Államháztartások a gazdasági és monetáris unióban - 2007-2008 (rövid ismertetés) 
Elnök
A következő napirendi pont a Gottardi asszony által a Gazdasági és Monetáris Bizottság nevében benyújtott, "Az államháztartások a gazdasági és monetáris unióban - 2007-2008 címmel című jelentése.
Donata Gottardi
Elnök úr, biztos asszony, hölgyeim és uraim! Pontosan egy évvel ezelőtt hoztunk döntést az államháztartásokról szóló 2007. és 2008. évi jelentések összevonásáról. Ennek akkor legalább két oka volt: a folyamat felgyorsításának igénye és a végbemenő változások figyelembe vétele. Akkor nem voltunk tudatában a változások teljes méretének, de már nyilvánvaló volt, hogy a két év egyidejű elemzésével átfogóbb és pontosabb értékelést nyerhetünk. És igazunk volt! A holnap szavazásra kerülő jelentés ugyanis folyamatosan frissítésre került.
Az államháztartások és a pénzügyi és gazdasági válság közötti szoros kapcsolat világos. Vegyük pusztán azokat a forrásokat, amelyeket a kisegített bankoknak és nagyvállalatoknak nyújtottunk, az iparnak adott támogatást, illetve vegyük figyelembe a főként kis- és közepes vállalkozásoktól érkező kéréseket és a polgárok védelmét a recesszió hatásaival szemben. Mindezen intézkedésekről az európai intézmények és az egyes tagállamok tájékoztatást kaptak, de ezzel együtt nem áshatják alá illetve nem gyengíthetik meg szemléletmódunkat és a jövőbeni nemzedékekkel kapcsolatos elkötelezettségünket.
A jelentés legalább két szintet érint: azt, amely általános, tartós, és minden helyzetben egyaránt érvényes; és azt, amelyen a jelenlegi válságra adott vészhelyzetben adott reakciónk megjelenik. Az alapelv továbbra is érvényes, sőt, megerősítést nyert: a jó minőségű, fenntartható államháztartások elengedhetetlenek nemcsak az egyes országok, de a gazdaság megbízhatósága és az európai szociális modell tekintetében is. A bevételeket illetően, lépéseket kell tenni az adóalap kiszélesítésére anélkül, hogy lazítanánk a progresszív adózás elvének gyakorlatán, illetve mérsékelnünk kell a munkára nehezedő adó-nyomást, mindenekelőtt a közép- és alacsony szintű fizetések, valamint a nyugdíjak esetében. A kiadások terén lépéseinknek ki kell terjedniük a lakosság kontextusának, igényeinek és összetételének értékelésre, miközben megfelelő figyelmet kell fordítani a nemek közti egyenlőségre és a demográfiai változásokra. Ahelyett, hogy átgondolatlan csökkentéseket vezetnénk be, arra kell törekedni, hogy részben a költségvetési tételek átcsoportosításával, és a közigazgatás korszerűsítésével alakítsuk át a kiadásokat.
A fentiek megvalósításának egyik járható útját az esélyegyenlőségen alapuló költségvetés jelenti, ami egy, az Európai Parlament által már hosszabb ideje támogatott és szorgalmazott módszer, amely azonban normává még nem vált. E módszer révén fokozható az átláthatóság és összehasonlíthatóság, a polgárok könnyebben felismerik, így pedig bizalmat ébreszt és a tulajdonlás érzetét is kelti.
Napjaink példátlan gazdasági instabilitása határozott fellépést követel. Ha már a közszféra beavatkozása ismét központi és alapvető jelentőségűvé vált, akkor nem ismételhetjük meg ugyanazokat a hibákat, mert az még megbocsáthatatlanabb lenne. Inkább a válságot egy új - mind környezetvédelmi, mind társadalmi szempontból - fenntartható fejlődési modell felé kell fordítani.
Amikor európai koordinációról beszélünk, akkor saját, a ciklikusság hatásait ellensúlyozó irányítási modellünkre kell gondolnunk, amely az együttes, egyazon irányba történő fellépésre, az adókijátszás és az adóparadicsomok elleni fellépés fokozására, valamint a nemzeti tervek összekapcsolására épül. A vállalkozásokat támogató beavatkozásunk során, fel kell mérnünk lépésünknek a versenyre, az egyenlő versenyfeltételekre, és a belső piac működésére gyakorolt hatását, szavatolva a felügyeletet, az elszámoltathatóságot, a korlátozásokat, és a következetes magatartást. A Stabilitási és Növekedési Paktum felülvizsgálata kontrolált rugalmasságot tesz lehetővé, amelyet megfontoltan, a hosszú távú szempontok szerint kell alkalmazni.
