Godkendelse af protokollen
Formanden
Protokollen fra mødet i går er omdelt.
Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg den som godkendt.

Fouque
Hr. formand, jeg vil gerne have en rettelse ført til protokols vedrørende afstemningen om mødekalenderen for 1997. Jeg stemte imod ændringsforslag 27. Jeg stemte imod, og det skrev jeg til Klaus Hänsch i går.
Jeg stemte imod fjernelsen af mødeperioden fra den 6. oktober i Strasbourg, ligesom alle mine landsmænd og mange andre gjorde det. Som følge af en transmissionsfejl blev min stemme registreret som en ja-stemme. Anlægget er erklæret for ufejlbarligt, hvorfor den menneskelige fejl blev tilskrevet mig. Jeg afviser, at jeg er ansvarlig, men jeg vil gerne klart afvise, at jeg ønsker at polemisere det her i Parlamentet.
Som følge af denne fejl viser afstemningen, som blev afgjort med en stemmes forskel, at Strasbourg fortsat skal være Parlamentets mødested og bevare sine rettigheder. Det er i øvrigt ikke kun et spørgsmål om ret, som mange af mine kolleger mindede om og påviste forud for afstemningen.

Formanden
Jeg siger Dem tak for Deres indlæg, fru Fouque. Jeg tager til efterretning, at De havde til hensigt at stemme mod vedtagelsen af ændringsforslag 27 om mødekalenderen for Parlamentets mødeperioder i 1997. Deres hensigtserklæring er i øvrigt blevet registreret og findes i protokollen fra mødet i går. Jeg må dog meddele Dem - og sandsynligvis også andre kolleger - at afstemningsresultatet er uændret, eftersom det i forretningsordenens artikel 123, stk. 5, hedder, at formanden »træffer afgørelse om gyldigheden af de bekendtgjorte afstemningsresultater. Hans afgørelse kan ikke anfægtes«.

Striby
Hr. formand, den protokol, som vi har fået omdelt, kan ikke vedtages, som den foreligger. Den indeholder nemlig en åbenlys selvmodsigelse vedrørende afstemningen om ændringsforslag 27 om mødekalenderen for 1997, som foregik ved navneopråb.
Der står ganske rigtigt, at fru Fouque havde villet stemme imod, men man tager ikke konsekvensen i resultatet af afstemningen, som jo blev afgjort med en stemmes flertal.
Under disse omstændigheder anmoder jeg om, at protokollen tilføjes en bemærkning om, at ændringsforslag 27 ikke kunne vedtages. Ellers ser vi os nødsaget til at stemme imod protokollen.

Pasty
Hr. formand, det, vi netop har hørt, foranlediger os til at tage ordet. Jeg ønsker, at forretningsordenen anvendes til punkt og prikke, det er jeg klar tilhænger af, men er maskinen den menneskelige vilje overlegen?
I dette tilfælde er der tale om en afstemning ved navneopråb. Men her forpligter hvert enkelt medlem sig ved at afgive sin stemme. Hvad angår den erklæring, fru Fouque netop afgav, hersker der ikke den mindste tvivl om, hvad hun ønskede at stemme. Hun afgav netop en offentlig erklæring. Hun var ikke selv klar over, at der var sket en fejl, før hun så edb-udskriften over stemmeafgivningen. Hendes hensigt er således helt tydelig, og hun er helt i god tro.
Under disse omstændigheder mener jeg, at det burde være muligt at ændre afstemningsresultatet. Jeg mener, at ved disse afstemningsproblemer - selv om det er måske ikke helt det samme -er det generelt sådan i alle medlemsstaterne, at når der sker en fysisk fejl, foretager man en korrektion af stemmeafgivningen, hvilket undertiden ændrer valgresultatet. Her er der ikke tale om et valg, men om en vigtig afstemning. Jeg mener, at Parlamentet ville gøre sig selv ære ved at tage hensyn til fru Fouques meget klare og utvetydige erklæringer og korrigere stemmeafgivningen.

Formanden
Jeg siger hr. Striby og hr. Pasty tak og tager deres indlæg til efterretning. Der kan naturligvis ikke rejses tvivl om fru Fouques hensigt og gode tro, som i øvrigt allerede blev lagt for dagen i går straks efter afstemningen. For så vidt angår fejlene i anlægget skal jeg dernæst bemærke, at de tekniske tjenester har afprøvet fru Fouques afstemningsanlæg, og at det er blevet konstateret, at alle funktioner var i orden. Fra dette synspunkt skylder jeg forsamlingen denne oplysning.

Fabre-Aubrespy
Hr. formand, jeg tager ordet i overensstemmelse med forretningsordenens artikel 133. De har netop taget stilling til indsigelserne. Men når der gøres indsigelse mod mødeprotokollen, skal Parlamentet udtale sig.
Jeg ønsker at anfægte hele punkt 12, det vil sige fra nederst side 9 til nederst på side 11, altså hele punkt 12. I overensstemmelse med artikel 133, stk. 3, idet der gøres indsigelse mod mødeprotokollen, anmoder jeg om, at Parlamentet tager stilling til følgende ændring: «Hele punkt 12 udgår i overensstemmelse med artikel 133, stk. 2 og 3«.
Jeg ønsker, at Parlamentet udtaler sig om denne anmodning om ændring af mødeprotokollen.

Gollnisch
Hr. formand, De påberåbte Dem formandens rettigheder. Formandens kan udøve sine rettigheder, som hr. Fabre-Aubrespy nævnte, med forbehold af bestemmelserne i artikel 133. Det er op til Parlamentet at godkende mødeprotokollen.
Med hensyn til vores kollega fru Fouque, som er handicappet, men som altid meget klart og tydeligt har udtrykt sin vilje, vil jeg tilføje, at det vil være krænkende at ændre hendes vilje og tvinge hende til at stemme imod den overbevisning, hun altid har givet udtryk for.

Guinebertière
Hr. formand, jeg vil gerne komme ind på de forskellige mekanismer og foranstaltninger, der gør sig gældende her i Parlamentet med hensyn til at acceptere ændringer af afstemninger ved navneopråb. I forbindelse med en afstemning henvendte jeg mig i går til formandens kontor for at anmode om, at man medregnede en stemme, som jeg ikke nåede at afgive i tide under en afstemning ved navneopråb. Det var der ingen problemer med. Min stemme blev regnet med. Hvorfor vil man så i dag ikke tage hensyn til fru Fouques stemme?

Vecchi
Hr. formand, jeg finder det uhyre farligt, at man her i forsamlingen for at beskytte en parts interesser - i dette tilfælde ikke en politisk part, men et medlem af forsamlingen, der har indtaget et særligt standpunkt i forhold til et bestemt emne - søger at angribe et grundlæggende princip for vor arbejdsgang. Det er klart, at det kan ske, at der skal foretages rettelser og tages hensyn til eller skriftligt nedfældes en erklæring fra et medlem, der finder at have begået en fejl ved afstemningen og ikke ser sin stemmeafgivning anført i protokollen - særlig når der er tale om en afstemning med navneopråb - eller som vor kollega netop sagde, måske ikke har givet udtryk for sin mening på grund af nogle sekunders vildfarelse. Som alle fortilfældene her fra salen viser, er det imidlertid klart, at når der sker afstemning ved navneopråb eller stemmes elektronisk, og når det drejer sig om et ja eller et nej, hvad striden end står om, og afgørelsen træffes med et meget lille antal stemmer - enten der er tale om kvalificeret stemmeflerhed eller andet - er det det elektroniske afstemningsresultat, der gælder, når der, som De netop har anført for et øjeblik siden, ikke er tale om fejl i anlægget. Der har tidligere været hundreder af tilfælde, hvori medlemmer, der har taget fejl ved afstemningen og fået ført til protokols, at de har taget fejl, uden at dette dog har ændret ved afstemningsresultatet. Jeg vil erindre de kolleger, der vel legitimt for at forsvare et standpunkt, som i går ikke deltes af et flertal af medlemmerne om, at man i dag rokker betænkeligt ved de grundlæggende principper for Parlamentets arbejdsgang.

Formanden
Kære kolleger, jeg forstår udmærket betydningen af den diskussion, vi her fører, men jeg foreslår nu at tilendebringe indlæggene vedrørende protokollen. Da endnu tre talere har anmodet om ordet, vil jeg først, hvis forsamlingen er enig heri, give ordet til de tre kolleger, som har ønsket ordet, og vil herefter fremsætte et forslag.

McMillan-Scott
Hr. formand, jeg vil gerne tilslutte mig hr. Vecchis udtalelser. Parlamentet har sin forretningsorden, det har præcedens, og de af os, som har været her et stykke tid, har været igennem alt dette før. Det er meget vigtigt, at vi overholder de bestemmelser i forretningsordenen, som De nævnte, og så tager fru Fouques udtalelse til efterretning. Der er ingen tvivl om, at afstemningsresultatet står ved magt og bør indføres i protokollen.
Til de medlemmer, som ikke bryder sig om resultatet, vil jeg blot sige: vi har diskuteret dette før, ja, faktisk hvert år, når den samme situation er opstået. Jeg går ind for Deres beslutning og synes, vi bør støtte den.

Hallam
Hr. formand, det ville have hjulpet på det, hvis formanden for Gruppen Nationernes Europa, hr. James Goldsmith, var kommet til tiden.
Jeg foreslår, at vi for fremtiden, når han aflægger et af sine hurtige besøg, beder besøgstjenesten om at vise ham hen til hans plads!

Megahy
Hr. formand, jeg har været medlem af Parlamentet i al den tid, vi har brugt elektronisk afstemning, og i den periode har der været hundredvis af fejl. Jeg føler med alle de medlemmer, der laver fejl under en vigtig afstemning. Jeg har selv gjort det masser af gange. Det er uheldigt, men der er ikke andet at gøre end at holde sig nøje til de gældende bestemmelser. Afstemningsresultatet er det, der blev bekendtgjort i går. Selvfølgelig har medlemmerne lov til at gøre opmærksom på, hvad der var deres hensigt, men det er afstemningsresultatet, der gælder, og jeg synes ikke, vi skal gennemgå protokollen for at prøve at rette fejl. Som hr. McMillan-Scott sagde, sker der det, hver gang vi diskuterer dette emne, at man forsøger sig med alle mulige kneb - prøver på enhver måde at få ændret afstemningsresultatet. Vi traf en beslutning, og den bør vi holde os til.

de Villiers
Hr. formand, jeg vil blot sige, at jeg har konstateret, at mit navn ikke optræder i protokollen, selv om jeg var til stede, hvilket man også kan se af afstemningen ved navneopråb. Der er uden tvivl tale om en forglemmelse fra min side.

Formanden
Jeg finder, at det, jeg netop sagde vedrørende forretningsordenens artikel 123, som er ganske klar, og som altid er blevet overholdt, således som det i øvrigt er blevet bemærket af forskellige kolleger, bør bekræftes. Der er en forskel mellem hensigt og handling. I mange tilfælde har der været kolleger, der har erklæret, at de har taget fejl, men dette har aldrig bevirket, at forsamlingen har ændret en afstemning. Men der er i dag fremsat en anmodning fra hr. Fabre-Aubrespy og hr. Gollnisch i medfør af artikel 133. Jeg tager denne anmodning til følge, og da afstemningen er fastsat til kl. 11.30, vil jeg anmode formanden på dette tidspunkt om - kl. 11.30, ved begyndelsen af afstemningen - at sætte protokollen under afstemning.
Dette er mit forslag, som jeg mener også bør betragtes som en afgørelse.

Gollnisch
Hr. formand, jeg vil slet ikke komme ind på det, der allerede er sagt. Jeg vil blot kommentere det forslag, De netop fremsatte. De er suveræn, hr. formand, men De er det inden for forretningsordenens rammer. Forretningsordenen er helt utvetydig. Jeg henviser Dem til artikel 133, stk. 2, hvor det hedder: «Ved begyndelsen af hvert møde forelægger formanden protokollen fra det foregående møde for Parlamentet til godkendelse«. Man kan ikke finde en tydeligere formulering, og jeg er sikker på, at De vil medgive, for jeg er overbevist om, at De er en ærlig mand, at Parlamentet skal udtale sig ved mødets begyndelse, ellers er afstemningen ugyldig.

Formanden
Hr. Gollnisch, jeg siger Dem tak for Deres forslag og den klare form, hvori De henviser til forretningsordenen. Som De med rette anfører, hedder det i stk. 2: «Ved begyndelsen af hvert møde forelægger formanden protokollen fra det foregående møde for Parlamentet til godkendelse«.
I stk. 3 tilføjes det: «Gøres der indsigelse mod mødeprotokollen, bestemmer Parlamentet, hvorvidt foreslåede ændringer skal tages i betragtning.« Og det tilføjes, erindrer jeg alle om: «Et medlem kan ikke få ordet til protokollen i mere end ét minut«, men dette er noget sekundært.
Altså hedder det: Protokollen forelægges Parlamentet til godkendelse ved mødets begyndelse, hvorefter det tilkommer formanden at afgøre, om der i tilfælde af indsigelser skal stemmes på det tidspunkt, der er afsat hertil. Der er allerede fortilfælde herfor.

Oomen-Ruijten
Hr. formand, hvad der her protesteres imod, er ikke selve protokollen, den udgør anledningen, men man mener, at afstemningen her i går, hvor ubehageligt det end er for Strasbourg, må drages i tvivl. Der står en artikel i forretningsordenen, artikel 123, der siger, at formanden træffer afgørelse om gyldigheden af de bekendtgjorte afstemningsresultater. Jeg har - og dette siger jeg til disse kolleger - ikke hørt, at formanden selv har anfægtet resultatet i går. Det betyder således, at det efter vor opfattelse ikke er nødvendigt at tage protokollen op til fornyet overvejelse. De godkendte afstemningen i går. Det gjorde vi alle sammen, og det må vi således også fortsat acceptere. Det er Deres ansvar.

Pasty
Hr. formand, jeg ønsker i det mindste, at protokollen skal være forståelig for udenforstående.
Når man ser i protokollen, kan man læse: «Oktober I, nr. 27: vedtaget ved AN, antal deltagere i afstemningen 544, Ja-stemmer: 269, Nej-stemmer: 268, Hverken/eller: 7« og i parentes står der »Fouque havde villet stemme imod«. Men fru Fouque er talt med blandt ja-stemmerne. Så vi har altså en protokol, hvor det står, at afstemningen blev erklæret for gyldig, men at et af medlemmerne klart har givet udtryk for, at hun stemte forkert. Jeg må tilstå, at det skaber en vis mistillid til afstemningerne her i Parlamentet.
Det er grunden til, at jeg ikke har anmodet om en ny afstemning, men om, at man korrigerer afstemningsresultatet. Det vil sige, at man bringer mødeprotokollen i overensstemmelse med medlemmets erklæringer så betids, at det kan komme med i mødeprotokollen. Mødeprotokollen skal være konsekvent i forhold til hensigten med de afgivne stemmer. Det, vi ønsker, er, at der skabes konsekvens i mødeprotokollen.

Formanden
Jeg siger Dem mange tak, hr. Pasty, men i mit svar til Dem og andre af Deres kolleger tager jeg fru Oomen-Ruijtens argument op. Der er tale om to forskellige spørgsmål. Protokollen er en ting, og udfaldet af afstemningen i går er noget andet. Dette er pointen! Resultatet af afstemningen i går er ikke længere under drøftelse. I medfør af artikel 123 kan det ikke ændres, og det står fast. Vi kan ikke ændre forretningsordenen efter forgodtbefindende.
For så vidt angår protokollen, gentager jeg, hvad jeg sagde lige før, nemlig at den vil blive sat under afstemning, kl. 11.30, når afstemningstiden begynder.

Cornelissen
Hr. formand, i går aftes blev der i fjernsynet vist billeder fra mindegudstjenesten for ofrene for flyulykken med et militærfly i Eindhoven lufthavn i begyndelsen af denne uge. I morges blev vi chokeret af beretningen om, at et fly med nummer TWA 800 på vej fra New York til Paris i nat styrtede i havet ud for kysten ved Long Island efter en eksplosion. Det må frygtes, at mere end 200 mennesker er omkommet. Må jeg på vegne af Udvalget om Transport og Turisme bede Dem, hr. formand, om på Europa-Parlamentets vegne at kondolere ofrenes familier. Disse tragiske ulykker forpligter os alle sammen til at prioritere forøgelse af sikkerheden inden for luftfarten endnu højere.

Formanden
Jeg siger Dem tak, hr. Cornelissen. Formanden udtrykker på hele Parlamentets vegne sin medfølelse med ofrenes familiemedlemmer.

Pailler
Hr. formand, i løbet af mødeperioden i maj husker alle sikkert, at Parlamentet vedtog en beslutning om krænkelser af menneskerettighederne i Tunesien.
I beslutningen henviste vi navnlig til sagen med Khemaïs Chammari, som er parlamentsmedlem og leder af de demokratiske socialisters bevægelse, og som blev anholdt og fængslet i det civile fængsel i Tunis.
Jeg har netop hørt, at hr. Chammari i går aftes blev idømt 5 års ubetinget fængsel. Det er en ny krænkelse af menneskerettighederne, som især rammer oppositionspartierne, journalister og de aktive i menneskerettighedsorganisationer. Den nødvendige kamp mod fundamentalismen må ikke tjene som påskud for angreb på menings- og udtryksfriheden.
Hr. formand, jeg foreslår, at De med udgangspunkt i Parlamentets beslutning protesterer over for de tunesiske myndigheder mod dommen over parlamentsmedlemmet Khemaïs Chammari.

Lindeperg
Hr. formand, på min gruppes vegne var jeg initiativtager til beslutningen om Tunesien, som fru Pailler netop henviste til, og jeg vil blot personlig tilslutte mig hendes anmodning.

Striby
Hr. formand, jeg vil blot henvise til forretningsordenen og gøre opmærksom på, at med hensyn til ændringsforslag 1 til 7, blok 2, stemte jeg ikke imod, men for. Jeg vil gerne have det med i protokollen.

Formanden
Den fornødne rettelse vil blive foretaget.

Le Pen
Hr. formand, for at få afsluttet denne diskussion, som truer med at trække i langdrag, foreslår jeg, at vi uanset de forbehold, man har udtrykt vedrørende mødeprotokollen, i henhold til forretningsordenen med det samme går videre til at stemme om mødeprotokollen.

Formanden
Hr. Le Pen, jeg siger Dem tak for Deres forslag, som i øvrigt ikke er det første, men jeg har allerede sagt, hvorledes vi vil gå frem: Afstemningen vil finde sted kl. 11.30.

Fabre-Aubrespy
Hr. formand, De har givet nogle talere ordet flere gange; De kan give os alle ordet flere gange. De giver ordet til bestemte talere, selv om vi behandler et punkt på dagsordenen. De må udøve formandshvervet på korrekt vis. Man skal behandle ét punkt på dagsordenen, derefter går man videre til et nyt.
Jeg vil gerne præcisere over for fru Oomen-Ruijten, at min anmodning vedrører hele punkt 12 og ikke blot ændringsforslag 27, som vi har drøftet. Og når jeg anfægter hele punkt 12, er det også fordi, at jeg, som jeg sagde under mødet i går, bad om ordet forud for afstemningen om de ændringsforslag, jeg havde indgivet på min gruppes vegne, uden at få ordet. Når jeg ønskede ordet, var det for at trække nogle af de ændringsforslag, der skulle til afstemning, tilbage. Der opstod derfor en fundamental skævhed med hensyn til det enkelte medlems ret til at tage ordet forud for afstemningen. Derfor, hr. formand, anmoder jeg om at vi stemmer om, hvorvidt hele punkt 12 skal udgå, og De bør gennemføre denne afstemning med det samme, fordi De åbnede punktet om godkendelse af dagsordenen, og det kræver Parlamentets godkendelse at ændre dagsordenen.
(Formanden afbrød taleren)

Formanden
Hr. Fabre-Aubrespy, jeg har allerede svaret Dem for et øjeblik siden, og nu gentager jeg mit svar.

Blak
Hr. formand, jeg beder Dem om at afbryde dette cirkus nu, hvor der er en bevidst fransk chikane af Parlamentets arbejde. Vi har så meget, vi skal have lavet, så vi kan ikke blive ved at høre på mennesker, som bevidst kun generer vores arbejde. Jeg vil bede Dem om, at vi går videre i dagsordenen og stopper med at høre på det sludder.

Formanden
Hr. Blak, i visse særlig penible situationer kræves der også en smule tålmodighed.

Samarbejde med Sydafrika
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling fra Udvalget om Udvikling og Samarbejde (A4-0214/96) om Rådets fælles holdning fastlagt med henblik på vedtagelse af Rådets forordning om udviklingssamarbejde med Sydafrika (Ordfører: Günther).

Günther
Hr. formand, tak, fordi jeg nu om end med en halv times forsinkelse kan tage fat på dette punkt på dagsordenen; jeg vil ikke lægge skjul på, at så interessant den forudgående debat end var, ville en forkortelse måske ikke have været nogen skade til.
Vi går nu over til forordningen om udviklingssamarbejdet med Sydafrika, som er én af en hel række lignende forordninger, hvor vi sørger for et retsgrundlag for samarbejdet på udviklingsområdet. I den foreliggende indstilling til andenbehandling drejer det sig om at fastsætte bestemmelser for de gunstige forbindelser mellem Den Europæiske Union og Sydafrika. I overensstemmelse med de forhandlingsdirektiver, Rådet vedtog i juni 1995, har Den Europæiske Union og Sydafrika vedtaget, at den fremtidige finansiering af udviklingsprojekter i Sydafrika vil blive kanaliseret gennem en »særlig finansieringsfacilitet« og ikke gennem EUF. Dermed har Parlamentet også her andre muligheder for at øve indflydelse.
I den daværende begrundelse for udkastet til forordning anerkendtes den nøglerolle, som Europa-Parlamentet i årenes løb har spillet for bistanden til Sydafrika. Undskyld, hr. formand, det er meget vanskeligt at tale, når der foregår et skænderi lige bagved en. Kunne De være så venlig at sørge for, at kollegerne lader deres diskussioner foregå uden for mødesalen!

Formanden
Fru Günther, De har fuldstændig ret! Der er faktisk visse kolleger, der i øjeblikket opfører sig meget uopdragent. Jeg opfordrer Dem alle til at lytte opmærksomt, eller dersom De ikke ønsker at lytte, da at forlade salen.

Günther
Sydafrika har i de sidste år været inde i en glædelig udvikling og er i vidt omfang blevet integreret som medlem af nationernes familie. Derfor er det også nødvendigt, at eksisterende mangler i samarbejdet fjernes så hurtigt og så fuldstændigt som muligt med henblik på at indlede en bæredygtig udvikling. Udvalget om Udvikling og Samarbejde har bestræbt sig på at udarbejde varige bestemmelser for at leve op til dette samarbejdes betydning. Udkastet til forordningens ordlyd var i sin tid i vidt omfang tilfredsstillende. Der er dog foretaget nogle ændringer for at tilpasse denne forordning bedre til behovene og navnlig for at tage tilbørligt hensyn til den situation, der er opstået efter det frie valg i Sydafrika og under den nye regering fra 1994.
Det viste sig dengang, at der også i forbindelse med anvendelsen af midlerne skulle prioriteres anderledes, end det hidtil havde været tilfældet. Ud fra den synsvinkel skal det hilses velkomment, at en del af de ændringer, Parlamentet foreslog ved førstebehandlingen, også står i den fælles holdning. Det gælder først og fremmest kravet om, at der skal indledes ikke kun en varig, men tillige en miljøvenlig udvikling og at som en konsekvens heraf også miljøbeskyttelsesprojekter skal med i forordningen. Vi står på udviklingsområdet af og til over for den omstændighed, at de midler, der står til rådighed, ikke anvendes hurtigt nok. Derfor skal det ud fra Parlamentets synspunkt hilses velkomment, at kravet om et vejledende program fremføres endnu mere detaljeret, end det var tilfældet under førstebehandlingen. Endnu en ændring, som kan accepteres ud fra vort synspunkt, er, at inddragelsen af det sydafrikanske udviklingsagentur er blevet udvidet, idet man også taler om en permanent dialog. Men et væsentligt punkt, som Parlamentet stillede krav om og som ikke er med i den fælles holdning, er kravet om øgede beføjelser til lederen af delegationen i Sydafrika. Med en budgetpost på ca. 130 mio ecu om året, og det er virkelig ikke noget stort budget, giver det i mine øjne ikke megen mening, at alle projekter så at sige skal godkendes i Bruxelles og dele af afgørelserne træffes lokalt. Forordningen indeholder i forvejen meget nøjagtige og detaljerede bestemmelser om alt, så at der sikkert også er indbygget en kontrol her.
Jeg anmoder indtrængende Kommissionen om at tage ændringsforslag 4 i forsvar, måske med et reduceret beløb for at vise sige rede til et kompromis her. Dette punkt er ikke uden betydning for en effektiv gennemførelse af den foreslåede forordning. Forbedringen af den finansielle forvaltning af hjælpeprogrammerne skal simpelt hen tages mere alvorligt. Europa-Parlamentet har flere gange gjort opmærksom på, at de personalemæssige ressourcer skal øges i forbindelse med gennemførelsen af programmerne i Sydafrika. Samtidig gælder det om at stramme beslutningsprocedurerne op. Revisionsretten har ligeledes været inde på dette emne og helt klart sagt, at programmerne i Sydafrika er meget vigtige.
Jeg kan slet ikke forstå Rådets afgørelse om at forkaste ændringsforslag 6 fra førstebehandlingen. Igen og igen får vi at vide, at afgørelserne på europæisk plan er uforståelige og at de involverede ofte ikke kan gennemføre dem. Vi havde med det ændringsforslag under førstebehandlingen krævet mere gennemsigtighed - forgæves, som vi ser nu. I den omstændelige procedure, der fremgår af artikel 8 i den fælles holdning, vil afgørelser, der kommer hurtigt, sikkert ikke kunne gennemføres, og ordlyden er derigennem blevet ændret på så afgørende vis, at samrådsproceduren efter min mening bør overvejes, hvis der ikke indtræder en ændring nu efter andenbehandlingen. I denne sammenhæng vil jeg gerne endnu en gang takke også de medvirkende rådgivende udvalg for den konstruktive dialog. Også deres bidrag skulle efter min mening have været med i den fælles holdning. Jeg anmoder af de nævnte grunde om støtte til de ændringsforslag, vi har stillet nu under andenbehandlingen.

Glenys Kinnock
Hr. formand, som det vil være kommissær Pinheiro bekendt, kommer der mange beretninger fra Sydafrika om bureaukrati, rod, forsinkelser og forspildte chancer i forbindelse med vort samarbejde med landets NGO'er. Vi ved - jeg talte med NGO'er i Sydafrika så sent som i går - at de første foreløbige beslutninger vedrørende udgifter på budgettet for 1996 først er blevet taget i indeværende måned. Vi ved også, at det nationale udviklingagentur, som foreløbig er ansvarlig for samarbejdet med NGO'erne i Sydafrika, først modtog den første rate af støtten den 24. juni. Det betyder, at pengene ikke kommer ud til NGO'erne før i august.
De sydafrikanske NGO'er er kommet i klemme. De er i den grad forvirrede, og EU's aktiviteter misforstås, som De også ved, hr. kommissær. I deres desperation tvinges de til at tage lån til høje renter, og det giver dem yderligere problemer.
Der er ingen tvivl om, hvilke konklusioner vi skal uddrage, og de ændringsforslag, fru Günther omtalte, afspejler den betydning, vi tillægger samarbejdet med vore sydafrikanske partnere. Vore ændringsforslag tager først og fremmest sigte på at garantere, at Den Europæiske Union bliver det, den bør være, nemlig en tilstrækkeligt engageret partner. Vort første forslag går ud på, at Europa-Kommissionens delegation i Sydafrika får bemyndigelse til at godkende betalinger til projekter på maksimum 500.000 ecu. Dette vil blandt andet betyde, at vi får en hurtigere respons og et mere effektivt forhold mellem EU og NGO'erne.
Udvalget om Udvikling og Samarbejde er desuden meget bekymret over Rådets fastsættelse af et forskriftsudvalg af type IIIa. Dette vil tydeligvis skabe vældige problemer, og situationen vil uden tvivl blive yderligere forværret. Kommissionens begrænsede personaleressourcer på dette område vil blive frygteligt overbelastede. Papirarbejdet vil stige i takt med, at ansvars- og beslutningsprocedurerne i Kommissionen bliver endnu mere forvirrede. Jeg ser kun ét resultat af, at Rådet så ubøjeligt og hårdnakket insisterer på altid at skulle have det sidste ord i hver eneste beslutning. Jeg tror, resultatet bliver yderligere forsinkelser og ødelæggelse af Den Europæiske Unions ry i Sydafrika.
I mange år har Unionen arbejdet på at yde de fattigste i Sydafrika den bedst mulige støtte. Det forslag, vi sidder med her, giver os en kærkommen mulighed for at fremme dette arbejde. Jeg håber sandelig, at Kommissionen vil gøre sit for at overtale Rådet til ikke at undergrave de muligheder, vi her får for at hjælpe Sydafrika på denne måde.
Ligesom fru Günther vil jeg også indtrængende anmode Rådet om at gå ind i forligsproceduren og forhandle disse spørgsmål igennem med Parlamentet.

Maij-Weggen
Hr. formand, jeg kan være kortfattet. Fru Günther har udarbejdet en udmærket betænkning. Det havde hun også allerede gjort i første runde. Hun har meget bred støtte også i Udviklingsudvalget og selvfølgelig ligeledes fra vor gruppe. Det betyder ikke, at vi er tilfredse med situationen som sådan. Jeg taler ikke om fru Günthers gode betænkning, men jeg taler om den måde, hvorpå også Kommissionen behandler bistandspengene til Sydafrika. Situationen i Sydafrika er i øjeblikket god, men den er bestemt ikke uden risici, og det betyder, at der må ske temmelig meget for at forsøge at få landets velfærd til at stige hurtigt, således at eventuelle politiske risici for fremtiden så vidt muligt udelukkes. Inden for disse rammer er det jo alvorligt, at man er så meget bagud med hensyn til bistandsprojekter for de ikke-statslige organisationer, og at også Den Europæiske Unions bureaukrati gør det endnu værre. Vi må virkelig appellere til Kommissionen om på dette område at være mere smidig, mere hjælpsom og sørge for, at projekterne forløber hurtigere.
Det andet punkt er også, at godkendelsen af små projekter er et meget vigtigt anliggende. Nederlandene har kendt denne praksis i årevis. Ambassader kan egenmægtigt godkende små projekter, og det fungerer altid udmærket. Det fungerer også ofte udmærket som en overgangsordning mellem to projekter. Vi synes således, at denne mulighed absolut skal være der.
Det tredje punkt er, at det er overordentlig vigtigt, at alle bistandsprojekter er gennemskuelige. Denne gennemskuelighed må ikke blot kræves i Sydafrika selv, der er projekterne generelt meget gennemskuelige, men den må også være der ved beslutningsprocessen i Kommissionen. Dér findes først og fremmest en række problemer, det har fru Günther med rette gjort opmærksom på. Vi støtter hende på dette område, og vi appellerer til Kommissionen og Rådet om at lade den slags bistandsprogrammer forløbe bedre og mere smidigt.

Aelvoet
Fru Günthers betænkning, som jeg også finder udmærket, behandler fastlæggelsen af det lovmæssige grundlag for udviklingssamarbejdet mellem EU og Sydafrika. De problemer, som fru Kinnock meget skarpt har taget op, er meget reelle, og derfor håber jeg virkelig, at et stort flertal i Parlamentet vil støtte ændringsforslagene, således at vi får en ændring i EU's politik; EU må arbejde fleksibelt med de lokale ikkestatslige organisationer.
Men et af de vigtigste punkter, som der i øjeblikket arbejdes på, når vi taler om udviklingssamarbejde i al almindelighed, er den specifikke stilling, som Sydafrika vil få inden for rammerne af Lomé-konventionen. I den forbindelse vil vi gøre opmærksom på et problem, som blev taget op for nogle uger siden i Udvalget om Udvikling og Samarbejde, nemlig at der hos en del af den sydafrikanske regerings forhandlere synes at være vilje til at bede om en undtagelse med hensyn til artikel 39 i Lomé-konventionen, hvilket således indebærer import- og eksportforbud for giftigt affald. Der har tidligere været meget store problemer dermed i Sydafrika, frem for alt det britiske multinationale selskab Thor Chemicals har spillet en uheldig rolle der. Det ville være meget beklageligt, hvis Sydafrika ikke også underskriver artikel 39, fordi landet i modsætning til, hvad de officielle repræsentanter bebudede under forhandlingerne, virkelig ikke kan give nogen garantier for en ordentlig forvaltning af giftigt affald. Der er ikke nogen fyldestgørende lovgivning. 1000 af de 1200 lossepladser, som der er, er illegale og kontrolleres således ikke med en bevilling. Jeg appellerer til Parlamentet om at udøve pres på Kommissionen og på den sydafrikanske regering for at få dette bragt til ophør.

Macartney
Hr. formand, sidste år i marts havde jeg den glæde at være i Lesotho og ved samme lejlighed besøge Sydafrika, Namibia og Botswana som repræsentant for Europa-Parlamentet. Det var vældigt opmuntrende at komme tilbage efter 20 år og se, hvilken forandring der var sket i Sydafrika. Vi bør alle gøre alt, hvad der er muligt, for at fremme den økonomiske rehabilitering i Sydafrika, så de demokratiske fremskridt, der allerede er sket, og som har glædet os så meget, ikke bliver sat over styr. Dette er af grundlæggende betydning. I denne måned, hvor vi har oplevet Nelson Mandela - med rette - blive fejret i London og Paris, er der så meget mere grund til at være pro-Sydafrika og gøre alt, hvad vi kan for at støtte Sydafrika og dets nabolande, som er meget afhængige af, at det går godt for Sydafrika.
Jeg vil gerne nævne en enkelt ting, hvor jeg især støtter fru Günthers udmærkede betænkning. Jeg synes, det lyder virkelig fornuftigt, at ansvaret for mindre projekter uddelegeres til Kommissionens repræsentant i Sydafrika. Som fru Kinnock så rigtigt sagde det, er det sådan noget, der virkelig vil få betydning. I stedet for de frygtelige forsinkelser, hvor man venter et halvt år på at få at vide, om man får grønt lys for sit projekt, så lad os overlade det til vor mand i Pretoria, Cape Town, eller hvor han nu befinder sig, at godkende det, så de kan komme videre med udviklingsarbejdet.
Det glæder mig at se, at der er bred tilslutning til dette på tværs af Parlamentets politiske grupper. Jeg håber betænkningen vil blive enstemmigt vedtaget. Tak til fru Günther, hvis ændringsforslag alle bør støttes.

Nußbaumer
Hr. formand, kære kolleger, fru Günthers udmærkede betænkning påviser en for mig signifikant svaghed i afviklingen af alle samarbejdsprojekter med tredjelande, nemlig at der skal gøres opmærksom på, at i forbindelse med gennemførelsen af programmerne i Sydafrika skal de personalemæssige ressourcer øges. Det betyder jo, at mange projekter, der er gennemført, ikke er blevet det effektivt nok.
Den slutning, der drages deraf, at en forbedring af den finansielle forvaltning skal tilstræbes, må hilses velkommen. Jeg synes ganske vist, at kravet om, at beføjelsen til godkendelse af forpligtelser og betalinger til projekter skal delegeres til lederen af delegationen i Sydafrika, er rigtigt, men at det alene ikke løser problemet. Det er da meget vigtigere først at frigive projekter til gennemførelse, når der er sikkerhed for, at der er store personalemæssige ressourcer til rådighed.
Jeg går derfor også imod Kommissionens forslag om at nedsætte et Sydafrikaudvalg, da det ikke kan gøre andet end Revisionsretten, nemlig bagefter konstatere, at projektmidler ikke er blevet anvendt tilstrækkelig effektivt.
Hr. formand, jeg mener, at det kun med færre udvalg og til gengæld øget kompetent gennemførelseskapacitet vil lykkes at hidføre den nødvendige effektivitet.

Baldi
Hr. formand, det europæiske program for udviklingssamarbejde med Sydafrika, for hvilket der skal skabes hjemmel, følger efter det særlige program, der blev udarbejdet i 1985 på Europa-Parlamentets initiativ med henblik på imødegåelse af problemerne i forbindelse med apartheid . Formålet er at fremme den økonomiske og sociale udvikling i landet og følgelig styrke grundlaget for et demokratisk samfund, ved først og fremmest at yde hjælp til de svagest stillede grupper i den sydafrikanske befolkning og omlægge anvendelsesområdet for samarbejdet med henblik på at rette det mod nye sektorer, som f.eks. uddannelse, sundhed, udvikling af landdistrikterne, udvikling af byerne, økonomisk samarbejde, fremme af handel og investeringer, støtte til de mindste, små og mellemstore virksomheder, samt fremme af en god styreform og demokratiseringen.
Jeg anser det for særdeles vigtigt, at man giver prioritet til de aktioner for oplæring og erhvervsuddannelse, som tidligere har repræsenteret over halvdelen af bevillingerne til det særlige program, herunder projekter inden for sundhedssektoren. Denne forordning er utvivlsomt af særlig betydning for forbindelserne mellem Sydafrika og Den Europæiske Union, der på det særlige økonomiske område har aftalt, hvilke valg der skulle træffes for den fremtidige finansiering af udviklingsprojekter i Sydafrika, der ikke hører under Den Europæiske Udviklingsfond.
Yderligere har Den Europæiske Unions forskellige programmer skiftet karakter, således at man også nu tager hensyn til den nye regerings prioriteringer, og der har særlig vist sig to betydningsfulde ændringer:
a)andelen af de midler, der tilfalder ikke-regeringsorganisationerne, og som ydes af Fællesskabet, er blevet betydelig formindsket; b)visse økonomiske ressourcer er blevet omdirigeret via mere omfattende projekter til organer inden for centralregeringen og provinsregeringerne.Denne aftale skal således betragtes som særdeles vigtig på grund af dens sociale, politiske og økonomiske følger, og det nye retsgrundlag gør det i øvrigt muligt at gennemføre samarbejdsprogrammer, også gennem den nye sydafrikanske regering, uden at udelukke ikke-regeringsorganisationerne gennem deres talsmænd.
Jeg siger tak til ordføreren, fru Günther, for det fremragende arbejde, hun har gjort, idet jeg særlig anmoder forsamlingen om at godkende de ændringsforslag, der går i retning af ophævelse af udløbsdatoerne ifølge forordningerne, der, dersom de opretholdes, vil være et negativt signal over for Sydafrika. Endelig må man anerkende det engagement, som Sydafrika har vist med overbevisning gennem klare aktioner med henblik på forbedring af tilstandene i landet. Jeg vil her erindre om, at det er undergået en stor politisk forandring, der blev iværksat af daværende præsident De Klerk og afsluttedes med de første valg med deltagelse af alle racer. Dette engagement har gennem en stærk deltagelse i lokalsamfundene dannet grundlaget for udviklingsprogrammernes succes.

McGowan
Hr. formand, jeg vil gerne takke fru Günther for hendes betænkning, der er af høj kvalitet, hvilket selvfølgelig også var, hvad vi havde forventet.
Det sydafrikanske folks mod og de beslutninger, det har taget i løbet af de seneste år, har inspireret hele verden. Vi er især blevet inspireret af den politiske ledelses høje kvalitet i Sydafrika, som jeg desværre må sige står i modsætning til visse europæiske politikeres præstationer og visse Europa-Parlamentsmedlemmers opførsel her til morgen, hvor de forsøgte at få ændret deres stemmeafgivelse: jeg har tit haft anledning til at klage over, at folk på denne måde misbruger én person én stemme-systemet.
Jeg nærer stærke følelser omkring dette, eftersom jeg har brugt megen tid på at rejse frem og tilbage mellem Europa og Sydafrika de sidste 25 år og har været så privilegeret at være observatør ved valgene. Den Europæiske Union og i særdeleshed Parlamentet har tradition for at støtte den demokratiske proces, hvilket vi kan være stolte af. Det er vigtigt, at vi udnytter vore ressourcer og vore kontakter bedst muligt og bestræber os på at udføre vort arbejde bedre og mere effektivt.
Særprogrammet for ofre for apartheid har været Den Europæiske Unions mest vellykkede program. Det var vort største program og også det største oversøiske program for Sydafrika. Det blev meget effektivt administreret af Kommissionen navnlig i begyndelsen, hvor det støttede små projekter - heriblandt for eksempel små projekter til støtte for et uafhængigt medie. I samarbejde med vore partnere høstede vi en utrolig masse erfaring omkring samarbejde med kirker, fagforeninger samt et særligt agentur.
For mange af os er det meget magtpåliggende, at denne erfaring ikke ødsles bort eller tilsidesættes, men derimod bliver brugt til at bygge videre på. Men det er klart, at der er områder, hvor vi bør blive bedre og mere effektive. De ændringsforslag, vi stiller, har til formål at sikre, at Sydafrikaudvalget, som virkelig imponerer, får frie hænder i en ny og meget vanskelig situation.
Samtidig med at vi fejrer Nelson Mandelas besøg i Europa, som på mange måder har været til stor inspiration, er det meget vigtigt, at vi fortsat viser solidaritet med det sydafrikanske folk. Desværre vender han stort set tomhændet hjem til Sydafrika, til dels fordi der ikke er sket nogen fremskridt med hensyn til handelsaftalen. Jeg vil gerne bede især hr. Pinheiro om at gøre brug af al sin erfaring, dygtighed og viden over for Kommissionens medlemmer og i selve Rådet.

