Genoptagelse af sessionen
Formanden.
Jeg erklærer Europa-Parlamentets session, der blev afbrudt den 19. juni 2003, for genoptaget.

Formanden.
Kolleger, det er min triste pligt at informere Dem om, at hr. Piet Dankert, der var formand for Europa-Parlamentet fra 1982-1984, afgik ved døden lørdag den 21. juni 2003. Piet Dankert var et mønstereksempel på et parlamentsmedlem - beslutsom, ligefrem og oprigtig - der tjente sine vælgeres, sit partis og Europa-Parlamentets interesser. 
Hans indsats for at sikre Europa-Parlamentet mere magt gav os en position, som vi fortsat dagligt nyder godt af i vores arbejde.
Som formand styrede Piet Dankert Europa-Parlamentet gennem en af de vanskeligste faser i EU's historie. Hans egen initiativånd og ikke-konformistiske tilgang, hans konstante interesse for manden på gaden samt hans personlighed og sans for humor var kendetegnende for hans formandskab.
Som historiker mistede Piet Dankert aldrig det langsigtede perspektiv, der gav ham den vision og klogskab, som Europa behøvede dengang så vel som i dag.
På vegne af Europa-Parlamentet har jeg udtrykt min dybeste respekt og medfølelse over for hans familie. Jeg opfordrer Dem til at iagttage et minuts stilhed for vores kollega Piet Dankert.
(Parlamentet iagttog stående et minuts stilhed)
Van den Berg (PSE).
Hr. formand, mine damer og herrer, Piet Dankert fra Stiens på De frisiske Øer, hvis begejstring for socialt demokrati stammer fra hans frisiske bedstefar, startede sin karriere som lærer og gjorde en stor indsats for Europa gennem sine mange roller, hvoraf jeg gerne vil nævne et par eksempler.
Åbenhed. Valget af Piet Dankert til formand for Europa-Parlamentet var første gang, at en beslutning af så stor betydning ikke blev truffet internt i grupperne. Valget blev afholdt i en åben og næsten professional atmosfære og omfattede en pressekampagne. Denne handling var næsten 20 år forud for sin tid. Piet Dankert, monsieur le Président.
Udholdenhed. Som en god europæer troede Piet på korrekt anvendelse af europæiske midler. Han viste interesse for enhver rapport om misbrug. Han var dog også meget interesseret i at finde ud af, om rapporterne var sande. Sommetider var oplysningerne noget fordrejede for at sikre, at sagerne blev taget op af andre organer med flere beføjelser.
Demokrati. I 1979 lykkedes det Piet Dankert at give Europa-Parlamentet lidt karakter ved at anvende budgetlovgivningen som et politisk instrument med stor opfindsomhed. Han truede med, at Parlamentet ville stemme imod budgettet, og det var nøjagtig det, der skete. Kommissionen og Rådet har lige siden været nødt til at tage Europa-Parlamentet alvorligt.
Visioner. Piet Dankert ønskede et mere socialt og demokratisk Europa med en klart defineret rolle, hvor Europa viste sin solidaritet. Piet Dankert viste sig i denne sammenhæng som en fornuftig og realistisk repræsentant for det europæiske ideal. Som Europaminister stillede han forslag om et mere demokratisk Europa under det hollandske formandskab i Maastricht i 1992. Regeringerne var ikke helt parate. Piet Dankert observerede med tilfredshed, at resultaterne af konventet ikke afvigede så meget fra hans egne forslag for alle de år siden.
Nydelse. I 1979 traf Piet Dankert en meget bevidst og gennemtænkt beslutning og valgte Europa-Parlamentet frem for den hollandske regering. Ifølge Piet Dankert var det sjovere og mere spændende at være beskæftiget med internationale spørgsmål. Han vidste også, hvordan man skulle nyde de behagelige sider af jobbet. Fra tid til anden var Piet endda i stand til at nyde et måltid, der ikke bestod af meget andet end en ostemad og et glas kærnemælk.
Forholdet til andre. Han var ikke til stor ståhej, kunne være meget stædig og ind imellem lidt genert. Han var en venlig og ærlig mand og var i stand til at identificere sig med den politiske tankegang hos personer fra andre lande. I de sidste par dage og under mindehøjtideligheden i går i kirken i Edam var der mange, som bekræftede hans status som Monsieur l'Europe.
Vi håber, at alle disse indtryk, kvaliteter og billeder af Piet Dankert vil være en trøst for hans kone, Paulette, og hans børn.

