az Egyesült Nemzetek Szervezete és az Európai Unió szankciórendszere áldozatainak részéről nagyfokú kitartás, valamint a civil társadalom, az emberi jogi szervezetek és az Európai Parlament mozgósítása kellett ahhoz, hogy az áldozatok jogait elismerje az Európai Közösségek Bírósága.
Egyébiránt a feketelistákra vonatkozó tanácsi módosításjavaslatok a benyújtott javaslatoktól függnek, ideértve az Európai Parlament által előterjesztett javaslatokat is. Az Európai Parlamentet ezért kell feltétlenül bevonni ezekbe a határozatokba, a határozatok végrehajtásába és ellenőrzésébe, hiszen a történelem azt mutatja, hogy a tanácsi rendelet reformját az Európai Parlament tette lehetővé.
Derek Roland Clark
az EFD képviselőcsoport nevében. - Elnök úr, a jótékonykodáshoz hasonlóan a jogok otthon kezdődnek. Az európai szikek jogairól kérdezek. Mivel a szikek öltözetük alatt egy kicsi dísztőrt viselnek, a kirpant, kitiltották őket az Európai Parlamentből.
A kirpan hitükről való tanúságtétel, amelytől nem válhatnak meg, ezért kizárásuk a vallási és faji türelmetlenség körébe tartozik. Több egymást követő évben is írtam a Parlament két előző elnökének és a Bizottság elnökének is, akik valamennyien azt válaszolták, hogy a kizárást biztonsági okok magyarázzák.
Gyémántjubileumán Erzsébet királynő ellátogatott az én régiómba, East Midlandsbe, leicesteri szent helyükön beszélt szikekkel, akik valamennyien turbánt és kirpant viseltek, és a királynő olyan közel állt hozzájuk, mint ön a képviselőtársaihoz.
Ma azért kívánok erről beszélni, mert egy hónappal ezelőtt a Westminster-palotában jártam. Ott, demokratikus parlamentünkben, a Lordok Háza és a Képviselőház közvetlen szomszédságában több szikkel is találkoztam, akik valamennyien kirpant viseltek. Velük volt egy szik vezető, akivel megismerkedtem. Ősei az én őseimmel harcoltak vállvetve a demokráciáért azokban a konfliktusokban, amelyek a mi Európánkat olyannyira elcsúfították. Eredmény: ön és a 700 többi képviselő szabadon jöhet ide Európa minden részéből, hogy itt találkozzanak és ülésezzenek.
Akkor mit szóljunk a Lisszaboni Szerződéshez, amely a szabadság, az egyenlőség, a kisebbségek jogainak és a megkülönböztetésmentesség értékeinek tiszteletben tartására épülő Unióról beszél? Fel fognak-e nőni a szerződésükhöz, avagy mindez csak üres szócséplés?
Elnök
Clark úr, nehezen látom, hogy felszólalása miként függ pontosan össze a szóbeli választ igénylő kérdésről folytatott jelenlegi vitával, de azért köszönöm.
Andrew Henry William Brons
Elnök úr, az eredeti listában mi indokolja azt, hogy a tálibok egy kategóriába kerültek Oszama bin Ladennel és az Al-Kaidával?
Oszama bin Laden és az Al-Kaida olyan terroristák, akik világszerte terrorista cselekményeket követtek el, és a jövőben még többet szándékoznak elkövetni. Ezeket az embereket le kell kergetnünk a földgolyóról, és a lehető legnagyobb mértékben korlátoznunk kell őket jogaikban.
A tálibok ezzel szemben egy félelmetes, megtorló és antidemokratikus szervezet, márpedig a világ tele van kellemetlen rezsimekkel, és a tálibok még csak nincsenek is hatalmon.
A tálibok az Afganisztánban állomásozó katonáinkat is gyilkolják és megcsonkítják, amiért teljes joggal gyűlölik őket. Azonban nem gyilkolnák, és nem csonkítanák meg katonáinkat, ha katonáink nem állomásoznának ott. Tudomásom szerint a táliboknak nincsenek saját határaikon túl terjedő ambícióik.
Nem áll-e fenn az a veszély, hogy a táliboknak az Al-Kaidával egy kategóriába való sorolása további munícióval látja el az amerikai és brit kormány háborús hiénáit ahhoz, hogy még hosszú évekig tovább folytassák az értelmetlen, véres és megnyerhetetlen afganisztáni háborút? Ráadásul a muzulmán országok elleni háborúk csak újabb terrorista merényleteket váltanak ki.