Corrie
Hr. formand, jeg vil gerne komplimentere fru Günther for det store arbejde, hun har gjort med udarbejdelsen af denne betænkning. Jeg deler hendes bekymringer, sådan som også fru Kinnock gav udtryk for. Præsident Mandela besøgte for nylig London, og det var et af de mest bevægende statsbesøg i Det forenede Kongerige i mange år. Denne mands ydmyghed er et eksempel for hele verden på, hvordan et menneske, som har gennemgået så mange lidelser i så mange år, alligevel er i stand til at vise så megen tilgivelse og blive en i den grad respekteret leder på verdensplan. Han bør have vor fulde støtte.
Sydafrika - og en fredelig fremtid i dette land - er nøglen til stabilitet på hele det afrikanske kontinent. Hvis vi kan sørge for en stabil overgang fra det gamle tyranniske regime til et nyt demokrati med støtte fra Den Europæiske Union, ikke blot økonomisk, men i form af virkelige tiltag til genopbygning af et fredeligt samfund med retfærdighed og lighed, der vil stå som et eksempel for de andre afrikanske nationer, da vil Den Europæiske Union have bidraget til denne nye stabilitet.
Hele spørgsmålet om Lomés fremtid er i støbeskeen lige nu. Sydafrikas stilling undersøges nøje. Men Sydafrika samarbejder allerede med sine nabostater på regionalt plan, og jeg ser frem til en styrkelse af disse strukturer. Man bliver nødt til at overveje meget omhyggeligt, hvordan Sydafrika kan passe ind i en ny organisation til erstatning for Lomé, hvis man kan forhandle sig frem til en sådan. Det er et stort fremskridt, at finansieringen vil finde sted via en særlig finansieringsfacilitet og ikke gennem Den Europæiske Udviklingsfond. Dette giver en bedre budgetkontrol og større gennemsigtighed.
Den nye regering må lægge hovedvægten på at dække befolkningens basale behov, og det er netop det, de prøver at gøre, inde for meget snævre rammer. Der skal ske en hurtig udvikling inden for boligområdet, sundhed og uddannelse, hvis befolkningens forventninger efter valget skal kunne opfyldes. NGO'erne vil stadig komme til at spille en stor rolle. Jeg støtter denne betænkning, men tror, at emnet kræver yderligere drøftelser.

Torres Couto
Hr. formand, også jeg vil gerne takke fru Günther for hendes fremragende betænkning, der efter min mening udgør et ideelt retsgrundlag, ikke alene for at etablere en ramme for en harmonisk og effektiv regulering af forbindelserne mellem Den Europæiske Union og Sydafrika, hvor der i de senere år er sket en fantastisk udvikling, som vi finder overordentlig glædelig. Det ville imidlertid være naivt og uansvarligt at tro, at det, der hidtil er sket i Sydafrika, er tilstrækkeligt til at sikre den store sydafrikanske nations fremtid og stabilitet.
Der er allerede gjort fantastisk meget, men det, der forestår, er en kolossal, næsten skræmmende, opgave, som forpligter os til at skabe en pragmatisk, fleksibel, præcis og gennemskuelig ramme for vore forbindelser med Sydafrika. Med henblik herpå er det af største betydning, at Den Europæiske Union øger bestræbelserne på at undgå at dets bureaukrati blokerer for hurtige og effektive resultater af samarbejdet.
Man må ikke glemme, at selv om præsident Nelson Mandelas besøg i Europa var en kæmpesucces, er situationen i Sydafrika præget utallige usikkerhedsmomenter og asymmetrier. Endvidere er det en kendt sag, at præsident Nelson Mandela er ved at forberede sig på at træde tilbage, og også af den grund bør vi skabe de bedst mulige politiske betingelser og orientere vort udviklingssamarbejde på en måde, så Europa kan indtage en førende position, for så vidt angår den udviklingsstøtte, som den vestlige verden og de øvrige udviklede lande bør yde et land, som har gennemgået en fantastisk udvikling, og som vil kunne spille en afgørende rolle for udviklingen i det sydlige Afrika og effektivt bidrage til at løse mange af de eksisterende problemer på det afrikanske kontinent.
Selv om Rådet indtager en tøvende holdning, er fru Günthers betænkning og kommissionsmedlem hr. Deus Pinheiros ansvarsbevidste indsats - og sidstnævnte har brugt en stor del af sit politiske liv på at følge udviklingen i Sydafrika - to vigtige aktiver, som nu må følges op, således at Europa kan give det positive svar, som den store sydafrikanske nation og dens befolkning ønsker og har behov for.

Stasi
Hr. formand, for de fleste af Europas borgere udgør Sydafrika ikke længere et problem: efter at landet kastede det skændige apartheidsystem af sig, er det endegyldigt slået ind på vejen mod demokrati for alle racer og økonomisk udvikling under ledelse af en bemærkelsesværdig person, præsident Nelson Mandela.
Jeg har selv besøgt landet for nogle uger siden for at iværksætte en partnerskabspolitik mellem byer i Frankrig og Sydafrika, og jeg kunne konstatere, at situationen i visse henseender var foruroligende, og at fremtiden tegner truende. Selv om den sorte befolkning, som udgør 75 % af hele befolkningen, nu har fået deres borgerrettigheder, er der ikke sket særlige forbedringer af deres levevilkår, og de hvides gennemsnitsindtægt er otte gange større end de sortes.
Uden at forfalde til pessimisme tror jeg, at man kan sige, at hvis de sortes levevilkår ikke forbedres betydeligt inden for en rimelig frist hvad angår sikkerhed, beskæftigelse, boliger, offentlige tjenester og uddannelse, kan man frygte en vis uro.
En sådan situation ville være alvorlig, ikke kun for Sydafrika, men også for hele det afrikanske kontinent, fordi mange afrikanere, både befolkningen og regeringerne, har blikket rettet mod Sydafrika. De forventer, at Sydafrika bliver et mønster for demokrati, men også at landet bidrager aktivt til den økonomiske udvikling og den politiske stabilitet på det afrikanske kontinent. Det, der udspiller sig i Sydafrika, drejer sig om mere end Sydafrikas egen fremtid: Den Europæiske Union bør fuldt ud påtage sig sit ansvar og give Sydafrika alle chancer for at tage udfordringen op og opbygge et nyt demokrati, så landet kan opfylde det afrikanske kontinents forventninger. Det, der udspiller sig i Sydafrika, drejer sig for en stor dels vedkommende om fremtiden for det afrikanske kontinent i de kommende år! Jeg sætter stor pris på det arbejde, som fru Günther har udført, og jeg støtter naturligvis hendes betænkning.

Vecchi
Hr. formand, de instrumenter, Den Europæiske Union er ved at indføre for samarbejdet med det nye demokratiske Sydafrika, har en dobbelt strategisk betydning. For det første fordi Sydafrika er et afrikansk land, der indadtil lever med gamle problemer og nye problemer med underudvikling. En betydelig del af den sorte befolkning lever under katastrofale socioøkonomiske forhold og har kun i ringe omfang eller til tider slet ikke adgang til fundamentale tjenester, den er koncentreret i yderdistrikterne af byerne, hvor der er meget stor arbejdsløshed og kriminalitet. For det andet, fordi Sydafrika dog er den stærkeste økonomiske enhed på kontinentet og kan spille en rolle som drivkraft for udviklingen i nabolandene og mere generelt i hele Afrika. Denne rolle er naturligvis af værdi med hensyn til den positive indflydelse på den politiske stabilitet.
Det europæiske program for genopbygning og udvikling repræsenterer sammen med de handelsaftaler, der er under forhandling, og Sydafrikas tilknytning til nogle af siderne af Lomé-konventionen det grundlæggende instrument for samarbejdet med Sydafrika. Den hjemmel, vi diskuterer, er, som det står klart, tilstrækkelig omfattende til at kunne rumme handlinger af forskellig art. Men det er aldeles nødvendigt i den operative fase at sikre to fundamentale krav. Det første vedrører nødvendigheden af fortsat foruden den sydafrikanske regering og de sydafrikanske myndigheder at inddrage alle, der kan være med i udviklingen, dvs. ikkeregeringsorganisationer, lokale myndigheder, basisorganisationer samt tillige europæiske ikkeregeringsorganisationer på grund af det betydelige bidrag, de kan yde både i teknisk henseende og med hensyn til partnerskaber. Det andet krav er, at styringen af programmet i modsætning til tidligere skal ske under størst mulig offentlighed og med størst mulig gennemsigtighed, og følgelig må man, som det fremgår af vore ændringsforslag, styrke Europa-Parlamentets demokratiske kontrol med dette.
Endelig siger jeg fru Günther tak for det ekstraordinære arbejde, hun har udført.

Pinheiro
Hr. formand, mine damer og herrer, indledningsvis vil jeg på egne og Kommissionens vegne takke ordføreren, fru Günther, for den fremragende og yderst konstruktive betænkning, hun har udarbejdet om det foreliggende forslag til forordning, som vil kunne udgøre et solidt retsgrundlag for Den Europæiske Unions genopbygnings- og udviklingsprogram for Sydafrika.
De ændringsforslag, som Parlamentet har stillet ved andenbehandlingen, bekræfter, at Parlamentet og Kommissionen har mange grundlæggende synspunkter til fælles vedrørende fastlæggelsen og gennemførelsen af aktioner inden for rammerne af udviklingssamarbejdet med Sydafrika. Således er der enighed om nødvendigheden af at styrke de processer, der allerede er sat i gang i denne afgørende overgangsfase, både hvad angår de offentlige institutioner - parlament, regering og offentlig administration - og civilsamfundet, hvor de sydafrikanske NGO har udført betydelige opgaver, navnlig dengang da det på grund af apartheidstyret ikke var muligt at etablere et direkte samarbejde med regeringen.
Det sydafrikanske samfund udfolder i øjeblikket store bestræbelser på at lægge arven fra apartheidsystemet bag sig og gøre det muligt for alle borgere at nyde gavn af demokratiets fordele. Men, som hr. Torres Couto sagde, er der allerede gjort fantastisk meget, men det, der forestår er næsten skræmmende.
Både Europa-Parlamentet og Kommissionen mener, at det europæiske genopbygnings- og udviklingsprogram kan bidrage til denne positive udvikling på basis af fleksible samarbejdsprocesser, som afvikles i overensstemmelse med principperne for en god finansiel forvaltning og de arbejdsmetoder, der er anvendt i programmerne for udviklingssamarbejde inden for rammerne af Lomé-konventionen.
Kommissionen fortsætter derfor bestræbelserne på at få den europæiske genopbygnings- og udviklingsplan gennemført efter samme mønster som for de nationale vejledende programmer i AVS-staterne, for så vidt som en sammenkobling mellem den europæiske genopbygnings- og udviklingsplan og Den Europæiske Udviklingsfond vil være af stor værdi for Kommissionen og den sydafrikanske regering såvel som for erhvervslivet i Sydafrika, i AVS-staterne og i Unionens medlemsstater.
Hvad angår Parlamentets ændringsforslag, glæder det Kommissionen, at der i ændringsforslag nr. 1 henvises til forslaget om forordning om den politiske dialog med den sydafrikanske regering, som efter Kommissionens mening udgør den eneste mulige samtalepartner for en produktiv politisk dialog.
Hvad angår det nationale udviklingsagentur, mener Kommissionen ikke, at dette organ, som endnu ikke er oprettet, kan være Kommissionens samtalepartner i politiske anliggender, men at det, når det en gang bliver oprettet, vil kunne varetage administrationen af de sydafrikanske og de europæiske ikke-statslige organers arbejde og kanalisere finansieringen til NGO-projekter i overensstemmelse med de sektorielle prioriteter, der fastsættes af Sydafrikas lovlige og demokratiske regering.
Med hensyn til det vigtige spørgsmål om de ikke-statslige organisationers rolle, understreger Kommissionen endnu en gang deres afgørende rolle for bekæmpelsen af apartheidsystemet og nødvendigheden af at hindre, at de nedlægges nu, da det er demokrati og udvikling, der står på dagsordenen. Jeg mener desuden, at nogle af disse NGO har gjort en stor indsats i forbindelse med gennemførelsen af den europæiske genopbygningsog udviklingsplan i 1995 og 1996. Vi må forsøge sammen med den sydafrikanske regering at finde frem til mere fleksible og interessante formler for ikke-statslige organisationers virke, og jeg tror, at dette efter den nylige omstrukturering i den sydafrikanske regering vil være muligt i en nær fremtid.
Med hensyn til ændringsforslag nr. 2 kan Kommissionen ikke acceptere forslaget om at fastsætte en maksimumsgrænse for de udgifter, som lederen af Kommissionens delegation, kan give tilladelse til, da sådanne spørgsmål ikke hører hjemme i en forordning. Hertil vil jeg føje, at ansvaret for disse og andre anliggender også tidligere er blevet uddelegeret til lederen af delegationen i Republikken Sydafrika, og Kommissionen overvejer rent faktisk at uddelegere væsentlig større beføjelser. At det endnu ikke er sket skyldes langt fra manglende kvalifikationer hos delegationslederen, det skyldes derimod, at Kommissionens delegation i Sydafrika hidtil har lidt under en markant mangel på menneskelige ressourcer. Og det ville ikke være korrekt at anmode delegationslederen om at påtage sig et sådant ansvar i den nuværende personalesituation. Men som sagt er det Kommissionens hensigt at uddelegere væsentlig større beføjelser til lederen af delegationen i Republikken Sydafrika.
Med hensyn til ændringsforslag nr. 3 kan det kun glæde Kommissionen, at Parlamentet vedrørende komitologiproceduren til overvågning af det europæiske genopbygnings- og udviklingsprogram fortsat støtter Kommissionens synspunkt, at et udvalg IIa er bedre egnet til hurtigt at behandle spørgsmål vedrørende dette program.
Ændringsforslag nr. 4: Kommissionen er enig med Parlamentet om, at der ikke skal nævnes en gyldighedsperiode eller et finansielt referencegrundlag, eftersom dette spørgsmål henhører under budgetmyndigheden. Jeg kan oplyse, at den 8. juli - altså for otte dage siden - forelagde Kommissionen i Bruxelles for medlemsstaternes repræsentanter otte finansieringsforslag inden for rammerne af dette europæiske genopbygnings- og udviklingsprogram til et beløb af 88 mio ECU. Samtlige disse projekter, som er udarbejdet af ikke-statslige organisationer og Kommissionen i samarbejde med den sydafrikanske regering, fik en positiv modtagelse af medlemsstaterne. Når hertil føjes de allerede vedtagne projekter og de projekter, der er under behandling, betyder det, at projekter svarende til 95 % af de midler, der er afsat til det europæiske genopbygnings- og udviklingsprogram, nu er blevet godkendt.
Man kunne hertil indvende, at i betragtning af situationen i Sydafrika ville det være hensigtsmæssigt, at disse godkendelser forelå ved årets begyndelse. Hertil kan jeg sige, at jeg for 1997 håber allerede i februar eller marts at kunne meddele Parlamentet, at 95 % af bevillingerne er godkendt.
Jeg takker endnu en gang fru Günther og Europa-Parlamentet for opbakningen til gennemførelsen af samarbejdsprogrammerne med Sydafrika.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.30.

Respekt for menneskerettighederne i Den
Europæiske Union (1994)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0223/96) af De Esteban Martín for Udvalget om Borgerlige Frihedsrettigheder og Indre Anliggender i Den Europæiske Union om respekt for menneskerettighederne i Den Europæiske Union (1994).

De Esteban Martín
Hr. formand, på grund af den korte tid, der er tilbage til forhandlingen om situationen vedrørende respekt for menneskerettighederne, vil jeg som ordfører gerne have medlemmernes mening om, hvilken procedure der skal følges for denne betænkning.

Formanden
Har De et forslag?

De Esteban Martín
Jeg foretrækker, at grupperne udtaler sig først.

Schulz
Hr. formand, mine damer og herrer, hvis jeg har opfattet det rigtigt, har vi nu 12 minutter til forhandling om denne meget vigtige betænkning. Vi kunne så fortsætte forhandlingen i eftermiddag og eventuelt stemme om den i aften. En anden variant, jeg netop har hørt, er, at vi ikke forhandler og kun stemmer. Det er helt udelukket, at vi kun stemmer om en så vigtig betænkning uden at forhandle om den først.
Nu ved jeg godt, at sekretariatet har store problemer med dagsordenen. I formiddag har vi på grund af en fuldstændig vanvittig debat mistet en halv time, og det går så igen ud over det kvalitetsarbejde, der skal ydes her. Vi kan virkelig leve uden den omgang vås, vi har hørt her i formiddag. Det er helt forkert, at vi under et sådant tidspres drøfter et spørgsmål, som nu i månedsvis har været drøftet indgående blandt Parlamentets grupper på tre udvalgsmøder, og at dette spørgsmål nu - undskyld, jeg er så ligefrem - skal tvinges igennem i huj og hast. Derfor anmoder jeg på vor gruppes vegne officielt om, at forhandlingen udsættes til mødeperioden i september i Bruxelles. Jeg ved, det medfører vanskeligheder, men så bliver grupperne nødt til indbyrdes at forhandle om, hvorledes betænkningen om menneskerettigheder skal prioriteres. Så bliver et andet emne nødt til at vige.

Formanden
Der er et forslag om at udsætte forhandlingen. Er der nogen, der vil støtte dette forslag? Fru Roth har ordet.

Roth
Hr. formand, jeg vil gerne støtte anmodningen fra det medlem af De Europæiske Socialdemokraters Gruppe, der havde ordet før mig, fordi jeg mener, at emnet menneskerettigheder, navnlig spørgsmålet om menneskerettigheder i Den Europæiske Union, dvs. fru Laura De Esteban Martins betænkning, er af stor betydning for Parlamentet og tillige har meget at gøre med vor egen troværdighed. Efter at der jo tidligere har været temmelig meget røre om dette emne i Parlamentet, bør vi ikke nu tillade, at vi allerede rent formelt ikke tillægger denne betænkning den nødvendige betydning. Og det ville være helt uacceptabelt, om fru De Esteban Martin i det kvarter, der endnu er tilbage, indleder forhandlingen, hvorefter en repræsentant for PSE i en fart kommer med et indlæg, inden forhandlingen afbrydes, og lige så uacceptabelt, at den bare fortsætter i aften kort før sommerferien og vi i morgen stemmer om dette emne i en sal, der måske er tyndt besat. Jeg må altså sige, at det ikke er dette emne værdigt, fordi der naturligvis vil blive lagt mærke til, hvorledes Europa-Parlamentet behandler menneskerettighederne ikke kun i Iran, i Tyrkiet eller andetsteds, men også hvorledes vi behandler det, der sker hos os selv.
Derfor anmoder også jeg om, at forhandlingen udsættes til mødeperioden i Bruxelles. Men jeg anmoder Dem, hr. formand, om, at vi så ikke i september drøfter dette emne ved midnatstid, men efter Kommissionens meddelelse om aktuelle politiske spørgsmål, dvs. giver det en fremtrædende placering.

Formanden
Mange tak, fru Roth.
Da der ikke er nogen talere, der er imod forslaget, sætter jeg anmodningen om udsættelse af forhandlingen til afstemning.
(Udsættelse af forhandlingen vedtoges)

Schulz
Hr. formand, hvis jeg må have lov til at lægge beslag på Deres tid endnu en gang: Jeg er glad for, at vi har udsat emnet. Men jeg sagde lige, at jeg anmoder kollegerne fra alle grupper om at øve indflydelse på Parlamentets Præsidium, så at vi ikke i Bruxelles bliver sat sidst på dagsordenen, men at denne betænkning placeres gunstigt rent tidsmæssigt i Bruxelles. Det anser jeg for meget vigtigt. Jeg anmoder endvidere om, hr. formand, at det kommer med i protokollen og at De også nævner det i Præsidiet.

Formanden
Det, vi kan gøre i overensstemmelse med forretningsordenen, er at udsætte forhandlingen til næste mødeperiode. På det tidspunkt vil Formandskonferencen træffe beslutning om placeringen på dagsordenen. Det er det, vi har vedtaget.
Forhandlingen om dette spørgsmål er indtil videre afsluttet.
Hr. Cars, De er ordfører for næste betænkning. Tror De, at vi kan begynde forhandlingen nu og slutte kl. 11.30, for så at fortsætte i eftermiddag?

Cars
Hr. formand, jeg synes, det vil være i orden at indlede forhandlingen nu.

Bistand til genopbygning i det tidligere
Jugoslavien
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0247/96) af Cars for Udvalget om Udenrigs-, Sikkerheds- og Forsvarsanliggender om forslag til Rådets forordning (EF) om bistand til rehabilitering/genopbygning i Bosnien-Hercegovina, Kroatien, Den Føderative Republik Jugoslavien og Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien (KOM(96)123-8256/96 - C4-0333/96-96/0096(CNS)).

Cars
Hr. formand, den betænkning fra Udvalget om Udenrigs-, Sikkerheds- og Forsvarsanliggender, som Parlamentet nu skal tage stilling til, drejer sig om, hvilke regler der skal gælde for udbetalingen af EU-midler til genopbygningen i det tidligere Jugoslavien - præcis dette, hverken mere eller mindre.
Vort udgangspunkt er Rådets foreløbige afgørelse vedrørende dette spørgsmål. Den bygger for sit vedkommende på et forslag fra Kommissionen. Rådet skal ifølge Unionens beslutningsprocedure høre Parlamentet, inden det træffer endelig afgørelse om spørgsmål som dette. Parlamentet bør dog huske på, at Rådet i sidste ende træffer afgørelse alene.
Udenrigsudvalgets forslag indeholder værdifulde synspunkter, ikke alene med hensyn til de politiske betingelser for tildeling af EU-bistanden og muligheden for at suspendere denne, hvis modtageren ikke længere opfylder betingelserne, men også vedrørende en lang række andre spørgsmål, som det ligger mig fjernt at tage æren for som ordfører. Det store antal ændringsforslag, som blev godkendt i Udenrigsudvalget, er snarere et resultat af den viden og det ønske om forbedringer i de mindste detaljer, der karakteriserer velkendte og fremtrædende medlemmer af udvalget.
I samme forbindelse vil jeg også gerne udtale min anerkendelse af den indsats, som medforfatterne af betænkningen og de udvalg, som de repræsenterer, har ydet. Der er dog, hr. formand, i denne betænkning først og fremmest ét punkt, ét ganske bestemt punkt, som er virkelig centralt. Jeg ved, at det, jeg nu siger, støttes af såvel medforfatterne af betænkningen som et bredt flertal i udvalget. Det drejer sig om, hvilke lande der skal have ret til og mulighed for at afgive tilbud og få kontrakter under det aktuelle bistandsprogram. Jeg erindrer om, at dette for årene 1996-99 beløber sig til 400 mio ecu, et langt fra ubetydeligt beløb.
Efter forslag fra Kommissionen har Rådet foreløbigt besluttet, at kun virksomheder og organisationer i EU's medlemsstater og landene i det tidligere Jugoslavien skal have ret til at afgive tilbud. Denne ret ønsker Udenrigsudvalget efter forslag fra mig og medforfatterne af betænkningen udvidet til også at omfatte de såkaldte PHARE-lande, dvs. de lande i Central- og Østeuropa, som har indgået Europaaftaler med EU, og som nu ansøger om medlemskab.
Der er tre stærke grunde til dette forslag. For det første kunne der komme tilbud fra PHARE-landene, der gjorde det muligt at få mere bistand ud af de EU-midler, der er afsat til genopbygningen i det tidligere Jugoslavien. For det andet ville man stimulere erhvervslivet og den økonomiske udvikling i Central- og Østeuropa, og for det tredje er en del af de midler, som EU nu bevilger til bistanden til ex-Jugoslavien, taget fra midler, der oprindelig var afsat til landene i Central- og Østeuropa. Jeg vil gerne understrege, at Udenrigsudvalget lægger meget stor vægt på dette punkt.
Udvalget anmoder om samråd med Rådet om sine forslag. Dog har det, efter forslag af mig, enstemmigt udtalt, at et samråd ikke er fornødent, hvis Rådet kan tilslutte sig udvalgets og Parlamentets henstilling for så vidt angår PHARE-landene. Kan Rådet på den anden side ikke tilslutte sig Parlamentets holdning på dette punkt, ville der være et påtrængende behov for, at repræsentanter for Parlamentet omgående blev orienteret om Rådets motiv hertil og fik lejlighed til at drøfte spørgsmålet med Rådet.
Samtlige de ændringsforslag, der nu er blevet forelagt plenarforsamlingen, er tidligere blevet stillet, behandlet og forkastet i udvalget. Jeg henstiller derfor til Parlamentet, at det forkaster ændringsforslagene og giver sit samtykke til det, som Udenrigsudvalget har foreslået med mig som ordfører.

Müller
Hr. formand, kære kolleger, den måde, hvorpå Den Europæiske Union organiserer sin bistand til genopbygning af det tidligere Jugoslavien, lader meget tilbage at ønske. Vi har allerede drøftet det ved flere lejligheder. Det gælder også det foreliggende forslag til forordning. Det skal danne retsgrundlag for en hurtig og effektiv bistand. Til det formål kommer det ikke kun ret så sent, når man tænker på, at pengene siden dette års begyndelse har stået klar på budgettet og ikke har kunnet komme til anvendelse! Hvad værre er: Denne forordning vil gøre det vanskeligt at yde en virkelig hurtig og effektiv bistand.
Den, der vil hjælpe fornuftigt og effektivt i det tidligere Jugoslavien, er nødt til at søge samarbejdsvillige og pålidelige partnere på lokalt og regionalt plan. Den, der f.eks. vil hjælpe borgmester Radic i Banja Luka med at hævde sig over for Karadzic, bliver nødt til at finde frem til en måde, hvorpå han kan støttes direkte. Netop det indeholder forordningen ikke noget om, og det er en afgørende konstruktionsfejl ved den, at den foretrækker et centralt styret, et centralistisk organiseret hjælpeprogram. De bevæggrunde, der ligger bag, er til at få øje på. Man tror tilsyneladende, at man kun på den måde kan gennemføre de politiske betingelser for bistanden. Ikke et ondt ord om disse betingelser! De er absolut nødvendige. Kun overser man i denne forbindelse, at den afgørende forudsætning mangler. Der mangler centrale politiske strukturer og centrale forvaltninger, der fungerer. Sådanne strukturer er der forhåbentlig til slut som et resultat af genopbygningsprocessen. Derfor skal betingelserne gennemføres fornuftigt, lokalt og regionalt, i Bosnien-Hercegovina. Derfor er det også bydende nødvendigt, at Kommissionen er repræsenteret af flere personer på stedet.
En sådan ændring af forordningen har Budgetkontroludvalget enstemmigt foreslået. Vi fik desværre ikke flertal for den i det kompetente Udvalg om Udenrigs-, Sikkerheds- og Forsvarsanliggender. Min gruppe har derfor stillet disse ændringsforslag på ny, og jeg anmoder om støtte til dem. Det gælder også det af Rådet foreslåede bilag til forordningen, hvormed denne i et og alt gøres til et bureaukratisk monstrum. I stedet henstiller Budgetkontroludvalget, at finansforordningens bestemmelser skal gælde uden forbehold for udbud og tillige være tilstrækkelige.

Wiersma
Hr. formand, inden afstemningen har jeg lige en række bemærkninger til den foreliggende forordning på vegne af de europæiske socialdemokraters gruppe. Denne forordning gør forhåbentlig en ende på forvirringen omkring EU's medfinansiering af genopbygningen af det tidligere Jugoslavien. Der opstilles regler, som forhåbentlig kan skabe den nødvendige tydelighed. Det er ærgerligt, at dette skulle vare så længe. Først et halvt år efter ikrafttrædelsen af genopbygningsprogrammet ligger forordningen her i Parlamentet. Vi skulle egentlig i øjeblikket hellere bekymre os om den mulige arrestation af Mladic og Karadzic eller om iværksættelsen af støtten fra Den Europæiske Union. Der er her i Forsamlingen talt nok om EU-bidraget til, at Dayton-aftalen bliver en succes. Genopbygning, synlig og hurtig, er en væsentlig del. Vi håber hurtigt at modtage positive rapporter derom. Med alle problemer, som der er dér, bør der jo ihærdigt tages fat på dette aspekt af Dayton.
Min gruppe henleder derfor endnu en gang opmærksomheden på gennemførelsen. Vi ønsker, at EU-folkene kan handle hurtigt og effektivt på stedet. EU-kontorerne skal bemandes hensigtsmæssigt. Man skal kunne træffe beslutninger. Reglerne er der for at fremme dette, ikke for at skabe bureaukrati på stedet. Vi vil have, at Parlamentet fører tilsyn dermed og støtter derfor forslag, som muliggør dette, også i de ændringsforslag, som er forelagt i forbindelse med denne forordning. Forordningen skal fremme støtten. EU's bureaukratiske interesser kommer først på andenpladsen.
Forordningen nævner med rette prioriteterne inden for rammerne af støtten til genopbygningen. Efter vor opfattelse mangler der én vigtig støtte, nemlig støtten til udviklingen af demokratiet, og der er en vigtig fejl i den foreliggende forordning. Hvor skrøbelig situationen er der, fremgår af optakten til valget i Bosnien. Vi håber, at det bliver en succes, og at grunden dermed lægges til et demokrati, som er stærkere og bredere end det nuværende. En tilføjelse af dette element gennem vort ændringsforslag om konsolidering af demokratiet passer til den mere almene understregning af håndhævelsen af menneskerettighederne i den forordning, som EuropaParlamentet med rette vil præcisere på dette punkt.
Men foruden en løftet pegefinger ved at opstille disse menneskerettighedsbetingelser må Unionen også ville investere i demokrati og menneskerettigheder gennem genopbygningshjælp. Det vil også gøre EU stærkere i dialogen med andre involverede lande såsom Kroatien og Restjugoslavien.

Formanden
Mange tak, hr. Wiersma.
Vi afbryder forhandlingen, som vil blive genoptaget kl. 15.00, for at indlede afstemningen, således som det er fastsat på dagsordenen.

Afstemning
Formanden
Af grunde, som nogle af Dem er bekendt med, blev godkendelsen af protokollen fra i går udsat. Jeg sætter den således til afstemning nu.
(Protokollen godkendtes)

Palacio Vallelersund
Fru formand, i betragtning af sagens betydning vil jeg gerne præcisere nogle ting i forbindelse med den spanske udgave. I afsnit 12.4 i den spanske udgave mangler der i begyndelsen et stykke tekst, som på spansk mere eller mindre svarer til »enhver forskning med menneskeembryoner samt produktion...«.
Dernæst vil jeg gerne gøre opmærksom på oversættelsen af ændringsforslag 21, hvis originalsprog er tysk, som er blevet højst mærkeligt oversat til spansk og til italiensk, og som ikke kan accepteres.

Formanden
Fru Palacio Vallelersundi, jeg siger tak for Deres indlæg. Det samme gælder måske andre sprogudgaver, bl.a. den svenske udgave, som også kræver nogle rettelser. Jeg vil gerne gøre det helt klart, at alle sprogudgaverne bliver kontrolleret og tilpasset originalversionen, det vil sige den tyske udgave.
Efter afstemningen om ændringsforslag 32

Poisson
Fru formand, jeg vil gerne gøre opmærksom på, at mit anlæg ikke virkede, og at jeg ønskede at stemme for.

Formanden
Fru Poisson, der var kun tale om en elektronisk kontrol, og det ændrer heldigvis ikke noget ved afstemningsresultatet. Når det er sagt, vil jeg gerne bede Dem straks gøre mig opmærksom på, når anlægget ikke virker, før jeg erklærer afstemningen for afsluttet.

Gollnisch
Fru formand, jeg tror, at fru Poissons bemærkning er udtryk for et mere generelt teknisk problem, hvis De tillader mig at sige det.
Vi befinder og i en mødesal, som ingen formænd som følge af øjnenes normale placering i den menneskelige anatomi kan overskue med blikket. Det udgør et problem, som ofte er irriterende, nemlig at det undertiden undgår formandens opmærksomhed, når folk, navnlig i højre side af salen, beder om ordet eller ønsker at komme med indlæg til forretningsordenen. I vores nationale parlament, som De udmærket kender, fru formand, har man for at afbøde denne ulempe anbragt en medarbejder på hver side af formanden, og de har til opgave at holde øje med, når medlemmerne beder om ordet. Jeg tror, at det rent faktisk ville være en fordel at anvende samme fremgangsmåde her i salen. Jeg forstår ikke, hvorfor kollegerne forsøger at afbryde mig. Der er ikke noget usædvanligt i at ville forsvare mindretallets rettigheder.

Formanden
Hr. Gollnisch, jeg kan fortælle Dem, at formanden gør sig stor umage for at se til alle sider. Det bedste bevis er, at jeg netop har givet Dem ordet.

Pompidou
Fru formand, jeg fremsætter gerne dette mundtlige ændringsforslag, idet jeg dog ønsker at præcisere, at det snarere vedrører ændringsforslag 11 fra Den Liberale Gruppe. Princippet bag det mundtlige ændringsforslag er følgende: enhver forskning i embryonen forbydes, undtagen når formålet er at fremme embryonens udvikling. Og man kan så tilføje, for jeg hørte for lidt siden et andet mundtligt ændringsforslag, som skulle have været fremsat: «og det er forbudt at ødelægge embryonen«. Det mundtlige ændringsforslag får således følgende ordlyd: «forskning i embryonen forbydes, undtagen når formålet er at fremme embryonens udvikling«, hvilket er logisk, når man kun tillader, at der lægges tre embryoner op. Og vi tilføjer også: «det er forbudt at ødelægge embryonen«.

Formanden
Hr. Pompidou, lad os holde os til rækkefølgen. De stiller et mundtligt ændringsforslag, som i realiteten gælder alle ændringsforslagene og hele dette punkt. Kære kolleger, jeg tror, at det er bedst, hvis jeg spørger Dem, om der er indsigelser mod at sætte dette ændringsforslag til afstemning.
(Der gjordes indsigelse mod afstemning om det mundtlige ændringsforslag)

Gebhardt
Fru formand, da dette er et grundlæggende spørgsmål, som angår hver enkelts samvittighed, har min gruppe vedtaget, at alle skal stemme, som de hver især finder det rigtigt.

Formanden
Udmærket, fru Gebhardt, det er rigtigt, at der er tale om et vigtigt problem, og det er vi klar over ved afstemningen.

Pompidou
Fru formand, der er tale om at forbyde genterapi på kimcellelinjen, det vil sige på embryonen, ovarierne og testiklerne samt alle celler, som hænger sammen med forplantningssystemet. Hvis dette ændringsforslag vedtages, eller hvis denne bestemmelse vedtages, vil det ikke længere være muligt at behandle ovariekræft eller testikelkræft med radioterapi eller kemoterapi. Derfor ønsker jeg, at vi forbyder genterapi på kimcellelinjen, undtagen radioterapi eller kemoterapi til behandling af kræft i kønskirtlerne.
(Der gjordes indsigelse mod afstemning om det mundtlige ændringsforslag)

Telkämper
Fru formand, for os drejede det sig i forbindelse med denne betænkning og afstemning endnu en gang om at gøre det klart for Kommissionen, at vi ikke vil acceptere yderligere nedskæringer på udviklingsområdet. På tillægsbudgettet må vi konstatere, at de aftaler, vi har truffet med Kommissionen, simpelt hen ikke overholdes.
De budgetposter, der udgik - kvinder og den tredje verden, miljø og den tredje verden - har vi genopført, som de var. Vi var blevet enige med Kommissionen om, at der i GD VIII skulle besættes yderligere stillinger og at midlerne til disse stillinger, som vi ikke kan træffe afgørelse om, af Kommissionen skulle opføres til GD VIII, for at NGO-projekter, som er strandet på grund af personalemangel, kan gennemføres.
Vi må konstatere, at disse stillinger ikke er blevet oprettet. Tværtimod, i næste regnskabsår skal netop disse stillinger flyttes til GD I. Jeg synes, at denne fremgangsmåde endnu en gang skal påtales under tillægsbudgetproceduren. Det er i modstrid med det, Parlamentet har drøftet med Kommissionen. Denne samlede tendens fører til, at vi tvinges ud i noget, som vi forhindrede i fjor: Kommissionen fjerner pengene til udviklingspolitik for at fremme en - hvad jeg vil kalde - militariseret udenrigspolitik. Det vil vor gruppe ikke, det vil Udviklingsudvalget ikke, og jeg personlig har heller ikke villet det; derfor har jeg stemt i overensstemmelse hermed.
Betænkning af Brinkhorst
Fabre-Aubrespy
Fru formand, jeg stemte imod Brinkhorst-betænkningen, fordi den i realiteten sigter mod endnu en gang at skabe tvivl om sondringen mellem de obligatoriske udgifter og de ikkeobligatoriske udgifter.
I modsætning til det, der er blevet sagt både i Budgetudvalget og her i salen, indebærer Domstolens dom ikke nogen forpligtelse til, at Rådet skal udtale sig og nå til en aftale med Parlamentet om denne klassificering. Ordførerens egentlige mål med oprettelsen af en EUGFL-reserve på næsten 1, 4 mia ecu i år var i praksis at gøre det muligt at gøre det muligt at omfordele bevillinger, der ikke er blevet udnyttet under programmer, der er berettiget til ikke-obligatoriske udgifter.
Men Ministerrådets ønske, som består i at slette de ikke udbetalte bevillinger, må støttes på et tidspunkt, hvor man beder medlemsstaterne yde store ofre - en milliard ecu i restitutioner for alle 15 medlemsstater, en milliard franc for Frankrig, for eksempel - det må støttes for at bidrage til de overordnede bestræbelser på at begrænse de offentlige udgifter.

Poisson
Hr. formand, formålet med hr. Brinkhorsts betænkning er desværre det samme som hr. Wynns betænkning sidste år. Den tekniske målsætning er enkel: ordføreren hr. Brinkhorst ønsker at skabe en reserve af de midler, der ikke anvendes under EUGFL, Garantisektionen.
Der er tale om en skjult overførsel af obligatoriske udgifter til ikke-obligatoriske udgifter på trods af Domstolens afgørelse.
Politisk set er konsekvenserne af oprettelsen af denne reserve katastrofale for landbruget og fiskeriet. EuropaParlamentet ønsker at bestemme over en del af budgetmidlerne til disse to sektorer, som udgør mere end 50 % af Unionens udgifter.
Vi ved alle, at kun 5 % af vælgerne i Unionen arbejder inden for landbruget. Derfor har medlemmerne tendens til at ville fremme andre interesser end landbrugets. Vi ønsker nu at gøre samtlige medlemmer opmærksom på, at landbruget fortsat er en af Europas støttepiller.
Der kan naturligvis rettes kritik mod den fælles landbrugspolitik. Helt sikkert! Men er det bedre helt at undvære en landbrugspolitik? Det mener vi ikke.
Frem for at fjerne midler fra landbruget til fordel for andre politikker er det absolut nødvendigt at anvende alle fællesskabsmidlerne og anvende dem bedre, for at Den Europæiske Union fortsat skal være en førsteklasses landbrugsmagt, samtidig med at man bevarer integriteten i landdistrikterne. Det drejer sig om ligevægten i vores samfund.