Formanden.
Parlamentsmedlemmerne husker sikkert, at seks britiske soldater i tirsdags blev dræbt i det sydlige Irak. Disse unge soldater deltog ikke i en militæraktion, men var militære politifolk, der var med til at uddanne irakisk politi i regionen. Deres død er en tragisk påmindelse om de personlige ofre blandt europæiske soldater og civilbefolkninger i regioner som Irak og Afghanistan, der fortsat hærges af konflikter og alvorlige lidelser.
Jeg vil bede parlamentsmedlemmerne om at rejse sig og iagttage et minuts stilhed til deres minde.
(Parlamentet iagttog stående et minuts stilhed)
Formanden.
Det endelige forslag til dagsorden fra Formandskonferencen i overensstemmelse med forretningsordenens artikel 110 og 110a på mødet torsdag den 26. juni er blevet omdelt. Følgende ændringer er foreslået

Roth-Behrendt (PSE).
Hr. formand, jeg har faktisk en indsigelse. Det er en god skik, at vi tager lovgivningen alvorligt og betragter den som vigtig her i Parlamentet. De ved, at vi den dag i morgen, hvilket Formandskonferencen har besluttet i sin visdom, først har en indstilling ved andenbehandling om genetisk modificerede fødevarer og om sporbarhed. Vi har derefter en forhandling under ét om fødevarelovgivning, og den foregår til dels ved andenbehandling, og til sidst er der forhandlinger, som ligeledes foregår ved andenbehandling. Uden at ville ringeagte den mundtlige forespørgsel fra Gruppen De Grønne er jeg overbevist om, at den orden, som Formandskonferencen har foreslået, er rigtig. Jeg forstår, at Kommissionen åbenbart har organisatoriske problemer, men jeg er sikker på og har absolut tillid til, at Kommissionen kan løse disse organisatoriske problemer, og at den også senere på dagen vil være i stand til at besvare dette spørgsmål.
Ford (PSE).
Hr. formand, som De ved, anføres det i den relevante artikel, at der skal være en forhandling og en afstemning. Jeg går ud fra, at der også vil være en forhandling, som det anføres i artiklen.

Formanden.
Som jeg forstår det, drejede forespørgslen sig om en afstemning om beslutningen, ikke om en forhandling. Men hvis De også ønsker en forhandling, kan den tilføjes til sidst på tirsdag, da dagsordenen for onsdag allerede er fuld.
(Formanden konstaterede, at der ikke var nogen indsigelser til forslaget)
De Rossa (PSE).
Hr. formand, jeg vil rejse sagen om Det Europæiske Ungdomsparlament og finansieringsrammen på 180.000 euro, som Europa-Parlamentet godkendte for 2003.
Problemet er, at Det Europæiske Ungdomsparlament nu risikerer at skulle aflyse det arrangement, det har planlagt i tidsrummet fra den 11.-20. juli, fordi Kommissionen nægter at bekræfte, at førnævnte beløb er til rådighed for arrangementet.
Jeg vil opfordre Dem, hr. formand, til hurtigst muligt at kontakte Kommissionen for at sørge for, at pengene er til rådighed, eller at der i det mindste sendes et brev for at bekræfte, at pengene er tilgængelige, så disse unge mennesker, der trods alt er fremtidens politikere, der skal videreføre denne og andre EU-institutioner, kan fortsætte deres arbejde. De skal have denne bekræftelse hurtigst muligt, fordi de har brug for midlertidig finansiering for at løse de problemer, som Kommissionen har skabt.

Formanden.
Vi vil kontakte Kommissionen om sagen i eftermiddag.

Napoletano (PSE).
Hr. formand, mindre end en måned efter besøget i Parlamentet fra formanden for Den Demokratiske Folkerepublik Algeriet, hr. Bouteflika, som skulle have styrket båndene mellem EU og Algeriet, er der sket noget alvorligt. Den algeriske FN-ambassadør har anmodet om, at repræsentanten for De Forenede Nationers Udviklingsprogram forlader Algeriet. Verdensbanken har besluttet at suspendere alle programmer i landet indtil præsidentvalgene i 2004. Hr. formand, jeg ønsker at anmode om, at der sendes et svar fra Parlamentet til Algeriets præsident og den algeriske regering, og at der sendes en støtteskrivelse til FN's generalsekretær og den involverede person. Jeg vil også opfordre Kommissionen til at arrangere et møde med FN om situationen i landet med hensyn til retsreformer og især jordskælvet. Jeg håber, hr. formand, at De vil følge min opfordring.

Schmidt, Olle (ELDR).
Hr. formand, De var meget hurtig til at fastlægge arbejdsplanen. Jeg vil gerne have, at betænkningen om Østrigs initiativ til oprettelse af en fortegnelse over såkaldt sikre lande på asylbehandlingsområdet tages op til beslutning uden forhandling i overensstemmelse med forretningsordenens artikel 110a. Jeg har været ordfører for betænkningen i Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender, og betænkningen blev vedtaget med 27 jastemmer og 2 nejstemmer.
Det ville være uheldigt, hr. formand, hvis en afgørelse på dette område skulle vente helt til september. Jeg ville gerne have haft en forhandling, men det ville være godt, hvis vi kunne træffe afgørelse i spørgsmålet i løbet af ugen. Med henvisning til artikel 110a vil jeg gerne have, at betænkningen tages op til afstemning i denne uge.
Formanden.
Hr. Schmidt, jeg ønsker ikke at starte en debat om dette emne i øjeblikket. Almindeligvis skal det indberettes til tjenestegrenene på forhånd. Derefter skal det - som jeg har gjort med de øvrige emner, som vi på forhånd er informeret om - fremlægges for Parlamentet til vedtagelse eller forkastelse.
På nuværende tidspunkt må jeg beklageligvis sige, at De er kommet for sent til båden med hensyn til fastsættelse af dagsordenen. Vi behandlede ikke emnet på Formandskonferencen i sidste uge, og vi fik ikke kendskab til det via den relevante procedure i tide til at kunne behandle det her i dag. Vi har allerede vedtaget dagsordenen, og emnet blev ikke nævnt dengang.
Så vidt jeg kan se, har vi fulgt bestemmelserne i forretningsordenen. I den artikel, De henviser til, står det tydeligt, at vi vedtager sådanne ændringer ved mødeperiodens begyndelse. De tog desværre først punktet op, da vi var færdige med den del af proceduren.

