Az április 2-i G20 csúcstalálkozó előkészítése - Gordon Brown, az Egyesült Királyság miniszterelnöke és az Európai Tanács tagja részvételével (vita)
Elnök
Hölgyeim és uraim, kedves kollégák, nagy örömömre szolgál, hogy ma délután itt üdvözölhetem az Egyesült Királyság miniszterelnökét, Gordon Brown urat. Miniszterelnök úr, üdvözlöm az Európai Parlamentben!
(Taps)
A miniszterelnök úr nyilatkozatot tesz az Európai Parlament előtt a G20-ak jövő heti csúcstalálkozójának előkészületeiről. A 2009. április 2-án Londonban tartandó csúcstalálkozóra a jelenlegi nemzetközi gazdasági és pénzügyi válság kezelése szempontjából kritikus időpontban kerül sor. Rendkívül fontos lehetőséget kínál az iparosodott világ és a fejlődő gazdaságok vezetői számára, hogy együtt dolgozzanak az azonnali gazdasági stabilitás és a hosszabb távú kilábalás közös programján. A londoni csúcsnak meg kell állapodnia azokról a makroökonómiai politikákról és szabályozási struktúrákról, amelyek átsegíthetnek bennünket a jelenlegi válságon, és egy jobb, fenntarthatóbb keretet kell bevezetnie a jövőre nézve.
A G20-ak elnökeként Gordon Brown tevékeny nemzetközi vezető szerepet vállalt ebben az időben, amely a közelmúlt egyik legnehezebb időszakának bizonyul. Biztató és figyelemre méltó sebességgel segített a G20-akat a nemzetközi gazdasági irányítás új eszközévé fejleszteni. A miniszterelnök úr jelentős és pozitív hatást gyakorolt azzal is, hogy megmutatta, hogyan tud az Egyesült Királyság hatékonyan együttműködni az európai uniós partnereivel, mivel együtt innovatív megoldásokat találhatunk a számos közös kihívásra.
Mindig is úgy gondoltam, hogy létfontosságú, hogy Nagy-Britannia az Európai Unió központi szereplőjeként elkötelezett szerepet játsszon.
(Taps)
Miniszterelnök úr, nagyon szívesen fogadjuk az ilyen szerepvállalásra vonatkozó elhatározását.
Nagy örömmel adom át a szót Nagy-Britannia miniszterelnökének, Gordon Brown úrnak.
(Taps)
Gordon Brown
Nagy-Britannia és Észak-Írország Egyesült Királyságának miniszterelnöke. - Elnök úr, engedje meg, hogy megköszönjem önnek a felszólalásra való kivételesen megtisztelő felkérést, és a sikeres parlamenti elnökségét. Hadd mondjak köszönetet az európai parlamenti képviselőknek és a Barroso elnök úr vezette Európai Bizottság tagjainak is: mindannyiuk munkájának és az előző generációk munkájának, amelyre építkezünk, köszönhető az, hogy ma a béke és egység Európáját élvezhetjük, amely méltán kap majd helyet az emberiség történetének legkiválóbb vívmányai között, és amely ma reménysugár az egész világ számára.
(Taps)
És ha bármely országban vagy bármely földrészen bárkinek kétsége támadna afelől, hogy a kétségbeesés elmúlt évtizedeiből hogyan képes az emberi akarat és a küldetéssel rendelkező képviselők bátorsága új jövőt építeni, gondolkozzon el egyszerűen azon, hogy 60 évvel ezelőtt az európaiak örökre berögzült ellenségeskedésről és soha rendbe nem hozható kapcsolatokról beszéltek. Kemény, hosszú és keserves hidegháborúról beszéltek. Nem hitték, hogy Európánk valaha is teljes békében élhet, még kevésbé, hogy képes egyesülni és együttműködni.
Gondoljon arra, hogy ma, az együttműködés és egység évei után csak a politikai szélsőségesek kérdőjeleznék meg, hogy együtt erősebbek vagyunk és nagyobb biztonságban vagyunk, mint külön valaha is voltunk.
(Taps)
Idén november 9-én ünnepeljük a 20. évfordulóját annak, ami bizonyára itt a teremben mindannyiunk számára az életünk egyik legmeghatározóbb eseménye volt - a berlini fal leomlásának. A falat azoknak az elhatározása döntötte le, akik eltökélték, hogy Európa lakóit semmiféle korlát, megfélemlítés, elnyomás nem oszthatja meg többé.
Barátaim, ma már nincs régi Európa, új Európa, Kelet- vagy Nyugat-Európa. Egyetlenegy Európa létezik, az otthonunk.
Büszkén állok itt, mint brit és mint európai, egy olyan ország képviseletében, amely nem Európától elsodródott szigetnek, hanem egy Európa közepén lévő országnak tekinti magát - nem Európa farvizén, hanem a fősodorban van.
(Taps)
Ezért vagyok büszke arra is, hogy a brit parlament nagy többséggel ratifikálta a Lisszaboni Szerződést.
(Hangos taps)
Úgy vélem, mi itt Európában kivételes helyzetben vagyunk ahhoz, hogy élen járjunk a globalizáció előttünk álló, egészen új és jelentős kihívásainak kezelésében. Amiatt vagyunk különleges helyzetben, amit elértünk az Uniónkban. Köszönetet szeretnék mondani az Európai Parlament képviselőinek. Mindannyian büszkék lehetnek arra, amit együtt elértünk - a világ legnagyszerűbb és legnagyobb közös piacára, amely már 500 millió ember számára jelent lehetőségeket, és a világ legsikeresebb gazdasági együttműködési törekvésére. Büszkék lehetnek rá, hogy mindezt az Európai Unió érte el.
Büszkék lehetnek a környezetvédelem átfogó keretére is, amelyet építünk - európai koordinációval létrejött meghatározó teljesítmény ez, melynek köszönhetően ez a földrész lesz a világon az első, amely egyértelműen az alacsony szén-dioxid-kibocsátású gazdaság felé vezető útra lép.
(Taps)
Büszkék lehetnek arra is, hogy a világ legnagyobb segélyprogramja keretében ez az Európai Unió tette a világszerte életeket mentő és megváltoztató legkitartóbb erőfeszítést.
A fogyasztói és munkával kapcsolatos jogok közül, melyeket Európa-szerte mindannyian élvezünk, sok olyan kampány eredménye, amelyet e Parlament egyéni képviselői vagy csoportjai vezettek.
Ne felejtsük el, hogy a Európai Unió rendelkezik a világ legátfogóbb szociális védelmi rendszerével - jogok és kötelezettségek rendszere ez, melyet Nagy-Britannia lakói számára megerősített az, hogy - büszkén jelenthetem ki - a kormányunk vezetésével Nagy-Britannia elfogadta a szociális fejezetet.
Elnök úr, Európa e sikerei nem jöhettek volna létre a népek együttműködése nélkül, amelyet ön és ez a Parlament valósított meg. Igen, láthatjuk, ahogy a hivatalnokok határokon átnyúló találkozói építik az egységet. Igen, egységet látunk, mikor vezetők találkoznak vezetőkkel. De az igazán tartós egység az e Parlamentben képviselt emberek közös értékeiben gyökerező demokratikus egység, és nem annyira a szerződések, az intézmények, az egyének, hanem ezek a meghatározó értékek kötnek össze szorosan bennünket - hogy hisszük, mint Európai Unió, hogy a szabadság, gazdasági fejlődés és társadalmi igazságosság vagy együtt fejlődik, vagy sehogyan sem.
Ezek az értékek gyökereznek az együttes munka során megtanult leckékből - annak az igazsága, hogy a szabadság soha nem jelentheti, hogy mindent szabad, hogy a piacoknak szabadoknak kell lenniük, de nem értékektől mentesnek, és az a meggyőződés, hogy az igazságosság fontosabb, mint a be nem avatkozás.
E válság során ismét megtanultuk, hogy a vagyonnak nincs nagy értéke a társadalom számára, ha csak a vagyonosokat szolgálja. A gazdagságnak csak akkor van értéke, ha nemcsak pár közösséget gazdagít, hanem mindenkit.
Ez nem csupán a politikai filozófiánk - Európában azért hiszünk ezekben az igazságokban, mert az országainkban végzett munka során megéltük őket.
Most, a történelemben soha nem tapasztalt sebességű, kiterjedésű és nagyságrendű globális válság közepette azt szeretném megvitatni önökkel, hogy a már a génjeinkbe ivódott értékek - az Európában az idők során megtanult leckék - alkalmazásával hogyan tud Európa és a világ szembenézni a globalizáció négy nagy kihívásával: pénzügyi instabilitás az azonnali globális tőkeáramlás világában; környezetpusztulás az energiaellátási zavarok világában; szélsőségesek és az ezzel kapcsolatos biztonsági kockázat a soha nem látott mobilitás világában; és növekvő szegénység az egyre egyenlőtlenebbé váló világban.
Szeretném azt is megvitatni, hogy az együttes munkánkkal megfelelően irányított globális gazdaságban ázsiaiak és mások milliói, akik közül sokan csak a saját árucikkeiket termelik meg, hogyan válhatnak a jövőben a mi termékeink fogyasztóivá, a következő húsz év során hogyan tapasztalhatjuk majd a középosztály munkalehetőségeinek és jövedelmének valaha látott legnagyobb növekedését, és a mai problémáink ellenére hogyan láthatunk a jövőben egy megduplázódott méretű világgazdaságot, amely új lehetőségeket teremt mindannyiunknak, minden országban.
Szeretném megvitatni, hogy egy ma fenntarthatatlannak, veszélyesnek és egyenlőtlennek tűnő világból hogyan építhetünk valóban globális társadalmat, amely mindenki számára fenntartható, mindenkinek biztonságos és mindenkihez igazságos.