Souchet
Lige som min gruppe stemte jeg imod hele Brinkhorst-betænkningen, fordi den følger i lige linje af en uheldig tendens, som en del af Parlamentet søger at gennemtvinge, og som vi fordømmer, en tendens, der består i, at man søger at få flere og flere obligatoriske udgifter over under de ikkeobligatoriske udgifter og på den måde i det skjulte ændre den kompetencefordeling, der er fastlagt i traktaterne. Men Europa-Parlamentet skal ikke sætte sig i Rådets sted med hensyn til fastlæggelsen af landbrugs- og fiskeribudgetterne.
Europa-Parlamentet er sammensat på en sådan måde, at landmændene og fiskerne er underrepræsenteret, mens disse samfundsgrupper har afgørende betydning for en række lande med hensyn til direkte og indirekte beskæftigelse, økonomisk produktion, social ligevægt, fysisk planlægning og landskabspleje. Der er således stor risiko for, at flertallet af Europa-Parlamentets medlemmer prioriterer andre interesser højere end landbrugets og kystområdernes.
En anden årsag til, at jeg på det kraftigste afviser princippet om at oprette en reserve: forslaget er baseret på forberedende dokumenter, der indeholder totalt arbitrære oplysninger. Man tager ikke hensyn til det foranderlige vejrlig, ændringer i kurserne på verdensplan og konsekvenserne af frihandelsaftaler, hvilket heller ikke er muligt.
Betænkning af Kittelmann
Ahlqvist, Theorin og Waidelich
Da vi stemte imod oprettelsen af en toldunion mellem EU og Tyrkiet, har vi i konsekvensens navn hverken stemt for eller imod denne betænkning. Vi ser ingen grund til at tage vor beslutning op til fornyet overvejelse, da vi kan konstatere, at der stadig er politiske fanger og stadig finder tortur af politiske fanger sted i Tyrkiet. Oprettelsen af toldunionen har desværre ikke påvirket Tyrkiet til at indstille sine overgreb på menneskerettighederne.

Lindqvist
EU burde stille større krav til Tyrkiet om, at det skal opfylde de tilsagn om demokrati, menneskerettigheder, ytringsfrihed og løsladelse af politiske fanger, som EU i forbindelse med vedtagelsen af toldunionsaftalen med Tyrkiet krævede, at det skulle afgive.
Jeg stemte imod toldunionsaftalen, for at EU kunne bevare sin forhandlingsposition over for Tyrkiet i spørgsmålet om menneskerettigheder. De krav, som Europa-Parlamentet stillede til Tyrkiet, da det stemte for toldunionsaftalen den 12. december 1995, må nu opfyldes.
Jeg har stemt imod betænkningen, fordi de krav, som EU stillede til Tyrkiet i forbindelse med indgåelsen af toldunionsaftalen, ikke er blevet opfyldt.

Kreissl-Dörfler
Gruppen De Grønne i Europa-Parlamentet har stemt imod Kittelmannbetænkningen, ikke fordi vi er imod de af ordføreren foreslåede ændringer i Kommissionens tekst, men fordi vi mere end nogensinde siger nej til en toldunion med Tyrkiet. Teknisk er de forslag, som Udvalget om Eksterne Økonomiske Forbindelser jo også godkendte i sin udtalelse, absolut fornuftige, når man ikke vil lade Kommission og Råd træffe afgørelse på egen hånd i Det Blandede Udvalg, men forsøger at sikre i det mindste et minimum af kontrol fra EP's side.
Men disse - inden for den nævnte ramme - fornuftige tekniske forslag til forbedring ændrer jo ikke noget væsentligt ved det politisk forkerte udgangspunkt for denne toldunion. Jeg husker stadig udmærket, da der for syv måneder siden, midt i december i fjor, blev stemt om toldunionen i Europa-Parlamentet. Man skulle stemme for toldunionen, lød det enstemmigt fra så godt som alle grupper, også fra De Europæiske Socialdemokraters Gruppe, fordi man kun på den måde kunne støtte Ciller-regeringen ved valget og forhindre, at Tyrkiet blev fundamentalistisk. I dag har islamitterne regeringsmagten - og det var fru Ciller, der banede vejen for dem.
Tyrkiet var allerede, inden islamitterne overtog magten, en politistat med et militærdiktaturs træk. Nu bliver landet også til et religiøst diktatur. Endnu et undertrykkende element føjes til, men det skal tilsyneladende ikke have konsekvenser.
Jeg var selv i Istanbul fra den 1. til den 3. juni med en delegation fra Gruppen De Grønne i Europa-Parlamentet i anledning af HABITAT II-konferencen. Vi ønskede med vor nærværelse at beskytte menneskerettighedsforeningen, som især vil henlede opmærksomheden på den brutale undertrykkelse af selvstændighedsbestræbelserne i Kurdistan, og støtte den offentligt. Også vi parlamentsmedlemmer blev hele tiden udspioneret og generet i Istanbul. Således blev Claudia Roth forhørt af politiet i mere end en time, efter at hun havde afholdt en pressekonference. En medarbejder fra gruppen var anholdt i mere end en time, fordi hun i NGO-forum havde uddelt informationer om vore arrangementer.
Der skal ikke være en toldunion med en stat, der end ikke respekterer de mest elementære grundlæggende frihedsrettigheder, f.eks. meningsfrihed, og som fører en beskidt krig mod en del af sin befolkning og mod en hel region. EP bør derfor ikke tage flere skridt i den forkerte retning og i første omgang henlægge alle beslutninger, som sætter gang i toldunionen, indtil der hersker demokrati og fred i Tyrkiet.
Betænkning af Pelttari
Breyer
Fru formand, den omstændighed, at Pelttari-betænkningen ikke blev vedtaget, er beskæmmende for Europa-Parlamentet. Det er en sort dag for Parlamentet. Den kendsgerning, at Parlamentet ikke tog stilling til et så vigtigt spørgsmål som forslaget til en konvention om bioetik, må betegnes som en skandale. Det forslag til en konvention om bioetik, som for øjeblikket er fastsat af styringsudvalget, betyder en relativering af menneskerettighederne. Det har med rette rystet mange i medlemsstaterne. Det er et tegn på åndeligt armod, at vi ikke tog stilling til det og at ifølge dette forslag til konvention f.eks. forskning på personer, der ikke er i stand til at give deres samtykke, fortsat er tilladt. For det betyder jo indledningen til en omgåelse af menneskerettighederne.
I forslaget til konvention er et forbud mod forskning i genterapi på menneskelige kønsceller heller ikke sikret. Dermed åbnes døren på vid gab for menneskeavl. Endvidere står i forslaget til konvention fortsat en bagdør på klem for forbrugende forskning på fostre. Den skal ganske vist kun være tilladt, hvis der er sikret en passende beskyttelse. Men det bliver ved fortielser, da der i forslaget til konvention overhovedet intet står om, hvorledes denne beskyttelse skal se ud.
Med Pelttari-betænkningen havde vi haft chancen for at sende et helt klart signal til den parlamentariske forsamling og tillige til Europarådet, nemlig at dette forslag til konvention skal forkastes. Ved ikke at vedtage betænkningen har vi desværre forødt denne chance. Vi kunne med vor beslutning have gjort det klart, at vi vil gå imod udhulingen af menneskerettighederne, for tilsikrede menneskerettigheder må ikke drages i tvivl. Men med konventionen om bioetik beskyttes menneskerettighederne netop ikke, tværtimod legitimeres en udhuling af dem. Derfor mener jeg, at det er en skandale, et tegn på åndeligt armod, og det er beskæmmende for Europa-Parlamentet, at vi ikke har vedtaget denne så fremragende betænkning, som ville have betydet et helt klart signal om, at konventionen skal forkastes.

Seillier
Fru formand, det er en skam, at Parlamentet ikke vedtog Pelttari-betænkningen, hvor man fremsatte forbehold over for konventionsudkastet, som er meget farligt i sin nuværende udformning. Vi har fået bekræftet visse smukke principper i konventionsudkastet, men de vigtigste spørgsmål henvises til protokoller, hvis indhold vi ikke kender, og de giver anledning til den største uro, navnlig hvad angår personer, der ikke er i stand til at give samtykke. Parlamentet havde fremsat forbehold, som Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder havde tilsluttet sig, og det er meget beklageligt, at vi ikke ved afstemningen fastholdt disse forbehold for at beskytte de personer, der ikke er i stand til at give samtykke.
På samme måde henvises spørgsmålet om beskyttelse af embryonen til protokollen. Men hvad gør CDBI, som skal udarbejde denne protokol? Det ved vi ikke. Jeg tilslutter mig det, der står i stk. 3, 4 og 5 i punkt 12: de skal tjene som retningslinjer ved udarbejdelsen af denne protokol, og hvis det ikke sker, overtræder vi virkelig menneskerettighederne på et meget væsentligt punkt.
I forbindelse med kunstig befrugtning fremhæver hr. Pelttari noget meget vigtigt i sin betænkning: man må kun frembringe de embryoner, som skal lægges op i kvinden, idet der ellers blive tale om et veritabelt eksperiment som følge af nedfrysningen og opbevaringen af menneskelige væsener i nedfrosset tilstand, selv om vi fra eksperimenter med mus ved, at denne nedfrysning medfører følgevirkninger og efterfølgende problemer.
Med hensyn til genomet kan man heller ikke der forestille sig, at nogle få mennesker, uanset om de er eksperter eller videnskabsmænd, får den ekstraorbitante magt til at gribe ind i kimcellelinjen, hvor man piller ved fremtiden for selve mennesket som art. Hvad angår genetisk ændring af organer, det er helt i orden, men når der er tale om gener, der hænger sammen med selve arvemassen, er det utilladeligt, at noget menneske, uanset hvem, får lov til at gribe ind. Så er der virkelig tale om, at et menneske udnytter et andet, en udnyttelse, som er langt alvorligere end den økonomiske eller sociale eller andre former for udnyttelse.
Afslutningsvis vil jeg sige, at der her virkelig er tale om et spørgsmål om civilisation og grundlæggende humanisme, som Europa-Parlamentet såvel som Europarådet skal tage stilling til. Vi må ikke begå en undladelsessynd. Videnskaben og samvittigheden er enige i dette tilfælde: Pelttari-betænkningen ville have gjort det muligt at stille begge tilfreds. Derfor er det stor beklagelse og stor tristhed, jeg udtrykker på min gruppes vegne.

Ahern
Som politikere er det vor pligt at stille spørgsmål og foreslå løsninger; men den humane genteknologi påvirker alle sider af folks privatliv. Dette er ikke en sag, som Europa-Parlamentet eller Det Europæiske Råd bare kan udtale sig om fra højere sted. Det er en sag, der kræver samfundets samtykke. Betænkningen kræver en meget bred offentlig debat og medvirken, så vi kan få konsensus. Denne debat bør finde sted før og ikke efter, at vi kommer med en udtalelse om, hvad der er rigtigt og forkert.
Debatten har vist, at problemerne går helt ind til kernen af samfundets syn på sig selv og den konflikt, som denne teknologi giver anledning til. Reproduktive rettigheder, abort, genetiske tests, embryonterapier, genterapier, beskyttelse af enkeltpersoners genetiske oplysninger, rettigheder for personer, som ikke kan give deres samtykke - alle disse spørgsmål og flere til er ømtålelige og følsomme emner.
Vi vil blive tilbudt overforenklede løsninger på problemer, som vi end ikke vidste, vi havde. Genetisk determinisme - den opfattelse, at alle vore fysiske og mentale egenskaber kan identificeres via vores DNA - er en meget farlig vej.
Man vil lægge pres på os for at få lov til at anvende teknologien til at gøre menneskeslægten »normal« ved kun at udvælge de karakteregenskaber og træk, som svarer til en eller anden forestilling om det »ideale« menneske. Vi risikerer at skabe en »menneskelig monokultur.«
Det er uacceptabelt, at der handles med menneskelige embryoner eller frembringes embryoner med henblik på forskning. Forskning, der foretages på personer uden deres tilladelse, må kun finde sted, hvis den direkte er til gavn for de pågældende personer. Det vil være skammeligt, hvis Parlamentet forkaster denne betænkning.

Gahrton og Schörling
Anvendelsen af biologi, bioteknologi og medicin samt forskningen på disse områder stiller os mennesker over for svære etiske problemstillinger.
Udviklingen går meget hurtigt på det bioteknologiske område, som er så kompliceret og avanceret, at samfundsdebatten udebliver, og dialogen og debatten udelukkende foregår mellem forskere (som ofte er uenige).
For at få den brede samfundsdebat, som der er behov for om et for menneskeheden så afgørende spørgsmål som genetisk kortlægning, kræves der mere tid - der er brug for et moratorium, især når det gælder anvendelsen af forskningen i genetik.
Forsigtighedsprincippet - hensynet til kommende generationer - må veje tungere end en hurtig udvikling inden for genteknologien.

Hautala
Bioteknologi er en af de industrisektorer i Europa, der udvikler sig hurtigst. Den skaber også svære etiske problemer. Hvad sker der for eksempel med de menneskelige embryoer, der bliver »til overs« efter en kunstig befrugtning? Kan de bruges til forskning? Eller kan de genetiske arveanlæg ændres med nogle præcisionsgener? Hvor langt tør eller må vi gå i genforsøg?
Ifølge udkastet til Europarådets konvention bør parterne beskytte menneskets værdighed og identitet samt sikre alle en ret til selv at bestemme på det biologiske og lægevidenskabelige område. Umiddelbart efter dette fastslås det tvetydigt i konventionen, at menneskers velbefindende bør have førsteprioritet på lige fod med det enkelte samfunds og videnskabens interesser. Hvordan kan man i det hele taget sidestille disse to ting i den samme sætning? Betyder det, at hvis forskningsresultaterne er betydelige, kan der i forskningen tages større risici?
I artiklerne tages der også stilling til samtykkeproceduren. Det enkelte individ bør selv frit kunne give sit samtykke til forsøgene. Der findes imidlertid mennesker, der ikke de fornødne psykiske eller fysiske evner til at forstå forsøgene. Det er også et problem, at selv en rask person ikke altid forstår, hvad lægen siger.
De Grønnes Gruppe stemte for betænkningen, da det er vigtigt, at vi nu indtager en kritisk holdning til denne internationale aftale. I hr. Pelttaris betænkning kunne man have indtaget en endnu skarpere holdning. For eksempel er det farligt med indgreb i arveanlæggene i forbindelse med genforskning.
Der er brug for både aftalen og en politik for bioetik for at undgå, at mennesker gøres til samme slags uhyrer som visse husdyr, som f.eks. de dyr, som er fjernt beslægtet med en belgisk ko og ligner et kødbundt, der står på sine skrøbelige ben og bærer på bøfkød. Vi har nu brug for en offentlig debat om bioetik.

Holm
Jeg stemmer for betænkningen, som behandler nogle meget vigtige etiske spørgsmål i forbindelse med et meget hurtigt voksende forskningsområde. For at den nye teknologi ikke skal komme ud af kontrol, er det nu på høje tid, at der fastsættes nøje, restriktive rammer for, hvordan denne forskning skal foregå. Navnlig med hensyn til den forskning, hvor der anvendes embryoer, gælder det om, at det er etikken, og ikke teknologien, der sætter grænserne.
Det er endvidere helt uacceptabelt at foretage gendiagnostik for at opnå afkom med »ønskværdige« anlæg. Genteknologi kan utvivlsomt hjælpe mennesker med svære, i dag uhelbredelige sygdomme, men at modificere arveanlæg af andre årsager er helt forkasteligt og risikerer at udhule princippet om, at alle mennesker er lige meget værd. Inden for genteknologien skal forsigtighedsprincippet naturligvis finde anvendelse.
Afslutningsvis vil jeg gerne understrege, at debatten om bioetik, som mange mennesker er engageret i, må føres i, og sammen med, offentligheden, således at en eventuel ekspertkomité ikke bevæger sig bort fra alment accepterede etiske principper.

Lindholm
Der var engang, hvor mennesket var teknologiens herre, og hvor det var menneskets behov , der styrede udviklingen inden for teknologien og forskningen.
I dag, år 1996, er situationen ofte den omvendte. Teknologien og forskningen lever deres eget liv - ofte uafhængigt af de faktiske behov. Den genteknologiske forskning er et eksempel herpå. Den er også et skræmmebillede på en »udvikling«, som vi i dag ingenlunde kan overskue følgerne af og farerne ved. Måske vil vore børn og børnebørn om nogle år med rette »forbande« os.
På nuværende tidspunkt ville et moratorium være det bedste for at give tid og plads til brede offentlige debatter, inden der træffes yderligere beslutninger.
Pelttari-betænkningen var et forsøg på at bremse op i den aktuelle situation for at få bedre kontrol med udviklingen, og derfor stemte jeg for den.
Det er yderst beklageligt, at betænkningen ikke vandt støtte i Parlamentet.

Ripa di Meana
Det er et meget følsomt emne, Europa-Parlamentet i dag skal udtale sig om, og som på forskellig måde og til forskellige tider har appelleret til fantasien og - hvorfor ikke? - tillige til mange videnskabsmænds, kunstneres, filosoffers og skribenters samvittighed. Jeg husker historien om Faust og hans pagt med djævelen, historien om Frankenstein, Troldmandens lærling, filmen »Blade Runner« blot for at nævne et par stykker af de mest kendte. Og jeg husker også en passus fra Biblen: «Du skal underlægge dig jorden og dyrene«.
Det er rigtigt, at de nye forsøgsteknikker gennem et dybere kendskab til egenskaberne og svaghederne ved vore og de øvrige dyrs gener åbner nye og fristende perspektiver for den medicinske forskning. Men de gør det også vanskeligere at kontrollere og hindre forfejlede udviklinger, der er farlige for menneskeheden og hele verden.
Et forsøg på at etablere en adfærdskodeks inden for bioetikken er derfor velkomment. Og de Grønne har i Udvalget bidraget konkret til at afpudse forslaget.
Konkret gentager vi:
frembringelse af menneskelige embryoer skal endeligt forbydes, ikke blot med forskningsformål; -personer, der ikke kan handle fornuftsmæssigt, skal sikres og beskyttes mod enhver form for udnyttelse; -for så vidt angår behandlinger før fødslen skal kvinden have det sidste og eneste ansvar for afgørelsen; -enhvers »genetiske« intime sfærer skal respekteres strengt.Det står så tilbage at håbe, at konventionen om bioetik vil kunne bidrage til disse »gotiske« visioner, som allerede står så smukt nedfældet på papiret. Det er gennem kendskabet til historien, at opstillingen af normer på det bioetiske område stadig er problemet i samfundene ved årtusindskiftet og endda det mest følelsesladede problem, fordi det anslår ubevidste strenge vedrørende livet og døden, og navnlig den opfattelse, mennesket har af sig selv.

Roth
Fremtiden inden for den humane genteknologi er fuld af etiske og praktiske problemer. I løbet af de næste par år vil vi opnå et næsten komplet kendskab til det menneskelige genoms sammensætning, men vi vil sandsynligvis stadig ikke være i stand til at forstå den komplekse, gensidige påvirkning mellem menneskets sind og krop eller den indbyrdes forbindelse mellem mennesker og det levende miljø omkring dem.
Debatten har vist, at problemerne går helt ind til kernen af samfundets syn på sig selv og den konflikt, som denne teknologi giver anledning til. Reproduktive rettigheder, abort, genetiske tests, embryonterapier, genterapier, beskyttelse af enkeltpersoners genetiske oplysninger, rettigheder for personer, som ikke kan give deres samtykke - alle disse spørgsmål og flere til er ømtålelige og følsomme emner.
Vi vil blive tilbudt overforenklede løsninger på problemer, som vi end ikke vidste, vi havde. Genetisk determinisme - den opfattelse, at alle vore fysiske og mentale egenskaber kan identificeres via vores DNA - er en meget farlig vej. Man vil lægge pres på os for at få lov til at anvende teknologien til at gøre menneskeslægten »normal« ved kun at udvælge de karakteregenskaber og træk, som svarer til en eller anden forestilling om det »ideale« menneske. Vi risikerer at skabe en »menneskelig monokultur.«
Et typisk træk ved vor besættelse af den teknologiske udvikling er, at hvis vi får nye oplysninger og nye teknikker, skal vi absolut anvende dem. Det er sandt, at vi ikke kan glemme den viden, vi har erhvervet, men det ville være rart at tænke på, at vi i et udviklet samfund er i stand til at foretage et dybt ansvarsfuldt valg med hensyn til, hvad vi bruger den til. For at sige det enkelt: når der er nogle ting, vi kan gøre, bør vi så altid gøre dem?
Som politikere er det vor pligt at stille spørgsmål og foreslå løsninger; men den humane genteknologi påvirker alle sider af folks privatliv. Dette er ikke en sag, som Europa-Parlamentet eller Det Europæiske Råd bare kan udtale sig om fra højere sted. Det er en sag, der kræver samfundets samtykke. Betænkningen kræver en meget bred offentlig debat og medvirken, så vi kan få konsensus. Denne debat bør finde sted før og ikke efter, at vi kommer med en udtalelse om, hvad der er rigtigt og forkert.
Jeg tror, at vi kun lige har taget hul på disse spørgsmål, og selv om denne betænkning definerer noget af grundlaget, er den langt fra at skabe den etiske og filosofiske ramme, som kan lede os ind i det næste århundrede.
Af alle disse grunde ville det have været af den største betydning at få en udtalelse fra EuropaParlamentet om dette emne - selv om jeg heller ikke var helt glad for betænkningen på alle punkter. Skuffelsen er følgelig stor over, at vi igen en gang ikke har sagt noget om et emne, som vi i særlig grad burde udtale os klart om. Og det er mig uforståeligt, af hvilke grunde de kolleger, navnlig fra PSE's rækker, der har stemt imod, har nægtet Europa-Parlamentet en kritisk udtalelse om Europarådets konvention om bioetik. Derved styrkes denne konvention og det besværlige detailarbejde med at forbedre den har fået et alvorligt slag. Det vil ikke desto mindre fortsætte.

Tamino
Jeg vil stemme for hr. Pelttaris betænkning om konventionen om »bioetikken« eller rettere »menneskerettighederne og biomedicinen« for at fremhæve nødvendigheden af yderligere uddybelser og omfattende ændringer af udkastet.
Særlig vil jeg understrege nødvendigheden af at sikre det frie og bevidste samtykke, der skal gives af enhver, der er fuldt oplyst om tingene, og som underkastes et medicinsk indgreb, så meget mere når der er tale om biomedicinske forsøg. Når man har til hensigt at handle i forhold til inhabile personer, der ikke kan give et sådant samtykke er indgrebet så meget mere kun acceptabelt, dersom det kommer den direkte berørte til gavn, og dersom det fornødne samtykke gives af hans værge.
Det skal ligeledes fremhæves, at forsøg med mennesker aldrig må ske mod betaling, fordi enhver form for handel vedrørende det menneskelige legeme er utilstedelig. Og det samme skal gælde for donation af organer og væv.
Eksperimenter med embryoer skal principielt forbydes og frembringelse af embryoer til forsøg skal helt forbydes. Den eneste form for forsøgsvirksomhed, der kan accepteres, er den, der har den ufødtes eller moderens eller begges sundhed til formål, og kvindens selvbestemmelsesret skal altid bestå. Intet indgreb må derimod have udvælgelsesformål eller racehygiejnisk formål.
Endelig må ingen form for forsøgsvirksomhed gribe ind i kimcellelinjen med henblik på overførsel af ændrede egenskaber til afkommet. Som følge heraf skal konventionsforslaget ændres yderligere. Vi støtter derfor hr. Pelttaris betænkning, fordi den er en betingelse for at man endnu holder debatten om disse emner åben, idet deres betydning for menneskehedens fremtid ikke tillader halve eller improviserede løsninger.

Theonas
De nyopdagelser og perspektiver, som den videnskabelige udvikling og praksis baner vej for, skaber et stærkt behov i samfundet for beskyttelse af menneskets rettigheder og værdighed. Dette krav vedrører navnlig de videnskabelige landvindinger inden for bioteknologien og især genetikken, som indeholder store muligheder for sundhedssektoren med hensyn til sygdomsforebyggelse og - behandling; men samtidig rummer de også væsentlige risici for at komme for langt væk fra den medicinske og videnskabelige opgave med uoverskuelige følger for selve menneskeartens fremtid.
Indgreb i den genetiske kode for at udvikle udvalgte egenskaber og skabe individer og befolkninger, der er egnede til særlige anvendelser og formål, går i retning af eugenik og rejser flere spørgsmål om, hvorvidt man kommer for langt væk fra menneskets bestemmelse, med uoverskuelige følger for menneskehedens fremtid, eftersom de hidtidige resultater og videnskabelige erfaringer ikke er tilstrækkelige til at give troværdige oplysninger om de genetisk ændrede organismers forenelighed med miljøet.
Det bekymrer os især, at et spørgsmål som dette, med de alvorligste konsekvenser og moralske dimensioner, imødegås i en overvejende økonomisk, merkantil ånd. Anvendelsen af bioteknologiske produkter sker ikke på grundlag af videnskabelige kriterier, men for at tjene den aktuelle kapitals behov for bevægelse og for at høste profit. Den bioteknologiske udvikling foregår allerede i store centre med brede økonomiske muligheder, hvor videnskabsmændenes deltagelse i den endelig vurdering af nyopdagelserne ikke altid er den afgørende. Procedurerne og den juridiske ramme fastlægges ud fra forretningsmæssige kriterier og tager udelukkende sigte på en stærk forøgelse af de økonomiske aktiviteter, skabelsen af et marked og sikring af konkurrencedygtige investeringer.
Vi finder det nødvendigt, at der sideløbende med bioteknologien sker en udvikling og styrkelse af forskningsgrene, der kan vurdere og undersøge eventuelle risici for mennesket og miljøet ved bioteknologiske og genetiske nyopdagelser, at der foretages en grundig undersøgelse og udformning af etiske regler, som skal styre såvel forskningen som den praktiske anvendelse inden for det bioteknologiske område, samt udformes regler og bestemmelser på juridiske grundlag, som beskytter mennesket mod grundløst misbrug af de bioteknologiske og genteknologiske resultater.

Vaz da Silva
Den Europæiske Union er en moralsk enhed med et stor ansvar over for sine egne borgere og andre landes borgere, og det gælder såvel de lande, der ansøger om medlemskab, som de lande, der i andre dele af verden retter blikket mod Unionen. I betragtning af at respekten for det enkelte menneske er fundamentet for Vestens demokratiske ånd, er det uacceptabelt, at spørgsmålet om Den Europæiske Unions tiltrædelse af Den Europæiske Menneskerettighedskonvention og nu konventionen om bioetik, stadig er uafklaret. Love og traktater er til for at tjene mennesket og ikke omvendt. Hvis traktaten ikke giver mulighed for tiltrædelse, må traktaten ændres, og det er da også ved at blive gjort.
Vi må først og fremmest sørge for, at vi ikke giver resten af verden det indtryk, at Den Europæiske Union er hurtig, når det gælder om at forsvare sine egne interesser, men langsom, når det gælder om at håndhæve sine principper.
At Europa-Parlamentet stemmer imod denne tekst, som den finder utilfredsstillende, må ikke forlede nogen til at mene, at vi ikke har pligt til at medvirke aktivt til at regulere dette så vigtige område for den europæiske forskning i de kommende år.

Wolf
En del kolleger, netop fra den sydlige del af EU, vil finde det antirationalistisk, når der i dette spørgsmål argumenteres med kategorier som respekt/agtelse over for skabningen, humanum o.l. Jeg anser imidlertid - efter at det økologiske paradigma er opstået - dette for ligefrem at være det modsatte: en central kategori af en rationalisme, der stræber efter oplysning også om sig selv og som, for så vidt angår de farer og risici, den har løbet, ikke mere kan overlades til en metafysisk tro på fremtidige teknologiske problemløsninger. Det gælder snarere om her og nu at tiltræde det tilstrækkelige bevis på, at risici, der ikke kan begrænses, kan udelukkes positivt - og ikke skjules bag f.eks. den ubestemte kategori restrisiko.
Netop i det bevidst og ansvarsbevidst at påtage sig bevisbyrden ligger i dag kernen i ansvarsbevidst videnskabelig rationalitet - ikke i f.eks. at holde fast ved en blind tiltro til ubegrænsede fremtidige problemløsninger!
Betænkning af Caudron
Theonas
Ingen kan være i tvivl om, hvilken dramatisk situation stålsektoren befinder sig i - en sektor som tidligere var løftestang for den europæiske økonomiske vækst.
I løbet af de sidste tyve år har Europa mistet over 500.000 arbejdspladser inden for denne sektor, og tusindvis af virksomheder har måttet lukke. I mit eget land meddelte branchens største virksomhed for nylig i forbindelse med en ny, generel omlægning, at den måtte lukke to afdelinger og afskedige 250 ansatte, hvorved personalet skæres ned til 500 fra at have været 3.000 inden de forskellige omlægninger. Man frygter for en lukning af hele virksomheden.
Hvad er så EU's holdning til denne situation?
Også inden for denne sektor fortsætter EU sin nul-støttepolitik og bidrager reelt til sektorens opløsning til gavn for de store monopolinteresser fra tredjelande. Samtidig forbyder det medlemsstaterne at føre sektorpolitik. Hvad angår den statslige støttepolitik, kæder EU godkendelsen af denne støtte sammen med vedtagelsen af omstruktureringsprogrammer, hvor de grundlæggende parametre er yderligere indskrænkninger af produktionskapaciteten og drastiske nedskæringer af arbejdspladser. Samtidig træffer EU heller ingen foranstaltninger for at imødegå problemet med ukontrolleret import af stål fra tredjelande, der fører dumpingpolitik, hvilket skaber en situation med illoyal konkurrence, som rammer fællesskabsproduktionen.
Imødegåelsen af de aktuelle alvorlige problemer, såsom udvikling af produktivitet og konkurrencedygtighed, kan ikke bruges som alibi for at undlade enhver form for beskyttelse af arbejdstagerne og for en bred anvendelse af midlertidig arbejdskraft og overarbejde. Erfaringen viser, at omstruktureringer uden hensyntagen til arbejdstagernes rettigheder ikke giver gode resultater.
EU bør træffe øjeblikkelige foranstaltninger til imødegåelse af problemet med den omfattende import af stålprodukter til sektoren fra lande, der anvender dumpingmetoder, enten ved hjælp af relevante aftaler eller ved hjælp af anerkendte forsvarsmidler inden for internationale handelsrelationer.
De muligheder for importudvikling, der findes på internationalt plan, bør udnyttes, navnlig over for udviklingslandene.
Der bør træffes foranstaltninger til styrkelse af investeringer i sektoren, især inden for fremstilling af nye produkter, og foranstaltninger til fremme af efterspørgslen på fællesskabsstålvarer, især inden for byggebranchen og offentlige arbejder.
Hvis man insisterer på at fortsætte med fremgangsmåder og valg, som erfaringen har vist er uanvendelige, vil det eneste resultat være en yderligere forværring af krisen, og en af de mest dynamiske industrisektorer vil dø ud.

Schörling
Jeg er enig med ordføreren, hr. Caudron, i, at der er behov for en strukturomlægning inden for stålindustrien, bl.a. for at løse de problemer med hensyn til miljø, social dumping og arbejdsløshed, der følger i kølvandet på en industri, hvis aktivitet er i aftagende.
Dog mener jeg, at det må være op til hver enkelt medlemsstat selv at afgøre og vurdere, om den vil støtte sin stålindustri eller ej. Medlemsstaten må kunne foretage de afgrænsninger, der gælder for støtte begrundet i sociale, regionale og/eller produktionsmæssige hensyn.
Betænkning af Fernández-Albor
Olli Rehn
Fru formand, jeg blev nødt til at undlade at stemme, selvom jeg synes, at betænkningens grundlæggende målsætning er rigtig. Den Europæiske Unions handleevne i udenrigs- og sikkerhedspolitikken bør styrkes, som det sørgelige eksempel med Bosnien har vist. Betænkningen lider imidlertid af to mangler: for det første, erkendes NATO's rolle som hjørnesten i den europæiske sikkerhedsstruktur ikke i betænkningen. Det er ret påfaldende, at NATO ikke bliver nævnt én eneste gang i en betænkning om FUSP. Den er langt fra virkeligheden især når IFOR og CJTF er så vigtige dele af den europæiske sikkerhedsstruktur, og når Frankrig er vendt eller er ved at vende tilbage til NATO's ledelsessystemer. For det andet erkendes alliancefrihedens betydning heller ikke tilstrækkelig klart i betænkningen som en del af det europæiske sikkerhedssystem, der er under udvikling. Alliancefrihed er ikke nødvendigvis et evigt dogme, men for øjeblikket er det et bidrag til stabiliteten i Europa især i Nordeuropa. På dette punkt er betænkningen også i modstrid med fru Maij-Weggens betænkning, som vi stemte om, i forbindelse med forhandlingen om regeringskonferencen.

Konecny
Fru formand, vi østrigske socialdemokrater er meget glade for, at vi i sidste instans kunne stemme for denne betænkning, fordi et efter vor mening farligt, risikofyldt og især for vort land uacceptabelt sikkerhedspolitisk perspektiv i og med vedtagelsen af ændringsforslag nu ikke er udtryk for Europa-Parlamentets mening. Vi går netop ikke ind for en fortsættelse af den kolde krig med andre midler, men for en fordomsfri ny start i sikkerhedspolitikken. Denne nye start kan ikke føre os til militærblokke, der har våben i overflod, men kun til en ny form for fælles europæisk sikkerhedssystem. At der i den forbindelse kan læres noget af de forskellige sikkerhedspolitiske erfaringer, og især af de neutrale staters, anerkendes nu udtrykkelig i denne tekst, og det har gjort det muligt for os at stemme for denne betænkning.

Bösch
Fru formand, løsningen på de sikkerhedsproblemer, Europa uden tvivl har, kan efter de østrigske socialdemokraters bedste overbevisning givet kun bestå i den uden tvivl vanskelige udvikling af et europæisk sikkerhedssystem. Et sådant system skal opfatte navnlig Rusland ikke som modstander, men som partner, og det skal i sin virkning række ud over Europa rent geografisk.
Et sådant system vil være i stand til at yde noget, som efter alle eksperters mening en blot og bar udvidelse af de eksisterende militærblokke og deres integration i den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik bestemt ikke kan, nemlig at realisere øget sikkerhed for Europa. En europæisk militærblok helt frem til Ruslands grænser vil derimod ikke bringe dette kontinent mere, men mindre sikkerhed.

Hlavac
Fru formand, kære kolleger, det grundlæggende spørgsmål, vi skal stille os, er følgende: Hvad er det for et fremtidigt Europa, der foresvæver os? Er det et Europa, der øger antallet af atomvåben og som anser de tilgrænsende stater for farlige fjender og behandler dem derefter? Er det et Europa, der lader, som om den kolde krig endnu ikke var forbi, og som nu glæder sig over, at grænsen ind til »fjenden« er blevet rykket lidt? Eller er det en union, der som et stærkt centrum i et omfattende europæisk sikkerhedssystem fører en effektiv fælles udenrigspolitik, hvor nabostaterne ikke betragtes som modstandere, men som sikkerhedspolitiske partnere?
For os østrigske socialdemokrater kan - ikke mindst på grundlag af de erfaringer, vi har gjort med vor nationalitetspolitik - kun sidstnævnte koncept komme på tale.

Graenitz
Fru formand, kære kolleger, Østrig har en god og succesrig tradition for neutralitet. Vi socialdemokrater har aldrig opfattet denne neutralitet som gående ud på at holde sig udenfor, men som den politiske opgave at engagere os i vanskelige konflikter med det uafhængige standpunkt, at vi bestræber os på fred, som grundlag.
Vi ser i vor neutralitet heller ingen hindring for aktivt og fulde af initiativer at deltage i en fælles udenrigspolitik for Unionen og opfylde de forpligtelser til solidaritet, som alle i Unionen skal påtage sig. Vi ved kun for godt, at de verdenspolitiske rammevilkår for vor neutralitet i dag er nogle andre end for et årti siden.
Men neutralitet betyder for os ikke manglende fleksibilitet, og jeg tror, at vi netop i behandlingen af de seneste års europæiske konflikter har bevist, at neutralitet under nye vilkår også kan omdefineres.

Crepaz
Fru formand, efter de østrigske socialdemokraters overbevisning er de sikkerhedspolitiske erfaringer, som vort land og dets befolkning har gjort med neutraliteten, ikke kun noget, der skal bedømmes positivt, når man ser tilbage rent historisk. Disse erfaringer har stadig også en aktuel betydning, der fortsat er i stand til at bestemme vor sikkerhedspolitik.
Vi østrigske socialdemokrater indrømmer, at andre lande lige som vi har gjort deres særlige sikkerhedspolitiske erfaringer, som de ligeledes bedømmer positivt og som de vil drage nytte af i fremtiden. Men det forholder sig nu en gang ikke således, at det ene sikkerhedspolitiske koncept, nemlig medlemskab af NATO, på en vis måde har vundet efter 1989, og det andet, neutralitet, tabt. Europa skal lære af begge koncepter, og jeg tror, det vil vinde derved.

Meier
Fru formand, det er allerede betænkeligt nok, når US-kongressens budget office i tilfælde af en udvidelse af NATO frem til Ruslands grænser inden år 2010 regner med ekstra udgifter for USA på 18, 9 mia $, for de hidtidige NATO-medlemmer i Europa på 54 mia $ og for de nye medlemmer i Østeuropa på 51, 8 mia $. Endnu mere betænkeligt er det dog, at budget office dernæst må konstatere, at selv med disse gevaldige omkostninger på mere end 124 mia $ kan en effektiv militær beskyttelse af de baltiske stater, Rumænien og Ukraine overhovedet ikke komme i stand og af de øvrige østeuropæiske stater kun i meget begrænset omfang.
En sådan indrømmelse af det umulige i dette sikkerhedspolitiske koncept må da tilskynde os til at søge efter alternative koncepter. Denne søgning efter et nyt sikkerhedspolitisk koncept for Europa ser vi østrigske socialdemokrater i EP i dag som en hovedopgave for europæisk politik.

Hawlicek
Fru formand, vi østrigske socialdemokrater ønsker, at Europa-Parlamentet skal yde et effektivt bidrag til søgningen efter et omfattende fremtidsorienteret sikkerhedspolitisk koncept. Et skridt i den retning har afstemningen i dag betydet. Da ændringsforslagene fra De Europæiske Socialdemokraters Gruppe i Parlamentet er blevet vedtaget, videreføres det forældede koncept fra den kolde krig ikke. Vi er lykkelige for, at udtrykket fælles atomar afskrækkelsesmagt kunne fjernes og at ikke kun de historiske erfaringer med NATO, men tillige den positive historiske erfaring med neutralitet kommer til udtryk og at der ikke ensidigt satses på militær sikkerhed.
Vi østrigske socialdemokrater går ind for et moderne omfattende sikkerhedsbegreb. Vi vil aktivt og solidarisk, men i en omfattende sikkerhedspolitisk ånd, medvirke til videreudviklingen af en effektiv fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik i Europa.

Ahlqvist, Andersson, Lööw, Theorin og Waidelich
Vi er glade for, at vi vandt gehør for vort standpunkt vedrørende ændring af punkt 21. Det var afgørende for, at vi kunne stemme for betænkningen i sin helhed.
Derimod var en skam, at vort ændringsforslag nr. 7 ikke vandt tilslutning. Det forslag gjorde det nemlig klart, at sikkerhedspolitikken, herunder internationale relationer, handel, bistand og samarbejde med nabolande, ikke blot er langt mere omfattende, men også mere betydningsfuld end forsvarspolitikken.
En fælles sikkerhedspolitik skal tage sigte på at løse konflikter i stedet for at udkæmpe dem militært.
Vi ønsker endnu en gang at slå fast, at det er en fælles fredspolitik med et fælles system til forebyggelse af konflikter, der er behov for i Europa.

