Finansiel ustabilitet og virkningen heraf på realøkonomien (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er redegørelser fra Rådet og Kommissionen om finansiel ustabilitet og virkningen heraf på realøkonomien.
Manuel Lobo Antunes
formand for Rådet. - (PT) Hr. formand, kommissærer, mine damer og herrer! Som De kan tænke Dem, er det stadig for tidligt at vurdere den seneste uro på de finansielle markeder. Vi må afvente mere specifikke økonomiske data, og som bekendt har Rådet ikke afholdt møde siden ultimo juli, men jeg er enig med Jean-Claude Juncker, formanden for Eurogruppen, i, at der indtil videre ikke er nogen synlig indvirkning på vækstprognoserne for euroområdet som helhed.
Den europæiske økonomi er fortsat i stærk vækst baseret på et solidt grundlag. Resultaterne i år har rent faktisk været meget positive med hensyn til nedbringelse af det offentlige underskud, en stabil euro, økonomisk vækst og beskæftigelse.
Vi skal se den seneste finansielle uro, som jeg nævnte tidligere, på denne baggrund. Jeg har ikke andet at tilføje i denne forbindelse indtil videre. Jeg er sikker på, at Økofin-ministrene under deres uformelle møde, der skal afholdes den 14. og 15. september i den portugisiske by Porto, som de normalt gør under disse rådsmøder, vil analysere den økonomiske og finansielle situation i EU på grundlag af langt mere fuldstændige og ajourførte oplysninger.
Jeg vil også gerne forsikre Dem om, at det portugisiske formandskab vil fortsætte arbejdet med at opbygge et indre marked for finansielle tjenesteydelser. De fortsatte omfattende investeringer i konvergens af tilsynspraksis og den stadige forbedring af tilsynsrammen viser klart, at vi ikke har undervurderet betydningen af et retsgrundlag, der fremmer finansiel stabilitet.
Endelig lægger formandskabet generelt stor vægt på at fortsætte gennemførelsen af Lissabondagsordenen. Gennemførelsen af denne dagsorden er det bedste bidrag, som vi kan yde med henblik på at styrke vækstpotentialet i den europæiske økonomi og fastholde et solidt grundlag, og det portugisiske formandskab er fortsat stærkt engageret i disse mål.
Joaquín Almunia
medlem af Kommissionen. - (ES) Hr. formand! Mine damer og herrer, finansmarkederne har i de seneste uger erkendt, at der er alvorlig uro, der først og fremmest skyldes forværringen af det nordamerikanske marked for højrisikopantebreve, de såkaldte "subprime mortgages".
Denne forværring spredte sig til alle de øvrige finansmarkeder via obligationer og finansielle produkter, der blev bakket op af nævnte pantebreve, der i de seneste år er blevet erhvervet i stort omfang af finansinstitutioner i næsten hele verden.
Hvis vi ser på korrektionen i børsindekserne i løbet af disse uger, har den ikke været større en dem, der ellers har været i de sidste to år. Men det særlige ved det, der er sket i løbet af denne periode, er, at det har skabt en likviditetskrise på interbankmarkederne, hvilket har tvunget nationalbankerne til at tilføre store pengebeløb. Likviditetsproblemerne hænger tydeligt sammen med en ringere tillid på grund af manglende information om markedsoperatørernes globale eksponering for produkter, der er knyttet til de nordamerikanske subprime-lån.
Virkningen af denne uro risikerer at få et endnu større omfang end i dag, og derfor påkalder den sig al vor opmærksomhed, hvorfor forhandlingen i dag her i Parlamentet er fuldt berettiget. Det er dog for tidligt at sætte tal på følgerne af denne krise for realøkonomien.
Den endelige indvirkning vil især afhænge af tre faktorer. For det første skal vi se, hvad der bliver den direkte virkning af forværringen af det nordamerikanske boligmarked på USA's samlede økonomi, selv om der ikke er tvivl om, at denne indvirkning under alle omstændigheder vil være negativ, og den amerikanske vækst bliver lavere end hidtil antaget. På grund af den amerikanske økonomis vægt og indvirkning på økonomien i resten af verden, vil tilbageslaget i væksten i USA få en vis indvirkning på resten af økonomierne, i særdeleshed de europæiske økonomier. Denne indvirkning burde være begrænset i vores tilfælde, eftersom EU-landenes udenrigsøkonomiske aktiviteter især finder sted inden for EU, og derudover vokser verdensøkonomien fortsat kraftigt, bl.a. takket være dynamikken i de nye vækstlande. I øvrigt er vækstlandene kun blevet berørt af denne krise i begrænset omfang.
Den anden relevante faktor, når vi skal vurdere den finansielle uros mulige indvirkning, er udviklingen i virksomhederne og familiernes finansieringsforhold. Der kan allerede konstateres en revurdering af risikopræmierne, som er mere i overensstemmelse med den reelle vurdering af nævnte risiko, hvilket vil rette op på en situation, hvor den rigelige likviditet havde ført til en vis afslappet holdning til risikovurderingen. Det har positive aspekter, men hvis finansieringsbetingelserne bliver strammet ud over et vist niveau, vil den økonomisk aktivitet utvivlsomt blive berørt, fordi der bliver mindre kapital til rådighed.
Den tredje faktor, som sandsynligvis er den vigtigste og den vanskeligste at forudsige, er indvirkningen på tilliden. Tillid er nøglestenen i forbindelse med beslutninger om investeringer og forbrug, men i modsætning til de tidligere faktorer er det en subjektiv værdi, der bygger på helheden af de budskaber, opfattelser og oplysninger, som de økonomiske aktører modtager, herunder meddelelserne fra de offentlige myndigheder så som de nationale regeringer, parlamentarikerne eller de internationale organisationer.
Jeg synes derfor, at dagens forhandling er en god lejlighed til, ud over at analysere de direkte konsekvenser af det, der er sket på markedet i de seneste uger, at erindre og understrege, at den europæiske økonomi, som Rådets repræsentant netop har sagt, fortsat har et solidt fundament, der ikke burde bliver videre berørt at den nylige uro, og at vores økonomi derfor er i god form til at overvinde den usikkerhed, der er opstået.
Som tidligere nævnt fastholder verdensøkonomien en stærk fremdrift, og derfor har udenrigssektoren i vores økonomi fortsat overskud på handelsbalancen, hvilket fremgår af de senest offentliggjorte oplysninger fra Eurostat. Investeringerne, især i kapitalgoder, ligger fortsat på et højt niveau, som fastholder den nuværende økonomiske aktivitet og giver udsigt til produktivitetsforbedringer i fremtiden. Det private forbrug nyder godt af den fortsatte jobskabelse, der gør det muligt for os i vores seneste statistikker at notere en arbejdsløshedsprocent for euroområdet og EU, der ligger på nogle niveauer, der er næsten sammenlignelige med historisk lave ledighedstal. I tilfældet af euroområdet ligger arbejdsløshedsniveauet under 7 %, og inflationen er stabil.
Takket være alt dette viser virksomhederne nogle meget positive resultater, der burde gøre det muligt for dem at klare en eventuel kreditstramning uden at være nødt til at tage deres investerings- og vækstplaner op til alvorlig overvejelse. Der er kort sagt, mine damer og herrer, ingen tvivl om, at der, efter at en af de risikofaktorer, der trækker økonomien i den forkerte retning, er blevet til virkelighed, og som vi har advaret om i nogen tid, når vi har offentliggjort vores økonomiske prognoser, er sket en forværring af det amerikanske pantebrevsmarked og af følgerne for den nordamerikanske økonomi. Det betyder, at væksten i år og til næste år i EU og i euroområdet ikke vil overstige de prognoser, vi kom med i maj i år.
Der er dog stadig god grund til at udtrykke tillid til den europæiske økonomis fundament og til dens evne til at overvinde den nuværende uro. På tirsdag den 11. september offentliggør jeg på vegne af Kommissionen midtvejsprognoserne for væksten i 2007 i euroområdet og i EU, hvilket vil give os en indikation af krisens eventuelle indvirkning.
Samme dag får jeg lejlighed til at forelægge disse prognoser for Dem i Parlamentets Økonomi- og Valutaudvalg. Som bekendt må prognoserne for 2008 og de efterfølgende år som sædvanligt vente til offentliggørelsen af vores økonomiske prognoser til november.
Charlie McCreevy
Hr. formand! Krisen i USA's subprime-lån (lån til låntagere med ringe kreditværdighed) og dens mulige indvirkning i Europa har lagt beslag på vores opmærksomhed i de sidste uger. Det europæiske obligationsmarked har andre karakteristika end USA's, så problemer i et omfang, der bare minder om USA's, vil næppe opstå i Europa i den nærmeste fremtid. Subprime-lån i EU er meget begrænset i sammenligning med USA, og vi har sikkerhedsforanstaltninger på plads, såsom låneregler og begrænsninger for lån op til værdien.
Men turbulensen i den senere tid har klart vist, hvordan finansmarkederne er indbyrdes forbundne og globaliserede. Risici er blevet spredt på en klog måde. Det er positivt. Men afsmitning er et problem. Nogle europæiske banker og investeringsfonde er udsat for værdipapirer, der har forbindelse til subprime-lån. Der har været nogle reelle problemer, i særdeleshed med likviditetsstramningen på det obligationsbaserede kommercielle værdipapirmarked.
Hvad kan Europa lære af denne krise? Det er for tidligt at drage nagelfaste konklusioner, da der er alt for meget usikkerhed på markedet. Det er også vigtigt at reagere fornuftigt, at tage sig den nødvendige tid til at vurdere situationen. En hurtig reaktion bliver let en dårlig reaktion.
