Genoptagelse af sessionen
Formanden
Jeg erklærer Europa-Parlamentets session, der blev afbrudt torsdag den 5. november 1998, for genoptaget.

Godkendelse af protokollen
Formanden
Protokollen fra mødet den 5. november 1998 er omdelt.
Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg den som godkendt.

Janssen van Raay
Jeg forlanger, at der udtrykkeligt i protokollen står, at jeg i Bruxelles har sagt, at jeg ikke kun af principielle grunde ikke mere ønsker at deltage i afstemning ved navneopråb - hvilket jeg ikke har gjort længe - men også af skattemæssige grunde. Jeg gentager: Nederlandske skatteforhold. Det vil jeg gerne have ført til protokols.

Formanden
Meget vel, hr. Janssen van Raay, det vil ske.

Striby
Hr. formand, jeg har ingen kommentarer til protokollen, men jeg kunne godt tænke mig at vide, hvornår det nye Parlament bliver færdigt. Er IPE4, som endnu er »forbudt område«, en science fiction-roman? Da vi endnu ikke kan anvende de nye lokaler, sidder vi stadig her i denne smukke mødesal, som vi ganske vist holder meget af. Man hører snakken i krogene og venter. Hvornår skal vores åbningsmøde afholdes? Er det i december, februar eller sommeren 1999?
Hvad venter vi på? Vi kan acceptere en forklaring om, at den store flytning skal ske under bedst mulige vilkår, men jeg håber ikke, at det endnu en gang handler om politiserende politiske manøvrer mod Strasbourg. Hr. formand, vi forventer en klar melding med hensyn til denne vaklen i geledderne, der er til skade for den stringens, effektivitet og troværdighed, der gerne skulle være et varemærke for Europa-Parlamentet.

Formanden
Det eneste, jeg kan sige, er, at bygningen endnu ikke er blevet godkendt. Det er en kendsgerning, at det selskab, der er ansvarlig for bygningens opførelse, skulle have overdraget den til Parlamentet sidste januar. Parlamentet har intet ansvar for, at bygningen ikke er klar, da den endnu ikke er blevet godkendt af de kompetente tjenestegrene og arkitekterne. Vi forsøger at opretholde et tæt samarbejde med Strasbourg by og den franske regering for at få bygningen færdig hurtigst muligt i henhold til gældende bestemmelser. Så snart det sker, skal vi færdiggøre vores del af edb-arbejdet i det nye Parlament, hvorefter åbningen vil finde sted så snart, det er muligt. Men jeg kan ikke sætte en dato på - det er ikke noget, vi bestemmer.

Carnero González
Hr. formand, i sidste uge tillod jeg mig at sende Dem en skrivelse vedrørende situationen i Mellemamerika. For hver dag, der går, bliver det tydligere og tydeligere, at de menneskelige tab og den materielle katastrofe i dette område er af bibelske dimensioner.
I min skrivelse til Dem foreslog jeg, at medlemmerne af Europa-Parlamentet som en symbolsk gestus, der kunne svare til den kæmpemæssige solidaritetsindsats, som borgere af begge køn fra vores lande - f.eks. Spanien - yder over for de mellemamerikanske folk, skulle vedtage at åbne en særlig konto - og opfordre de nationale parlamenter til at gøre det samme - til indsættelse af donationer fra ikkestatslige organisationer med tilstrækkelig prestige med henblik på at hjælpe med genopbygningen af dette land og således supplere - og jeg gentager, selvom det skulle være symbolsk - den indsats, som Det Europæiske Fællesskab yder i denne retning.
Hr. formand, jeg tror, at dette er en situation, hvor mænd og kvinder som medlemmer af Europa-Parlamentet bør være på bølgelængde med borgerne i denne solidaritetsindsats.
Hr. formand, jeg ved ikke, om De har noget svar på den skrivelse, som jeg sendte til Dem i sidste uge.

Formanden
Mange tak, hr. Carnero. Som De anmodede om i Deres brev, henviste jeg sagen til Parlamentets Præsidium. Præsidiet mente, at det ikke var Præsidiet - eller institutionen som sådan - som burde åbne en sådan konto - som endog kunne give anledning til problemer i forhold til finansforordningen - men hvis et eller flere af parlamentsmedlemmerne skulle tage et sådant initiativ for egen regning, ville vi informere om dette initiativ med henblik på, at alle parlamentsmedlemmer kunne blive bekendt med det og eventuelt støtte det.
Nogle af os har uden tvivl allerede bidraget via disse organisationer, ligesom mange af vores medborgere i medlemslandene har gjort, men et initiativ af denne art, som ikke kun bør respekteres, men også hilses velkomment, bør gennemføres for egen regning. Det er ikke en parlamentarisk institutions opgave at gøre det selv, men så vidt muligt at sprede kendskabet til ethvert initiativ, der måtte blive taget.

Pompidou
Hr. formand, jeg henvender mig til Dem i aften på dette offentlige møde som formand for Delegationen for Forbindelserne med Japan, idet vi i denne uge får officielt besøg i Strasbourg af en vigtig delegation på syv medlemmer fra det japanske parlament og fire medlemmer fra det japanske Andetkammer, heraf to forhenværende ministre, som et led i vores bilaterale udvekslinger og møder, der planlægges af Europa-Parlamentet, herunder af Parlamentets justitskontor.
Hr. formand, der er ifølge dagsordenen afstemningstid torsdag morgen. Torsdag morgen er der imidlertid også arrangeret et møde, der er godkendt af justitskontoret, ja som endog er planlagt af Parlamentets justitskontor, og som tidsmæssigt kolliderer med afstemningen om Agenda 2000. Jeg føler derfor, at jeg er fanget midt i en skizofren debat, der dog ikke personligt volder mig de store kvaler, da jeg har påtaget mig et ansvar og derfor vil deltage i dette møde som formand for Delegationen, men jeg risikerer jo at blive helt alene. Medmindre mine kolleger bliver skåret midt over, tvinges de til enten at være uhøflige over for vores japanske gæster, eller at se stort på beslutningen om, at vi ikke må planlægge møder i Parlamentets officielle organer, der tidsmæssigt falder sammen med en afstemning. Jeg befinder mig i en helt skizofren tilstand, og selv som læge har jeg svært ved at komme ud af den. Jeg vil gerne have et svar desangående, hr. formand.

Formanden
Hr. Pompidou, det er ikke normalt, at der er afstemningstid om torsdagen på det pågældende tidspunkt, undtagen når det gælder afstemninger vedrørende budgettet. Der er tale om en helt særlig situation på grund af det store antal afstemninger, der er forbundet med Agenda 2000. Vi kunne ikke forudse dette på det tidspunkt, hvor mødet med den japanske delegation blev planlagt. Vi undersøger spørgsmålet for at se, hvad vi kan gøre med så kort varsel. Jeg holder Dem underrettet.

Nassauer
Hr. formand, jeg anmoder Dem om at notere i protokollen, at jeg i dag fandt mit kontor gennemrodet og med ituslåede glas, og at der blev stjålet et radioapparat, selvom jeg efter sidste møde forlod kontoret i låst tilstand og interessant nok også genfandt det i dag i låst tilstand. Jeg anmoder Dem om, at De også noterer mit spørgsmål til Dem i protokollen: Hvornår kan vi snart udføre vores arbejde under betingelser, der gør, at vi ikke behøver frygte korporlige angreb som i Bruxelles og indbrud på vores kontorer?

Formanden
Hr. Nassauer, jeg håber, at De har givet sikkerhedstjenesten besked. Jeg vil gerne sige til Dem, at indtil dato har Parlamentets sikkerhedstjeneste altid med meget få undtagelser fundet de ansvarlige i de tilfælde, hvor der er sket hændelser af denne art. Jeg håber, at dette ikke bliver en undtagelse, og at ophavsmændene til denne ugerning bliver fundet. Og hvis der er behov for at styrke sikkerhedsforanstaltningerne, vil de naturligvis blive styrket. Derfor takker jeg for Deres oplysning. Det bliver ført til protokols, og vi giver besked til sikkerhedstjenesten, således at den hurtigst muligt kan træffe de nødvendige foranstaltninger.

Killilea
Hr. formand, jeg vil gerne spørge Kommissionen, hvornår man vil foreslå at behandle den rapport, som blev bestilt af GD XIV - reference PEM/306 - om den fysiske vekselvirkning mellem gråsæler, fiskeriudstyr og det ekstraordinære omfang af skader forvoldt af sæler i den nordlige, nordvestlige og nu snart også den sydlige del af Atlanterhavet.
Det er på tide, at Kommissionen tager mod til sig og fremlægger rapporten og dens videnskabelige resultater i Parlamentet, så vi kan få klaret den sag. Skader forvoldt af sæler langs Irlands og Skotlands kyster udgør den samlede tilladte fangst plus 1/4. Der skal gøres noget snart, og det er på tide, at vi tager fat i problemet. Jeg beder Kommissionen reagere hurtigt.

Formanden
Hr. Killilea, De ved udmærket, at sådan stiller man ikke spørgsmål til Kommissionen.
Der findes flere procedurer for, hvordan spørgsmål stilles. Dette er ikke det rigtige tidspunkt at stille spørgsmålet. De kan stille det på en af de måder, som er angivet i forretningsordenen.

Guinebertière
Hr. formand, i forlængelse af det, der netop blev sagt om arbejdsforholdene, vil jeg gerne meddele, at det nu er anden gang, min kuffert ikke er kommet med til Strasbourg. Jeg sørger hver gang for at lægge alle de dokumenter i den, som jeg skal bruge her, og når jeg så kommer til Strasbourg, står kufferten stadig i Bruxelles. Det er trods alt ret irriterende, da jeg har alle mine arbejdsdokumenter i den.
Der sker følgende: Jeg har kontor i en gang, og da det bestemt ikke er særlig smukt at have en stor kuffert stående foran døren, stiller folk den ind i fotokopieringsrummet. Når flyttefolkene kommer, glemmer de den naturligvis. Derfor stillede jeg den frem og satte en seddel på den til de pågældende personer med besked om, at min kuffert ikke bliver taget med til Strasbourg, når den står i fotokopieringsrummet. Jeg forestiller mig, at flyttefolkene har set første del af denne besked: ikke til Strasbourg. Og jeg har stadig ikke fået min kuffert!

Formanden
Godt, vi tager kontakt til de pågældende tjenestegrene.

Puerta
Hr. formand, for det første vil jeg bede om undskyldning for min lidt forsinkede ankomst, men de vanskelige flyadgange til Strasbourg - hvilket er bemærkelsesværdigt - har medført, at vi er mange, der er ankommet med tre timers forsinkelse.
For det andet vil jeg gerne viderebringe Dem min gruppes bekymring for hr. Abdullah Öcalans arrestation i Italien, hvor han er i fare for at blive udleveret til Tyrkiet. Vi kender alle Europa-Parlamentets politik i forbindelse med beskyttelse af menneskerettigheder, beskyttelse af politiske rettigheder i Tyrkiet og beskyttelse af det kurdiske folks rettigheder, og min gruppe finder det hensigtsmæssigt, at de relevante foranstaltninger bliver truffet, for at Abdullah Öcalan, som har erklæret ensidig våbenhvile fra partisanbevægelsens side for nogle måneder siden, ikke bliver udleveret fra et europæisk land til Tyrkiet.

Thomas
Hr. formand, som De ved, fremlagde jeg for nylig en betænkning i Parlamentet om forholdene på bananmarkedet. Den fik overvældende støtte og blev mødt med generel enighed i Parlamentet, hvorefter den gik videre til Kommissionen. Vi har nu modtaget en klage fra USA gennem Chiquita, som angriber Kommissionen og de forslag, som Kommissionen fremsatte efter den oprindelige klage fra WTO.
For god ordens skyld, vil Kommissionen være villig til at komme og forklare os, hvordan de håndterer Chiquitas klage?

Formanden
Hr. Thomas, jeg har lige fortalt hr. Killilea, at det ikke er på denne måde, man stiller spørgsmål til Kommissionen. De kender fremgangsmåden, så brug den.

Lindqvist
Jeg har, præcist som De sagde for lidt siden, stillet to spørgsmål - et til Kommissionen og et til Rådet - om udgifterne til byggerierne i Strasbourg og Bruxelles ...
(Formanden afbrød taleren)

Formanden
På nuværende tidspunkt stiller man ikke spørgsmål til hverken udvalget eller Rådet. De får ikke ordet.

Formanden
Da der ikke er yderligere bemærkninger, godkendes protokollen.

Arbejdsplan
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er fastsættelse af arbejdsplanen.

Posselt
Hr. formand, jeg bad blot om ordet i forbindelse med forretningsordenen. Jeg har jo skrevet et brev til Dem. Ifølge det, jeg hører, skal spørgetiden til Rådet bortfalde denne uge. Jeg mener, at dette er i modstrid med både forretningsordenens artikel 41, stk. 1, og i modstrid med den traktat, der i særlig grad garanterer vores spørgeret. Spørgeretten er en af de vigtigste individuelle parlamentariske rettigheder, og ingen Formandskonference, og ikke engang dette Parlament, kan, tror jeg, bare afskaffe denne ret, for vi har ret til en månedlig spørgetid til Rådet. Mange kolleger har som jeg fremsat vigtige spørgsmål til Rådet i rette tid. Jeg vil gerne fastholde, at denne spørgetid gennemføres. Hvis Rådet ønsker at afgive forklaringer, der ofte ikke er andet end pressekonferencer, så er det o.k. med mig, men ikke i stedet for spørgetiden, der er en central rettighed for enhver parlamentariker.

Formanden
Hr. Posselt, for at beskytte denne grundlæggende rettighed giver forretningsordenen - som De påkalder Dem - de politiske grupper mulighed for at anmode om ændring af dagsordenen, hvis den er vedtaget af Formandskonferencen. Der har ikke været fremsat en eneste anmodning rettidigt om, at spørgetid til Rådet skulle indføres igen i denne mødeperiode. Jeg beklager meget. Jeg kan intet gøre, hvis ikke der foreligger en formel anmodning om ændring af dagsordenen. Det er ikke op til mig at gøre det.
Det endelige forslag til dagsorden, som det blev opstillet af Formandskonferencen i overensstemmelse med forretningsordenens artikel 95, er omdelt. Der er foreslået eller foretaget følgende ændringer:

Dell'Alba
Hr. formand, jeg har ingen indsigelser vedrørende forslaget til dagsorden for mandag. Det forekommer mig, at Formandskonferencen har taget stilling til retsgrundlaget for betænkningen fra Fabra Vallés. Er det korrekt?

Formanden
Ja, hr. Dell'Alba, og Formandskonferencen har konstateret, at artikel 206 ikke udgjorde det korrekte retsgrundlag i forbindelse med den pågældende betænkning. Det er artikel 148, der finder anvendelse, da der er tale om en initiativbetænkning. Denne betænkning sættes derfor under afstemning med simpelt flertal og ikke med absolut flertal og skal ikke godkendes eller forkastes af udvalgsledelsen. Formandskonferencen har bedt mig meddele formanden, at der skal gøres udtrykkeligt opmærksom på dette forhold, umiddelbart inden afstemningen finder sted. De skal have tak for at have givet mig denne lejlighed til at gøre det.
Tirsdag:

Formanden
PPE-gruppen har anmodet om, at betænkning af Ferri om supplerende pensioner fremrykkes fra torsdag til tirsdag og opføres umiddelbart efter betænkning af Añoveros Trias de Bes om EF-patentet.
Hvem ønsker at begrunde denne anmodning på PPE-gruppens vegne?
Jeg giver ordet til fru Oomen-Ruijten.

Oomen-Ruijten
Hr. formand, vi har fremsat denne anmodning, fordi betænkningen af hr. Ferri passer godt sammen med betænkning I og II af Añoveros. Det er en meget vanskelig betænkning. Et meget indviklet emne om pensionerne. Det er bedre, hvis vi ved afstemningen kan regne med, at så mange medlemmer som muligt er til stede.
(Forslaget vedtoges)
Onsdag: (ingen ændringer)
Torsdag:

Formanden
De Europæiske Socialdemokraters Gruppe har anmodet om, at Kommissionens redegørelse om resultaterne fra klimatopmødet i Buenos Aires udsættes. De har også anmodet om, at dagsordenen for torsdag ændres, således at betænkning af Lehne om lufthavnstransit, som er opført om fredagen, opføres efter betænkning af Wiebenga om fordrevne personer, således at dagsordenen bliver som følger: kl. 9.30-13.00, kl. 15.0-16.00 og kl. 18.0-20.00 vil der først være afstemninger, derefter betænkning af Wiebenga og derefter betænkning af Lehne. Kl. 16.0-18.00 vil der være aktuel og uopsættelig debat, som reduceres til to timer i stedet for de normale tre timer.
Ønsker nogen at tale for forslaget?

Graenitz
Hr. formand, jeg vil gerne begrunde forslaget om at tage afstand fra Kommissionens redegørelse for klimakonferencen i Buenos Aires med, at de kolleger, der deltog i denne konference som Parlamentets repræsentanter, og jeg har talt om, at det ville være smartere at forberede en sådan udtalelse grundigt i de pågældende udvalg, hvilket så kunne munde ud i en beslutning, der ikke udarbejdes lige efter, at man har fået kendskab til resultaterne, men derimod efter omhyggelig og nøje forberedelse. Jeg beder om, at De følger min gruppe, således at vi som Parlament kan udtale os substantielt og ikke forhastet.

Spencer
Hr. formand, jeg var leder af Parlamentets delegation til Buenos Aires. Jeg støtter helt klart forslaget om, at vi tager lidt betænkningstid, inden vi reagerer på det meget komplekse resultat i Buenos Aires. Bestræbelserne på at nå frem til et resultat var tæt på at mislykkes. Hr. Linkhorst, en af de andre i delegationen, foreslog, at vi i stedet for at gå direkte til en plenarforhandling skulle forsøge at tage diskussionen op i hvert fald i de tre mest ansvarlige udvalg, udfærdige et grundigt beslutningsforslag og vende tilbage i december eller januar. Det er i hvert fald kommissær Bjerregaards holdning, så jeg støtter idéen.

Aelvoet
Hr. formand, vi har fremført denne sag på normal vis i sidste uge. Den er blevet positivt behandlet på sekretærernes møde og på Formandskonferencen. Enhver, som i dag følger medierne, men også i sidste weekend, ved, at debatten i offentligheden foregår nu og ikke i januar. Jeg finder det utroligt, hvis Europa-Parlamentet ikke er i stand til at komme med en foreløbig politisk reaktion om resultaterne fra Buenos Aires i denne uge. Hvis vi i januar kommer med en meget gennemtænkt, en meget afblanceret og meget detaljeret erklæring, er der ikke længere nogen, der lytter. Vi er udmærket i stand til på det foreliggende grundlag at komme med en kort, begrundet politisk udtalelse i denne uge, hvor sagen er aktuel, og ikke når sagen er gemt og glemt.Vi skal reagere nu. Det er Den Europæiske Union, der har taget sit ansvar i denne sag, og Europa-Parlamentet må nu lade høre fra sig.

Formanden
Mange tak, fru Aelvoet.
Jeg sætter forslaget fra De Europæiske Socialdemokraters Gruppe til afstemning.
(Forslaget vedtoges)
Fredag:

Formanden
De Europæiske Socialdemokraters Gruppe har anmodet om udsættelse af de mundtlige forespørgsler vedrørende bovin spongiform encefalopati i Portugal.

Colino Salamanca
Hr. formand, jeg vil gerne tilkendegive min mening som ordfører for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter, for vi har allerede haft lejlighed til at føre denne debat i udvalget, først i hr. Heines tilstedeværelse, da Veterinærkomitéen traf sin beslutning, og efterfølgende for nogle få dage side i selve kommissærs tilstedeværelse i vores udvalg.
Jeg ved ikke, om der er nye oplysninger, der støtter denne anmodning om opførelse på dagsordenen. Efter vores opfattelse giver det ingen mening.

Rosado Fernandes
Hr. formand, jeg har bedt om at få dette mundtlige spørgsmål sat på dagsordenen, fordi jeg synes, at situationen i Portugal er tilstrækkelig alvorlig til at retfærdiggøre det.
Sagen er nemlig den, at på trods af de møder, som vi har haft i Landbrugsudvalget, blev beslutningen om embargo af det portugisiske kød taget på et ekstraordinært møde, hvortil hverken jeg eller flere andre kolleger fik den dagsorden, som indeholdt punktet om hr. Heines meddelelse, selvom udvalgsformanden nu hævder, at det blev sendt til alle medlemmer. Hr. Heine dukkede op i sidste øjeblik for at meddele årsagerne til embargoen. Alle var klar over, at mange medlemmer ikke ville kunne deltage i det møde, fordi det var ekstraordinært, indkaldt i sidste øjeblik, og det er derfor, at jeg har bedt om, at der skulle være forhandling nu.
Jeg mener, at det ville være passende at få opklaret ikke blot det portugisiske spørgsmål, men også den måde, hvorpå Kommissionen handler i disse for alle portugisiske kødproducenter så alvorlige sager. Dét er årsagen til det mundtlige spørgsmål, som jeg her fremsætter for min gruppe.