Cushnahan
Selv om Den Europæiske Union er en økonomisk kæmpe, er den desværre en politisk dværg på verdensscenen. Årsagen til dette modsætningsforhold er ganske simpel. Den procedure, vi anvender, når vi skal udvikle en sammenhængende fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, er ikke god nok. Den nuværende procedure kræver enstemmighed. Det betyder, at én medlemsstat ret effektivt kan hindre, at der nås til enighed om en fælles politik. På den måde er der lagt større vægt på bremsen end på motoren.
Konsekvenserne har været, at EU har været fuldstændig magtesløs under internationale kriser. Vi har enten haft en svag, virkningsløs politik eller overhovedet ingen politik. Og for at gøre det hele værre har medlemsstaterne ofte haft forskellige holdninger.
Jeg håber, regeringskonferencen vil finde en løsning ved at nå til enighed om indførelsen af beslutninger ved kvalificeret flertal inden for FUSP for at sikre, at vi faktisk har en politik og er i stand til at føre den ud i livet.
Eriksson og Sjöstedt (GUE/NGL), Gahrton, Holm, Lindholm og Schörling (V), skriftlig. (SV) Vi har intet imod et konstruktivt civilt, mellemstatsligt samarbejde mellem EU-landene i de tilfælde, hvor et sådant bedre end andre udenrigspolitiske samarbejdsformer kan fremme fred, demokrati og menneskerettigheder i verden omkring os. Men vi kan ikke støtte den overordnede målsætning, der tydeligvis ligger bag Fernández-Alborbetænkningen, og som åbenbart går ud på, at EU skal etablere sig som en interventionistisk militær (oven i købet kernevåbenbevæbnet) stormagt, der med en moderne variant af svundne tiders kanonbådsdiplomati skal deltage i en slags kappestrid om verdensherredømmet.
Desuden er vi modstandere af den ambition, der klart aftegner sig såvel i denne som i andre betænkninger, nemlig at EU-institutionerne skal pålægges internationale opgaver, der allerede varetages af eksisterende mellemstatslige organisationer, som samtlige EU-stater er medlemmer af, såsom FN, OSCE og Europarådet.
EU's medlemsstater burde i stedet arbejde konstruktivt i disse organer for at gøre dem bedre egnede til at løse deres opgaver. For os er det indlysende, at det internationale fredssystem må omfatte samtlige lande. Det gør både FN og OSCE (inden for dennes område), men EU kommer aldrig til det. Et effektivt fredssystem for Europas 50 lande kan ikke bygge på et EU med 15 medlemmer og heller ikke på et EU, der, ifølge de nugældende planer, kun vil blive udvidet til højst 27 medlemmer.

Järvilahti, Lindqvist, Olsson, Pelttari og Ryynänen
Vi mener, at det er en styrke, at EU's medlemsstater kan enes om at fastlægge fælles standpunkter og beslutte at iværksætte fælles foranstaltninger. En klar, samlet optræden fra EU's side til fordel for fred, forsoning, konflikthåndtering, samarbejde og støtte til en stabil udvikling er positiv for såvel Europa som den øvrige verden. Vi er ikke enige med flertallet i, at 1995 opviste alt for små fremskridt i den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. At EU's 15 medlemsstater kunne enes om 106 erklæringer, 13 fælles holdninger og 10 fælles aktioner må betragtes som et positivt resultat af et mellemstatsligt samarbejde, der bygger på enstemmige afgørelser.
Europa-Parlamentets beslutning i tilknytning til Fernández-Albor-betænkningen er et udtryk for manglende respekt for de alliancefrie medlemsstater. Europa-Parlamentet burde i stedet sætte pris på og respektere medlemslandenes forskellige sikkerhedspolitiske valg. Vi er absolut modstandere af tankerne om at gøre EU til en militæralliance. Vi mener, at Europa-Parlamentet i betænkningen groft overfortolker målsætningen for EU's fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, sådan som den er fastsat i artikel J.4.
Planerne om inden for rammerne af EU-samarbejdet at skabe en militæralliance med gensidige forsvarsforpligtelser er efter vor opfattelse en helt forkert vej at gå. Frankrigs beslutning om igen at deltage fuldt ud i NATO-samarbejdet får disse planer til at fremstå endnu tydeligere. Men det bør også i fremtiden være NATO, der skal udstede forpligtende militære sikkerhedsgarantier til sine medlemslande. En fælles udenrigsog sikkerhedspolitik forudsætter efter vor opfattelse ikke en fælles forsvarspolitik, og endnu mindre et fælles forsvar, for at være succesrig. Tværtimod forholder det sig sådan, at medlemslandenes forskellige sikkerhedspolitiske valg styrker den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik.
En holdbar fælles sikkerhed kan kun opbygges gennem et tillidsfuldt samarbejde mellem demokratiske stater. En fælles sikkerhed i Europa kan kun opbygges sammen med et demokratisk Rusland og med USA. Derfor bør de samarbejdsstrukturer, hvor USA, Rusland og de øvrige europæiske lande mødes, såsom OSCE og Partnerskab for Fred, danne grundlag for opbygningen af en fælles sikkerhed i vor del af verden.
Da Fernández-Albor-betænkningen om fremskridtene i den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik har et helt andet perspektiv end det, som vi har beskrevet ovenfor, har vi stemt imod den i sin helhed.
Bortførelse af børn
Ephremidis
Det stigende antal bortførelser af mindreårige er endnu et af de mange problemer, som børn både i Den Europæiske Union og i andre lande må kæmpe med. Børnene er borgere i det nuværende og fremtidige samfund, og man kan ikke sætte geografiske grænser for deres velfærd. Samfundet har et mangeårigt ansvar for at udvide, støtte og beskytte børnenes rettigheder, og udviklingen af aktioner til fordel for børnenes rettigheder og med henblik på at imødekomme deres behov bør prioriteres højt på politisk plan.
Den voksende sexturisme, salget af organer til transplantation, udbredelse af pornografi via computernet, udvekslingen af pornografisk materiale med børn i hovedrollerne og i mange tilfælde udveksling af børnene selv med henblik på seksuel udnyttelse og misbrug af medlemmer af internationale netværk er altsammen spørgsmål, der dagligt optager det 20. århundredes samfund.
Arbejdskraftens frie bevægelighed og etableringsret i EU-landene samt den voksende immigrationsbølge fra tredjelande har betydet, at der fødes stadig flere børn af forældre af forskellig nationalitet. I tilfælde af skilsmisse er den gældende nationale familieret ikke i stand til at løse spørgsmålene vedrørende forældremyndighed og beskyttelse af børnene samt barnets ret til samkvem med den af forældrene, som ikke har forældremyndigheden, og derfor har vi så mange tilfælde, hvor børn bortføres af deres egne forældre.
FN-konventionen om børns rettigheder, de seneste Haag-konventioner samt Europarådets konvention om bortførelser af børn har alle vist sig ineffektive. Børnene er de første ofre, når der er væbnede konflikter, økonomisk afmatning og økonomiske nedskæringer. Aktiviteterne bør fokusere på forebyggelse af problematiske situationer, i stedet for at vi forsøger at imødegå specielle begivenheder og problemer, hver gang de optræder.
Vi er nødt til at træffe alle foranstaltninger for at beskytte især børnene i det tidligere Jugoslavien, så vi ikke får den samme skammelige handel med børn, som fandt sted i Grækenland under og efter borgerkrigen, hvor der var oprettet et helt netværk, som bortførte børn for at sælge dem i USA.
Vi er nødt til at sørge for, at børns grundlæggende behov bliver dækket, at der tages alle nødvendige initiativer på nationalt, fællesskabs- og internationalt plan for at fremme harmoniserede politikker til sikring af børns rettigheder, samt at der afsættes tilstrækkelige midler til at fremme og støtte disse politikker, så børnenes rettigheder kan virkeliggøres både i Europa og i resten af verden.

Kirsten Jensen, Blak og Sindal
De danske socialdemokrater støtter idéen om at udvide Bruxelles-konventionen til at omfatte det familieretlige område. Vi går ikke ind for at harmonisere de familieretlige regler, men vi skal blive enige om nogle grundlæggende spørgsmål, f.eks. at sagen skal behandles på det sted, hvor barnet befinder sig, således at barnet har mulighed for at blive hørt. Det bør være udgangspunktet, at der i videst muligt omfang tages hensyn til barnets tarv.
Herudover skal vi sørge for at få etableret samarbejdsaftaler med tredjelande på dette område.

Sornosa Martínez
Jeg vil gerne give udtryk for min positive stemme til dette forslag til beslutning, eftersom jeg finder det absolut nødvendigt med en harmonisering af de lovgivningsmæssige procedurer på fællesskabsplan i et så prekært anliggende som manglende overholdelse af værgemålsaftaler og bortførelse af børn, der finder sted i medlemsstaterne.
Og netop fordi det drejer sig om den del af befolkningen, der er mest udsat for krænkelse af deres rettigheder og ofte er totalt afhængige af retsafgørelser, hvor alle forhold i hvert enkelt tilfælde ikke altid kan vurderes, insisterer jeg på, at denne beslutning får større rækkevidde, og anmoder om, at der sker en revision og en forøgelse af de juridiske instrumenter, vi råder over, som beskrives i denne beslutning, således at de omfatter punkter at flytte fra den ægteskabelige bolig og fra det pågældende land på grund af mishandling, chikaneri eller diskrimination både af barnet eller børnene og af den forældrepart, som ser sig nødsaget til at forlade landet, og at man er særlig opmærksom på forholdene i hvert enkelt bortførelsestilfælde, for at sikre en retshjælp baseret på respekt for menneskerettighederne, kvindens rettigheder og barnets rettigheder.
Harmoniseringen af disse rettigheder bør danne grundlag for alle de lovbestemmelser, som gennemføres.
Betænkning af McCartin
Martinez
Fru formand, først vil jeg gerne lykønske hr. McCartin, som har udarbejdet en fremragende betænkning om et emne, som vi alle burde lægge vægt på, ikke blot fordi det vedrører 600.000 producenter, hvis indtægter falder konstant, men fordi man har begået store uretfærdigheder over for de hyrder, som er en del af vores identitet - og jeg tænker ikke kun på Giono, Alphonse Daudet, på flytning af hjorder, drift og sætere - og som er en væsentlig bestanddel af balancen i ugunstigt stillede områder som Larzac, la Mancha i Spanien eller Deux-Sèvres med gedehold.
Det er meget uretfærdigt, fordi vi mangler får. Bestanden i Frankrig er faldet fra 30 millioner får til 8 millioner. I Frankrig har vi en selvforsyningsgrad på kun 50 %, i Fællesskabet på kun 80 %. Vi importerer 250.000 tons mod en eksport på kun 5000 tons, og vi har oprettet en anti-fåreordning! Når antallet af får overstiger 63 millioner, iværksættes en stabiliseringsmekanisme, en straf, der indføres kvoter. Hr. Debatisse foreslog endda at sætte en microchip i øret på alle fårene for at kontrollere dem fra satellit! EF-Domstolen har afvist at betragte fåreuld som et landbrugsprodukt, hvilket i det mindste ville have betydet et supplement til indtægten.
Derfor anmoder jeg om, at man gør hyrderne ret, de hyrder, som forstod at gå i retning af det, der skulle blive et væsentligt element i vores identitet, og at Revisionsretten går bort fra den opfattelse, at en ecu kiloet er for dyrt. Fårene er også brandbælter og fremmer både det økologiske landbrug og ligevægten i de mest ugunstigt stillede områder.

Kirsten Jensen, Blak og Sindal
Vi er ikke enige i Revisionsrettens principielle kritik af den påståede udgiftseksplosion. Til gengæld er vi enige i kritikken af medlemslandenes manglende opfyldelse af deres forpligtelser, som gør det næsten umuligt for EU at administrere markedsordningen. På denne baggrund ser vi en generel opstramning af markedsordningen som en nødvendighed for at kunne gennemføre interventionsforanstaltninger inden for denne.
(Mødet udsat kl. 13.15 og genoptaget kl. 15.00)

Aktuel og uopsættelig debat
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er debatten om aktuelle og uopsættelige spørgsmål af væsentlig betydning.

Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende forslag til beslutning:
B4-0890/96 af Bertens for ELDR-Gruppen om traktat om fuldstændigt forbud mod nukleare prøvesprængninger (CTBT); -B4-0900/96 af Macartney m.fl. for ARE-Gruppen om traktaten om fuldstændigt forbud mod nukleare prøvesprængninger; -B4-0908/96 af Piquet m.fl. for GUE/NGL-Gruppen om forhandlingerne om traktaten om forbud mod nukleare prøvesprængninger; -B4-0935/96 af McKenna m.fl. for V-Gruppen om traktaten om fuldstændigt forbud mod nukleare prøvesprængninger; -B4-0945/96 af Wiersma m.fl. for PSE-Gruppen om traktat om fuldstændigt forbud mod nukleare prøvesprængninger; -B4-0950/96 af Oostlander og Oomen-Ruijten for PPE-Gruppen om traktat om fuldstændigt forbud mod nukleare prøvesprængninger.Ærede medlemmer, jeg har lige oplevet en af mine store fiaskoer i mit arbejde som næstformand, for da jeg skulle til at give hr. Bertens ordet, kunne De se, hvordan han flygtede ud af salen. Jeg håber ikke, at hr. Macartney flygter, men som forfatter til forslaget bruger det halvandet minut, han har til rådighed. Hr. Macartney, mange tak for Deres samarbejde. De har ordet.

Macartney
Hr. formand, det er mig en glæde at hjælpe. Jeg troede, at De i Deres storsindethed også ville tildele mig de liberale demokraters taletid, da jeg jo hjalp dem med at redde deres bacon.
For nu at være alvorlig, mener jeg, at dette er en af de sager, som et bredt udsnit af denne forsamling, om ikke hele Parlamentet, kan stå sammen om. Selv de af os, som er meget kritiske over for atomvåben i Den Europæiske Union, franske såvel som britiske, tror jeg kan finde fælles fodslag i dette spørgsmål. Jeg har ofte spurgt folk, som går ind for, at Det Forenede Kongerige skal have nukleare afskrækkelsesvåben, hvem de vil bruge dem mod, og svaret lyder som regel: «Ingen«, hvorpå jeg så spørger dem, hvorfor de ikke bare afskaffer dem. Samme argument kan bruges i forbindelse med de franske nukleare afskrækkelsesvåben. Det begrundes imidlertid altid med, at når man råder over atomvåben, sidder man ved de stores bord, man har indflydelse på begivenheder rundt om i verden, og derfor tror jeg, at vi i Den Europæiske Union især vil bede Det Forenede Kongerige og Frankrig om at bruge denne indflydelse og med os alle bag sig sige specielt til kineserne, at de skal standse deres atomprøvesprængninger. Disse atomprøvesprængninger er en pestilens, de udgør en trussel for miljøet, de udgør en trussel mod sårbare samfund i udkanten af deres eget land, og ligesom vi i utvetydige vendinger fordømte Jacques Chirac, da han besøgte os her i Parlamentet, for det, der foregik i prøvesprængningsområdet i Fransk Polynesien, vil vi også fordømme Kina. Lad os gøre fælles front i denne sag, og det skal virkelig være mig en stor glæde enten at foreslå eller støtte den fælles beslutning.

Marset Campos
Hr. formand, jeg vil gerne tilslutte mig den fælles beslutning, fordi det lige fra begyndelsen har været en alvorlig fejltagelse at iværksætte atomvåben, eftersom de udgør en fare ikke kun i det øjeblik de anvendes, men også for fremtiden, idet de har konsekvenser for mange generationer.
Det er uforståeligt, at de nukleare prøvesprængninger fortsætter efter afslutningen af den kolde krig, når det er klart, at de udgør en fare for menneskeheden. Derfor er det uforståeligt, at Frankrig har fortsat deres nukleare prøvesprængninger, at Det Forenede Kongerige fortsat deltager i de nordamerikanske atomprøveprogrammer, og at Kina fortsat gennemfører sine atomsprængninger.
Derfor er det vigtigt, at ratificeringen af forbudet mod enhver form for atomprøvesprængninger kan finde sted inden for den af FN's Generalforsamling fastsatte frist. For det vil betyde, at der i så dyster en situation som den nuværende kommer et glimt af håb for menneskeheden. Hvis beslutningen vedtages, ville Parlamentet yde et meget stort bidrag til dette skridt ved at meddele denne beslutning til FN's Generalforsamling, for at en ny etape i menneskehedens historie kan indledes.

Ahern
Hr. formand, vi har haft disse frygtelige ødelæggelsesvåben hængende over vore hoveder i en stor del af dette århundrede. Mange af os har engageret os i forsøget på at finde en vej ud af den verdensomspændende katastrofe, som de kunne resultere i. Derfor er det meget vigtigt, at vi trofast fortsætter bestræbelserne på bringe forhandlingerne om traktaten om fuldstændigt forbud mod nukleare prøvesprængninger til resultat. Det er virkelig nødvendigt, at vi i Parlamentet sender klare signaler for at sikre os, at de handler hurtigt, da vi frygter for, at nedrustningskonferencen ikke når at afslutte forhandlingerne inden den fastlagte frist. Forsamlingen må udsende et klart signal nu i dag, om at vi i Europa-Parlamentet, som repræsenterer borgerne, ønsker, at de fortsætter deres arbejde i samme ånd.
Jeg vil især gerne bede Det Forenede Kongerige og Frankrig samt De forenede Stater - skønt vi her i Parlamentet kun har mulighed for at henvende os direkte til Det Forenede Kongerige og Frankrig - om at holde sig tilbage og nedtrappe udviklingen af nukleare våben. Vi behøver ikke at udvikle dem: vi besidder allerede disse ødelæggelsesvåben. Hvorfor foretog vi prøvesprængninger af nukleare våben i Stillehavet sidste år? Vi havde allerede al den nødvendige viden. Det var en skændsel og er stadigvæk en skændsel, at vi udvikler disse våben. Vi skal begrænse dem, ikke udvikle dem.
Derfor vil jeg bede forsamlingen om at udsende et klart signal med en vedtagelse af beslutningen og indtrængende henstille til medlemsstaterne om snarest at bringe forhandlingerne til afslutning, for det er også en skændsel, at man under disse forhandlinger foreslår, at der kan foretages »fredelige« atomsprængninger. Det kan der ikke, og vi må stoppe disse sprængninger af giftigt materiale i atmosfæren for jordens befolkningers skyld og for selve planetens skyld.

Bertens
Hr. formand, jeg vil først tale i anledning af proceduren. Da vi afbrød forhandlingen her med henblik på afstemningerne, sagde Deres forgænger i formandsstolen, at vi ville fortsætte med hr. Cars' forhandling, men åbenbart fremmer vejret og årstiden ikke Parlamentets organisation. Jeg kigger også på Deres tjenestemænd. Jeg synes, at det er skandaløst, at der afviges herfra uden aftale. Nu begynder jeg at tale, hvis De ikke har noget imod det.
Den første frist for traktaten om stop for atomprøvesprængninger er udløbet, og den anden er meget kort. Verden venter på en sådan traktat. Atomstaterne har forpligtet sig dertil under afslutningen af ikkespredningstraktaten, og formanden, hr. Ramaker, en nederlandsk diplomat, gør sit yderste for at få det hele i gang.
I øjeblikket foreligger der en ny tekst, som skal vurderes af forhandlerne. Det vil ske fra 29. juli til 12. august. Forhandlingerne er ikke nemme. Indien vil kun underskrive, hvis tidsplanen for fuldstændig atomnedrustning optages. Jeg forstår denne ambition, men jeg tror, at dette vil være dødsstødet for traktaten i øjeblikket. Afvikling af atomvåbenlagrene forbliver naturligvis ønskelig.
Endvidere er udviklingen af de kinesiske atomprøvesprængninger naturligvis uacceptabel og overordentlig skadelig for det nuværende klima. Hvor troværdig er traktaten om fuldstændigt forbud mod atomprøvesprængninger, hvis der under den sidste fase af forhandlingerne stadig finder kinesiske atomprøvesprængninger sted?
Som vi allerede sagde i sidste måned: Ikrafttrædelse er vigtigere end deltagelse af alle. Politisk pres skal føre til, at alle andre lande vil deltage. Unionen skal være et godt eksempel, og Rådet skal derfor anvende alle instrumenter for at fremme afslutningen, undertegnelsen og ratificeringen samt ikrafttrædelsen.

Formanden
Hr. Bertens, jeg har noteret de indledende bemærkninger i Deres indlæg, men glem ikke, at det er menneskeligt at fejle, og at man ikke kan ændre dagsordenen i denne sal uden en forudgående afstemning i plenum, som tillader ændringer i dagsordenen.

Bertens
Hr. formand, jeg forstår det hele. Det er menneskeligt, meget menneskeligt.

Wiersma
Hr. formand, for godt et år siden blev der i New York opnået en aftale om den ubegrænsede forlængelse af ikke-spredningstraktaten. Efter forskellige forhandlingsrunder, hvori Den Europæiske Union talte med én stemme, blev der endelig opnået overensstemmelse om denne ubetingede forlængelse på ubestemt tid. Mange tøvende stater blev overtalt med løftet om en hurtig iværksættelse af et fuldstændigt forbud mod atomprøvesprængninger.
I øjeblikket er der forhandlinger i gang i Genève om dette forbud. Men fristen, som var fastsat i forvejen, med henblik på at opnå en aftale inden 28. juni er desværre ikke overholdt. I slutningen af denne måned vil forhandlingerne blive genoptaget. Den nye frist er fastsat til 12. august, således at traktaten endnu kan forelægges FN's 51. Generalforsamling.
Det dødvande, som er opstået, efter at Indien har tilkendegivet, at det ikke vil undertegne traktaten, så længe der ikke i præamblen optages en bestemmelse om en formindskelse af atomstaters atomvåbenarsenal, giver anledning til bekymring. Hvis Indien virkelig ikke underskriver, vil Pakistan højst sandsynligt heller ikke underskrive. Det betyder, at vi er gået glip af en chance for at binde tærskellandene internationalt til den traktat, som imødegår udviklingen af atomvåben. Tærskellandene er jo ikke bundet til ikke-spredningstraktaten, fordi de ikke har undertegnet denne. Storbritanniens reaktion, nemlig at traktaten ingen mening har uden Indiens undertegnelse, er beklagelig. Den har været med til at sætte sagen på spidsen og giver derfor ikke nogen som helst løsning. Vi appellerer indtrængende til alle involverede parter i forbindelse med undertegnelsen af traktaten om at bryde den negative spiral, som er opstået. Vi beder også Unionen om at optræde aktivt på dette punkt.
Atomvåbenstater, som hævder, at traktaten om forbud mod atomprøvesprængninger ikke drejer sig om atomvåben, men om atomprøvesprængninger, har naturligvis teoretisk ret. Det betyder ikke, at der ikke er en direkte forbindelse mellem ikke-spredningstraktaten og forbuddet mod atomprøvesprængninger. Som sagt er atomprøvesprængninger det bedste middel mod yderligere spredning af atomvåben. Spørgsmålet er også, om der derfor ikke kan findes en løsning, f.eks. en henvisning til ikke-spredningstraktaten, til artikel 6, som alle kunne gå med til, således at problemet med Indien kunne løses. De fem officielle atomvåbenstater, som var med til at opfordre til undertegnelse af denne ikke-spredningstraktat, er jo forpligtet til også på dette punkt vedrørende yderligere atomnedrustning tydeligt at udtale deres hensigter og også over for tærskellandene forblive tydelige på dette punkt. Hvis det alligevel ikke skulle lykkes at opnå overensstemmelse om den af Indien ønskede passage - jeg gentager, at jeg tror, at der må kunne findes en løsning herpå - så synes vi i hvert fald, at traktaten bør undertegnes, navnlig også af atomvåbenstaterne og ligeledes af Storbritannien, således at vi i hvert fald har noget i hænderne, en traktat undertegnet af så mange lande som muligt og også forhåbentlig af en række tærskellande. Til sidst vil jeg lige opfordre til en hurtigst mulig undertegnelse, ratificering og ikrafttrædelse af traktaten. Diskussionen herom har varet længe nok.

de Silguy
Hr. formand, det internationale samfund vil om nogle uger få lejlighed til at tage et vigtigt skridt hen imod ikke-spredning af atomvåben og nuklear nedrustning med underskrivelsen af traktaten om et fuldstændigt stop for atomprøvesprængninger.
Denne traktat er opfølgningen på beslutningen fra maj 1995 om en ubegrænset forlængelse af traktaten om ikke-spredning af kernevåben, som Den Europæiske Union har arbejdet meget aktivt for.
Kommissionen beklager Indiens beslutning om ikke at underskrive traktaten om et fuldstændigt stop for atomprøvesprængninger. På et tidspunkt, hvor Kommissionen opfordrer Den Europæiske Union til at styrke sit partnerskab med Indien, ville Indiens underskrivelse af denne traktat være blevet opfattet som et meget positivt signal både af Kommissionen og af medlemsstaterne.
Kommissionen glæder sig over ambassadør Ramakers indsats. Han foreslog den 28. juni i år en tekst, der for første gang gav landene mulighed for at skitsere betingelserne for en aftale. Lige som Europa-Parlamentet håber Kommissionen, at medlemmerne af nedrustningskonferencen inden den 12. august 1996 når frem til en aftale, der gør det muligt inden årets udgang at underskrive traktaten om et fuldstændigt stop for atomprøvesprængninger, hvilket vil bidrage til en styrkelse af sikkerheden internationalt set og dermed også for Den Europæiske Union.

Formanden
Mange tak, hr. Silguy.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 17.30.

Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende forslag til beslutning:
B4-0872/96 af Cars m.fl. for ELDR-gruppen om nødvendigheden af at arrestere personer, der anklages for krigsforbrydelser i det tidligere Jugoslavien; -B4-0887/96 af sir Jack Stewart-Clark m.fl. for PPE-gruppen om nødvendigheden af at arrestere krigsforbryderne Karadzic og Mladic.
Cars
Hr. formand, foran mig har jeg et lille udklip fra en svensk avis. Det referer til, hvad den franske forsvarsminister Charles Millon udtalte i Sarajevo i søndags. Der anmodede han, på Frankrigs vegne, FN's Sikkerhedsråd om at give den NATO-ledede fredsstyrke IFOR i Bosnien et præcist mandat til at pågribe personer, der er tiltalt for krigsforbrydelser. Han understregede, at Frankrig er bekymret over, at personer som Karadzic og Mladic stadig er på fri fod, til trods for at de begge er tiltalt for bl.a. folkemord, og at FN's Domstol for Krigsforbrydelser i Haag har udstedt arrestordrer for dem.
Det er netop dette, hr. formand, der motiverer det beslutningsforslag, som vi har fremsat. Jeg er overbevist om, at hvis vi virkelig stræber efter fred i det tidligere Jugoslavien og efter at få folk til at forstå, at de må forsone sig med hinanden, så må vi også finde frem til dem, der skal stilles til ansvar for de forbrydelser, som har fundet sted.
Jeg synes, det er meget, meget beklageligt, at IFOR for øjeblikket ikke har det præcise mandat, som jeg håber, Parlamentet efter dagens forhandling vil stille krav om, at den får, på samme måde som den franske forsvarsminister.
Jeg håber derfor, hr. formand, at Parlamentet efter denne forhandling vil indtage det klare standpunkt, at krigsforbrydere, hvor de end befinder sig, også i det tidligere Jugoslavien, ikke skal kunne blive ved at være på fri fod.

Sir Jack Stewart-Clark
Hr. formand, Den Internationale Domstol for Krigsforbrydelser blev oprettet med det formål at retsforfølge krigsforbrydere. Dommer Richard Goldstone gjorde det klart fra begyndelsen, at hans opgave kun ville give mening, hvis de anklagede topledere i Bosnien og andre steder blev stillet for en domstol. Derfor blev Radovan Karadzic og Ratko Mladic den 24. juli sidste år anklaget for forbrydelser, der blev begået fra april 1992 til juli 1995, deriblandt, og jeg citerer: «Beskydning af civile forsamlinger med det formål at dræbe, terrorisering og demoralisering af den bosnisk-muslimske og den bosnisk-kroatiske civilbefolkning; oprettelse af flere interneringslejre, hvor tusindvis af mennesker blev holdt fanget under umenneskelige forhold; systematisk udryddelse af muslimske og katolske helligdomme, tilegnelse, plyndring og ødelæggelse af ejendom.«
Hvad har vi foretaget os med henblik på at få disse mænd stillet for retten? Intet! Tag nu Karadzic: Carl Bildt truer med igen at iværksætte sanktioner, med mindre Karadzic opgiver sin post som præsident for Republikken Srpska og trækker sig tilbage fra den offentlige scene. Og hvad sker der? Han træder tilbage og bliver generalsekretær! Jeg husker, at Stalin også havde den titel.
Mladic er stadig i besiddelse af militær magt. Da han var oberst, var det ham, der plyndrede og jævnede Vukovar med jorden, før Milosevic forfremmede han til general på grund af hans mod. Den mand, som tog 25.000 indbyggere i Srebrenica til fange, over 50 % af alle indbyggere, og lod næsten alle mænd massakrere, medens FN så den anden vej og hermed gjorde begrebet »sikker zone« til skamme.
Karadzic og Mladic overgiver sig kun, hvis de bliver arresteret med magt. Hvis det ikke sker nu, vil valgene i Bosnien til september blive en farce! Demokrati og retssikkerhed bliver begreber uden mening. Politikere, der følger den hårde linje, vil ligesom de moderate skønne, at udplyndring, overfald, bestialitet og etnisk udrensning alt sammen betaler sig. Vi vil komme til at betale prisen. Vukovar, Dubrovnik, Srebrenica og Krigsforbryderdomstolen vil stå som vore gravstene.
IFOR må have mandat til at handle, før det er for sent!

Konecny
Hr. formand, i Bosnien-Hercegovina gælder det i dag gennemførelsen af demokratiske og retsstatslige forhold, fordi den spinkle fred kun kan sikres på den måde. Gennemførelsen af bestemmelserne i Dayton-aftalen og navnlig den uforstyrrede afholdelse af det frie valg, der er fastsat til den 14. september, skal muliggøre en ny start med løfte om succes for dette martrede land og dets mennesker.
Til denne nye start hører navnlig, at den skæbnesvangre nationalistiske opsplitning af befolkningen brydes. Derfor bliver det afgørende, at i alle nationale grupper ikke blot de traditionelle partier stiller op, der for en dels vedkommende er dybt involveret i krigsrædslerne. Også de skal frit og uhindret kunne stille op, som repræsenterer andre kræfter i det også i Bosnien-Hercegovina eksisterende politiske spektrum, deriblandt navnlig de, der går ind for et perspektiv, der går videre end én befolkningsgruppe.
Af særlig betydning er det, at det på ingen måde er hele den serbiske befolkningsgruppe, der støtter den skæbnesvangre og blodige politik under ledelse af Karadzic og Mladic. Så længe disse to sidder i afgørende funktioner og har mulighed for at lægge pres på deres medborgere, må muligheden for et frit og demokratisk valg betvivles. Dette og de stadig flere beviser på, at Karadzic og Mladic er involveret i de uhyrlige krigsrædsler, gør det påtrængende nødvendigt, at de internationale arrestordrer mod de to fuldbyrdes så hurtigt som muligt og under alle omstændigheder inden den 14. september.

Laurila
Hr. formand, det tidligere Jugoslavien og Bosnien-Hercegovina er virkelig som et åbent sår for Den Europæiske Unions samvittighed. Da jeg i sidste uge havde mulighed for at besøge Banjaluka i Bosnien-Hercegovina og også kom på den kroatiske side, konstaterede jeg, at det er umuligt at gennemføre det valg, som skal afholdes den 14.9., medmindre de skyldige i de grusomme krigsforbrydelser bliver stillet for domstolen i Haag. Drøftelsen har koncentreret sig om Karadzic og Mladic, men jeg er ikke så naiv, at jeg ikke kan se, at der blandt alle krigens parter måske er omkring 30 personer, som ifølge Carl Bildt bør stilles for domstolen i Haag. IFOR's mandat og beføjelser afhænger nu af - og dette er PPE's mening - om man nu virkelig får bragt de ansvarlige for krigen for domstolen i Haag. Efter min mening kan et parti ikke have en formand, der nægter at stille sig selv for en domstol for at blive dømt skyldig eller kendt uskyldig. Iøvrigt er IFOR's arbejde efter min mening et godt eksempel på, at selv om vi ikke har fælles retningslinjer for forsvarspolitikken, eftersom en del af os er alliancefrie lande - ikke neutrale, men alliancefrie, har vi alle arbejdet sammen i IFOR-styrkerne, såvel mit alliancefrie land som NATO-landene. Nu forventer vi virkelig, at de skyldige og de, som har givet ordre til grusomhederne under krigen, bliver stillet for en domstol. Tak, hr. formand, jeg ved, at De forstår finsk.

Dupuis
Hr. formand, kære kolleger, hr. kommissær, først vil jeg gerne erindre om, at for tre år siden, da man nedsatte den internationale domstol, rejste mange af Parlamentets medlemmer kritik af dette initiativ eller udtrykte deres skepsis over for det, der udgjorde det internationale samfunds første seriøse initiativ over for Jugoslavien.
Takket være tre års hårdt arbejde, men også takket være den vedholdenhed, som domstolens præsident, anklageren, dommerne og forundersøgerne har udvist, kan Parlamentet i dag støtte kravet om anholdelse af de to hovedansvarlige for tilrettelæggelsen af den etniske udrensningspolitik og navnlig for tragedierne i Srebrenica og Zepa.
Nu er der intet, der siger, at Parlamentet ikke også snart vil skulle støtte et lignende krav denne gang vedrørende »chefplanlæggeren« for denne etniske udrensningspolitik og de tragedier, som jeg har omtalt, der jo, som alle ved, befinder sig i Beograd.
En lang række gode grunde til med overbevisning at stemme for dette beslutningsforslag.

de Silguy
Hr. formand, Kommissionen glæder sig over, at EuropaParlamentet har sat behandlingen af spørgsmålet om d'herrer Karadzic og Mladic på dagsordenen for den aktuelle og uopsættelige debat.
Parlamentet henleder således endnu en gang opmærksomheden på, at det er uacceptabelt, at disse to personer fortsat er på fri fod og stadig befinder sig i Republikken Srpska. I henhold til Dayton-aftalen skulle de for længe siden være stillet for Domstolen i den Haag. Den Føderative Republik Jugoslavien og Republikken Srpska har ikke opfyldt de forpligtelser, der påhviler dem i denne forbindelse og har dermed brudt fredsaftalerne. Kommissionen mener, at Karadzic' og Mladic' fortsatte indflydelse i Republikken Srpska udgør en konstant trussel mod fredsprocessen. Det udgør en uacceptabel komplikation for flygtningenes tilbagevenden, genoprettelsen af freden og afholdelsen af frie og demokratiske valg. Radovan Karadzic' formelle overdragelse af præsidentmagten for Republikken Srpska ændrer næppe noget ved denne situation.
Udgravningen af massegrave i og omkring Srebrenica for nylig minder os endnu en gang om de grusomme og ubeskrivelige voldshandlinger, der er begået på initiativ af Karadzic og Mladic. I det mere end 50 sider lange anklageskrift, som Den Internationale Domstol har udarbejdet, beskrives de forfærdelige detaljer, hvor langt man gik i den bevidste politik for folkedrab og etnisk udrensning samt Karadzic' og Mladic' rolle.
Det internationale samfund har en politisk og moralsk pligt til uopholdelig at indbringe de to anklagede for Den Internationale Domstol. En yderligere forsinkelse, som i dag ikke kan begrundes og tolereres, vil kun få fredsprocessen til at lide skibbrud. Alle bestræbelser både fra militært og civilt hold har hidtil været forgæves.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 17.30.

Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om tyve forslag til beslutning om menneskerettigheder. Som De ved, har Præsidiet bestemt, at forhandlingen skal foregå på følgende måde: Hvert punkt vil blive behandlet særskilt, men Kommissionen vil give et samlet svar ved afslutningen af forhandlingen under ét.
Burma
B4-0873/96 af Haarder m.fl. for ELDR-Gruppen om situationen i Burma; -B4-0883/96 af Kristoffersen og Oomen-Ruitjen for PPE-Gruppen om omstændighederne, som førte til, at Danmarks, Finlands, Norges og Schweiz' konsul, James Leander Nichols, døde i varetægtsfængsel i Rangoon; -B4-0895/96 af Pasty og Caligaris for UPE-Gruppen om situationen i Burma; -B4-0899/96 af Vandemeulebroucke m.fl. for ARE-Gruppen om situationen i Burma; -B4-0919/96 af Vinci og Somosa for GUE/NGL-Gruppen om den politiske situation i Burma og SLORC's krænkelser af menneskerettighederne i Burma; -B4-0924/96 af Telkämper m.fl. for V-Gruppen om situationen i Burma; -B4-0944/96 af Kinnock m.fl. for PSE-Gruppen om den politiske situation og de fortsatte krænkelser af menneskerettighederne i Burma.Cypern
B4-0949/96 af Green og Rothe for PSE-Gruppen om det politiske drab på Kutlu Adalil i den besatte del af Cypern; -B4-0959/96 af Hatzidakis og Oomen-Ruitjen for PPE-Gruppen om drabet på Adalil i den besatte del af Cypern.Bådflygtninge
B4-0874/96 af Gredler for ELDR-Gruppen om de vietnamesiske bådflygtninge; -B4-0927/96 af Telkämper og Kreissl-Dörfler for V-Gruppen om vietnamesiske bådflygtninge; -B4-0940/96 af Howitt for PSE-Gruppen om begivenhederne i Hongkong.Etiopien
B4-0892/96 af Fassa og André-Léonard for ELDR-Gruppen om menneskerettighederne i Etiopien; -B4-0917/96 af Pettinari for GUE/NGL-Gruppen om den vilkårlige arrestation af den etiopiske statsborger Taye Woldesmayat; -B4-0930/96 af Telkämper og Aelvoet for V-Gruppen om menneskerettighedssituationen i Etiopien.Filippinerne
B4-0885/96 af Banotti m.fl. for PPE-Gruppen om overholdelse af menneskerettighederne på Filippinerne og mishandlingen af fader Shay Cullen.Algeriet
B4-0906/96 af Elmalan m.fl. for GUE/NGL-Gruppen om krænkelserne af pressefriheden i Algeriet; -B4-0937/96 af Cohn-Bendit m.fl. for V-Gruppen om krænkelserne af pressefriheden i Algeriet.Salman Rushdie
B4-0876/96 af Cars m.fl. for ELDR-Gruppen om fatwaen mod Salman Rushdie.Anholdelsen af pastor Tomislav Matanovic
B4-0955/96 af von Habsburg m.fl. for PPE-Gruppen om den vilkårlige arrestation af pastor Tomislav Matanovic fra Prijedor og hans forældre på foranledning af organer i Republika Srpska.
Bertens
Hr. formand, omstændighederne omkring konsul Nichols' død i Rangoon er symptomatiske for den fuldstændig uacceptable måde, hvorpå SLORC i Burma undertrykker og regerer. De vedvarende krænkelser af menneskerettighederne i landet og den fuldstændige undertrykkelse af alle demokratiske kræfter skal det internationale samfund tage fat på. 250 arresterede parlamentsmedlemmer fra Det Nationale Forbund for Demokrati skal løslades. En ny lov, som endda fastsætter en straf på 20 års fængsel for politisk kritik, skal trækkes tilbage, og valgresultatet, hvoraf det klart fremgik, at det nu forbudte NLD opnåede størst popularitet, skal respekteres. Unionen skal afgive et meget klart og tydeligt signal og træffe foranstaltninger. I lighed med Heinekens og Carlsbergs gode beslutning - gode beslutninger efter visse aktionsgruppers kraftige opfordring - i lighed med i hvert fald disse to virksomheders beslutninger må der iværksættes en kommerciel og økonomisk boykot af Burma. ASEAN-landene, som åbenbart vil optage Burma i deres rækker, må tydeligt gøres opmærksom på, at de ikke må indtage de europæiske virksomheders pladser, der er blevet ledige i Burma. ASEAN's Regionale Forum er et overordentligt godt tidspunkt herfor. Det må gøres klart, at optagelse af Burma i ASEAN i øjeblikket er et fuldstændigt uacceptabelt og uheldigt forslag. Det er af største betydning, at det internationale samfund her udgør en samlet blok. Netop gennem økonomiske sanktioner kan vi ramme SLORC i betragtning af, at SLORC, det er regimet, selv har store interesser i økonomien. Endvidere udtaler jeg på min gruppes vegne, men også på egne vegne min støtte til Aung San Suu Kyis udholdenhed og mod. Til trods for utallige trusler mod hende, hendes tilhængere og hendes parti fortsætter hun roligt med sine i mellemtiden berømte weekendmøder, som vokser til et vigtigt signal. Lad os følge dette signal!