Hadd ismételjem meg: úgy gondolom, az Európai Unió kivételes helyzetben van ahhoz, hogy vezesse e jövő megépítését, éppen azért, mert az elmúlt 60 év során bebizonyítottuk, hogy mi, mint Európa, képesek vagyunk megfelelni a határokon átnyúló együttműködés, a népek közötti koordináció kihívásának és egységet tudunk kovácsolni a sokféleségből.
Néhányan bizonyára tudják, hogy sok éven át a globális Európa ügyét, és az ahhoz szükséges gazdasági reformokat támogattam. Tudom, hogy néhány kritikus szerint azért álltam inkább a globális fellépés mellé, mert kevésbé támogattam az európai fellépést. De az elmúlt években épp azért támogattam oly határozottan az ügyet, mert lelkesen akarom, hogy Európa vezető szerepet töltsön be a világban, és mert úgy vélem, hogy a szabadság, igazságosság és felelősség értéke mentén egyesült európai országok oly sokat adhatnak a világnak, amely szintén az egyesülés felé halad.
Olyan globalizációt szeretnék látni, amelyet nyíltság, szabad kereskedelem és rugalmasság jellemez, de amely egyben megreformáló, átfogó jellegű és fenntartható is. Ez az az üzenet, amelyet Európa ebben a nagy megpróbáltatást jelentő gazdasági helyzetben a világnak küldhet és amelyet megoszthat azzal.
Manapság, mint tudják, nemzetközi léptékű hurrikán söpör végig a világon. Hatása egyetlen európai országot sem kerül el. Elér minden vállalkozást, minden munkavállalót, minden ingatlantulajdonost és minden családot.
Legyünk őszinték egymással: a globális gazdasági rendszerünk oly módon fejlődött és torzult el, amely ellentétes a családunkban, közösségeinkben és az életünk minden egyéb területén vallott és ünnepelt értékekkel - olyan értékekkel, mint például a másokkal szembeni igazságosság és a felelősségvállalás, a kemény munka becsülete és a felelőtlen mértéktelenség helytelenítése.
Az olyan összetett termékek, mint a származékos banki ügyletek - amelyeknek világszerte el kellett volna osztaniuk a kockázatot - ehelyett járványt terjesztettek. Nem engedhetjük meg tovább, hogy a kockázatot világszerte felelősségvállalás nélkül ruházzák át. Azt mondom, hogy az eddigi árnyékbankrendszer minden elemének a felügyeleti háló alá kell tartoznia.
(Taps)
Az egyes országokban vagy régiókban megállapított piaci korlátokat kezdi felülírni az országok közti globális verseny. Azt mondom, nem elég támogatni az önszabályozást és engedni a lefelé húzó versenyt: nemzetközi standardokat kell megállapítanunk az átláthatóságra, az információk közzétételére és - igen - a javadalmazásra vonatkozóan is.
(Taps)
Ahogy a globalizáció átlépett a nemzeti határokon, tudjuk, hogy morális határokat is áthágott. Ahogy a saját kárunkon megtanultuk, a felügyelet nélkül maradt piactéren szabadon engedett zabolátlan szabad piacok problémája az, hogy leredukálják az összes kapcsolatot az ügyletekre, az összes motivációt az önérdekre, az értékítéletet a fogyasztói választásra és az értéket az árcédulára.
Egy jó társadalomnak és egy jó gazdaságnak azonban jobban tisztában kell lennie az értékekkel. Nem a piacból eredőekkel, hanem azokkal, amelyeket mi viszünk a piacba, a becsületesség, felelősségtudat, igazságosság és a kemény munka becsületének alapvető értékeivel - ezek valójában nem a piacokból erednek, hanem a szívünkből.
Így a mai vitával kezdődően, miközben a jövő heti londoni csúcsra készülünk, azt javaslom, hogy mi - mint Európa - vállaljunk központi szerepet abban, hogy az egykor washingtoni konszenzusként ismert megállapodást a jelenre nézve új, elvi alapon álló gazdasági konszenzussal váltsuk fel.
Mindezen globális problémákkal szembenézve nem állhatunk egy helyben. Cselekednünk kell. Természetesen van választásunk, és tudom, hogy néhányak számára nagy a kísértés, hogy erre az újkeletű bizonytalanságra visszavonulással reagáljanak - hogy a felvonóhidat felhúzva és az órát visszatekerve próbálják biztonságban érezni magukat. De azt mondom, ha valamit megtanultunk a történelemből, az az, hogy a protekcionizmus a kishitűség politikája, a visszavonulás és a félelem politikája, és hogy végső soron egyáltalán senkit nem véd meg.
(Taps)
Ahelyett, hogy az elszigeteltség szirtjei felé vennénk az irányt, határozzuk meg együtt az együttműködés irányát. Ez mindannyiunk nemzeti érdeke. Ezért javaslom, hogy Európa vállalja a vezető szerepet abban a vakmerő tervben, melynek célja, hogy minden földrész elvégezze a közös felvirágzáshoz utat nyitó változtatásokat a bankrendszerében, hogy minden ország vegyen részt és működjön közre a pénzügyi szabályozás globális standardjainak meghatározásában, és hogy minden kontinens bocsássa rendelkezésre a gazdasági növekedés és a munkahelyek biztosításához szükséges erőforrásokat.
Mi van napirenden? Először is, a piacnak kell bennünket szolgálnia, nem nekünk a piacot. Ezért mi, britek, más európai országok és - tegnap óta - Amerika, véget vetettünk a bankszektor bizonytalanságának azért, hogy ismét beindítsuk a hitelezést azok számára, akiknek kell a kölcsön ahhoz, hogy folytatni tudják a mindennapi életüket ebben a nem mindennapi időszakban. Úgy gondolom, a bankok adósságainak rendezésére irányuló amerikai, egyesült királysági és európai tervek mögött húzódó közös alapelvek segítenek majd helyreállítani a bizalmat és újraindítani a hitelezést a gazdaság szélesebb köre számára.
A világon most először egyetértünk abban - és ezt a de Larosière-jelentés, Paul Volcker G30-jelentése, az Egyesült Királyságban a Turner-jelentés és a pénzügyi stabilitási reform is tükrözi -, hogy a lakossági megtakarítások védelme érdekében szigorú szabályozási normákat kell bevezetni Európa-szerte és világszerte, és azokat végre is kell hajtani és szigorúan nyomon kell követni nemcsak egy országban, hanem az összes földrészen.
Úgy gondolom, most először megállapodhatunk az offshore adóparadicsomok és offshore központok végének kezdetét jelző összehangolt fellépéshez szükséges nagy változtatásokról is.
(Taps)
Mondjuk ki együtt, hogy a rendeleteinknek mindig, mindenhol, minden bankra érvényeseknek kell lenniük, nincs kivétel az árnyékbankrendszer számára, és a világon sehol nem találhatnak búvóhelyre az adócsalók, akik nem hajlandóak megfizetni a rájuk eső részt.
Tudjuk azt is, hogy a gazdaságunk egész világra kiterjedő fiskális és monetáris élénkítése minden országban kétszer annyira hatékony lehet, ha azt minden egyes ország elfogadja. Úgy vélem, idén a vala látott legnagyobb kamatlábcsökkentéseket tapasztaljuk majd, és megvalósul a legnagyobb költségvetési élénkítő program, melyről a világon valaha megállapodás született.
Biztos vagyok benne, hogy a londoni csúcs építhet arra a fellépésre, amelyben az Európai Tanács és a G20-ak pénzügyminiszterei állapodtak meg pár napja. Amit csak kell, mindent megteszünk azért, hogy megteremtsük a szükséges munkahelyeket és növekedést. Úgy gondolom, egész Európa egyetért majd Obama elnök úrral abban, hogy a fellépésünknek kitartónak és erőteljesnek kell lennie, amíg el nem érjük a kilábalást.
Felelősséggel tartozunk a munkanélküliekért is. Véleményem szerint senkinek nem szabadna hónapokig munka nélkül maradnia anélkül, hogy képzést, munkát vagy munkavállalási segítséget ajánlanának neki, és az iskolát befejezők sem maradhatnának hosszú ideig képzés és munka nélkül úgy, hogy ne kapnának lehetőséget a jövőben szükséges készségek elsajátítására.
Úgy vélem, ebben a válságban sürgős, komoly és nagyszabású lépéseket kell tennünk annak érdekében, hogy a kilábalás alacsony szén-dioxid-kibocsátással járjon, és hogy a gazdaságunkat fenntarthatóvá tegyük. Európa vezette az ipari forradalmat, és most vezetheti az alacsony szén-dioxid-kibocsátás forradalmát - azáltal, hogy befektet az energia-hatékonyságba, a megújuló energiaforrások és az atomenergia terjesztésébe, a szén-dioxid elválasztásának és tárolásának szemléltetésébe, az intelligens hálózatok fejlesztésébe és az elektromos és a minimális szén-dioxid-kibocsátású járművek kereskedelmi hasznosításába. Ezért vagyok büszke arra, hogy részese lehetek az energiáról és a klímaváltozásról szóló 2020-as európai csomagnak, melyről 2008 decemberében állapodtunk meg - ez szintén e Parlament határozata volt, és a globális vezető szerep legmagasabb elvárásait rögzítette arra az útra vonatkozóan, amely ahhoz a klímaváltozási egyezményhez vezet, melyet idén Koppenhágában mindannyian látni szeretnénk.
(Taps)
Az, amit Kelet- és Közép-Európa némely országában jelenleg tapasztalunk, megmutatja, miért kell újjáépítenünk a nemzetközi gazdasági együttműködést, hogy megsegíthessük a szükséget szenvedő országokat, amikor kell.