Følgende spørgsmål er resultatet af vores første overvejelser:
For det første viser den indbyrdes forbindelse mellem markederne, hvor vigtigt det er at have en globalt struktureret tilgang til regulering med fornuftige regler og ordentlige standarder for beskyttelse af investorer. Det gør Kommissionens dialog med USA og andre om regulering endnu mere afgørende vigtig. Høje standarder for regulering er nødvendige overalt på vores globale finansielle markeder, i betragtning af afsmitningseffekten.
For det andet er der realkreditlån i USA. Jeg støtter idéen om at lette adgangen til ejendomsmarkedet for folk, der normalt ikke ville kunne købe et hus, men i lyset af de erfaringer, vi har gjort, vil tilstrækkeligheden af lovgivningen og forbrugerbeskyttelsen nødvendigvis komme til debat. Der er reparationer på vej, men det vil tage nogen tid at løse problemerne.
En af de ting, man kan lære af krisen, er, hvor vigtigt det er at oplyse borgerne om finansielle forhold gennem hele livet, samtidig med at man sikrer, at ansvarlig långivning håndhæves. I EU ser vi allerede på disse spørgsmål i forbindelse med vores igangværende arbejde med forbruger- og realkredit og uddannelse af forbrugerne.
For det tredje har det centrale i denne krise være overførslen af obligationslån og risikoen ved dem til andre berørte. Undertiden er disse risici vendt tilbage til den oprindelig bank, når de finansielle instrumenter ikke kunne sælge eller finansiere de værdipapirer, der havde deres udspring i banken.
Vi må bestemt se nøje på de mekanismer, der er i spil - det er den rolle, som specielle investeringsenheder og instrumenter til særlige formål har, og deres relevans for europæiske banker.
Problemet med vurdering af komplicerede værdipapirbaserede produkter og mekanismer til skabelse af ligevægt på markederne i stressede situationer behøver også yderligere analyse. Den krise, der nyligt har været på markedet, har også understreget vigtigheden af risici, der knytter sig til tillid såvel som til likviditet. Det er vigtige faktorer, når man skal vurdere bankernes risiko ved komplicerede transaktioner.
For det fjerde, hvad med Basel II, det nye direktiv om kapitalkrav for banker? Basel II giver forbedrede muligheder til banker og investeringsfirmaer for ordentlig risikovurdering og korrekt kalibrering af deres egenkapital. Det vil også være tilfældet med Solvency II, som stort set svarer til Basel inden for forsikringssektoren.
Men det betyder ikke, at vi kan være tilfredse. Der vil være implikationer, som vil kræve nøje undersøgelse af dem, der regulerer. F.eks. vil der skulle arbejdes mere på kapitalkalibreringen af komplicerede produkter og bankernes evne til at udpege mulige problemer i krisesituationer, herunder mulig koncentration af risici på visse områder.
For det femte har mange hedgefonde været særligt aktive på de strukturerede kreditmarkeder. Mange af dem og deres velhavende private eller institutionelle investorer kan have pådraget sig tab - nogle omfattende - i de seneste måneder. Sådan går det på markederne.
Det ved de, som er specialister i hedgefonde. Finansmarkederne fungerer på basis af risiko. Jeg kritiserer ikke dem, der tjener formuer i de gode tider; og jeg vil ikke græde nu, hvis der indtræder tab. Men det afgørende er, at disse fondes fiasko ikke synes at være blevet overført til resten af det finansielle system. Reglerne for investeringsfonde, USIT'erne, har holdt. Vores fornuftige ramme og kontrollen med bankernes risiko har, som vi ventede, forhindret, at sammenbrud for hedgefonde har udløst videre forstyrrelser af systemet.
Ligegyldigt hvor meget nogle ønsker at dæmonisere hedgefonde, så er de ikke årsagen til vanskelighederne på markedet. Lad os ikke glemme, hvor den aktuelle krise har sine rødder: lån af dårlig kvalitet, forværret af værdipapirbasering af disse lån med ikkebalanceførte instrumenter, som få forstod risikoen ved. Det er de spørgsmål, som fornuftige myndigheder og tilsynsførende må fokusere på i fremtiden.
For det sjette, hvad var kreditvurderingsbureauernes rolle under denne krise? Jeg har allerede udtrykt kritik af, hvor langsomme de var til at sænke deres kreditvurderinger for strukturel finansiering støttet af subprime-lån. Hvor robust var deres metode? Hvor godt blev begrænsningerne ved vurderingen af strukturelle produkter i sammenligning med normale virksomhedsvurderinger forklaret og forstået?
Mulige interessekonflikter hos kreditvurderingsbureauerne er en anden ting, der vækker bekymring; på den ene side fordi de virker som rådgivere for banker om, hvordan de skal strukturere deres tilbud for at få den bedste blanding af vurderinger; på den anden foretager kreditvurderingsbureauerne vurderinger, som investorerne vidt og bredt stoler på. Det bekymrer også de tilsynsførende i betragtning af deres vigtighed for beregningen af bankers kapitalbehov.
Det er blevet påstået, at der skete en uberettiget inflation i vurderingerne for strukturelle produkter. Kreditvurderingsbureauernes rolle må gøres klarere; det, de gør, og det, de ikke gør, hvor meget man kan stole på dem, og i hvilken udstrækning man ikke kan. Jeg følger op på disse spørgsmål med Det Europæiske Værdipapirreguleringsudvalg, CESR, og agter også at rejse dem over for vores internationale partnere.
Det, vi behøver, er klare, robuste metoderegler og principper, der anvendes strengt, og en dybere forståelse fra investorernes side af vurderingernes brug og begrænsninger samt pålidelighed eller mangel på samme. Man må tage grundigt fat på mulighederne for interessekonflikter, der kan påvirke vurderingerne. Naturligvis er det også afgørende nødvendigt, at andre aktører på markederne viser rettidig omhu. Hvor var den henne? Var virksomhederne og de professionelle, de har ansat, hele tiden og objektivt i gang med at vurdere kvaliteten af de instrumenter, de købte og solgte og risikoen ved strukturen af disse instrumenter, eller gættede de bare? Standsede de op og overvejede pålideligheden af de tilgrundliggende værdier, risikoen for svig, udstedernes ry, og tendenserne på markedet? Satte de spørgsmålstegn ved selve vurderingerne, og havde de adgang til de nødvendige data, både kvalitative og kvantitative, så de kunne gøre det?
Jeg håber, at bestyrelserne i alle finansvirksomheder vil se på, hvad de har gjort, og drage passende konklusioner. Vi mener, at en let, men principfast regulering er det bedste for finanssektoren - den har vist sin værdi. Men vi må forblive årvågne og lære af fortiden. Alle parter må tage deres ansvar på sig og tage det alvorligt.
John Purvis
for PPE-DE-Gruppen. - (EN) Hr. formand! Mens Rådet ikke mødtes, var Den Europæiske Centralbank i det mindste på arbejde, og jeg mener, at den fortjener nogen ros for at have dæmmet op for en mulig yderligere smitte af Europa. Lad os håbe, at den vil fortsætte med at spille denne fornuftige og følsomme rolle.
Men tit og ofte ser det ud til, at det er en uundgåelig finansiel kendsgerning, at jagt på konkurrencefordele fører til overdrivelser, hvilket igen fører til forudsigelige krak. Dette pres er i vid udstrækning også ansvarlig for tilskyndelsen til at udvikle disse innovative finansinstrumenter som hr. McCreevy beskrev, og som lurer bag udviklingen af denne krise på det amerikanske subprime-marked og dens heraf følgende overførsel til Europa.
Jeg ser ikke denne situation som en retfærdiggørelse af en heksejagt på hedgefonde. I en vis udstrækning har de måske været forfinede eller naive ofre for denne nymodens alkymi. På samme måde har normalt konservative, men naive banker ladet sig friste af de øgede renter, som blev betalt af disse formodet højtvurderede instrumenter, til at gå efter, hvad der helt klart har vist sig at være for godt til at være sandt.
Det ser ud til, at der er få aktører på finansmarkederne, herunder sandsynligvis få tilsynsførende, der i tilstrækkelig grad forstår disse instrumenter, disse kreditderivater, denne sikkerhedsstillelse i form af gældsobligationer. Endnu mindre forstår de fuldt ud de mulige risici og implikationer. Så det påhviler myndighederne både i USA og i Europa - og jeg er glad for at se, at hr. McCreevy vil tage netop dette aspekt alvorligt - at de alle bliver mere fortrolige med disse mekanismer med strukturering og derefter opdeling af dem, hvordan disse dele bliver vurderet og optalt, med markedsføring, likviditet og salgbarhed.
Det er ønskeligt med innovation på de finansielle markeder lige så vel som alle andre steder. Det må ikke hindres, men når så alvorlige problemer risikerer at vise sig, er det afgørende, at de, der forvalter dem og fører tilsyn med dem, tager deres ansvar på sig til at forstå dem fuldt ud, og, hvis og når det er nødvendigt, indfører de nødvendige begrænsninger.
Robert Goebbels
Hr. formand! Vi kender endnu ikke konsekvenserne af uroen på de finansielle markeder i august. Kommissionen forventer - som vi netop har hørt - en negativ indvirkning på væksten. De reelle tab, som bankerne og andre finansielle aktører har lidt, vil kunne ses, når deres årsregnskab foreligger.