Formanden
Mange tak, hr. Rosado Fernandes.
Hr. Graefe zu Baringdorf, ønsker De at tale for eller imod?

Graefe zu Baringdorf
Hr. formand, jeg går ind for, at dette bliver stående på dagsordenen, og vil gerne tilføje, at vores mundtlige forespørgsel endnu ikke står opført her. Vi har godt nok fået tilsagn om, at den står opført i den endelige dagsorden. Vi har altså også en mundtlig forespørgsel vedrørende BSE, og jeg går meget ind for, at det bliver diskuteret.

Formanden
Mange tak, hr. Graefe zu Baringdorf.
Jeg sætter PSE-gruppens forslag til afstemning.
(Forslaget vedtoges)

MED-programmerne
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0404/98) af Fabra Vallés for Budgetkontroludvalget om konsekvenserne af affæren omkring MED-programmerne.

Fabra Vallés
Hr. formand, i sidste uge offentliggjorde den spanske statssekretær for samarbejde, hr. Fernando Villalonga, en storartet avisartikel med overskriften »Fæld det rådne træ, og bevar skoven«. Lad mig bruge dette gamle ordsprog til at forklare motivationen bag denne betænkning, som Parlamentet i beslutning af 31. marts i år overdrog mig at udarbejde.. Jeg kan forsikre Dem om, at det har været en af de mest utaknemmelige opgaver, jeg har haft i mine 20 år som valgt medlem.
Det er indlysende, at Parlamentets, Budgetkontroludvalgets og undertegnede ordførers hensigt ikke er og aldrig har været at lamme politikken om et decentraliseret samarbejde i Middelhavsområdet. Et samarbejde, hvis formål er at styrke den direkte kontakt med universiteter, byer, lokalsamfund og journalister i disse lande, med henblik på at folk ved Middelhavets kyster får mulighed for at lære hinanden at kende, tale sammen og forstå hinanden bedre. Vores hensigt har altid været at sikre dette vigtige samarbejde ved at give det et bedre grundlag, et mere solidt fundament.
I denne sammenhæng vil jeg minde om, at det var Kommissionen og ikke Parlamentet - det var selveste kommissær Marín - som - efter min mening helt rigtigt - gav ordre til at standse dette samarbejde i slutningen af 1995 som følge af en meget kritisk rapport fra Revisionsretten, hvori der som resultat af undersøgelsen blev afsløret meget graverende uregelmæssigheder.
Siden denne rapport blev offentliggjort, har Parlamentet gjort alt, hvad der har været nødvendigt for at genetablere troværdigheden omkring denne politik, således at den kunne blive genindført, hvilket har kunnet ske siden april. Hr. Liikanen, jeg vil gerne takke Kommissionen for dens anstrengelser i denne forbindelse. Men, hr. Liikanen, og det bør også siges, hvis vi virkelig ønsker at bevare skoven, må vi være sikre på, at alle de berørte træer er blevet fældet. Og før vi fælder dem, må vi være sikre på, at de alle er fundet.
Og i denne forbindelse vil jeg gerne klart understrege, at jeg på baggrund af den modtagne og analyserede dokumentation ikke finder berettigelse for strafansvar for de ledende medarbejdere i Kommissionens Generaldirektorat for Nord-Syd-Samarbejdet.
Takket være oplysningerne fra hr. Marín ved vi, at Kommissionen har betalt ECU 600.000 for en revision af projekterne. Det ved De også, eftersom De har haft resultaterne på Deres bord siden september. De eksperter fra et firma i London, som har gennemført revisionen i henhold til kriterier defineret af Europa-Kommissionen selv, har altså fundet et beløb på ECU 4 millioner i udgifter, som burde have været tilbagesøgt. De har også fundet et andet beløb på over ECU 20 millioner i udgifter, for hvilket det er nødvendigt at udføre yderligere undersøgelser. Hertil bør lægges endnu et beløb på ECU 2, 2 millioner, som skal tilbagesøges fra kontorerne for faglig bistand. Hertil kommer endvidere et endnu ukendt beløb, hvis størrelse vi vil kende, når de beslutter at oplyse os om Finanskontrollens revision af MED-LINK-kontorerne for faglig bistand.
Nu skal jeg nok slutte, hr. kommissær, men først vil jeg bede Dem udvise en smule mod, tilstrækkeligt mod til at erkende, at De har taget fejl, eller at nogen har fået Dem til at tage fejl af problemernes virkelige omfang og de beløb, der står på spil. Nu har De muligheden for at meddele os, at De vil videregive alle sagens akter til retsmyndighederne. Gør det, for det er hverken EuropaKommissionens eller Parlamentets opgave at fastslå, om der har fundet strafbare handlinger sted. Dette hører under retsmyndighedernes kompetence. Der er tale om et enkelt og grundlæggende princip, som Parlamentet endnu en gang har bekræftet i sin afgørelse om decharge af 31. marts i år. Og endvidere er det en forpligtelse, der er blevet bekræftet af EFDomstolens domme i Luxembourg.
Der er dog ikke kun tale om en forpligtelse, men også om en nødvendighed, for det drejer sig om en meget kompleks sag med talrige implicerede parter og om, at UCLAF - med de midler og rettigheder, som afdelingen råder over, eller rettere, som den ikke råder over - umuligt kan gennemføre en undersøgelse af denne kaliber uden retsmyndighedernes deltagelse.
Og hvis alt går denne vej, vil jeg tillade mig at udtale mig for afgørelsen om decharge i forbindelse med denne sag, samtidig med at De får chancen for at genetablere Kommissionens troværdighed, som den gradvist har mistet i løbet af de seneste uger.

Wemheuer
Hr. formand, kære kolleger, ingen - heller ikke Parlamentet - vender tilbage til samme sag to gange uden grund. Vi gør det ikke, fordi vi ellers ville kede os og ikke vide, hvad vi skulle bruge dagen til. Det havde været bedre, om vi havde afklaret alt det, der skal afklares, i én betænkning. Efter vores mening var der dog væsentlige punkter, der ikke blev afklaret, og som desværre heller ikke er blevet ordnet i mellemtiden. Jeg kan godt understrege det endnu en gang, men min kollega Fabra Vallés har sagt det hele.
Hvis vi går ud fra, at det kun er én domstol eller den tilsvarende juridiske myndighed, der kan fastslå, om der overhovedet er tale om strafferetligt relevante forhold, skal de juridiske myndigheder være i besiddelse af samtlige informationer. Så betyder samtlige desværre virkelig samtlige, for hvem skal stå for udvælgelsen? Kommissionens forhold til de juridiske myndigheder i medlemslandene er jo et andet, end hvis der var tale om et internt forhold i et medlemsland. Der er et særligt forhold eller måske et for dårligt defineret forhold mellem Kommissionen, Kommissionens ansatte, bygningerne, dokumenterne, som er i Kommissionens og de andre europæiske institutioners besiddelse, og de pågældende nationale juridiske myndigheder - og det er jo kun nationale juridiske myndigheder, der kan beskæftige sig dermed.
Vi har kendskab til disse problemer, ordføreren har også kendskab til dem og har inddraget dem i sine overvejelser. Ikke desto mindre skal vi holde fast i, at beslutninger skal træffes dér, hvor de hører hjemme, nemlig hos de nationale juridiske myndigheder. Derfor endnu en gang, for sidste gang i denne form, en opfordring til at stille alt materiale til rådighed for de juridiske myndigheder og ikke sige - sådan som det igen er sket hos ECHO: Kommissionen siger først, hvor der er en sag, og så træffer den også beslutning om, hvilke faktorer der er relevante med henblik på en løsning på eller en opklaring af denne sag.
Vi ville ikke være så hårdnakkede - og det viser min henvisning til ECHO også - hvis der var tale om en enkeltstående sag. Det er imidlertid et problem, som vi allerede har beskæftiget os med gennem længere tid. Derfor også her vores hårdnakkethed, ordførerens hårdnakkethed og også Budgetkontroludvalgets og i sidste ende Parlamentets.
Det er beklageligt for os alle, at vi hele tiden må forholde os sådan. Vi håber, at vi nu kan føre sagen til ende og træffe en beslutning. Jeg mener, at vi også vil og skal foretage en måske principiel revision af disse spørgsmål i forbindelse med vores decharge. Vi må tage udfordringen op, Kommissionen må tage udfordringen op, men også Revisionsretten må tage udfordringen op. Jeg tror, at vi også i dag kommer til at diskutere vores forhold til Revisionsretten og diskutere, hvor hurtigt vi kan behandle sagerne. Denne betænkning viser også, at det ikke er hensigtsmæssigt, hvis man skal bruge for megen tid på formalia.
I udvalget har vi ofte nok stillet præcise spørgsmål og måttet vente for længe på at få svar. Det har også ført til, at vi i en periode på måske et år har måttet komme tilbage til samme sag to gange. Vi må finde andre former. De bliver mere præcise, men bestemt ikke mere uformelle.
Et sidste punkt måske, som denne betænkning gør opmærksom på ikke for første gang, men for jeg ved ikke hvilken gang: Hvis man kritiserer gennemførelsen af en bestemt politik, så forudsættes det altid, at man ønsker at kritisere indholdet af dette politiske område. Jeg mener, at det er utilstedeligt. Sådan foregår det i offentligheden, men sådan foregår det også her i Parlamentet, og det bliver ofte blandet sammen i debatten.
Vores kollega Fabra Vallés sagde helt i starten: Vi havde en interesse i, at MED-programmerne bliver genoptaget. Vi har gjort alt for at give Kommissionen mulighed for at genoptage programmerne. Det var vores primære mål. Men det kunne ikke stå tilbage for eller så at sige træde i baggrunden for, at vi også beskæftiger os med, hvordan de er blevet gennemført tidligere, for kritikken af gennemførelsen er af principiel karakter og har noget med forvaltningen af programmer generelt, noget med personalemanagement generelt at gøre. Så er MED-programmerne så at sige kun et eksempel på noget, vi kritiserer principielt. Så er ECHO kun et eksempel på noget, vi kritiserer principielt, så var turismesagen et eksempel på noget principielt, og vi må også alle lære, at vi kritiserer generelle strukturer, når vi kritiserer et eksempel, og at denne kritik rækker langt videre end betænkningen.

Theato
Hr. formand, mine damer og herrer, troede vi ikke alle, eller håbede vi ikke i det mindste alle, at den lange historie om MED-programmerne langt om længe var slut, og at Kommissionen havde handlet, da vi for mere end et år siden vedtog en tilsvarende beslutning og eftertrykkeligt gentog væsentlige punkter herfra i den udskudte decharge i foråret?
Helt ved siden af! Som ordføreren, hr. Fabra Vallés, har redegjort for, har vi i stedet for forbedringer fået ny viden, der ser ud til at afsløre en langt større finansiel skade end hidtil antaget.
Dette kommer fra et britisk revisionsfirma, der, og det skal man takke Kommissionen for, af Bruxelles fik til opgave at gennemgå de afsluttede MED-programmer og -projekter. Revisorerne beskæftiger sig med rundt regnet halvdelen af de afsluttede projekter og mener, at man kan kræve ca. EUR 4 millioner tilbage. Jeg spørger Kommissionen: Hvor meget har den rent faktisk hentet tilbage i mellemtiden? Er den anden del af projekterne blevet revideret nu, og hvor meget gemmer der sig i den i form af tilbagekrævninger? Hvilke konsekvenser drager Kommissionen af de alvorlige mangler, som revisionsfirmaet har fundet frem til, såsom projekter, der har fået for stor støtte, forsvundne bilag osv.? Hvorfor blev UCLAF ikke inddraget i god tid, som ordføreren siger? Hvad angår den finansielle administration af ARTM, som Kommissionen benyttede sig af i sin tid, kommer det britiske revisionsfirma frem til en underkendende dom, sådan som det også var tilfældet med Revisionsrettens særberetning 1/96.
Dermed skulle vi være fremme ved et af de to primære problemer, der har været medvirkende til at udskyde vores decharge for 1996, nemlig spørgsmålet om, hvorvidt der ud over betydelige uregelmæssigheder muligvis også er tale om lovovertrædelser. Hvis ARTM, en international samling af belgisk lovgivning, af Kommissionen får til opgave at revidere MED-projekterne uden retsgrundlag og uden stillingtagen fra Den Juridiske Tjeneste og finanskontrollen, hvis administratorerne samtidig leder kontoret for faglig bistand og medvirker ved tildelingen af projektmidler til dels uden licitation og i den forbindelse sikrer sig et stort stykke af den kage, der skal fordeles, læs: store, fede ordrer, så er det som minimum en sammenblanding af interesserne, og dén holdning har Revisionsretten og UCLAF også.
Kommissionen har hidtil tydeligvis ignoreret Revisionsrettens tydelige henvisning til, at et sådant forhold kan være strafbart i henhold til belgisk ret. Dette kan dog kun afklares retsligt, og derfor lyder vores krav til Kommissionen for tredje og sidste gang: Overdrag hele processen til domstolene med henblik på en afklaring af i hvert fald spørgsmålet om kompetenceområder og så eventuelt med henblik på straf!
Den anden problemstilling, der er relevant for vores decharge for 1996, er spørgsmålet om, hvordan Kommissionen håndterer den disciplinære forfølgelse. Vi mener ikke, at et administrivt undersøgelseshverv og en administrativ procedure kan erstatte en disciplinær forfølgelse og heller ikke, at dette er egnet til at bevise en muligvis skyldig persons uskyld.

Kjer Hansen
Hr. formand, lad mig indlede med at takke ordføreren for samarbejdet. Specielt har jeg været meget glad for den opbakning, der har været til en række ændringsforslag, som vi har stillet, og jeg er glad for, at vi er enige om en linje, som går på at få placeret ansvaret i Kommissionen og undlade at »pinpointe« bestemte embedsmænd, men kræve, at det er Kommissionen, der påtager sig det politiske ansvar for situationen. Det må nemlig være sådan, at Kommissionen hverken må dække over embedsmænd eller skubbe embedsmænd foran sig, men netop selv påtage sig ansvaret for, at tingene er, som de er.
Det er en ganske alvorlig sag, vi arbejder med i dag. Hvor har vi brugt mange kræfter og mange timer på denne sag, som vi hellere ville have brugt på andre ting! Jeg må beklage det forløb, der har været, for sagen er jo, at vi med denne betænkning ikke kan afslutte sagen, men endnu en gang må opfordre Kommissionen til at tage initiativer og endnu en gang må meddele, hvilke skridt vi må tage fra Parlamentets side, hvis Kommissionen ikke efterkommer de krav, vi stiller.
Derfor vil jeg spørge kommissæren, om vi allerede i dag kan få et klart svar på, hvorvidt Kommissionen vil følge op på punkt 3 i betænkningen og tage de konkrete initiativer, der bliver bedt om. Lad os allerede i dag få klarhed over, om man er parat til det, eller om man bare vil blæse højt og flot på de henstillinger, som Parlamentet kommer med. Hvis der er noget, der kan rokke ved EU-borgeres tillid til EU-systemet, så er det netop mistanke om, at visse ting ikke er i overensstemmelse med reglerne, at der foregår uregelmæssigheder, eller at der bliver dækket over visse personer. Derfor, hr. kommissær, kan jeg ikke kraftigt nok opfordre til, at vi får afsluttet denne sag, og at vi får taget de nødvendige initiativer, sådan så at vi alle sammen ærligt kan gå ud og sige, at nu er der blevet rettet op på fejlene og manglerne og på de procedurer, der er nødvendige for, at Kommissionen kan leve op til sit ansvar.

Pompidou
Hr. formand, jeg vil gerne komme med et indlæg på vegne af hr. Giansily, der er optaget i et andet møde. Betænkningen om konsekvenserne af affæren omkring MED-programmerne er yderst mangelfuld på trods af det seriøse arbejde, hr. Fabra Vallés har udført. Det forekommer os, at denne betænkning i stedet for at belyse debatten om decharge 1996 blot forvirrer begreberne. De uregelmæssigheder, der er blevet påvist i forbindelse med forvaltningen af MED-programmerne, og som medførte, at disse programmer blev afbrudt, inden Kommissionen genoptog dem i april, vedrører mere end en tredjedel af de anmeldte udgifter, og det økonomiske tab er større end formodet.
Forvaltningen af MED-programmerne har været præget af alvorlige ledelsesmæssige uregelmæssigheder, hvilket også ordføreren har påvist helt klart. Kommissionen bærer det fulde ansvar for disse uregelmæssigheder og forventes at tage konsekvenserne deraf, således som dette fremgår af traktaterne. Denne sag indgår i den planlagte procedure, det vil sige dechargeproceduren, der er på dagsordenen i december. Europa-Parlamentet råder over to instrumenter, i kraft af hvilke det kan vise sin misbilligelse og sanktionere Kommissionen, nemlig afvisning af decharge og censur. Alt andet synes at forringe Parlamentets stilling i forbindelse med afstemningen i december, og jeg beklager, at undersøgelsen af MED-programmerne ikke er medtaget i hr. Elles' overordnede betænkning om decharge.
Hvad er mon i øvrigt hensigten med den bøn, ordføreren retter til Kommissionen i sin beslutning? Europa-Parlamentet burde foretage en vurdering af Kommissionens økonomiske forvaltning og ikke ledsage den gennem labyrinten af administrative undersøgelser, der er alt for uigennemsigtige. Det er en skam, at ordføreren har fjernet sammenhængen mellem de konstaterede uregelmæssigheder og afvisningen af decharge, da det er dette forhold, der er debattens midtpunkt.
Hr. formand, mine kære kolleger, vi forventer en debat uden eftergivenhed om decharge for regnskabsåret 1996. Vi forventer for det første, at de rigtige spørgsmål vil blive stillet - uden omsvøb - om de uregelmæssigheder og svigagtige handlinger, der har fundet sted i forbindelse med afviklingen af MED-programmerne, for hvilke Kommissionen må påtage sig det fulde ansvar. For det andet forventer vi, at Parlamentet udøver den magt, den er blevet tildelt af de europæiske borgere, for er det ikke, når alt kommer til alt, borgeren, der bliver snydt i denne sag?

Miranda
Hr. formand, vi er enige med ordføreren, både i hans vurdering af den foreliggende sag, i den kritik, som han fremfører af Kommissionen, og i mange af de forslag, som han lægger frem. Det er ikke første gang, at vi udtaler os om denne affære, der kompromitterer Kommissionen politisk på grund af dens graverende karakter, og navnlig på grund af det sløseri med Fællesskabets midler, som den repræsenterer - der helt sikkert er meget større, end man i første omgang har troet.
Og sådan forholder det sig, fordi man i dette som i andre tilfælde burde kunne forvente en helt anden strenghed og et helt andet engagement i forebyggelsen af uregelmæssigheder og bedrageri; fordi man burde kunne forvente, at Kommissionen udviste langt mere fasthed og hurtighed med at indlede disciplinærsager eller retssager mod dem, der gør sig skyldige i uregelmæssigheder og bedrageri, og også, at den, så snart der er mindste mistanke om, at noget sådant har foregået, udviste meget mere åbenhed og ikke mindst en helt anden samarbejdsholdning over for Europa-Parlamentet og - i særdeleshed - over for de retslige myndigheder, herunder navnlig myndighederne i de enkelte stater.
I den foreliggende sags nuværende fase er det efter vores opfattelse særlig afgørende, at Kommissionen forelægger hele sagen for de belgiske, franske og italienske retsmyndigheder, alle MED-affærens sagsakter, og at Europa-Parlamentet, såfremt den ikke gør det, træder i stedet og stiller alle de oplysninger, som det er i besiddelse af, til rådighed for disse staters myndigheder.
Og Kommissionen bør gøre det snarest muligt, inden den 1. december, således som hr. Fabré Valles kræver det. Den bør altså gøre det hurtigst muligt, og hvis den ikke gør det, har vi efter min mening faktisk stadig en af de afgørende grunde til, at der ikke er blevet givet Kommissionen decharge. Derfor må vi i afgørelsen om decharge lægge særdeles megen vægt på, om Kommissionen har handlet tilfredsstillende i denne så væsentlige sag.

Holm
Hr. formand, jeg vil gerne takke Fabra Vallés for hans udmærkede betænkning. Mange mennesker er dybt berørt af dette spørgsmål, både i V-gruppen og i Parlamentet som helhed. Det er vigtigt at understrege, at vi ikke diskuterer indholdet, men håndteringen af MED-programmet.
En af de forpligtelser, som vi her i Parlamentet har over for vores vælgere og medborgere i EU, er at være et kontrolorgan. Vi skal sørge for en korrekt behandling af de spørgsmål, der tages op i Parlamentet. Det fremgår klart og tydeligt af EU-traktaten, at vi skal være et kontrolorgan.
Siden dette spørgsmål sidst blev behandlet er der kommet nye oplysninger frem om MED-programmet. Samtidig har Kommissionen endnu ikke udleveret det materiale, som vi tidligere har anmodet om fra Parlamentets side for at kunne udføre vores opgave som EU's kontrolorgan. Vi har brug for dette materiale i Budgetkontroludvalget for at kunne udføre vores arbejde. Det er alvorligt, og man kan godt have Kommissionen mistænkt for at ville skjule noget - i værste fald noget strafbart - da Kommissionens egne tjenestemænd kan være indblandet. Kommissionen kan kun rense sig for denne mistanke ved at lægge papirerne på bordet. Det er nødvendigt både for Europa-Parlamentet og for retsmyndighederne, og det er Kommissionens sidste chance.
Gruppen De Grønne støtter naturligvis de hårde, men åbenbart nødvendige konklusioner i betænkningen af Vallés.