Kristoffersen
Hr. formand, situationen i Burma påkalder sig fortsat fuld opmærksomhed, og det er verdensomspændende. Det er afgørende, og det er af stor betydning at arbejde hårdt for at sikre demokratiet og menneskerettighederne i dette diktatorisk styrede land. I Skandinavien er vi dybt rystede over vores konsul, James Nichols død i burmesisk fangenskab. Alle diplomatiske bestræbelser for at få opklaret omstændighederne ved hans død er blevet afvist af styret i Rangoon. Den burmesiske ambassadør i London er blevet kaldt til Danmark, hvor han også er akkrediteret, men ambassadøren er simpelthen udeblevet. Den danske konsuls lig er ikke blevet udleveret til familien. En obduktion er blevet nægtet, og man har ikke fået en forklaring på, hvorfor han er blevet fængslet og dømt. Det hævdes blot, at han havde for mange telefaxapparater i sit kontor i Rangoon. Hvilken forklaring!
Efter min og PPE's opfattelse er tiden kommet, hvor EU må tage skridt til sanktioner over for styret i Rangoon. Dialog og henstillinger fører ikke til noget. Faste handlinger er det eneste, man vil respektere, så sammen med PPE-gruppen opfordrer jeg til at følge danske opfordringer til konkrete initiativer, som f.eks. suspension af EU's handelspræferencer over for Burma. Jeg ønsker også, som hr. Bertens, at appellere til ASEAN-landene om at spærre for Burmas fulde medlemskab. Jeg vil tilslutte mig kommissær Marins opfattelse, at ASEAN-landene skal være med til at påvirke Burma i en demokratisk retning. Ellers kan det få direkte indflydelse på EU's forhold til ASEAN-organisationen. Og så er jeg glad for, at alle grupper i Parlamentet har arbejdet tæt sammen for at øge presset på Burma.

Baldi
Hr. formand, kære kolleger, den norske, danske og svenske konsul James Nichols' død den 22. juni efter seks ugers fængsling har påvirket os dybt og bestyrtet os. De burmesiske myndigheders vilkårlige fængsling af konsulen i anledning af, at han i sit hjem havde brugt telefoner og fotokopimaskiner uden tilladelse, nægtelsen af at lade ham tilse af en læge, hans skrøbelige sundhedstilstand og særlig den alvorlige krænkelse af menneskerettighederne, som stadig foregår i Burma, kræver, at det internationale samfund snarest muligt foretager en særlig undersøgelse.
Den Europæiske Union skal udfolde alle mulige bestræbelser og officielt kræve de fornødne forklaringer med henblik på at holde de burmesiske myndigheder ansvarlige, der fortsat fører en undertrykkelsespolitik og gør vold på menneskerettighederne over for enhver opposition.
Yderligere viser den umenneskelige holdning, der indtages af SLORC (statsrådet for genoprettelse af lov og orden) ved at nægte at udlevere James Nichols' lig til hans familie og tilladelse til at deltage i hans begravelse, og fængslingen af over 250 medlemmer af den nationale liga for demokrati under ledelse af Nobelpris- og Sakharov-pristageren Aung San Suu Kyi, hvor alvorlig situationen med hensyn til respekten for menneskerettighederne og demokratiet er i Burma.
Den Europæiske Union skal træffe energiske og ufortøvede foranstaltninger til økonomisk og politisk gengældelse over for Burma, herunder sætte systemet med de generelle toldpræferencer og løbende former for finansiering i bero. Det er nødvendigt at afbryde enhver økonomisk forbindelse, der er baseret på handel, turisme og investeringer fra de europæiske organisationers side, der arbejder i dette land. Endelig må man sørge for, at Burma klart forstår, at landets anmodning om tilslutning til ASEAN også påvirkes af de handelsforbindelser, som denne organisation har løbende med Den Europæiske Union og Vesten. Endelig udtrykker vi fuld solidaritet med konsul James Nichols' familie, i håb om, at den ikke har lidt forgæves.

Leperre-Verrier
Hr. formand, militærdiktaturet i Burma har endnu en gang bevist sin brutalitet, sin umenneskelighed og sin lemfældighed. De falske begrundelser, som førte til arrestationen af konsul Nichols, forholdene i fængslet, behandlingen af ham, som uden tvivl førte til hans død, SLORC's umenneskelige adfærd, idet man nægtede hans familie ret til at deltage i hans begravelse, bør afføde en kraftig reaktion fra vores side, som går videre end en simpel fordømmelse. Denne sag er den sidste i en lang række overtrædelser, som vi hver gang har fordømt.
Demokratiet har ikke gjort fremskridt i Burma: selv om nobelpristageren Aung San Suu Kyis situation er blevet forbedret, gør hun hele tiden verdensopinionen opmærksom på overtrædelser af menneskerettighederne i sit land. Politisk aktivitet er strafbart, tvangsarbejde er normal praksis. Hele denne adfærd fortjener at blive straffet.
I første omgang må man spørge om, hvorfor Burma har fået observatørstatus i ASEAN. Det ville være passende, hvis Kommissionen og Rådet fordømmer denne beslutning ved det kommende møde i denne forsamling. Endelig bør man indføre økonomiske sanktioner over for Burma. Lad os beslutte at afbryde alle kontakter til dette land, både med hensyn til investeringer, handel og turisme. Lad os følge Carlsbergs og Heinekens eksempel og stille den burmesiske regering til ansvar for sine handlinger. Det er den holdning, min gruppe ønsker at Rådet og Kommissionen indtager.

Pettinari
Hr. formand, jeg vil henvende mig til kommissæren, fordi de ting, vi i dag kræver under denne forhandling, enstemmigt har været krævet af Europa-Parlamentet i flere måneder. Til trods herfor har Rådet og Kommissionen intet, absolut intet, foretaget sig. Rådet har endda nægtet at udtale sig om de sanktioner, der er foreslået af Danmark efter drabet - det helt rammende udtryk - på den honorære konsul Nichols. Vi kræver, at man nu ophører med den tøvende diplomatiske holdning og økonomisk og politisk isolerer regeringen i Rangoon, således som det i dag kræves af alle grupperne. Vi kræver endvidere, at Kommissionen straks skal slette Burma af listen over lande, der er omfattet af systemet med de generelle præferencer. Dette ville være et politisk signal om den faste europæiske holdning over for Burma. Dersom Kommissionen ikke gør dette, bør den i det mindste redegøre for grundene hertil, hr. kommissær!
Af Rådet kræver vi, at det straks skal sætte sig i gang med at kræve af de asiatiske lande, at de ikke accepterer Burmas tilslutning til ASEAN, netop på grund af den meget alvorlige situation omkring menneskerettighederne. Hvis man ikke engang handler på denne måde, er det et udslag af medskyld!

Telkämper
Hr. formand, jeg opfatter det ikke som en trussel. For flere måneder siden talte vi om Burma, i sidste måned talte vi om Burma og så allerede nu igen. Vi er berørt af konsul James Nichols' død, han var konsul for Danmark, Schweiz og Sverige. Hans død vidner om tortur i dette land. Han blev forhindret i at sove, han blev nægtet lægehjælp. Denne umenneskelige fremgangsmåde, denne umenneskelige behandling fra SLORC's side må vi ikke fortsat acceptere!
Ifølge oplysninger fra IMF blev i 1994 3, 1 % af bruttonationalproduktet frembragt ved tvangsarbejde. Det er et udtryk for denne katastrofe, som vi vel ikke bare sådan kan acceptere. Måske var det vor protest, måske var det også NGO'ernes engagement, som til dato har hindret Heineken og Carlsberg i at investere der. Der findes andre potentielle investorer som f.eks. BMW, der forhåbentlig vil gøre ligeså. Også vi skal gøre noget, navnlig Kommissionen og Rådet. Jeg mener ikke, at Kommissionen må give præferencer mere. Vi skal diplomatisk gøre det klart, at forbindelserne indstilles, hvis situationen ikke ændres. Det skal også Rådet gøre klart, netop af hensyn til forbindelserne med ASEAN-landene.
Til slut vil jeg gerne sige, at vi fortsat skal støtte fru Aung San Suu Kyi, og jeg håber, at diplomatiet så vil fremvise frugtbare resultater.

Glenys Kinnock
Hr. formand, De er selvfølgelig ligesom Kommissionen klar over, at vi her har med et af verdens mest barbariske regimer at gøre; et regime, som er baseret på og eksisterer i kraft af børnearbejde, tvangsarbejde og slaveri. Amnesty International har for nylig udgivet en rapport, hvori det tydeligt fremgår, at folk, der arbejder med anlæggelsen af landets jernbaner og veje, lænkes med fodlænker og bliver slået, til de mister bevidstheden. Det er helt klart, at vi ikke kan have noget at gøre med, endsige lave handelsaftaler med et regime som SLORC og militærjuntaen.
Aung San Suu Kyi har i dag her i Parlamentet i en video talt i utvetydige vendinger om nødvendigheden af, at der iværksættes økonomiske sanktioner, at al investering og turisme standses, og at der træffes alle mulige foranstaltninger for at isolere dette regime. Når hun i sin egenskab af demokratisk leder af landets opposition beder Den Europæiske Union om dette, bør det bestemt være et signal til os om straks at skride til handling. Nelson Mandela har lige været på besøg i Europa, og det var netop den form for økonomisk pres, der tvang apartheidstyret i Sydafrika i knæ. Det er den slags praktiske foranstaltninger, økonomiske foranstaltninger, der vil kunne medføre de politiske ændringer, som Aung San Suu Kyi ønsker.
Som Kommissionen er vel vidende om, giver vi i Den Europæiske Union udtryk for, at vi i vore forbindelser med tredjelande bør arbejde for at fremme demokratiet og menneskerettighederne. Hvis det forholder sig sådan, og hvis det er vort overordnede princip, så bør det indgå som et vigtigt element i vore forbindelser med Burma.
Vi er selvfølgelig, som andre også har nævnt, meget glade for, at Heineken, Carlsberg, Levi Strauss og til en vis grad Pepsi Cola har givet efter for offentlighedens pres og har trukket sig ud af landet. Den form for investeringer bør forhindres, og vi vil her fra Parlamentet indtrængende bede unionsborgerne om at lægge pres på den franske virksomhed Total og opfordre den til at tage lignende skridt.
Jeg vil gerne spørge Kommissionen, hvad den har til hensigt at sige ved ASEAN-konferencen i næste uge i Jakarta, hvor den vil være til stede. Jeg vil bede Kommissionen om at give kraftigt udtryk for sin afsky for dette regime. Jeg vil også bede kommissæren fortælle os, hvornår vi får den rapport om tvangsarbejde at se, som vi går og venter på. For først når vi står med denne rapport om tvangsarbejde, har vi det nødvendige grundlag for at kunne suspendere den generelle toldpræferenceordning for produkter fra Burma. Det er to konkrete spørgsmål, som jeg gerne vil bede kommissæren svare på.

Kirsten Jensen
Burmas legitime ledere beder Europa indføre økonomiske sanktioner mod den militærjunta, der uretmæssigt har overtaget magten i landet. Denne bøn skal vi høre. Som ved Sydafrika skal sanktioner indføres, hvis de støttes af oppositionen og accepteres af befolkningen. I dag står flere statsledere i kø for at få æren af sanktionspolitikken over for Sydafrika, men de var ikke helt så kæphøje, da sanktionerne skulle gennemføres. Burma giver disse statsledere en chance for at gøre det godt igen. Vi modtog på Aung San Suu Kyis vegne hendes søn og mand her i Europa-Parlamentet, og vi beundrer hende for hendes mod, klarsyn, kærlighed til sit folk og hendes historiske bevidsthed. Denne kvinde må vi lytte til. Hun beder os om at indføre økonomiske sanktioner. Jeg kan ikke se, hvordan vi skulle kunne sige nej til det.
Lad mig præcisere det nuværende burmesiske styres svinskhed. Det fører krig mod sin egen befolkning. Det har indført tvang, så der er slavearbejde. Det har ladet hånt om demokratibevægelsens jordskredssejr i 1990. Det har fængslet dens ledere eller sat dem i husarrest. Og det fængsler diplomater. Hvordan kan den vestlige verden nøjes med at svare på den burmesiske juntas nederdrægtigheder med kritisk diplomati, når styret fængsler de personer, som repræsenterer os? Hvordan kan man være diplomatisk over for dem, der fængsler diplomater? Hr. James Nichols var repræsentant for Danmark og andre europæiske lande. Han blev fængslet, fordi han havde for mange fax-maskiner, blev underkastet strabadser, herunder langvarig udspørgen, og blev nægtet søvn. Han fik ikke sin medicin, og hans begravelse holdtes hemmelig. En burmesisk avis har skrevet om hr. Nichols, at han var en betydningsløs slyngel, som fik sin velfortjente skæbne, fordi han var hæmningsløs hvad angår mad og doven med hang til luksus. En avis, der overhovedet får lov at udkomme i Burma, er accepteret af juntaen, som dermed drejer kniven rundt i det sår, den har forsøgt at tilføje os ved Nichols død. Tak til Carlsberg og Heineken, fordi de har trukket sig ud, men hvordan kan nogen overhovedet få sig selv til at indgå i et joint venture i et land, hvor ens partner bliver Forsvarsministeriet i en militærjunta?

d'Ancona
Hr. formand, kære kolleger, vi havde i formiddags, takket være fru Kinnock, lejlighed til at se en video, hvorpå der stod et interview med Aung San Suu Kyi. Jeg var dybt påvirket af dette interview, hvordan nogen, som personligt lever under så vanskelige omstændigheder, befinder sig i en så elendig situation, alligevel mobiliserer mod, energi og styrke til at kæmpe for demokratiet. Jeg betragter egentlig kun mig selv som en formidler her i eftermiddag. Vi har mulighed for her at tydeliggøre det, som hun opfordrer til.
For det første, og det er et spørgsmål, som jeg på hendes vegne stiller Kommissionen, hvad forstår Kommissionen egentlig ved en »kritisk dialog«, nu hvor der på verdensplan opfordres til at isolere dette land, Burma, med hensyn til handel, udenlandske investeringer og turisme? I formiddags modtog jeg en fax, hvor 46 ikke-statslige organisationer støtter anmodningen fra denne ekstraordinære kvinde, 46 ikke-statslige organisationer fra Europa og Amerika. Lad os isolere landet. Lad os ikke længere fortsætte med at investere der. Naturligvis er vi, således som der står i punkt 9 i beslutningsforslaget, overordentlig glade for, at Carlsberg og Heineken har trukket sig tilbage. Men i går stod der i avisen, at Heineken slet ikke havde trukket sig tilbage. Talsmænd i Burma drager det i tvivl. Jeg kunne tænke mig - det er mit andet spørgsmål - at Kommissionen undersøger, om det også virkelig sker.
Endelig - og det står i punkt 10 i vort beslutningsforslag - beder jeg Kommissionen om at føre tilsyn med, at der ikke er andre, som indtager disse tomme pladser. Det ville naturligvis være temmelig kynisk, at der, hvis nogle investorer trækker sig tilbage, er andre europæiske virksomheder, som benytter sig af denne mulighed til at begynde at investere der med største hast. Det ville være forfærdeligt.
Cypern

Green
Hr. formand, Cypern-problematikken drejer sig om menneskerettigheder for både græskcyprioter og tyrkisk-cyprioter. Menneskerettighederne bliver nægtet græsk-cyprioterne, men også tyrkiskcyprioterne på grund af de 35.000 tyrkiske troppesoldater, der har besat over en tredjedel af øen. Situationen i den nordlige del af Cypern er forsætligt blevet forværret som følge af den illegale indvandring af tusinder af tyrkere fra hovedlandet, hvilket er i klar modstrid med Genève-konventionen.
Progressive kræfter i det besatte område erkender med Europa-Kommissionens og Parlamentets støtte, at et cypriotisk medlemskab af Den Europæiske Union og de nært forestående tiltrædelsesforhandlinger ikke blot vil medvirke til at sikre Cyperns fremtid, men også åbne mulighed for at finde en løsning på Cypernproblematikken. I de seneste to år er der sket en optrapning af terrorhandlinger, der ofte har været rettet mod netop disse meget progressive kræfter, som taler om og forsøger at fremme et fremtidigt forenet Cypern som medlem af Den Europæiske Union.
Kutlu Adali, en fremtrædende tyrkisk-cypriotisk intellektuel, forfatter og respekteret journalist, har betalt med sit liv for åbent at give udtryk for og forsvare disse synspunkter. Han blev myrdet den 6. juli i det besatte område af Nicosia. Endnu er ingen blevet retsforfulgt for denne terrorhandling, heller ikke for de mange bombeanslag mod kontorer, huse, biler og politiske centre i det besatte område af Cypern. Vi har ladet os fortælle, at hver femte person i det besatte område af Cypern er medlem af de tyrkiske sikkerhedsstyrker. Alligevel er de tilsyneladende ikke i stand til at drage nogen til ansvar for disse handlinger. Den illegale regering og de tyrkiske sikkerhedsstyrker må i aktion for at få pågrebet gerningsmændene til disse handlinger og den eller de personer, som myrdede Kutlu Adali. Vi bør alle huske på, at regimet ikke er de tyrkiske cyprioters eneste talerør. Der findes andre fremtrædende og modige tyrkisk-cyprioter, som man bør lytte til. Kutlu Adali var en af dem.

Hatzidakis
Hr. formand, det, man ønsker på Cypern i dag, er fredelig sameksistens mellem de to samfund, det græsk-cypriotiske og det tyrkisk-cypriotiske. Selv om den tyrkisk-cypriotiske part udviser uforsonlighed, må jeg gøre opmærksom på, at der også her findes demokratiske, progressive kræfter, der går ind for nye tilnærmelser mellem det græske og det tyrkiske element.
Kutlu Adali, som for få dage siden blev myrdet under mystiske omstændigheder, hørte blandt de moderate tyrkisk-cyprioter, og mordet på ham var utvivlsomt politisk, hans aktiviteter og Denktash-regimets karakter taget i betragtning. Kutlu Adali var en fremtrædende forfatter og journalist og havde gentagne gange i sine artikler rettet en stærk kritik mod Denktash-regimet, hvor han især fordømte: for det første den massive tilstedeværelse af kolonialister i det besatte område af Cypern, som er et fremmedelement i det tyrkisk-cypriotiske samfund, og for det andet den systematiske terrorisering af Denktash' politiske modstandere.
Den besatte del af Cypern er blevet underlagt et militærregime, er gjort til en politistat, som er særlig hårdhændet over for modstandere af regimet og over for tyrkisk-cyprioter. Det er karakteristisk, at det tyrkiskcypriotiske samfund svinder ind, idet det talte 120.000 indbyggere i 1974, mens der i dag er knapt 85.000 indbyggere tilbage, og flere og flere tyrkisk-cyprioter emigrerer. Hvad der også er kendetegnende for det terrorregime, der hersker i det besatte område, er, at ca. 35.000 ud af en befolkning på 160.000 er soldater og sikkerhedsfolk, dvs. at hver femte borger er uniformeret, som fr. Green også sagde. I dag er Cypern det område i verden, hvor der er flest besættelsestropper i forhold til områdets størrelse.
Med dagens beslutningsforslag kræver vi naturligvis, at denne situation bringes til ophør, og at der iværksættes en tilnærmelsesproces mellem de to samfund, sådan som også Kutlu Adali ønskede det.

Rosado Fernandes
Hr. formand, det er i dag mere end nogensinde nødvendigt, at Europa bidrager til at råde bod på alt det onde, det har gjort siden det ottomanske imperiums fald i 1922. Det er således bydende nødvendigt, at Cypern hurtigst muligt integreres i Unionen for at bringe den vold, der nu har varet i tyve år, til ophør.
Mordet på Kutlu Adali, en fremtrædende intellektuel tyrkisk-cypriot og forfatter, der med sin tolerante holdning slog til lyd for gensidig forståelse på øen, og som blev straffet herfor med døden, uden at de tyrkiske myndigheder på Cypern greb ind, er en form for vold, som finder sted hver eneste dag - på Cypern, i Bosnien og andre steder i verden -, og selvsagt også i kølvandet på et andet imperiums fald: det sovjetiske imperium.
Vi lever i en historisk periode, hvor Europa rent faktisk kan bidrage til at rette op på tingene, men ikke gør det, fordi det, i og med at det yder økonomisk støtte til lande, som er afhængige af det, netop af økonomiske grunde fortsætter med at tolerere vold, hvilket jeg finder uacceptabelt. Vi har de fornødne våben, ikke kun fysiske våben, men andre typer våben til at hindre, at lokale og regionale krige trækker ud i det uendelige og til at udvirke, at Genève-konventionen respekteres.

Bertens
Hr. formand, i den besatte del af øen Cypern tiltager den politiske kriminalitet stadig mere. Det viser statistikker. Det ser ud til, at der er en stigende tendens. Tyrkiske cyprioter, som kraftigt støtter bevarelsen af den cypriotiske kultur, bliver der systematisk i ordets egentlige og overførte betydning trådt på af de titusinder af Denktash importerede tyrker, men også, det sagde fru Green, af tyrkiske tropper og efterretningstjenester. Kritikere bliver pålagt tavshed. Alle bestræbelser, som det internationale samfund gør sig, skal derfor rettes herimod. Hele øen Cypern fortjener stabilitet og fred. Jeg opfordrer det internationale samfund til at sætte den tyrkisk-cypriotiske såkaldte regering under pres for ikke at bringe kritikeres sikkerhed i fare. Hr. Adalis drama er slemt nok. Glem ikke: Det er en ø, som vi snart vil se repræsenteret her af en række repræsentanter. Derfor tror jeg, at det er umagen værd, at vi har denne forhandling om Cypern her i Forsamlingen og forhåbentlig ikke for sidste gang.

Goerens
Fru formand, nu hvor appellerne om respekt for den menneskelige værdighed, og de kraftige fordømmelser af voldsanvendelse over for asylsøgere føjes til listen over tilsvarende hændelser, som desværre allerede er alt for lang, er tiden inde til at skride til handling.
Ud over de forskellige pressionsmidler, som vi råder over for at minde alle direkte og indirekte ansvarlige om bådflygtningenes elendige situation, må vi bevise vores solidaritet, som går langt videre end blot hensigtserklæringer.
Vore fordømmelser er naturligvis rettet mod Kina, Hongkong og ligeledes de vietnamesiske myndigheder, som ikke gør alt for at modtage de tidligere flygtninge på en værdig måde, men i givet fald må vi også være parat til at bære vores del af byrden, som skabes at det næsten uløselige problem med disse bådflygtninge, og også i vore lande modtage det antal flygtninge, der tilkommer os med henblik på en ligelig fordeling af byrderne.
Jeg tror, at hvis vi mener noget med vores erklæringer om respekten for menneskerettighederne og flygtningenes ret til en human behandling, hvis ikke det blot skal være tomme ord, bliver vi nødt til at gå over til en mere aktiv solidaritet.

Telkämper
Fru formand, den 10. maj skete der en masseflugt af vietnamesiske flygtninge fra interneringslejren Whitehead i Hongkong. Det vidner om en foruroligende tilstand. Der finde stadig 25.000 såkaldte vietnamesiske boat people i lejre i Asien, heraf 15.000 i Hongkong. 50.000 boat people er frivilligt vendt tilbage under et FN-program. Men i Hongkong er 2.000 blevet tvangsdeporteret.
Det kritiserer jeg, fordi vi i Forbundsrepublikken Tyskland også har vietnamesere, som skal udvises. Jeg mener ikke, at man sådan uden videre kan udvise mennesker. Det er rigtigt at udarbejde programmer og hjælpe dem i forbindelse med deres repatriation. Derfor vender vi os imod, at disse mennesker fra Hongkong deporteres. På den anden side opfordrer vi Kommissionen til i de internationale fora at forsøge at udvirke, at både menneskene fra Hongkong og fra andre asiatiske stater eller fra Europa inden for rammerne af nye repatriationsprogrammer får midler til at kunne bosætte sig i Vietnam, dersom de ønsker det. Man må ikke udvise asylansøgere fra Hongkong og heller ikke af Forbundsrepublikken Tyskland, og jeg synes, at Kommissionen burde gå ind med de skønnede 17 mio til et program for vietnamesere.

Howitt
Fru formand, flygtningene i Hongkongs interneringslejre behandles som kriminelle: indkvarteringen af flygtningene er overgået fra Hongkongs boligmyndigheder til fængselsvæsenet, det personale, der har opsyn med dem, er personer, der er uddannet som fængselspersonale og ikke til at tage sig af familier i nød; de anbringes i celler, hver især isoleret fra omverdenen 23 timer om dagen.
Under urolighederne i maj blev der affyret 2.000 tåregasbomber, og 200 mennesker blev efterfølgende ført direkte i fængsel, heriblandt, hvilket er skandaløst, en fem-årig pige, som blev holdt i isolation i 12 dage, medens fængselsmyndighederne løj over for forældrene om hendes tilbageholdelse.
Hvad er det for en forbrydelse, disse mennesker har begået? De er bange. Bange for at vende tilbage til Vietnam, hvor de alle ville blive udsat for 3-4 dages intensivt forhør om politiske kontakter, de måtte have haft inden for lejrene; hvor de ville blive udsat for chikane; hvor de vil blive overvåget, og hvorfra der kommer klare meldinger om arrestationer og folk, der forsvinder.
Parlamentet må i dag sætte sig op mod disse tvungne hjemsendelser - mindst 600 alene i de sidste 4 uger - idet man lige siden 1988 i Hongkong egenrådigt har nægtet at give folk flygtningestatus: disse mennesker bliver nægtet deres rettigheder i henhold til Genève-konventionen.
Kommissionen må med sit svar i dag ophøre med at se gennem fingre med dette brud på de internationale menneskerettigheder og sikre, at den europæiske bistand anvendes til at støtte disse menneskers menneskerettigheder, i stedet for at man forsøger at feje dem ind under gulvtæppet.
Etiopien

Bertens
Fru formand, for et par måneder siden mødte jeg under en høring om frie medier i Udvalget om Udenrigsanliggender repræsentanter for den etiopiske journalistforening, og de sagde til min store overraskelse til mig, at der i øjeblikket er flere journalister end i noget andet land, der er fængslet og næsten ugentlig maltrakteres. Der skal åbenbart stadig ske meget i dette land, som for et par år siden blev forløst fra Mengistus diktatur. Det ser ud til, at der stadig er for mange af hans egne satrapper, der har situationen under kontrol. Eritreas løsrivelsesproces er forløbet påfaldende fredeligt, men demokratiseringsprocessen er kommet tøvende i gang.
Den arresterede formand for lærerforeningen, hr. Woldesemayat, skal virkelig øjeblikkeligt løslades, om det så blot var for at tjene som symbol for de andre, de hundreder af politiske fanger, som stadig er i fængsel i dette land. Jeg håber, at Rådet og også Kommissionen støtter dette kraftigt.

Pettinari
Fru formand, min gruppe følger opmærksomt den politiske udvikling i Etiopien, hvor regeringen i Addis Abeba virkelig i de seneste år har gjort betydelige fremskridt på demokratiets og menneskerettighedernes område. Vi mener, at denne proces bør støttes af Den Europæiske Union. Men netop derfor er vi foruroligede over de oplysninger, der er kommet frem, navnlig vedrørende fængslingen af professor Taye, der er formand for Den Nationale Lærerforening. Han blev fængslet uden nøjagtigt angivne sigtelser, og man nærer derfor sandsynligvis begrundet mistanke om, at sigtelserne er af politisk beskaffenhed. Vi ønsker derfor, at det skarpt i beslutningen kræves, at han sættes på fri fod og tiltales under en retssag, der frembyder alle de nødvendige garantier, netop fordi en fængsling af politisk karakter er aldeles uacceptabel.

Telkämper
Fru formand, kære kolleger, også jeg er bekymret over den situation, Taye Woldesemayat, formand for den etiopiske lærerforening, som vi har hørt en del om i Parlamentet, befinder sig i. Han blev arresteret i lufthavnen i Addis Abbeba uden angivelse af grunden. Jeg har prøvet på at gøre noget for ham og har modtaget et brev fra ambassaden, hvori det hedder, at han blev arresteret af retsstatslige grunde. Yderligere grunde blev ikke nævnt, men det skinnede igennem, at der var noget med illegalt arbejde.
Da han ikke kan få en advokat og heller ikke har nogen kontakt med sin familie, er der næppe nogen garanti for retsstatslighed. Vi bliver nødt til at gøre det klart for ambassaden eller regeringen, at vi ikke er indforstået dermed.
Den etiopiske lærerforening chikaneres og forfølges til stadighed. Vi oplevede et lignende tilfælde allerede i december 1993, da hr. Abera Yemane Ab blev arresteret under lignende omstændigheder, hvorefter der uden angivelse af grund blev rejst sag imod ham. Dét kan vi ikke acceptere. Vi går ind for menneskerettighederne. Derfor skal regeringen i Etiopien forklare, hvad der lægges disse personer til last eller også skal den sætte dem på fri fod!
Filippinerne

Banotti
Fru formand, mange irske præster er rejst til Filippinerne for at arbejde og har udmærket sig i deres kamp for menneskerettighederne og for en bedre skæbne for befolkningen.
Fader Shay Cullen tilhører således en rig tradition. Han har vakt opmærksomhed over hele verden med sin aktive deltagelse i kampen mod den pædofile sexturisme i Filippinerne. I de seneste år har han reddet mange børn og oprettet et børnehjem i Olongapo City på Filippinerne. Da han deltog i en fredelig protest mod opførelsen af en højspændingsmast i umiddelbar nærhed af børnehjemmet, blev han udsat for et voldeligt overfald begået af politiet, arresteret, nægtet lægebehandling og havde efterfølgende store vanskeligheder med at få den nødvendige lægebehandling, da ingen læge i byen ville hjælpe ham.
Det er tydeligt, at Fader Shay Cullens kamp mod denne modbydelige form for turisme, som Parlamentet har fordømt mange gange, skaber stor bekymring hos den magtfulde og korrupte kreds i den by, hvor han fører sin kampagne. Jeg tror, at hans personlige sikkerhed er i fare, og jeg håber, at Parlamentets vedtagelse af denne beslutning vil få de filippinske myndigheder til at indse, at Fader Cullens personlige sikkerhed og hans kamp for at beskytte disse udsatte børn ligger os dybt på sinde.

d'Ancona
Fru formand, jeg har egentlig ikke ret meget at tilføje til det, som min kollega Banotti her har sagt. Måske følgende: Det er en af formerne for udnyttelse, børneprostitution og børnepornografi, som optræder der, hvor forskellen mellem fattig og rig er meget stor. Vi ved, at denne forskel mellem fattig og rig til trods for alle vore bestræbelser i de seneste år kun er blevet større og dermed også den slags afskyelige former for udnyttelse. De, som gør en indsats for at gøre noget ved det, såsom Fader Shay Cullen og hans medarbejder Maglaqui, fortjener vor støtte. Jeg håber, at hr. Banottis beslutningsforslag, som uden tvivl vil blive vedtaget i eftermiddag, vil medvirke til, at man støtter sådanne mennesker i stedet for at straffe dem for deres nyttige og uundværlige arbejde der.

Hyland
Fru formand, jeg vil tilslutte mig min irske kollega fru Banottis bekymring for Fader Shay Cullen. Han har ført en utrættelig kamp mod børneprostitution og børnepornografi på Filippinerne. Trods trusler og med fare for sit liv har han heftigt forsvaret alle samfunds mest sårbare gruppes, børnenes, grundlæggende rettigheder. I betragtning af det værdifulde arbejde, han gør, er det uforklarligt, hvorfor han blev udsat for så hårdhændet behandling af de filippinske myndigheder.
Fader Cullen deltog i en fredelig protest, da han blev arresteret under anvendelse af vold, sparket og lagt i håndjern af politiet. Hverken Fader Cullen eller hans kollega fik den nødvendige lægebehandling under tilbageholdelsen hos politiet, og de måtte begge efterfølgende under lægebehandling. Fader Cullen er sammen med sin assistent og juridiske rådgiver blevet truet på livet. Dette er fuldstændig uacceptabelt.
I stedet for at chikanere Fader Cullen burde de filippinske myndigheder glæde sig over det arbejde, han har udført i deres land. Fader Shay Cullens arbejde er typisk for det arbejde, der udføres af irske missionærer ikke kun på Filippinerne, men over hele verden. Han har nu i mange år været en kraftig fortaler for børns rettigheder og en uforsonlig fjende af børnemisbrugere. Han har afsløret personer, der deltager i dette modbydelige børnemisbrug, og han har været en central figur, når det drejede sig om at retsforfølge sådanne personer. Han har raset imod den meget synlige sexturisme i Filippinerne. Her i Parlamentet kunne vi lære meget af Fader Shay Cullens arbejde og engagement.
Efter min mening er det bydende nødvendigt med en international lovgivning på dette område for at kunne retsforfølge personer, der misbruger børn seksuelt. Sådanne personer tager tydeligvis til lande som Filippinerne for at dyrke denne modbydelige lyst. Alle EU-lande burde med Europa-Parlamentets uforbeholdne støtte have en lovgivning, der sikrer, at børnemisbrugere, når de vender hjem fra deres rejser, dømmes efter deres eget lands strengeste lovgivning. Mit eget parti i Irland har været banebrydende for en sådan lovgivning.
Jeg håber, denne vigtige beslutning får Parlamentets fulde støtte.
Algeriet

Elmalan
Fru formand, i Algeriet accepterer regeringen ikke kritiske journalister. Med den rigtige og nødvendige kamp mod terrorismen som påskud har pressen fået mundkurv på, og ytringsfriheden bringes i fare.
Den 4. juli kunne mange europæiske journalister ikke få visum, da de skulle deltage i et solidaritetsmøde med algeriske journalister. Samme dag blev karikaturtegneren Chawki Amari fængslet, hans avis »La Tribune« forbudt og de ansvarshavende sat under domstolskontrol. De algeriske journalister befinder sig i en lidet misundelsesværdig situation. På den ene side lever de med en konstant trussel om terrorangreb - husk, at 53 journalister er blevet myrdet siden 1993 - og på den anden side udsættes de for pres fra myndighedernes side.
Vores gruppe er solidarisk med deres kamp for pressefriheden. Efter vores mening kan censur og kontrol med informationsformidlingen kun svække kampen for demokrati og mod fundamentalisme.
Derfor kræver vi, at de algeriske myndigheder løslader Chawki Amari, at »La Tribune« kommer på gaden igen, og at de respekterer ytrings- og informationsfriheden. Samtidig glæder vi os over den fortsatte dialog med de demokratiske kræfter, som foregår i øjeblikket, og vi håber, at de vil føre til en løsning på krisen, som har varet alt for længe.
Vi glæder os ligeledes over, at Den Europæiske Union og Algeriet har indledt forhandlinger, og med udgangspunkt i de tidligere associeringsaftaler, som vi vedtog her i Parlamentet, og som har haft stor indflydelse på økonomien og beskæftigelsen i Middelhavslandene, kræver vi, at de demokratiske kræfter og de faglige organisationer høres regelmæssigt under disse forhandlinger.

Gahrton
Fru formand, jeg tilhører den generation, der opnåede indsigt i, hvad der foregik i den koloniserede del af verden, gennem Algierkrigen, og jeg støttede aktivt den algeriske frihedskamp. Mange af os nærede store forhåbninger om, at Algeriet ville blive et foregangsland, når det gjaldt demokrati, frihed og menneskerettigheder i den arabiske verden. Men ret tidligt indså vi, at det ikke ville gå så let. Så sent som i halvfjerdserne og firserne besøgte jeg Algeriet et antal gange. Da herskede der ganske vist ikke demokrati, men der var alligevel et vist håb. Da der senere, for et par år siden, skulle afholdes valg i landet, håbede vi, at det ville føre til en demokratisk udvikling.
Som alle ved, er det gået ganske anderledes. Arrestationen af Chawki Amari den 4. juli er blot ét af de seneste beviser for, at det algeriske styre ikke er i stand til at gribe problemerne an på en demokratisk måde. Som den foregående taler også understregede, er et stort antal journalister blevet dræbt eller arresteret eller er kommet ud for problemer, fordi de har villet opfylde deres demokratiske, journalistiske pligt til at oplyse om, hvad der rent faktisk sker i landet.
Der foregår nu en dialog, der dog ikke omfatter samtlige parter i Algeriet. Vi er ganske vist på ingen måde tilhængere af Den Islamiske Frelsefront, men jeg har meget svært ved at indse, hvordan den dialog, som præsident Zéroual i går fortsatte med delegationer fra fire partier, skal kunne føre til noget, hvis man ikke på en eller anden måde prøver også at inddrage de andre kræfter, selvom man ikke bryder sig om dem. Vi mener, at Den Europæiske Union har et stort ansvar, når det gælder om at støtte en demokratisk udvikling i Algeriet.

Izquierdo Rojo
Fru formand, på nuværende tidspunkt bør meddelelsen fra Det Europæiske Parlament være en meddelelse om solidaritet med de algeriske journalister og et krav om løsladelse af karikaturtegneren Chawki Amari. Men alt sammen ud fra erkendelsen af, at i Algeriet - navnlig i Algeriet - og i alle verdens lande vækker nationalflaget følelser af respekt og stolthed.
Europa-Parlamentets meddelelse om solidaritet, som er fast i sin støtte til pressefriheden og i sit krav om løsladelse af denne journalist, bør på ingen måde betragtes som uvedkommende, men som udgangspunkt for en holdning, der støtter dialogen og en fælles aktion fra Euro-Middelhavspartnernes side, eftersom begge parter har de samme mål om fred og demokrati.
På nuværende tidspunkt, hvor Algeriet oplever en meget vanskelig situation, føres der en lovende multilateral dialog, og der er indledt forhandlinger om en associeringsaftale. Det er netop den gamle lov, forældet og gammeldags, som republikkens præsident, hr. Zerual, har sat sig for at ændre. Det er nødvendigt, at vi politisk støtter alle bestræbelser i denne retning, for at fremme pluralismen og freden.

Baldi
Fru formand, hr. kommissær, kære kolleger, ytringsfriheden og oplysningsfriheden bør altid respekteres, når man kræver respekt for retsstaten og demokratiet. Man kan ikke acceptere direkte eller indirekte censur eller kontrol med oplysningerne over for pressen, der bør virke korrekt og frit fra ethvert bånd.
Det er af stor betydning, at dette sker i Algeriet og i andre stater, hvor der foregår alvorlige overgreb mod pressefriheden. Den Europæiske Union skal støtte aktioner og planer til fordel for den algierske presse, der nu tillige har brug for en tilstrækkelig økonomisk støtte, der gør det muligt for den fortsat at føre den nødvendige oplysningsvirksomhed i sit eget land.
Det er følgelig nødvendigt hurtigst muligt at udvikle en politisk dialog med alle de demokratiske kræfter og myndighederne i Algeriet med henblik på at finde en løsning på den nuværende krise og således hurtigst muligt genoprette den nødvendige fred i samfundet med henblik på de forestående valg til den lovgivende forsamling. Der skal være synergieffekt mellem alle, der virker i dette land for at iværksætte den fredsproces, som desværre endnu synes at blive forsinket. Jeg vil endelig give udtryk for fuld solidaritet med dem, som i dette øjeblik er berøvet deres frihed ved krænkelse af respekten for menneskerettighederne og demokratiet, men særlig på grund af den manglende ytrings- og meningsfrihed.