Az új, megreformált Nemzetközi Valutaalapot, melyben szívesen látjuk a fejlődő gazdaságok nagyobb arányú képviseletét, és amelynek legalább 500 millió amerikai dollárnyi forrással kell rendelkeznie - ez kétszerese a mai összegnek - fel kell hatalmazni arra, hogy segítsen a tőke elvándorlásával szembesülő országoknak, segítsen nekik hozzájárulni a bankjaik működésének helyreállításához, hogy a bankok ismét nyújthassanak hiteleket az iparnak. Olyan Nemzetközi Valutaalapot szeretnék, amely nemcsak reagál a válságokra, hanem megelőzi azokat, és olyan Világbankot szeretnék, amelynek megvannak a forrásai a szegénység megelőzésére és arra, hogy a kereskedelmi hitelek összeomlása közepette lehetővé tegye a világkereskedelem bővülését.
Mivel emlékszünk rá és ünnepeljük, hogy az Európai Unió és ez a Parlament oly sikeresen bővült, hogy új családtagokat üdvözölhessen, azt üzenem a kelet-európai tagállamoknak, hogy nem hagyjuk magukra őket semmiféle bajban. Minden tőlünk telhetőt megteszünk, hogy mellettük álljunk.
(Taps)
Ne feledjük azt sem, hogy a legszegényebb országokban több százmillió, rendkívüli szegénységbe taszított ember számára ez a válság nem kevesebb, mint élet és halál kérdése. Az a kegyetlen igazság, hogy mivel a bankok fizetésképtelenek lehetnek és a piacok a kereskedelemmel együtt összeomlanak, idén plusz félmillió gyermek - összesen tíz és fél millió - fog meghalni azért, mert szó szerint túl szegények az életben maradáshoz. A tíz és fél millió gyermek nem csak statisztikai adat. Egy gyermek, aztán egy második, majd egy harmadik, egy negyedik; egyikük sem csupán csak gyermek, hanem valakinek a gyermeke; egy temetés, melyre nem kellett volna, hogy sor kerüljön; egy élet, melyet meg lehetett volna menteni - olyan tragédia, mely érzésem szerint a lényünk legmélyét rendíti meg.
(Taps)
Az, hogy nehéz időket élünk, soha nem lehet mentség arra, hogy hátat fordítsunk a legszegényebbeknek, vagy hogy hagyjuk, hogy a tönkrement bankok megszegett segély-ígéretekhez vezessenek vagy azok igazolására szolgáljanak. Ahelyett, hogy hagynánk, hogy európai segélyfelajánlásaink egyre inkább csak puszta szándékká, majd halvány törekvéssé, és végül tragikusan csendes árulássá váljanak, meg kell dupláznunk az erőfeszítéseinket, hogy biztosítsuk, hogy a mi generációnk lesz az, amely végre tényleg véget vet a szegénységnek.
(Taps)
Együtt képesek vagyunk megvalósítani a legnagyobb költségvetési élénkítő csomagot, a legjelentősebb kamatlábcsökkentést, a nemzetközi pénzügyi rendszer legjelentősebb reformját, a banki javadalmazásra és banki szabványokra vonatkozó első nemzetközi elveket, az első adóparadicsomok elleni átfogó fellépést a világon, és, egy világválság közepette először, új és további segítséget tudunk nyújtani a szegények számára.
Hogy hogyan teremtjük meg a szükséges globális változásokra vonatkozóan az egyetértést? Hadd mondjam el, hogy az előttünk álló egyik nagy lehetőség az, hogy Európa és a többi földrész együtt munkálkodhat. Azt is szeretném ma hangsúlyozni, hogy Európa és Amerika együttműködése is szorosabb lehet.
Tegnap arról beszéltem Obama elnök úrnak, amiről ma önöknek kívánok szólni: az Európa és Amerika közti fokozott együttműködés új korszakáról. Az elmúlt években soha nem volt még olyan amerikai vezetés, amely ennyire kész lett volna minden szinten együttműködni Európával a pénzügyi stabilitás, az éghajlatváltozás, a biztonság és fejlődés kérdéseiben. Egy ilyen együttműködés szinte soha nem szolgálta még ennyire egyértelműen az egész világ érdekét.
A pár nap múlva kezdődő EU-USA-csúcstalálkozóval kezdődően, amikor Obama elnök Prágába jön, egyszerű éves találkozóból megállíthatatlan, fejlődő partnerséggé változtathatjuk a csúcstalálkozót, hogy biztosítsuk a globális változást, amelyre a világnak most szüksége van.
Gondolják csak el mindazt a haladást, amelynek érdekében a transzatlanti együttműködés új korszakában Európa és Amerika együtt dolgozhat. Munkálkodjunk együtt egy új, egész világra kiterjedő éghajlatváltozási egyezményen - a 2005. évi G8 csúcson Merkel kancellár asszony által kezdeményezett egyezményen - a szén-dioxid-kibocsátás valaha látott legnagyobb mértékű csökkentése érdekében. Dolgozzunk együtt Amerikával, hogy legyőzzük az egyre növekvő fenyegetést, amelyet a pakisztáni és afganisztáni terrorizmus jelent, amely bármikor lecsaphat bármelyikünk hazájának utcáira.
Most, hogy Franciaország Sarkozy elnök úr vezetésével újra a NATO központi részét képezi, dolgozzon együtt Európa és Amerika egy olyan célért, amely eddig csak álom volt, de most - véleményem szerint - megvalósítható: egy olyan világért, ahol a nukleáris fegyverek nem terjednek és ahol az atomhatalmak az atomfegyver-arzenáljuk valódi csökkentéséről egyeznek meg.
(Taps)
Dolgozzunk együtt azért a sürgős és elengedhetetlen dologért is, amelyet mindannyian meg szeretnénk érni, és amelyet véleményem szerint e Parlament minden pártja kíván: a közel-keleti békéért, ahol egy biztonságos Izrael terül el az életképes palesztin állam mellett.
(Taps)
De az európai-amerikai együttműködés leggyorsabb és leginkább várt hozadéka az lehet, hogy a lépéseink eredményeként több munkahely lesz, több vállalkozás és nagyobb mértékű lesz a kereskedelem, mivel együtt szembenézünk az időszak nagy pénzügyi kihívásaival és legyőzzük őket.
Minden idők egyik leghíresebb európaijától, Michelangelótól származik az idézet, mely szerint jobb magasra törni és kudarcot vallani, mint sikeresen elérni az alacsonyabb célt. Ez a Michelangelo által is megírt választás áll előttünk, mert ahogy szétnézek ma itt a teremben, azt látom, hogy mi itt mind nemcsak tanúk és nézők vagyunk, hanem lehet, hogy mi valósítjuk meg a változást, szabadon formálhatjuk a sorsunkat.
Nem kell, hogy az európaiakat az események uralják. Történjen bármi, mi uralhatjuk az eseményeket. Elmondható rólunk, hogy a legrosszabb időkben, a legmélyebb hullámvölgyekben is kitartottunk jövőbe vetett hitünk mellett és együttes erővel újraformáltuk és megújítottuk a világ rendjét.
Azt hiszem, hogy majd csak ha már megírták a történelemkönyveket, akkor fogjuk fel igazán a globalizációból eredő, minden földrész minden országa számára feladatot jelentő rendkívüli kihívások mértékét és nagyságrendjét. Több ez, mint a változás egy pillanata a közös történelmünkben. Ez a változás világa, és emlékeztetnünk kell magunkat, hogy az európai történelem legkorszakalkotóbb évtizedeit a jelenükben sohasem értették meg teljes egészükben.
Ha visszatekintünk a reneszánszra, a valaha látott egyik legnagyszerűbb korszakra, a világra gyakorolt hatását nem tudjuk egy bizonyos dátumhoz, személyhez vagy egyetlen áttöréshez kapcsolni. Vagy ott a felvilágosodás - nem tudjuk biztosan megmondani, hogy mikor és hogyan kezdődött, vagy ki kezdte, csak azt tudjuk, hogy nélküle nem létezhetne a mai Európa vagy a mai világ. Ha felidézzük az ipari forradalmat, nem mutathatunk rá egyetlen napra, amikor sípszóra elkezdődött, és nem emelhetünk ki egyetlen feltalálót, vállalkozót vagy irányító bizottságot, aki felügyelte volna. Ma csak annyit mondhatunk ezekről az akkoriban nem teljesen felfogott eseményekről, hogy mindannyian a haszonélvezőik vagyunk.
A generációnk egy még nem teljesen megértett, változó világgal áll szemben, ahol a mindennapok során meghozott számtalan döntésünkkel gyorsíthatjuk vagy lassíthatjuk a fejlődést. Azt mondom, ebben az elképesztően változó világban - éghajlatváltozás, környezetvédelmi követelmények, energiaszükséglet, terrorveszély, szegénység és egyenlőtlenség, melyeket kezelni kell, megoldásra váró pénzügyi válság - ne vonuljunk vissza a pusztuláshoz vezető protekcionizmusba.
Hagyjuk ezt örökül: hogy előre láttunk és egy valóban globális társadalmat formáltunk az új időkre; hogy ahelyett, hogy a globalizáció az igazságtalanság és az egyenlőtlenség ereje lett volna, mi globális szinten az igazságosság szolgálatába állítottuk; és hogy a legnehezebb kihívással szemben az egyesült Európa, melyet közös eszmékre alapítottak és közös értékekre épült, segített újjáépíteni a világot.
(Szűnni nem akaró taps)
Elnök
Miniszterelnök úr, az Európai Parlament nevében köszönöm, hogy elmondta ezt az igazán figyelemreméltó beszédet itt az Európai Parlament előtt.