Dell'Alba
Hr. formand, i sidste måned indgav Budgetkontroludvalget en betænkning fra hr. Bösch på baggrund af forretningsordenens artikel 138 B. Forsædet måtte meddele, at det pågældende retsgrundlag ikke fandt anvendelse. I denne måned indgav udvalget en betænkning fra Fabra Vallés på baggrund af artikel 206, og forsædet måtte meddele, at det er et andet retsgrundlag, der finder anvendelse. Jeg synes, dette bærer præg af manglende overblik, og jeg vil gerne gøre opmærksom på det, da jeg mener, at selvom det naturligvis kan accepteres en enkelt gang, så må der i fremtiden udvises større omhu, inden en betænkning sendes til plenarmøde.
Revisionsretten har udarbejdet omkring 40 særbetænkninger inden for de seneste fire eller fem år. Parlamentet har reageret på ti betænkninger, der er blevet behandlet på plenarmøder. For så vidt angår MED-affæren, er der allerede udarbejdet to, og man pålægger Kommissionen - f.eks. ved at kræve fremlæggelse af dokumenter inden for ti dage - overholdelse af tidsfrister, der er så stramme, at der måske vil blive udarbejdet en tredje MED-betænkning. På denne måde vil man - ligesom Dollars og Dallas - få en MED-føljeton med al den omtale, det nu indebærer. Jeg mener selv, at dette Parlament er i besiddelse af vigtige kontrolinstrumenter, og at det skal anvende dem fornuftigt. Efter min mening skal det ikke forfalde til terapeutisk hårdnakkethed, hvilket efter min mening ikke er særlig fordelagtigt for den institutionelle ligevægt og ej heller for vores egen rolle. Vi råder over instrumenterne, lad os beholde dem, men lad os for himlens skyld se at få denne saga afsluttet.

Fabre-Aubrespy
Det fremgår bl.a. af vores beslutning af 31. marts, der oplyser Kommissionen om decharge 1996-betænkningen, at Budgetkontroludvalget skulle udarbejde en ny betænkning om MED-programmerne på baggrund af en beretning fra Kommissionen om den økonomiske kontrol med disse programmer.
Det viser sig i dag, at tabet for fællesskabsbudgettet er betydeligt større end oprindelig formodet, og der nævnes et beløb på næsten ECU 10 millioner. De uberettigede tilskud, der er blevet udbetalt, er i øvrigt ikke fordelt jævnt på alle projekter. Der er projekter, der har modtaget beløb på over 50 % af de tilskud, hvorom der hersker alvorlig tvivl.
Kontrolrapporten fra revisorerne ikke blot bekræfter den ynkelige kvalitet af ydelserne fra det agentur, Kommissionen havde overdraget den økonomiske forvaltning af de transmediterrane netværk, den viser også flere aspekter af agenturets arbejde og det forhold, det havde til Kommissionen. Det viser sig således, at da agenturets to administratorer, der i øvrigt deltog i ledelsen af de to kontorer for faglig bistand, blev bedt om at forlade ledelsesorganet for dermed at sætte en stopper for den åbenlyse interessesammenblanding, stillede de krav om, at deres virksomheder fik tildelt nye kontrakter om faglig bistand, hvilket Kommissionen accepterede. En undersøgelse, der blev udarbejdet af Finanskontrollen, viste klare tegn på, at de pågældende udvælgelsesprocedurer kunne være blevet manipuleret for at skaffe de nævnte bestyrelsesmedlemmers virksomheder kontrakterne.
Det er således lykkedes et netværk af selskaber at bringe den konkrete gennemførelse af et helt politisk område under deres kontrol med hjælp fra Kommissionens tjenestemænd, eller i det mindste med deres billigelse. Kommissionen skal holde op med at hævde, at vi står over for enkeltstående tilfælde af svig. Vi står slet og ret over for et etableret system, som i vid udstrækning har banet vej for udenforstående selskabers adgang til Fællesskabets midler. Vi må derfor afvise decharge, og jeg vil bede hovedordføreren for decharge om at foreslå en afgørelse i den retning.

Sarlis
Hr. formand, først og fremmest vil jeg gerne lykønske ordføreren hr. Fabra Vallés med den styrke, han har fremvist ved at forfatte og forberede denne betænkning, som har fået massiv støtte fra næsten alle Budgetkontroludvalgets medlemmer. Man må forstå, at Budgetkontroludvalget tager disse emner op, fordi der til stadighed findes flere og flere særlige rapporter fra Finanskontrollen. Deres antal er steget betydeligt, og det er ikke muligt for Europa-Parlamentet ikke at reagere på disse rapporter og beskyldningerne i dem. Det skal følgeligt være klart - især fra Kommissionens side - at vi hverken er politi eller detektiver, men at vi må stå ved vores ansvar med henblik på anklagerne af et officielt, institutionelt organ i EU.
Sagens detaljer er blevet analyseret og især den rolle, som de kendte, belgiske selskaber har spillet, og som Kommissionen bruger og ser ud til at have brugt i stor udstrækning for at dække over affærer såsom MED-programmerne. Den generelle konklusion af denne sag, hr. formand, er, at der må ske en strukturel ændring i Kommissionens indre organisation, noget, som alle disse tilfælde viser, er langt mere nødvendigt, end det ser ud til ved første øjekast. Der må ske en omorganisering, en omstrukturering af den måde Kommissionen fungerer på, for ingen her i salen ønsker at nedvurdere eller forklejne Kommissionen. Det, der generer os, er en, jeg ville kalde det, ligegyldighed, en mangel på reaktion fra Kommissionens side på alle de beskyldninger, som såvel Kontrolkonferencen som Europa-Parlamentet kommer med. Jeg beder Dem indtrængende, reager og reager i den rigtige retning.

Liikanen
MED-programmerne blev iværksat i 1990. Rådet godkendte i 1992 retsgrundlaget for dem. Formålet med MED-programmerne var at fremme kontakter og overførsel af knowhow mellem civile aktører i de forskellige lande i Middelhavsområdet.
Mellem 1992 og 1995 finansierede Fællesskabet 496 decentraliserede projekter, som havde 2000 deltagere. Tilsammen fik disse projekter tildelt ca. ECU 53 millioner. Hvilken konklusion kan man drage heraf? Min konklusion er, at aldrig er så mange små projekter blevet finansieret med så begrænsede midler og administrative ressourcer.
MED-programmernes formål og administrative krav stemte ikke overens med de menneskelige ressourcer, som Kommissionen rådede over. Der var et betydeligt pres fra Parlamentet, som ønskede, at de tildelte midler skulle bruges hurtigt. Kommissionen indgik en forvaltningsaftale med agenturet ARTM i Belgien.
Som nævnt tidligere, gjorde en foreløbig rapport fra Revisionsretten i oktober 1995 Kommissionen opmærksom på de formodede uregelmæssigheder i ARTM's forvaltning af projekterne. Kommissionen besluttede straks at indstille MED-programmerne og afbryde samarbejdet med ARTM for at klarlægge de faktiske forhold omkring de formodede uregelmæssigheder. På grundlag af revisionen fra Kommissionens finanskontrol og den endelige rapport fra Revisionsretten, som blev offentliggjort i maj 1996, beordrede Kommissionen Afdelingen for Koordinering af Foranstaltninger til Bekæmpelse af Bedrageri, UCLAF, til at iværksætte en undersøgelse både inden for og uden for Kommissionen. UCLAF's endelige rapport fra maj 1996 fandt ikke noget, der gav anledning til mistanke om svig blandt Kommissionens tjenestemænd.
Ordføreren anmodede Kommissionen om at forelægge hele MED-sagen for de kompetente nationale retsmyndigheder inden 1. december. Der findes imidlertid bestemmelser om overførsel af dokumenter til retsmyndigheder. Der skal foreligge en tilstrækkelig formodning om svig, og dette er UCLAF's opgave. Undersøgelserne gav ikke anledning til nogen tilstrækkelig formodning om svig. Det vender jeg tilbage til senere.
For at kaste lys over den formodede dårlige forvaltning af MED-programmerne igangsatte Kommissionen en administrativ undersøgelse. Jeg vil gerne understrege, at dårlig forvaltning ikke er det samme som svig. Sidstnævnte indebærer, at der foreligger en hensigt om misbrug. Formålet med en administrativ undersøgelse er at fastslå de faktiske forhold for ansættelsesmyndigheden. Undersøgelsen udføres af en eller flere tjenestemænd med en højere rang end den tjenestemand, som er under mistanke for dårlig ledelse. Udfaldet af undersøgelsen er en rapport, som forelægges ansættelsesmyndigheden. Den administrative undersøgelse erstatter ikke en disciplinærsag. Den giver blot de grundlæggende informationer. Ansættelsesmyndigheden afgør, hvornår en disciplinærsag skal indledes som anført i artikel 87 i vedtægten for tjenestemænd.
I sagen med MED-programmerne blev den indledende undersøgelse udført af en generaldirektør fra Kommissionen. Hans rapport tegnede et billede af en situation, hvor Kommissionens tjenestemænd, som gik engageret ind for målet om, at programmerne skulle forvaltes under betydeligt politisk pres, altid var stærkt belastede på grund af manglende ressourcer. Denne situation har ført til brud på principperne for sund økonomisk forvaltning, især da man gjorde brug af ARTM's ydelser.
For at få et komplet billede af ledelsen af programmerne besluttede de kompetente kommissærer efter initiativ fra generaldirektøren for personale at afslutte undersøgelsen. En supplerende undersøgelse blev ført af tre generaldirektører. De konkluderede i deres rapport, at principperne for sund økonomisk forvaltning ikke var blevet overholdt. Det blev desuden bemærket, at der var tale om manglende erkendelse af risikoen ved at uddelegere de administrative og tekniske opgaver.
Med tanke på de vanskelige omstændigheder omkring forvaltningen af programmerne ville de tre generaldirektører ikke anbefale, at man indledte en disciplinærsag. Kommissionen gav sin tilslutning til rapportens konklusioner. Et brev underskrevet af generalsekretæren på vegne af Kommissionen blev sendt til de involverede tjenestemænd. Brevet udtrykte institutionens utilfredshed med deres ledelsespræstation. Begge de ovennævnte rapporter er blevet sendt videre til Parlamentet.
Ordføreren bad Kommissionen forelægge Parlamentet referatet fra høringer foretaget i løbet af de administrative undersøgelser. Her er det meget vigtigt, at vi holder den rigtige balance mellem to forhold. For det første har folk, der bliver hørt i en administrativ undersøgelse, ret til fortrolighed. For det andet har Parlamentet ansvaret for at kontrollere gennemførelsen af budgettet samt retten til at få oplysninger som anført i traktatens artikel 206.
For at forene disse to forudsætninger har Kommissionen henvendt sig til Parlamentet, for at de to institutioner sammen kan udfærdige et adfærdskodeks vedrørende aktindsigt.
Det første møde mellem repræsentanterne for institutionerne vil finde sted i denne uge. Formålet er at involvere begge institutioners juridiske tjenester i processen. Kommissionen håber, at man kan nå frem til en aftale på det højest mulige niveau.
I tillæg til de ovennævnte tiltag i forbindelse med forvaltningen af programmerne beordrede Kommissionen, som allerede nævnt, en ekstern revision med det formål at lokalisere alle de udgifter, der ikke var i klar overensstemmelse med kontrakter eller regnskabsprincipper. De reviderede projekter udgør 70 % af nettoudgifterne. Denne revision blev udført af et revisionsfirma. Et privat firma kan ikke afgøre, hvorvidt udgifterne er passende. Det er en opgave for de bemyndigende tjenestegrene under Kommissionens finanskontrol.
På grundlag af den eksterne revisionsrapport, der forelå sidst i august i år, har de bemyndigende tjenestegrene påbegyndt en undersøgelse, projekt for projekt, af de informationer, der blev indsamlet af den eksterne revisor. Resultatet af denne undersøgelse vil som helhed betragtet blive verificeret af hele Kommissionens finanskontrol. Kommissionen forelægger en interimsrapport om resultaterne for Parlamentet inden den 1. december.
På baggrund af det enorme arbejde med at undersøge de 233 reviderede projekter, kommer interimsrapporten til at dække ca. 50-70 projekter og føre til første udstedelse af inddrivelsesinstrukser. Arbejdet skal fortsætte, og Kommissionens tjenestegrene forventer at afslutte det med udgangen af januar 1999.
Hvis udgifterne findes uretmæssige vil inddrivelsesinstrukser blive udsendt. Kommissionen vil gøre alt, hvad der står i dens magt for at sikre, at så mange penge som muligt bliver inddrevet.
Skulle der være mistanke om svig fra en operatørs side, overgives sagen til UCLAF. Hvis UCLAF så finder tilstrækkeligt belæg for mistanken til en sigtelse, overdrages sagen til den kompetente nationale retsmyndighed. Under alle omstændigheder bliver enhver operatør, der ikke har opfyldt sine kontraktlige forpligtelser, udelukket fra at modtage støtte til nye programmer.

Formanden
Tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Bekæmpelse af svig - Beskyttelse af euroen
 -
Bekæmpelse af organiseret kriminalitet
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende betænkninger:
(A4-0396/98) af Schmid for Udvalget om Borgerlige Frihedsrettigheder og Indre Anliggender om I.meddelelse fra Kommissionen til Europa-Parlamentet, Rådet, Den Europæiske Centralbank og Det Økonomiske og Sociale Udvalg: »Rammer for en aktion vedrørende bekæmpelse af svig og forfalskning i forbindelse med andre betalingsmidler end kontanter« (KOM(98)0395 (bilag 1) - C4-0455/98-98/0911(CNS))II.meddelelse fra Kommissionen til Europa-Parlamentet, Rådet, Den Europæiske Centralbank og Det Økonomiske og Sociale Udvalg: »Rammer for en aktion vedrørende bekæmpelse af svig og forfalskning i forbindelse med andre betalingsmidler end kontanter« (KOM(98)0395 (bilag 2) - C4-0455/98)III.Kommissionens meddelelse til Rådet, Europa-Parlamentet og Den Europæiske Centralbank: »Beskyttelse af euroen mod falskmøntneri« (KOM(98)0474 - C4-0527/98); 
(A4-0376/98) af Cederschiöld for Udvalget om Borgerlige Frihedsrettigheder og Indre Anliggender om
udkast til Rådets resolution om retningslinjer og foranstaltninger vedrørende forebyggelse af organiseret kriminalitet med henblik på etablering af en samlet strategi for bekæmpelse heraf (9986/98 - C4-0494/98).
Schmid
Hr. formand, mine damer og herrer, der er to fejl, som svækker bekæmpelsen af organiseret kriminalitet afgørende. Den første fejl går ud på, at der her hovedsageligt er tale om narkokriminalitet. Den anden fejl går ud på, at der her hovedsageligt er tale om forbrydelser af særdeles grov karakter såsom mord. Organiseret kriminalitet er i sandhed en kriminalitet, der foregår arbejdsdelt, systematisk, dagligt og hierarkisk organiseret, på samme måde som en virksomhed, blot med illegale midler. Problemerne opstår ved, at skaderne hober sig op, ikke på grund af den enkelte sag, og problemerne opstår ved, at de illegale indtægter sluses tilbage i det normale økonomiske kredsløb gennem hvidvaskningsoperationer.
Som eksempel kan nævnes sviget med andre betalingsmidler end kontanter, det vil sige plasticpenge eller kreditkort. Jeg vil gerne tydeliggøre det med et eksempel: Hvis der bliver stjålet en pengepung i Bruxelles, kan der være tale om en kriminel persons enkeltstående handling, fordi vedkommende ville skaffe sig penge, måske for at kunne købe narkotika. Men der kan også være tale om følgende: Specialister, grupper af tasketyve bliver fløjet ind fra Latinamerika - dér har man særlige skoler til det - bearbejder byen og forsvinder igen allerede om aftenen med fly. De stjålne kreditkort bliver samme nat fløjet med andre fly til andre verdensdele, bliver solgt dér, og de indkøbte varer bliver via hælernetværk igen forvandlet til kontanter, som så bliver sluset ind i det normale økonomiske kredsløb gennem hvidvaskningsoperationer.
Ud fra det, vi ved, er kriminalitet med kreditkort som oftest organiseret kriminalitet og en kriminalitet, der opererer på internationalt plan sådan, som det er beskrevet, og som verden over omsætter for ca. USD 3 milliarder om året, hvoraf en fjerdedel kan tilskrives Den Europæiske Union. Der er altså behov for handling, og derfor er det godt, at Kommissionen har fremsat forslag til en fælles aktion. Disse forslag tager nemlig først og fremmest sigte på at harmonisere lovgivningen, fordi strafferetten, hvad angår de beskrevne handlinger, ser fuldstændig forskellig ud. For nu at give et eksempel: I det land, jeg kommer fra, var det ikke strafbart hverken at fremstille eller besidde forfalskede kreditkort indtil april i år. Jeg kunne altså have åbnet en fabrik for den slags og sælge frit. Ingen ville have generet mig.
For Kommissionen handler det om at lukke disse huller i lovgivningen, og det glæder vi os over. For det andet er der et stort behov for at gøre betalingsmidler såsom kreditkort mere sikre. Markedet skaber ikke automatisk optimal sikkerhed, branchen afvejer tingene, foretager en costbenefitanalyse mellem sikkerhed på den ene side og udgifter til sikkerhed på den anden side. Derfor er resultatet ikke optimal sikkerhed, men derimod netop det punkt, der fremgår af costbenefitanalysen.
Af hensyn til en konsekvent bekæmpelse af organiseret kriminalitet er samfundet imidlertid interesseret i en høj sikkerhedsstandard. Parlamentet har i min betænkning derfor fremsat adskillige forslag. Jeg vil nævne tre, der er umiddelbart iøjnefaldende: Vi ønsker, at der fremover vælges en bedre forsendelsesmetode for kreditkort, fordi postmetoden, sådan som den oftest foregår nu, er for usikker. Sådanne kreditkort har sikkerhedskendetegn. Alle kreditkortudstedere anvender forskellige kendetegn. Ingen kasserer er i stand til at notere dem alle. Vi ønsker derfor, at de bliver standardiseret. For det tredje: På langt sigt kan vi ikke komme uden om, at den underskrift, man anvender til at betale med sit plastikkort, bliver erstattet af en talkode, sådan som man også har det med eurocheckkortet, og en chip på kortet.
Et andet problem, som vi får med at gøre, er falskmøntneri af kontanter. Også her må vi skelne mellem to ting: Der er den såkaldt lille falskmøntner, som prøver at efterligne penge med en farvekopimaskine. Han er ikke vores problem. Der findes imidlertid også falskmøntneri i stor målestok, der foregår som led i organiseret kriminalitet. Ved indførelsen af euroen som kontanter kommer vi til at stå over for særlige risici. For det første fordi der er tale om en ny valuta, hvis udformning man endnu ikke har vænnet sig til. For det andet fordi den organiserede kriminalitet hovedsageligt forfalsker valutaer, der hører til de såkaldte reservevalutaer, som man altså kan placere over hele verden. For det tredje fordi retsforfølgelsesmyndighederne og politiet i EU- medlemslandene har et forskelligt erfaringsgrundlag, hvad angår falskmøntneri, fordi der modsat også findes valutaer, der hidtil stort set ikke er blevet efterlignet. Derfor har de pågældende nationale myndigheder ikke så megen erfaring hermed. Det er derfor godt, at Kommissionen fremsætter nogle forslag i en meddelelse. Meget af det er vi enige i. Det faglige udvalg i Parlamentet, der er ansvarligt for bekæmpelsen af kriminalitet, mener dog, at den særlige rolle, som Kommissionen tilskriver sig selv i denne meddelelse i forbindelse med den kommende beskyttelse af euroen mod falskmøntneri, ikke finder vores billigelse. Bag denne særlige rolle ligger idéen om, at der på samme måde som ved svig til skade for Fællesskabet egentlig ikke foreligger nogen særlig interesse fra medlemslandenes side. Ved svig til skade for Fællesskabet er der jo tale om penge, som går tabt for Fællsskabets, og ikke de enkelte medlemslandes budget.
Med falskmøntneri forholder det sig imidlertid noget anderledes. Her er der også en udpræget interesse fra medlemslandenes side. Her har vi også store betænkeligheder ved at overdrage UCLAF for stort et ansvar, når vi ser betænkningen af Bösch, der har beskrevet tilstanden i UCLAF med tilstrækkelig tydelighed. Lad mig sige det polemisk, hr. formand: Euroen er for vigtig til, at man kan overlade den til UCLAF. Vi foreslår altså at fortsætte med det hidtil udmærkede system i form af et samarbejde mellem retsforfølgelsesmyndigheder, politi, centralbanker og steder, der accepterer kontanter, og at berige dette system med en hurtig udveksling af informationer og med nye kompetenceområder for Europol.