Goerens
Fru formand, arrestationen og fængslingen af karikaturtegneren Chawki Amari samt forbudet mod udgivelsen af hans avis er kun yderligere et tegn på det problem, som de politiske myndigheder i Algeriet står i.
Angrebet på pressefriheden kan ikke skjule myndighedernes manglende evne til at bekæmpe forsøgene på at skabe uro i landet. Forsøgene på at kontrollere informationsstrømmen er også dumme, fordi de er en anakronisme, idet intet længere kan hindre tankerne i at cirkulere frit. Der er heldigvis mange eksempler på, at forsøgene på at forholde offentligheden oplysninger, uanset om de er generende eller ej for det siddende regime, er dømt til at slå fejl. Det er i det mindste en positiv ting, som det verdensomspændende informationssamfund kan rose sig af.
De algeriske myndigheder burde derfor anvende andre midler for at genoprette en retsstat i Algeriet og ikke angribe pressens beføjelser, idet pressen jo er en af støttepillerne i det nye samfund, som man forsøger at opbygge.
Salman Rushdie

Cars
Fru formand, Rådet fører i øjeblikket samtaler med Iran om bl.a. Salman Rushdie. Dette har vi i og for sig intet at indvende imod, men det, der er sluppet ud om samtalerne, giver anledning til en vis bekymring.
Formålet med Den Liberale Gruppes beslutningsforslag er at gøre Parlamentets holdning helt klart for Rådet, og vi håber, Parlamentet tilslutter sig beslutningsforslaget, inden samtalerne mellem Rådet og Iran resulterer i en eller anden form for aftale, af hvilken art den end måtte være.
Medlemmerne af Den Liberale Gruppe håber, at Parlamentet, ligesom vi, vil modsætte sig alt , som af Iran kan fortolkes som en form for anerkendelse - stiltiende, underforstået eller indirekte - af Khomeinis fatwa-dødsdom over Salman Rushdie. Ingen religiøs leder eller bevægelse må tage sig lov til i en fatwa eller lignende at opfordre sine tilhængere til mord. For det, fru formand, er en nederdrægtig adfærd, som enhver rettroende demokrat må sætte fokus på og bekæmpe til sidste åndedrag.
Fængsling af præsten Tomislav Matanovic

von Habsburg
Fru formand, som De jo selv ved, var vor gruppe i dag for nøjagtig en uge siden i Banja Luka. Dér så vi, hvad der virkelig foregår i denne såkaldte Republik Srpska. Jeg kan kun efter samtaler med den lokale repræsentant og talsmand for hr. Karadzic sige, at jeg følte mig mere end halvtreds år yngre, for den måde at tale og argumentere på mindede fuldstændig om de værste gauleitere fra Hitlers tid helt bortset fra stalinisterne, som også var repræsenteret dér.
Der var virkelig tale om en røverbande, og røverkaptajn Karadzic teede sig virkelig groft her. Et af de værste tilfælde hørte vi om af biskoppen i Banja Luka, nemlig at en præst har siddet fængslet sammen med sine forældre i allerede næsten et år, siden den 24. august i fjor. De serbiske myndigheder hævder, at de skulle have grebet ind, men at den lokale politichef ikke tillod, at denne mand, som man endnu ikke har anklaget for noget, men bare sat i fængsel, blev sat på fri fod. Da så biskoppen anmodede om, at vore myndigheder og vore repræsentanter skulle gribe ind, fik han ganske vist løfter, men der er intet sket.
Det er derfor på høje tid, at vi som Europa-Parlament resolut griber ind over for denne tingenes tilstand, som helt klart er i modstrid med Dayton-aftalen, og kræver, at vor repræsentant, hr. Bildt, der jo er ansat af os, nu omsider gør noget for at få frigivet præsten Matanovic og hans forældre, hvilket er deres ret. Opnår vi ikke det, ville det på ny vise sig, hvor ude af stand til at få noget igennem vi er. Det ville være en alvorlig fare for freden.

de Silguy
Fru formand, mine damer og herrer, jeg vil tage spørgsmålene i den rækkefølge, som Parlamentet har behandlet dem, og jeg starter med Burma.
Kommissionen deler Parlamentets bekymring med hensyn til den politiske situation i Burma. Den beklager hr. Nichols' død i fængslet. De nedsættende udtalelser, som for nylig blev fremsat i den officielle burmesiske presse, har i særlig grad oprørt Kommissionen, som støtter ethvert initiativ, der kan få den burmesiske regering til at slå ind på en vej, der er mere i overensstemmelse med international praksis. For indeværende henleder den Parlamentets opmærksomhed på den meget begrænsede effekt, som eventuelle økonomiske sanktioner vil få på grund af den ringe samhandel mellem Unionen og Burma. Samhandelen beløb sig i 1995 til mindre end 200 mio ecu, 66 mio i import og 113 mio i eksport.
Hvad angår ophævelsen af de generelle præferencer kan dette ikke besluttes, før den undersøgelse, som hr. Marins tjenestegrene er i gang med i øjeblikket, er afsluttet. Jeg kan forsikre Dem om, at Kommissionen gennemfører denne undersøgelse så hurtigt og så grundigt som muligt. Undersøgelsen bliver færdig til september.
Kommissionen støtter ligeledes forslaget fra nogle af medlemsstaterne om at benytte lejligheden ved de kommende møder med ASEAN, navnlig i ASEAN's Regionale Forum, til at insistere på nødvendigheden af at genoptage dialogen med alle de demokratiske og etniske bevægelser i Burma.
Næste punkt: Cypern. Kommissionen er yderst bekymret over den optrapning af volden, som man har kunnet konstatere i de tyrkisk-cypriotiske samfund gennem de seneste måneder. Kommissionen er chokeret over drabet på Kutlu Adali, en fremtrædende tyrkisk journalist og intellektuel. Man kan kun beklage, at denne personlighed, som var højt respekteret, kendt og værdsat for sin åbenhed og sit forsvar af de tyrkisk- og græskcypriotiske værdier og værdsat for sit engagement i menneskerettigheder og tankefrihed, er forsvundet.
Kommissionen vil videreføre sine mæglingsbestræbelser på Cypern ved at tage kontakt til det tyrkisk-cypriotiske samfund med henblik på Cyperns indtræden i Den Europæiske Union. Jeg erindrer om, at Den Europæiske Unions Cypern-politik blev bekræftet på det seneste møde i associeringsrådet med Cypern. Det blev gentaget, at forhandlingerne om Cyperns tiltrædelse vil blive iværksat efter forslag fra Kommissionen seks måneder efter afslutningen på regeringskonferencen, idet der tages hensyn til resultaterne af denne.
I den forbindelse har Unionen endvidere erklæret sig positivt indstillet over for en generel løsning af det cypriotiske spørgsmål, som går i samme retning som resolutionerne fra FN's generalforsamling, og som er baseret på en cypriotisk føderation med to zoner og to samfund.
For det tredje, de vietnamesiske bådflygtninge. Kommissionen deler naturligvis Europa-Parlamentets bekymringer og ønsker endvidere at gøre Parlamentet opmærksom på følgende: i marts 1996 fjernede styringsudvalget med ansvar for den overordnede handlingsplan under den internationale konference for indokinesiske flygtninge de største hindringer for en humanitært set acceptabel løsning på tragedien med de vietnamesiske bådflygtninge. (Denne aftale bør nu bringe denne tragedie til ophør); Malaysia og Singapore har lukket deres lejre sidst i maj og juni måned 1996, og det samme vil ske i Indonesien, Thailand og Filippinerne. Med hensyn til Hongkong er de fleste hjemsendelser sket uden problemer; Vietnam har accepteret, at omkring 70.000 vietnamesere er vendt tilbage, og deres situation overvåges nu opmærksomt af FN's Højkommisariat for Flygtninge, som ikke har konstateret tilfælde af diskrimination.
Endelig deler Kommissionen Parlamentets bekymring vedrørende anvendelsen af bistanden fra Fællesskabet. Bistanden skal især gå til vietnamesere, der vender tilbage til deres hjemland. Der kan være tale om støtte til start af produktionsvirksomheder, specialuddannelser og hjælp til mikro-projekter, der er beregnet på at forbedre forholdene i de samfund, som de tidligere flygtninge vender tilbage til. Afslutningsvis kan jeg tilføje, at for de fleste ikke-flygtninge, som man kalder vietnamesiske bekvemmelighedsflygtninge, er deres eneste realistiske mulighed at vende tilbage til deres land. Hjemsendelserne forløber i øvrigt uden problemer.
Fjerde sag, Etiopien. Kommissionen og medlemsstaterne bliver stedse mere bekymrede over udviklingen i menneskerettighedssituationen i Etiopien. Kommissionens delegation og lederne af medlemsstaternes missioner følger situationen for bestemte fanger som Abera Yemane Ab meget nøje i tæt samarbejde med Den Internationale Røde Kors Komité. Jeg skal erindre om, at Kommissionen og medlemsstaterne er fuldt ud klar over, at hvis dette skal være effektivt må man nøje vurdere menneskerettighedssituationen og tage udgangspunkt i enkelttilfælde. Inden for rammerne af koordineringen mellem Kommissionen og medlemsstaterne i Addis Abeba har man i øvrigt besluttet i fællesskab at indsamle, sammenligne og kontrollere oplysninger om krænkelser af menneskerettighederne og naturligvis også føre samtaler med regeringen.
For det femte, Filippinerne. Kommissionen opretholder en åben dialog med den filippinske regering og regionernes regeringer om menneskerettigheder. Med hensyn til Fader Shay Cullen kan Kommissionen oplyse, at han blev arresteret den 13. juni i år, men hurtigt løsladt igen. Kommissionen har haft lejlighed til at deltage i forskellige foranstaltninger, der var arrangeret af Fader Shay Cullens Fondation Preda imod børneprostitution, og krævede straks en undersøgelse gennemført på stedet. Kommissionen vil naturligvis holde Parlamentet grundig underrettet om resultaterne af denne undersøgelse og dens konsekvenser.
Sjette punkt, Algeriet. Algeriet befinder sig desværre midt i en krise, som truer den politiske normalisering i landet. Flere grupper i det algeriske samfund, navnlig pressen, lider under dette.
Gennem underskrivelsen af Barcelona-erklæringen i november 1995 har den algeriske regering allerede på multilateralt plan forpligtet sig til at respektere menneskerettighederne og de grundlæggende rettigheder samt at garantere en reel og legitim udøvelse af rettigheder og friheder, herunder ytringsfriheden.
Den algeriske regering har ligeledes udtrykt sit ønske om at forhandle en associeringsaftale med Den Europæiske Union, hvor respekten for menneskerettighederne og de demokratiske principper kommer til at udgøre et væsentligt element.
Indenrigspolitisk har den algeriske regering offentliggjort et memorandum, hvori man annoncerede en national konference, en folkeafstemning om en forfatningsændring samt parlaments- og lokalvalg. Kommissionen opfordrer på det kraftigste den algeriske regering til opfylde sine multilaterale forpligtelser og gennemføre de nationale foranstaltninger, der kan bidrage til en politisk normalisering i landet.
Kommissionen vil i øvrigt snart give meddelelse om de første udkast til økonomisk støtte til pressen i forbindelse med programmet for medier og demokrati, som er blevet oprettet på Parlamentets initiativ i 1996.
Punkt 7: fatwaen mod Salman Rushdie. Kommissionen deler Europa-Parlamentets uro over indførelsen og opretholdelsen af fatwaen mod Salman Rushdie. Afsigelsen af en dødsdom mod en borger i en af Den Europæiske Unions medlemsstater, fordi denne har skrevet en bog, er fuldstændig uacceptabel og strider mod den universelle menneskerettighedserklæring. Derfor glæder Kommissionen sig over erklæringen fra G7topmødet i Lyon i juni måned, hvor man opfordrede den iranske regering til at opgive terrorismen og ikke længere støtte de dødstrusler, der hviler over Salman Rushdie.
Jeg skal endvidere minde om, at Rådet for almindelige anliggender den 22. april 1996 besluttede at gøre dialogen med Iran mere kritisk. For Kommissionen er den fortsatte kritiske dialog med Iran et effektivt instrument til at ændre Irans adfærd på længere sigt.
Endelig det ottende punkt: den vilkårlige arrestation af Tomislav Matanovic. Kommissionen er lige så bekymret som Europa-Parlamentet over, at præsten Tomislav Matanovic og hans forældre siden den 24. august 1995 har siddet fængslet på et vilkårligt grundlag i Prijedor i Republikken Srpska. Kommissionen er bekendt med denne sag. Den har ved flere lejligheder været i kontakt med NGO'erne i Sarajevo. Den vil drøfte sagen med de kompetente myndigheder i Bosnien, navnlig med de mæglere, der er indsat i henhold til Dayton-aftalen, og jeg kan forsikre Dem om, at Kommissionen også vil kontakte Carl Bildt for at bede ham tage sagen op over for de officielle myndigheder i Republikken Srpska med henblik på at opnå en øjeblikkelig frigivelse af Tomislav Matanovic og hans forældre.

Moorhouse
Fru formand, må jeg have lov at stille et par tillægsspørgsmål? Jeg vil hermed give udtryk for min enorme skuffelse over Kommissionens redegørelse angående Burma, som jeg finder meget lidt tilfredsstillende.
For det første mener jeg, at hr. Marin sidste måned udtalte, at han var imod den generelle toldpræferenceordning. Der var ikke noget »hvis« eller »men« i den forbindelse, derfor overrasker det mig, at sagen er blevet henvist til et særligt udvalg.
For det andet er det muligt, at samhandelen er af mindre omfang, men det gælder ikke for investeringerne, og jeg mener ikke, at kommissæren sagde noget om Carlsberg eller Heineken eller kommende investeringer, som jeg finder af stor betydning.
For det tredje forstod jeg, at der i løbet af kort tid ville komme en rapport om tvangsarbejde. Hvornår vil den rapport foreligge, hvis den altså bliver udarbejdet?

de Silguy
Med hensyn til den generelle toldpræferenceordning skal jeg erindre om, at der findes fællesskabsprocedurer, som Kommissionen skal overholde, at disse procedurer indledes med undersøgelser, at disse undersøgelser er iværksat, at de er fortrolige, og at de dernæst i lyset af situationen fører til forslag og beslutninger fra Kommissionens side med hensyn til opretholdelsen af ordningen med generelle præferencer.
Jeg skal gentage, at Kommissionen i øjeblikket er i færd med at foretage undersøgelser. Som følge af deres fortrolige art kan jeg naturligvis ikke afsløre deres indhold. Jeg kan imidlertid fortælle Dem, at undersøgelserne gennemføres hurtigt, idet de vil blive afsluttet i september måned, og at Kommissionen vil tage de nødvendige konsekvenser. Jeg kan forsikre Dem om, at Kommissionen tager hensyn til væsentlige aspekter af menneskerettigheder og demokrati i henhold til den kompetence, den tildeles i henhold til forordningerne.

Moorhouse
Fru formand, jeg stillede nogle spørgsmål, som ikke er blevet besvaret. Jeg synes, jeg har krav på at få et svar på de to andre spørgsmål om investeringer og rapporten om tvangsarbejde. Hvis kommissæren ikke er i stand til at svare på nuværende tidspunkt, vil han da være så venlig i det mindste at give mig et skriftligt svar?

de Silguy
Jeg kan forsikre det ærede medlem om, at jeg har noteret hans anmodning. Jeg kan ikke give Dem svar i dag, men vi vil svare Dem direkte snarest mulig.

Formanden
Forhandlingen under et er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 17.30.

Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende forslag til beslutning:
B4-0877/96 af Haarder m.fl. for Det Europæiske Liberale og Demokratiske Partis Gruppe om Taiwans rolle i de internationale organisationer; -B4-0881/96 af Laurila og Oomen-Ruijten for Det Europæiske Folkepartis Gruppe om Taiwans rolle i de internationale organisationer; -B4-0904/96 af Dupuis m.fl. for Gruppen Europæisk Radikal Alliance om Taiwans rolle i de internationale organisationer; -B4-0926/96/96 af Aelvoet m.fl. for Gruppen De Grønne i Europa-Parlamentet om Taiwan.
Nordmann
Fru formand, Den Liberale Gruppe er medunderskriver af det fælles beslutningsforslag om Taiwan, og det er ikke første gang, at Parlamentet skal gøre opmærksom på den positive rolle, som Taiwan spiller for udviklingen i Det Fjerne Østen, og dette lands bidrag til bistanden til udviklingslandene.
Det er heller ikke første gang, at vi må fremhæve demokratiets fremskridt, som giver den kinesiske befolkning mulighed for en demokratisk kinesisk stat, hvilket er yderst glædeligt.
Formålet med dette forslag er at gå et skridt videre. Konsulaterne bliver lammede ved enhver kontakt med Taiwan. Den Europæiske Union kan benytte mere fleksible metoder. Man klager undertiden over, at informationskontorerne ikke er rigtige ambassader. Lad os gøre dette handicap til et nyttigt værktøj: åbningen af Kommissionens informationskontor i Taiwan vil gøre det muligt at udvikle og fremme de frugtbare kontakter, uden tvivl uden alt for mange problemer.

Laurila
Fru formand, nu kan vi frit behandle de forslag, som Udenrigsudvalget allerede i april vedtog enstemmigt, mens to medlemmer undlod at stemme. Nu behandler vi sagen under den uopsættelige forhandling, og skulle Parlamentet vedtage disse henstillinger, vil de også blive fremlagt på FN's Generalforsamling, når Generalforsamlingen samles til efteråret.
Jeg vil ikke gennemgå hele Kinas lange historie, som har ført til, at vi nu har Folkerepublikken Kina og Republikken Kina, som jeg i det følgende vil omtale som Fastlands-Kina og Taiwan, for at disse ikke blandes sammen under tolkningen, hvilket ofte sker. Vi husker alle, at Fastlands-Kina siden 1971 har været kinesernes eneste repræsentant i FN. Men især efter 1971 er der sket utrolig meget. For det første gennemgik Taiwan i 1980'erne en betydelig udvikling, både økonomisk og demokratisk, og i 1980'erne opstod der også en tilnærmelse og tættere forbindelser mellem Fastlands-Kina og Taiwan. Taiwaneserne begyndte dengang i ret stort omfang at besøge Fastlands-Kina, og det blev muligt at gennemføre taiwanske investeringer i FastlandsKina osv. Situationen ændrede sig brat i 1990'erne, da forbindelserne blev køligere åbenbart som følge af, at den demokratiske udvikling i Taiwan var accelereret betydeligt, og at Taiwan ud fra en vesteuropæisk synsvinkel efterhånden kunne betragtes som et fuldstændigt demokratisk samfund. At Taiwan allerede i 1980'erne ophævede krigstilstanden kunne ikke forhindre, at forbindelserne blev yderligere nedkølet. Dybdepunktet var vi alle vidne til i år i marts, da man nærmede sig tidspunktet for de første helt demokratiske, frie, direkte præsidentvalg. Taiwan havde allerede inden da afholdt det første demokratiske valg til parlamentet i 1991 og det andet i 1995. Præsident Li blev genvalgt som Taiwans præsident ved de direkte valg i år i marts. Han har også i sine drøftelser efter valget understreget sin vilje til at føre en dialog med Fastlands-Kina om samarbejde og forbedring af forbindelserne.
Taiwans internationale betydning både i Asien og for os europæere er så stor, og det spiller allerede nu en så betydningsfuld rolle inden for udviklingssamarbejde og miljøarbejde samt andre områder, at Taiwan efter min mening ikke længere kan udelukkes fra det arbejde, som udføres af de internationale organisationer under FN. Jeg har for Udenrigsudvalget udarbejdet en betænkning om emnet, og den blev, som jeg sagde, godkendt i udvalget i år, idet to medlemmer undlod at stemme. På grund af Den Socialistiske Gruppes modstand og andre formaliteter kan den dog ikke forelægges i denne sal. Nu ser jeg til min overraskelse, at Den Socialistiske Gruppe igen modsætter sig vedtagelsen af denne beslutning under den uopsættelige forhandling, til trods for at alle medlemmer af Den Socialistiske Gruppe i Udenrigsudvalget støttede betænkningens punkter, som er fuldstændig identiske med dem, som vi nu i dag skal vedtage under afstemningen. Jeg har altså ikke taget udgangspunkt i, at Taiwan skal foreslås som fuldt medlem af FN, da jeg mener, at det er urealistisk, men jeg har derimod taget udgangspunkt i, at Taiwan skal deltage i arbejdet i organerne under FN og også i de organisationer, der er løst tilknyttet FN. Alle EU's medlemsstater har også deres eget informationskontor i Taipei, og jeg har derfor foreslået, at også EU kunne åbne sit eget informationskontor i Taipei.
Disse er de vigtigste henstillinger, som fremlægges i dette forslag. Man kan ikke længere ignorere en befolkning på 21 millioner mennesker og lade som om de overhovedet ikke eksisterede. Jeg synes, at vi europæere skal føle et ansvar for, at vi har krævet demokrati i Taiwan, og at Taiwan er nået særdeles langt i sin demokratiske udvikling. Dette demokrati bør også belønnes.
Hr. formand, afslutningsvis vil jeg nævne, at der er to særdeles alvorlige oversættelsesfejl i den finske udgave: punkt 1, litra b og d bliver helt ulæselige. Der skal stå: « i arbejdet i de organer, der er ansvarlige over for FN's Generalforsamling« og i litra d »Rådet skal opfordre Kommissionen til at træffe foranstaltninger«. Den finske oversættelse er helt ubrugelig, selvom disse henstillinger oprindeligt er skrevet på finsk, så jeg ved ikke, hvorfra denne helt ubrugelige finske ordlyd i dokumentets slutning er kommet.

Dupuis
Fru formand, kære kolleger, hr. kommissær, hvis Parlamentet i dag vedtager denne beslutning viser vi, at Realpolitik chokerer os.
Ved at vedtage denne beslutning bekræfter Parlamentet, ganske vist på beskeden vis, men med en stor ansvarsfølelse, at det internationale samfunds udelukkelse af Taiwan er uacceptabel.
Men denne udelukkelse er udtryk for hykleri fra hele den vestlige verdens side, og den bør hurtigst muligt bringes til ophør. Taiwan er i dag ubestridelig et demokratisk land, selv om man langt fra kan sige det samme om et af nabolandene, som dag for dag strammer sin undertrykkelsespolitik, og som ikke desto mindre fortsat er en privilegeret samtalepartner for et Europa, der er ude af stand til at skabe overensstemmelse mellem sine nødvendige handelsmæssige hensyn og viljen til at bekræfte respekten for menneskerettigheder og kampen for demokrati verden over.
Gruppen Europæisk Radikal Alliance vil med overbevisning stemme for en tekst, der, som vores kollega fru Laurila mindede om, måtte overvinde mange forhindringer, før den kom til afstemning i Parlamentet.

Kreissl-Dörfler
Fru formand, Gruppen De Grønne er med i det fælles beslutningsforslag, da vi støtter Taiwans legitime ønske om at blive optaget i det internationale statssamfund.
Taiwan har i det sidste år gjort betydelige fremskridt i retning af demokratisering. Denne proces vil vi støtte aktivt, for at der også bliver mulighed for yderligere fremskridt, navnlig for så vidt angår menneskerettigheder, arbejdstagerrettigheder, kvindens ligeberettigelse og miljøbeskyttelse. Vi mener, at det demokratiske fremskridt kan få gavn af, at Taiwan kommer med i internationale organisationer. Taiwan udgør ikke nogen trussel mod noget land i regionen. Den taiwanske regering har endvidere i lang tid for alvor været interesseret i en afspænding af forholdet til Den Kinesiske Folkerepublik.
Så meget desto mere fyldte Kinas sabelraslen i anledning af valget i Taiwan os med bekymring. Til næste år skal den hidtidige britiske koloni Hongkong gives tilbage til Kina. Det kan blive prøven på, om Den Kinesiske Folkerepublik er rede til at respektere traditionelle sociale og politiske strukturer, eller om Kina kun kan befæste sit herredømme med undertrykkelse og magt.
EU bør få Den Kinesiske Folkerepublik til at fremme afspændingsprocessen i regionen. I forbindelse med denne stat er der jo for længst ikke mere tale om Rødkina, for i sin økonomiske politik har regeringen i Peking i årevis været inde i en håndfast industrialisering, der minder om kapitalismens tidlige periode.
Kommissionen har i de sidste to år målrettet fremmet de økonomiske forbindelser med Kina. Den bør nu også udvikle sine samarbejdsforbindelser med Taiwan. Et første konkret skridt ville være at åbne et EUinformationskontor i Taipei. Dette skridt, der som gestus er meget vigtigt for Den Europæiske Unions interesse i udviklingen i Taiwan, bør tages så snart som muligt. Jeg håber endvidere at få et svar fra Kommissionen, så at det ikke fortsætter efter det hidtidige motto: Parlamentsmedlemmer spørger, Kommissionen svarer ikke.

Van Bladel
Fru formand, hr. kommissær, kære kolleger, siden nationalisterne fra Kinas fastland måtte søge tilflugt i det tidligere Formosa, det nuværende Taiwan, er der præsteret meget på denne ø med hårdt arbejde, intelligens, en enorm indsats og støtte fra kinesere, der bor uden for Kina. Taiwan er med sine 21 millioner indbyggere en økonomisk magt, som tæller med i verdensøkonomien. Til trods for de politiske udviklinger, der er sket i forskellige retninger i Kina og Taiwan, er Taiwan en af de vigtigste investorer på fastlandet. Den kinesiske regerings nylige aggressive adfærd med raketter lige inden valget har ikke bremset den demokratiske udvikling i Taiwan. Tværtimod! Denne aggressive handling i området har allerede ført til øget oprustning, således meddeler pålidelige kilder. Straks efter valget rakte Taiwan Kina en forsonende hånd for at genoptage de afbrudte forhandlinger med Peking uden nogen sinde at have fået svar derpå. Beslutningsforslaget i dag er derfor på den ene side en påskønnelse af det demokratiske Taiwan ved at åbne for muligheden for deltagelse i internationale organisationer. På den anden side er det en opfordring og en opmuntring til samarbejde med fastlandet.
Jeg kan fuldstændig tilslutte mig det foreliggende beslutningsforslag. Jeg har også stemt for det i Udenrigsudvalget, således som fru Laurila sagde. Men en betydelig del af min gruppe vil tage afstand fra punkt B og D, hvor det drejer sig om et EU-informationskontor i Taipei og en undersøgelse af mulig deltagelse i FNorganer. På disse punkter vil min gruppe bede om delt afstemning.

Lenz
Fru formand, jeg vil gerne udtrykkelig tilslutte mig dem, der har haft ordet før mig, navnlig de teser, fru Laurila fremsatte, for hvis betænkning jeg også stemte i Udvalget om Udenrigs-, Sikkerheds- og Forsvarsanliggender. Jeg vil imidlertid lige tilføje en ting. Det er da mærkværdigt, at det i dag kommer til en sådan forhandling under aktuel og uopsættelig debat. Europa-Parlamentet havde i mange år den vane via sine udvalg, navnlig via Udvalget om Udenrigs-, Sikkerheds- og Forsvarsanliggender, at udarbejde betænkninger om den politiske situation i bestemte regioner. I dem kunne vi undersøge og drøfte vilkårene i alle detaljer. Pludselig bliver det vanskeligere og vanskeligere og nu i dette tilfælde endog umuligt. Således bliver vi nødt til at benytte enhver lejlighed, der byder sig, til at give udtryk for Europa-Parlamentets mening.
Hvad er egentlig grunden til denne opposition fra De Europæiske Socialdemokraters Gruppe? De går da ellers altid ind for autonomi, selvbestemmelse, demokrati og menneskerettigheder. Hvorfor giver De her efter for presset fra et land, som i øvrigt har lagt stærkt pres på ordføreren på grund af denne betænkning om Taiwan? Er det forudilende lydighed over for Kina? Jeg ved det virkelig ikke. Hvorfor skal vi egentlig ikke også fra Den Europæiske Unions side støtte et land, som har stor økonomisk betydning i regionen, er på vej mod demokrati og derfor også er en demokratifaktor, i en form, som jo ikke ændrer noget ved den politiske situation? Hvorfor vil vi hindre et folk i at bruge de evner og muligheder, det har i det store net af internationale organisationer? Det er virkelig ikke til at forstå, for vi har i mange år haft forbindelser med dette land. Vi bør navnlig også tænke på, hvem det er, der her udøver pres. Det drejer sig igen og igen om menneskerettigheder og ideer om demokrati, og vi bør virkelig ikke give et forkert eksempel her.

Gollnisch
Fru formand, kære kolleger, hvad er Taiwans problem med hensyn til folkeretten? Det er problemet med regeringens anerkendelse. Efter en forfærdelig krig påstod begge parter, at de repræsenterede hele Kina. Her skortede det ikke på argumenter hos myndighederne i Taipei: de bestod af den sidste retmæssige regering; kommunisternes magtovertagelse havde været voldelig; Taiwans parlament var blevet valgt ved de sidste frie valg i Kina, hvor ufuldstændige de end måtte være.
I dag 48 år efter kommunisternes magtovertagelse skal problemet anskues på en anden måde. Man må indrømme, at man ikke længere kan nøjes med at vælge mellem en af de kinesiske myndigheder. Selv lande, som udelukkende har diplomatiske forbindelser med Beijing, bliver nødt til at forholde sig til denne store ø med 20 millioner indbyggere, hvor styret er stabilt, fredeligt og effektivt. Det er i det internationale samfunds interesse at opretholde forbindelserne med Taiwan, og det er også i hele Kinas interesse, mens det venter på, at kontinentet og dets en milliard indbyggere endelig frigør sig af det blodige og totalitære marxistisk-leninistiske diktatur, som jo stadigvæk har ivrige fortalere selv her i Parlamentet og desværre ikke kun på pladserne til venstre i salen! Behøver jeg minde Dem om, hr. Nordmann, at Giscard d'Estaing kaldte Mao-Tse-tung for et »fyrtårn for verdens tænkning«?
Fru formand, kære kolleger, det er således en stor tilfredsstillelse, at vi i dag kan se et fælles beslutningsforslag, der er i overensstemmelse med de europæiske højrepartiers analyse af Taiwan-problemet, som vi har haft i årtier!

Pex
Fru formand, med fornøjelse gentager jeg en række argumenter. Efter min mening er Taiwan en suveræn stat. Taiwan er et demokrati. Taiwan overholder menneskerettighederne. Taiwan er en vigtig partner i verdensøkonomien og en vigtig handelspartner for Den Europæiske Union og for de fleste medlemsstater. Alligevel spiller Taiwan ikke nogen officiel rolle i det internationale samfund. 21 millioner mennesker er frataget retten til at lade deres stemme høre i De Forenede Nationer. 21 millioner mennesker må ikke drage nytte af Verdenssundhedsorganisationens information, kendskab og erfaring. Taiwans befolkning må ikke drage nytte af UNESCO. Taiwans børn må ikke drage nytte af UNICEF's arbejde. Taiwan overholder de internationale bestemmelser, som er fastlagt for handelen. Taiwan er ikke medlem af Verdenshandelsorganisationen. Medlemskab af Verdenshandelsorganisationen er også i vor interesse. Derfor må medlemskabet ikke vente, heller ikke på Kinas medlemskab. Taiwans ret til medlemskab af UNESCO, UNICEF og Verdenssundhedsorganisationen kan ikke fratages dette lands befolkning. Det gælder også for De Forenede Nationer.

de Silguy
Fru formand, mine damer og herrer, Kommissionen har noteret Parlamentets opfordring om åbningen af et repræsentationskontor i Taiwan. Kommissionen har for indeværende ingen planer om at åbne et sådant kontor. Men spørgsmålet kan tages op til fornyet overvejelse, hvis Taiwan bliver medlem af Verdenshandelsorganisationen. Det ville udgøre et nyt aspekt af de handelsmæssige forbindelser mellem Den Europæiske Union og Taiwan.
Spørgsmålet om åbning af et kontor, når Taiwan er blevet medlem af Verdenshandelsorganisationen, kan undersøges igen, naturligvis med forbehold af den budgetmæssige situation. Et eventuelt kontor ville ikke blive en delegation med diplomatstatus, men et kontor, der skulle have til opgave at forsvare Unionens interesser. Jeg minder i øvrigt om, at Den Europæiske Unions interesser på Taiwan hovedsagelig er af handelsmæssig art, således at det pågældende kontor naturligt nok skulle fokusere på handelsområdet, men naturligvis også tage sig af andre områder som information og kultur, idet mange europæiske universiteter har forbindelser med universiteter på Taiwan. Kontoret ville i realiteten blive meget lig det, som visse medlemsstater og nogle tredjelande allerede har åbnet på Taiwan.
Beslutningen om at åbne et sådant kontor ville således være i overensstemmelse med den politik, som Unionen længe har ført i denne del af verden. Dermed - og det ønsker jeg at slå helt fast - vil det på ingen måde bidrage til en eventuel anerkendelse af Taiwan som en selvstændig stat.

Nordmann
Først vil jeg gerne sige til hr. Gollnisch, at hvis vi to skulle indlede en diskussion om vort forhold til Giscard d'Estaing, ville den ikke indskrænke sig til hans bedømmelse af Mao-Tse-tung.
Men når jeg har bedt om ordet, er det for at stille et tillægsspørgsmål til kommissæren, som kædede åbningen af Kommissionens informationskontor i Taiwan sammen med Taiwans medlemskab af WTO. Er det en nødvendig forudsætning, eller er denne betingelse tilstrækkelig?

d'Ancona
Fru formand, jeg har ikke så meget et spørgsmål til kommissæren, men en reaktion på fru Lenz' indlæg. Vi ville absolut ikke gøre Taiwan til et uopsætteligt spørgsmål. Vor gruppe havde heller ikke udarbejdet noget beslutningsforslag. Vi ville egentlig have, at det skulle foregå på den sædvanlige, ordentlige måde gennem Udvalget om Udenrigsanliggender og gennem Deres kollegas betænkning. Jeg får nu det indtryk, at medens vi har indtaget en forbeholden holdning med hensyn til dette beslutningsforslag, som egentlig heller ikke er et uopsætteligt spørgsmål, vendes dette nu mod os som en bebrejdelse. Men for tydeligheds skyld: Vi har så sent som onsdag formiddag stemt imod det uopsættelige spørgsmål Taiwan, og vi ville altså meget hellere have, at dette foregik på den sædvanlige måde gennem en normal betænkning fra Udvalget om Udenrigsanliggender. Det var for at tydeliggøre det, fru formand.

Gollnisch
Ganske kort, fru formand. Her er vi i det mindste enige med hr. Nordmann. Jeg forstår ikke rigtig kommissærens svar. Hvorfor skal vi vente på grønt lys fra Verdenshandelsorganisationen? Venter man som en god franskmand på tilladelse fra amerikanerne? Mens Verdenshandelsorganisationen måske på sin side venter på, at Den Europæiske Union tager initiativet? Hvis det er tilfældet, kan vi komme til at vente længe, og eftersom kommissæren så udmærket forklarede os, at der ikke er tale om diplomatisk anerkendelse, kan jeg ikke se, hvorfor vi er så tøvende med hensyn til at åbne en handelsrepræsentation.

Pex
Fru formand, jeg vil spørge kommissæren, om Kommissionen lukker delegationen i alle de lande, som ikke er medlem af Verdenshandelsorganisationen.

Laurila
Fru formand, jeg vil meget kort slå fast, at vi ikke skal være for hellige og hykleriske her i salen, men at vi bør kunne tale åbent om tingene. Vi kan så være uenige, men vi bør kunne være åbne. Vi ved alle, at Den Socialistiske Gruppe har forhindret, at den betænkning, som godkendtes i Udenrigsudvalget, blev fremlagt her i salen. Det var det, som vi især drøftede, ikke så meget det, at Den Socialistiske Gruppe absolut ville forhindre, at Taiwan-spørgsmålet blev behandlet under den uopsættelige forhandling. Jeg ville under alle omstændigheder henvise til den procedure, der har været fremherskende i Præsidiet. Jeg synes, at det er bedst for alle, hvis vi nævner tingene ved deres rette navn. Hvis vi er modstandere af en given sag, bør vi åbent erkende det, frem for at sige at vi aldrig har modsat os andet end den uopsættelige forhandling. Vi ønskede, at denne sag var blevet behandlet på normal vis som en betænkning, der var godkendt i Udenrigsudvalget. Det har Den Socialistiske Gruppe forhindret.

de Silguy
Fru formand, en nødvendig forudsætning eller en tilstrækkelig betingelse, jeg skal gentage det, jeg sagde, så det bliver helt klart: det er en absolut betingelse for, at vi kan tage spørgsmålet op til fornyet overvejelse.
Bare rolig, hr. Gollnisch, vi venter ikke på grønt lys fra WTO, men Den Europæiske Union har nøje afgrænsede kompetencer på handelsområdet, og derfor virker det naturligt, at den dag, Taiwan kommer ind i Verdenshandelsorganisationen, vil det have betydning for handelsforbindelserne mellem Den Europæiske Union og Taiwan. På grund af Den Europæiske Unions kompetence kommer WTO altså ind i billedet, og det er naturligvis ikke, fordi vi skal have tilladelse fra Verdenshandelsorganisationen, en tilladelse, som den i øvrigt ville have svært ved at give os.
Som svar på det andet spørgsmål er der ikke tale om at nedlægge delegationerne. Vi befinder os i øjeblikket i en proces i forhold til Verdenshandelsorganisationen, som har sit grundlag i Marrakesh-aftalerne fra for to år siden. I henhold til disse aftaler forhandler vi i øjeblikket om en række landes indtræden i Verdenshandelsorganisationen, hvilket forudsætter, at en række betingelser er opfyldt, og vi ser udvidelsen af Verdenshandelsorganisationen som en styrkelse af »flersidetheden« i samhandelen, hvilket er godt for Den Europæiske Union, som har al mulig interesse i at bevare et åbent og multilateralt handelssystem. Derfor mener jeg, at spørgsmålet på dagsordenen i dag i langt højere grad drejer sig om en udvidelse og en åbning snarere end om en lukning af WTO for lande, der ikke er medlemmer.

Kreissl-Dörfler
Fru formand, jeg bliver nødt til at sige endnu en gang, at det ret beset, hr. kommissær, ikke er noget svar at argumentere med WTO. Jeg kunne forestille mig, at man knytter det sammen med ILO's sociale grundlag. Men WTO er jo i sig selv ikke just et mønster på demokrati. Mig har dette svar overhovedet ikke overbevist. Den Europæiske Union bør følge sin egen politik, og at knytte det sammen med WTO er altså latterligt.

Formanden
Forhandlingen under et er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 17.30.

Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende forslag til beslutning:
B4-0891/96 af Bertens for Det Europæiske Liberale og Demokratiske Partis Gruppe om eskalering af kampene i Tjetjenien; -B4-0901/96 af Lalumière for Gruppen Europæisk Radikal Alliance om genoptagelsen af kampene i Tjetjenien; -B4-0920/96 af Puerta for Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe/Nordisk Grønne Venstre om situationen i Tjetjenien; -B4-0925/96 af Schroedter m.fl. for Gruppen De Grønne i Europa-Parlamentet om det russiske militærs angreb på Tjetjenien; -B4-0948/96 af Hoff m.fl. for De Europæiske Socialdemokraters Gruppe om situationen i Tjetjenien; -B4-0951/96 af von Habsburg og Oomen-Ruijten for Det Europæiske Folkepartis Gruppe om udviklingen i Tjetjenien.
Bertens
Fru formand, de tragiske begivenheder i Tjetjenien betyder intet mere og intet mindre, end at Jeltsin er noget mere upålidelig, end han gav udtryk for under valget. Mange tjetjenske borgere er allerede blevet ofre. Der er igen jaget overordentlig mange på flugt, og det er ikke kun et slag i ansigtet på de tjetjenske forhandlere og Ruslands borgere, men også en åbenbar krænkelse af den nuværende aftale, som eksisterer mellem Unionen og Rusland. Et tydeligt signal fra Unionen er på sin plads, og jeg ville sige, er samme Rusland ikke det land, som med megen offentlig omtale har fået adgang til Europarådet. Hensigten med dette medlemskab af Europarådet er jo at påvirke situationen på stedet noget bedre. Lad os derfor ikke forsømme at give udtryk for en skarp fordømmelse over for den netop valgte præsident Jeltsin.
Desuden er det et signal til general Lebed, som bestemt heller ikke er til at stole på. Medens afslutningen af krigen i Tjetjenien jo var hans vigtigste valgtema, har han nu efter bombardementerne lovet al støtte til Jeltsins politik. Er det pålideligt? Det mener jeg ikke.

Pettinari
Fru formand, i Tjetjenien er der sket netop, hvad man let kunne forudse. Uden at afvente det officielle resultat af præsidentvalget har Jeltsin fornægtet sin vilje til at nå til en fredelig løsning af det tjetjenske spørgsmål og straks beordret en ny militær offensiv, som i de seneste dage har voldt hundreder af menneskers død. Alle præsident Jeltsins valgløfter er gået op i røg i løbet af få timer.
Vi spørger også os selv, hvilken magt præsident Jeltsin i dag har til at styre Rusland. Hr. Bertens' omtale af general Lebed forekommer mig betydningsfuld. Min gruppe finder, at den russiske hærs ensidige genoptagelse af den militære offensiv i Tjetjenien er uforenelig med ånden og bogstavet i den aftale, som i øjeblikket gælder mellem Den Europæiske Union og den russiske føderation. Vi kan ikke nøjes med at være tilskuere til udslettelsen af et helt folk og den militære destabilisering af et helt område, nemlig Kaukasien, som på grund af krigen i Tjetjenien på ny risikerer at eksplodere med alle de heraf følgende problemer.
Vi kræver derfor, at Kommissionen skal benytte sit lovgivningsinitiativ til at foreslå, at aftalen mellem Den Europæiske Union og Rusland stilles i bero. Jeg mener, at dette er det eneste mulige pressionsmiddel, så meget mere som også USA og hele det internationale samfund allerede hårdt har fordømt genoptagelsen af krigen i Tjetjenien. Min gruppe kræver desuden, at der gøres alt, hvad der er muligt, for at få præsident Jeltsin til at beordre tilbagetrækningen af de russiske tropper fra Tjetjenien i overensstemmelse med hans eget dekret af 25. juni her i år og de to ordrer til våbenstilstand, som han selv afgav under perioden før valget i de seneste uger.