(Taps)
Örömmel kérem fel az Európai Bizottság elnökét, José Manuel Barroso urat a hozzászólásra.
José Manuel Barroso
a Bizottság elnöke. - Elnök úr, a G20-ak londoni csúcstalálkozója mérföldköve lesz a globális válságra adott globális válasznak. Biztos vagyok benne, hogy Brown miniszterelnök úr vezetésével a csúcstalálkozó sikeres lesz.
A globális válságra adandó globális válasz kezdeményezése Európából származik. Emlékszem, hogy Sarkozy elnök úr és jómagam is azért mentünk Camp Davidbe, hogy globális választ javasoljunk Bush elnöknek. A G20-ak 2008. novemberi washingtoni csúcstalálkozója pontosan e közös erőfeszítések eredménye volt.
Európának tehát különös felelőssége van a jelenlegi G20-as folyamatban. Azt szeretnénk, hogy sikeres legyen a londoni csúcs, és biztos vagyok benne, hogy az is lesz. Európa egyesül Londonban és egyesült üzenetet küld. Ahogyan a múlt héten az Európai Tanácsban megállapodott a 27 tagállam, proaktív terveink vannak Londonra. Konkrét eredményeket szeretnénk a világgazdaság élénkítésével és az összes pénzügyi szereplő szabályozásával kapcsolatban, a bankoktól a fedezeti alapokon át a hitelminősítő intézetekre vonatkozó új szabályozásig.
Egyértelművé kell tennünk, hogy a gazdaság élénkítése és a szabályozás továbbfejlesztése nem ellentétes egymással - mindkettőre szükségünk van. Sőt, ennél tovább kell mennünk: el kell utasítanunk a gazdasági nacionalizmus és protekcionizmus minden formáját, és meg kell újítanunk a világ kevésbé fejlett része iránti elkötelezettségünket, így biztosítva, hogy Európa tiszteletben tartsa a milleniumi fejlesztési célkitűzéseket.
A gazdasági lassulás különösen súlyos. Ezért szükség van a gazdaságnak az általános kereslet támogatása általi összehangolt élénkítésére. Az Európai Unió már most is sokat tesz ezen a téren: a diszkrecionális intézkedést és automatikus stabilizálókat vegyítő fiskális csomagunk egésze közel jár a GDP 4%-ához.
Az élénkítési terveinket most lendületesen kell megvalósítanunk. Tudjuk, mit kell tennünk: újra beindítani a hitelezést; megtartani a munkahelyeket; fejleszteni az emberek készségeit, készülve a fellendülésre; továbbra is beruházni a termelékenységbe és az európai versenyképességbe. A Bizottság figyelemmel kíséri és értékeli majd a tagállamok lépéseit, hogy összehangolja a válságra adott átfogó válaszunkat.
A pénzügyi szabályozással kapcsolatban az Európai Unió ki szeretné terjeszteni a határt: egyetlen pénzügyi termék, intézmény, piac vagy joghatóság sem mentesülne a szabályozás alól. De a szabályozás nem öncélú - azért van további szabályokra szükségünk, mert a piacoknak újra rendesen kell működniük, finanszírozniuk kell a munkahelyeket és a befektetéseket. Csak így lehet helyreállítani a bizalmat, a bizalom pedig kulcsfontosságú. Az, hogy ismét etikát vigyünk a pénzügyi rendszerbe, szintén feltétele a nyílt gazdaságokban szükséges bizalomnak.
Az Európai Unióban máris mozog a határvonal: a Bizottság tőkemegfeleléssel és a hitelminősítő intézetekkel kapcsolatos javaslatokat nyújtott be, melyeket jelenleg ez a Parlament is tárgyal. Az elkövetkező hetekben a Bizottság javaslatokat tesz majd a fedezeti alapokra, magántőkére és a vezetők javadalmazására vonatkozóan, és a júniusi Európai Tanács előtt időben egy új európai felügyeleti rendszerről szóló csomagot nyújt majd be. Az Európai Unió mozgásban van: ezt hangosan és egyértelműen közöljük majd Londonban, hogy együtt munkálkodhassunk a partnereinkkel, nevesül amerikai barátainkkal.
Azt szeretnénk, ha a többiek is velünk mozdulnánk; globális szabályok kellenek a globális gazdaságra. Vegyük csak az értékvesztett eszközök esetét: nyilvánvaló, hogy a bankrendszer megtisztítása nélkül nem áramlik majd vissza a hitel a gazdaságba. Az Európai Uniónak most van egy, a Bizottság által nyújtott kerete arra, hogy foglalkozzon a kérdéssel. Alig két hete a G20-ak pénzügyminiszterei hosszasan tárgyalták az értékvesztett eszközök kérdését. Az általuk elfogadott alapelvek nagyban tükrözik a kérdéskörrel kapcsolatos európai uniós álláspontot. Tehát még egyszer, rendelkezünk a szupranacionális és transznacionális szabályok megállapításának egyedülálló tapasztalatával, ez is mutatja, hogy az Európai Unió mindenki másnál jobban felkészült nem arra, hogy bevezesse e globalizáció szabályait, hanem hogy javaslatot tegyen azokra.
Londonban az Európai Uniónak erőteljes üzenettel kell elutasítania a protekcionizmust. Meg fogjuk védeni az otthoni belső piacunkat, nyitva tartjuk, és a nyitott globális piacokért dolgozunk majd. Nem szabad lemondanunk Doháról és hamarosan megállapodásra kell jutnunk. Nem feledkezhetünk meg a leginkább rászoruló országokról sem: ki kell tartanunk a Milleniumi Fejlesztési Célokban foglalt kötelezettségvállalásaink mellett.
Mindig észben kell tartanunk, hogy amit teszünk, az csak eszköz a cél eléréséhez, az emberek jólétének fokozásához. Az intézkedések nem a pénzügyi rendszerért - a gazdaság e szegmenséért - vannak, hanem az emberekért. A jelenlegi nehéz helyzetben ez azt jelenti, hogy ki kell párnáznunk és enyhítenünk kell az Európai Unió gazdasági hullámvölgyének a foglalkoztatásra gyakorolt hatásait. Igen, most elsősorban a foglalkoztatással törődünk. Május 7-én foglalkoztatási csúcstalálkozót tartunk, hogy mobilizáljuk a munkahelyek megőrzését és a jövőbeli munkalehetőségeket szem előtt tartó átképzést szolgáló ötleteket és lépéseket. Együtt dolgozunk a szociális partnerekkel, mert véleményünk szerint ez - a szociális partnerekkel való együttműködés - is része az európai modellnek, és úgy véljük, így segíthetünk a munkavállalóknak abban, hogy felkészüljenek a munkalehetőségekre, melyek abban a jövőbeli fenntartható és alacsony szén-dioxid-kibocsátású gazdaságban várnak rájuk, melyet szeretnénk, hogy Európa vezessen.
A G20-ak londoni találkozójának tehát elég sok területen kell eredményt hoznia - nagyon ambiciózus program. Biztos vagyok benne, hogy Gordon Brown vezetésével és erőteljes európai hozzájárulással a G20-ak eredményesek lesznek és globális konszenzust építenek majd a nemzetközi gazdaságot illetően.
(Taps)
Joseph Daul
a PPE-DE képviselőcsoport nevében. - (FR) Elnök úr, hölgyeim és uraim, üdvözölni szeretném a brit miniszterelnököt, Gordon Brown urat, aki néhány nap múlva házigazdája lesz a G20-ak olyan csúcstalálkozójának, amelyre Európát úgy várják, mint eddig nem sokszor.
A válságból leszűrhető első tanulság az, hogy a gazdaságok ma annyira összefüggenek, hogy a nemzeti megoldások már elképzelhetetlenek. A nehézségek, amelyek meg kell mondjuk, főként az Egyesült Államokból érkeznek hozzánk a szabályozás hiányának eredményeképp, teret nyertek és Európának, Brown úr, meg kell értenie, hogy csak akkor lesz erős, ha egyöntetűen szólal fel közös érdekei védelmében. Elég erővel kell rendelkeznie még ahhoz is, hogy az összes regionális gazdaságot az új növekedés felé vezető útra rángassa. Nem tudom nem megemlíteni Manuel Barroso urat és azt, hogy Európa - és különösen Nicolas Sarkozy - ösztönzésére hívták fel a G20-akat arra, hogy segítsenek helyreállítani a rendet a megzavarodott pénzügyi rendszerben.
A szolidaritás és a felelősségvállalás Európa két fontos alapelve. Készek vagyunk együttesen megsegíteni és támogatni azokat, akik közülünk a legnagyobb nehézségekkel küzdenek. Bár a legjobbakat kívánom az országának, miniszterelnök úr, az IMF legutóbbi számadatai az Egyesült Királyságról sajnos meglehetősen aggasztóak az ön számára, mint Európai Unió más országaira, különösen Magyarországra vonatkozó adatok is.
Sok éven át voltam önkéntes tűzoltó, így tudom, hogy ha egy ház kigyullad, akkor hamarosan a szomszéd házát is veszélyeztetik a lángok.
Képviselőtársaim, kétségtelen, hogy a beszédem után a Ház bal oldalán helyet foglaló barátaik szociálisabb Európáért és nagyobb védelemért szólalnak majd fel. Mielőtt ezt tennék, azt felelem, hogy pontosan ezek a leegyszerűsített, a meg nem lévő pénzek elköltését magukban foglaló szlogenek vezettek az 1980-as évek politikáinak kudarcához sok európai országban.