Schmidt, Olle (ELDR).
Hr. formand, De har helt ret, men jeg var ikke hurtig nok. Jeg fik at vide, at båden var der i sidste uge, og spørgsmålet blev stillet. Vi kan debattere det til september, men det er uheldigt, fordi sagen skulle have været forelagt Rådet i denne uge. Jeg skal sørge for at være hurtigere næste gang!
Lambert (Verts/ALE).
Hr. formand, jeg vil gerne rejse et spørgsmål, som jeg er blevet opmærksom på via mit arbejde med flygtninge. Det handler om en person af iransk herkomst, der bor i Det Forenede Kongerige, og som under et besøg i Syrien blev bortført af de syriske myndigheder og overgivet til iranerne. Hans navn er Jamil Bassam, og han har boet i Det Forenede Kongerige i 25 år. Han besøgte Syrien med al relevant dokumentation, og han og hans kollega Ibrahim Khodabandeh blev bortført af de syriske myndigheder og overgivet til iranske tjenestemænd.
I lyset af den bekymring, der ofte er blevet luftet her i Parlamentet om situationen i Iran og landets behandling af politiske modstandere, er det naturligvis en foruroligende sag. Jeg beder Dem derfor om at tage sagen op med de iranske myndigheder og gøre, hvad De kan for at få frigivet disse to mennesker på sikker vis.

Banotti (PPE-DE).
Hr. formand, min bemærkning til forretningsordenen er ikke så alvorlig som nogle af de foregående. Jeg har hørt, at det britiske flag hænger ud ad et vindue mellem sjette og syvende etage i Louise Weiss-bygningen. Måske er det udtryk for patriotisk entusiasme, eller måske hænger flaget blot til tørre. Uden for bygningen kan vi ikke se, hvem der er den ansvarlige, skønt jeg har mine anelser.
Kan vi bede den person, der har hængt det britiske flag op, om at fjerne det, medmindre vi alle skal hænge vores flag ud ad vinduerne. Som De ved, hr. formand, er det i strid med reglerne.

Formanden.
Fru Banotti, i Deres egenskab af formand for Kvæstorkollegiet kan jeg kun sige én ting til Dem: PACE!

Nogueira Román (Verts/ALE).
Hr. formand, i går druknede yderligere 10 indvandrere under forsøg på at nå frem til Italien. De ville gerne arbejde i Europa. I de seneste uger har hundredvis af indvandrere lidt den samme tragiske skæbne ved Syditaliens, Andalusiens og De Kanariske Øers kyster. Jeg tager ordet om denne sag endnu en gang i et forsøg på at få Europa-Parlamentet og EU i det hele taget til at træffe de nødvendige politiske foranstaltninger for at undgå disse utilladelige tragedier, så de aldrig sker mere. Lad os i alle tilfælde mindes disse uskyldige mennesker.

Bautista Ojeda (Verts/ALE).
Hr. formand, jeg vil gerne takke Dem på vegne af alle andalusiske fiskere og på egne vegne for den indsats, De har gjort for at overtale de portugisiske myndigheder til at frigive Agustín García, den fisker der, som De ved, har tilbragt over to måneder i fængsel.
Hr. formand, den fiskeriaftale for Guadiana, som ligger mellem Spanien og Portugal, udløber i dag, og det vil være et meget positivt træk, hvis forhandlingerne om en forlængelse af aftalen kunne starte i en atmosfære af venskab og goodwill fra Portugals side ved at frigive den fængslede fisker, samt med et løfte fra alle fiskere om at overholde aftalerne.
Jeg vil gerne takke Dem endnu en gang, og jeg vil bede Dem om ikke at glemme dette spørgsmål og fremlægge forslaget for de relevante myndigheder.

Villiers (PPE-DE).
Hr. formand, ligesom den forrige taler vil jeg også tale om sagen vedrørende hr. Abrahim Khodabandeh og hr. Jamil Bassam, der begge er bosat i min valgkreds. Hr. Khodabandeh - der har boet i Det Forenede Kongerige i mange år, og som har fået flygtningestatus - rejste for nylig til Syrien for at deltage i arbejdet med humanitære foranstaltninger efter krigen i Irak. Han blev med magt ført fra Syrien til Iran, hvor han og hans kollega hr. Bassam fortsat er i forvaring. Hr. Khodabandehs familie og venner er dybt bekymrede over hans skæbne.
Jeg vil bede Parlamentet om at opfordre de iranske myndigheder til at frigive hr. Khodabandeh, da hans deportation er sket i strid med de grundlæggende folkeretlige principper. Vi er meget bekymrede over omstændighederne for deportationen. Jeg vil opfordre Parlamentet til at medvirke i kampagnen for at få frigivet disse to personer.

Formanden.
Som De sagde, rejste vores kollega fru Lambert også dette spørgsmål. Ja, jeg vil forberede en brevveksling med de relevante myndigheder og sende kopier til Dem begge i ugens løb.