Cederschiöld
Hr. formand, handlingsplanen for kampen mod organiseret kriminalitet blev behandlet i Parlamentet for et år siden. Den fokuserede på bekæmpelse, den akutte del af kriminalitetsbekæmpelse. Ved den lejlighed understregede jeg, at de forebyggende foranstaltninger ikke er mindre vigtige. De langsigtede foranstaltninger har stor betydning. Det var en del af min kritik af Rådets måde at håndtere bekæmpelse af kriminalitet på. Hvilken betydning har ikke det civile samfund for menneskets muligheder for at blive stærkt og modstå kriminalitet og andre prøvelser? Det er vigtigt, at familien har de nødvendige forudsætninger for at lære børnene at foretage en fornuftig vurdering.
Rådet er nu vendt tilbage med en strategi netop på det forebyggende område, og det henviser til min betænkning som motiv for dette initiativ. Det er første gang, at det sker på området for den tredje søjle. Derfor vil jeg takke Rådet for, at vi nu er kommet i en situation, hvor vi selv på søjle 3-området kan få en konstruktiv debat og et konstruktivt udbytte i disse spørgsmål.
Jeg beklager, at kommissær Gradin ikke kunne deltage, men som vi alle ved, må man prioritere i denne branche. Det giver imidlertid også et fingerpeg om, hvilke spørgsmål, der skal sættes i første række. Disse spørgsmål ligger måske mere på Rådets bord. Derfor er det måske også mest rimeligt, at Rådet er til stede, hvilket glæder mig, men jeg ville have sat pris på, at kommissær Gradin også havde været til stede. Det er imidlertid hyggeligt, at kommissær Liikanen er her.
Jeg vil takke mine udvalgskolleger for deres konstruktive bidrag samt for, at vi er nået frem til et godt resultat. Det handler om at udvikle en strategi for at skabe et europæisk civilt samfund, der er bevidst om, hvor tidligt kriminaliteten starter, og hvor hurtigt den vokser, så vi kan vedtage rimelige foranstaltninger i de nationale, lokale og regionale forsamlinger, og så vi undgår at fremme en kriminel udvikling mod vores vilje. Det handler om, at det civile samfund gennem organisationer, kirker, familier, venner og skoler skal udvikle individets styrke og modstandskraft mod forbrydelse. Det kan ikke lade sig gøre, hvis politikerne skal bestemme alt, og det enkelte menneske tror, at det er staten , der skal tage hånd om det, der er gået skævt. Den »sociale ingeniørkunst« beskytter nemlig ikke mod forbrydelser, men kan snarere svække modstandskraften. Det synes jeg, at jeg har set eksempler på i mit hjemland, Sverige. Det handler om at gøre opmærksom på farerne ved den såkaldte hverdagskriminalitet og skabe øjeblikkelige modreaktioner, inden denne lette kriminalitet når at knytte kontakter med den internationale tunge kriminalitet. Det handler om at udvikle ansvarsfølelse for hinanden og udvikle mulighederne for og viljen til at tage et sådant ansvar. Det er softwaren til bekæmpelse af kriminalitet, hvor bekæmpelse er hardwaren.
Medlemsstaterne bør ratificere de konventioner, der findes. Man benytter ikke de tilgængelige instrumenter. Man har heller ikke fulgt tilstrækkeligt op på handlingsplanen mod organiseret kriminalitet. Af de 30 punkter, der indgår i denne plan, sakker 18 fortsat bagud, og mindre end halvdelen er gennemført. Vi kan lære af hinanden og fremkalde de gode kriminalpræventive eksempler og tilskynde hinanden til i fællesskab at skabe et samfund, hvor borgerne føler sig trygge og sikre. Det er ikke mindst vigtigt for ansøgerlandene, hvor presset fra kriminaliteten er endnu større end her. Allerværst er de mentale forandringer i et samfund, hvor kriminalitet bliver accepteret som en del af hverdagen, eller endnu værre, når kriminel adfærd bliver almindeligt accepteret, da det ellers giver store problemer for samfundet. Selv ansøgerlandene bør inddrages i den kriminalitetsforebyggende strategi. Det er langsigtede foranstaltninger. De berører alle dele af Unionen. Det drejer sig om via oplysning samt praktiske og menneskelige foranstaltninger at give Unionen en mental vaccine mod kriminalitet og gøre den mere modstandsdygtig ved at styrke de grundlæggende retlige værdier, som vi alle har.
I nogle af de lande, der støder op til ansøgerlandene, findes der et kriminalitetsniveau, som vi slet ikke kan forestille os her i Vesten. Der er f.eks. tale om såkaldt beskyttelse af virksomheder. I et land, der ikke ligger langt herfra, betaler op mod 70 % af virksomhederne beskyttelsespenge til forbrydersyndikater. Hvis kriminalitet skulle omfatte en så stor del af samfundsøkonomien, så ville både markedsøkonomien og demokratiet blive ramt. De grundlæggende værdier, som vi kender til, er sat fuldstændig ud af spillet, og man mister fuldstændigt relevansen i alle andre beslutninger. Hvis det mislykkes for os, vil vi ikke kunne klare de andre områder. Vi er nødt til at bevare presset på alle Unionens medlemsstater.

Michalek
Hr. formand, ærede parlamentsmedlemmer, jeg vil gerne starte med at takke for, at jeg i dag får lejlighed til at aflægge et besøg i Europa-Parlamentets plenarforsamling. Netop som et regeringsmedlem, der godt nok ikke tilhører noget politisk parti, men som dog nu snart kan se tilbage på otte år som justitsminister i Republikken Østrig, har jeg den største respekt for parlamentarikernes aktiviteter og ansvar og påskønner i særlig grad Europa-Parlamentets betydning for videreudviklingen af ret og demokrati i den europæiske integrationsproces.
Af den grund bestræber det østrigske formandskab sig også på at pleje et tæt samarbejde med Europa-Parlamentet. Jeg vil dog også gerne benytte dette besøg til at knytte nogle bemærkninger til emnerne i forhandlingen under ét set ud fra det østrigske formandskab. Først vedrørende andre betalingsmidler end kontanter: Den altid tilstedeværende mulighed for at gøre brug af tredjemands ydelser uden brug af kontanter - især ved hjælp af betalingskort - uden at skulle have et tilsvarende kontantbeløb på sig har ikke blot ført til større bekvemmelighed og fleksibilitet, men åbner derimod også op for nye muligheder for misbrug.
Kommissionen har erkendt denne fare i god tid og fremsat forslag til at imødegå den. Formandskabet hilser Kommissionens initiativ velkomment, vi mener også, at der absolut er behov for handling her. I arbejdsgruppen om fællesskabsret og national strafferet har den første udveksling af tanker om dette problem allerede fundet sted. Selvom jeg ikke kan foregribe forhandlingerne i arbejdsgruppen, tror jeg, at det er meget nyttigt for det videre forløb, at Parlamentets udtalelse allerede foreligger nu på dette tidlige tidspunkt takket være den bevidst hurtige overdragelse af Kommissionens meddelelse til Parlamentet, således at der kan tages passende hensyn til udtalelsen under forhandlingerne i Rådet.
En lignende betydning for fremtiden har også emnet i den anden meddelelse fra Kommissionen, som er genstand for Schmidbetænkningen - beskyttelsen af euroen mod falskmøntneri. Det østrigske formandskab er enigt med Kommissionen og EuropaParlamentet i, at der skal gøres alt for at beskytte euroen mod falskmøntneri. For det første er passende præventive foranstaltninger i særlig grad vigtige her, for det andet skal det dog også sikres, at forfølgelsen af falskmøntnere fungerer så gnidningsfrit som muligt, så snart eurosedlerne og euromønterne bliver udstedt.
Et af de centrale spørgsmål i denne komplekse sag bliver vel at afgrænse de involverede institutioners kompetenceområder, som der til mit kendskab, hersker forskellige meninger om, så klart og omhyggeligt, at der sikres en effektiv beskyttelse af euroen. Her mener jeg også, at Europol skal spille en vigtig rolle.
Hvad angår strafferetten, kan jeg meddele Dem, at det nødvendige forarbejde allerede er påbegyndt i den pågældende arbejdsgruppe i Rådet. Først og fremmest skal der skabes et overblik over de gældende bestemmelser i medlemslandene, og det skal afklares, hvor stort behovet for en harmonisering af lovgivningerne er. På grundlag af dette forarbejde skal der så foreslås en retsakt, der tager sigte på en indbyrdes tilnærmelse af de nationale lovgivninger. Målet er, at bestemte handlinger skal være strafbare i alle medlemslande. En indbyrdes tilnærmelse af den strafferetlige holdning synes set fra formandskabets synsvinkel derimod at være noget problematisk og kun lidt hensigtsmæssig, så længe de almindelige strafferetlige bestemmelser, især anklagepraksis, sanktionskataloger, fuldbyrdelse af sanktioner og betinget strafeftergivelse er baseret på forskellige systemer. Det skal dog under alle omstændigheder sikres, at der ikke stilles hindringer i vejen for et effektivt samarbejde mellem medlemslandene i forbindelse med retshjælp og udlevering.
Afslutningsvis endnu et par ord om den resolution om præventive foranstaltninger, som Rådet påtænker at vedtage. Vi har fulgt meget opmærksomt med i, hvor indgående Europa-Parlamentet har beskæftiget sig med handlingsplanen til bekæmpelse af organiseret kriminalitet. Europa-Parlamentets beslutning af 20. november 1997 har motiveret os til som formandskab at foreslå Rådet et supplement på dette vigtige område for forebyggelse af organiseret kriminalitet. Vi har derfor også givet formandskabets udkast til en resolution om bekæmpelse af organiseret kriminalitet i form af præventive foranstaltninger til Europa-Parlamentet til information, også selvom Parlamentet i henhold til Amsterdam-traktaten formelt set ikke skal beskæftige sig med Rådets forslag til resolutioner.
Forslaget blev behandlet indgående i den multidisciplinære gruppe »Organiseret kriminalitet« og bliver formentlig vedtaget på justits- og indenrigsministrenes møde den 3. og 4. december. Med denne resolution skal man forsøge at komme til bunds i alle aspekter af forebyggelsen af organiseret kriminalitet. Man vil især understrege, hvor nødvendigt det er at sammenkoble statslige foranstaltninger og civilsamfundet i alle bestræbelserne på at mindske incitamentet til lovovertrædelser og at forebygge den organiserede kriminalitet. På baggrund af, at de præventive foranstaltninger har karakter af horisontale bestemmelser, kommer man ind på områder under Den Europæiske Unions første og tredje søjle, men man fremhæver også medlemslandenes ansvar på nationalt, regionalt og lokalt plan.
Her er udarbejdelsen af nationale forebyggende programmer, oprettelsen af interdisciplinære og interinstitutionelle råd til forebyggelse af kriminalitet og frem for alt også evalueringen og bedømmelsen af præventive foranstaltninger af særlig stor betydning. Jeg tror, at man med denne beslutning tager et første vigtigt skridt, som jeg håber vil blive efterfulgt af flere. Her vil jeg slutte og takke for Deres opmærksomhed og give udtryk for mit håb om et fortsat godt samarbejde mellem Parlamentet og formandskabet!

Bontempi
Hr. formand, efter at have lykønsket de to ordførere og kolleger, der har gjort et godt stykke arbejde, vil jeg gerne fremsætte en indledende bemærkning. Det er efter min mening rimeligt at minde om, at det er hundrede og syttende gang, Parlamentet skal drøfte nogle spørgsmål i forbindelse med et temmelig nyt perspektiv, nemlig den institutionelle kamp og indsats for lovlydighed, det vil sige mod kriminalitet. Jeg tror, at formanden for Rådet med sine ord bekræftede - og det glæder mig meget - i hvor høj grad Parlamentets rolle og bidrag efterhånden bliver fremhævet. Her efter Amsterdam - og navnlig som følge af en mulighed, man måske endda har undervurderet lidt, nemlig den et nyt instrument som samarbejdsområdet for frihed, retsvæsen og sikkerhed giver - skal Parlamentet på en måde spille, hvilket det allerede gør, en meget vigtig rolle ved tilrettelæggelsen. Det er nye områder, men det er måske netop derfor - og jeg kan se, at ministerens anerkendelse er stor - at Parlamentet giver et bidrag i den forbindelse. Det nøjes nemlig ikke blot med at bede om og håbe, men forsøger at finde nogle konkrete løsninger for at nå nogle mål, der i høj grad vedrører vores borgerskab, det europæiske borgerskab.
Jeg understregede dette punkt, for i de to betænkninger er den forslagsfremsættende rolle, som Parlamentet ønsker at spille, efter min mening meget vigtig, og ordførerne har behandlet denne på en god måde i deres betænkninger. Jeg vil navnlig komme ind på spørgsmålet om forebyggelse, det vil sige på betænkningen af Cederschiöld. Jeg tror, at det, som Rådet godkendte i den første betænkning om organiseret kriminalitet, og som det har genfremsat med dette forslag om forebyggelse, skal fremhæves som et centralt punkt, idet forebyggelse som bekendt er alt det, man gør for at samle et samfund eller et fællesskab om nogle fælles mål, og for at reducere kriminaliteten eller forhindre den i at opstå. Vi har således mange aktione. Man behøver blot at tænke på den aktion, der drejer sig om korruption. Med hensyn til korruption skal den største indsats gøres inden for forebyggelsen. Man skal bekæmpe kulturen med de politiske vennetjenester, og man skal bekæmpe den kultur, hvor den ene holder hånden over den anden. Man skal lade hovedregelen for det gode forhold mellem institution og borgere gælde for en gennemsigtig måde at fungere på. I et ændringsforslag, som vi har udarbejdet, har vi fremhævet alle disse forebyggende aspekter, aspekterne vedrørende adfærdskodeksen og den opmærksomhed, der også skal rettes mod de nye kategorier og de nye erhverv, der er lette ofre for korruption eller for organiseret kriminalitet. Det har vi gjort, fordi vi med hensyn til ændringen ønsker at understrege, hvor vigtigt det er med en forebyggende indsats.
Her vil jeg dog gerne minde om, at den forebyggende indsats - og det gøres der opmærksom på i et andet ændringsforslag - også er en stor opgave, som institutionerne og borgerne skal samarbejde om. Jeg vil navnlig gerne minde om opdragelsen til lovlydighed. For to år siden havde vores udvalg en særlig høring af en italiensk organisation - organisationen »Libera« - som ca. 600 af borgernes foreninger støtter sig til, og denne organisation skildrede det arbejde, som den gør for at bekæmpe organiseret kriminalitet i Italien. De fortalte os, hvor meget de gjorde for at fjerne rødderne til denne kriminalitet, også i de områder, hvor den er mest udbredt. Vi hørte Rita Borsellino fortælle - hun er søster til dommeren Borsellino - og hendes indsats var et bevis på, hvor vigtigt dette er, ikke bare for broderens minde, men for at bekæmpe mafiaen og for at kæmpe ved at gøre en stor indsats i samfundet; en indsats, som tager udgangspunkt i at opdrage til lovlydighed.
Afslutningsvis vil jeg nøjes med at minde om den forebyggende indsats mod kriminalitet i byerne, også mod småkriminaliteten. I den forbindelse tror jeg, at man nu er blevet meget mere bevidst. Man er nu klar over, at straf, når denne er nødvendig, skal ledsages af forebyggelse. På dette område finder man i institutionernes og borgernes fælles indsats et håb om at reducere denne stærke kriminalitet, som er en stor fare og et element, der gør byerne og navnlig borgerne usikre. Ifølge den seneste undersøgelse fra 1996 hævder 33 % af borgerne, at de føler sig usikre i vores byer. Men hvad kan man gøre? Fylde byerne med politi? Nej, alt dette ville ikke nytte noget, og det ville måske også være forkert og umuligt. Man skal i stedet skabe en tæt forbindelse mellem forebyggelsen, arbejdet inden for dette område, de konkrete foranstaltninger og kontrol- og overvågningsindsatsen.

Mendes Bota
Hr. formand, der er ingen tvivl om, at det indre marked, informationssamfundet, den teknologiske udvikling, Internettet, diverse betalingsserviceordninger og den elektroniske handel har revolutioneret brugen af andre betalingsmidler end kontanter. Alene de pengeoverførsler, der skyldes kreditkort, overstiger USD 2 billioner om året på verdensplan. Dette store marked modsvares proportionalt af det nye informationspirateri og en kriminalitet, der er specialiseret i svig og forfalskning inden for den såkaldte cyberkriminalitet, som det er yderst vigtigt at bekæmpe af hensyn til dem, der udsteder, bruger, modtager eller erhverver disse nye betalingsmidler.
Deraf behovet for at harmonisere kontrol- og strafferetssystemerne i EU's medlemsstater, så der kan sikres troværdighed og sikkerhed omkring brugen af euroen, også i overgangsperioden fra 1999 til 2002. Kommissionen skal lykønskes for de initiativer, som den har taget, og ordføreren, hr. Schmid, fortjener vores støtte i det store og hele, for det er hans betænkning, som jeg vil tale om.
Der er imidlertid stadig grund til at være på vagt. I kampen mod forfalskning af eurosedler og -mønter forudser Kommissionens meddelelse et snævert samarbejde og gensidig støtte mellem UCLAF, ECB og Europol. Men så skal UCLAF's fremtidige rolle defineres, for efter bedragerierne i ECHO, har Kommissionens formand, Jacques Santer, offentligt tilkendegivet, at UCLAF skal laves om til en OLAF, der er helt uafhængig af Kommissionen, og hvis undersøgelsesområde skal udstrækkes til alle Fællesskabets institutioner, idet Kommissionen dog beholder alt, hvad der vedrører lovgivningsinitiativ og koordinering med medlemsstaterne i kampen mod den svig, der rammer Unionens interesser. Dét indbefatter også forfalskning af euroen. Der er her en gråzone og en mangel på definition, som det er vigtigt at få afklaret. Hvem er det, der skal kontrollere hvad? Er det UCLAF, er det OLAF, eller er det Kommissionen? En permanent, vedvarende og aktualiseret indsamling og vurdering af data om metoder, kredsløb og netværk, der har med pengeforfalskning at gøre, er jo vitterlig helt fundamental til beskyttelse af euroen.
Det er derfor meget bekymrende, at der endnu ikke foreligger nogen præcis idé om, hvilken type informationer denne base skal indeholde, og man synes at vente på, at møntudstederne, juristerne, politimyndighederne eller bankerne skal finde ud af det. Der ønskes forslag, kunne man sige. Men det haster. De juridiske redskaber skal være på plads allersenest år 2000, for at det samlede beskyttelsessystem for euroen kan træde i funktion fra den 1. januar 2002, og for at det kan være afprøvet, før euroens sedler og mønter sættes i omløb.

Schaffner
Hr. formand, allerførst vil jeg gerne takke de to ordførere for det arbejde, de begge har lagt i denne sag.
Bekæmpelse af svig og indføring af et system for at undgå forfalskning af betalingsmidler er af største vigtighed ikke blot for regeringerne, men også for alle borgere i Den Europæiske Union.
Meddelelsen fra Kommissionen om beskyttelse og forfalskning af euroen og de vedtagne ændringsforslag er et positivt og praktisk tiltag i forbindelse med bestræbelserne om at bekæmpe svig. Det er en begyndelse, det er ikke en afslutning. Et af de grundlæggende mål er at sikre, at sådant svig behandles som en kriminel handling i alle medlemsstater. Vi skal ligeledes have et effektivt system til beskyttelse af euroen. Det er især vigtigt at sikre, at euroen beskyttes på samme måde i hele Den Europæiske Union.
Europols kompetenceområder i forbindelse med bekæmpelsen af falskmøntneri bør udvides. Euroen har et enormt cirkulationspotentiale, hvilket medfører risici for falskmøntneri både inden for og uden for Den Europæiske Union. Vi kræver derfor en databank og hurtig dataudveksling mellem de tjenestegrene, det er blevet pålagt at føre denne kamp.
Det er meget beklageligt, at iværksættelsen af handlingsplanen for bekæmpelse af organiseret kriminalitet er blevet forsinket. Rådet skal sørge for, at alle dets henstillinger træder i kraft og bliver taget i brug inden udgangen af 1999.
Det eneste aspekt i fru Cederschiölds betænkning, der bekymrer mig, er forholdet mellem de præventive foranstaltninger mod den organiserede kriminalitet og valgprocedurerne. Dette er et upassende element i en betænkning, der ellers har min fulde opbakning.