(Taps)
Az önében természetesen nem, miniszterelnök úr, tisztában vagyok vele, hogy a 80-as években nem az ön kormánya volt hatalmon. Ugyanezen képviselők nem mulasztják majd el megismételni, hogy a jelenlegi válság a globalizáció és a piacgazdaság szülötte. Már előre azt válaszolnám nekik, hogy köszönhetően ennek a piacgazdaságnak a honfitársaink átlagos jövedelme 40%-kal nőtt az elmúlt 40 év során. Arra is emlékeztetném őket, hogy míg a piacgazdaságon kívüli, a berlini fal védelmében élő népeket elérte jól dokumentált végzetük, a globalizáció és a piacgazdaság lehetővé tette, hogy a nyugat-európaiak évi átlagosan 2%-os növekedés mellett jólétben éljenek. Mindez azt mutatja, hogy nem biztos, hogy azok a szociális Európa védelmezői, akiket annak gondolunk.
Miniszterelnök úr, az európai integráció mindig is az országok polgárai közti szolidaritás kérdése volt, és a jelenlegi nehéz helyzetben Európa kötelessége minden eddiginél inkább az, hogy ezt a tettei által ismét bizonyítsa. A bankok támogatása szükséges volt, mert ez óvta meg a bennük bízókat attól, hogy mindenüket elveszítsék, és ez már valami, de nem elég. Az első és legfontosabb dolog a munkájukat elvesztők és a megélhetési problémákkal küzdő családok támogatása kell, hogy legyen. A bizalom és a munkalehetőségek csak akkor fognak visszatérni, ha mi visszatérünk a növekedéshez és helyreállítjuk a vállalkozások számára kedvező gazdasági és költségvetési helyzetet. A 400 milliárd eurós európai segélyprogram segíteni fog a válság legyőzésében. Lehetővé teszi új beruházások indítását, megerősíti a keresletet, egyúttal támogatja a növekedést és munkahelyeket teremt.
Az európai belső piac fontos emelőként működhet, másrészt viszont minden protekcionista intézkedés csak ront a helyzeten. Brown úr, nem elég külföldön elítélni a protekcionizmust. Otthon is el kell kerülnünk a "brit munkát a briteknek” szlogenhez hasonló jelmondatok szentesítését, mert nagyon veszélyes gazdasági nacionalizmusba sodorhat bennünket. Bízom azonban a Bizottságban, a szerződések őrében, hogy biztosítja a jogszabályok tiszteletben tartását és azt, hogy a vállalataink szabad és igazságos piacon kereskedhetnek. A legfontosabb feladatunk egy új globális pénzügyi rendszer felállítása, amely stabilabb, jobban felügyelt és legfőképpen átláthatóbb. Fel kell gyorsítanunk a "Basel II” reformokat és szigorú ellenőrzés alá kell vonnunk a spekulatív alapokat.
Miniszterelnök úr, méltányolom, hogy nem azért jött, hogy elképzeléseket erőltessen ránk, hanem hogy meghallgassa a polgárok elvárásait. Ne feledje, miniszterelnök úr, különösen a jövő héten, hogy ön egy valódi európai.
(Taps)
Martin Schulz
a PSE képviselőcsoport nevében. - Elnök úr, micsoda bátor beszéd, és milyen ragyogó leírása a mostani idők szükségleteinek. Pontosan ezt az utat kell követnünk, és mi, az Európai Szocialisták és Szociáldemokraták - és nemcsak a képviselőcsoportom tagjai nevében beszélek, hanem Rasmussen úr, az európai szociáldemokrata mozgalmunk vezetője nevében is - azonosulni tudunk a beszéde minden szavával, miniszterelnök úr. Kiváló irány!
(Taps)
a PSE képviselőcsoport nevében. - (FR) Ami képviselőtársam, Daul úr megjegyzéseit illeti, a legkevesebb, amit az ember elvár egy európai parlamenti képviselőcsoport vezetőjétől, az az, hogy képes legyen megkülönböztetni a protekcionizmust a szociális védelemtől. Hatalmas különbség van köztük.
(Taps)
Ami a nagyszerű elnökét, Sarkozy urat illeti, ő tudhat valamit a protekcionizmusról, de van valami, amiről biztosan nincs halvány fogalma sem, és ez a szociális védelem.
a PSE képviselőcsoport nevében. - (DE) Igaza van, elnök úr, valóban nagyszerű pillanat ez. A G20-ak csúcstalálkozójának előestéjén Gordon Brown eljött ide, hogy az Európai Parlament előtt szólaljon fel. Ez a látogatás mutatja, hogy az európai népek fóruma - ez a Parlament - pont a megfelelő hely annak a perspektívának a bemutatására, amelyet ön, miniszterelnök úr, ma leírt nekünk.
Ezért az ittléte több az Európai Parlamentbe tett egyszerű látogatásnál. Kijelöli az utat, mert megmutatja, hogy ön, mint országa miniszterelnöke és mint a G20-ak csúcstalálkozójának házigazdája, olyan fontosságot tulajdonít az Európai Parlamentnek, amilyet az megérdemel. Azt értem ez alatt, hogy olyan helynek tekinti, ahol Európa kontinentális viszonyai és a világ más részeivel fennálló viszonyai keretében meg kell vitatni a multinacionális és nemzetközi politikát. Ezért köszönetet mondok önnek, Brown úr! Megfelelőképpen cselekedett.
(Taps)
Miniszterelnök úr, ön három alapvető elvet említett, amelyekre szeretnék visszatérni, mert a mi mozgalmunknak is alapvető elvei. Nem a mohóság, az egyéni mohóság volt a döntő tényező. Az állandó eleme volt az emberi történelemnek és mindig is létezni fog. A gond a rendszerrel van, melyben ez az egyéni mohóság terjedni tud és destruktívvá válhat. Ez a rendszer az, ami nem jó. A korlátlan piaci radikalizmus és liberalizmus e rendszere elbukott és csődbe jutott. Ezért kell megváltoztatni.
Tehát igaza van abban, hogy európai és az egész világra kiterjedő szabályozásra van a szükség a magántőkével, a fedezeti alapokkal és a bezárandó offshore központokkal kapcsolatban, és szabályok kellenek a hitelminősítő intézetekre vonatkozóan is. Ezen túlmenően be kell tiltani a fedezetlen eladást. Ez egy egész sor intézkedést jelent, amelyeket mi Rasmussen úr vezetésével és a többi képviselőcsoport ellenzése dacára már régóta követeltünk. Pontosan ezt kell tenni.
(Taps a bal oldalon)
Tudom, kedves jobb oldalon ülő képviselőtársak, hogy nehéz elfogadniuk, hogy az önök által 10 éven át támogatott politika tévesnek bizonyult. Nehéz most lépést tartaniuk azzal, mi történik. Ezt megértem, de nem változtat azon, hogy mindig is ellenezték ezt a politikát.
Igaza van abban, hogy le kell állítani a nukleáris fegyverkezési versenyt. Igaza van abban, hogy az Amerikai Egyesült Államokkal való együttműködés lehetővé teszi majd, hogy a nukleáris leszerelés új korszakába lépjünk. Abban is igaza van, hogy szolidaritásra van szükség a társadalomban az emberek között, de az államok között is. Ezért a képviselőcsoportom nevében aláírom, hogy biztosítani kell, hogy az Unió újabb tagállamai számíthassanak az Unióra. Valóban ez a helyes út, miniszterelnök úr.
Tennék egy utolsó megjegyzést. Kérem, azzal az üzenettel menjenek a G20-akhoz, hogy aki a jelenlegi gazdasági helyzetben megpróbálja kijátszani a környezetvédelmi politikát a gazdaságpolitika ellen, végzetes hibát vét. A gazdasági válság majd elmúlik, de az éghajlatváltozás megmarad. Ezért mindkét dologra szükségünk van. Mindenekelőtt a jobb éghajlat-politikáért folyó hatékony küzdelem szükséges. Ez a küzdelem lehetőséget teremt majd sok új munkahely létrehozására is. A két dolog összekapcsolása pont a megfelelő megközelítés.
(Taps)
Gordon Brown nagyszerű beszédet mondott. Minél jobban ellenzik a jobb oldalon az elhangzottakat, annál nyilvánvalóbb a beszédéből, Brown úr, hogy a helyes úton haladunk. Örömmel tölt el bennünket, hogy egy igazi szociáldemokrata kormányfő szólalt fel itt ma.
(Taps)
Graham Watson
az ALDE képviselőcsoport nevében. - Elnök úr, üdvözlöm a miniszterelnök urat itt, a "Brown G20 világturné” első állomásán. Miniszterelnök úr, ön nagy ívű programot vázolt fel a G20-találkozóra, a szegénység elleni küzdelemtől a nukleáris leszerelésen át a közel-keleti békéig, és én sok sikert kívánok önnek. A képviselőcsoportom gratulál önnek és az európai tanácsbeli kollégáinak ahhoz, hogy megrajzolták egy közös megközelítés körvonalait a jövő heti csúcstalálkozóra, bár egy korlátozottabb programra vonatkozóan.
Az Obama-kormányzattal való együttműködés lehetőségeit nem kellene tönkretennie egy transzatlanti szócsatának. Tudom, hogy ebben egyetértünk, de Amerika továbbra is a vázlatos szabályozást szereti, és a recesszió valósága azt mutatja, hogy most azok szenvednek a legjobban, akik szándékosan figyelmen kívül hagyták a rossz gyakorlatot. Európai pénzügyi szolgáltatási hatóságra van szükség. Minden lehetséges eszközzel azon legyen, hogy másokat rávegyen ugyanezen elvek támogatására, de mások óvatossága nem lehet mentség a mi passzivitásunkra. Ahogy mondta, becsületességet, átláthatóságot és jogállamiságot kell vinnünk a pénzügyi rendszerbe. Szükség van a globális pénzügyi intézmények reformjára is, hogy a folyó fizetési mérlegek többlete és a többletlikviditás ne táplálja a fellendülés és visszaesés hullámvasútját.