Ahern (Verts/ALE).
Hr. formand, jeg vil nævne de gentagne medieomtaler, hvor USA's præsident Bush beskylder EU og EU's ledere for at finansiere Hamas. Sådanne beretninger har floreret i den seneste uge. Jeg vil bede Dem informere præsident Bush om, at der ikke er hold i denne påstand. Under EU-USA-delegationens møde i Rom sidste weekend tilbageviste jeg og andre parlamentsmedlemmer på det kraftigste denne påstand og redegjorde for den stramme budgetkontrol med finansieringen af Den Palæstinensiske Myndighed, der skal sikre, at sådanne midler ikke anvendes uretmæssigt. Jeg vil opfordre Dem til hurtigst muligt at tage sagen op med præsident Bush.

De Keyser (PSE).
Hr. formand, i eftermiddag faldt dommen i sagen om de tre vesterlændinge i Laos. En belgier, Thierry Falise, en franskmand, Vincent Reynaud, og deres amerikanske tolk af Hmong-afstamning er dømt til 15 års fængsel. Det er meget. Allerede i december 2001 vedtog vi en resolution imod vilkårlige arrestationer og den politiske situation i Laos. Vi har en samarbejdsaftale med landet. Jeg ville ønske, at De ville intervenere på vegne af Europa-Parlamentet for snarest muligt at opnå løsladelse af disse personer. Dette kan ske i kølvandet på alle de diplomatiske manøvrer, som nu foregår i forbindelse med denne dom, som overtræder pressefriheden.
Formanden.
Jeg kan oplyse Dem om, at jeg blev gjort opmærksom på denne sag under sidste mødeperiode. Vi har skrevet til de involverede myndigheder. Vi vil også behandle emnet om Laos på torsdag under forhandlingerne om brud på menneskerettighederne, de demokratiske principper og retsstatsprincipperne. Parlamentet vil således få lejlighed til at stemme om en beslutning. Derefter vil vi følge op på sagen på baggrund af forhandlingen.
Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0246/2003) af Lehne for Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked om anmodning om ophævelse af Daniel Marc Cohn-Bendits immunitet (2000/2109 (IMM)).

Lehne (PPE-DE)
Hr. formand, jeg håber ikke, at jeg får brug for alle fem minutter. Denne immunitetsprocedure vedrører en anmodning fra statsadvokaten i Frankfurt om ophævelse af hr. Cohn-Bendits parlamentariske immunitet på baggrund af en politianmeldelse fra et medlem af Landdagen i Hessen. I politianmeldelsen beskyldes hr. Cohn-Bendit for at have hindret politiets efterforskningsarbejde ved - som det fremgår af avisartikler - for nu flere årtier siden sammen med andre at have hjulpet Hans-Joachim Klein, en terrorist, som menes at have deltaget i OPEC-attentatet i Wien, med at flygte til Frankrig.
Under normale omstændigheder ville Parlamentet efterkomme en sådan anmodning, når den bliver fremsat. Der har dog været en række særlige omstændigheder, som har foranlediget Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked til at behandle denne sag anderledes. En af grundene var, at den oprindelige anmodning, som blev fremsendt til os, var - for nu at være helt ærlig - relativt tynd, den havde med andre ord ikke ret meget indhold. Det førte til, at vores daværende udvalgsformand, fru Palacio, i sommeren 2000 - kun få uger efter at anmodningen var blevet fremsendt til os - skrev et brev til de tyske myndigheder og anmodede om yderligere uddybende oplysninger. De tyske myndigheder fremsendte disse yderligere uddybende oplysninger to år senere - så længe har denne proces varet - og udvalget kunne da træffe en beslutning i sagen.
Jeg selv foreslog som ordfører oprindeligt, at man i dette konkrete tilfælde kunne overveje en ophævelse på vilkår, således som der åbnes mulighed for i vores forretningsorden, men, som jeg nævnte før, så er denne sag forbundet med en række særlige omstændigheder, som har gjort, at et stort flertal i udvalget fandt det rigtigt ikke at ophæve immuniteten i dette konkrete tilfælde. Det var den fremherskende mening i udvalget.
En af grundene til det er, at i hvert fald nogle af hr. Cohn-Bendits aktiviteter dengang blev gennemført på foranledning af den tyske efterretningstjeneste, eller med dens direkte eller indirekte medvirken. Det er under alle omstændigheder lidt ejendommeligt, at efterretningstjenesten involverer sig i den slags, mens samme lands påtalemyndigheder på den anden side forsøger at gribe ind over for den. En andet punkt var, at hr. Cohn-Bendit gav udtryk for, at efterforskningen var rettet mod ham alene og ikke mod alle de andre, som blev nævnt ved navn som mulige medskyldige i denne avisartikel. Det tredje punkt vedrører retssagen mod terroristen Hans-Joachim Klein, som for længst er afsluttet, hvor dommeren i dommens præmisser udtrykte beundring for det, som hr. Cohn-Bendit havde gjort, og fremstillede det som et typisk eksempel på, hvordan konstruktiv hjælp kan medvirke til, at sådanne personer bryder med terrormiljøet.
På den baggrund kom udvalget frem til, at en ophævelse af immuniteten ikke vil være berettiget grundet de særlige omstændigheder i denne sag. Jeg vil gerne slå helt fast, at det ikke er ensbetydende med, at vi beskylder statsadvokaten i Frankfurt for fumus persecutionis, altså for at have haft politisk forfølgelse af hr. Cohn-Bendit til hensigt. Det er noget, som jeg også vendte mig mod gentagne gange under debatten i udvalget, fordi en tysk statsadvokat ifølge Tysklands gældende immunitetslovgivning ganske enkelt ikke kan handle anderledes. Han må ikke engang udarbejde en sagsakt eller indlede efterforskningen, før der er truffet endelig afgørelse om ophævelse af immuniteten. Men i betragtning af omstændighederne som helhed i dette enkeltstående tilfælde forekommer det os - navnlig med henblik på de relativt nært forestående valg til Europa-Parlamentet - rimeligt ikke at ophæve immuniteten i dette tilfælde. Jeg anmoder plenarforsamlingen om at støtte udvalgets forslag.