Ifølge kommissær Almunia mangler vi stadig oplysninger om den aktuelle generelle situation for alle aktørerne. Det er et sundt princip, at de, som tog for store risici, betaler prisen herfor, men bag den finansielle verdens spekulationsaktiviteter er der ofre: familier, som er fanget i en fælde i form af boliglån, der er baseret på løfter om ubegrænset vækst på boligmarkedet, og små opsparere, som blev anbefalet risici, der var undervurderet af alle dem, som lever af fede provisioner, herunder kreditvurderingsbureauer.
Den Socialdemokratiske Gruppe har i årevis anmodet om øget tilsyn med hedgefonde og alle disse specielle instrumenter, som markederne bliver ved med at udvikle. Som Carlo Ciampi pointerer, er den tumultagtige udvikling af derivater ikke underlagt nogen form for kontrol. Selv direktørerne for større banker forstår ikke længere disse uigennemskuelige instrumenter. Den reelle risiko ved eksempelvis et boliglån opsplittes uendeligt og indføjes igen og igen i investeringsfondes produkter og i børsinstrumenter med det resultat, at ingen længere kan lokalisere den oprindelige risiko.
Markedet forventer, at centralbankerne kommer og redder dem fra spekulanterne. Den Europæiske Centralbank (ECB) påtog sig faktisk sin rolle som långiver i sidste instans. Man kan således spørge sig selv, hvorfor ECB var nødt til at tilføre markedet mere kapital end den amerikanske centralbank, da det pludselig blev illikvidt, på trods af at boliglånskrisen kom fra USA. Var de europæiske banker mere godtroende? Formåede tilsynsmyndighederne ikke at gøre deres arbejde godt nok? Den Socialdemokratiske Gruppe kræver, at Kommissionen tager ved lære af konsekvenserne af et finansmarked, som er blevet for uigennemskueligt og dermed er ekstremt farligt for realøkonomien.
(Bifald)
Margarita Starkevičiūtė
Hr. formand! Først vil jeg gerne besvare hr. Goebbels spørgsmål om, hvorfor Den Europæiske Centralbank pumpede flere penge ud end den amerikanske centralbank. Der er, fordi EU's økonomi nu er den største i verden. Det er en stor udfordring for os alle. Det forhold, at OECD og Kommissionen vurderede de mulige følger af de økonomiske problemer på markedet forskelligt på samme dag overraskede mig og gjorde mig trist. Det betyder, at Kommissionen formentlig bør justere sine økonomiske vurderingsmodeller, især fordi de sandsynligvis er baseret på matematiske metoder. Det er bekymrende, idet prognoser over den økonomiske politik er et kompliceret anliggende, og de anvendte instrumenter skal være fleksible.
Hvad skal vi gøre nu for at tage nye udfordringer op? Jeg skal ikke nu og her kommentere de problemer, der opstår. Det har mine kolleger allerede gjort på bedste vis. Jeg vil gerne understrege en enkelt ting. For det første opstod krisen på grund af den aggressive finanspolitik inden for EU's grænser, da man forsøgte at løse problemerne med internetboblen. Det betyder, at vi ikke kan påvirke forskellige beslutninger i tredjelande. Vi kan styrke dialogen og samarbejde med tilsynsorganer, men EU står over for et dilemma: Der er i øjeblikket en global fusion af finansielle institutioner undervejs, og det er muligt, at vi ikke længere vil have et fælles marked. Vi får et transatlantisk marked på værdipapirområdet; måske får vi en anden form for marked på forsikringsområdet. Det betyder, at vi må beslutte, hvorvidt vi betragter Europa som et fælles marked, og kræver, at alle aftaler skal indgås på europæisk plan. Kan vi acceptere pilotprojekter, når et af vores markeder går ind på verdensscenen alene? Vi har brug for en aftale om dette, ellers bliver det meget vanskeligt at administrere denne krise.
Jeg vil gerne understrege endnu en ting. De finansielle markeder er under rekonstruktion. Vi anerkendte selv den rolle, som andre institutioner end bankerne spiller, i direktivet om et fælles betalingsområde. Vi må indrømme, at islamiske banker og fonde dukker op, og at handelsnetværk er på vej ind på det finansielle marked. Derfor er det også nødvendigt at regulere institutioner, der ikke er banker - en fælles forordning, der vil betyde ens spilleregler for både banker og institutioner, der ikke er banker. Sådan er virkeligheden i dag.
Det tredje spørgsmål, jeg gerne vil understrege, er, at jeg er bekymret over, at vi kun anvender risikable modeller som grundlag. Dette risikovurderingsprincip har vist sig at være meget subjektivt, og derfor har jeg mine tvivl om solvens II- og Basel II-direktiverne. Vi kan ikke stole på kreditvurderingsinstitutterne; vi kan kritisere dem, men problemet vil vare ved. Vi bør stole på instrumenterne på markedet - dvs. likviditet. Hvis vi ikke kan sælge bestemte værdipapirer på markedet, eller hvis de kun handles sjældent, kan ingen kreditvurderingsinstitutter vurdere dem. Det skal vi forstå rigtigt, og vi må begrænse lovgivningens afhængighed af kreditvurderingsinstitutternes meninger.
Afslutningsvis vil jeg bestemt gerne sige, at der ikke er noget behov for at redde finansielle institutioner. Af egen erfaring kan jeg sige, at efter den finansielle krise i Litauen, at når bankfolkene tilbringer et par uger i fængsel, forstår de meget hurtigt, hvordan man skal styre en bank.
(Formanden fratog taleren ordet)
Brian Crowley
for UEN-Gruppen. - (EN) Hr. formand! Jeg vil gerne spørge kommissærerne om, hvad de vil svare.
De begivenheder, der fandt sted i august på subprime-markedet, satte fokus på en række spørgsmål for os alle. Først og fremmest globalisering af finansmarkederne, som vi nu har at gøre med, og spørgsmålet om, hvor hurtigt regulering og overvågning kan holde trit med den måde, de nye produkter og de nye idéer bliver udviklet på. Men det minder også om noget, en gammel landmand i West Cork i det sydvestlige Irland engang sagde til mig: "Der findes ingen olie, der kan få håret til at vokse - med undskyldning til dem i salen, der mangler hår på hovedet. Der findes ikke nogen briller, der kan lade én se gennem tøj. Og der fødes et fjols hver dag." Realiteten er, at de produkter, der blev stillet til rådighed, var højrisikoprodukter, og ligegyldigt hvad folk siger, så er idéen om caveat emptor - lad køberen tage sig i agt - noget, der burde have været centralt for alle beslutninger med hensyn til banker eller andre fonde, som ville investere i disse meget risikable produkter. Det sætter skarpt fokus på den rolle, kreditvurderingsbureauerne spillede og det ansvar, de havde, ikke alene med hensyn til deres rådgivning, men i særdeleshed når det gælder på en overskuelig måde at informere os om, hvorvidt de repræsenterer disse fonde selv, eller om de faktisk giver klare og uafhængige råd.
Kollegerne vil erindre, at vi for nogle år siden drøftede et direktiv om forbrugerkredit, og hele området med gennemskuelighed og at have uafhængig rådgivning til rådighed for forbrugerne var et afgørende element. Men det er latterligt, at nogle af de største finansielle institutioner i verden - og nogle i Europa - der er dem, der bruger så mange penge på at hyre eksperter og fortælle os i Europa, hvordan vi skal drive vores økonomi, kan være dem, der nu bliver fanget på grund af deres dårlige investeringspolitik.
Jeg komplimenterer hr. McCreevy fordi han er villig til at tage fat på dette spørgsmål og gøre noget ved nogle af disse områder. Jeg mener også, at det er afgørende nu, ikke bare når man skal se på kreditvurderingsbureauerne, men også med hensyn til den risiko europæiske banker i øjeblikket udsættes for på grund af nogle af disse politikker omkring investeringer, og i næste uge ...
(Formanden afbrød taleren)
Alain Lipietz
Hr. formand! Hr. kommissær! Mine damer og herrer! Krisen får mig til at fremhæve tre punkter.
For det første skyldes krisen trængsler hos de nationale embedsmænd i Nordamerika. Man skal gøre sig klart, at alle amerikanske embedsmænd har alvorlige underskud, som kommer til udtryk i det, vi kalder USA's dobbelte underskud. Vi har tidligere oplevet sådanne kriser, og vi vil opleve andre enten på grund af store amerikanske selskaber, amerikanske delstater eller måske endog forbundsregeringen. Vi bør forvente nogle meget alvorlige kriser fra USA i de kommende år.
For det andet opstod denne krise i USA i marts. Den spredte sig til hele verden via hedgefonde, hvoraf de første to gik fallit i juni. Krisen ramte først de europæiske banker i slutningen af juli og starten af august. Vi havde tid til at indse, at flammerne spredte sig. Fru Merkel, som var formand for Rådet under G8-topmødet, fortalte os, at vi skulle gribe ind over for hedgefonde, men ingen lyttede til hende. Værre er det, at Nederlandene er i gang med at udvikle en politik, som vil gøre det lettere at oprette hedgefonde i landet. Samtidig med at EU stiller sig kritisk over for hedgefonde, tilskyndes deres udbredelse altså på Unionens eget område. Det er en sand fiasko for EU's forsøg på at indføre tilsynsforanstaltninger og forsigtighedsregler.
Som tidligere ordfører og fortaler for forsigtighedsregler og tilsyn med finansielle konglomerater oplever jeg dette som et personligt nederlag. Jeg minder om, at vi havde behov for mere end en valgperiode til at udarbejde det forenklede prospekt om udstedelse af værdipapirer i Europa. I dag er den ene bank ikke i stand til at læse det komplekse prospekt, som den anden bank offentliggør om indholdet i de værdipapirer, som den sælger. Det er der, vi nu er kommet til.