Arra van szükség, hogy az IMF töltse be ezt a szerepet. Képes több vagyont összegyűjteni, ha jobban hozzáfér a válságalapokhoz? Váljon a globális megtakarítások egy részét illetően valódi vagyonkezelővé, amely kitalálja a spekulánsok gondolatait, megelőzi a pánikot és stabilizálja a piacokat? Hogyan tudjuk megreformálni a döntéshozatali mechanizmusait, hogy azok tükrözzék a demokratikusabb felügyelet igényét és a felemelkedő gazdaságok erejét?
Az is döntő fontosságú, hogy a recesszió fájdalma ellenére szembenézzünk az éghajlatváltozás kihívásával és a szegénységgel kapcsolatos problémákkal.
Miniszterelnök úr, a cselekvés szükségességéről beszélt, tehát fog ön kifejezett megbízást adni az IMF-nek és a Világbanknak, hogy kezeljék az aszályt, áradásokat és járványokat, melyek a globális felmelegedést kísérik a fejlődő országokban? Biztosítja, hogy nemcsak a piaci sikerek érdekében adnak, hiteleznek és terveznek, hanem a társadalmi fejlődés és zöld célok érdekében is? Új és fenntartható gazdaságra van szükség, melyet egy globális társadalmi szerződés szentesít. A könnyen szerzett pénz korszaka véget ért. A jövőbeli növekedés érdekében a megélhetés nem lehet egyenlő a nagyot kaszálással.
De e célok elérése érdekében Európának konszenzusra kell jutnia, és ebben az Egyesült Királyságnak is részt kell vennie. Miniszterelnök úr, mi ketten a politikai paletta különböző színeit képviseljük, de mint a progresszív politikában szenvedélyesen hívő skót honfitársak, tudom, hogy mindketten megértjük Burnst, mikor azt írja: "Adná az ég, hogy hidegen néznénk magunk, mint idegen”. És a magukat és Nagy-Britanniát Európa partvonalára taszító pártok sokba kerülnek az országuknak.
Legyen hát Nagy-Britannia pozitív partner, amelyet európai fából faragtak. Miniszterelnök úr, arra számítok, hogy a közös valuta erősebben kerül ki ebből a válságból. A recesszió fagyos szelében a befektetők az euro szárnyai alatt kerestek menedéket. Ön öt bonyolult próbatételt tervezett, amelyek az elmúlt 10 évben megakadályozták Britannia belépését. Most fog azért dolgozni, hogy a recesszió utáni időszakban az Egyesült Királyság belépjen az eurózónába? Az Egyesült Királyságnak nem kellene a fal mellé húzódnia, mikor mások a parkettre lépnek. Olyan tánc ez, melybe Nagy-Britanniának is be kell szállnia.
(Hangos taps)
Brian Crowley
az UEN képviselőcsoport nevében. - Elnök úr, ahelyett, hogy elragadna a szocializmus, liberalizmus, konzervativizmus vagy bármely más olyan "izmus”, amellyel e Házban rendszeresen dobálózunk, először is szeretnék gratulálni a miniszterelnöknek ahhoz, hogy hajlandó volt eljönni, bemutatni egy álláspontot és erőteljesen védeni azt, de legfőképp ahhoz, hogy áthidalja a szakadékot Európa és Amerika között azzal kapcsolatban, hogy hogyan tudjuk megoldani az elénk tárult problémák némelyikét, különösen, mivel globális válság idejét éljük. A globális válság miatt azonban nem szabadna elfelejtenünk a múltbéli sikereket.
Az elmúlt 15 évben soha nem látott mértéket öltött a gazdasági növekedés, a foglalkoztatás növekedése, példa nélkül álló volt a jólét növekedése is és még soha nem tettünk ennyit a fejlődő országok megsegítése érdekében. A mostani új terveinkkel nem szabadna a fürdővízzel együtt a gyereket is kiöntenünk. A meglévő sikerekre kellene építenünk, felismerve a korábban elkövetett hibákat és biztosítva, hogy képesek vagyunk a globális fellendülés érdekében olyan ambiciózus tervet alkotni, mely közös értékek közös céljain alapul és közös utat követ. A közös út alapja mindig az kell, hogy legyen, hogy az emberek számára teremtsünk jobb dolgokat, ne a piacok vagy a gazdaság számára.
Miniszterelnök úr, ön korábban Michelangelót idézte a beszédében; származik egy jó idézet egy ír költőtől, Oscar Wilde-tól is, aki szerint: "Valamennyien a csatornában fekszünk, de vannak köztünk olyanok, akik a csillagokat bámulják”. És most elérhetjük a csillagokat! Az újkeletű válság lehetőséget teremt. Barack Obama meglátta az alkalmat arra, hogy visszahozza Amerikát a világ színpadára. Az az igazság, hogy a második világháború utáni Marshall-tervvel összehasonlítva most nincs a világon olyan jelentős szereplő, aki megmenthetné a világgazdaság többi részét. Kölcsönösen függünk egymástól az előttünk álló kihívásokban, de a kidolgozható megoldásokban is.
Amikor a legnagyobb szükség van az új út kijelölésére, úgy vélem, természetesen beszélhetünk a szén-dioxid-semleges gazdaságról, az abból eredő munkalehetőségekről - ez nagyon fontos - és a továbbképzésről és átképzésről, amelyek életbe vágóan fontosak. A legnehezebb helyzetben lévők szociális védelme szükséges a fejlődéshez, de ne ragadjunk le annál, hogy azt mondjuk, az általunk kínált megoldás meghatározó eleme az, hogy mennyi pénzt kap egy bankár. Jobb szabályozás, jobb felügyelet - továbbá a szabályok hatékonyabb végrehajtatása - mert a banki válsággal kapcsolatosan sok esetben nem a szabályozás hiánya, hanem a felügyelet és a végrehajtatás hiánya okozott problémát.
Úgy vélem, a jelenleg keresett és a jövőre nézve kidolgozandó elemek közül az egyik legfontosabb az, hogy ne csak a piacok működésének minkéntjével és a megszüntetendő búvóhelyekkel, az adóparadicsomok és az árnyékbankrendszer felszámolásával kapcsolatos bizonyosságot vigyük bele a tervekbe, hanem adjunk vissza némi bizakodást az embereknek is. Mutassuk meg nekik, hogy van kiút a válságból, hogy van fény az alagút végén, de a legfontosabb, hogy mutassuk meg, hogy ők is részei a megoldásnak.
Az ír nyelvben van egy szavunk, meitheal: azt jelenti, hogy az emberek összeállnak és együttműködnek a termés megmentése érdekében. Most van itt az idő, hogy mindannyian összeálljunk, nemcsak a termés, hanem a bolygó megmentéséért.
Monica Frassoni
a Verts/ALE képviselőcsoport nevében. - Elnök úr, örömmel látom itt a miniszterelnök urat. Tekintettel arra, hogy sokáig milyen kevés figyelmet szentelt az EU-nak és az Európai Parlamentnek, a jelenlétét kedvező jelnek veszem arra vonatkozóan, hogy az emberek változhatnak.
Bízom benne, hogy a mai nap után, miniszterelnök úr, talán bejelenti majd egy pár mentesség végét, vagy talán, ahogy Graham Watson barátom mondta, bejelenti, hogy az Egyesült Királyság bevezeti az eurót.
Emlékeztetnem kell azonban arra, hogy az ön által említett legtöbb kérdésben - demokratikus reformok, társadalmi problémák, a munkaidő-irányelv, adózás - az ön kormánya a rossz oldalon állt.
a Verts/ALE képviselőcsoport nevében. - (IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim, miniszterelnök úr, számos kollégájával és saját elnökünkkel, Barroso elnök úrral együtt önök a felelősek azért, hogy az Európai Uniónak nincs semmilyen pénzügyi szabályozási eszköze és fiskális vagy monetáris politikája, amelyek pedig ma nagy hasznunkra lennének és lehetővé tennék a válság kezelését. Jó ezt észben tartani, mert ha a cél az, hogy hiteles megoldásokat javasoljunk, akkor jó modorra vall beismerni, hogy kezdetben azért történtek tévedések.
Vegyük hát az adóparadicsomok elleni keresztes hadjárat hitelességét. Könnyű célpontnak tűnnek - mindenki utálja őket -, de a valóság kicsit más. Még az a gyanú is felmerül, hogy azért beszélünk róluk annyit, mert nem sok egyéb témáról tudunk megállapodni.
Miniszterelnök úr, úgy véljük, fontos leszámolni azzal a gondolattal, hogy nem lehetséges a tőke szabad áramlásának korlátozása, és hogy a spekulációkra elpazarolt eurómilliókat nem lehet jól felhasználni. A spekuláns fedezeti alapok működését nem szabályozni kell, hanem megállítani. A bankokat vissza kell helyezni arra a helyre, ahol azt a feladatot látják el, amelyre évszázadokkal ezelőtt Toszkánában kitalálták őket: finanszírozzák a reálgazdaságot.
A piacfelügyelet megerősítése nem elég; csökkentenünk kell a spekulánsok nyereségét. Ki kell emelni, hogy a maffiának ma 120 milliárd eurója van biztonságba helyezve az adóparadicsomokban. Határozottan a kettős bevallást és a kettős átláthatóságot kell megcéloznunk: akik más országban helyeznek el pénzt, be kell azt vallaniuk. Nincs középút. Minden más csak üres beszéd, és attól tartok, az üres beszéd maga alá temet bennünket, ha a G20-ak nem mutatnak fel olyan eredményt, amely erőteljesebb a minket körülvevő fecsegésnél.