Zimeray (PSE).
Hr. formand, jeg er af samme mening som ordføreren. Jeg vil gerne benytte lejligheden til at sige et par ord om de årsager, som får os til at overveje, at vi står over for det, vi kalder fumus persecutionis, nemlig det, der i en straffesag giver indtryk af, at der foregår noget andet end ønsket om at lade lov og ret ske fyldest på en værdig og normal måde.
Først og fremmest er hr. Cohn-Bendit, som betænkningen gør opmærksom på, den eneste, som er blevet retsforfulgt blandt flere personer, som kunne være blevet det af samme grunde, hvilket for mig allerede er et kriterium.
Det andet kriterium er den sene retsforfølgelse. Den starter, som ved et tilfælde, lang tid efter hændelsesforløbet. Naturligvis består denne sags problem i, at de hændelser, som hr. Cohn-Bendit retsforfølges for, ligger langt forud for hans mandat. Det er netop på grund af, at retsforfølgelsen opstår på et tidspunkt, hvor han er EU-parlamentsmedlem, at vi skal sætte spørgsmålstegn ved den.
Desuden stammer denne klage - og jeg tilføjer, at det er et vigtigt indicium for mig - ikke fra nogen tilfældig person. Den stammer fra et parlamentsmedlem på den modsatte fløj af hr. Cohn-Bendit, som har gjort retsforfølgelsen til en del af sin politiske kamp. For at blive overbevist er det tilstrækkeligt at studere de sejrrige avisartikler og annoncer, som er udgået fra klageren lige efter sigtelsen, eller lad os sige anklagemyndighedens videresendelse af hans klage over hr. Cohn-Bendit.
Jeg tror, at alt dette får os til at tænke, at hr. Cohn-Bendit ikke ville være blevet retsforfulgt, hvis han ikke havde været parlamentsmedlem. Derfor står vi i virkeligheden over for et fumus persecutionis, som ordføreren understregede, og der er grund til at opretholde hr. Cohn-Bendits immunitet.
MacCormick (Verts/ALE).
Hr. formand, jeg vil gerne fremhæve nogle ting i forbindelse med min støtte til det, som hr. Lehne sagde ved forhandlingens start. Først og fremmest er det en sag, der ligger offentligheden meget på sinde, men som har været fremme i offentligheden i lang tid. Det drejer sig om et hændelsesforløb, som hr. Cohn-Bendit ikke blot ikke har nægtet, men som han også offentligt har indrømmet. Det drejer sig om et hændelsesforløb, hvor hr. Cohn-Bendit blev rost af den domstolsmyndighed, der behandlede hr. Kleins retssag for nogle år siden, idet domstolen fremhævede modet og samfundsånden hos de personer, der havde medvirket til at få den anklagede til at træde frem fra sit skjul og overgive sig til de offentlige myndigheder. Der er således ikke tale om, at nogen i det skjulte forsøger at undgå beskyldninger eller offentlig retfærdighed, men om en person, der åbent har erkendt sine handlinger.
Hr. Lehne havde helt ret i, at der ikke kan være tale om, at anklagemyndigheden i Frankfurt selv har luskede hensigter. Den har en offentlig pligt til at behandle en klage, der er indgivet på et angiveligt forsvarligt grundlag.
Dermed er det imidlertid ikke sagt, at de personer, der fremsatte beskyldningen for anklagemyndigheden og udløste denne offentlige pligt, er helt blottet for luskede motiver. Når der tages hensyn til to aspekter af offentlighedens interesse her i dag - for det første skal Europa-Parlamentets medlemmer eller andre ikke nyde godt af en overdreven beskyttelse mod offentlig retsforfølgelse, hvor det kræves af omstændighederne, og for det andet er det vigtigt, at valgkampe og den relaterede debat kan foregå uden urimelige gener eller chikanerier af fremtrædende personer - synes der at være en klar afbalancering af den offentlige nytte. Den offentlige anklagemyndighed gør sin pligt, og vi skal gøre vores. I dette tilfælde går denne pligt helt klart i den retning, som Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked har indikeret, nemlig i retning af at afvise at ophæve immuniteten.