Svensson
Hr. formand, jeg har tre korte kommentarer til disse betænkninger. For det første er det en kendt sag, at man mere eller mindre har mistet kontrollen med varetransporterne i Unionen. Det viser, at tesen om det såkaldte grænseløse Europa er en farlig illusion, der fremmer kriminalitet. Det er også en kendt sag, at man kan have en god frihandel selv med seriøse og effektive grænsekontroller. Den frie handel er jo ikke til for og skal ikke være til for den kriminelle handel og den kriminelle virksomhed, men den skal beskytte lovligheden. Derfor er det nødvendigt med en effektiv kontrol ved de nationale grænser i Unionen af både varer og personer.
Dernæst vil jeg sige noget om korruption og mafiavirksomhed. Jeg synes, at vi skal begynde at spørge os selv, om ikke netop denne form for kriminalitet på effektiv vis kan bekæmpes af en faktor, som vi ofte glemmer, nemlig offentlig indsigt og kontrol med forskellige administrationer og offentlige virksomheder. I de nordiske lande findes jo det såkaldte offentlighedsprincip, det vil sige den enkelte borgers og den enkelte journalists ret til at få kendskab til dokumenter og handlinger og få dokumenteret de økonomiske anliggender inden for den offentlige administration. Jeg tror, at det trods alt har en vis betydning for den beskedne korruption, som vi heldigvis finder i de nordiske lande. Et sådant offentlighedsprincip har jo både en opdagende rolle og en kriminalitetsforebyggende rolle.
For det tredje har vi nu tre politiorganisationer i Unionen: Schengen, Interpol og Europol. Man kan så spørge sig selv: Er det effektivt på denne vis at opsplitte en kriminalitetsbekæmpende organisation?

Schörling
Hr. formand, jeg vil starte med at takke begge ordførere for deres arbejde. Det er naturligvis det demokratiske retssamfunds opgave og pligt på alle måder at bekæmpe organiseret kriminalitet og bedrageri i alle former. Samtidig skal der være en balance mellem en effektiv kriminalitetsbekæmpelse og medborgernes frihed og retsbeskyttelse. Kontrolsamfundet må have sin begrænsning. Jeg tænker her på de omfattende personregistre, der f.eks. opbygges under Schengens eller Europols paraply, og som min partigruppe er utroligt kritisk over for. Det gælder også for store globale aflytningssystemer, som givetvis er glimrende til bekæmpelse af kriminalitet, men som er helt uacceptable fra et demokratisk og et borgerligt synspunkt.
Hvad angår balancen mellem mål for og midler til bekæmpelse af kriminalitet, vil jeg ønske Cederschiöld tillykke med hendes betænkning. Jeg er også helt enig med hende, når hun kræver flere forebyggende foranstaltninger og peger på, at der stadig mangler konkrete forebyggende foranstaltninger i handlingsprogrammet. Jeg vil endvidere understrege betydningen af det civile samfund og de sigtede mål samt naturligvis åbenhed og indsigt. Det er imidlertid også meget vigtigt, at der skabes flere arbejdspladser, bedre uddannelser og en mere ligelig fordeling af ressourcerne i samfundet, så kløfterne ikke bliver større.
Til slut vil jeg sige til Cederschiöld, at hun peger på kriminalitetsbekæmpelse på europæisk plan. Vi ved imidlertid, at den organiserede kriminalitet strækker sig meget længere end som så. Jeg anbefaler, at man også benytter sig af Interpol og et internationalt samarbejde.

Pradier
Hr. formand, jeg vil gerne rose fru Cederschiölds betænkning, som understreger den ofte subtile skelnen mellem organiseret kriminalitet og mere banal kriminalitet, mellem præventive og repressive foranstaltninger, på trods af den sammenblanding, der ofte sker af alle disse begreber.
Vi stemmer selvfølgelig for denne betænkning, selvom den på enkelte punkter nærmer sig det, man kunne kalde »hokus pokuspolitik«. Naturligvis - og jeg citerer blot - skal borgernes beredvillighed til at udtale sig til og samarbejde med politiet og retsvæsenet styrkes, vidnerne skal beskyttes, politiarbejdet skal bringes tættere på borgerne, de faktorer, der fremmer kriminalitet, skal svækkes, mens de faktorer, der dæmper kriminalitet, skal styrkes, og integrationen af de marginaliserede grupper favoriseres. Det er alle helt enige i.
Der er et mere specifikt område, der fortjener at blive defineret her, nemlig forebyggelsen af gentagelsestilfælde. Dette område ligger lige på grænsen mellem prævention og repression, og det er dette uhyre vigtige forebyggelsesarbejde, der ligger til grund for straffesystemets effektivitet og dets evne til at resocialisere lovovertrædere.
Der skal gennemføres omfattende tiltag på dette område, og de skal være målrettede. Det vil komme til at koste penge og megen fantasi og intelligens, og vi skal under alle omstændigheder være klar til at stille disse ressourcer til rådighed. Det må vi alle sammen huske på.

Buffetaut
Hr. formand, Den Europæiske Union er kun berettiget, når den handler med større gennemslagskraft end medlemsstaterne hver for sig. Den organiserede kriminalitet er et klassisk eksempel på de skadelige handlinger, der gør en indsats på europæisk plan nødvendig.
Fru Cederschiöld lægger i sin betænkning med rette vægt på nødvendigheden af, at Rådet foreslår konkrete foranstaltninger og inddrager ansøgerlandene i de præventive foranstaltninger, Rådet måtte gennemføre. Vi ved desværre, at disse lande, og især landene i Øst- og Mellemeuropa, er blevet efterladt i et forfærdeligt moralsk og økonomisk forfald af marxisme-leninismen. Det er derfor oplagt allerede nu at inddrage dem i det arbejde, vi er i gang med i Den Europæiske Union.
Ordføreren lægger endvidere med rette vægt på nødvendigheden af at inddrage det civile samfund i det præventive arbejde mod organiseret kriminalitet.
Samfundet skal medvirke i det præventive arbejde, men effektiviteten af dets medvirken afhænger af samfundets generelle opfattelse af verden, af en styrkelse af de værdier, der alt for ofte gøres til skamme, som f.eks. ansvarsfølelse, pligtopfyldelse, ærlighed, arbejdsomhed. Kort sagt, det er også et spørgsmål om kultur.
Den omgivende relativisme, tabet af faste holdepunkter, den anarkistiske opfattelse af frihed, individualismen i højeste potens, den barnlige vilje til at afvise alt det, der kaldes anstandsregler, som værende småborgerlige, alle disse faktorer giver i virkeligheden næring til den daglige kriminalitet, som igen er med til at undergrave grundlaget for fred borgerne imellem og fungerer som gødning for den organiserede kriminalitet. Fru Cederschiöld lagde i øvrigt også med rette vægt på de skadelige virkninger, en uhensigtsmæssig byplanlægning kan have.
Vi støtter betænkningen bortset fra den mystiske sammenhæng mellem stemmeret og forebyggelse af kriminalitet.

Hager
Hr. formand, hr. kommissær, hr. formand for Rådet, jeg kan tilslutte mig bekymringerne og de problemer, der gøres opmærksom på i Schmid-betænkningen. Der er ingen tvivl om, at det er nødvendigt med en koordineret indsats på europæisk plan. Jeg rettede et spørgsmål til Kommissionen vedrørende sikkerheden for falskmøntneri i forbindelse med euroen for længe siden, men fik egentlig bare et undvigende svar. Når ordføreren mener, at euroen bliver en magnet for kriminel aktivitet, og når også Økonomiudvalget mener, at euroen bliver et yderst attraktivt mål for falskmøntneri, ser jeg min dom bekræftet.
Den samlede pakke af forslag til beskyttelse mod falskmøntneri og svig ser dog ud til at være et anvendeligt instrument til at få kontrol over problemerne. I den forbindelse vil jeg gerne fremhæve den nye reguleringsteknik til harmonisering af straffelovgivningerne, som jeg anser for meget hensigtsmæssig. At udstikke rammerne, at fastlægge de essentielle kendetegn, men at overlade formuleringen til medlemslandene under hensyntagen til deres strafferetssystemer er efter min mening et retningsgivende fremskridt. De hidtidige forsøg på at formulere gerningsindhold, der skal være gældende i hele Europa, såsom i corpus juris , er forbundet med en række problemer og systemmodstridende forhold. Jeg mener, at den nu foreslåede reguleringsteknik til harmonisering af de forskellige, historisk betingede nationale lovgivninger er bedre, og at vi kan tilslutte os den - som alle andre punkter i betænkningen.

Ford
Hr. formand, jeg vil gerne lykønske de to ordførere med deres to betænkninger og de tre tilhørende beslutningsforslag. Hr. Schmid og fru Cederschiöld har udført et vigtigt arbejde og behandlet emner af afgørende betydning for Den Europæiske Unions fremtid. Jeg taler om bekæmpelse af svig i forbindelse med andre betalingsmidler end kontanter, bekæmpelse af forfalskning samt aktion imod organiseret kriminalitet.
De fleste af mine kommentarer er knyttet til hr. Schmids betænkning. Der er tre hovedpunkter. For det første giver overgangen fra de nationale valutaer til euroen alle tiders mulighed for at fange de personer, der på nuværende tidspunkt har store beløb af ussel mammon liggende under madrassen eller andre steder, og som nu skal til at skifte D-mark, franc, pesetas og lire ud med euro. Jeg håber, at vi kommer til at se en eller anden form for samordnet aktion på europæisk plan for at udnytte denne mulighed. Der er brug for særlige indberetningskrav i forbindelse med veksling omkring overgangen til euroen, og vi har brug for en organisation i europæisk regi, hvor politi og toldere samarbejder med henblik på at finde ud af, hvor mange af de grå og sorte penge vi kan finde frem til, når kriminelle skal veksle fra deres egen nationale valuta til euro.
For det andet, hvad angår svig med andre betalingsmidler end kontanter, er det godt, at vi i betænkningen kritiserer bankerne for deres manglende bekymring, fordi de sender regningen videre til kunderne. Vi burde tage ny identifikationsteknologi i brug for at beskytte kunderne - f.eks. i form af nye biometriske mønstre. Retinalmønstre er et meget effektivt middel til entydigt at identificere bilejere. Dette kan bruges ved kontantautomater.
For det andet skal vi dog også have mulighed for at bruge den mest avancerede form for ubrydelig kryptering for at beskytte disse transaktioner. Jeg kan forstå, at Kommissionen i øjeblikket forhandler med USA's regering om at begrænse vores muligheder for at kryptere elektroniske transaktioner. Det er meget dumt i lyset af denne betænkning.
Hvad angår svig med kontanter, vil euroen være rimelig godt beskyttet. Vi har dog et problem med euromønterne. Vi står i en situation, hvor vi tillader nationale karakteristika på mønterne. Medmindre vi har en plan for, hvordan vi sorterer mønterne og sender dem tilbage til oprindelseslandet, så vil den gennemsnitlige butik relativt hurtigt skulle kende forskel på 120 forskellige mønter, hvis vi skal have seks mønter fra de 15 medlemsstater i EU, og derudover også mønter fra Andorra, Monaco, San Marino, Vatikanstaten og Gibraltar. Det synes jeg er et stort rod, og vi bør senere forsøge at ordne det via lovgivning, så butikkerne kun har et lille antal mønter at identificere frem for det enorme antal, som den tidligere ret dumme beslutning vil føre til.

Pirker
Hr. formand, mine damer og herrer, vi ved fra pålidelig kilde, at ca. 30 % af alle forbrydelser kan kategoriseres som organiseret kriminalitet. Hvis branchen rækker lige fra svindel med kreditkort over menneskehandel til hvidvaskning af penge, så er der absolut behov for handling ikke blot i medlemslandene, men også i Det Europæiske Fællesskab.
Bekæmpelsen af den organiserede kriminalitet skal have højeste prioritet, og det giver de to ordførere også udtryk for. Det, vi har brug for, er uden tvivl en blanding af repressive og præventive foranstaltninger. Jeg vil her kun tage fat i tre punkter, der forekommer mig at være særligt vigtige i bekæmpelsen af kriminaliteten. Det første er, at vi, Det Europæiske Fællesskab, langt om længe gennemfører de foranstaltninger, den handlingsplan, som Fællesskabet har udarbejdet. Den nationale modvilje over for et samarbejde i hele Europa om bekæmpelse af kriminalitet skal bringes til ophør, og de instrumenter, vi råder over, såsom Europol eller UCLAF, skal inddrages effektivt.
Det andet punkt er, at vi udvider retssamarbejdet. Her starter vi fra bunden: Vi har taget nogle gode initiativer, men det, vi skal gøre, er at harmonisere de strafferetlige bestemmelser inden for nye forbrydelsesområder såsom svindel med kreditkort, hvidvaskning af penge, miljøkriminalitet eller bander.
Som et tredje punkt forekommer det mig at være meget vigtigt, at vi driver en sikkerhedseksport til ansøgerlandene i Centralog Østeuropa, der stræber efter at blive optaget i Den Europæiske Union. Vi bør hjælpe med til, at disse stater bruger programmerne af hensyn til Europa og af hensyn til dem selv. Bekæmpelsen af organiseret kriminalitet skal intensiveres og udbygges. Borgernes forventninger til Den Europæiske Union går i dén retning, og dette er absolut nødvendigt af hensyn til sikkerheden i hele Den Europæiske Union.

Gallagher
Hr. formand, det glæder mig, at Den Europæiske Centralbank vil etablere et Analysecenter for Forfalskning. De relevante statistiske og tekniske data lagres i en database, som de nationale centralbanker har fuld adgang til. På nuværende tidspunkt foreligger der ikke mere præcise detaljer fra Den Europæiske Centralbank, men jeg er sikker på, at det nok skal komme til sin tid.
Jeg synes, at det er positivt, at Centralbanken tager dette initiativ på så tidligt et stadium siden sin etablering. Det er vigtigt, fordi 13 milliarder eurosedler skal trykkes inden januar 2002, hvor de skal sættes i omløb i de 11 medlemsstater, som tilsammen omfatter 290 millioner mennesker. Det er meget vigtigt, at dette Analysecenter for Forfalskning arbejder tæt sammen med ikke blot de nationale centralbanker, men også med Europol og det nationale politi i de 11 medlemsstater, som deltager i den nye fælles valuta.
Amsterdam-traktaten giver flere beføjelser til Europol inden for rets- og politisamarbejdet og skal snart ratificeres. Parlamentet skal sikre, at de økonomiske ressourcer, som Centralbanken behøver for at køre dette nye Analysecenter for Forfalskning, får støtte i Parlamentet, således at muligheden for forfalskning af eurosedler elimineres.

Vanhecke
Hr. formand, vi er, tror jeg, alle enige om, at kriminalitet skal bekæmpes effektivt, men jeg må tilføje, at man ikke må føre naiviteten alt for vidt med hensyn til effektiviteten af alle mulige forebyggende foranstaltninger, som vi har en opremsning af i den anden af de foreliggende betænkninger. Virkeligheden er, at der i mange store og mellemstore byer i Europa er hele gader og kvarterer, hvor politiet ikke tør komme mere, hvor der næsten ikke findes offentlige transportmidler mere, og hvor de resterende gode borgere, de, der ikke har råd til at flytte, reelt er overgivet til jungleloven. Med andre ord, vi skal have mod til at bekende, at den fine forebyggelsespolitik er slået fejl. Først og fremmest i disse kvarterer er det ikke længere lige før, men der skal ganske enkelt gribes hårdt ind for om nødvendigt manu militari at genoprette lov og orden. First things first, siger man på engelsk. Forebyggelse er vigtigt, men hård indgriben har for mig førsteprioritet i modsætning til det, der fremgår af den foreliggende betænkning.
Jeg beklager også, at man i Parlamentet ikke har mod til at tale et klart sprog med hensyn til udlændingekriminaliteten. Her går man i den anden betænkning uden om den varme grød. Vi er alle klar over, at den nævnte gadekriminalitet desværre i de store byer for 90 %'s vedkommende skyldes rodløse mennesker, rodløse udlændinge, ofte af anden eller tredje generation. Dette kæmpe problem vil man bestemt ikke kunne løse ved konstant at benægte det eller ved at forfalske statestikkerne gennem lempeligere naturaliseringsprocedurer. Man løser det heller ikke ved at give aktiv eller passiv stemmeret, sådan som man nu har turdet foreslå det til alles forbavselse, formoder jeg, i nærværende betænkning. Den eneste løsning på kort sigt er en modig politik, der overlader valget til de pågældende. Enten lader man sig assimilere i vores samfund og repekterer dets love, skikke og kultur, eller også vælger man med støtte og vejledning at vende tilbage til ens egen kultur, hvor denne rodløshed endelig kan få en ende. Det er ikke, fordi denne løsning er erklæret for et tabuemne, at det ikke er en menneskeværdig og rigtig løsning.

Schmid
Hr. formand, det glæder mig, at jeg får lov til at fremsætte endnu et par bemærkninger til problemet vedrørende forebyggelse af organiseret kriminalitet. Med til kriminalitetsbekæmpelse hører repressive og præventive foranstaltninger på lige fod. Det gælder også for organiseret kriminalitet. Man må dog være klar over, at de klassiske forestillinger om præventive foranstaltninger på dette område ikke er tilstrækkelige. For at sige det klart og tydeligt: Den sædvanlige forestilling om, at man kan gøre noget mod organiseret kriminalitet ved at bekæmpe fattigdom og arbejdsløshed, går uden om det egentlige problem. Organiserede kriminelle er som regel ikke fattige mennesker, tværtimod!
Der er dog gode chancer, hvad angår de tekniske præventive foranstaltninger, det vil sige i forbindelse med foranstaltninger, der skal forhindre lovovertrædelser ad teknisk vej. Det betyder foranstaltninger mod tyveri af biler i form af startspærrer, foranstaltninger mod svindel med kreditkort i form af større sikkerhed for disse betalingsmidler, bedre regler inden for nogle områder af såkaldt hightech-kriminalitet og bedre foranstaltninger i form af kontrol med data f.eks. inden for svindel med socialforsikringspenge, sådan som det eksempelvis foregår i stor stil i USA.
Et andet område er udtørringen af markederne. Organiseret kriminalitet har meget at gøre med levering af illegale varer og tjenesteydelser. Det vil man ikke kunne klare i alle tilfælde. Der er f.eks. i forbindelse med narkotika gode grunde til ikke at indføre en legalisering. Men der er f.eks. overhovedet ingen grund til, at staten skal fastholde sit monopol på lotteri. Der er heller ingen grund til, at vi i dén grad skubber en branche, der helt tydeligt har været samfundsmæssigt nødvendig i tusinder af år, nemlig prostitution - hvad man end måtte tænke i denne sag - ud i gråzonen af det halvlegale, at den bliver en legeplads for organiseret kriminalitet.

Pomés Ruiz
Hr. formand, jeg vil tale ganske kort om den del, der vedrører euroen. Og jeg vil især tale om dette, fordi jeg ikke kan lide den igangværende debat.
Der er behov for tillid til euroen. Og alle disse indlæg om risiko for forfalskning endog af mønterne, hvilket virkelig er vanskeligt, gør ikke denne debat særlig positiv. Jeg synes, man bør begynde med at sige, at Den Europæiske Centralbank er garant for udstedelsen af sedler og mønter, og at Interpol og Europol og medlemsstaternes politistyrker samt medlemsstaterne i dag råder over strafferetlige og politimæssige metoder til bekæmpelse af bedrageri og falskmøntneri. Derfor, tillid.
Vores rolle er ikke at råbe vagt i gevær og tro, at euroens ankomst kan blive den chance, som alle internationale mafiaer søger til at narre os. Vores rolle her i Parlamentet er at støtte og lette Kommissionens og Den Europæiske Centralbanks opgave, f.eks. ved at sørge for, at Europol har de nødvendige bemyndigelser til at koordinere de nationale politistyrkers og Interpols kamp. Og vi må give vores støtte til Kommissionen, når den har konkretiseret sine forslag og vender tilbage til Parlamentet. Jeg mener, at befolkningen skal vide, at vi alle kender risiciene for falskmøntneri, men at der i dette tilfælde vil være 15 politistyrker plus Interpol plus Europol i arbejde. Og det, vi må gøre, er at lette arbejdet på det juridiske område - som der står i betænkningen - således at der er en nøje klassifikation af de strafbare handlinger.
Der er behov for tillid til euroen, og vi er her for at give denne tillid. Og heldigvis afhænger bekæmpelsen ikke kun af os, men også af mange andre.