For det tredje kan man ikke, som jeg fortalte Den Europæiske Centralbank for nogle år siden, regulere det monetære system alene ved hjælp af foranstaltninger, der er rettet mod udlånsrenten. Jeg tror, at krisen i Europa blev fremskyndet, da Den Europæiske Centralbank hævede renten i slutningen af sidste kvartal. Jeg mener ikke, at det er tilstrækkeligt at sænke renten med 0,5 procentpoint eller fastholde renten eller hæve den med 0,5 procentpoint. Vi har et reelt problem, der skal løses, og som drejer sig om at genindføre en selektiv lånepolitik, således at renten kan fastsættes til 0 % for påkrævede investeringer i f.eks. bekæmpelse af klimaændringer og fastsættes langt højere for lån til spekulation.
Godfrey Bloom
for IND/DEM-Gruppen. - (EN) Hr. formand! Jeg vil gerne henvende mine bemærkninger til tilhørerlogen, der er betydeligt mere fuld end salen af medlemmer. Jeg håber, De har Deres øretelefoner på, for der bliver truffet beslutninger her i dag af folk, som mangler ethvert kendskab til internationale finansforhold.
Jeg har været i finansbranchen i 40 år, jeg er professionel økonom - vi taler om hedgefonde, vi taler om international valuta. Hvis De vil slå efter i bøgerne og se, hvilken ekspertise medlemmerne af Parlamentet har, tror jeg De vil blive bittert skuffede. Men her er vi, i færd med at træffe afgørelser om global finansvirksomhed. 40 % af det britiske bruttonationalprodukt udgøres af London City. Vi har folk fra Polen, Tjekkiet og Letland, som overhovedet ikke har noget kendskab til den slags, men som er med til at afgøre, hvilken vej vi skal gå i fremtiden i internationale finansforhold.
(Uro)
De forstår ikke disse ting. De ved ikke noget om det, og heller ikke om landbrugspolitik, fiskeripolitik, det hele, men sådan er det.
Mine damer og herrer i tilhørerlogen, hvis De vil se internationale finansforhold, så tag til Dubai, til New York, til Los Angeles, til Bermuda. Her ser De på folk dernede - se på dem. Ingen af dem har udført et ærligt stykke arbejde i hele deres liv. Det er en Mickey Mouse-forsamling, og vi vil miste hele molevitten.
Formanden
Jeg vil gerne henlede Deres opmærksomhed på, at når De tager ordet i salen, taler De til formanden og til medlemmerne, mens de, der deltager i mødet, er publikum. Jeg beder Dem have respekt for dem, der viser Dem respekt ved at lytte til Dem.
(Bifald)
Luca Romagnoli
Hr. formand, mine damer og herrer! Krakket på det amerikanske marked for højrisikolån gav efterdønninger, som stadig kan mærkes på børserne, og kastede spekulanter og sparere ud i en alvorlig krise.
Alle ved, hvad de amerikanske ejendomsmæglere gjorde. De tilbød lån, der ikke blev indfriet, også til højrisikopersoner, og derved kastede de ikke bare de finansielle produkter ud i en krise, men også mange banker. I år holdt en meget høj procentdel af låntagerne op med at betale de nødvendige afdrag, og dermed sendte de hele systemet ud i en krise.
Når man ser bort fra bevægelserne på børsen, lader det til, at krisen i Italien kun berørte det nationale banksystem flygtigt, eftersom de italienske banker tilsyneladende ikke er direkte involveret i subprimelånene. Det samme var ikke tilfældet med mange tyske, britiske og franske banker, og det er årsagen til forhandlingen i dag. Derfor er det mindste, vi kan gøre, at bede om iværksættelsen af en undersøgelse af de største internationale ratingbureauers rolle i denne sag og således gribe ind i den finansielle ustabilitet og virkningen heraf på realøkonomien.
Men lad mig fortælle Dem, hvad der sker i Italien - eftersom lån og ejendomskøb er en vigtig ting i mit land - og hvad et stort italiensk ugeblad, L'Espresso, skrev om moralen hos visse italienske politikere (der i øvrigt har været vores kolleger her i Parlamentet) over for problemerne hos mange sparere og hos dem, der kæmper en hård kamp for at betale afdrag på lånene, selv om man ved at indføre noget så enkelt som et socialt lån kunne give folk mulighed for at eje deres egen bolig. Hør blot, hvad L'Espresso i den forbindelse afslører om de italienske politikere på venstrefløjen - og det skal understreges - samt visse politikere fra midterpartierne. Der er dog først og fremmest tale om politikere fra venstrefløjen.
Disse herrer - som figurerer med navn, efternavn og adresse - har nydt godt af exceptionelt fordelagtige betingelser, da de købte bolig i Rom. Man kan sige, at det at "kende nogen, der kender nogen" er en gammel og måske også accepteret praksis, ikke bare i Italien, men i hele verden. Når sådanne fordele gives af en bank eller et forsikringsselskab, spørger jeg dog mig selv, hvad de pågældende politikere så skal gøre til gengæld.
Ifølge L'Espresso har Veltroni, som er Prodis efterfølger, Cossutta, som er datter af en af de mest radikale og overbeviste kommunister, Violante, tidligere formand for Deputeretkammeret og en af de meste kendte vogtere over andres moral, samt Marino, Mancino, Mastella, Casini, Proietti og Baccini købt boliger i Rom, undertiden med 25-30 værelser, til højst en fjerdedel af markedsprisen, fordi de fik disse fordelagtige betingelser af ejerne, der sjovt nok er banker og forsikringsselskaber.
Man kan sige, at demokratiet har sin pris. Før var det proletariatet, og nu er det den progressive socialisme, som fra sine forgængere har arvet evnen til at være konkret, når det gælder om at forsvare sine egne interesser. Hvis De kæmper med afdrag på lånene måned efter måned, og hvis De ligesom undertegnede er så heldig at være lidt bedre stillet takket være Deres sæde i Parlamentet og Deres hustrus arbejde, som bidrager til husholdningen, kan De kun bebrejde kommunisterne - gamle som nye - der besluttede at liberalisere taxilicenserne og frisørernes åbningstider og at sælge medicin i supermarkedet, men som overlod det til bankerne at bestemme, hvilke ofre Deres familie skal bringe, og belåne Deres fremtid og Deres liv.
De italienske og europæiske borgere kan kun bebrejde sig selv, hvis de besluttede ikke at gøre karriere i et af de italienske partier, som styrer byer, regioner og nationer, og som styrer under bankernes styring.
Cristobal Montoro Romero
(ES) Hr. formand! Kommissærer, repræsentanter for Rådet, jeg vil begynde med at takke for Deres ord om, at vi skal fastholde en positiv holdning til den aktuelle krise.
Men jeg vil også bede Dem at være så realistiske som muligt i denne forhandling, for hvis man skjuler situationens alvor, fører det kun til forvirring, når der skal findes løsninger.
For det første var vi blevet advaret om krisen. Krisen har ikke taget os på sengen. Vi har vidst, at det ville ske i mindst et år, og vi har ikke forstået at reagere i tide.
For det andet drejer det sig om en alvorlig krise. Formanden for den tyske nationalbank sagde for godt tre dage siden, at vi kan stå over for en klassisk bankkrise, hvor tilliden forsvinder.
For det tredje bliver Europa netop berørt, fordi finansielle institutioner i lande der, fordi de ikke har kunnet opnå rentabilitet, fordi deres økonomier var mere eller mindre stagnerede, har søgt at opnå mere risikobetonede fortjenester, og i denne forbindelser har de europæiske overvågningsmyndigheder også - om jeg så må sige -svigtet forebyggelsen af dette problem.
Derfor er Den Europæiske Centralbank den første, der intervenerer i krisen, og den, der tilfører flest penge, netop fordi det er i Europa, i hjertet af Europa, som nu er ved at komme sig økonomisk set, hvor denne krise kan blive alvorligst. Derfor har vi brug for større klarhed, når vi får kendskab til, hvad der bliver de virkelige følger af denne krise, og hvor alvorlig den bliver.
For det fjerde er der et særligt karakteristika ved den aktuelle situation, og det er vores pengemyndigheders reaktion, Den Europæiske Centralbanks reaktion.
Efter min mening har den handlet korrekt ved at tilføre likviditet, for vi så, at der blev trukket likviditet ud af markedet. Men det er også korrekt, at det er paradoksalt, at dette finder sted netop nu, hvor renterne stiger i Europa for at begrænse likviditeten i systemet og for at begrænse långivningen. Det er et stort paradoks, som skal forklares ordentligt, og ikke med den forvirring, der er udsprunget af de forskellige forklaringer i løbet af august.
Det er vigtigt at skabe klarhed, for vi taler om millioner af familiers gældsætning, og vi taler om gældsætningen i millioner af små og mellemstore virksomheder, der er afhængige af variable rentesatser i Europa, og det er derfor afgørende at få klarhed over rentescenariet og anmode om forsigtighed med hensyn til rentestigningerne i Europa, når vi skal styrke den økonomiske vækst og jobskabelse, som vi har så hårdt brug for i forbindelse med opbygningen af EU.