Miniszterelnök úr, az elődjéhez hasonlóan ön is erőteljes és szenvedélyes szavakat használt Shakespeare nyelvén, de - szintén az elődje példáját követve- kevés konkrét javaslatot tett. A környezet ökológiai rehabilitációjáról beszélt. Mégis, az ön kormányának terve szerint a befektetéseknek csak 7%-a érint környezeti projekteket, miközben Dél-Korea, Kína és még az Egyesült Államok is olyan tempót diktálnak, amellyel a szép szavaink nem fognak tudni lépést tartani.
Koppenhágáról beszélt, de ismét csak, az Európai Tanács nem jutott megállapodásra a fejlődő országok éghajlat-változási alapjáról. Pedig nagyon jól tudja, hogy jelentős pénzügyi elkötelezettség nélkül Koppenhága kudarcra van ítélve, és ezzel együtt azon törekvéseink is, hogy uraljuk az éghajlatváltozást.
a Verts/ALE képviselőcsoport nevében. - Szép beszéd volt, Brown úr, de mit kész megtenni valójában?
(Taps)
Francis Wurtz
a GUE/NGL képviselőcsoport nevében. - (FR) Elnök úr, Barrot úr, Brown úr, ahogy emlékeztetett rá bennünket, 20 évvel ezelőtt leomlott a berlini fal, és egyszer és mindenkorra véget vetett az általa megtestesített modellnek, amely már egyébként is haldoklott egy ideje.
Ilyen körülmények között túl nagy volt a kísértés arra, hogy szabad utat adjuk a zabolátlan kapitalizmusnak. Másokat követve az Európai Unió is engedett ennek a kísértésnek. Az új modell atyjait vagy utódaikat mára legyőzte kezelhetetlenné vált teremtményük. Ahhoz, hogy túljussunk azon, ami egyben egzisztenciális válság is, először is mernünk kell kérdeni. Nem az a benyomásom, hogy ilyen úton járunk.
A legutóbbi Európai Tanácson a Bizottság elnöke azt mondta, hogy képesek vagyunk megbirkózni a helyzettel. A Tanács soros elnöke elmondta, hogy nagyon elégedett az elért eredményekkel, míg a pálmát, mint oly gyakran, Berlusconi úr vitte el, aki az Európai Uniót egy vírus által megtámadott egészséges testhez hasonlította. Majd meglátjuk.
Eddig az önkritika kósza hangjai magukból a gazdasági körökből érkeztek, mint például a Morgan Stanley elnökéé Ázsiában, aki azt mondta, mindannyian felelősek vagyunk: a pénzügyi intézmények, a szabályozók, a minősítő intézetek, az igazgatótanácsok, a politikusok és a jegybankok, és hogy mindezt kollektíven el kell fogadnunk. Ez fog megváltoztatni bennünket.
Úgy vélem, miniszterelnök úr, hogy ön az első európai politikai vezető, aki bűnbánatot gyakorolt, amikor rá került a sor. A 10 évvel ezelőtt, az ázsiai krízis kapcsán felvett álláspontra vonatkozott: ma már úgy véli, az a hozzáállás nem volt elég szigorú azokkal szemben, akik szerint csak átmeneti problémáról volt szó.
Azt mondta, hogy a régi elképzelés, amely szerint a piacok hatékonyak és képesek szabályozni magukat, már a múlté. Azt kell mondjam, jobbnak tartom az alázat e gesztusát annál a legkevésbé sem helyénvaló beszédnél, melyet az elődje tartott ebben a Házban egy előző életben.
Meggyőződésem azonban, hogy a probléma máshol van. Ahogy az ENSZ Kereskedelmi és Fejlesztési Konferenciája titkárságának legutóbbi jelentésében áll, be kell zárnunk a nagy kaszinót. Az elmúlt 20 évben alkalmazott doktrína látványos kudarcot vallott.
Ezért azok, akik fellengzősen, új Bretton Woodsként jelentették be a G20-ak találkozóját, ahol a kapitalizmust újraformálják vagy akár erkölcsössé teszik, megtévesztették a honfitársainkat. Április 2-án Londonban nem lesz forradalmi este.
A Unit, az ön országának egyik nagy szakszervezete, úgy vélem, nagyon egyszerű és pontos kifejezést talált arra, hogy hol van a kutya elásva. A jövő szombaton a brit fővárosban rendezendő felvonulásuk szlogenje, idézem, "legyen előtérben az ember”. Ez nyilvánvalónak tűnik, de az uralkodóvá vált rendszerrel összehasonlítva szinte kopernikuszi forradalomnak tűnik.
Ez nagyon sokat mond a mostani idők kihívásainak természetéről.
(Taps)
Nigel Farage
az IND/DEM képviselőcsoport nevében. - Elnök úr, a miniszterelnököt érte pár kritika ma délután a "brit munkát a briteknek” kijelentésért, de ezt nyugodtan félre lehet tenni, mert attól a pillanattól, hogy kimondta, nem hinném, hogy bárki is komolyan elhitte volna, hogy brit miniszterelnökként valaha is az európai álmai elé helyezi a brit munkavállalók érdekeit. Te jó ég, ezt megmutatta ma délután, miniszterelnök úr.
Csak sajnálatos, hogy az UKIP kivételével úgy tűnik, gyakorlatilag senki nem vette a fáradságot, hogy eljöjjön és meghallgassa. Itt ön nagyon népszerű. Igazán népszerű, mert pár nappal azután, hogy az írek nemet mondtak a Lisszaboni Szerződésre, ön keresztülverte a brit parlamenten, megszegve azt a konkrét választási ígéretet, hogy népszavazáson terjeszti a britek elé az alkotmányszerződést.
Szégyellje magát, miniszterelnök úr, amiért ezt tette! Ön elértéktelenítette a demokráciát az országunkban, és elértéktelenítette a szavazók önbe, mint brit miniszterelnökbe vetett bizalmát. Természetesen tudjuk, miért tett így. Azért, mert nemmel szavaztunk volna. A beszédében azt mondta, hogy csak a szélsőségesek ellenzik az Európai Uniót. Ez talán így van a hivatásos karrierpolitikusok között, a brit nép egyértelmű többsége azonban azt szeretné, ha barátai lennénk az Európai Uniónak és szabadon kereskednénk vele, de nem akarnak tagként részt venni ebben a politikai Unióban.
Nem építheti tovább ezt az Európai Uniót a közvélemény ellenében. Ha a közakarat ellenére továbbra is ezt teszi, hatalmas társadalmi és politikai problémákat halmoz fel a jövőre nézve. Kérem, engedje, hogy Európa népei döntsenek a sorsukról. Ezt ne az ehhez és a westminsterihez hasonló parlamentekben intézzék el. Nem fog működni!
Ami a gazdaságot illeti, azt mondta nekünk, ön valami gazdasági guru, ön az az ember, aki meg tudja menteni a világot. Hát, én nagyon jól emlékszem az első nagy pénzügyminiszteri lépésére, mikor 400 tonna aranyat adott el a világ tőzsdéin, unciánként 275 USD áron. A mai értéken ez 10 milliárd dollárral többet érne. Nem csak arról van szó, hogy tévedett, hiszen mindannyian tévedhetünk. Arról van szó, hogy előre bejelentette, mennyit fog eladni és melyik napon. Ez olyan alapvető tévedés volt, amelyet még egy zöldfülű közgazdászhallgató sem követett volna el, még a mai hanyatló oktatási rendszer mellett sem. Ezt tetézendő ön tönkretette a magánnyugdíj-rendszerünket, és megvonta a Bank of Englandtől bankok szabályozásának lehetőségét, és az FSA ikszelgetős, Canary Wharf-i bürokratáinak adta.
Nem hallottunk bocsánatkérést. A kormánya bocsánatot kért az amritsari mészárlásért; ön bocsánatot kért a rabszolgaságért; gyakorlatilag már mindenért bocsánatot kért. Megtenné, hogy bocsánatot kér azért is, amit brit pénzügyminiszterként tett? Akkor majd talán meg is hallgatjuk.
Daniel Hannan
. - Elnök úr látom, hogy a miniszterelnök úr már elsajátította az európai politikusok alapvető fogását, vagyis képes egy dolgot mondani ebben az ülésteremben és valami teljesen mást az otthoni választóknak.
Miniszterelnök úr, a szabadkereskedelemről beszélt itt, "ámen” rá. Most önt hallgatva ki gondolta volna, hogy ön találta ki a "brit munkát a briteknek” frázist, és hogy ön szubvencionálta - már ahol nem egyenesen államosította - a gazdaságunk egyes részeit, ideértve az autóipart és sok bankot?
Talán több erkölcsi tekintélye lenne ebben a Házban, ha a tettei tükröznék a szavait. Talán nagyobb legitimitása lenne a világ tanácskozásain, ha a mostani recesszió kezdetén nem az Egyesült Királyság lenne a G20-as országok közül a legrosszabb állapotban.
Az az igazság, hogy ön kifogyott a pénzből. Az ország, mint olyan, eladósodott. Minden brit gyermek körülbelül 20 000 GBP tartozással születik. Az adósság kamatának törlesztése többe kerül, mint a gyermek oktatása.
Ma ismét próbálja elkenni a felelősséget. Nemzetközi recesszióról, nemzetközi válságról beszélt. Igaz, hogy mindannyian együtt hajózunk be a viharba, de a flottában nem minden bárka van ugyanolyan roskatag állapotban. Más hajók arra használták a jó éveket, hogy tömítsék a hajótestet és megtisztítsák a kötélzetet - vagyis törlesszék adósságaikat -, míg ön a jó években tovább növelte a hitelfelvételt. Ennek következményeképp az ön kapitánysága alatt a tartozásainak összeadódott súlya mélyen a vízvonal alá nyomja a hajónk testét.