Egy pillanatra visszatérve az Al-Kaidához: jelentős kétely van abban a tekintetben, hogy létezik-e az ideológiai entitástól különböző szervezeti entitás is. Az Al-Kaida aktivistáiról lehetetlen végleges és kimerítő listát felállítani. Az egyetlen stratégia csak azon közösségekre való figyelés lehet, amelyekből sajnálatos módon toboroz, ideértve az ártatlan embereket és a bűnösöket is.
Georgios Papanikolaou
(EL) Elnök úr, a Lisszaboni Szerződésnek megvan a maga sajátos szelleme, és új kereteket rögzít az Európai Unió intézményei közötti együttműködéshez. Egyetértek az új rendszerrel, az Európai Parlament szerepe az egyéni jogok területén jelentősebbé vált, mivel a döntések ezentúl az együttdöntési eljárás értelmében születnek.
Ezért kissé ellentmondásosnak érzem, hogy ma, a Lisszaboni Szerződés hatálybalépése utáni első plenáris ülésen az új szerepünk korlátairól szóló jogi rendelkezésekről vagyunk kénytelenek vitázni és részletekbe belemenni, mikor még csak épp elkezdenénk a rendelkezések alapján működni és alkalmazkodni azokhoz.
Kivétel nélkül mindannyian egyetértünk abban, hogy a terrorizmus ellen határozottan fel kell lépnünk. E törekvés során gyakran van szükség szigorú intézkedések meghozatalára, például a jelen esetben bankszámlák és pénzmozgások befagyasztására.
Másfelől viszont az egyének jogainak tiszteletben tartása és védelme az Európai Unió alapvető és fő értékét alkotja, és nincs jogunk ezt figyelmen kívül hagyni akkor, amikor a polgárok védelmét célzó intézkedéseket hozunk, ami természetesen nem jelenti azt, hogy ne lennénk eltökélve arra, hogy a terrorizmus és más bűncselekmények elleni küzdelmet elsődlegesnek tekintsük. Természetesen mind a Parlament Jogi Szolgálatának a véleménye, mind pedig az Európai Közösségek Bíróságának az ítélkezési gyakorlata ebbe az irányba mutat.
Minket az Európai Unió polgárai közvetlenül választottak meg; pontosan ezért vagyunk különösen felelősek azért, hogy elmagyarázzuk a polgároknak, hogy egyrészt miként védelmezzük a biztonságukat, másrészt ezzel egyidejűleg miként küzdünk jogaik védelméért. Ehhez mi értünk a legjobban.
Debora Serracchiani
(IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim, az Európai Unió elkötelezett a terrorizmus minden formája elleni küzdelem iránt. Amikor a terrorista bűncselekmények kezeléséről beszélünk, meg kell bizonyosodnunk arról, hogy az alapvető jogok érintetlenül megmaradnak, és a terrorizmus elleni küzdelem érdekében hozott intézkedések megfelelőek és hatékonyak.
Az uniós intézményeknek ezért tökéletesen be kell tartaniuk a védelem jogát és az alapvető eljárási biztosítékokat, beleértve azt is, amikor az intézmények a korlátozó intézkedések alá eső, jelen esetben az Al-Kaidával kapcsolatban lévő egyének és szervezetek jegyzékeit összeállítják. Ugyanilyen lényeges, hogy ezek az intézkedések megfelelő demokratikus és parlamenti ellenőrzés alá essenek, miként ezt a Lisszaboni Szerződés helyesen elő is írja.
Ezért - ahogy a Parlament Jogi Szolgálata is megállapítja - minden ilyen jellegű intézkedésnek egyértelműen a rendes jogalkotási eljárást kell követnie, lehetővé téve az európai polgárok képviselői számára jogalkotói és kezesi szerepük teljes betöltését.