Schroedter
Fru formand, ja, jeg giver min kollega helt ret. I halvandet år har russiske tropper - med kun ganske få afbrydelser - bombarderet tjetjenske boligområder. Tusinder af civile er på flugt uden anerkendelse og uden rettigheder. Overtrædelserne af menneskerettighederne i lejrene nævnes jo end ikke. Og de vestlige regeringer ser til, klapper Jeltsin på skulderen og roser hans demokratiske kurs! Jeg henviser her til Rådets erklæring efter valget.
Hvad er det for et demokrati? Hvad er det for en forløjethed? I stedet for de forventede fredssamtaler sætter Jeltsin dagen efter valget igen det svære skyts ind mod civilbefolkningen. Dermed tilintetgør han tilliden hos alle vælgere i sit land. Der er næppe noget håb tilbage om en demokratisk udvikling. Den aftale, vi har indgået med Rusland, forudsætter imidlertid en demokratisk udvikling og tillige overholdelsen af menneskerettighederne. Jeg minder Kommissionen om, at det var begrundelsen for indgåelsen af interimsaftalen; De sagde, at med interimsaftalen kunne vi få mere indflydelse. Men jeg ser jo, at der overhovedet intet sker!
Jeg vil gerne her spørge Kommissionen: Vil den foreslå Rådet, at interimsaftalen udsættes? Vil den sørge for, at der nedsættes en mæglingskommission i overensstemmelse med klausulen i interimsaftalen? Har Kommissionen en plan for, hvorledes den vil tage konkrete skridt mod den russiske regering? Eller accepterer Kommissionen disse angreb på civilbefolkningen i Nordkaukasus? Vil den fortsat blot se til? Jeg vil gerne have et meget konkret svar på disse spørgsmål, for i Europa-Parlamentet har vi den opgave at støtte de demokratiske kræfter i dette land, og de bliver stadig svagere! Vi håber, at vi kan støtte soldaternes mødre og fredsgrupperne, for de er håbet for dette land.

Krehl
Fru formand, det er jo desværre ikke første gang, at Europa-Parlamentet i en aktuel og uopsættelig debat må beskæftige sig med krigen i Tjetjenien. Efter at forhandlingerne var indledt og efter præsident Jeltsins løfter under valgkampen håbede vi alle, at denne blodige og forfærdelige konflikt ville blive afsluttet med en politisk løsning og reelle fredsforhandlinger. Det ønsker det russiske folk og det ønsker det tjetjenske folk ligeledes. Men håbet varede desværre kun kort. Man får i stigende grad det indtryk, at de ophøjede løfter kun var en del af en valgkamp baseret på kold beregning. Det er kynisk og udtryk for menneskeforagt.
Europa-Parlamentet kan og vil ikke tie over for denne fremfærd. Naturligvis ved vi her, at der også på tjetjensk side fortsat findes grupper, hvis vilje til magtanvendelse ikke behøver megen udfordring. Men det undskylder ikke adfærden hos de russiske soldater, som skyder på og ødelægger tjetjenske landsbyer; ofre er igen en gang civilbefolkningen.
Den Europæiske Union støttede præsident Jeltsin under valgkampen politisk og materielt. Det var et forskud baseret på tillid, som nu skal retfærdiggøres politisk. Vort budskab herfra til den russiske præsident og de russiske politikere er helt klart: Man kan ikke blive optaget i Europarådet, kræve udvidelse og uddybning samt samarbejde med Den Europæiske Union og på den anden side undlade at gøre en ende på den blodige krig i Tjetjenien og på krænkelserne af menneskerettighederne, der vedvarer trods alle protester, opfordringer og advarsler. Også den nye russiske regering bliver nødt til at gøre noget. Det store flertal i Europa-Parlamentet er interesseret i et godt og intensivt samarbejde med Rusland. I Rusland-delegationen gør vi et godt forarbejde, men det kan ikke ske for enhver pris. Et samarbejde har altid to sider, og det må ikke blive et princip for vor politik at lukke det ene øje eller helt se bort fra de blodige begivenheder i Tjetjenien. Der bliver ikke tale om en militær løsning i denne konflikt, og derfor opfordrer jeg på De Europæiske Socialdemokraters vegne alle involverede til omsider for alvor at arbejde på en politisk løsning, som retfærdiggør begrebet fredsforhandlinger.

von Habsburg
Fru formand, vi har med det tjetjenske drama nu igen klare beviser på, hvad man kan vente af Ruslands, navnlig det nuværende russiske regimes ord og løfter. Man må ikke glemme, hvad Jeltsin så sent som i juni lod forstå i et dekret, nemlig at han ville trække tropperne tilbage. General Lebed sagde lige indtil valgdagen, at han gik ind for en afslutning af Tjetjenien-krigen, og efter valget sagde han, hvad betyder det for mig, hvad jeg tidligere har sagt, nu går jeg ind for en løsning ved hjælp af magt. Kort sagt: Vi er i denne Tjetjenien-krig igen en gang blevet ført på vildspor, i det mindste de af os, som troede på disse erklæringer. Jeg var ikke iblandt dem, fordi jeg kender lidt til historie og derfor ved, at man intet kan stille op med sådanne ord og at ydelser på forskud igen og igen kun bevirker én ting, nemlig at de for visse personer simpelt hen bare er en opmuntring til at fortsætte deres gangstermetoder.
Og endelig, fru formand, bliver vi nødt til at erkende en ting til: Rusland er i dag i en tid med international afkolonisering det sidste store kolonirige i verden. Franskmændene var i Vestafrika, da den første russer overskred Ural østpå for at erobre asiatisk område. Og det, der foregår i Tjetjenien, er kun indledningen til Ruslands afkolonisering. Derfor bliver vi nødt til for omsider at være troværdige virkelig at gå ind for nationernes selvbestemmelsesret - og det gælder også tjetjenerne - og vi bliver nødt til virkelig at lægge pres på Rusland, for at Rusland holder, hvad det har lovet. Kommer det igen til løftebrud, må vi ikke fortsat med finansiel bistand opmuntre dem, der har brudt deres ord. Tjetjenien er en historisk udfordring for os. Om vi kan leve op til den, vil være bestemmende også for vor fremtid.

González Álvarez
Hr. kommissær, jeg er bange for, at vi gentager os selv. Men jeg mener ikke, det er overflødigt i dette tilfælde. Vi, som havde meget lidt tillid til hr. Jeltsins demokratiske indstilling, mente allerede i maj, da aftalerne blev underskrevet, at der var tale om en grov valgmanøvre. Desværre havde vi ret, for lige så snart resultaterne var blevet bekendtgjort, startede bombardementerne, og ifølge kammeraterne er hundreder af civile døde, og hundreder eller tusinder af civile er igen på flugt.
Vi mener, at Den Europæiske Union én gang for alle - og dette er ikke kun tilfældet i Tjetjenien, men også i Tyrkiet og mange andre lande - skal bruge de pressionsmidler, den råder over i kraft af sine aftaler med de pågældende lande takket være den demokratiske klausul og menneskerettighedsklausulen, for at undgå en massakre. Man skal sige til Den Europæiske Union, og herunder Europa-Parlamentet, at denne pression er absolut nødvendig, hvis man vil standse drabene i Tjetjenien og krænkelsen af menneskerettighederne i mange andre lande. I dette Parlament ved vi, hvad der hele tiden sker med menneskerettighederne i mange andre lande. Det eneste, vi beder Dem om, hr. kommissær, er, at De anvender Deres pression for at undgå disse drab.

de Silguy
Fru formand, mine damer og herrer, jeg har med stor interesse lyttet til Deres forhandling, og jeg har omhyggelig noteret mig Deres indlæg. Jeg deler i høj grad Deres bekymring, og jeg kan forsikre Dem om, at Kommissionen er yderst bekymret over den seneste udvikling i Tjetjenien.
Kommissionen beklager, at de to parter ikke har overholdt deres forpligtelser i henhold til aftalen om våbenstilstand af 21. maj og 10. juni i år. Kommissionen er især bekymret over de problemer, som OSCE's støttegruppe er stødt på i Grozny, hvor gruppen skulle fungere som mægler mellem de to parter.
Kommissionen er ligeledes bekymret over de humanitære hjælpeorganisationers arbejdsbetingelser. Den Europæiske Union er langt den største leverandør af humanitær bistand til Tjetjenien. Men disse nødhjælpsorganisationer har ikke fri og sikker adgang til alle områder i Tjetjenien. Kommissionen følger situationen i tæt samarbejde med medlemsstaterne og understreger endnu en gang på det kraftigste sin uro over for voldshandlingernes genopblussen i Tjetjenien.
Kommissionen opfordrer Rusland til at respektere de forpligtelser, landet har indgået, navnlig ved dets indtræden i Europarådet. Kommissionen er overbevist om, at forhandlingsvejen er den eneste løsning på stridighederne mellem parterne og i den forbindelse må man ikke spare nogen anstrengelser for at nå dette mål.

Schroedter
Fru formand, jeg anmoder kun om en ting, nemlig at kommissæren besvarer mine spørgsmål.

de Silguy
Jeg vil ikke gentage teksten til den erklæring, jeg har afgivet på Kommissionens vegne, men jeg har noteret mig det ærede medlems erklæring og vil overbringe den til den ansvarlige kommissær.

Formanden
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Vi går nu over til afstemningen.

Bistand til genopbygning i det tidligere
Jugoslavien (fortsættelse)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er fortsættelse af forhandlingen om betænkning (A4-0247/96) af Cars for Udvalget om Udenrigs-, Sikkerheds- og Forsvarsanliggender om forslag til Rådets forordning om bistand til rehabilitering/genopbygning i Bosnien-Hercegovina, Kroatien, Den Føderative Republik Jugoslavien og Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien.

Oostlander
Hr. formand, Cars-betænkningen er en særdeles vigtig betænkning på vej mod skabelsen af et bedre perspektiv for hele det tidligere jugoslaviske område og navnlig også for BosnienHercegovina. Det er en betænkning, hvori der også på den rette måde detaljeret beskrives, hvad der bør ske, og på hvilke betingelser aktionerne bør iværksættes. Jeg sætter overordentlig stor pris på, at der i udvalget navnlig også kunne behandles en række tilføjelser, som bestemt fortjener min gruppes, de kristelige demokraters, støtte. Et af de punkter, som efter vor opfattelse stadig mangler, er spørgsmålet om Vojvodinas stilling, som egentlig ikke nævnes i betænkningen. Også i udvalget har vi talt derom, og ændringsforslaget fra de kristelige demokraters side er således formuleret, at jeg tror, at det også vil kunne opnå vore kollegers støtte. Det forholder sig nemlig således, at også de kulturelle og politiske rettigheder for nationaliteten i Vojvodina skal respekteres, og det må være en af betingelserne for at yde bistand i området, f.eks. i Republikken Serbien, eller i Restjugoslavien.
Genopbygningen i Bosnien-Hercegovina er således knyttet til alle mulige politiske overvejelser og betingelser. Det er ikke blot en politisk hobby eller et middel til at tvinge folk dér i en bestemt retning. Når man rejser rundt, f.eks. i området omkring Banjaluca, hvor intet er ødelagt, så ser man, at der kun behøver være tale om genopbygning, når det drejer sig om moskeer og katolske kirker. Genopbygningen deraf er udelukkende nyttig, hvis de pågældende flygtninge vender tilbage igen. Tingene overlapper således helt hinanden, de politiske overvejelser og de praktiske nødvendigheder. Det er derfor meget vigtigt, at vi erkender, at der hjælpes netop der, hvor der er nød, og ikke hvor der i virkeligheden kun er ringe skade. Det samme gælder således også for forholdet mellem det østlige og det vestlige Mostar. Der er ikke nogen mening i at bruge penge på det vestlige Mostar, hvor der næsten ikke er ødelagt noget; det østlige Mostar derimod er fuldstændigt jævnet med jorden, altså må vi også være så realistiske at koncentrere os om opbygningen af navnlig det østlige Mostar. Samt om de aktiviteter, hvor man tvinges til at samarbejde hen over de etniske grænser.
I Neredva-dalen ser vi ligeledes et stort antal landsbyer, som simpelthen er tilintetgjort; genopbygningen deraf må også med det samme være afhængig af flygtningenes tilbagevenden.
I Cars-betænkningen berøres et vigtigt spørgsmål vedrørende kontrollen med politikken. Det er særdeles ærgerligt, at Rådet fremfører artikel 12 som en mulighed for i virkeligheden at sætte Kommissionen fuldstændigt under formynderskab. Det er noget, som enhver parlamentariker egentlig øjeblikkeligt må stejle over. Jeg synes også, at det er overordentlig vigtigt, at artikel 12 ændres, således som Parlamentet vil have det. Vi vil ikke tillade, at vore kontrolbeføjelser fratages os af et selskab af lyssky satrapper, som kun beskæftiger sig med at oprette et ekstra bureaukrati mellem Kommissionen og det egentlige arbejde.
Jeg synes, at det er et uhyre vigtigt punkt, og jeg håber, at Kommissionen og ligeledes Rådet vil imødekomme vore anmodninger om at ændre denne artikel, således at den parlamentariske kontrol fuldstændigt bibeholdes.

Bertens
Hr. formand, efter de politiske udtalelser om udformningen af hjælpen til det tidligere Jugoslavien er tiden nu inde til at tale om forordningen, som danner grundlag for, at denne hjælp kan ydes. Det er på høje tid, at denne iværksættes.
Forsinkelsen på seks måneder på grund af Rådet og Kommissionen er derfor meget beklagelig. Rådets unødige udvidelse af procedurerne gennem indførelsen af et forskriftsudvalg forkastes da også med rette af ordføreren hr. Cars, og hr. Oostlander har også ret i, hvad han sagde derom.
Jeg giver hr. Cars, som skulle have siddet ved siden af mig, men åbenbart allerede arbejder andetsteds, en kompliment for hans påpasselighed og hans nye ideer. Jeg synes, at det er vigtigt, at også betingelserne, forudsætningerne optages i denne forordning, som vi allerede har talt så meget om her i Forsamlingen. Intet signal må forblive ubenyttet for at tilskynde parterne til præcis gennemførelse af Dayton-aftalerne.
Jeg støtter også helhjertet ordførerens idé om at give PHARE-landene mulighed for at deltage i udbud inden for rammerne af de disponible finansielle midler. I betragtning af at pengene til Jugoslavien for en del kommer fra PHARE, er det en god idé at lade landene i Central- og Østeuropa være med til at give tilbud på opgaver i det tidligere Jugoslavien. Således har vi alle sammen lidt gavn af det.
Jeg opfordrer til sidst Unionens institutioner til hurtigst muligt at lade denne forordning træde i kraft. Byggesæsonen og såtiden begynder i Bosnien, og desuden er det af største betydning, at borgerne i det tidligere Jugoslavien ser mærkbare tegn på fremskridt inden valget i september i år.

Aelvoet
Hr. formand, kære kolleger, genopbygningsbistanden til gavn for det tidligere Jugoslavien skal opfylde to kriterier: Den skal kunne tildeles hurtigt og effektivt. Desværre er den triste virkelighed, at det netop ikke sker. Således som forskellige kolleger allerede har sagt, har pengene stået til rådighed siden januar, men indtil nu kan der ikke anvendes nogen af dem. Det er rent ud sagt en skandale. Forordningen i sin nuværende form prioriterer efter vor opfattelse i for høj grad et centralt styret bistandsprogram, medens de centrale strukturer i det tidligere Jugoslavien overhovedet ikke fungerer endnu. Hvad det angår, anmoder vi, ligesom Parlamentets Budgetudvalg, indtrængende om muligheder for at yde bistand regionalt og lokalt, selvfølgelig med de nødvendige garantier i forbindelse med overholdelse af betingelserne. Vi har således i Parlamentets Grønne Gruppe på ny stillet Budgetudvalgets ændringsforslag i håb om, at de nu vil blive støttet i plenarforsamlingen.

Pack
Hr. formand, kære kolleger, Kommissionens forslag kommer naturligvis lovlig sent. Der er alligevel noget om det med bureaukratiet i Bruxelles. Jeg er bange for, at disse forsinkelser også fortsætter i det tidligere Jugoslavien. Retningslinjerne for genopbygningen i Bosnien-Hercegovina og i Kroatien kunne med denne bistand have været rede, hvis de betingelser, Parlamentet kræver, virkelig blev overholdt. Dertil hører naturligvis som forudsætning, at flygtningene kan vende tilbage. Dertil hører naturligvis, at der igen bliver bevægelsesfrihed i Bosnien-Hercegovina, hvilket jo skulle være sket inden udgangen af marts, men det blev ikke til noget.
Når den tidligere bosniske udenrigsminister og nuværende FN-ambassadør efter tre års forløb kun kan rejse til Banja Luka beskyttet af medlemmer af Europa-Parlamentet, hvorledes kan da den normale dødelige bevæge sig frit i dette land? Hvorledes forholder sig så vore lokale EU-myndigheder i tilfælde af overtrædelser? Jeg spørger mig selv, om de alligevel støtter projekter, hvis nytte, om der er nogen, kun kommer en del af befolkningen til gode eller helt forsvinder i lommerne på dem, der tjener på krigen. Og hvis vi tager vore principper og betingelser alvorligt, skal vi overalt, hvor der er ødelagte huse, kunne tvinge de lokale myndigheder til at lade ejerne vende tilbage og så bistå dem finansielt med opbygningen. For en sådan pæn opførsel fra de lokale myndigheders side kunne så oveni lokale erhvervs- eller skoleprojekter finansieres.
På denne måde kunne vore skattepenge anvendes meget effektivt og gøre så megen gavn som overhovedet muligt. For således skaber denne bistand på stedet mulighed for, at de flygtninge kan vende tilbage, som i dag er hos os, hvilket tillige ville betyde en økonomisk aflastning for vore kommuner. Det efter min mening forkerte udgangspunkt, der alt for ofte kan bemærkes hos den høje repræsentant, nemlig at give alle lige meget og hellere lukke øjnene for grove krænkelser af Dayton-aftalen, giver mig ikke meget håb om, at vi virkelig kan opnå at få gennemført vore aktuelle ideer.

de Silguy
Hr. formand, mine damer og herrer, den forordning, der behandles i dag, og som Parlamentet skal tage stilling til, er et vigtigt bidrag til genopbygningsbestræbelserne inden for rammerne af fredsprocessen.
For at konsolidere freden må man fjerne krigens spor. Genopbygningen, som også har til formål at fremme forsoningen, er således et nødvendigt aspekt.
I januar måned indledtes programmet for genopbygning af de nødvendigste faciliteter, som finansieres ved hjælp af PHARE-bevillinger. I 1996 er der afsat omkring 125 millioner ecu til denne indsats. Fællesskabsprogrammerne vedrører alle de prioriterede sektorer: boliger, beskæftigelse, transport, energi, vandforsyning, telekommunikation og sundhedsvæsen. Flygtningenes tilbagevenden har høj prioritet.
Vedtagelsen af den nu fremlagte forordning vil give Unionen yderligere midler, som er nødvendige for indsatsen. På Parlamentets initiativ har man oprettet tre nye budgetposter med en samlet bevilling på 92 millioner ecu. På grund af genopbygningsbestræbelsernes hastende karakter kan man allerede forpligte en første tranche på 27 millioner ecu.
I mellemtiden kan der defineres projekter for det resterende beløb. Budgetposten for bistand til flygtninge på 30 millioner ecu vil blive anvendt hurtigst muligt i samråd med FN's Flygtningehøjkommisariat og medlemsstaterne.
Med hensyn til de stillede ændringsforslag har jeg følgende korte bemærkninger. For det første deler Kommissionen ønsket hos Udvalget om Udenrigs-, Sikkerheds- og Forsvarsanliggender om hurtigst muligt at få afsluttet høringsproceduren for at sikre en hurtig gennemførelse af genopbygningen. Derfor kan Kommissionen fuldt ud tilslutte sig ændringsforslag 17, som udvider muligheden for deltagelse i udbud og kontrakter til at omfatte de stater, der er støtteberettigede under PHARE-programmet, således som det allerede er tilfældet under TACIS-programmet.
Kommissionen er ligeledes positivt indstillet over for ændringsforslagene om: forordningens anvendelsesperiode: ændringsforslag 6; gennemskuelighed ved gennemførelsen: ændringsforslag 7; betingelserne for tildeling af støtte: ændringsforslag 10 - som i øvrigt ligger på linje med Kommissionens oprindelige forslag - princippet om decentralisering, som udtrykkes i første del af ændringsforslag 14, regelmæssig underretning af Parlamentet, naturligvis: ændringsforslag 21; og komitologi: ændringsforslag 19. Kommissionen kan ligeledes acceptere princippet om indføjelse af en særlig klausul om suspendering ved overtrædelse af betingelserne for udbetaling af støtte: det er ændringsforslag 11. Kommissionen finder imidlertid den foreslåede procedure tung og sandsynligvis lidet anvendelig.
Kommissionen ønsker at fastholde Parlamentets rolle inden for dette område og har til hensigt at afgive en erklæring over for Rådet vedrørende hurtig informering af Parlamentet i henhold til en procedure, der svarer til den, der er aftalt for det finansielle samarbejde med Tyrkiet.
Til gengæld kan Kommissionen ikke tilslutte sig en ny budgetordning - det er ændringsforslag 9 - den foretrækker at holde sig til den traditionelle og klassiske ordning med trilogen, og den kan heller ikke tilslutte sig en generel fritagelse for skatter og toldafgifter: ændringsforslag 16, som ville skabe andre problemer. Vi finder heller ikke, at det er nødvendigt med en yderligere bestemmelse vedrørende kontrol og evaluering - det er ændringsforslag 20.
Afslutningsvis tager Kommissionen de forskellige overvejelser vedrørende den politiske proces i eks-Jugoslavien til efterretning. Det drejer sig om ændringsforslag 1 til 5, 8, 12 og 13. Kommissionen finder imidlertid, at disse ting allerede er tilstrækkelig godt behandlet i selve forordningen og i de mange erklæringer fra Unionens side.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted fredag kl. 9.00.

Andragender i parlamentsåret 1995-1996
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0191/96) af Gutiérrez Díaz for Udvalget for Andragender om arbejdet i Udvalget for Andragender i parlamentsåret 1995-1996.

Gutiérrez Díaz
Hr. formand, jeg vil hermed for forsamlingen forelægge betænkningen om arbejdet i Udvalget for Andragender i Parlamentet, der dækker perioden 14. marts 1995-11. marts 1996.
Denne betænkning beskriver det kontinuerlige arbejde, der foregår, ikke i hele udvalget - det ville være forkert at sige - men i en konstant, aktiv kerne, der udfører en opgave præget af opfølgning, stringens og - jeg vil næsten sige - service, under hr. Newmans myndige og konsekvente ledelse.
Hr. formand, Udvalget for Andragender er et af de organer i Den Europæiske Union, som giver os størst mulighed for at nærme os de europæiske borgere. På nuværende tidspunkt, hvor vi gennem regeringskonferencen er ved at undersøge unionstraktaten, og hvor et af de største problemer er, hvordan man opfatter begrebet det europæiske unionsborgerskab, er udøvelsen af retten til at indgive andragender en af de klareste måder, hvorpå den europæiske borgers situation kan udtrykkes. Det har vi kunnet konstatere i vores arbejde ved at se det antal af borgere, som henvender sig til Parlamentet for at fremsætte deres klager, deres problemer, deres kritik. Selv om tallet er beskedent, vil jeg gerne her minde om, at vi i det forløbne år, som vi er ved at undersøge, har modtaget 1.169 klager, hvoraf lidt over 600 blev godkendt. Men hvis man tager i betragtning, at mange af disse andragender allerede er underskrevet af et betydeligt antal borgere - det drejer sig om kollektive andragender - har mere end 700.000 borgere givet udtryk for deres tillid til Parlamentet med henblik på at fremsætte deres klager og anmode om Parlamentets mellemkomst.
Derfor står vi over for et vigtigt spørgsmål, hvor Parlamentet har pligt til at handle retfærdigt og hurtigt. Og her kommer det første spørgsmål: Ofte skal Udvalget for Andragender - gennem sin formand, hr. Newman - henvende sig til andre udvalg eller delegationer i Parlamentet for at underrette dem om indholdet af andragenderne, og samtidig for at bede om deres hjælp, deres oplysninger og deres mening. I denne forbindelse må jeg understrege nødvendigheden af, at alle udvalg og delegationer anerkender betydningen af de anmodninger, Udvalget for Andragender præsenterer for dem, fordi det i realiteten er en måde at leve op til borgernes tillid til os. Disse andragender kan give en idé om, hvad der bekymrer de europæiske borgere omkring den europæiske lovgivning. Men ikke kun det. Vi får også mulighed for at se, hvilke huller der er i den europæiske lovgivning, ud fra de andragender, vi ikke kan svare på, fordi vi ikke har et juridisk grundlag, men hvor vi faktisk mener, der er behov for at skabe en europæisk lovgivning, for at vi kan svare på dem.
Hr. formand, problemet er større, når vi samarbejder med Europa-Kommissionen. Vores udvalg er i realiteten meget afhængig af samarbejdet med Europa-Kommissionen. Et samarbejde, som ind imellem er langsomt og vanskeligt. Og det bliver endnu langsommere og vanskeligere på grund af det manglende samarbejde fra regeringernes side, over for hvem Kommissionen somme tider er alt for eftergivende. Ind imellem vægrer Kommissionen sig ved at anlægge sager om manglende overholdelse af de europæiske direktiver.
Hr. formand, jeg tror, det er vigtigt, at Kommissionen er bevidst om vigtigheden af det arbejde, der udføres i Udvalget for Andragender, som nu er blevet styrket takket være ombudsmandens samarbejde.
Til sidst, hr. formand, er der fremsat fem ændringsforslag til betænkningen. De fem ændringsforslag kommer fra meget kvalificerede medlemmer fra Udvalget for Andragender. Og jeg må sige, at jeg beklager, at de ikke blev fremsat i Udvalget for Andragender. Det havde givet os mulighed for at overveje dem og forbedre teksten. Hr. formand, lad mig til slut sige, at jeg er enig i ændringsforslag 1 dog med en mundtlig ændring, som jeg ved et mundtligt ændringsforslag vil fremsætte på tidspunktet for afstemningen. Men jeg er enig i næsten alle de øvrige ændringsforslag, navnlig nr. 4 fra hr. Santini, som er vigtig for at informationen kan komme ud til borgerne. Det sidste ændringsforslag, nr. 5 fra hr. Santini, kan jeg imidlertid ikke acceptere, fordi det efter min mening vil blive opfattet som en begrænsning af princippet om retten...
(Formanden afbrød taleren)

Schmidbauer
Hr. formand, mine damer og herrer, Udvalget for Andragender er det organ i Parlamentet, som opretholder direkte kontakt med Unionens borgere. Men for mange af andragerne er det uforståeligt, at det varer så længe, inden deres sager behandles eller endog bliver løst. Det skyldes tre grundlæggende problemer, som vi tager op år efter år og som til dato ikke har kunnet løses tilfredsstillende.
For det første: det i årenes løb stigende antal andragender gør det stadig vanskeligere for udvalgets sekretariat at klare arbejdet. For det andet: når et andragende er erklæret at være i overensstemmelse med kravene for behandling, anmodes Kommissionen om oplysning. Den træder i mellemtiden oftere og oftere direkte i forbindelse med andrageren og forkorter således den omstændelige vej over de nationale repræsentationer. Men når det drejer sig om åbenbare overtrædelser fra medlemsstaternes side af fællesskabsretten, tøver den alt for længe, inden den iværksætter en overtrædelsesprocedure.
For det tredje: Rådet retter sig kun yderst sjældent efter den interinstitutionelle aftale, der går ud på »at svare hurtigst muligt«. Med forhalingstaktik gøres der forsøg på at sløre og trække sagerne i langdrag. Når udvalget forsøger at fremskynde sagen ved selv at tage initiativet, dvs. gennem aktindsigt, erklæres korrespondancen med Rådet for fortroligt materiale og aktindsigt nægtes. For så vidt er punkt 7 i betænkningen ret beset formuleret alt for venligt, for utilfredsheden med bureaukratisk behandling eller forhaling går jo ud over os parlamentsmedlemmer. Jeg håber, at vi for fremtiden finder en modus, så at Kommissionen og Rådet kan bearbejde andragenderne mere effektivt.
Men den, der har læst betænkningen, vil kunne konstatere, at andragerne i mange tilfælde kunne hjælpes til deres ret. Disse andragender med en positiv udgang giver os medlemmer af Udvalget for Andragender mod til fortsat med alle kræfter at gå ind for vore medborgeres sager.

Chanterie
Hr. formand, i løbet af det forløbne parlamentsår 1995-1996 har Europa-Parlamentet modtaget 1169 andragender. Udvalget for Andragender har ved afslutningen af dette parlamentsår 823 andragender under behandling. Hvad der er sket med disse andragender, er gengivet i denne bemærkelsesværdige betænkning af hr. Gutiérrez Díaz, som har udarbejdet en særdeles læseværdig betænkning herom. Det fremgår, at vore borgere har temmelig mange problemer med det indre markeds funktion. Det fremgår, at vore medborgere klager over, at den frie bevægelighed for personer fungerer dårligt, nærmere bestemt f.eks. udøvelsen af opholdsretten, f.eks. også anerkendelse af eksamensbeviser. Det fremgår, at vore medborgere indgiver temmelig mange andragender om miljøbeskyttelse, nærmere bestemt manglende overholdelse af direktivet om miljøvirkningsvurderinger. Nogle andragender har et stort antal underskrifter. Jeg henviser til et andragende fra mit land, fra Limburg, som har fået 37.000 underskrifter i forbindelse med problematikken vedrørende diskriminering af grænsearbejdere fra det belgiske Limburg, som vil arbejde i det nederlandske Limburg.
Maastricht-Traktaten har faktisk indført det europæiske statsborgerskab. En af de mest konkrete rettigheder for de europæiske borgere er retten til at indgive et andragende til Europa-Parlamentet og/eller hos den europæiske ombudsmand. Hertil vil jeg på min gruppes vegne knytte tre betragtninger, hr. formand.
For det første, hvad nytter tilkendelsen af en ret, hvis den, der har retten, ikke er klar over, at han har denne ret? Hvad hjælper med andre ord retten til at indgive andragender, hvis Europa-Parlamentet ikke gør eksistensen af denne ret kendt. Af denne grund er det nødvendigt at informere de europæiske borgere mere grundigt og mere udførligt om artikel 138 D i Traktaten. Men information og kommunikation er naturligvis ikke tilstrækkeligt, hvis det begrænses til meddelelsen om ret til at indgive andragender som sådan. Det må i den forbindelse også gøres tydeligt, i hvilke tilfælde andragender kan indgives, og under hvilke betingelser dette skal ske. Jeg tror også, at vi hurtigst muligt bør inddrage Parlamentets kontorer i medlemsstater i denne information.
For det andet har det ingen mening at offentliggøre og overalt bekendtgøre en ret, hvis udøvelsen af denne ret hindres af mangel på midler, som både er af materiel og immateriel art. Andragender skal med andre ord afvikles inden for en rimelig frist, og det er det, vi har indvendinger imod. Det er ikke blot et spørgsmål om infrastruktur og logistik, det skal også forbedres, men vi foreslår, at faciliteterne for sekretariatet forøges både med hensyn til personale og med hensyn til anden nødvendig infrastruktur.
Vi vil også have, at den borger, som indgiver et andragende, får den bedst mulige behandling af sit andragende. Derfor foreslår vi, at vi lige beskæftiger os med situationen, således som den er i dag. Vi har også i dag 500 andragender under behandling, som har ligget der mere end ét år. Vi skal således indhente hele den periode, vi er bagude, og at indhente denne forsinkelse kræver både bestræbelser med hensyn til forøgelse af personalet og med hensyn til vor egen møderytme. Derfor tror jeg, at vi må nå frem til et bedre tidspunkt for møderne, således at vi kan holde møder mere effektivt, og at vi ikke har møder samtidig med andre parlamentsudvalg, og vi har muligheder for at gøre dette torsdag eftermiddag og fredag formiddag, for da er der ingen andre parlamentsudvalg, med andre ord, vi må tage borgerne alvorligt, vi må tage deres andragender alvorligt, og vi må i Parlamentet forpligte os selv til maksimalt at indhente den forsinkelse, som der er nu, på kort sigt og med henblik herpå træffe de nødvendige foranstaltninger.
Jeg takker endnu en gang ordføreren for den udmærkede betænkning, som han har udarbejdet, og jeg håber, at Parlamentet vil støtte vore ændringsforslag.

Bertens
Hr. formand, retten til at indgive andragender er temmelig populær i ordets bogstavelige forstand, frem for alt hvis man som borger gør opmærksom på alvorlige krænkelser af en af rettighederne, i dette tilfælde fællesskabsretten. Min kollega og ven og af og til også min formand, Gutiérrez Díaz', betænkning er en gengivelse af denne populære ret. Antallet af andragender, som blev indgivet sidste år, over tusinde, skuffer mig egentlig, må jeg sige. Men det tyder på, at den alligevel opfylder et behov. Hr. Chanterie har med rette sagt, og de foregående talere ligeledes, at afviklingen stadig lader meget tilbage at ønske. Der må gøres alt for at indhente den forsinkelse, som er opstået der på grund af udnævnelsesproceduren, og jeg tilslutter mig med det samme det, som hr. Chanterie har sagt om møderne i Udvalget for Andragender. Det er min skyld, hr. formand Newman, De ser mig ikke så ofte, nok her, men ikke på Deres udvalgsmøde, for jeg har altid samtidig møde i enten Udvalget om Eksterne Økonomiske Forbindelser eller Udvalget om Udenrigsanliggender, som jeg er koordinator for, altså kan jeg desværre ikke altid deltage.
Det indre marked viser sig ikke altid at fungere godt, i hvert fald ikke behørigt, og også miljødirektiverne viser sig at skabe nogle problemer her og der. Derfor anvender mange andragenderne på denne måde som ekstra middel til at kontrollere kvaliteten af lovgivningen herom og for at overvåge gennemførelsen. Der er to nyttige sider af arbejdet i Udvalget for Andragender, det behøver jeg egentlig ikke fortælle Dem, årsberetningen konstaterer her og der fremskridt og lægger med rette pegefingeren på de ømme punkter. Behandlingen af andragenderne varer for længe, det har jeg allerede sagt, og reaktioner fra andre udvalg skuffer. Med rette opfordrer ordføreren Kommissionen til flere aktiviteter i retning af Domstolen, når medlemsstater klart udviser forsømmelighed. Det er grundlaget for den europæiske retsorden. Kommissionen er ikke for ingenting Traktatens vogter, hr. kommissær.
Til sidst vil jeg lige sige noget om ombudsmanden. Hans årsberetning har vi ganske vist allerede drøftet. Alligevel er det godt at understrege, at et snævert samarbejde er nødvendigt til gavn for borgerne og Unionens indbyggere. Dette er væsentligt for Unionens fremtid.
Jeg siger endnu en gang, hr. Gutiérrez Díaz, tak for Deres betænkning. Hr. formand for Udvalget for Andragender, jeg håber, at vi ser hinanden oftere i Deres eget udvalg.

Tamino
Hr. formand, jeg vil først og fremmest sige, at jeg selv og de Grønnes Gruppe går ind for hr. Gutiérrez Díaz' betænkning. Virket i Udvalget for Andragender, der indtil nu har været et af de vigtigste forbindelsesled mellem borgerne og Europa-Parlamentet, udgør sammen med ombudsmandsinstitutionen en vigtig side af de rettigheder for unionsborgerne, som er nedfældet i traktaterne. De andragender, der når frem til Udvalget, gør det muligt for os at få kendskab til borgernes problemer og har f.eks. tidligere ofte gjort det muligt for os at angribe store problemer, særlig hvad angår miljøet og den frie bevægelighed. Jeg erklærer mig fuldt ud enig i de forslag, der indeholdes i betænkningen, og understreger særlig følgende anvisninger: bedre interaktion mellem Udvalget for Andragender og de øvrige udvalg med den fornødne opfølgning, også i lovgivningsmæssig henseende, af de vigtige forhold, der indeholdes i andragenderne. Det er nødvendigt med en god samarbejdsforbindelse mellem Udvalget for Andragender og Den Europæiske Ombudsmand, et større engagement fra Kommissionens og Rådets side i opfølgning af de problemer, der rejses af Udvalget for Andragender, og indholdet af de andragender, det modtager, fordømmelser af forsinkelser og manglende samarbejdsvilje fra de medlemsstaters side, der er omtalt i andragenderne, og til slut en hurtig og effektiv behandling af andragenderne.

Striby
Hr. formand, kære kolleger, parlamentsåret 1995-1996 blev præget af den langvarige procedure for valget af den europæiske ombudsmand. For nogle uger siden fremlagde hr. Söderman i øvrigt sin første aktivitetsrapport, og man kunne konstatere en reel vilje til samarbejde mellem den europæiske ombudsmand, et nyt organ, som blev indført i henhold til Maastricht-traktaten, og vores Udvalg om Andragender, som kan rose sig af en lang erfaring.
Denne erfaring giver os mulighed for at evaluere og vurdere den europæiske ombudsmands arbejde. Ordføreren kan således notere en længere sagsbehandling af andragenderne. Selv om disse forsinkelser til dels kan tilskrives den langvarige proces ved valget af ombudsmanden, må man alligevel være meget opmærksom for at undgå, at borgernes ret til at indgive andragender hæmmes af proceduremæssige forhindringer.
Derfor må det være mig tilladt at fremsætte et forslag vedrørende tilrettelæggelsen af vores arbejde. Eftersom den europæiske ombudsmand udfører sit arbejde fra Strasbourg, det traktatbestemte hjemsted for dette organ, kunne vi afholde vore udvalgsmøder i Strasbourg, for på den ene side at indhente noget af forsinkelsen og på den anden symbolsk at markere det tætte samarbejde mellem Europa-Parlamentet og ombudsmanden i Strasbourg, deres fælles hjemsted.
Ordføreren fremhæver også med rette - og jeg taler stadig om det organisatoriske - effektiviteten i samarbejdet med Kommissionen, som fortsat videresender de klager, der tilstilles den. Man kan beklage, at dette samarbejde på medlemsstatsniveau undertiden vanskeliggøres af en vis tøven, navnlig når den pågældende medlemsstat indklages for et formodet brud på fællesskabsretten.
Jeg kan imidlertid ikke støtte ordførerens ønske om, at Kommissionen oftere skal anlægge sag mod de tøvende medlemsstater ved Domstolen i henhold til traktatens artikel 169. Det er vigtigt for borgerne, at vi undgår tvister, der er langvarige og komplicerede, når man ofte kan nå frem til et positiv løsning gennem forhandlinger. Her må ombudsmanden spille en vigtig rolle.
Med hensyn til mængden af registrerede og behandlede andragender kan man i år konstatere, at der indgives en lang række klager over alvorlige overtrædelser af fællesskabslovgivningen på miljøområdet. De ved, at min gruppe lægger meget stor vægt på at bevare den nationale suverænitet fuldt ud med konsekvent overholdelse af subsidiaritetsprincippet. På miljøområdet er det imidlertid vigtigt, at Den Europæiske Union får udvidet sin kompetence, idet der er tale om et område, der pr. definition er uden grænser. De seneste begivenheder som kogalskaben eller den katastrofale situation med undervandsbådene i Murmansk illustrerer på glimrende vis behovet for en hurtig og bindende indsats på europæisk plan.
Som delegeret for Alsace er jeg ligeledes meget opmærksom på de problemer, som grænsearbejdstagerne står overfor. En lang række af disse arbejdstagere er rent faktisk udsat for diskrimination, navnlig de, der arbejder i Schweiz. Jeg vil fortsat være opmærksom på disse problemer, og jeg håber, at vi på længere sigt kan finde en positiv løsning på disse problemer gennem bilaterale aftaler.
Afslutningsvis håber jeg, at indsættelsen af ombudsmanden vil gøre forsvaret af borgernes rettigheder endnu mere effektivt. På den måde vil borgerne i de forskellige lande værdsætte det reelle i det fælles Europa, som jo alt for ofte stadig er for tungt og fjernt.