Pervenche Berès
(FR) Hr. formand! Hr. kommissærer! Mine damer og herrer! Vi skal være realistiske. Selv om vi er den indflydelsesrige europæiske lovgiver, som vi er, vil vi ikke kunne gøre noget ved årsagen til denne krise. Vi står magtesløse over for en amerikansk lovgivning, som ikke formår at beskytte forbrugerne i forbindelse med boliglån, uanset om de ydes af banker eller af andre institutioner.
Lad os være realistiske! Vi står over for en krise, som vi straks skal udbedre skaderne af, men som vi samtidig skal lære af på lang sigt.
Lad os gøre det klart, at vores europæiske medborgere med rette er bekymrede for konsekvenserne af denne krise, som rammer finansieringen af realøkonomien. Lad os gøre det klart, at vores medborgere ikke kan forstå, at offentlige institutioner som Den Europæiske Centralbank for at imødegå risikovilligheden hos nogle få, hvis honorarer ikke følger nogen økonomisk logik, i sidste ende er tvunget til at gribe ind og garantere markedets likviditet.
Lad os være på højde med situationen! Lad os stå dér, hvor europæerne bør stå, med udgangspunkt i realiteterne og i forslag. Den Europæiske Centralbank endte med at spille sin rolle som långiver i sidste instans. Som tilsynsmyndighed er den imidlertid magtesløs i forhold til at fastslå de reelle risici, som markedsaktørerne har taget. Vi skal styrke de europæiske myndigheders tilsynsbeføjelser, og det er også op til Dem, hr. kommissær, at tage aktiv del i denne opgave.
Lad os være på højde med situationen! Vi har i mange år talt om den teoretiske værdi, og denne teoretiske værdi har i dag forværret betingelserne for værdiansættelse af lån til personer med dårlig kreditværdighed.
Lad os være på højde med situationen! Med hensyn til kreditvurderingsbureauer opfylder IOSCO's adfærdskodeks ikke de krav, som den aktuelle situation stiller. Vi har behov for et reelt konkurrencedygtigt marked uden interessekonflikter, og som er kendetegnet ved større gennemsigtighed.
Lad os være utopiske og håbe, at udnyttelsen af den finansielle boble, som blev skabt på denne måde, endelig vil begynde at frigive kapital til de langsigtede investeringer, som Europa har behov for med henblik på at imødegå klima- og energiudfordringen. Utopi kan nogle gange være den bedste form for realisme.
Andrea Losco
(IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Her i Parlamentet skal vi nu igen tage et spørgsmål op, som vi allerede behandlede i juli. Dengang gav man udtryk for en vis usikkerhed med hensyn til den krise, der var på vej til at ramme euroområdet. Det var en krise, som var ventet, sådan som det fremgik af de nyheder, der kom fra USA.
Man havde længe vidst, at boligpriserne i USA var overdrevent høje, at det amerikanske system gjorde det alt for let at låne penge til insolvente personer, og at disse lån havde ekstremt høje renter. Derfor var det uundgåeligt, at dette førte til turbulens på verdensmarkedet.
Hvem var det, der spillede en rolle i den forbindelse? Det var investorerne og borgerne - navnlig de amerikanske borgere, men også europæiske borgere, som nu lider under de negative konsekvenser heraf, dvs. borgere, investorer og sparere. Spørgsmålet er så, om Parlamentet og institutionerne i almindelighed ønsker at beskytte sparerne. Hvis man vil beskytte sparerne, er man nødt til at forstå, hvilken rolle de andre aktører har spillet i denne sag eller i dette scenario, og hvilken rolle ratingbureauerne har spillet. De er ofte meget inkonsekvente og har konflikter, der ikke bliver gjort noget ved. Efter min mening bør der være regler og standarder for alt dette.
Krisen fremhævede ligeledes et stort modsætningsforhold på et tidspunkt, hvor ECB er tvunget til at skabe finansielle bevægelser på markedet og samtidig hæve renten for at imødegå risikoen for inflation. Lad os håbe, at denne situation ikke varer ved.
Når dette sker, betyder det dog, at vi er nødt til at overveje, hvordan standarderne for personers adfærd på den internationale scene - eftersom der er tale om en krise, der endnu en gang har fremhævet globaliseringens aspekter - kommer til at gælde for alles adfærd.
Guntars Krasts
(LV) Hr. formand! Den nuværende finansielle ustabilitet burde ikke komme som nogen overraskelse, men da den manifesterede sig, blev alle chokerede. Usikre forbruger- og ejendomslån førte til en stigende efterspørgsel på likviditet. Korrektionerne på markedet forekommer, fordi penge gennem længere tid har været for billige, og det har udhulet standarderne for evaluering af investeringer. Manglende tillid til markedet har skadet selv attraktive aktiver, som ikke burde have været genstand for den nedadgående priskorrektion. Vi kan nu være sikre på, at lettilgængelige, billige penge ikke skaber stabil vækst. Grundlaget for en stabil vækst er en proaktiv reform af systemerne, effektive investeringer og markeder, der fungerer mere frit og gennemsigtigt. I øjeblikket frygter man mest, at likviditetskrisen bliver til en insolvenskrise. Den ustabilitet, der begynder som en likviditetskrise, kan udvikle sig til en insolvenskrise, eftersom markedsdeltagerne er overbeviste om, at deres viden er utilstrækkelig og derfor vil være uvillige til at låne til hinanden. Ejendomskrisen kan have alvorlige følger i flere EU-medlemsstater, ikke kun i USA. Investorer og sparere vil ikke genvinde tilliden til finansmarkedet, før de er overbevist om, at vurderingerne er korrekte. Det betyder, at præmien på risici kan stige, og at erhvervslivets og husholdningernes forbrug vil falde. Dette vil reducere investeringsbevægelserne og i nogle tilfælde sætte dem helt i stå. Europas beslutningstagere inden for finanspolitik og monetær politik skal være klar til dette. Hovedansvaret for at stabilisere situationen ligger hos de politikere, der udformer finanspolitikken. Inden for den monetære politik kan vi forvente lavere rentesatser, hvilket mange europæiske politikere har længtes efter. Samtidig bør markedet ikke fastholde den fejlagtige opfattelse, at de risikable investeringer vil vare ved. Både lånesatser og krav om garantier bør reducere den moralske skade, som en sådan overbevisning vil give anledning til. På langt sigt skal centralbankerne forbedre lovgivningsmekanismerne på finansmarkederne for at skabe større klarhed og sikkerhed på disse markeder. Tak.
Karsten Friedrich Hoppenstedt
(DE) Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Det samlede omfang af den følte instabilitet på de globale finansielle markeder er endnu ikke defineret på nuværende tidspunkt. De svage punkter i den globale økonomi er kredittageres dårlige bonitet på det amerikanske boliglånsmarked og fejlvurderingerne af kreditrisikoen ved aktiver og deres korrektorer. Man kan stille spørgsmålet om, hvor Basel II var i den nuværende fase i USA. Jeg ved, at Basel II ikke er der endnu, men det havde været en hjælp.
Hidtil er en boliglånsvolumen på 120 milliarder dollars blevet tilpasset i USA. Det alene udløste et rentetilpasningschok af kendt omfang. I forbindelse med ca. 700 milliarder yderligere lån udestår tilpasningen i de kommende to år. En høj grad af sensibilitet hos investorerne forstærkede dilemmaet. Deres tillid til og appetit på risikofyldte investeringer er forringet. Selv bankdirektioner indrømmer i dag, at de ikke vidste, hvad de gjorde. Manglende investeringstillid og realistiske vurderinger forhindrer i øjeblikket en tilbagevenden til det vante niveau - en proces, som helt sikkert vil kræve tid og heller ikke vil gøre holdt ved en professionel besættelse af banktilsynsorganer.
Tillid kan ikke registreres statistisk i matematiske formler. Gennemsigtighed derimod skaber og får tillid og letter risikovurderingen. Hr. kommissær! De nævnte Solvency II. På forsikringsområdet har risikoen fra hedgefonde og "subprime mortgages" hidtil snarere været lille. Det skal også fortsætte sådan. Derfor vil Solvency II skabe de rigtige tiltag og incitamenter.
Alternative investeringer, f.eks. hedgefonde og "asset backed securities", som ofte også løber en subprimerisiko, forsynes i henhold til de nuværende forslag i standardporteføljen af Solvency II med en egenkapitalhenlæggelse på 45 %. Det kan synes af meget ved første øjekast, men der er et klart incitament for virksomheder til at presse en bestemt hedgefond til at offentliggøre sine investeringer over for investor. Jeg mener, at der gælder ét forhold her: Kun hvis man har den nødvendige knowhow, skal man investere i mere risikofyldte investeringsaktiver.
Europa-Parlamentet har længe krævet, at det er nødvendigt med gennemsigtighed i forbindelse med konkrete finansielle produkter og mekanismer. Kommissionens udarbejdelse af yderligere gennemsigtighedsregler ved over 9.000 eksisterende hedgefonde har været ønsket længe. Gennemsigtighedsregler er også nødvendige for ratingbureauer. Begge dele ville støtte en mere realistisk vurdering af globale lånerisici.
I de forløbne år er de europæiske husholdninger og erhvervslivet på mange måder blevet forgældet. Synderne i forbindelse med optagelse af tillokkende lavtforrentede lån fører automatisk til uligevægt mellem monetære og realøkonomiske ydelser.
Ieke van den Burg
(EN) Hr. formand! Der er meget at sige om denne finansielle krise, men jeg vil benytte mine korte to minutter til at fokusere på tre områder, hvor jeg mener, det er nødvendigt, at vi gør noget.