Franz Obermayr
(DE) Elnök úr, az Európai Unió működéséről szóló szerződés 75. cikke szabályozza a terrorizmus elleni küzdelem céljából hozott korlátozó intézkedések végrehajtását, következésképpen a polgárok tulajdonjogának minden olyan csorbítását, mint például a bankszámlák befagyasztása. Míg ezek a rendelkezések a büntetőügyekben folytatott rendőrségi együttműködésre vonatkoznak, a 215. cikk a közös kül- és biztonságpolitikára. Ugyanakkor ezen a téren a Tanácsnak van egyedüli felhatalmazása. Az eredmény: az egyik oldalon, a 75. cikkben, a Parlament társjogalkotó, míg a másik oldalon, a 215. cikkben, a Parlamentet csak tájékoztatni kell az eseményekről. Viszont mindkét cikk a polgárok vagy jogi személyek egyéni jogainak lehetséges csorbítására vonatkozik, és a Tanácsnak, valamint a Bizottságnak ezért kell megmagyaráznia, hogy e két rendelkezés miként viszonyul egymáshoz, és a Parlamentet különösen a 215. cikk esetében miért nem vonják be.
Petru Constantin Luhan
Elnök úr, a Lisszaboni Szerződés hatálybalépése előtt a szóban forgó három javaslat az Európai Gazdasági Közösséget létrehozó szerződés 60., 301. és 308. cikkén alapult. Ez ma már csak történelmi érdekesség, hiszen a jogalap megváltozott, és ezentúl az új szerződés 215. és 75. cikkére kell hivatkoznunk.
Bármilyen hihetetlennek tűnjék is, a Lisszaboni Szerződés ebben a konkrét esetben korlátozta az Európai Parlament szerepét. A 215. cikk ugyanis egyértelműen kimondja, hogy az elfogadott intézkedésekről a Tanácsnak csak tájékoztatnia kell az Európai Parlamentet, szemben a korábbi eljárással, amely ilyen ügyekben tartalmazta a Parlamenttel való konzultációt. Ezt nem tudom elfogadni, és erőteljesen támogatom képviselőtársaim arra irányuló kezdeményezését, hogy tisztázzuk a Parlament e területen játszott szerepét.
Félretéve a jogi vetületet, amely az európai intézmények közötti jó együttműködés révén reményeim szerint megoldódik majd, szeretném felhívni figyelmüket arra a jelentős problémára, amelyről most vitázunk, nevezetesen a terrorizmus elleni küzdelemre és a terrorizmussal összefüggő, például az Oszama bin Laden és az Al-Kaida hálózat által folytatott tevékenységekre. Úgy vélem, hogy amikor ennyire kényes téma kerül terítékre, nem engedhetjük meg magunknak, hogy olyan merev kategóriákba soroljuk őket, mint Unión belüli és Unión kívüli kérdések, hiszen a terrorista cselekményeket ugyan az Európai Unión kívül tervezhetik meg, ám ezek súlyosan érinthetik az EU-n belül élő embereket.
Felelősségünk megvédeni az európai polgárokat a terrorista cselekményektől, és ehhez eszközöket kell kapnunk. Bízom józan ítéletükben ezen eljárási probléma megoldását illetően, és várakozással tekintek a Tanács és a Bizottság képviselőjének véleménye elé.
Carlos Coelho
(PT) Malmström asszony, Ashton bárónő, hölgyeim és uraim, szeretnék visszatérni egy olyan témára, amelyet számos képviselőtársam felvetett, és amellyel különösen Papanikolaou és Luhan úr foglalkozott legutóbb elhangzott beszédében.
Vegyük sorba egyenként a dolgokat, és kezdjük a Zimbabwére és Szomáliára vonatkozó javaslatokkal. Elfogadom, hogy itt az Egyesült Nemzetek Szervezete által kirótt szankciók alkalmazásával foglalkozunk, és mint ilyenek, ezek egyértelműen az Unió külső fellépésének hatálya alá tartoznak. Itt elvileg a legmegfelelőbbnek a 215. cikk látszik. Ugyanakkor e cikk szerint minden, a cikk értelmében elfogadott jogi aktusnak tartalmaznia kell a jogi biztosítékokról szóló szükséges rendelkezéseket, ez a követelmény azonban egyik javaslatban sem teljesül.
Ezek a kezdeményezések kizárólag a Bizottságtól, nem pedig a Bizottság és az Unió külügyi és biztonságpolitikai főképviselője közös javaslatából származnak. Ezért e javaslatok kétségkívül nem felelnek meg a 215. cikk alapján történő elfogadáshoz szükséges előírásoknak.