Liikanen
Hr. formand, Kommissionen er meget tilfreds med fru Cederschiölds betænkning om midler til bedst at forhindre den organiserede kriminalitet i at slå rødder i samfundet. Det er problemets kerne, der skal gribes fat i, og for at forebygge problemerne skal der etableres en strategi, hvor alle parter på det nationale og lokale plan i Fællesskabet deltager. Kampen mod kriminaliteten lykkes kun, hvis alle retsstatens midler tages i brug i forebyggelsen. Ordføreren understreger begrundet, at det er nødvendigt at styrke det civile samfunds bidrag til kampen mod den organiserede kriminalitet i en retsstat.
Hvad hvidvaskning af penge angår, har Kommissionen benyttet den første søjles lovgivning til at hindre hvidvaskning af midler, som er skaffet via handel med narkotika. I begyndelsen af 1999 udvides direktivet til også at gælde for andre end mistænksomme transaktioner i forbindelse med smugling af narkotika. Vedrørende telekommunikationen offentliggjorde Kommissionen i maj 1998 en bekendtgørelse om beskyttelse af mindreårige og menneskeværdighed i audiovisuelle medier. Dette er et godt eksempel på et tilfælde, hvor kriminaliteten ikke kan forebygges udelukkende gennem en national lovgivning, der er behov for foranstaltninger på unionsplan. Som parlamentsmedlemmerne godt ved, har Kommissionen iværksat flere projekter inden for Falcone-programmet sammen med medlemsstaterne og nationale organisationer.
Ordføreren fremhæver specielt behovet for at styrke beskæftigelses-, sundheds-, social- og familiepolitikken for at kunne forbedre sikkerheden i borgernes umiddelbare nærhed. Disse mål får fuld opbakning fra Kommissionen. Dette gælder også støtten til tjenester i nærheden af borgerne. Emnet har været fremme i forbindelse med bekendtgørelsen om bypolitikken, som fremlægges ved Det Europæiske Byforum i Wien sidst i marts. Kriminaliteten i storbyerne er et reelt problem, som udgør en grænseoverskridende trussel mod vores samfundssystem.
Kommissionens utvetydige formål er at skabe et område, hvor der hersker frihed, sikkerhed og retfærdighed, og som dækker hele unionen. Dette formål kommer nærmere gennem ratificeringen af Amsterdam-traktaten. Stats- og regeringsoverhovederne har allerede aftalt et møde i Tampere i Finland i oktober 1999 for at diskutere de primære formål og frister for dette vigtige anliggende. Betænkningen, udarbejdet af parlamentsmedlem Charlotte Cederschiöld, udgør en del af grundlaget, som Kommissionens kommende arbejde bygger på.
Så til doktor Schmids betænkning. Jeg vil på vegne af Kommissionen gratulere ordfører Gerhard Schmid, som klart fremlægger forbindelserne mellem Kommissionen forslag om rammer for en aktion vedrørende bekæmpelse af svig og forfalskning i forbindelse med andre betalingsmidler end kontanter og svig og forfalskning specielt med euroen. Antallet af svig med betalingsmidler andre end kontanter vokser hurtigt. Kriminalitet i forbindelse med betalingskort medfører et årligt tab på ca. ECU 2, 7 milliarder. Samtidig skal medlemsstaternes retsmyndigheder bekæmpe disse lovovertrædelser med halv ydeevne helt enkelt, fordi der ikke findes lovgivning på området. Formålet med Kommissionens forslag er at udbedre denne situation. Det foreslår en samlet indsats, som vil sikre, at al svig i forbindelse med andre betalingsmidler end kontanter betragtes som en strafbar handling i alle EU's medlemsstater.
Schmids betænkning er mod hvidvaskning af penge og indføjelsen af bestemmelser om indbyrdes undsætning. Han mener, at det udelukkende gennem horisontale bestemmelser, som dækker alle former for lovovertrædelser, er muligt at skabe tilfredsstillende resultater i disse vigtige anliggender. Kommissionen er enig med ham i dette, men da sådanne bestemmelser desværre endnu ikke er fastsat, skal der alligevel lovgives om dem i den fælles aktion. Kommissionen er ved planlægningen af sit kommende arbejde opmærksom på alle de forslag til foranstaltninger, som er stillet fra Schmid og andre.
Det andet emne i Schmids betænkning er beskyttelse af euroen mod falskmøntneri. Sagen er vigtig og uopsættelig. Vi håber, at euroen bliver et internationalt betalingsmiddel. Derfor kan det nemt blive et objekt for international organiseret kriminalitet. Det er derfor, Kommissionen mener, at før åbningen af handlen med euroen skal der skabes et effektivt system til bekæmpelse af forfalskning af euroen. ØKOFIN-Rådet har for sin del understreget, at der skal skabes en effektiv beskyttelsesmekanisme før indførelsen af den nye valuta. ØKOFIN lagde også vægt på Europols rolle i behandlingen af sagen og anmodede Kommissionen om at fortsætte gennemførelsen af initiativet.
I Kommissionens meddelelse fra juli fastsættes hovedformålene for beskyttelsen i overensstemmelse med Kommissionens holdning. Derved skal følgende forhold bringes i fokus: uddannelse, information, kommunikationssystemer og databaser, samarbejde og indbyrdes undsætning ved undersøgelser samt definering af en strafbar forfalskning og ibrugtagning af advarende straffeforanstaltninger. Kommissionen mener, at de involverede institutioner: Den Europæiske Centralbank, Europol, Kommissionen - i særdeleshed som initiativtager for lovgivning - medlemsstaterne, deres centralbanker, politistyrkerne samt domstolene alle har deres opgave.
Til sidst også om Europol. Arbejdsfordelingen mellem Europol og henholdsvis Den Europæiske Centralbank og Kommissionen er blevet drøftet meget. Alle har deres opgaver i det kommende system. Det eneste princip, som styrer beslutningstagningen, er effektiviteten af beskyttelsen af euroen. Som vi ved, kom Europol-aftalen i hus efter vanskelige kompromiser. Dette var forbundet med følsomheden ved det samarbejde, som i forbindelse med den internationale bekæmpelse af kriminaliteten føres om straffesager og forseelser, fordi disse sager anses for at hænge tæt sammen med den nationale selvbestemmelsesret. Ansvaret for beskyttelsen af euroen ligger både hos Fællesskabet og medlemsstaterne. Derfor er der brug for en hensigtsmæssigt fungerende lovgivningsramme, som kan gå længere end Europol-aftalen tillader. Foreløbig skal Europol bemyndiges til at bekæmpe forfalskning af euroen inden for rammerne af de eksisterende beføjelser.
Jeg vil endnu en gang takke ordførerne for et grundigt arbejde.

Formanden
Tak, hr. kommissær.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Mere sikker anvendelse af Internet
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (A4-0377/98) fra Udvalget om Borgerlige Frihedsrettigheder og Indre Anliggender om Rådets fælles holdning (C4-0535/98-97/0337(COD)) fastlagt med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets beslutning om vedtagelse af en flerårig EF-handlingsplan til fremme af en mere sikker anvendelse af Internettet (Ordfører: Gerhard Schmid).

Schmid
Hr. formand, ærede kolleger, der er et ordsprog, der siger, at »viden er magt«. Hvis det er rigtigt, så oplever vi for øjeblikket en magtforskydning, fra dem, der har monopoliseret lidt, til mange mennesker, der via Internettet får adgang på en måde, vi ikke har oplevet før. Internettet er en kæmpechance. Vi ved imidlertid også, at det er forbundet med risici. På Internettet findes der indhold, der enten er uønsket eller strafbart. Det var derfor rigtigt, at Kommissionen foreslog et program, der beskæftiger sig med dette problem.
Vi godkendte dette program på de centrale punkter ved førstebehandlingen, men har foreslået ændringer. De fleste af disse ændringer blev overtaget, men ikke alle. Vores udvalg håndhæver derfor nogle af ændringsforslagene fra førstebehandlingen. Man kan i grunden opdele disse ændringsforslag i to grupper: De første er rettet mod Kommissionen og vedrører programmets gennemførelse eller ting, som vi ikke ubetinget skal fastlægge bestemmelser om i retsteksten, hvorved Kommissionen imidlertid kan sørge for, at de bliver gennemført. Der er her for det første tale om aktioner, hvormed Internettet ikke længere kan anvendes til handel med kvinder eller misbrug af børn. For det andet og frem for alt ønsker vi undersøgelser af forberedende karakter, der skal tjene til at gøre det klart for alle involverede, hvad der er brug for i forbindelse med harmoniseringen af lovgivningerne. Det er vigtigt, fordi enhver retsforfølgelse, af f.eks. børnepornografi, er dømt til at mislykkes i praksis, så længe vi har forskellige mindstealdre for børn, så længe det er muligt at drive en server anonymt eller sende e-mails anonymt.
Hvis Kommissionen afgiver en, hvad gennemførelsen angår, tilfredsstillende forklaring i løbet af denne debat, kan jeg trække ændringsforslagene 1, 2 og 6 tilbage med udvalgets godkendelse. Det afhænger af, hvad hr. Liikanen vil sige nu.
Jeg vil derfor gerne bede om ordet endnu en gang til sidst, hr. formand, således at jeg kan udtale mig derom.
Den anden gruppe ændringsforslag er rettet mod Rådet. Her er det lykkedes at finde frem til nogle kompromisformuleringer sammen med det østrigske formandskab, som både Rådet og vi nu kan tilslutte os. De vedrører idéen om en kvalitetsmærkning til de udbydere af internettjenester, der frivilligt holder sig til en adfærdskodeks, som man har aftalt internt i branchen. Det gør det f.eks. lettere for forældre at afgøre, hos hvilken udbyder de skal hente internettjenester. Det andet anliggende var, at der ved bevidstgørelsesaktiviteter trykkes på så lidt papir som muligt, og at man, om muligt, vælger den billigere elektroniske informationsmetode.
Vi er som sagt kommet frem til et kompromis med Rådet. Det betyder, at ændringsforslagene 3, 4 og 5 bliver trukket tilbage til fordel for ændringsforslagene 8, 9 og 10, der fremsættes som kompromisforslag i henhold til vores forretningsorden. Der er flere ændringsforslag, som jeg afviser uden undtagelse, for hvis vi vedtager dem, betyder det, at vi skal indlede en forligsprocedure. Sådan som vi hidtil har håndteret det, nemlig at opnå enighed med Kommissionen og Rådet, undgår vi forligsproceduren og sparer derved ca. tre måneders tid. Alene af den grund vil jeg fraråde at vedtage de andre ændringsforslag fra nr. 12 og opefter. Desuden er betydningen og kvaliteten af disse forslag ikke af en sådan art, at programmet ville lide afgørende under, at vi ikke vedtager dem.

Iversen
Jeg er glad for, at vi er kommet så langt med denne handlingsplan, og jeg vil gerne rose ordføreren for en udmærket betænkning. Internettet er jo først og fremmest en fantastisk opfindelse, det nedbryder grænser og åbner døre i et omfang, vi ikke ville have haft fantasi til at forestille os for bare ti år siden. Så Internettet er lidt af en revolution, der sætter os i stand til at kommunikere med mennesker over hele kloden. Men en meget anarkistisk organisering af Internettet betyder også, at forbryderiske og kriminelle personer har mere eller mindre frit slag til at sprede ulovlige billeder eller tekster, eksempelvis børneporno eller racistiske opfordringer. Det er meget svært at komme til livs. Det ved vi alle sammen. Jeg er glad for, at vi kan få gang i den europæiske handlingsplan, der kan forsøge at forebygge spredning af ulovligt materiale. Brugere af Internettet skal have fuld kontrol og mulighed for automatisk at sortere den slags materiale fra, og der skal derfor være fuldstændig gennemsigtighed.
Det er imidlertid meget vigtigt, at vi skelner mellem, hvad der er ulovligt, og hvad der er anstødeligt eller krænkende for moralen. Hvem skal bestemme, hvad der er krænkende, og hvis moral er den bedste? Det smukke ved Internettet er jo netop, at der ikke findes en central censur. Vi skal derfor efter de danske socialdemokraters mening ikke have et kvalitetsmærke, som uddeles af Kommissionen. EU-Kommissionen skal ikke have patent på at bestemme, hvad der er moralsk rigtigt. Vi skal heller ikke harmonisere civil straffelovgivning i medlemslandene, men vi skal i stedet arbejde og samarbejde om bekæmpelse af eksempelvis børneporno. Det er ulovligt i alle medlemslande, og vi kan alle sammen blive enige om, at det klart krænker børns rettigheder. Så lad os hurtigst muligt få igangsat en fælles aktion om bekæmpelse af børneporno og lad os få udvidet Europols kompetence, så vi bliver i stand til at bekæmpe internationale netværk for fremstilling, salg og distribution af børnepornografisk materiale.

Cederschiöld
Hr. formand, Internettet var næsten ukendt for blot et par år siden. I dag er det til daglig glæde for de fleste af os. På Internettet kan man se nyheder og holde sig informeret, næsten uanset hvor i verden man befinder sig. Det tror jeg er en trussel mod diktaturerne og et værn for demokratierne. Mange af os så jo Sarajevo online , hvilket var den eneste kontakt med Sarajevo i et stykke tid. Jeg tror, at Internettet, selvom det kan lyde overdrevet, i historiebøgerne vil få samme position som Gutenbergs trykpresser fik.
Hvad angår de konkrete forslag, så vil jeg udstede retningslinjer med oplysninger om ulovligt materiale på Internettet. Jeg vil specielt understrege forslaget om selvregulering hos Internetudbyderne. Jeg har i spørgsmål herom foreslået en kvalitetsmærkning af de personer, der opfylder branchens adfærdskodeks. Det håber jeg, at Kommissionen også vil støtte. Man var lidt usikker i starten, men efter en del diskussioner har jeg en fornemmelse af, at både Kommissionen og Rådet støtter forslaget. Jeg håber, at vi bliver enige om dette punkt. Jeg tror nemlig, at en effektiv selvregulering faksisk er den bedste metode til at nå frem til et holdbart resultat, da det er et internationalt foretagende. Selvom den personlige integritet altid skal bevares og beskyttes, og forekomsten af ulovligt og skadeligt materiale altid skal bekæmpes, så er det netop på denne måde, at man kan nå frem til et resultat.
Jeg vil lykønske ordføreren hr. Schmid, da jeg synes, at han har gjort et vældig godt stykke arbejde. Det har været en fornøjelse at arbejde sammen med ham. Jeg vil gerne rose ham for det udmærkede resultat.

Thors
Hr. formand, for det første er det en skam, at Rådet ikke er til stede for at høre min beklagelse af, at Rådet ikke har været villig til at ændre forslagene om et retsligt samarbejde. Jeg opfordrer i stedet Kommissionen til at arbejde videre på dette område og udnytte Amsterdam-traktatens muligheder fuldt ud.
For det andet har jeg store forventninger til det femte rammeprogram for forskning, som vi har diskuteret. Jeg tror, at det her vil resultere i mange forslag, som vil få stor betydning for en mere sikker brug af Internettet, for tilliden til det samt for mekanismer til beskyttelse af ophavsretten. Jeg tror, at det er vigtigt med en koordinering mellem denne handlingsplan og de andre foranstaltninger, som man regner med.
Vi har et dobbeltsidet problem: På den ene side skal individet beskyttes, så man tør bruge Internettet og betale regninger og sende meddelelser. På den anden side findes samfundets behov for at gribe ind. Jeg synes, at vi i første omgang skal sikre individets muligheder for at stole på Internettet, det vil sige beskytte individet i den henseende. Der er meget, som Kommissionen burde gøre for at fjerne hindringer vedrørende kryptering. Vi har en medlemsstat, der ikke tillader fri salg og brug af krypteringstjenester, og USA opstiller også handelshindringer. Kommissionens fremgangsmåde har meget stor betydning for en mere sikker brug af Internettet.

Dupuis
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, det er ikke så underligt. Man ser en stor nyskabelse som Internettet brede sig. Publikum vokser i samme takt som forsøgene på at kontrollere og censurere denne geniale opdagelse, og hr. Schmid, vores ordfører, gør sig til talsmand for det.
Min gruppe er imod denne betænkning, da det ikke er med et ønske om at beskytte særligt udsatte grupper - der tales om ofre for pædofile, narkotikaofre - man skal løse disse problemer. Vi ved godt, at narkotikaproblemet skal løses ved at give medlemsstaterne mulighed for selv at regulere, lovgive omkring dette fænomen. Vi ved godt, at de forskellige netværk af pædofile - de netværk, som domstolene i mange lande ikke forfølger, se f.eks. de belgiske domstole - ikke arbejder via Internet, og man griber fat i noget, der ikke har noget eller kun meget lidt at gøre med disse kriminelle fænomener. Jeg mener derfor, at vi må se de virkelige problemer i øjnene og begynde med at takle dem.

Ford
Hr. formand, i en tidligere tilværelse har jeg været formand for en komité for filmcensur i Manchester. I min tid i den komité stemte jeg ikke én eneste gang for censurering af film. Jeg er tilhænger af et minimum af censur, men det skal ikke fjernes helt. Noget materiale bør holdes væk fra børn, noget materiale skal mærkes, således at de, der, om man vil, går videre med det, ved, hvad de får. Andet materiale - pædofilt materiale, visse former for pornografisk materiale, specielt snuff-film, og noget racistisk materiale - burde forbydes.
Hvis noget er ulovligt i skreven form, bør det også være ulovligt på Internettet. Jeg kender argumentet fra biliotekarer om, at en bibliotekar ikke kan vide, hvad der står i alle bøger, men når det påpeges over for dem, hvad der står i nogle af bøgerne, forventes det, at de tager affære. Det samme burde gælde for udbydere på Internettet.
Jeg vil også gerne sige, at STOA for nylig har udført en undersøgelse af, hvorvidt materiale på Internettet kan kontrolleres rent teknisk. Til vores overraskelse som medlem af STOA-panelet var der tilsyneladende gode tekniske muligheder for kontrol med materiale på Internettet, f.eks. pornografi, således at man kan lokalisere, hvilke områder der skal efterforskes.

De Esteban Martín
Hr. formand, for det første vil jeg lykønske hr. Schmid med betænkningen. Det er ikke første gang, vi drøfter dette emne her i Parlamentet. Handlingsplanen er resultatet af det svar, Kommissionen fik, da den fremlagde dette problem første gang, og det er blevet videreudviklet i koordination med Rådets henstilling om beskyttelse af mindreårige og menneskelig værdighed under hensyntagen til Europa-Parlamentets beslutninger.
Jeg vil gerne fremhæve de positive aspekter, som Parlamentet har forsøgt at medtage i alle beslutninger vedrørende dette informationsnet, i betragtning af hvad Internet betyder for vores borgeres hverdag. Som alle informationsmedier og især på grund af den nemme adgang må det dog underlægges nogle sikkerhedsregler, især til beskyttelse af børn. Men som altid med fuld overholdelse af ytrings- og informationsfriheden, og de nye teknologiers fremskridt tillader af og til spredning af illegalt materiale, som kan gribe ind i andres rettigheder og frihed.
Dette problem er blevet drøftet og har vakt stor interesse i internationale fora som Europarådet og OECD, og ændringsforslagene under førstebehandlingen har medført, at vi i dag igen drøfter dette emne.
Disse ændringsforslag gjorde det muligt for os at ændre retsgrundlaget og vedtage dette forslag til beslutning gennem den fælles beslutningsprocedure og ikke blot ved høring og således øge Parlamentets indflydelse på et emne, som rent faktisk vedrører beskyttelsen af internetforbrugerne og -brugerne, altså vores borgere. Men som det fremgår af denne betænkning, vil jeg gerne endnu en gang insistere på nødvendigheden af et retsligt og politimæssigt samarbejde, tilnærmelse af systemerne til forfølgelse af disse forbrydelser inden for medlemsstaternes retsordninger og udarbejdelse af undersøgelser om emnet, som kan bringe os nærmere på konkrete løsninger.
Ved at give budgetposten fuldt juridisk grundlag vil denne handlingsplan give os mulighed for at nå frem til disse løsninger. Derfor vil jeg gerne fremhæve nødvendigheden af dette tværinstitutionelle samarbejde, som gør det muligt at jævne vejen mod løsninger, der definitivt er til fordel for vores borgere.

Neyts-Uyttebroeck
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, den hurtige udbredelse af Internet får mange meningsdannende ledere til at udtale sig på en måde, der minder om reaktionerne for 500 år siden, da bogtrykkerkunsten blev indført. Den gang hed det også, at denne nye teknologi ville skabe forvirring hos svage sjæle, og at den ville undergrave de faste værdier og traditioner.
Det taler til gunst for Kommissionen, Rådet og Parlamentet, at handlingsplanen om mere sikker brug af Internet i højere grad bygger på information, følsomhed, selvregulering og frivillige adfærdskodekser end på undertrykkelse og censur. Hidtil er Unionen altså ikke bukket under for det efter sigende marxistiske princip - det må være for regning af dem, der siger det - og det lyder: Tillid er godt, men kontrol er meget bedre.
Efter at have sagt det, er jeg ikke så naiv, at jeg tror, at Rådet af den grund har strøget enhver henvisning til justits- eller strafferetsligt samarbejde. Denne strygning viser, at medlemsstaternes regeringer først og fremmest med ord går ind for en fælles løsning af den grænseoverskridende kriminalitet, men at de endog viger tilbage for at undersøge et sådant samarbejde. Når man kun går ind for mere sikkerhed med ord, men nægter at forberede de nødvendige handlinger, for slet ikke at tale om at gennemføre dem, vil det kun forstærke borgernes følelse af usikkerhedhed og truende forhold. Kære kolleger, det er på længere sigt meget undergravende for demokratiet.