Det første er manglen på regulering. Adskillige medlemmer har sagt dette allerede. Komplicerede nye produkter og i særdeleshed spredningen og securitisationen af risici er noget, som er et nøgleelement i denne krise. Det blev solgt til os som en perfekt metode til at undgå risiko på, men det er nu klart, at spredning også har betydet en spredning af risiko og af den usikkerhed, der nu findes alle vegne.
Det andet element i forbindelse med regulering drejer sig om, at disse operationer stort set finder sted uden for det regulerede marked: salg uden for børsen og fra hedgefonde, som det allerede er blevet nævnt. Jeg mener virkelig, at vi må undersøge, hvor disse blinde pletter fører hen. Jeg ved, at hr. McCreevy ikke er enig, men jeg synes virkelig, det er på høje tid nu at se på muligheden for regulering - ikke at overreagere, ikke at gå i panik, men virkelig at foretage en seriøs undersøgelse. Det er det, Kommissionen bør gøre.
Et andet element er manglen på oplysninger og gennemskuelighed. Det er også blevet nævnt af adskillige. Jeg vil også gerne nævne kreditvurderingsbureauerne og de regnskabsregler, som fru Berès også nævnte - spørgsmålet om en rimelig værdi. Det hænger sammen med det tredje, jeg vil sige, som drejer sig om manglen på koordinering og samarbejde. Det er et element, som vi nu har set i de aktioner, som Den Europæiske Centralbank har foretaget, hvorved den ganske vist skaffede likviditet, men ikke havde de fornødne informationer og fortsat ikke har midler til at straffe dem, der har forårsaget krisen. Der bør være en langt tættere forbindelse mellem Den Europæiske Centralbank og dens viden og de tilsynsførende. Et meget vigtigt element er samarbejde og styrkelse af tilsynet på europæisk niveau, som virkelig har tag på disse fænomener at the oven på markedet og disse nye fænomener.
Jeg har adskillige gange nævnt, at vi har behov for tilsyn på europæisk plan. Folk siger så til mig, selv om de er enige, at man må vente på, at der opstår en krise, fordi det ikke i øjeblikket opleves som påtrængende. Jeg synes, at det nu er på høje tid, og krisen er der, så nu bør vi gøre noget.
Olle Schmidt
(SV) Hr. formand! Sommerens finansielle uro har på en tydelig måde vist, hvor intimt sammenflettede markederne er. Det globale finansmarked er bogstaveligt talt i gang døgnet rundt med millionvis af transaktioner, som påvirker os alle. Med den nye teknik skabes helt andre forudsætninger. Muligheden for at skabe bedre forudsætninger for udvikling i investeringer er øget drastisk. Adgangen til risikovillig kapital er i denne forbindelse vital. De mange nye finansielle instrumenter, som en del har sat spørgsmålstegn ved i dag, har i det store og hele været gode og øget likviditeten og muligheden for investeringer.
At det er godt, at Europa har en stærk centralbank, har vist sig i de forløbne turbulente finansuger. ECB kunne handle hurtigere end kollegaen i Washington og kunne handle hurtigt for at berolige markederne. Det fortjener ECB en lovtale for.
Endnu ved vi ikke, hvilken spredning den amerikanske boliglånskrise vil få fremover. Efteråret vil blive afgørende, i takt med at der udarbejdes ny statistik. Forhåbentlig finder der en normal markedstilpasning sted uden større krampetrækninger, hvilket vil kunne ramme den regionale økonomi, som jo i grunden er sund i EU. Jeg håber ikke - i modsætning til en del af kollegerne her, åbenbart - at vi overreagerer i Europa og tror, at løsningen altid hedder mere regulering, og for hurtigt beslutter præcis det, som kommissær McCreevy sagde. Trods amerikanernes Sarbanes-Oxley-lov, med vidtgående reguleringer, blev de risikofyldte boliglån ikke opdaget i tide. Et velfungerende finansielt marked kræver en afbalanceret adfærd. Et spillerum for nye metoder kombineret med lovgivning, som styrker forbrugernes interesser. Her synes jeg, at MiFID er et godt eksempel.
Åbenhed og gennemsigtighed er nøgleord for mig som liberal, også når det handler om de finansielle markeder. Jeg efterlyser også større samarbejde mellem EU's finansmyndigheder for at modvirke og have et handlingsberedskab i krisesituationer.
Hr. formand, kære kommissærer! Jeg vil ikke undlade at komme med en randbemærkning: Når det blæser verden over, viser det sig, at en lille valuta og et lille marked som det svenske påvirkes lynhurtigt. Sommerens hændelser har givet mig yderligere en grund til en svensk tiltrædelse af eurosamarbejdet.
Mario Borghezio
(IT) Hr. formand, mine damer og herrer! En alvorlig trussel om sammenbrud hænger også over de europæiske banker efter subprimelånene. Mange af deres forvaltningsfonde blev på en uansvarlig måde fyldt med afledte produkter. Der er stor risiko for smitte via private equity. Bankerne prakkede på en uansvarlig måde de institutionelle investorer og dermed også sparerne realkreditobligationer på ved at præsentere dem som AAA-ratede, der teoretisk set er uden risiko ligesom statsobligationer, i stedet for obligationer med en meget høj risiko for misligholdelse ligesom negative equity-lån.
Spekulationen, som fik frit spil på det globaliserede finansmarked, fik småsparerne til at tro, at afledte produkter var de vises sten i det tredje årtusinde. Intet er mere forkert. Kædereaktionen er langtfra forbi, og de egentlige ansvarlige, nemlig de højere finansers skjulte bagmand, forbliver ustraffede. Her nøjes man med at anklage ratingbureauerne, men hvorfor gav man lov til, at vurderingen af og kontrollen med finansielle produkters risiko blev overladt til selskaber, der er dybt involveret i og har interesse i væksten på et marked, der er gennemsyret af spekulation?
Vær modige nok til at indse, at det ikke bare er forkert brug af afledte produkter, der er skadelig, men de afledte produkter i sig selv. Afledte produkter er for realøkonomien, hvad åger er for opsparingen og den produktive økonomi. Det lærte vi af den store amerikanske digter Ezdra Pound, som sagde i sin canto, at "med åger har ingen mand et solidt hus af sten, hvor hver blok er tilskåret og pudset, så den pynter på facaden, med åger ser ingen mand Gonzaga, man maler ikke for at have kunst derhjemme, men for at sælge, sælge hurtigt og med fortjeneste, en naturstridig synd. Pietro Lombardo blev ikke den, han var, med åger, Duccio blev ikke den, han var, med åger, heller ikke Piero della Francesca eller Zuan Bellini, "La Calunnia" blev ikke malet med åger, Angelico blev ikke den, han var, med åger. Åger gør ciselering rusten, gør kunst og kunstneren rusten. Åger kvæler barnet i moders skød, standser den unge mands kurtisering, skaber lammelse i sengen, ligger mellem bruden og hendes brudgom". Med åger regerer man ikke verden, og med åger beskytter man ikke de udbredte interesser hos ærlige mennesker, der arbejder, producerer og sparer op.
(Formanden fratog taleren ordet)
Poul Nyrup Rasmussen
(EN) Hr. formand! Denne finansielle krise bør vække os alle, og også hr. McCreevy. For blot nogle få måneder siden forsikrede hr. McCreevy os om, at talen om finansielle risici og kriser var teoretisk, og at vi aldrig ville løbe ind i nye bobler. Nu er vi lige kommet ud for en, hvilket har alvorlige konsekvenser ifølge dagens Financial Times, OECD og andre kvalificerede institutioner.
Jeg har fire spørgsmål til hr. McCreevy.
For det første, hvis vi ser på derivaterne - kreditderivater, kreditmarkeder - bebrejder De finansvirksomhederne og siger, at det ikke er godt nok. Jeg siger, at vi ikke ved noget om, hvad der foregår. Er De nu parat til at foreslå en offentlig klassifikation af de komplicerede derivater på en sådan måde, at de offentlige og private institutioner kan vejlede os om den risiko, der er forbundet med dem? For det er umuligt i dag.
Mit andet spørgsmål drejer sig om interessekonflikt. Hvis vi tager de vigtigste mæglere, hedgefondene og de private kapitalfonde, ser vi, at de er indviklet i et kompliceret netværk af interesser: De tjener penge hos hinanden, handler med hinanden, og vi ved ikke, hvad der foregår. Er De nu parat til at indføre regler om gennemskuelighed, offentliggørelse og ansvarlighed, der giver os en reel chance for at regulere markedet?
Mit tredje spørgsmål drejer sig om pensionsfondene. Vi ved, at lønmodtagerne og arbejdstagerne taber penge ved at sætte penge i hedgefonde, der spekulerer på derivatmarkedet. Er De nu parat til at indføre regler, der kan beskytte pensionsfonde og forsikringsselskaber, der prøver at administrere lønmodtagernes penge i fremtiden, så de har en interesse i at spare op og ved, at tabene bliver begrænsede?
Mit fjerde og sidste spørgsmål er følgende: Hvordan kan De forsvare, at hedgefonde, private kapitalfonde og investeringsbanker er den sidste bastion på de internationale og finansielle markeder, der ikke er reguleret? Vi har præcedens for at regulere banker og investeringsselskaber; hvorfor skulle hedgefonde, private kapitalfonde og investeringsbanker så være sidste bastion Jeg kan ikke forklare det, De kan ikke forklare det. Det er på tide at sætte de fælles interesser forrest, og det er derfor, vi har behov for regulering.
(Bifald)
Antolín Sánchez Presedo
(ES) Hr. formand! Himlen er endnu ikke klar efter den netop overståede storm. Og parallelt med usikkerheden er der et krav om økonomisk stabilitet, finansiel sikkerhed samt en øget jobskabelse.