Dell'Alba (NI).
Hr. formand, jeg har bedt om ordet for at tale om denne betænkning, da Parlamentet endelig tager højde for den specifikke anmodning fra de nationale myndigheder vedrørende spørgsmålet om immunitet. Vi har i forbindelse med hr. Cohn-Bendit besluttet ikke at ophæve immuniteten af en meget specifik grund, selv om det i sidste ende måske ville have været i hr. Cohn-Bendits interesse at gennemføre retssagen. Da sagen er indledt mange år efter den påståede hændelse, og da der derfor objektivt kunne være mistanke om eller mulighed for, at der på grund af de tyske myndigheders noget sene anerkendelse af hr. Cohn-Bendits eventuelle overtrædelse kunne være tale om fumus persecutionis, er der god begrundelse for Parlamentets og udvalgets holdning, som jeg og mine radikale kolleger støtter. Jeg nævner det, da jeg formoder, at der kommer andre sager, hr. formand, for selv om det er sandt, at vi i nogle lande har indskrænket rammerne for immunitet og begrænset det udelukkende til parlamentsmedlemmernes politiske aktiviteter, er det også sandt, at politiske aktiviteter ikke udelukkende kan begrænses til det, der siges i Parlamentet, i det mindste ikke når det drejer sig om de politiske og retlige systemer, der giver ret til udvidet immunitet for parlamentsmedlemmerne.
Indtil vi har en fælles statut for Europa-Parlamentets medlemmer, og indtil hr. Rothleys forslag bliver vedtaget som lov i EU, håber jeg i relation til denne sag, at det helt specifikt vil være gennemgangen af vores tekster, der vil få regeringskonferencen til at acceptere, at medlemmernes statut skal have en fremtrædende plads i den kommende europæiske forfatning, og jeg vil specifikt henstille til, at statutten for Europa-Parlamentets medlemmer indeholder en bestemmelse om særlig immunitet og særlige privilegier.
Der er ingen tvivl om, at beviset i en sag, der omhandler en politisk handling, kan falde sammen, både i denne og i andre sager. F.eks. vil der, som De ved, snart blive indledt en sag imod hr. Dupuis, som uddelte hash for at vise sin fordømmelse af den italienske lovgivning om narkotika.
Hr. formand, jeg vil slutte af med at understrege, at jeg støtter hr. MacCormicks holdning, og jeg mener, at Parlamentet ved at indtage den holdning vil skabe præcedens i forbindelse med efterfølgende sager.

Formanden.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0243/2003) af MacCormick for Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked om anmodning om ophævelse af Mogens N.J. Camres immunitet (2003/2249 (IMM)).
MacCormick (Verts/ALE)
Hr. formand, dette er en af de sager vedrørende et parlamentsmedlems immunitet, der meget skarpt rejser spørgsmålet om medlemmers immunitet eller ikke-immunitet, når de udfører politiske aktiviteter uden for Parlamentet. Det er helt klart, at meningstilkendegivelser eller stemmeafgivelser her i Europa-Parlamentet aldrig kan gøres til genstand for søgsmål eller retsforfølgning. Det er en vigtig del af debatfriheden i en demokratisk forsamling.
I forbindelse med udøvelsen af deres erhverv deltager medlemmerne af Europa-Parlamentet imidlertid ofte i politiske møder og aktiviteter andre steder, som oftest i deres egne valgkredse og hjemlande - eksempelvis i forbindelse med partikongresser. Den aktuelle sag om hr. Camre skyldes en tale på en partikongres i Danmark i 2001 kort tid efter de fortvivlende hændelser den 11. september.
Under en tale på partikongressen fremsatte hr. Camre nogle meget stærke og efter min personlige mening meget stødende bemærkninger om muslimer, der bor i Vesten. Han sagde, at alle lande i Vesten er infiltreret af muslimer, og at nogle af dem taler pænt til os, mens de venter på at blive mange nok til at slippe af med os på samme måde som i Sudan, Indonesien, Nigeria og på Balkan. Der var andre lignende eller endnu mere ubehagelig bemærkninger.
I henhold til den danske straffelovs § 266 b er det ulovligt at fremsætte udtalelser, hvorved en gruppe af personer forhånes og nedværdiges. I dette tilfælde lød anklagen på, at udtalelserne forhånede og nedværdigede folk i Danmark, nemlig folk med muslimsk tro eller muslimsk familiebaggrund.
I henhold til EU-lovgivningen har et medlem af Europa-Parlamentet, der optræder i sit hjemland, samme immunitet for retsforfølgning og lovmæssige indgreb som et medlem af det nationale parlament. I henhold til den danske grundlov har et folketingsmedlem, der anklages for en lovovertrædelse som den aktuelle, immunitet for retsforfølgning, medmindre Folketinget ophæver denne immunitet.
Vi har fået oplyst, at Folketinget normalt vil ophæve immuniteten i en sag som den aktuelle. Europa-Parlamentet har imidlertid altid med god grund sagt, at vi skal have fælles principper for ophævelse af immunitet, der gælder for alle medlemmer af Europa-Parlamentet i alle lande. Derfor er spørgsmålet ikke, om det danske Folketing ville ophæve immuniteten, men om Europa-Parlamentet bør ophæve immuniteten i et sådant tilfælde, hvor den ordlyd, der er klaget over, efter ethvert almindeligt skøn var meget anstødeligt - for at sige det mildt - men hvor der også ubestrideligt er tale om bemærkninger fremsat i forbindelse med vedkommendes politiske virksomhed.
Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked pålagde mig med rette at undersøge alle fortilfælde, det vil sige Europa-Parlamentets afgørelser vedrørende immunitet i sådanne tilfælde. Det blev tydeligt for de tjenestemænd, der undersøgte sagen, såvel som for mig selv, at Parlamentet har en universel praksis med at nægte at ophæve immuniteten i forbindelse med retsforfølgninger i sager, der er et direkte resultat af et medlems politiske virksomhed.
Skønt jeg selv er dybt forarget over udtalelserne, ser jeg det således som min pligt som ordfører - og det er under alle omstændigheder Retsudvalgets enstemmige opfattelse - at anbefale Parlamentet at meddele de danske myndigheder, at det afviser at ophæve hr. Camres immunitet.
Da jeg gennemgik domspraksis, var det min personlige opfattelse, at vi i årenes løb har ladet den parlamentariske immunitet være temmelig vidtfavnende. Det er ikke passende eller retfærdigt at bruge en individuel sag vilkårligt til at ændre praksis, men det var måske umagen værd, om Udvalget om Konstitutionelle Anliggender gennemgik spørgsmålet om den parlamentariske immunitets rækkevidde. Jeg finder det passende, at Udvalget om Konstitutionelle Anliggender overvejer dette, hvis det til sin tid bliver opfordret til at gøre det. Men det er et andet spørgsmål. Der er ingen tvivl om, at rettens gang med at opretholde Parlamentets mangeårige principper og domspraksis i denne sag vil betyde en afvisning af at ophæve immuniteten.