Newman
Hr. formand, som formand for Udvalget for Andragender vil jeg gerne komplimentere ordføreren hr. Gutiérrez Díaz for vor seneste årsbetænkning. Som ældre medlem af Parlamentet er hr. Gutiérrez Díaz meget aktiv inden for en række områder, deriblandt Udvalget for Andragender. Den betænkning, han her har fremlagt, er blevet til på baggrund af hans store erfaring og viden om vort arbejde, om de andragender, der indgives af borgerne, og om hvordan vi prøver at hjælpe dem. Betænkningens kvalitet afspejler hans erfaring og engagement.
Det er almindeligt kendt, at der er alt for langt fra den almindelige borger til Den Europæiske Union, og det er grunden til, at Udvalget for Andragender prøver at nedbryde skrankerne ved at give alle borgere og personer med fast bopæl i medlemsstaterne ret til at tilkendegive deres mening om en hvilken som helst sag eller indgive klager i et hvilket som helst klagemål, der hører under Den Europæiske Unions kompetenceområde.
Jeg vil ikke gentage, hvad ordføreren og andre talere allerede har sagt i løbet af debatten. Det fremgår tydeligt, at de sager, vi har med at gøre, vedrører landbrug, forskellige sociale anliggender og toldspørgsmål. Der er et stort antal andragender på miljøområdet, for det meste vedrørende overtrædelser af Fællesskabets miljølovgivning. Der er andragender, som omhandler skat, fri bevægelighed og anerkendelse af eksamensbeviser, adgang til uddannelse, adgang til beskæftigelse, arbejdsvilkår, opholdsret, overførsel af sociale rettigheder og grænsekontrol for personer, der udøver eller har udøvet deres ret til fri bevægelighed inden for Den Europæiske Union. Og vi forsøger at hjælpe andragerne.
Men der er visse problemer, som vi bør prøve at løse. Jeg har i den forløbne tid med støtte fra andre udvalgsmedlemmer prøvet at bane vejen for løsningsbestræbelserne. Udvalget er blevet meget mere åbent end førhen. Det er nu snarere undtagelsen end reglen, at andragender behandles bag lukkede døre. Størstedelen af vore sager er åbne for offentligheden. Det er meget vigtigt, at Parlamentets eksterne tjenester, i særdeleshed Parlamentets eksterne kontorer, tager behovet for information alvorligt og informerer borgerne og personer med fast bopæl i medlemsstaterne om deres ret til at indgive andragender. Her bliver der ikke gjort nok, og det er vigtigt, at der gøres noget.
På det seneste er en række parlamentsmedlemmer, som ikke sidder i udvalget, blevet klar over Udvalget for Andragenders betydning: når deres vælgere har indgivet andragender, er de kommet med for at støtte dem, og de har været glade for at kunne gøre dette.
Det sidste punkt drejer sig om vort største problem, nemlig medlemsstaterne. Ombudsmanden behandler klager over tilfælde af fejl eller forsømmelser begået af Fællesskabets institutioner og organer. Som regel drejer de andragender, vi modtager, sig om, at medlemsstaterne ikke i tilstrækkelig grad gennemfører fællesskabslovgivningen, og dette er til skade for borgere og bosiddende i Unionen. Medlemsstaterne er ikke samarbejdsvillige. Der kommer ingen repræsentanter fra Rådet eller fra De Faste Repræsentanters Komité for at overvære udvalgsmøderne. Vi har problemer med Kommissionen, men det største problem med at skaffe hjælp til borgerne ligger hos medlemsstaterne, og det er en af årsagerne til, at der opstår forsinkelser. En af grundene til, at nogle andragender stadig ikke er afsluttet efter 2-3 år, er, at vi sender dem frem og tilbage til medlemsstaterne enten gennem Kommissionen eller direkte fra udvalget i forsøg på at få et svar, i forsøg på at få hjælp og støtte til andrageren. Den bedste måde, borgerne kan få støtte på, og vi kan få hjælp i vort arbejde med at yde borgerne denne støtte, ville være, hvis medlemsstaterne tog retten til at indgive andragender til Europa-Parlamentet mere alvorligt - en ret, som de har godkendt i en interinstitutionel aftale og i Maastricht-traktaten.

Santini
Hr. formand, der har i grunden været tale om et spilfægteri med henblik på at undersøge, om denne andragende institution fungerer. Jeg var blevet udelukket, jeg har indgivet et andragende, og nu er jeg rede til at tale. Det er et godt træk ved denne betænkning, der åbner vejen til en ny tid også inden for dette virke. Også jeg vil først og fremmest takke hr. Gutiérrez Díaz, der altid er nærværende og brænder for arbejdet i dette Udvalg, der måske med urette af nogen findes at tilhøre om ikke B-rækken, så dog at være mindre interessant end andre.
Personlig har jeg haft grund til at være virkelig begejstret i visse tilfælde. Man har en følelse af at gøre noget nyttigt. Til tider står man over for et andragende, man drøfter det og når frem til noget konkret. Jeg finder, at hvis nogle europæiske borgere og tillige nogle kolleger kunne overvære arbejdet i dette Udvalg, ville det finde en ny filosofi for at føle sig som deltager i det demokratiske liv i Europa. I grunden er petitionsretten en beroligende garanti for borgerne, næsten en forsikring mod de overgreb, som kan ramme demokratiet. I en sammenhæng af frihed, sikkerhed, fred og fremskridt vil jeg sige, at Den Europæiske Union har fundet den rigtige formel for at gøre det muligt for borgerne at blive hørt i eller uden for institutionerne.
Der er tale om en form, som bl.a. gør det muligt at råde bod på eventuelle mangler ved Fællesskabets retsvæsen. Når dette er sagt, spørger jeg imidlertid mig selv, hvor mange borgere der er bevidste om denne formidable mulighed. Jeg citerer traktatens artikel 138 D: «Enhver unionsborger samt enhver fysisk eller juridisk person med bopæl eller hjemsted i en medlemsstat er berettiget til på egen hånd eller i samvirke med andre borgere eller personer at indgive andragender til Europa-Parlamentet om forhold, der henhører under områder...«, osv. osv.
Og nu spørger jeg så mig selv: For hvor mange står traktaterne åbne, hvor mange er bekendt med dem? Heraf følger et krav om i videst muligt omfang, mere praktisk og konkret at gøre borgeren bekendt med denne institution og særlig, hvorledes og hvornår, man kan benytte sig af den. Men der må også skabes klarhed over dette Udvalgs rolle. Det er vel et vinkelskriverudvalg, men det skal ikke skabe for store forventninger eller for store illusioner hos borgerne. Man skal klart tillige angive de grænser, inden for hvilke Udvalget kan og skal bevæge sig. Derfor er en forbindelse med den europæiske ombudsmand af stor betydning, et arbejde i forening for at skabe dette område med garantier og sikkerhed for borgerne. På denne måde bliver der også mindre spredning af midlerne, og antallet af andragender, der ofte ender med et resultat, som borgeren givet ikke synes om, nemlig afvisning, vil falde. Og afvisning kan skabe misfornøjelse.
Tak derfor til ordføreren og udvalgsformand Newman samt alle, der tror på denne institution, som også jeg mener er bestemt til at vokse i borgernes agtelse.

de Silguy
Hr. formand, mine damer og herrer, Parlamentet gør hvert år status over de andragender, som de europæiske borgere indgiver, og det er en udmærket lejlighed til at fremkomme med overvejelser om forholdet mellem borgerne og institutionerne i Den Europæiske Union.
Når en borger indgiver et andragende til Europa-Parlamentet, klager han over en forkert anvendelse af fællesskabslovgivningen, men giver samtidig udtryk for sin tillid til, at Europa-Parlamentet i samarbejde med de øvrige institutioner kan rette op på den uretfærdighed, som han mener at være udsat for.
At behandle andragenderne grundigt og gøre alt for at imødekomme borgernes klager så hurtigt som muligt, det er det vigtigste, hvis vi ikke vil skuffe borgernes forventninger, og hvis vi ønsker, at borgernes rettigheder i Europa skal give mening i deres øjne.
På et tidspunkt, hvor man inden for rammerne af regeringskonferencen har indledt drøftelserne om midlerne til at sikre en yderligere tilnærmelse mellem borgerne og Unionens institutioner, bør man bevare og tilskynde til en sådan direkte kontakt mellem borgerne og Parlamentet. Hr. Gutiérrez Díaz' glimrende betænkning gør det muligt endnu en gang at konstatere, at borgerne sender store mængder af andragender til Parlamentet, og jeg vil gerne tilslutte mig de mange lykønskninger, som ordføreren har modtaget for sit arbejde.
Disse andragender vedrører områder, der er så følsomme for vore borgere som socialsikring, miljø, skatteforhold, fri bevægelighed for personer, anerkendelse af eksamensbeviser for kun at nævne nogle få af de vigtigste, nogle få, ja, men de vedrører i højeste grad borgerne.
At garantere den fuldstændige overholdelse af fællesskabslovgivningen og styrke denne lovgivning for at sætte den i borgernes tjeneste, det er opgaver, som Kommissionen finder væsentlige.
Kommissionen glæder sig over, at hr. Gutiérrez Díaz i sin betænkning konstaterer, at der er sket fremskridt i samarbejdet mellem Udvalget om Andragender og Europa-Kommissionen. At retten til at indgive andragender er blevet indskrevet i traktaten har for Kommissionen været en yderligere tilskyndelse til så hurtigt og på en så relevant måde som muligt at reagere på Europa-Parlamentets anmodninger vedrørende andragender.
Hr. formand, nogle bemærkninger om kontrollen med fællesskabsrettens anvendelse og de oplysninger, Kommissionen sender til Udvalget om Andragender. Jeg vil begynde med overtrædelsesprocedurerne, eftersom dette spørgsmål er blevet rejst flere gange i løbet af forhandlingen, som gik forud, og spørgsmålet blev også nævnt i hr. Gutiérrez Díaz' betænkning. Når Parlamentet har udtalt sig om Kommissionens årsberetninger om anvendelsen af fællesskabsretten, har det anerkendt de fremskridt, der også er sket inden for dette område, men det har fremsat forskellige ønsker, som Kommissionen har noteret sig, navnlig hvad angår en hurtigere sagsbehandling i forbindelse med overtrædelsesprocedurer: jeg kan fortælle Dem, at Kommissionen i højeste grad vil være indstillet på at yde en ekstra indsats for at nedbringe fristerne for fremsendelse af meddelelser til Udvalget om Andragender.
Blandt de mange kritikpunkter, der normalt rejses over for Kommissionen, finder man de langvarige overtrædelsesprocedurer samt Kommissionens forsigtighed, om jeg så må sige, på dette område, som betragtes som overdreven. Jeg tror imidlertid, at man bør gøre opmærksom på, at Europa-Kommissionen har eneret med hensyn til overtrædelser, og at den bestræber sig på at udøve sine enebeføjelser på en konsekvent måde. Kommissionen bestræber sig i øvrigt på at forbedre sine procedurer med henblik på at gøre indsatsen mere konsekvent og effektiv.
Med hensyn til de langvarige procedurer, som flere af de ærede medlemmer har været inde på, kan jeg kun på Kommissionens vegne gentage, at den som traktaternes vogter gør alt for at sikre respekten for anvendelsen af fællesskabslovgivningen udelukkende under overholdelse af kriterierne om objektivitet og ret. Forsinkelserne med hensyn til overtrædelsesprocedurerne afspejler på en gang de komplekse sager, der skal behandles, den grundige undersøgelse, som Kommissionen er nødt til at foretage af medlemsstaternes argumenter og det konstante ønske om at sikre en korrekt anvendelse af fællesskabslovgivningen uden nødvendigvis at skulle gå til EF-Domstolen. Parlamentet modtager detaljerede oplysninger om Kommissionens indsats på dette område gennem den årlige beretning om anvendelsen af fællesskabsretten, som det i øvrigt hvert år udarbejder en meget interessant og yderst lærerig betænkning om.
Med hensyn til spørgsmålet om information til Udvalget om Andragender vil jeg gerne understrege, at Kommissionen altid har givet dette udvalg fyldestgørende og detaljerede oplysninger. Kommissionen beretter navnlig om kontakter med de nationale myndigheder. Det betyder imidlertid ikke, at Kommissionen har ret til at videregive fortrolige dokumenter fra medlemsstaterne, navnlig i forbindelse med udenretlige procedurer vedrørende anvendelsen af fællesskabslovgivningen. Jeg kan forsikre Dem for, at Udvalget om Andragender fortsat vil modtage alle oplysninger, der er nødvendige for en effektiv behandling af borgernes andragender.

Pex
Hr. formand, der er noget forkert i dette mødes procedure, og derfor har jeg bedt om ordet. Der er blevet behandlet en udmærket betænkning, og De har hørt en udmærket beretning af ordføreren og også af formanden for Udvalget for Andragender. De har også hørt et udmærket indlæg af kommissæren. Men den, som ikke taler her, er den, som er ansvarlig for en stor forsinkelse i Udvalget for Andragenders arbejde, og det er formanden for Parlamentets Præsidium, som også er ansvarlig for Generalsekretariatet. Alle spørgsmål om en forbedring af situationen er indtil nu enten ikke besvaret eller besvaret dårligt. Jeg ville have sat pris på, at Parlamentets Præsidium på dette møde havde svaret på alle indholdsmæssige argumenter, som der her er givet udtryk for med hensyn til organisationen af Parlamentet selv, med hensyn til organisationen af Sekretariatet og med hensyn til registreringen af andragenderne. Der er meget, som ikke duer her i Parlamentet, og der er ingen mening i at mødes igen til næste år og så igen drøfte en udmærket betænkning og derefter at måtte konstatere, at der igen intet er ændret. Det ville jeg gerne sige, hr. formand, og jeg håber, at De vil meddele det til Præsidiet.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted fredag kl. 9.00.

Aftale om videnskabeligt og teknisk samarbejde
med Israel
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0250/96) af Stockmann for Udvalget om Forskning, Teknologisk Udvikling og Energi om forslag til Rådets afgørelse om indgåelse af en aftale om videnskabeligt og teknisk samarbejde mellem Det Europæiske Fællesskab og Staten Israel (KOM(96)0205 - C4-0311/96-96/0134(CNS)).

Stockmann
Hr. formand, kære kolleger, Europa-Parlamentets udtalelse ønskes. Den ønskes om Rådets afgørelse om indgåelse af en aftale om videnskabeligt og teknisk samarbejde mellem Det Europæiske Fællesskab og Staten Israel. Udvalget om Forskning, Teknologisk Udvikling og Energi gav tirsdag med stort flertal sit samtykke, og jeg forventer - eller bedre, jeg henstiller - at aftalen godkendes på plenarmødet i morgen.
Aftalen løfter det mangeårige succesrige samarbejde mellem israelske videnskabsmænd og forskningsinstitutter og tilsvarende i Det Europæiske Fællesskab op på et nyt niveau. Israel kan deltage i programmerne i det fjerde forskningsrammeprogram, undtagen programmer vedrørende nuklear sikkerhed og fusion. Videnskabsmænd og institutter i Den Europæiske Union får adgang til at deltage i israelske forskningsaktiviteter.
Israels finansielle bidrag svarer til beløbene fra Den Europæiske Unions medlemsstater afhængig af hver enkelts bruttonationalprodukt. Dermed knyttes for første gang et ikke-europæisk land i vidt omfang til Fællesskabets forskningsrammeprogram i et forhold, der er afbalanceret og bygger på gensidighed. Aftalen er i europæiske forskningspolitiks interesse, og det vil jeg gerne understrege her.
Vi oplever i Fællesskabet og over hele verden en stigende internationalisering, ja globalisering af udviklingen inden for forskningen. Denne udvikling er en logisk konsekvens af selve forskningens uddifferentiering og øgede specialisering samt af dens voksende behov for finansiering. Samtidig må vi imidlertid desværre konstatere en dalende vilje til national fremme af videnskaben. Derfor er vi i dag mere end nogensinde nødt til at opnå synergieffekter gennem et forbedret internationalt forskningssamarbejde.
Israel har stor viden på en række forskningsområder. Jeg forventer nye impulser gennem et øget samarbejde inden for informationsteknologi, f.eks. datakompression og billedbehandling og inden for medicinsk forskning, f.eks. immunologi, epidemiologi og hjerte-kredsløbssygdomme for blot at nævne nogle få områder. Jeg forventer endvidere nye impulser for bioteknologiens vedkommende inden for neurobiologi, biologisk vandbehandling og teknologisk udvikling af anlæg til indvinding af vedvarende energi.
Aftalen følger umiddelbart efter den nylig indgåede middelhavsaftale med Israel, hvor det økonomiske og kulturelle samarbejde blev fastlagt og en regelmæssig politisk dialog institutionaliseret. Med de to aftaler vil Den Europæiske Union også yde et bidrag til udviklingen af middelhavsregionen og stabilisere fredsprocessen i Mellemøsten.
Vort politiske budskab lyder: Vi satser på en uddybning af forbindelserne og på kontinuitet i de politiske aktiviteter ved hjælp af bindende aftaler og kontrakter. Og det forventer vi også af vore partnere i enhver henseende.
Jeg vil gerne tilføje et par bemærkninger til Kommissionen. For det første: ved kommende forhandlinger bør Kommissionen overholde de eksisterende aftaler i Luns-Westerterp-proceduren og til stadighed holde os underrettet om forhandlingernes forløb - det har ikke været tilfældet denne gang. For det andet: Israel bør inddrages i evalueringen af det fjerde forskningsrammeprogram og i drøftelsen om udformningen af det femte rammeprogram. For det tredje: Forskningsudvalget ønsker regelmæssig kontakt med medlemmerne af det udvalg i Knesset, der beskæftiger sig med forskningspolitik. For det fjerde: for at fremme fredsprocessen og forsoningen i Israel bør israelske og palæstinensiske forskningsforetagender især opfordres til at afgive bud. For det femte: jeg håber på en bred informationskampagne om de nye muligheder for samarbejde i vore lande. Det har taget lang tid at forhandle aftalen på plads, nu håber vi, at den gennemføres så hurtigt som muligt.

Caudron
Hr. formand, kære kolleger, i vor kollega Stockmanns fremragende betænkning om videnskabeligt og teknisk samarbejde mellem Den Europæiske Union og Israel forklarer han tydeligt, hvad der ligger i denne aftale, og hvorfor man bør stemme for uden forbehold og tøven. Det er en god aftale, som falder inden for rammerne af den lange forhandlingstradition mellem Unionen og Israel, og som vil have positive virkninger både for israelerne og for europæerne, fordi alle vil nyde godt af den gensidige og kollektive indsats. Det er en vigtig partnerskabsaftale, som samfinanseres af Europa og Israel inden for det fjerde FTUrammeprogram. Det er i øvrigt første gang, at et ikke-europæisk land kan deltage i Fællesskabets forskning. Til gengæld får Europa adgang til de israelske forskningsresultater og -programmer.
Som formand for Israel-delegationen glæder jeg mig over at kunne støtte aftalen. Som fransk socialist stemmer jeg for uden tøven. Som repræsentant for de europæiske socialdemokratiske partier bidrager jeg med min gruppes støtte. Bør man så se bort fra de spørgsmål, som en række kolleger rejste vedrørende fredsprocessen efter det seneste valg i Israel? Bestemt ikke! Deres bekymring, vores bekymring er helt begrundet, når man læser den nye premierministers program, når man ser sammensætningen af hans regering, og når man lytter til visse erklæringer, der er blevet fremsat.
Europa kan naturligvis ikke gøre sig til dommer over resultaterne af et demokratisk valg i et demokratisk land. Der er heller intet, der i dag giver grund til at foregribe resultaterne af de drøftelser mellem den nye regering og dens naboer, der kun lige er kommet i gang. Og endelig det vigtigste, den bedste måde at fremme fredsprocessen på, er det ikke netop at styrke den europæiske tilstedeværelse i Mellemøsten, partnerskabet med israelerne, med palæstinenserne og med deres arabiske naboer? Aftalen om videnskabeligt samarbejde passer fint ind i denne fremgangsmåde. Den bør således gennemføres hurtigst muligt og i fuldt omfang, og Europa-Parlamentet og Knesset bør inddrages i opfølgningen af aftalen gennem Israel-delegationen.
Man bør finde veje til at inddrage palæstinenserne i disse bestræbelser og resultaterne af dem. Freden kan naturligvis proklameres, men det vigtigste er jo at freden kan leve. Og for at freden kan leve, må der udvikles partnerskaber mellem os alle. Er aftalen om forskning med henblik på at skabe bedre levevilkår ikke særlig symbolsk i dag? Det mener jeg, og jeg mener især, at vi bør gøre alt for, at det lykkes: jeg gentager således mine lykønskninger til hr. Stockman, og jeg opfordrer alle kollegerne til i morgen at stemme for aftalen af 25. marts.

Quisthoudt-Rowohl
Hr. formand, kære kolleger, jeg vil indlede med at citere professor Markel, den nyvalgte formand for Max-Planck-Gesellschaft , der om de flydende grænser i Europa har skrevet, at det er meget vigtigt, at vi netop i vor egenskab af repræsentanter for videnskab og forskning så vidt muligt tager afstand fra at tale om Europa på en måde, der sætter grænser i rummet, fordi f.eks. det Israel, vi kender i dag, for blot at anføre nogle få argumenter for synspunktet, helt entydigt - hvordan man end ser på det - også er europæisk.
I denne sammenhæng hilser jeg på min gruppes vegne udtrykkelig den aftale med Israel, der nu skal vedtages, velkommen. Vi vil få nye impulser til vor forskning og nyde godt af de israelske forskeres store kompetence.
Weizman-instituttet, et fremragende akademisk organ, som allerede i flere år har været repræsenteret i Bruxelles, attesterer den europæiske orientering i Israels forskning. Israel er det første land, som ikke høster uden at så. Med undtagelse af programmerne om fusion og nuklear sikkerhed deltager det i alle programmer i det fjerde rammeprogram. Israel deltager allerede nu i de specifikke programmers udbudsprocedure.
Et krav fra Israel kan EU - og min gruppe er enig i denne opfattelse - ikke imødekomme. Som ikke-medlem kan det ikke gøre krav på stemmeret i programudvalgene. Israel vil sende eksperter som skønsmænd ved udvælgelsen af projekter og det vil i et fælles udvalg, Forskningsudvalget EF-Israel, kunne fremføre sine anliggender og hovedsynspunkter.
Da vi netop har indledt forberedelserne af det femte rammeprogram, vil Israel få mulighed for dér fra begyndelsen rådgivende at øve indflydelse på orienteringen af programmerne og udforme fremtidige samarbejdsaftaler. På parlamentarisk niveau, dvs. de to kompetente udvalg i hhv. Knesset og EU, bør samarbejdet følges op, idet der regelmæssig optages arbejdskontakter.
Der er bestemmelser om beskyttelse af den intellektuelle ejendomsret med i aftalen. Om de altid vil være tilfredsstillende for begge parter, vil skulle vise sig i praksis. Da vi stadig løbende forfiner også vor egen lovgivning på dette område - jeg henviser blot til det omdiskuterede direktiv om genetisk modificerede organismer - kan det blive nødvendigt at genforhandle dette punkt, nemlig beskyttelse af den intellektuelle ejendomsret, i forbindelse med den næste aftale.
Task force »vand« vil bestemt være af stor interesse for Israel. En rigtig planlægning og styring af vandforsyningen bidrager i middelhavsregionen, særlig i Mellemøsten, også til fred mellem staterne. Israels erfaringer på dette område, bl.a. med afsaltningsanlæg, vil hjælpe os til på en effektiv måde at kunne løse et af de største problemer i det næste århundrede, som bliver at forsyne befolkningen med vand, og således bidrage til befolkningernes vel og til fred i hele regionen.
Efter disse bemærkninger om aftalen vil jeg slutte med en tak til ordføreren for det gode og positive samarbejde og med endnu en gang at citere professor Markel, som har sagt, at der faktisk findes et internationalt scientific community og at det kan udspænde et net, der samler åndelige og mellemmenneskelige forbindelser og som holder selv dér, hvor nationale modsætninger, ideologiske divergenser, mellemstatslige konflikter og økonomiske konkurrenceinteresser ubarmhjertigt skiller de fleste mennesker. Jeg håber, at denne forskningsaftale bringer ikke blot velstand, men tillige fremskridt for freden og for befolkningernes vel.

Malerba
Hr. formand, hr. kommissær, ved den aftale, vi her behandler, bliver et ikke-europæisk land, nemlig Israel, for første gang fuldt associeret til Fællesskabets rammeprogram for forskning og teknologisk udvikling. Ved aftalen får Israel en privilegeret status, fordi det bliver det eneste europæiske land, der har direkte adgang til et højstrategisk program inden for Unionen, endog selvom det ikke tilhører det europæiske økonomiske område. Denne aftale vil følgelig gøre det muligt for de israelske laboratorier at deltage på lige fod med de europæiske i ansøgninger om de midler, Den Europæiske Union har afsat til forskning. Og vi er jo helt bekendt med de israelske laboratoriers dygtighed og kompetence samt de israelske teknikeres og forskeres kvaliteter, der allerede tiltrækker investeringer og indsættelse af højteknologi, også fra private multinationale selskabers side.
Ved at give Israel denne, lad os sige det sådan, enestående status, har Den Europæiske Union i betragtning taget forskningens avancerede stade i dette land, men først og fremmest lagt vægt på den politiske betydning af associeringen inden for rammerne af fredsprocessen i Mellemøsten. Fredsprocessen er naturligvis en hovedhjørnesten i alle Unionens bestræbelser for udviklingssamarbejde til fordel for landene ved Middelhavets kyster, bestræbelser, som Unionen og særlig Europa-Parlamentet har givet deres fulde støtte. Jeg mener, at denne aftale derfor af Israel og landets nyvalgte regering bør betragtes som endnu et betydeligt udbytte af fredsprocessen og som en yderligere tilskyndelse fra Den Europæiske Union til at fortsætte den vej til gode forbindelser med nabolandene, som landet så modigt er slået ind på.

Plooij-Van Gorsel
Hr. formand, kære kolleger, videnskabeligt og teknologisk samarbejde er nøglen til flere innovationer. Israel har videnskabelig forskning af høj kvalitet og er teknologisk højt udviklet og kan derfor udgøre en merværdi for Den Europæiske Union. Selvfølgelig er en gensidig interesse nødvendig for et vellykket samarbejde. Åbenbart er dette tilfældet med Israel og Unionen. For industrien og også for de små og mellemstore virksomheder kan teknologisk samarbejde med Israel være stimulerende og åbne nye markeder navnlig også med hensyn til det informationssamfund, der er ved at udvikle sig, og multimedierne. Dette kan føre til større beskæftigelse. Den Liberale Gruppe glæder sig derfor over dette samarbejde.
Alligevel har jeg en række spørgsmål til kommissæren. For det første for så vidt angår det finansielle memorandum. Den eneste og største udgiftskonto udgør tjenestemænds og europæiske sagkyndiges tjenesterejser. Disse skal finansieres over budgettet for de specifikke programmer fra det fjerde rammeprogram og snart også det femte. Parlamentet gør regelmæssigt opmærksom på programmernes høje administrationsudgifter. Jeg spørger kommissæren, hvorfor disse tjenestemænd og sagkyndige flyver på business class , for også nederlandske regeringsfunktionærer og videnskabsfolk flyver på almindelig economy class . Jeg fløj selv for to uger siden til De Forenede Stater på economy class , og jeg kan sige Dem, at man der flyver lige så hurtigt og lige så sikkert som på business class .
Mit andet spørgsmål. Er der ved udarbejdelsen af budgettet taget hensyn til udgifterne til oversættelse af alle formularer, brochurer og projektforslag til hebraisk. Dette er ikke et europæisk sprog og vil således medføre en høj udgiftspost.
Og som det sidste vil jeg gerne sige noget om proceduren. Samarbejdsaftalen er udarbejdet af Kommissionen og repræsentanter for Israel. Parlamentet er i den forbindelse hverken hørt eller informeret under forhandlingerne, og det selv om dette samarbejde jo har en væsentlig indflydelse på det fjerde rammeprogram. For beslutningsprocessen vedrørende det fjerde rammeprogram eksisterer proceduren med fælles beslutningstagning med Parlamentet. Hvorfor har Parlamentet ikke været involveret og ikke engang været informeret til trods for eksisterende aftaler ifølge den procedure, der er opkaldt efter mine berømte landsmænd Luns og Westerterp.

Holm
Hr. formand, spørgsmålet om indgåelse af forskningsaftalen mellem EU Israel er ikke helt enkelt. De vigtigste dele, som er meget positive, er imidlertid blevet nævnt. Det er også godt, at EU's forskning ikke udelukkende retter sig mod EU-landene, men at EU også får øjnene op for, at der er en verden uden for Unionen - det er meget vigtigt. Det er ligeledes godt, at konklusionerne understreger betydningen af, at aftalen også betragtes som en støtte til fredsprocessen.
Derimod er jeg bekymret over en del af aftalens indhold. Selvom programmet for fusion og nuklear sikkerhed ikke indgår i aftalen, må man være klar over, at Israel uden tvivl er i besiddelse af kernevåben, selvom det benægter dette. Derfor må man sørge for, at der ikke indsniger sig midler til kernevåbenforskning.
I øvrigt vil jeg gerne påpege i den forbindelse, at det snart er ti år siden, forskeren Vanunu blev fængslet efter at have udtalt sig om Israels kerneforskning. Det må nu være på sin plads, at Israel snarest muligt frigiver Vanunu.
Vi er skeptiske med hensyn til nogle af de forskningsgrene, der indgår i fjerde rammeprogram. Det gælder bl.a. forskningen inden for bioteknologi og rumfart. Denne forskning lyder harmløs, men kan udmærket udvikle sig og anvendes på områder, hvor det absolut ikke er i vor interesse. Lige så lidt som vi ønsker, at man forsker i disse områder i EU, lige så lidt ønsker vi, at det sker inden for rammerne af aftaler indgået med lande uden for EU.
Vi agter ikke at stemme imod aftalen, men vil undlade at stemme.

Ford
Hr. formand, jeg går stærkt ind for EU-forskningssamarbejde. Jeg tror, man begår en fejl, hvis man er tilhænger af en europæisk fæstningspolitik, hvor samarbejdet begrænses til selve Unionen. Vi må udnytte de bedste forskere, hvor end i verden de befinder sig, også hvis det er i Israel. Derfor støtter jeg i høj grad min kollega, hr. Stockmanns gennemarbejdede betænkning, ifølge hvilken den israelske regering skyder 100 millioner ecu, en tredjedel af deres samlede forskningsbudget, ind i dette rammeprogram. De betaler faktisk for at deltage i programmet.
Der er imidlertid to ting, som ligger mig på sinde i forbindelse med denne betænkning. Den ene, som hr. Stockmann har rejst, er Kommissionens for ringe anvendelse og gennemførelse af Luns-Westerterp-proceduren. Jeg rejste spørgsmålet i udvalget i går og fik at vide, at Kommissionen ville give mig et skriftligt svar. Jeg går ud fra, at Kommissionen ikke er blevet stum, og at det måske ligefrem kan lykkes mig at få det her i eftermiddag.
Dernæst er der problemer på et par områder på grund af den uklarhed, der hersker omkring høring i det hele taget. Først og fremmest betyder den hemmelighedsfuldhed, der omgærdede det israelske atomvåbenprogram, som Mordechai Vanunu afslørede for 10 år siden, at jeg nærer forbehold over for Israels deltagelse i de nukleare forskningsgrene. Der står ganske vist i betænkningen, at programmer vedrørende nuklear sikkerhed og fusion er undtaget. Men så vidt jeg har forstået, dækker det ikke alle områder inden for nuklear forskning under Kommissionen. Jeg er meget stor tilhænger af fredsprocessen. Lige for øjeblikket er den inde i en kritisk fase. Det glæder mig selvfølgelig, at der forskes inden for andre ikke-nukleare områder i det egentlige Israel, men det vil efter min mening være upassende at give EU-penge til forskningscentre på den besatte Vestbred eller som led i et israelsk forskningsprogram uden palæstinensernes samtykke. Det ville være lige så upassende, som hvis der blev givet EU-penge til Tyrkiet, der skulle anvendes i den nordlige tyrkiske del af Cypern.
De spørgsmål, jeg her har rejst, giver mig visse betænkeligheder. Jeg håber, at Kommissionen og Rådet kan berolige mig, hvad dette angår.

Heinisch
Hr. formand, kære kolleger, denne aftale er både for Israel og for Den Europæiske Union en stor chance. Jeg vil fremhæve to områder: Israel er internationalt førende inden for computersikkerhed og bekæmpelse af computervirus. Israel er endvidere førende, hvad angår fremstilling af educational software . Adskillige multinationale software-virksomheder har forsknings- og udviklingsinstitutter i Israel.
I min egenskab af medlem af både Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse og Medier og Udvalget om Forskning, Teknologisk Udvikling og Energi er sammenknytningen af forskning, undervisning, uddannelse og videreuddannelse mig meget magtpåliggende. Den af mig nævnte særlig gunstige position, Israel har, hvad angår educational software , er for Den Europæiske Union et ideelt område for samarbejde. Som på intet andet område kan inden for denne sektor, der er så vigtig for fremtidens uddannelse og videreuddannelse, aspekterne forskning og undervisning sammenfattes meget konkret.
Den af EU-Kommissionen nedsatte task force Multimedia and educational software har allerede overtaget en rolle som aktivt medvirkende i forbindelse med mulige projekter inden for dette område.
Repræsentanter for Israels regering og for Israels virksomheder deltager allerede i møder i EU-Kommissionens telematikkomité. Israel deltager endvidere i forberedelserne med henblik på fælles projekter. Task force planlægger derudover endnu i indeværende år at foranstalte workshops .
Det andet område er bioteknologi. Også på dette for Europa særdeles vigtige område er Israel langt fremme. Det kan kun blive en fordel for Europa her at samarbejde med Israel, som f.eks. har aktiviteter i gang inden for fremstilling af sædekorn eller miljøbioteknologi.
Jeg hilser udtrykkelig ordførerens hensigt velkommen at etablere regelmæssig kontakt mellem Parlamentets Udvalg om Forskning, Teknologisk Udvikling og Energi og det udvalg i Knesset, der beskæftiger sig med forskningspolitik. På den måde ville en effektiv opfølgning af samarbejdet og en evaluering af resultaterne med støtte fra Europa-Parlamentets STOA blive mulig.

de Silguy
Hr. formand, mine damer og herrer, først vil jeg gerne rette en tak til Dem alle, navnlig til hr. Stockmann, for den hurtighed, hvormed Parlamentet har behandlet denne sag, og for Deres støtte til Kommissionens forslag. Indgåelsen af en sådan aftale om videnskabeligt og teknisk samarbejde udgør en vigtig etape for Den Europæiske Union på vejen mod et styrket samarbejde med Israel.
I den forbindelse vil jeg først og fremmest gerne understrege tre særlig vigtige punkter. For det første, denne aftale er til fordel for begge parter. Som ordføreren forklarede, vil den give europæiske forskere og ingeniører mulighed for at udbygge deres evner og udvikle synergi med fremtrædende forskergrupper inden for mange områder. Samtidig med at det fjerde FTU-rammeprogram åbnes for israelerne, får de adgang til en meget stor mængde betydningsfulde forskningsresultater.
For det andet, aftalen giver, som hr. Stockmann ganske rigtigt understregede, for første gang et ikke-europæisk land adgang til Unionens forskningsaktiviteter. Dermed er den bevis på den betydning, Unionen tillægger styrkelsen af de gensidige forbindelser med Israel, navnlig inden for videnskab og teknologi. Og for at berolige en række talere kan jeg tilføje, at det er den ikke-nukleare forskning, hr. Holm, og kun den ikke-nukleare forskning, der er genstand for denne aftale. Aftalen vil få betydelige industrielle og økonomiske konsekvenser.
For det tredje, aftalen er et led i Den Europæiske Unions nye politik over for Middelhavslandene.
Jeg vil gerne besvare forskellige spørgsmål, som flere af talerne med rette rejste, og det på en meget intelligent måde. For det første med hensyn til oplysninger om forhandlingernes fremadskriden. Her har man meddelt mig, at Kommissionens tjenestegrene allerede har informeret Udvalget om Forskning, Teknologisk Udvikling og Energi om forløbet af forhandlingerne med Israel. Ikke desto mindre kan jeg over for Dem alle love, at Kommissionen for fremtiden vil holde Parlamentet underrettet om resultaterne af fremtidige forhandlinger på bedst mulig vis.
For det andet vedrørende opfordringen til, at israelske og palæstinensiske forskere skal samarbejde om deltagelse i udbud. Her kan jeg sige, at palæstinenserne og israelerne allerede nu i fællesskab kan deltage i det internationale videnskabelige og teknologiske samarbejdsprogram. Det er aktivitet 2 under Fællesskabets fjerde FTU-rammeprogram, og dette samarbejde dækker fire vigtige områder: vedvarende naturressourcer, landbrug og agroindustri, medicin og sundhed og avanceret teknologi som informationsteknologi, bioteknologi, materialeteknologi og energi.
Det tredje spørgsmål drejede sig om Israels deltagelse i evalueringen af det fjerde rammeprogram, som skal udføres af uafhængige eksperter. I henhold til aftalen kan Kommissionen rette henvendelse til israelske eksperter såvel som til eksperter fra medlemsstaterne i Den Europæiske Union. Aftalen om videnskabeligt og teknisk samarbejde med Israel vil kun have fungeret i kort tid, når forberedelserne til det femte rammeprogram indledes. Det er således sandsynligt, at vi på det tidspunkt kun råder over få resultater af dette samarbejde. Ikke desto mindre vil de til rådighed værende resultater naturligvis blive taget i betragtning på linje med resultaterne af andre samarbejdsprojekter, for eksempel aktivitet 2 under det fjerde FTU-rammeprogram.
Det fjerde spørgsmål vedrørte forholdet mellem Europa-Parlamentet, Kommissionen og Knesset. Det påhviler ikke Kommissionens repræsentant at udtale sig om dette spørgsmål.
Fru Plooij-van Gorsel, jeg kan forsikre Dem om, at med hensyn til rejse- og administrationsudgifter vil man anvende de samme regler, som er gældende for Kommissionens tjenestemænd under udførelsen af alle deres aktiviteter, og at der ikke bliver tale om undtagelser eller smutveje. Jeg kan også forsikre Dem om, at udgifterne til oversættelse til hebræisk vil blive afholdt af Israel.
Med hensyn til det sjette spørgsmål, problemet med de besatte områder, betragtes Gazastriben, Vestbredden og Golanhøjderne ikke som israelsk område. Det er Kommissionens og Den Europæiske Unions officielle holdning. Det er ligeledes den israelske regerings holdning. Aftalen om videnskabeligt og teknisk samarbejde omfatter således ikke disse områder.
Jeg mener at have besvaret alle de spørgsmål, jeg fik stillet. Afslutningsvis vil jeg gerne præcisere, at ud over videnskab og teknologi bidrager en styrkelse af samarbejdet mellem Unionen, Israel og andre tredjelande i Middelhavsområdet til at forbedre det gode naboskab mellem disse lande. En sådan aftale udgør således en yderligere etape på vejen mod fred i denne del af verden. Ligesom Deres ordfører ønsker jeg, at de videnskabelige og tekniske forbindelser mellem Middelhavslandene udvikles. Kun et sådant samarbejde vil gøre det muligt med en varig konkretisering af fredsbestræbelserne.

Ford
Hr. formand, jeg stillede kommissæren en række spørgsmål, og han forsøgte til en vis grad at berolige mig. Jeg var ikke helt tilfreds med alle hans svar, men jeg vil i det mindste takke ham for at have gjort noget, som er usædvanligt for nogle kommissærer - nemlig at prøve at tage spørgsmålene op i stedet for blot at læse op af en forberedt tale.

Formanden
Mange tak, hr. Ford. Det var ikke lige præcis til forretningsordenen, men jeg mener, at vi på dette tidspunkt - og eftersom vi er i en sluttet kreds - kan lave en bred fortolkning af Forretningsordenen.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 9.00
(Mødet hævet kl. 19.35)