Krisen er en fantastisk mulighed for at tage fat på fire områder.
For det første at begrænse dens indvirkning på den samlede økonomi. Markedet har reageret med børsuro og en forværring af de finansielle betingelser. Den Europæiske Centralbank har reageret med at tilføre likviditet, og det er positivt.
De finansielle institutioner har allerede forhøjet rentesatserne over for deres kunder og taget forskud på de rentestigninger, der kunne forventes om et par måneder, idet de har taget hensyn til den positive økonomiske udvikling og udtalelserne fra Den Europæiske Centralbank. Jeg håber, at Den Europæiske Centralbank handler afbalanceret og fornuftigt af hensyn til vores økonomi.
For det andet for at forbedre risikostyringen og den økonomiske styring. Der findes en symmetri mellem det globale marked for finansielle tjenester og det nationale regulerings- og overvågningssystem. Hvis EU ikke fremmer disse målsætninger på integreret vis inden for EU, kan den ikke foreslå det på globalt niveau, ligesom den ikke kan beskytte sine borgere og forsvare sine interesser.
For det tredje for at gøre markedet mere gennemsigtigt. Det kan være positivt at diversificere og sprede risikoen, men det forhindrer ikke en kontrol af markedsrisiciene. Der bør træffes foranstaltninger for at få overblik over de finansielle risici.
Og sidst, men ikke mindst, for at aktørerne bliver mere ansvarlige. At tilbyde debitorer med ringe muligheder pantebreve til meget høje, nærmest ågerlignende priser på et tidspunkt, hvor renterne stiger, og hvor den stigende tendens på boligmarkedet er ved at være slut, er en kilde til problemer.
De banker, der slækkede på kravene i forbindelse med långivningen på grund af muligheden for at overdrage lånene, de kreditvurderingsbureauer, der ikke advarede om værdipapirernes kvalitet, investorerne, der skødesløst erhvervede dem, og de institutioner, der finansierede dem uden yderligere garantier, har et ansvar, og vi skal sikre, at dette ikke sker igen.
Peter Skinner
(EN) Hr. formand! Processen med subprime-lån har bestemt været et stort problem, der har forårsaget den finansielle turbulens, vi har været vidne til denne sommer. Det var klart, men hvad der er mindre klart, er, hvordan man identificerer investorer og modparter, som kan være og fortsætter med at være pressede, og det er helt afgørende for os at få opklaret dette.
Dette skyldes primært, som vi har hørt i dag, at de finansielle instrumenter er så indviklede, at nogle betragter dem som en slags alkymi. Men vi må omhyggeligt og forsigtigt se på, hvad vi skal gøre ved disse og andre resultater, der er blevet forårsaget af denne turbulens. En overreaktion kan være lige så skadelig som det, der allerede er sket, da vi oplever, at prisen på kredit stiger som resultat heraf. Det er ikke godt for Lissabon-processen, må vi huske på.
Så hvad er der faktisk sket i USA for at lukke af for nogle af disse problemer? Det kan siges, at brønden lige er blevet kastet til, nu da barnet er druknet, og det vil være rigtigt. Men stort set var markedet for subprime-lån uden regulering. Det er en kendsgerning, som er blevet håndteret meget direkte, hører jeg, idet industrielle regulerings- og lovgivningsinitiativer nu er på vej. Samtidig er der blevet nedsat en arbejdsgruppe på højt plan under Det Hvide Hus' auspicier for at se på kreditvurderingsbureauerne og avancerede finansielle instrumenter.
Hvad vi kan udlede af dette, er, at det er afgørende at arbejde tæt sammen med USA og andre globale markeder, da vi deler de samme konklusioner om gennemskuelighed på disse markeder. Hvis vi ikke gør det, risikerer vi, fordi de globale markeder er så tæt sammenfiltrede, at miste meget af den fordel, vi kunne få af de konklusioner, som vi bør dele.
Hvad er der sket i EU, og hvad er der sket i USA? Jeg nærer nu en vis tillid til Kommissionen og naturligvis til Den Europæiske Centralbank og Federal Reserve Bank i USA med hensyn til, hvad de har gjort. De har hjulpet med at få markederne til at falde til ro, hvilket præcis var, hvad vi trængte til.
Men jeg er enig med nogle talere her i dag om at opfordre til en passende reaktion, og jeg kan stå fast ved det i forbindelse med den tillid, jeg nærer. Jeg mener, at securitisation og instrumenter til særlige formål, som vil være underkastet nøje inspektion sammen med kreditvurderingsbureauerne, må underkastes større overvågning og mere gennemskuelighed - det er klart, som fru Berès allerede har sagt. Men lad os være klar over, at det er vanskeligt for mange af os at forstå de indviklede finansielle instrumenter, og at kreditvurderingsbureauernes rolle er åben.
(Formanden fratog taleren ordet)
Udo Bullmann
(DE) Hr. formand! Vi europæere deltager som investorer på det marked, som vi taler om i dag, med knapt 10 %, altså ca. 300 milliarder euro. Vi ved ikke præcis, hvor stor andelen af de dårlige risici er blandt disse 300 milliarder euro, men disse 300 milliarder euro er ikke småting, de udgør knapt tre gange summen af det europæiske årsbudget, og virkningerne af den nuværende krise kan allerede mærkes i dag. I det land, hvor jeg kommer fra, Tyskland, den største samfundsøkonomi i EU, har vi konjunkturforventninger, der er korrigeret nedad. Vi har en betydeligt dyrere tremåneders-pengemarkedsrente, dvs. at virksomheder, som er sunde, men som har brug for mellemfinansiering, kan forvente vanskeligheder.
Jeg vil vide, hvilke konsekvenser vi drager heraf. Næsten alle talere har i dag talt om ratingbureauerne. Hr. McCreevy! Hvis jeg som borger interesserer mig for en status på denne diskussion, kan jeg på internettet finde følgende indlæg med en henvisning til en tale af Dem i Dublin den 5. april 2005:
(EN) "Credit rating agencies will not be subject to EU regulation for the present, said Internal Market Commissioner Charlie McCreevy in a speech in Dublin on 5 April 2005. Commissioner McCreevy said he did not intend to issue specific regulation for credit ratings agencies (CRAs) but the possibility would be kept under "continual review". He warned that he was putting the industry "on watch"." ("Kreditvurderingsbureauerne vil ikke blive underlagt EU-regulering for indeværende", sagde kommissær for det indre marked, Charlie McCreevy, i en tale i Dublin den 5. april 2005. McCreevy sagde, at han ikke havde til hensigt at indføre konkrete bestemmelser for kreditvurderingsbureauer, men muligheden ville være under "stadig overvejelse". Han advarede om, at han satte industrien "under overvågning".)
(DE) Hr. kommissær! Hvornår er vi i slutningen af overvågningsfasen, hvornår er vi parate til at handle, hvornår er vi i stand til at slukke lyset i ratingbureauernes "blackbox" for engang at udarbejde et offentligt "scoreboard", om deres præstationsevne og deres fejl? Vi lever i et system, som er selvreferentielt, ineffektivt og tydeligt tillukket. Jeg vil gerne have et ærligt svar. Vi kan ikke ved næste valg i 2009 træde foran befolkningen og sige: Vi havde en Kommission, som i fem år på glimrende vis overvågede, hvor problemet er.
Harald Ettl
(DE) Hr. formand! Det var klart nok til Kommissionen! I dag kan man allerede se, at den amerikanske boliglånskrise også vil få negativt mærkbare effekter hos os. Omfanget af udestående boliglån er allerede større end USA's statsgæld. Også de spekulationer, der var baseret på fremtidige værdistigninger for fast ejendom og lavere renter for boliglån, viste sig at være luft. Nu gives der udtryk for en større og større angst for en recession i USA. Imidlertid starter otte ud af 10 recessioner med en ejendomskrise. I dag kan man konstatere, at krisen ganske vist kunne forudses, men også at ratingbureauerne ikke har opfyldt den watchdogfunktion, som de fik tildelt. Meget risikable kapitalformer kan tilføre erhvervslivet og os alle store skader og må derfor ikke overlades til sig selv eller spekulationer. Grundlæggende regler om gennemsigtighed og pligt til offentliggørelse samt kontrol skal sikres. Kommissionen er nu forpligtet til at stille forslag herom.
Benoît Hamon
(FR) Hr. formand! Denne krise er den tredje større krise inden for 10 år. Kunne den have været undgået? Hr. McCreevy siger, at det kunne den. Det kræver, at vi lærer de fattige, at de ikke skal låne penge, når de ikke har nogen.
Hvordan ser realiteterne ud? De amerikanske udbydere af boliglån til personer med lav kreditværdighed er de hovedansvarlige for og hovedaktørerne i denne krise. Med henblik på at øge deres indtjening henvendte de sig til husholdninger i store finansielle vanskeligheder. I 2006 blev halvdelen af lånene ydet uden at kontrollere låntagernes indkomst. Disse långivere har tjent penge på lån, som aldrig skulle have været udstedt. De blev bakket op af deres banker, på trods af at disse er kontrolleret af en bestyrelse, af revisorer og af tilsynsmyndigheder. Dette forhindrede imidlertid ikke bankerne i at låne penge til kreditinstitutter eller i at sælge lukrative, men risikable finansielle produkter til deres kunder med sikring i disse boliglån.