Ami az Oszama bin Ladennel, az Al-Kaida hálózattal vagy a tálibokkal összefüggésbe hozható személyekre és csoportokra vonatkozó harmadik javaslatot illeti, tarthatatlan az a felvetés, hogy ez az Unió külső fellépésének hatálya alá esne, miként ezt Luhan úr az előbb le is szögezte. Mivel a terrorizmus megelőzése és a terrorizmus elleni harc az Európai Unió belső fellépései között kiemelt prioritást élvez, ezt a célt a Lisszaboni Szerződés 75. cikke kifejezetten tartalmazza. Ezért a rendes jogalkotási eljárással összhangban ennek kell lennie a legmegfelelőbb jogalapnak.
Malmström asszony, még csak most kezdjük a Lisszaboni Szerződés végrehajtását. A Lisszaboni Szerződés hatálybalépésével a Tanács vajon jó szándékáról tesz-e tanúbizonyságot azzal, hogy helyénvalóan vágunk bele nemzetközi kapcsolatainkba, avagy korlátozó elemzést szándékozik megvalósítani? Úgy gondolom, hogy valamennyien a lehető legjobban akarunk indítani.
Agustín Díaz de Mera García Consuegra
(ES) Elnök úr, ami az egyedi és konkrét korlátozó intézkedéseket, az Al-Kaidával kapcsolatban álló személyek és entitások tulajdonában álló pénzeszközök befagyasztását, valamint a zimbabwei és szomáliai kormány tagjaival szembeni intézkedéseket illeti, november 5-én a Bizottság és a Tanács kijelentette, hogy mihelyt hatályba lép a Lisszaboni Szerződés, a javaslatok az Európai Unió működéséről szóló szerződés 75. cikke helyett a 215. cikkén fognak alapulni.
A 215. cikk kimondja, hogy a Tanács tájékoztatja a Parlamentet minden olyan határozatról, amely a gazdasági és pénzügyi kapcsolatok megszakításáról vagy korlátozásáról stb. rendelkezik. A 75. cikk ugyanakkor egyértelművé teszi, hogy ha a 67. cikkben megállapított célkitűzések elérése érdekében szükséges, a Parlament és a Tanács meghatározza a terrorista tevékenységekkel összefüggésbe hozható természetes és jogi személyek, csoportok vagy entitások birtokában vagy tulajdonában lévő, illetve őket illető pénzkészletek, pénzügyi eszközök és gazdasági jövedelmek befagyasztásának rendeleti intézkedéseit, vagy másképpen kifejezve, közösen hoz határozatot ezekről.
A 67. cikk a szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térség alapjainak célkitűzéseit is meghatározza.
Ezért egyértelműnek látszik, hogy a terrorista tevékenységekkel összefüggésbe hozható személyek vagy entitások tekintetében a tanácsi rendeletre irányuló javaslatok jogalapjának a 75. cikknek kell lennie.
Zimbabwe és Szomália vonatkozásában a Tanács és a Bizottság az ünnepélyes stuttgarti nyilatkozatot is fontolóra vehetné, amely nemzetközi ügyekben a Parlamenttel való fakultatív konzultációt irányozza elő, ideértve azt is, amikor a szerződések ebben a tekintetben semmit sem állapítanak meg.
Csupán tisztázom az álláspontomat, elnök úr. Itt és most a Parlament társjogalkotói szerepét kívánom hangoztatni, és a Tanácstól, valamint a Bizottságtól ésszerűbb magyarázatot várok. Egyelőre ennyit.
Seán Kelly
Elnök úr, először is szeretném leszögezni, hogy ez egy olyan téma, amellyel kapcsolatban felettébb nehéz végleges választ kapni arra, hogy mi a jó, és mi a rossz.
Szeptember 11. óta mindannyian tudjuk, hogy igen veszélyes világban élünk, ahol a terroristák szabadon járnak-kelnek, és minden áldott nap egész napjuk azzal telik, hogy halálos küldetésük tervét szövögetik, s feladatuk végrehajtásához megvannak a néha államilag finanszírozott gazdasági erőforrásaik is.
Ezért azoknak, akik megpróbálnak harcolni a terrorizmus ellen, nehéz bizonyítaniuk, hogy mennyire hatékonyak, ám úgy gondolom, teljes biztonsággal kijelenthetjük, hogy ha a terroristák szabad utat kapnának, ezt a helyet már rég felrobbantották volna.
Miközben fontos, hogy a Parlamentnek rálátása legyen az egyéni jogok stb. korlátozására, ezzel egyidejűleg hinnünk kell azoknak, akik meg vannak bízva a biztonságunkkal. Úgy gondolom, itt a bizonyíték arra, hogy jó munkát végeztek. Lehet, hogy néha nem ismerjük az érintett személyekre vonatkozó összes részletet, az általános alapelv azonban megállja a helyét.