A deficitünk most majdnem eléri a GDP 10%-át - ez szinte hihetetlen szám. Több, mint Pakisztán vagy Magyarország számadata - ezek az országok már az IMF-hez fordultak.
Nem az a probléma, hogy nem kér bocsánatot. Mint mindenki más, én is régen elfogadtam már, hogy ön betegesen képtelen felelősséget vállalni ezekért a dolgokért. A gond az, hogy ön szándékosan folytatja, egyre ront a helyzeten, könnyelműen elkölti azt a keveset is, amink megmaradt.
Az elmúlt 12 hónapban a magánszektorban 100 000 munkahely szűnt meg, ön mégis 30 000 új munkahelyet hozott létre a közszférában. Miniszterelnök úr, nem sanyargathatja tovább örökké a gazdaság termelékeny részét azért, hogy finanszírozza a nem termelékeny rész példa nélkül álló felduzzasztását. Nem lehet költekezéssel kijutni a recesszióból és nem lehet hitelfelvétellel megoldani az adósságot, és mikor olyan mereven és rutinszerűen ismétli, hogy a mi helyzetünk jobb másokénál, és hogy jó helyen vagyunk ahhoz, hogy kibírjuk a vihart, azt kell mondjam, pont úgy hangzik, mint egy, a párt álláspontját közlő brezsnyevi pártfunkcionárius.
Ön is tudja, mi is tudjuk, és ön tudja, hogy mi tudjuk, hogy ennek semmi értelme. Mindenki tudja, hogy e nehéz idők kezdetén Nagy-Britannia rosszabb helyzetben van, mint bármely másik ország. Az IMF is ezt mondta. Az Európai Bizottság is ezt mondta. A piacok is ezt mondták, ezért vesztett a valutánk 30%-ot az értékéből, és hamarosan a szavazók is lehetőséget kapnak, hogy ezt mondják.
Ők is látják, amit a piacok már megláttak - hogy ön egy elértéktelenedett kormány értékét vesztett miniszterelnöke.
Gordon Brown
Nagy-Britannia és Észak-Írország Egyesült Királyságának miniszterelnöke. - Elnök úr, az Európai Parlament érdemeit mutatja, hogy ilyen sokan ilyen rövid idő alatt ennyi különböző nézetet fogalmazhatnak meg, és köszönöm önöknek a véleményüket.
Azt remélem azonban, hogy a pártpolitika elcsitulása után is emlékezni fogunk három dologra. Először is, hogy fontos, hogy a világ összefogjon a válság megoldása érdekében. Az elkülönülés, a tartózkodás, a más országokkal való együttműködés hiánya a kudarc receptje és azt jelenti, hogy nem tudunk megoldani egy problémát, amely tulajdonképpen egy, az ipargazdaságra átterjedt globális banki hiba. Ha nem értjük meg a problémát, nem tudjuk majd megérteni a megoldást sem.
Áramszünet volt az egész bankrendszerben világszerte. Rájöttünk, hogy az általunk függetlennek gondolt bankok teljesen össze vannak gabalyodva más országok különböző bankjaival, és nekünk foglalkoznunk kell ezzel a problémával. Bármilyen pártpolitikai irányvonalat is akarnak az emberek elfogadni ezzel kapcsolatban, az igazság az: kezelnünk kell a globális banki szervezetátalakítás problémáját.
Európa járt az élen. Feltőkésítettük a bankjainkat. Azóta más országok is ezt tették. Több mint egybillió dollárt költöttek világszerte a bankok feltőkésítésére. Biztosítási és egyéb megoldásokat hoztunk létre az értékvesztett eszközök kezelésére. Ezt meg kell tenni, és globális együttműködésben kell megtenni.
A második dolog, amit tudomásul kell vennünk, hogy az e Parlamenten belüli különböző politikai nézetek ellenére a globális együttműködés - nemcsak a banki intézmények együttműködése, hanem a más területeken, a fiskális és monetáris politikában és a kereskedelemben történő globális együttműködés is - nagyon fontos részét kell, hogy képezze a jövőhöz való hozzáállásunknak. Tetszik vagy sem, a világ hihetetlenül gyorsan változik. Ázsia többet termel, mint Európa. A kereskedelem világszerte olyan sebességgel folyik, amilyet e válság előtt még soha nem láttunk, és ezt egy szabad, de egyben igazságos globális kereskedelmi környezet létrehozásával kell kezelnünk. Bármit is gondoljanak itt a Parlamentben, úgy vélem, az embereknek erre is fel kell készülniük.
A harmadik dolog, ami nyilvánvalóvá vált a vitából számomra, az az, hogy a globális problémák globális megoldásához nemcsak az európai intézményeinknek kell erőseknek lenniük, hanem a globális intézményeinknek is. A beszédemre reagálók azt kérdezték, mit tehetünk e globális intézmények megreformálásáért. Az IMF, a Világbank és a Kereskedelmi Világszervezet mind az 1940-es években jöttek létre, hogy megküzdjenek az 1940-es évek problémáival. Most 2009-et írunk. Korábban nemzeti tőkepiacaink voltak. Most globális tőkepiacok vannak. Korábban belföldi verseny volt. Most globális verseny van. A világ alapjaiban változott meg, és olyan intézményekre van szükség, melyek a működésükben és a problémák kezelésében a globális gazdaságot tükrözik.
Azt kérdezték, biztosítanám-e vagy megpróbálnám-e biztosítani azt, hogy a Nemzetközi Valutaalap rendelkezzen elég forrással arra, hogy megoldja azoknak a gazdaságoknak a problémáit, amelyek jelenleg, a tőke elvándorlása mellett nem tudják fenntartani magukat. A válasz: ezt kell tennünk. Azt kérdezték, hogy a Világbank és más nemzetközi intézmények segíthetnek-e azoknak az országoknak, ahol a válság jelentős szegénységet generál. Muszáj ezt tennünk. Azt hiszem, a jelenlegi válság tanulsága az, hogy a gazdaság már globális. Globális problémák vannak, melyekre globális megoldás kell. Ez tőlünk globális intézmények kialakítását követeli meg, és a Parlament számára megfogalmazott üzenetem nagyon egyértelmű. Európa már annyi más területen állt az élre: most itt az idő, hogy vezesse a globális problémáinkat megoldó és globális megoldásokat nyújtó globális intézmények felállítását is.
Most derül ki, hogy mi, akik az elmúlt 60 év során egy szociális védelemmel és gazdasági fejlődéssel is rendelkező Európát teremtettünk, hogyan tudunk segíteni egy olyan világ kialakításában, ahol egyszerre van gazdasági fejlődés, környezetvédelem és társadalmi igazságosság. Úgy vélem, hogy bármilyen különböző vélemények fogalmazódtak is meg itt a Parlamentben, minden nép közös szándéka egy ilyen világ megteremtése, és mi, Európa, fő szerepet játszhatunk ebben.
(Hangos taps)
Elnök
Kedves kollégák, a mai élénk vita megmutatta, hogy itt az Európai Parlamentben számunkra milyen fontos annak biztosítása, hogy a G20-ak csúcstalálkozója pozitív kimenetelű legyen. Tudom, hogy a miniszterelnök úrnak rövidesen távoznia kell, hogy New Yorkba utazzon a jövő heti csúcstalálkozó további előkészítése céljából.
Miniszterelnök úr, nagyon örülünk neki, hogy csatlakozni tudott hozzánk ma délután, és sok sikert kívánunk a jelenlegi fontos feladatához. Mindig érdekes esemény, ha a brit miniszterelnök az Európai Parlamentbe látogat. A mai kiváló vita sem volt kivétel. Miniszterelnök úr, nagyon köszönöm!
(Taps)
Ilda Figueiredo  
írásban. - (PT) Olyan nyilatkozatokra kerül sor, melyek egy éve még elképzelhetetlenek lettek volna. Ugyanakkor még mindig vannak véleménykülönbségek a főbb vezetők között. Ez bizonyítja egyrészt azt, hogy igyekeznek kibújni a neoliberális politikák komoly következményei alól, másrészt azt, hogy szándékosan felverik a port, hogy elhomályosítsák az előttünk álló utakat, melyek alapjában véve ugyanazok, mint eddig, nagyon kevés kisebb változtatással. Ez azt jelenti, hogy ismét a Luchino Visconti által A párduc című filmjében oly jól feldolgozott "a dolgoknak változni kell, hogy minden ugyanolyan maradjon” elvet támogatják.
Ennek megfelelően míg a brit miniszterelnök, Gordon Brown kijelentette, hogy "a piac van értünk”, hozzátéve, hogy "nem mi vagyunk a piacért”, de anélkül, hogy alapvető intézkedéseket vezetett volna be a piac hatékony irányítására, és csak az adóparadicsomokra vonatkozóan ragaszkodott a koordinációs és szabályozó intézkedésekhez, addig az Európai Bizottság elnöke, Barroso úr kitartott a nemzetközi kereskedelem liberalizációja és a dohai program mellett.
Nem esett szó a közszolgáltatásokat és a gazdaságaink stratégiai szektorait érintő privatizációnak véget vető intézkedésekről. Nem esett szó a liberális lisszaboni stratégiával való leszámolásról, sem arról, hogy jogokkal védjük meg a munkahelyeket azáltal, hogy véget vetünk a munkaügyi jogi szabályozást hátrányosan megváltoztatni kívánó törekvéseknek.