Værdipapirerne med sikring i markedet for boliglån til personer med lav kreditværdighed blev i massivt omfang købt af hedgefonde, som for de flestes vedkommende havde hjemsted i skattelylande, hvor de er undtaget alle regler. Det er således hele kontrol- og tilsynskæden, der har spillet fallit.
Jeg har et simpelt spørgsmål. Hvilke seriøse initiativer vil Kommissionen nu tage for at forhindre, at de finansielle aktører, som strømmede til det amerikanske boligmarked, ikke vender sig mod nye aktiver i morgen og med samme resultat, nemlig en krise på aktiemarkedet og efterfølgende væksttab?
Elisa Ferreira
(PT) Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Finanskriser er aldrig begrænset til finansområdet. Den aktuelle krise vil betyde en yderligere indskrænkning af långivningen, og den er allerede begyndt at presse priserne op i forventning om dette, uanset hvilken beslutning Centralbanken træffer i morgen.
De økonomiske operatørers tillid er også faldet kraftigt, og trods kommissær Almunias optimisme er den økonomiske vækst hverken udbredt eller sikret. Der findes også mange regioner med alvorlige økonomiske problemer.
I dag er det vanskeligt, men jeg vil gerne vide, hvordan man forklarer borgerne, at den alarmerende stigning i husholdningernes gældsætning, de manglende incitamenter til offentlige investeringer, overvurderingen af eksporten af europæisk producerede varer på grund af renteadministration blandt andre faktorer er uundgåelige ofre. Det var den traditionelle løsning til styring af en ikkeeksisterende inflation. I dag er der mere begrænsede muligheder for at håndtere de helt forudsigelige resultater af den uforholdsmæssige risiko, som finansielle operatører løber, og som vi hverken kunne eller ville regulere i tide.
Jeg mener, at man kan udlede to konklusioner. For det første er der behov for bedre regulering, gennemsigtighed og samarbejde på finansmarkederne som allerede nævnt tidligere. For det andet findes der et tvingende behov for at revidere forholdet mellem den monetære politik og dens virkninger på realøkonomien, familierne, investeringerne og beskæftigelsen.
Manuel Lobo Antunes
formand for Rådet. - (PT) Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg skal fatte mig i korthed, især fordi jeg allerede har givet udtryk for Rådets grundholdning til dette spørgsmål i mit første indlæg.
Jeg vil gerne takke alle tilstedeværende for alle talerne og de forslag, De har fremlagt, og sige, at jeg har taget dem og Deres ønsker til efterretning, især dem, der har en mere samfundsmæssig karakter, dvs. de mulige konsekvenser, som turbulensen på finansmarkederne for nylig kan have på borgerne. Vi skal huske på dette som et punkt, der bekymrede flere af medlemmerne.
Jeg vil gerne endnu en gang bekræfte, at vi i formandskabet og i Rådet vil arbejde videre med konvergensen af tilsynspraksis og ligeledes med ordninger og mekanismer, der vil gøre det muligt løbende at forbedre de forsigtighedsmæssige aspekter.
Både Rådet og Kommissionen har nævnt, at alle data, der er til rådighed på nuværende tidspunkt, viser, at vi har nået vores økonomiske og finansielle mål: underskuddene, den økonomiske vækst og beskæftigelsen er stigende. Vi er imidlertid fortsat fuldstændig realistiske om dette, og - da man allerede har nævnt realisme her - vil jeg gerne sige, at formandskabet og Rådet vil være realistiske. Vi vil være opmærksomme på alle disse spørgsmål, på den fremtidige udvikling, og formandskabet og Rådet, som det måtte påhvile dem, og når det er begrundet, vil ikke undlade at træffe de nødvendige foranstaltninger og initiativer for at levere et svar på den uro og de problemer, der måtte opstå.
Joaquín Almunia
medlem af Kommissionen. - (ES) Hr. formand! I forbindelse med uroen - eller krisen, hvis De ønsker at kalde den sådan - på de finansielle markeder i de seneste uger og dens indvirkning på realøkonomien, gentager jeg, at i henhold til vores første estimeringer - og vi offentliggør prognoserne på tirsdag - men også ifølge udtalerne fra andre offentlige private organisationer og institutioner, vil uroen påvirke den økonomiske aktivitet, den økonomiske vækst og beskæftigelsen i de europæiske økonomier i 2007, men effekten bliver under alle omstændigheder meget begrænset.
En god del af resultaterne fra 2007 er allerede sikret på grund af resultaterne fra de to første kvartaler, på grund af den information, der er til rådighed om aktiviteterne i vores økonomier i tredje kvartal og på grund af den positive inerti i forbindelse med den økonomiske genopretning, der er baseret på et godt og solidt fundament, som vi har arvet fra 2006.
Risiciene vil være tydeligere, hvis vi ser på 2008. Allerede i vores prognoser fra maj måned om vækstraterne for 2008 så vi, at de blev påvirket af modningen af den økonomiske cyklus og af indvirkningen af de beslutninger, der er blevet truffet af nationalbankerne på det pengepolitiske område. I Europa og uden for Europa vil finanskrisen, den finansielle uro og den efterfølgende stramning i udlånsbetingelserne fremskynde risikoen for en nedgang i resultaterne for 2008, men jeg mener stadigvæk, at det er for tidligt at komme med en endelig analyse og drage endelige konklusioner i denne henseende.
Eftersom en stor del af de elementer, der har tilskyndet til uroen i de seneste uger, har at gøre med tillid, må vi, hvis vi genvinder tilliden, og hvis vi bidrager med en stringent vision og en stringent diagnose af situationen, som forbedrer eller knæsætter tilliden, håbe, at resultaterne i 2008 bliver bedre eller mindre bekymrende end det, nogen forestiller sig.
Efter min mening er de fleste af indlæggene ret enige i diagnosen om de årsager, der har ført til denne større flygtighed og uro på finansmarkederne, og jeg mener også, at de er enige i, at der skal findes løsninger. Men løsningerne er ikke enkle, og vi bør ikke overreagere.
Ligesom gode skuespillere på teatret bør gode politikere heller ikke overdrive, når der opstår uro. Vi skal gå i dybden med analysen og forståelsen af forholdene, og vi skal forsøge at finde effektive løsninger på de åbenbare udfordringer, vi står over for, og som vi først har opdaget nu.
Hvis vi gennemgår forhandlingerne her i Parlamentet eller Den Internationale Valutafonds eller Centralbankens rapporter om den finansielle stabilitet, Kommissionens egne analyser og vores egne nylige indlæg, vidste vi ikke, hvor meget og heller ikke hvor, men vi vidste godt, at der kunne opstå en sådan uro på grund af udviklingen på finansmarkederne, de avancerede instrumenter og de teknikker, der anvendes af de finansielle institutioner.
Jeg gentager det, jeg sagde i begyndelsen, nemlig at den europæiske økonomi fortsat bygger på et solidt fundament. Euroen beskytter os. Den har endnu en gang vist sin evne til at beskytte og positivt absorbere de shock, der under andre omstændigheder, før indførelsen af euroen, kunne have skabt meget større vanskeligheder for os såvel fra et monetært eller finansielt synspunkt som i vores realøkonomi, og efter min mening har Den Europæiske Centralbank under udøvelsen af sit ansvar handlet fornuftigt og korrekt i august måned.
Charlie McCreevy
Hr. formand! Jeg vil fatte mig i korthed. Jeg er helt enig i, at vi ikke kan tage afslappet på de udfordringer vedrørende overvågning, som mere og mere komplicerede finansielle produkter og finansiering via ikkebalanceførte instrumenter frembyder. Ej heller kan vi være naive og mene, at Basel I, Basel II og Solvency II vil løse de problemer, der er opstået. Der er en vigtig lære at drage af dette, som jeg vil tage op med alle berørte i den kommende tid.
Som jeg sagde i mine indledende bemærkninger, mener jeg, at en let, men principfast regulering er bedst. Jeg er sikker på, at mere regulering nu vil være det værste, vi kan gøre for de finansielle markeder. Under alle omstændigheder tror jeg ikke, at der er behov for mere regulering. Det kunne overraske hr. Rasmussen at få at vide, at jeg er enig i noget af det, han er gået ind for, f.eks. mere gennemskuelighed. Men der er andre måder at nå dette på end via regulering.
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Skriftlig erklæring (artikel 142)
Ilda Figueiredo  
skriftlig. - (PT) Denne forhandling skulle præcisere øjeblikkets centrale spørgsmål, dvs. årsagen til denne situation med finansiel ustabilitet. Det er ikke nok at identificere problemet, når det allerede er blevet åbenlyst. Det er endnu mindre nyttigt at præsentere løsninger, som i praksis kun kan bruges til at afbøde bestemte konsekvenser lige i øjeblikket, men som på kort og mellemlangt sigt ikke vil ændre noget.
Vi ved alle, at realøkonomien er baseret på produktion, distribution og forbrug af varer i henhold til folks behov, hvad enten disse er reelle, forestillede eller skabt af reklamen. Det betyder, at de penge, der er i omløb, bør svare til realøkonomien. Og alligevel har grådigheden hos dem, der ønsker endnu større indtægter, ført til oprettelsen af aktiebørser og spekulative profitter i en slags casinoøkonomi, hvor produktionssektoren sættes i anden række, og man tilskynder til, at systemet baseres på finansiering.
Det er roden til det aktuelle problem, som centralbankerne forsøger at afbøde, ved at sætte endnu flere penge i omløb eller hæve renten. Disse processer har deres begrænsninger og skaber risiko for nye spekulationsbobler eller yderligere skader på realøkonomien, således at familiernes udgifter stiger.