Lehne (PPE-DE).
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg er enig med hr. MacCormick. Hr. Camres udtalelser, som det drejer sig om her, kan på ingen måde accepteres eller tolereres, og de ville heller aldrig kunne få politisk støtte fra nogen. Men det er ikke det, sagen drejer sig om. Her drejer det sig ganske enkelt om, hvorvidt det er et af de eksempler - som fundet i tidligere sager - hvor vi tidligere har truffet den afgørelse, at et parlamentsmedlems ytringsfrihed ikke kan adskilles fra hans pligter som medlem af Europa-Parlamentet, det vil sige fra hans mandat. Hr. Camre kom med de pågældende udtalelser på hans partis landsmøde i Danmark, og det er et helt klassisk eksempel, hvor man må formode, at han handlede i forbindelse med sit mandat som medlem af Europa-Parlamentet. Jeg vil gerne tilføje, at hr. MacCormicks betænkning og også den udtalelse, som vores sekretariat har været så venlig at udarbejde, klart viser, at vi tidligere har truffet en sådan afgørelse. Jeg mener, at Parlamentet selv har en forpligtelse til fortsat at træffe samme beslutninger, navnlig når det er åbenbart, at der er tale om politisk virksomhed.
I øvrigt vil de forskellige måder, hvorpå de enkelte medlemsstater behandler disse sager, kun kunne løses på lang sigt, hvis der - som hr. Rothley har nævnt i sin betænkning - snart kommer en fælles europæisk immunitetslovgivning. Nøglen hertil ligger hos Rådet. Rådet behøver ganske enkelt blot at vedtage vores statut. Rådet ville også yde et stort bidrag til fremskridt, hvis det måske inden for rammerne af den forestående regeringskonference kunne overveje, om det ikke var hensigtsmæssigt og muligt at ændre protokollen om privilegier og immuniteter i overensstemmelse med vores beslutninger som en del af de nye traktatbestemmelser.

Zimeray (PSE).
Hr. formand, jeg deler også ordførerens konklusioner og i øvrigt i højere grad konklusionerne end den analyse, som leder til dem, eftersom jeg mener, at vi ikke skal hæve hr. Camres immunitet.
Jeg vil dog gerne komme med to eller tre bemærkninger. Den første er, at jeg som sagt deler den foragt, som jeg tror, vi alle føler, for indholdet af hr. Camres udtalelser. Jeg tror imidlertid, at det er vores pligt og et spørgsmål om vores ære ikke at tage hensyn til dem.
Det er rigtigt, at der i nogle år har været en tendens i Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked og generelt i Europa-Parlamentet til at forsvare de udtalelser eller de parlamentsmedlemmer, som retsforfølges på grund af udtalelser eller holdninger, som kunne henføres til en politisk stillingtagen, et begreb, der fortolkes på den bredest mulige måde.
Jeg tror, at vi skal forsvare denne tendens og bekræfte den. Det er i øvrigt også betænkningens konklusion. Det skal vi bekræfte i denne som i andre betænkninger, især i betragtning af at man, når parlamentsmedlemmerne har særlige ansvarsområder, skal være blind for ikke at se, at de også er særligt udsatte. Vi bør tage hensyn til denne udsathed og til den risiko, som hviler på de offentlige aktører i dag. De lokale folkevalgte stilles næsten systematisk til ansvar, og parlamentsmedlemmerne retsforfølges på en ikke mindre systematisk måde på grund af deres udtalelser. Jeg tror, at vi bør tage højde for denne udvikling og beskytte parlamentsmedlemmerne, ikke for at beskytte individet, men derimod institutionen, dens uafhængighed og frihed.
På et tidspunkt, hvor vi i højere og højere grad befinder os i et meningsdemokrati, bør vi absolut træffe foranstaltninger, som giver parlamentsmedlemmerne mulighed for at udtrykke sig frit og pleje deres egen holdning i ly for pression, også af lovmæssig art. Det er essensen i den holdning, som Retsudvalget har indtaget, og det er essensen i betænkningen. Derfor gentager jeg, at jeg tilslutter mig kravet om at opretholde hr. Camres immunitet, uanset hvilke forbehold vi måtte have, og hvilken foragt vi måtte føle for parlamentsmedlemmets udtalelser.
Formanden.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0248/2003) af Zimeray for Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked om anmodning om ophævelse af Francesco Musottos immunitet (2002/2201(IMM)).