Janusz Władysław Zemke
(PL) Szeretném hálásan megköszönni, hogy engedélyt kaptam a témában való felszólalásra. Úgy vélem, a tisztelt Házban senki nem kételkedik szemernyit sem abban, hogy a terrorizmus a XXI. század istencsapása, amelynek megálljt kell parancsolnunk. Ezért egyfelől megértem az alapjogok megőrzésével összefüggő aggályainkat, másfelől viszont tudjuk, hogy ez olyan terület, ahol nem minden lehet nyilvános.
Ezért Ashton asszonyhoz a következő kérdést intézem: nekünk, úgy is mint Parlamentnek, kapnunk kell-e tájékoztatást arról, ami szerintem nagyon fontos kérdés, mégpedig a bizonyos jogszabályok alkalmazására vonatkozó különböző korlátozásokról? Kérdésem tehát így hangzik: mennyire széles körű információkat fog kapni a Parlament? Véleményem szerint a vita lényege nem az, hogy a Parlament számíthat-e információk közlésére, hanem az, hogy milyen hatókörű információkat fog kapni.
Miroslav Mikolášik
(SK) Tekintettel arra, hogy az Unió működése a képviseleti demokrácián alapul, és hogy az uniós polgárok európai szinten az Európai Parlamentben képviseltetik magukat, meggyőződésem, hogy az egyének alapvető jogait érintő korlátozó intézkedések értékelésébe ebben az esetben egyértelműen tevékenyen be kellett volna vonni az Európai Parlamentet.
Véleményem szerint nem következetes az az eljárás, hogy az Európai Parlament egyfelől felelős a bűnügyekért, és különösen a terrorizmus megelőzéséért és a terrorizmus elleni küzdelemért, másfelől viszont ki van zárva egy sor az EU-ban alkalmazandó, kötelező erejű terrorellenes intézkedés meghozatalából.
Az Európai Unió működéséről szóló szerződés 215. cikkét, amely a 75. cikkben foglalt rendelkezések alóli kivételként működik, és amelynek értelmében az Európai Parlament társjogalkotó szerv, ezért nem lehetett volna úgy alkalmazni vagy értelmezni, hogy ez gyengítse az EU-ban az alapvető jogokat és a döntéshozatal demokratikus folyamatát.
Elnök
Mielőtt megadom a szót Malmström és Ashton asszonynak, csak annyit hadd mondjak, hogy a Parlament elsősorban az ezen ügyekben való múltbéli személyes részvételük okán módfelett bízik mindkettőjükben, és mindkettejüket jól ismeri. Nagy várakozással tekintünk az önökkel való szoros együttműködés és támogatásuk elé, miként ezt a múltban meg is kaptuk, és azon jelentős szerep elé, amelyet a Parlament ezen a rendkívül érzékeny területen játszhat.
Cecilia Malmström
a Tanács soros elnöke. - (SV) Elnök úr, a svéd elnökség rengeteg időt töltött a Lisszaboni Szerződés tető alá hozásával. Rendkívül büszkék vagyunk arra, hogy a Szerződés most hatályba lépett. A Lisszaboni Szerződés jelentős javuláson ment keresztül, ami kedvező hatással lesz az Európai Unióra és az európai polgárokra. Az egyik legszámottevőbb változás, amelyet a Lisszaboni Szerződés magával hozott, éppen az Európai Parlament együttdöntési jogkörének bevezetése a szabadság, a biztonság és a jog érvényesülésének a területén. Ez az Európai Parlamentre sok területen együttdöntési jogkört ruház majd. Ez jó dolog, és javítani fogja az együtt megalkotandó jogszabályok minőségét. A jogbiztonságot is növelni fogja, ami igen fontos, hiszen kényes és nehéz területekről van szó.
Szeretném megköszönni önöknek azt is, hogy támogatták a terroristák, egyének, vagy az embereket elnyomó és tőlük az emberi jogokat megtagadó rezsimek elleni szankciók bevezetését. A szankciók, valamint az emberi jogok tiszteletben tartása és a jogbiztonság nem zárják ki kölcsönösen egymást - épp ellenkezőleg. A szankciók igen hatékonyak és legitimek lehetnek, ha jogbiztonsággal párosulnak. Biztosíthatom önöket, hogy amikor az Európai Unión belüli szankciókra kerül sor, a 75. cikk értelmében az Európai Parlamentet együttdöntési jogkörrel be fogjuk vonni az új szabályok megfogalmazásába, ideértve a terrorizmusra vonatkozó jogszabályokat is.