A stratégiai, előre meghatározott ágazatokban újra be kell indítani a makrogazdasági politikákat és a közös beruházásokat. Ennek során támaszkodhatunk olyan eszközökre, mint az euró-kötvények, miközben szorosan szem előtt tartjuk a nemzeti szint alatti és regionális stabilizálási terveket. A jelentést a Gazdasági és Monetáris Bizottság széles körben támogatta, miután a képviselőcsoportok többsége egyetértett annak szemléletével. Nagyon remélem, hogy e dokumentum a holnapi sikeres szavazás nyitányaként kezelhető.
Androulla Vassiliou
a Bizottság tagja. - Elnök úr! A Bizottság üdvözli a Gottardi-jelentést, hiszen annak tartalma egybevág a Bizottságnak két korábbi, "Államháztartások a gazdasági és monetáris unióban” témájú, 2007-ben, illetve 2008-ban közzétett jelentésével. A Bizottság ugyancsak egyetért az előadó legutóbbi, január 7-én benyújtott módosításaival is.
Az Európai Parlament jelentése megerősíti azt, hogy a módosított Stabilitási és Növekedési Paktum eddig az elvárások szerint működik. Sok tagállam tett tekintélyes erőfeszítéseket a Paktumban foglalt kötelezettségek teljesítésére. A Stabilitási és Növekedési Paktum reformja óta mind a korrekciós, mind a megelőzési eszközök teljes mértékben a reformpaktum rendelkezéseivel összhangban kerültek alkalmazásra, és a végrehajtás során pedig nem merült fel gyengeség.
A jelentés azonban kiemeli azt is, hogy 2009-re mind az EU-ra, mind az euró-zónára nézve nagyon kedvezőtlenek a gazdasági kilátások. A növekedés jelentős mértékben lelassult, idén lényegében egyértelműen recesszióba torkolva. 2010-re az általános gazdasági kilátások ugyancsak nem bátorítóak, így a Bizottság egyetért az Európai Parlamenttel abban, hogy most alapvető feladat a kereslet diszkrecionális pénzügyi eszközökkel való támogatása.
Mindazonáltal a fiskális politikát fenntartható keretek között kell tartani, erősítve azokat az elvárásokat, hogy a válságot sikerül rendezett körülmények között leküzdenünk. E tekintetben a Bizottság osztja a Parlament aggodalmait az államháztartások hosszú távú fenntarthatóságát illetően, és továbbra is hangsúlyt fektet azok értékelésére.
A Bizottság 2009 őszén teszi közzé az uniós államháztartások hosszú távú stabilitásával foglalkozó új jelentését. A Bizottság ugyancsak azonosítja magát az Európai Parlament azon álláspontjával, hogy az állami kiadások minőségének - a lisszaboni stratégiával összhangban álló - javítása érdekében, az állami kiadásokat új irányokba kell terelni. A költségvetési politikának ez az irányváltása tulajdonképpen illeszkedik az Európai Tanács által elfogadott integrált politikai iránymutatásokba. A Bizottságnál folyik az államháztartási folyamatok minőségének még rendszeresebb értékelésével kapcsolatos munka, amelynek során szem előtt tartjuk a teljesítményalapú költségvetés-készítés szempontjait is.
Elnök
A vitát berekesztem.
A szavazásra kedden, 12.00 órakor kerül sor.
Írásbeli nyilatkozatok (142. cikk)
Silvia-Adriana Ţicău  
2006 tavaszán 12 tagállamot érintett a túlzott hiány esetén követendő eljárás. A Tanács által, a túlzott költségvetési hiánnyal rendelkező országokkal kapcsolatban kiadott ajánlások és határozatok végrehajtásának következtében, most, két és fél évvel később, a túlzott hiány esetén követendő eljárás alá vont tagállamok száma a nullához közelít. Ez a 2006-os és 2007-es kedvező gazdasági környezetnek köszönhetően volt elérhető. A 2008-2009-es időszakban olyan gazdasági válsággal nézünk szembe, amely számos tagállamban már a gazdasági recesszióhoz, a munkanélküliség emelkedéséhez, sok vállalat - és különösen sok KKV - csődjéhez vezetett. Az európai gazdaságélénkítési terv jelentős, közlekedési és energiaipari infrastrukturális fejlesztésekhez kötődő állami beruházásokat ír elő. A tagállamok programokat dolgoznak ki a KKV-k támogatására, hogy tevékenységeiket folytathassák. E feltételek között az euróövezet tagállamai, amint a többi tagállam is, csak nehezen tudja majd teljesíteni a konvergenciakritériumokat. Úgy gondolom, hogy európai szinten kell fellépni annak érdekében, hogy a tagállamok megfelelhessenek napjaink olyan kihívásainak, mint az elöregedő népesség, a migráció, az éghajlatváltozás stb., hogy a konkrét állami politikák hasznosnak bizonyuljanak az uniós gazdaságfejlesztés kulcsterületein, így a mezőgazdaságban, az oktatás- és az egészségügyben, a közlekedésben, de az európai polgárok életminősége tekintetében is.