Liikanen
Hr. formand, Parlamentet har udtrykt et ønske om at ændre den fælles holdning. Kommissionen har ingen problemer med indholdet af de fleste af disse ændringsforslag. Med sigte på overensstemmelse med Kommissionens holdning efter førstebehandlingen og dens oprindelige forslag kan Kommissionen ikke acceptere ændringsforslag 1, 3 og 13. Kommissionen kan acceptere de resterende ni ændringsforslag. Men nu er tiden en afgørende faktor. Jeg anmoder Parlamentet om nøje at overveje de fremsatte ændringsforslag for at undgå eventuelle forsinkelser under høringsproceduren. Der er ingen tvivl om, at der er overvældende flertal for handlingsplanen; der er ingen større uenighed, som forhindrer handligsplanen i at blive vedtaget uden yderligere forsinkelser.
I tre tilfælde, ændringsforslag 1, 2 og 6, foreslår Kommissionen, at Parlamentets bekymring klares ved at fremsætte følgende erklæring: »Erstatningsansvar for formidlere af indhold på Internettet behandles i forslaget til direktiv om visse juridiske spørgsmål vedrørende elektronisk handel, som Kommissionen har påtaget sig at fremsætte. Bekæmpelse af vold samt misbrug af kvinder og børn er dækket af Daphne-programmet. Kommissionen sikrer, at der tages passende hensyn til Parlamentets bekymring ved at gennemføre aktionslinje 1 og 3, som omhandler vold samt misbrug af kvinder og børn på Internettet. Som en opfølgning på undersøgelsen af kriminalitet og i forbindelse med den kommende meddelelse fra Kommisssionen vedrørende computerkriminalitet, vil Kommissionen iværksætte undersøgelser af væsentlige bestemmelser inden for strafferet, som anført i ændringsforslag 6 af Udvalget om Borgerlige Frihedsrettigheder og Indre Anliggender, under forudsætning af, at budgetbevillinger samt den nødvendige godkendelse i henhold til finansforordningerne kan opnås.«
Jeg håber, at dette vil muliggøre vedtagelse af en godkendt formulering, så handlingsplanen bliver gennemført så hurtigt som muligt. Set i lyset af det triste eksempel i sommer, hvor børnepornografi på Internettet fik stor opmærksomhed, er alle enige om, at der skal handles hurtigt. En vedtagelse nu er yderst vigtig, hvis Den Europæiske Union skal bibeholde sin førerposition inden for bekæmpelse af ulovligt og skadeligt materiale på Internettet.
Jeg vil gerne takke ordføreren, hr. Schmid, for hans meget konstruktive håndtering af forslagene i handlingsplanen.

Schmid
Hr. formand, efter Kommissionens forklaring kan jeg trække ændringsforslag 1, 2 og 6 tilbage med udvalgets bemyndigelse. De er indholdsløse. Jeg gør endnu en gang opmærksom på, at ændringsforslag 3, 4 og 5 bliver trukket tilbage til fordel for kompromisformuleringen med Rådets ændringsforslag 8, 9 og 10.
Jeg bliver nødt til at fremsætte endnu en formel bemærkning: Der er et ændringsforslag 7, der har noget at gøre med programmets ikrafttræden den 1. januar næste år, fordi 1. januar dette år er forældet. Denne dato befinder sig også et andet sted i programmet, og her gælder selvfølgelig det samme.

Formanden
Tak, hr. Schmid. Der vil under afstemningen i morgen blive taget højde for Deres bemærkninger.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Kliniske afprøvninger
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0407/98) af Amadeo for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning og administrative bestemmelser om gennemførelse af God Klinisk Praksis (GCP) ved gennemførelse af kliniske afprøvninger af lægemidler til human brug.

Amadeo
Hr. formand, ærede kolleger, Parlamentet skal i dag behandle et længe ventet direktiv, der er meget vigtigt med hensyn til de konsekvenser, det får for brugen af lægemidler, og som således har en betydelig værdi for de europæiske borgere og syge samt for sundhedsbeskyttelsen.
Det vækker måske forundring, at det på et tidpunkt - som jeg vil tillade mig at kalde vigtigt - i Europa-Parlamentets historie er et parlamentsmedlem fra gruppen af løsgængere, der er ordfører. Jeg anser dette for at være et vigtigt tegn på Parlamentets demokrati, store respekt og upartiskhed, som jeg gerne vil fremhæve, og jeg vil gerne rette en tak til alle kollegerne i Miljøudvalget, navnlig til formanden, hr. Collins, og til de politiske gruppers koordinatorer, fordi de har givet mig mulighed for at udarbejde denne betænkning, og ikke mindst fordi de har gjort en usædvanlig indsats for at forbedre dens indhold ved hjælp af en række gennemtænkte og virkeligt prisværdige ændringsforslag, der har kostet meget slid.
Jeg har nu til opgave at fortælle Parlamentet om det forløb, vi har været igennem for at kunne nå frem til dette plenarmøde, og om indholdet i direktivet.
Først vil jeg gerne tale om arbejdsmetoden. Da jeg straks blev klar over vigtigheden af og forventningerne til gennemførelsen af God Klinisk Praksis ved gennemførelse af kliniske afprøvninger af lægemidler til human brug, og da jeg mente, at det hovedsageligt måtte være min opgave opmærksomt og objektivt at koordinere en række forslag fra dem, der udfører arbejdet, iværksatte jeg en række møder med europæiske forbrugergrupper og -foreninger, patientgrupper af forskellig nationalitet, repræsentanter for de etiske komitéer i de forskellige lande, uafhængige foreninger inden for frivilligt arbejde, forskergrupper fra universiteter og hospitaler og europæiske repræsentanter for medicinalvirksomhederne, og samtidig lyttede jeg til alle de enkeltpersoner og grupper, som enten skriftligt eller via møder ønskede at henvende sig til mig med særlige bemærkninger og betragtninger. Endelig forsøgte jeg at få alle de forskellige udtalelser, jeg havde hørt, til at gå op i en højere enhed i begrundelsen og i ændringsforslagene, som et vigtigt tegn på demokrati, gennemsigtighed og aktiv deltagelse i et forslag, der ikke skal komme fra oven, men som skal være resultatet af en opfordring til et samarbejde, det vil sige hvor alle deltager.
Den grundlæggende målsætning er, at den store forventning, som i mange år har været kendetegnende for videnskaben i Den Europæiske Union, skal indfries med vedtagelsen af dette direktiv, hvilket forudsætter, at vi virkelig får en harmonisering. Det er med andre ord nødvendigt, at alle de 390 millioner europæiske borgere med de samme rettigheder og de samme pligter kan benytte sig af resultaterne af de kliniske afprøvninger på mennesker i Fællesskabet. Samtidig er det nødvendigt, at alle aktørerne inden for forskningssektoren - hvad enten det drejer sig om offentlige eller private virksomheder - har de samme muligheder og korrekte indbyrdes konkurrencevilkår i Fællesskabets 15 lande.
Som det er i dag, er retningslinjerne for GCP, det vil sige God Klinisk Praksis, kun vejledende, og de anvendes ikke på samme måde i de enkelte medlemsstater, som er ansvarlige for lovgivningen. Vores opgave skal bestå i at gøre principperne og retningslinjerne til en bindende fællesskabsretsakt, idet vi har at gøre med en aktivitet, som efterhånden finder hyppigt sted i de afprøvningscentre, der opererer i de forskellige medlemsstater.
Min første bemærkning er, at direktivet indeholder nogle forslag om kliniske afprøvninger af lægemidler på mennesker og om gennemførelsen af God Klinisk Praksis. Der er tale om et dokument, som tager sigte på en nødvendig harmonisering inden for Fællesskabet af de administrative procedurer og dokumentationsprocedurer, der gælder for de kliniske afprøvninger, særligt med hensyn til multicenterafprøvningerne. Den målsætning, der gives udtryk for i forslaget, er at lette de administrative procedurer, som er nødvendige for påbegyndelsen af kliniske afprøvninger, så Europa bliver mere konkurrencedygtig i forhold til f.eks. USA, samtidig med at det høje niveau for beskyttelsen af forsøgspersonerne bevares.
Min anden bemærkning er, at vi mener, det er nødvendigt at sikre den kliniske forskning i Europa en lovgivningsmæssig referenceramme, som er enkel og ensartet. Europa bør øge sin kapacitet med hensyn til at levere kliniske oplysninger, der har betydning for udviklingen og registreringen af lægemidler, idet man bl.a. sikrer, at svarfristerne og fristerne for den nødvendige dokumentation er ensartede, så afprøvningerne kan påbegyndes på samme tid i de forskellige lande. Selvom den er kontrolleret, er en hurtig adgang til kliniske afprøvninger nemlig værdifuld bl.a. af etiske årsager, da patienterne, og navnlig dem med alvorlige sygdomme, på et tidligt tidspunkt får mulighed for at få gavn af de nye opdagelser inden for medicin. Hertil kommer den videnskabelige værdi, da muligheden for at offentliggøre og drøfte sine afprøvninger giver de pågældende forskere mulighed for faglig udvikling.
Endelig skal den økonomiske værdi af de kliniske afprøvninger understreges, da virksomhedernes investeringer på dette område kan være betydelige, hvilket bidrager til finansieringen af den grundlæggende forskning i de pågældende centre.
Min tredje bemærkning er, at det er nødvendigt at skabe overensstemmelse mellem de tekniske aspekter i det foreslåede dokument og de tekniske aspekter i allerede offentliggjorte dokumenter eller i dokumenter, der er under udarbejdelse, og navnlig de dokumenter, der vedrører ICH, GCP og lægemiddelovervågning.
Min fjerde bemærkning er, at der er et særligt svagt punkt i det nuværende forslag til direktiv, og det er, at der i direktivet tages højde for to mulige procedurer. Den ene procedure er baseret på en tilladelse, og den anden på en underretning. Efter lange overvejelser har man fundet det nødvendigt at nå frem til en harmonisering, hvor der kun er én procedure, og Miljøudvalget gik ind for dette ved afstemningen om ændringsforslagene. Det ville nemlig være hensigtsmæssigt, at der samtidig med den ansøgning om tilladelse, der stiles til den etiske komité, kun skulle ske en underretning af myndighedsorganet, som så vil have 30 dage til at gøre indsigelse, såfremt den anser dette for nødvendigt. Med denne procedure opnår patienterne en dobbelt beskyttelse - både fra den etiske komité og i kraft af myndighedsorganets mulighed for at gribe ind - men der skal fastlægges nogle klare og korte tidsfrister, eftersom tidsfristerne på nuværende tidspunkt er det mest kritiske punkt for de kliniske afprøvninger i Europa. Opgaven er fælles for alle: Vi skal harmonisere, det vil sige finde en ensartet procedure, der er baseret på underretningssystemet. En sådan procedure sikrer for det første en streng beskyttelse af patienten, da reglerne for God Klinisk Praksis skal overholdes, og da den etiske komité skal give sit tilsagn, og medlemsstaterne som planlagt har mulighed for at gribe ind senest 30 dage efter ved eventuelt at komme med en begrundet indvending. For det andet sikrer den tidsfristerne for påbegyndelsen af afprøvningerne, og for det tredje sikrer den nogle ensartede procedurer i alle medlemsstaterne.
Afslutningsvis vil jeg gerne sige, at den opgave, vi som Europa-Parlament skal løse, ikke kun drejer sig om det i sig selv vigtige spørgsmål om det indre marked og konkurrencen, men at den har en menneskelig dimension, som bør få os alle til at føle, at vi skal gøre en særlig indsats. Det er mit ønske, at det med den demokratiske styrke, Europa-Parlamentet giver udtryk for, skal lykkes os at trække Kommissionen og Rådet i den rigtige retning, så vi får nogle præcise regler, der er ens for alle Fællesskabets lande.
Hr. formand, lige en sidste bemærkning. Ændringsforslag 29 og 30 er medtaget for også at sikre afprøvningerne i de centre, der ikke forsker med henblik på at registrere lægemidler. Der bør efter min mening stemmes om ændringsforslag 14 efter ændringsforslag 31, der er mere fuldstændigt, og som, hvis det vedtages, bør få ændringsforslag 14 til at bortfalde. Der bør stemmes om ændringsforslag 35, før der stemmes om ændringsforslag 16, for hvis ændringsforslag 35 vedtages, får det det sidste stykke i ændringsforslag 16 og hele ændringsforslag 17 til at bortfalde.

Formanden
Tak, hr. Amadeo. Da De var så høflig i starten af Deres indlæg at rette en tak til alle grupperne for den mulighed, De har fået for at udarbejde denne betænkning, lod jeg Dem fremsætte tre-fire bemærkninger til sidst og ikke bare én.

Heinisch
Hr. formand, kære kolleger, tilnærmelsen af disse bestemmelser skal ske i to retninger. For det første skal vi opnå en sikring af patienternes beskyttelse, som er det primære anliggende for den gode kliniske praksis. Til det formål går vi i Udvalget om Forskning, Teknologisk Udvikling og Energi ind for, at der ved en investigator i henhold til direktivets ordlyd utvetydigt forstås en læge og ikke, som Kommissionen foreslår, en person, der er ansvarlig.
Med til en bedre beskyttelse af patienter hører også sikringen af, at de midler, der er stillet til rådighed til farmaceutisk forskning, ikke bliver spildt på forældede eller andetsteds gennemførte forsøg. Iagttagelsen af de standarder, der er etableret gennem God Klinisk Praksis, er en forudsætning for, at der ikke finder den slags dobbeltforsøg sted. Vi må også holde os den farmaceutiske industris interesser for øje, da det er den, der foretager de kliniske afprøvninger. Disse afprøvninger er den nødvendige forudsætning for at kunne markedsføre nye medikamenter. Hvor nyskabende den farmaceutiske industri er afhænger i høj grad af effektiviteten af de administrative procedurer, man skal igennem for at foretage afprøvningerne. For at opnå en stramning af de administrative procedurer har Kommissionen taget et vigtigt skridt, idet den tvinger de lokale myndigheder til at afgøre inden for 30 dage, hvorvidt der må foretages en klinisk afprøvning.
I nogle medlemslande - f.eks. Tyskland - har det nemlig allerede vist sig, at myndighederne udmærket kan træffe en saglig korrekt afgørelse i det tidsrum. En yderligere stramning opnås ved, at der gives mulighed for at træffe beslutning om bestemte kliniske afprøvninger i en ren underretningsprocedure. Det er desuden vigtigt, at direktivet tilpasses retningslinjerne for den internationale harmoniseringskonference, for kliniske afprøvninger, der foretages i Europa, må ikke være underlagt strengere krav end de, der foretages andre steder i verden. På den anden side skal de dog være i overensstemmelse med de internationale krav på dette område. Det var vores forslag, og jeg vil gerne takke hr. Amadeo mange gange for hans betænkning.

Needle
Hr. formand, jeg hilser Kommissionens forslag velkomment denne aften, og jeg anerkender det arbejde, som hr. Amadeo har udført ved at udarbejde en meget gennemtænkt betænkning. Han har været meget høflig over for de andre grupper i aften, og vi kan alle sige, at vi påskønner den tid og de kræfter, han har lagt i at finde frem til et kompromis inden for særligt svære emner i denne betænkning.
Jeg vil gerne understrege, at europæisk lovgivning om kliniske afprøvninger skal stemme overens med de internationale retningslinjer som er fastlagt i retningslinjerne fra den internationale konference om harmonisering af God Klinisk Praksis. Dette skal medtages i direktivet for at sikre samordning. Dette er en meget vigtig betænkning, hvis formål dels er at reducere bureaukratiet i forbindelse med udførelse af og ansøgningsproceduren for kliniske afprøvninger, dels samtidig at sikre, at forsøgspersoners helbred, sikkerhed og fortrolighed har den allerhøjeste prioritet.
Tidsfristen for ansøgningsproceduren har vist sig at være en problemfaktor under drøftelserne af dette emne, og det har især bekymret medicinalindustrien. Vi har kigget lidt nærmere på dette i Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse, og det er især problematisk i tilfælde med multicenterafprøvninger, hvor administrative procedurer kan føre til større forsinkelser og forvirring før selve afprøvningen. En vis rationalisering i denne betænkning skal sikre, at man i multicenterafprøvninger, især dem, der dækker flere EU-medlemsstater, bruger de samme informationer og produkter af samme høje kvalitet.
I udvalget blev vi enige om, at proceduren for ansøgning om udførelse af kliniske afprøvninger skulle ses grundigt efter i sømmene. I øjeblikket må virksomheder eller forskere foretage kliniske afprøvninger uden at være forpligtet til at underrette herom. Vi foretrækker et system baseret på underretning frem for et system baseret på tilladelse, fordi i førstnævnte system skal de kompetente myndigheder underrettes, når en ansøgning forelægges den etiske komité, hvorefter forskeren kan påbegynde afprøvningen. Hermed holdes bureaukratiet på et minimum. Desuden vil den etiske komité have mulighed for at rejse spørgsmål, som forskeren skal besvare og reagere på.
Jeg bifalder også ordførerens holdning til den etiske komités rolle, og jeg er enig i, at patienternes sikkerhed og værdighed har højeste prioritet. Indførelsen af etiske komitéer i henhold til EU-retsakter skal sikre forsøgspersoners sikkerhed under sådanne afprøvninger. Når bureaukratiet reduceres og forsøgspersonernes sikkerhed beskyttes, især gennem etiske komitéer, kan EUborgere drage stor nytte af spændende nye lægemidler og opdagelser og innovative medicinalprodukter, som er resultatet af effektivt udførte kliniske afprøvninger foretaget på en mere tidssvarende måde end hidtil.
Til sidst vil jeg gerne takke ordføreren for det engagement, han har udvist med udarbejdelsen af en meget vedkommende betænkning, og jeg ser frem til en positiv reaktion fra Kommissionen.

Valverde López
Hr. formand, vi mener, at Kommissionens forslag er et udmærket forslag, som vi kan acceptere og støtte. Imidlertid har vi i Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse, hvor vi i rimelig udstrækning har samarbejdet på tværs af alle politiske grupper, fremlagt en del ændringsforslag. Jeg vil gerne udtrykke min støtte til kollega Needles erklæring, der viser, at udvalgsarbejdet har været frugtbart, og at vi fremstår for plenarforsamlingen med en bredt accepteret holdning.
Til trods herfor blev der i udvalget vedtaget alt for mange ændringsforslag - som det er sket ofte i den senere tid - og nogle af disse ændringsforslag er ikke helt overensstemmende, og der er endvidere ikke mange muligheder for at inkorporere dem i en sammenhængende tekst. Derfor har jeg måttet gentage ændringsforslag 31, som ikke ændrer ved det, der blev vedtaget i udvalget, men som letter tekstens forståelse og juridiske sikkerhed.
Over for sektoren og over for patienterne selv mener jeg dog, at man her i Parlamentets plenarforsamling må gentage, at arbejdet vil blive lettere, og at forsøgene vil blive harmoniseret med et ret effektivt system, der består af enkel meddelelse i begyndelsen af det kliniske forsøg, en frist på 30 dage og kun én etisk komité. Dette vil bringe fordele med hensyn til hurtigheden og også juridisk sikkerhed og i sidste ende sikre menneskers grundlæggende rettigheder, hvilket er et emne, der har bekymret os alle siden begyndelsen. Ligeledes sikrer forslaget en tekst, der er i overensstemmelse med de internationale standarder, hvilket var et andet af de mål, vi havde sat os.

Dybkjær
Hr. formand, også jeg vil gerne takke ordføreren for det arbejde, han har lavet i udvalget, og jeg glæder mig over den brede tilslutning til forslaget. Forslaget indebærer jo en kodificering af Helsinki-erklæringen, samtidig med at medlemsstaterne kan gå videre med hensyn til styrkelse af patientsikkerheden, hvilket udvalgets ændringsforslag også understreger. Der er tre centrale problemstillinger, som måske kan skille vandene. For det første er der spørgsmålet, om medlemsstaterne skal give tilladelse til en klinisk afprøvning, hvis den etiske komité har sagt ja, eller om man i visse tilfælde kan give afslag. For det andet er der spørgsmålet, om man automatisk har en tilladelse, når man har ansøgt, og der ikke er kommet et svar, eller om man faktisk skal underrette, inden man så går i gang med sine kliniske forsøg, uanset at man ikke har hørt noget fra den officielle myndighed. For det tredje er der de tidsfrister, hvorunder den etiske komité skal arbejde.
Først vil jeg godt sige, at Den Liberale Gruppe støtter hovedlinjen i ændringsforslagene, mens jeg selv har lidt reservationer på de nævnte tre punkter. Jeg mener, at det er fantastisk vigtigt at fastholde, at medlemsstaterne kan afslå en ansøgning, selvom den etiske komité har sagt ja. Jeg betragter det i virkeligheden ikke som et stort praktisk problem, fordi den etiske komité jo normalt ikke vil operere i et politisk tomrum. Hvad angår spørgsmålet, om man automatisk kan gå i gang, eller om man skal underrette eller have en positiv tilladelse, vil jeg godt understrege, at jeg mener, at dette er vigtigt også af hensyn til patientsikkerheden. Jeg er ikke enig i de ændringsforslag, der er stillet om tidsfristerne. Erfaringer fra eksisterende etiske komitéer siger, at etiske overvejelser og afgørelser tager tid, og derfor bør man ikke give alt for kort tidsfrist, når en etisk komité skal arbejde.