Ami azonban a külső fellépést, másképpen az ENSZ által harmadik országokkal szemben foganatosított szankciókat illeti, az Európai Parlamentnek nem lesz együttdöntési jogköre. Mi a Bizottsággal együtt egyértelműen úgy értelmezzük, hogy a Szerződés ezt állapítja meg. Ugyanakkor nagyon oda fogunk figyelni az e tárgyban hozott állásfoglalásukra, és valahányszor az EU-n belül és az ENSZ-ben a szankciók eszközéhez folyamodunk, mindig szem előtt fogjuk tartani az emberi jogi vetületet. Folyamatosan próbálunk javítani az eljáráson.
Tudomásul vesszük a szankciórendszerekről szóló javaslatokkal kapcsolatos konzultációra és információcserére vonatkozó kérelmüket. Hiszem, hogy hatékonyan együtt tudunk dolgozni, és nem kételkedem abban, hogy meg fogjuk találni a jelenlegi intézményi keretek közötti együttműködés megfelelő módját.
Catherine Ashton
a Bizottság alelnökjelöltje. - Elnök úr, rövid leszek. Három konkrét felvetésre szeretnék reagálni.
Először is a tisztelt képviselők teljesen jogosan beszéltek az alapvető jogok jelentőségéről, és úgy gondolom, valamennyien egyetérthetünk, hogy ebben az Európai Bíróságra is természetesen fontos szerep hárul; a Bíróság többek között meg fog bizonyosodni arról, hogy a Tanács vagy a Bizottság tevékenysége során tiszteletben tartja-e az alapvető jogokat. De nagyon jónak tartom a felvetést.
A másik megjegyzésem a jó együttműködés kérdésére vonatkozik. Az előző elnök felszólított engem és Wallström asszonyt is, hogy legyünk teljesen egyértelműek abban a tekintetben, hogy a Parlamenttel való együttműködésben milyen nagy jelentőséget tulajdonítanak szerepünknek és megközelítésünknek.
Azt a kérdést szegezték nekem, hogy milyen információkat kap a Parlament. Jelenleg még nem tudom. Most, hogy elfoglalom az új beosztásomat, az egyik dolgom a Parlamenttel való közös munka lesz, amit meg fogok tenni, és megnézzük, hogy állunk. Miként tudunk hatékonyan együttműködni, és ebbe milyen információk tartoznak bele, szem előtt tartva persze azt is, ami elhangzott azzal kapcsolatban, hogy mi hozható nyilvánosságra, és mi nem.
Rendkívül oda fogok figyelni erre mindazon okok miatt, amelyek miatt a képviselők ezt feltehetőleg elvárják tőlem.
A harmadik és egyben utolsó dolog, amiről szólni szeretnék, az a jogbiztonság. Sok-sok órát töltöttem azzal, hogy a Lisszaboni Szerződést keresztülvigyem egy parlamenten, így aztán egy időben rendkívül jól ismertem a szerződést. A 75. cikk értelmezése természetesen attól függ, hogy miként utalunk vissza a 67. cikkre, és ennek a kontextusban való relevanciája, így a rendelkezésünkre álló jogi tanács lényege az, hogy megnézzük és tisztázzuk, hogy ez most ténylegesen hová illik. A jogi tanács világos. A képviselőknek természetesen jogában áll ezt vitatni, de úgy vélem, nagyon fontos, hogy bárhová lyukadunk is ki, mindenhol meglegyen a jogbiztonság.
Ennek óriási jelentősége van most, hogy a Lisszaboni Szerződés hatályba lép. Óriási jelentősége van számomra, hiszen most alakítom ki, miként töltsem be azt a szerepet, amellyel megtiszteltek. Rendkívül fontos, hogy ezzel kapcsolatban egyezségre jussunk. Részemről úgy gondolom, a jogbiztonság tekintetében megvan a válasz. Nagyon is megértem a Parlament aggályát; nagyon is megértem, hogy mégiscsak szükség van a teljes körű együttműködésre.
Elnök
Az eljárási szabályzat 115. cikkének (5) bekezdése alapján egy állásfoglalási indítványt nyújtottak be .
A vitát lezárom.
A szavazásra holnap kerül sor.