Cabrol
Hr. formand, kære kolleger, normerne for gennemførelse af kliniske afprøvninger gælder fremover for de såkaldte multicenterafprøvninger, hvilket vil sige afprøvninger, hvor der anvendes en enkelt protokol på 50-60 undersøgelsessteder, hvorved der rekrutteres 2.0-3.000 patienter til et beløb på ECU 300-500 millioner for en enkelt afprøvning. Det vil med andre ord sige det menneskelige, sociale og økonomiske aspekt, der er forbundet med disse afprøvninger, som har til formål at udvikle nye lægemidler, der er mere målrettede og derfor mere effektive og lettere at tolerere for patienterne.
Uafhængigt af om de kompetente lokale myndigheder underrettes om afprøvningen og af, om der anvendes en centraliseret fremgangsmåde hos Det Europæiske Lægemiddelagentur, skal et vist antal regler, der har været til behandling i udvalg og genstand for en række ændringsforslag, overholdes. Disse ændringsforslag, der støttes af vores UPE-gruppe, har forskellige mål. For det første at garantere de patienter, der har mulighed for at deltage i forsøget, fuldstændige og objektive oplysninger om afprøvningen. For det andet at opnå et skriftligt, underskrevet og dateret frivilligt samtykke fra patienten og således tage de nødvendige forholdsregler for mentalt hæmmede patienter. For det tredje at indhente udtalelser fra multidisciplinære og uafhængige etiske komitéer, der er sammensat af læger og personer fra sundhedssektoren, der ikke deltager direkte i den kliniske afprøvning. For det fjerde at kræve, at medlemsstaterne tager de nødvendige forholdsregler for at overholde god fremstillingspraksis og således garantere lægemidlernes kvalitet og sikkerhed. For det femte at kræve, at tredjelande, der eksporterer lægemidler til Den Europæiske Union, kan dokumentere, at der i tredjelandet er foretaget kvalitetskontrol og givet produktgodkendelse for hvert enkelt batch for at sikre produkternes sporbarhed i tilfælde af uheldige medicinske hændelser.
Der skal naturligvis gøres opmærksom på enhver alvorlig uønsket hændelse, der opstår i en medlemsstat, hvor afprøvning finder sted. Endelig skal investigator være uddannet læge og ansvarlig for afprøvningen og således være i stand til at evaluere, om afprøvningen gennemføres korrekt, og vurdere de konsekvenser, afprøvningen har, for de patienter, der frivilligt deltager i undersøgelsen.
Vi er for dette forslag til direktiv med de fremkomne ændringsforslag. Det handler i virkeligheden om at udarbejde en ramme, inden for hvilken avanceret klinisk forskning kan finde sted til gavn for patienten.

Ephremidis
Hr. formand, hr. Amadeos betænkning er overordentlig interessant, den bliver dog på nogle punkter endnu bedre med visse af ændringsforslagene. Men jeg mener dog, at man burde være mere kritisk i udvalgets forslag over de huller og de udeladelser, som den har, samt at vi bør være mere modige med at fremsætte forslag til mere konkrete, mere udviklede foranstaltninger til kontrolgennemførelsen, såvel forebyggende som repressive, men også til at kræve sanktioner, hvor og når man opdager kriminel hensigt for vindings skyld hos de meget stærke, multinationale medicinsammenslutninger. For, hr. formand, disse sammenslutninger sammen med de sammenfletninger, de har med andre interesser - ja selv politiske, som vi alle ved - anvender og udnytter på den mest hæmningsløse måde en hel række personer, f.eks. dem, der lider af uhelbredelige sygdomme, personer, der er lukket inde på forskellige psykiatriske hospitaler eller andre lignende institutioner på grund af psykiske sygdomme, eller endog personer, der er frataget deres frihed - jeg taler om fængslede, der bliver brugt som forsøgsdyr uden deres egen vilje, for at nye lægemidler kan blive klinisk afprøvet. Disse personer skal naturligvis beskyttes, men dertil er det ikke nok med proklamationer, der kræves konkrete foranstaltninger, og de mangler ulykkeligvis i udvalgets forslag. Desværre når Amadeo-betænkningen ikke så langt som til at kritisere disse huller og udfylde dem.
Hr. formand, det gør indtryk på mig, at den nogle steder forudsiger betalinger og erstatninger, betalinger til dem, der indgår i forsøgene, og erstatninger til dem, der på grund af forsøgene af de nye lægemidler har fået mén på deres legemelige eller psykiske helbred. Det betyder, at den menneskelige krop, menneskets sjæl bliver til en handelsvare. Vi ser, at loven hersker her, tabuet om fri konkurrence, rettigheden til industriel ejendom, at ugennemsigtigheden i programmerne, i forskningen, i finansieringerne hersker. På foranledning af denne betænkning bør vi overvinde alle disse ting, så denne kliniske afprøvning af nye lægemidler mod sygdomme kan udvikle sig positivt for den menneskelige sundhed...
(Formanden afbrød taleren)

Breyer
Hr. formand, kære kolleger, vi er alle enige om, at beskyttelsen af patienterne skal sikres - og mange har her talt om et højt beskyttelsesniveau, men jeg savner en meget mere udpræget konkretisering af, hvordan dette beskyttelsesniveau for patienterne skal se ud.
Det handler også for mig om, at vi skal definere dette høje beskyttelsesniveau. Det er ikke nok, at vi siger: Netop ved personer, der ikke er i stand til at give tilsagn om at deltage, skal det være en anden person, der giver tilsagn. Nej! Derfor har vi fremsat et ændringsforslag, der helt klart foreskriver, at der ikke må foretages nogen forskning uden et direkte udbytte på personer, der ikke er i stand til at give tilsagn om at deltage. Det er helt afgørende, for hvad ville det i modsat fald betyde? Hvis vi ikke støtter dette ændringsforslag, betyder det jo de facto, at der bare er en eller anden, der skal godkende på vegne af disse personer, der ikke er i stand til at give tilsagn om at deltage, og at der kan foretages forskning på disse mennesker uden noget udbytte.
Her er der virkelig tale om forsøgskaniner med mennesker, som skal sikres et højt beskyttelsesniveau. Jeg mener, at vi her heller ikke må glemme, at vi risikerer at åbne dørene for eugenik, hvis vi ikke sikrer et direkte beskyttelsesniveau. Erfaringerne har jo vist, at man ikke må foretage forskning på mentalt hæmmede mennesker, der ikke er i stand til at give tilsagn om at deltage, uden at der er et direkte udbytte.
Derfor beder jeg indtrængende om Deres støtte til dette ændringsforslag fra De Grønne, således at netop dét bliver sikret. Jeg vil især gerne understrege det igen, da Europa-Parlamentet også har diskuteret bioetik-konventionen meget heftigt, det gælder især også mange samfundsgrupper. Den tyske forbundsregering har ikke undertegnet bioetik-konventionen, af netop de grunde, jeg har nævnt. Derfor må det være vores fineste opgave, at vi ikke vedtager et direktiv, som ikke især sikrer beskyttelsen af personer, der ikke er i stand til at give tilsagn om at deltage.
Derfor beder jeg om Deres vedtagelse af vores ændringsforslag, der helt klart giver udtryk for, at der kun må foretages forskning med et direkte udbytte, og at alt andet er udelukket.

Correia
Hr. formand, det er almindelig kendt, at standarderne for gennemførelse af kliniske afprøvninger i Den Europæiske Union og på internationalt plan har været fastsat i direktiverne for God Klinisk Praksis siden 1990, og at globaliseringen af den farmaceutiske industri har ført til en nødvendig harmonisering af standarderne på internationalt plan inden for rammerne af Den Internationale Konference om Harmonisering.
Medlemsstaterne har imidlertid forskellig lovgivning eller administrative bestemmelser, hvad der medfører betragtelige forsinkelser i de kliniske afprøvninger, hvilket nødvendigvis også har forsinkelser i patienternes adgang til de pågældende præparater til følge.
Under forbehold af subsidiaritetsprincippet må der derfor arbejdes målrettet henimod en rationalisering og harmonisering af de kliniske afprøvninger. Selvom den videnskabelige forskning skal støttes og befordres, må forsøgpersonernes beskyttelse dog sikres, således at menneskerettighederne og den menneskelige værdighed respekteres.
Derfor er det vigtigt, at der er etiske komitéer, som skal være åbne og uafhængige. En national etisk komité, som koordinerer de regionale og lokale komitéer, vil muliggøre én udtalelse pr. medlemsstat, idet de lokale komitéer dog selvstændigt skal kunne godkende eller forkaste et forsøg. I alle undersøgelsessteder skal der obligatorisk findes en etisk komité, hvis udtalelse skal være bindende.
I formuleringen heraf skal der - ud over læger, der ikke har med afprøvningerne at gøre - være deltagelse af sygeplejersker og andre sundhedsfagkyndige såvel som ikkemedicinsk personale, således at både patienterne og forsøgspersonerne beskyttes. Investigatoren, læge eller ikke - idet der i sidste tilfælde skal være lægeligt tilsyn - skal uden undtagelse søge informeret samtykke fra alle deltagere i afprøvningen eller fra deres formyndere og sikre den nødvendige fortrolighed. På denne måde fremmes forskningen samtidig med, at patienternes og den farmaceutiske industris interesser bliver varetaget.

Liese
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil også gerne takke ordføreren. To tredjedele af alle sygdomme kan stadig ikke behandles for øjeblikket eller kan ikke behandles tilfredsstillende. Der er her til dels tale om meget grusomme, ofte dødelige sygdomme. Det gør medicinsk forskning og især forskning i lægemidler nødvendig. Det direktiv, vi forhandler om, kan bidrage til at forbedre den kliniske forskning i Europa. De ensartede procedurer giver især mulighed for at undgå dobbeltarbejde.
Vi skal dog især under alle omstændigheder sikre beskyttelsen af forsøgspersoner i vid udstrækning. Der skal navnlig tages hensyn til beskyttelsen af personer, der ikke er i stand til at give tilsagn om at deltage, f.eks. børn og mentalt hæmmede. Det tager Kommissionens forslag ikke stilling til i tilstrækkelig grad. Her henvises i højere grad til Europarådets konvention om menneskerettigheder og biomedicin. Denne konvention er imidlertid omstridt, og nogle medlemslande har endnu ikke besluttet, om de vil ratificere den. Europa-Kommissionen bør - kommissær Liikanen, giv det venligst videre - holde op med at inkorporere denne konvention i Den Europæiske Unions retsdokumenter, efter mottoet »vi behøver ikke bekymre os om de etiske spørgsmål, det har Europarådet jo gjort«.
Vi har brug for meget strenge bestemmelser til beskyttelse af personer, der ikke er i stand til at give tilsagn om at deltage. Børn eller mentalt hæmmede må i hvert fald ikke blive misbrugt som forsøgskaniner. Jeg vil dog ikke lade hr. Ephremidis udtalelse svæve i luften, for jeg mener, at det store flertal af de ansvarlige i industrien og på klinikkerne ikke misbruger personer i forskningen, men at det overholder reglerne om beskyttelse af forsøgspersoner. Men vi må også klarlægge reglerne i forbindelse med dette direktiv. Jeg kan ikke tilslutte mig ændringsforslaget fra Gruppen De Grønne i Europa-Parlamentet, der vil udelukke de personer, der ikke er i stand til at give tilsagn om at deltage, fuldstændig fra forskningen, fordi jeg tror, at vi dermed ville standse forskningen netop inden for børnesygdomme. Nogle børnesygdomme forekommer ikke hos voksne, og derfor kan man heller ikke foretage de tilsvarende undersøgelser på voksne i fuldt omfang. Derfor har vi brug for strenge regler, men ikke noget totalt forbud.

Poggiolini
Hr. formand, ærede kolleger, først vil jeg også gerne takke vores kollega Amadeo for det glimrende arbejde, han har udført, samt for den usædvanlige og store mulighed for samarbejde mellem alle kollegerne i udvalget, for alle de ændringsforslag, han har godkendt, og for det samarbejde, han har accepteret. Dette forslag til direktiv har en særlig betydning for det vanskelige område, det skal fastlægge reglerne for. Direktivet tager sigte på at ensrette standarderne for gennemførelsen af kliniske afprøvninger af nye lægemidler på mennesker. Retningslinjerne for God Klinisk Praksis har allerede eksisteret siden 1990, men de er som bekendt ikke bindende, og det er således nødvendigt med nogle nationale bestemmelser, som er harmoniserede. Det er derfor hensigtsmæssigt kun at tage højde for én procedure. De bestemmelser, der gælder for denne procedure, varierer i dag fra medlemsstat til medlemsstat.
Vi har valgt underrretningen i stedet for tilladelsen, og det er allerede blevet forklaret hvorfor. Men det er endnu vigtigere at beskytte sundheden hos forsøgspersonerne. Til dette formål har jeg fremsat et ændringsforslag, som blev enstemmigt godkendt af kollegerne i Miljøudvalget, og som tager sigte på en klar og tydelig definition af informeret samtykke: Før deltagelsen i en klinisk afprøvning skal forsøgspersonen modtage alle informationerne om afprøvningen på en let forståelig måde, og vedkommendes samtykke skal registreres ved, at denne skriver under på en protokol. De etiske komitéer spiller en særlig vigtig rolle for beskyttelsen af forsøgspersonerne. Det er nemlig komitéerne, der skal tage stilling til afprøvningens relevans, protokollen i forbindelse hermed, forskernes egnethed og egnetheden af de strukturer, der er til rådighed. De etiske komitéer skal vurdere, om de skriftlige informationer er klare og fuldstændige. Sponsoren og den etiske komité skal straks underrettes om eventuelle skader.
På denne måde har vi kort sagt en fuldstændig sikkerhed med hensyn til afprøvningerne. Medlemsstaterne vil desuden samarbejde til gavn for den europæiske medicinalindustris forskning og således også til gavn for borgernes sundhed, da disse kan blive helbredt i rette tid med de nye produkter.

Schleicher
Hr. formand, mine damer og herrer, på samme måde som min kollega Liese vil jeg gerne understrege endnu en gang: Trods den ubestridte succes med helbredelsen af sygdomme gennem brug af medikamenter er der i dag ca. 20.000 sygdomme, der ikke kan behandles med udsigt til succes. Det er derfor også absolut nødvendigt med nye effektive og sikre lægemidler for fremtiden
Ved forskningen i og udviklingen af lægemidler er den kliniske afprøvning, det vil sige undersøgelsen af et lægemiddels potentielle virkning på mennesker, af allerstørste betydning. Flere af vores kolleger har allerede gjort opmærksom på den internationale sammenfletning. Vi mener, det er absolut nødvendigt, at vi ikke kun udvikler europæiske fællesskaber, men også internationale aftaler. Jeg har derfor fremsat tre ændringsforslag sammen med hr. Valverde, der skulle understrege det endnu en gang. Så meget vigtigere er det, at det i forbindelse med alle sikkerhedskravene - det er allerede blevet sagt - handler om beskyttelse af mennesker, og netop også om beskyttelse af umyndige eller begrænset myndige personer.
Vores gruppe ønsker at opnå, at folk beskyttes i vid udstrækning ved kliniske afprøvninger, at de terapeutiske fremskridt permanent står til rådighed for alle patienter, at der imidlertid også gives og bevares pålidelige og innovationsvenlige rammebetingelser for forskning, udvikling af produktion af innovative lægemidler i Europa. Vores kollega Amadeo har ydet et værdifuldt stykke arbejde i denne forbindelse, og vi kan støtte hans betænkning på de væsentligste punkter.

Trakatellis
Hr. formand, af de medicinske produkter kræver vi kvalitet, sikkerhed og effektivitet. De vigtigste oplysninger om disse karakteristika får vi gennem kliniske afprøvninger på mennesker. Jeg er sikker på, at det er helt klart for os alle, at disse kliniske afprøvninger bør gennemføres med strenge og ufravigelige regler, så man kan opnå den størst mulige beskyttelse af de menneskers somatiske og psykiske integritet, der deltager, samtidig med at man fuldstændig sikrer deres privatlivs ukrænkelighed.
De fleste ændringsforslag, der kommer til afstemning i Europa-Parlamentet bestyrker endnu mere Europa-Kommissionens tekst angående en sikring, og tillad mig udtrykket, af det menneskelige forsøgsdyr og af den kliniske afprøvning med detaljerede bestemmelser, der sætter faste rammer for såvel dets fulde orientering om den kliniske afprøvning og dets skriftlige samtykke som dets rehabilitering og erstatning i tilfælde af skade eller død.
Jeg vil gerne tro, at Europa-Kommissionen vil acceptere alle disse ændringsforslag. Vi må nemlig ikke glemme, at vi skylder de frivillige personer, der gennemgår afprøvningerne, meget, for takket være dem kan man få en endelig vurdering af især sikkerheden og effektiviteten af et lægemiddel, ligesom også en registrering af eventuelle bivirkninger ved det. På denne måde har det menneskelige samfund vundet meget i fortiden, vinder meget i nutiden og vil vinde meget i fremtiden af kostbare mediciner, der vogter over mennesket helbred, men som også er redskaber til dets rehabilitering, når helbredet bryder sammen.
Til sidst, hr. formand, det er selvforståeligt, at dette direktivs regler skal effektueres ufravigeligt i alle medlemsstater, hvis vi virkelig ønsker en sikring af de kliniske afprøvninger, samt også en ordentlig konkurrence i fremstillingen og handlen med mediciner. Jeg vil gerne her takke ordføreren hr. Amadeo, som har vist en overordentlig samarbejdsvilje med Miljøudvalget.

Liikanen
Hr. formand, Parlamentet har stillet sammenlagt omkring 30 ændringsforslag til forslaget til direktiv. Kommissionen godkender halvdelen af dem, fordi de enten gør god fyldest eller forenkler Kommissionens oprindelige forslag. Kommissionen godkender syv ændringsforslag uden forbehold. Derudover kan otte ændringsforslag godkendes uden problemer ved at omformulere teksten en smule. Kommissionen godkender ændringsforslagene 1 og 6, punkterne 1, 2 og 4 i ændringsforslag 10, ændringsforslag 13, 14, 15, 18, 19, 21, 22, 23, 24 og 27.
I sit forslag tager Kommissionen hensyn til følgende:
Kommissionen overvejer at tilføje ændringsforslagene 1 og 6 samt punkterne 1, 2 og 4 i ændringsforslag 10 til sit ændrede forslag. Ændringsforslagene bidrager til, at beskyttelsen af de forsøgspersoner, som deltager i kliniske afprøvninger, effektiveres specielt ved at kræve deres »informerede samtykke«, samt til beskyttelsen af sponsorer i ændringsforslag 19. Kommissionen er enig med Parlamentets korresponderende udvalg om, at den etiske komités status som modtager af visse informationer under udførelsen af kliniske afprøvninger skal styrkes, specielt hvad angår lægemiddelsikkerheden, ud over de opgaver, som er forbundet med styrkelse af klinisk afprøvning. Afprøvningerne kan vare så længe som 5-10 år.
Det mest betydningsfulde af forslagene fra Parlamentets korresponderende udvalg er forbundet med fjernelsen af den alternative initiativmetode ved kliniske afprøvninger. I det oprindelige forslag fra Kommissionen var alternativerne enten at underrette de kompetente myndigheder, hvilket er en almindelig procedure, eller at have en officiel tilladelse udstedt af den kompetente myndighed, hvilket foresloges for at gøre opmærksom på visse særlige eller særlig afvigende situationer. De kompetente udvalg i Parlamentet tilslutter sig udelukkende proceduren med underretning i henhold til ændringsforslagene 13, 14, 15 og 18. Kommissionen indtager denne holdning og ændrer sit oprindelige forslag derefter. Desuden er det meningen med ændringsforslagene 23 og 24 at klargøre og præcisere reglerne for en god fremstillingspraksis for lægemidler, som benyttes ved kliniske afprøvninger.
Kommissionen godkender ikke ændringsforslag, som ikke forbedrer udformningen af teksten, som allerede er kompliceret i sig selv. Dette gælder ændringsforslagene 3, 8, 9, punkterne 1 og 2 i ændringsforslag 12 samt ændringsforslag 16, 17, 20, 25 og 26. Kommissionen kan heller ikke godkende de ændringsforslag, som i betydelig grad ændrer den oprindelige tekst og som ligger for langt fra dens ånd eller retsgrundlag. Dette gælder ændringsforslagene 4, 7, punkt 3 i ændringsforslag 10 samt ændringsforslagene 11 og 20, og også ændringsforslagene 28 og 36, som gentager de ændringsforslag, som Kommissionen ikke kan godkende.
Jeg vil også fremhæve, at Kommissionen er særdeles tilfreds med ordførerens konstruktive stillingtagen over for dette forslag og stoler på det effektive samarbejde med Europa-Parlamentet, så forordningen bliver vedtaget forholdsvis hurtigt.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.
(Mødet hævet kl. 20.30)