Zimeray (PSE)
Hr. formand, denne sag har givet anledning til meget lange forhandlinger og til en række ændringer i Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked, før den mundede ud i en fælles holdning. Disse ændringer er forbundet med denne sags særlige karakter. Vi står som i den foregående sag over for en situation, hvor ytringsfriheden står på spil.
Hr. Musotto retsforfølges for en række udtalelser på italiensk fjernsyn, som faldt lige efter, at han blev valgt ved det almindelige direkte valg, men før Europa-Parlamentet mødtes til det konstituerende møde. Problemet er således, at han, hvis man følger loven til punkt og prikke, endnu ikke "rigtigt" var parlamentsmedlem på tidspunktet for sine udtalelser.
Denne strenge og endda restriktive fortolkning burde få os til at hæve immuniteten for en, der ikke var parlamentsmedlem på tidspunktet for hændelsen. Denne løsning er måske juridisk holdbar. Men den er imidlertid både moralsk og juridisk dybt chokerende. Det er sådan, at der inden for loven både findes bogstavet, men også ånden. Der er ingen tvivl om, at hr. Musotto på det tidspunkt, hvor han blev interviewet af pressen, allerede blev betragtet som et parlamentsmedlem, eftersom journalisten i sin henvendelse til ham begyndte sit spørgsmål med: "Hr. parlamentsmedlem". Det er således indiskutabelt i sin egenskab af parlamentsmedlem, at han blev interviewet, og at han svarede, og enhver løsning, som skulle sigte mod ikke at tilstå ham retten til immunitet eller ikke at forsvare hans immunitet, ville i mine øjne være i modstrid med om ikke bogstavet, så i hvert fald ånden i lovgivningen. Det er den enstemmige udtalelse, som Retsudvalget har affattet efter lange forhandlinger.
Som ordføreren sagde i en tidligere sag, må vi afvige fra fortolkningen af de nationale lovgivninger i sager, hvor det drejer sig om tanke- eller ytringsfrihed. Hvad han end har sagt, må vi absolut forsvare hr. Musottos parlamentariske immunitet, for det gælder vores institutions uafhængighed! Jeg mener heller ikke, at det er godt udelukkende at basere sig på de nationale lovgivninger. I det foreliggende tilfælde kunne det se ud, som om italiensk lov giver immunitet til enhver, der netop er blevet valgt ved et almindeligt direkte valg. Retsudvalget har handlet yderst klogt, modigt og konsekvent ved at fortolke traktaten bredt, for dens holdning er helt på linje med de tidligere beslutninger, som er truffet i lignende tilfælde.
Vi har imidlertid suppleret vores betænkning og vores konklusion med en bemærkning, der sigter mod på det næste konvent og den næste regeringskonference at foreslå at rette denne lovmæssige uregelmæssighed ved en ændring af ordlyden af artikel 3 i akten af 1976. En sådan ændring ville gøre det muligt at sikre optimal beskyttelse af parlamentsmedlemmerne for at garantere dem reel ytringsfrihed, og den ville udfylde det eksisterende retslige tomrum ved omsider at få udøvelsen af mandatet og proklameringen af valgresultaterne i Europa-Parlamentet til at stemme overens. Ånden og bogstavet i lovgivningerne ville således blive forsonet.
Det er grunden til at jeg, hr. formand, mine kære kolleger, støtter opretholdelsen af hr. Musottos immunitet.
Zappalà (PPE-DE).
Hr. formand, som medlem af Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked kan jeg naturligvis fuldt ud tilslutte mig ordførerens bemærkninger. Jeg vil dog gerne fremhæve endnu et hensyn over for Dem, hr. formand, og Parlamentet, som ordføreren, der ikke er italiensk, ikke kunne fremhæve. Hr. Musotto er allerede anklaget for denne handling i Italien. I dette og mange lignende situationer følger man ikke det pågældende princip, når man - i hvert fald i nogle tilfælde - bruger en fejlagtig fortolkning af loven som grundlag. I traktaten er det fastsat, at vi alle på nationalt territorium skal overholde lovene og således også de immuniteter, der gælder for nationale parlamenter. I vores tilfælde tager vi imidlertid ikke højde for - eller nogle har i hr. Musottos tilfælde ikke taget højde for - og det er derfor, jeg pointerer det, hr. formand, at den immunitet, der er udstedt til Europa-Parlamentet - ikke til medlemmerne, men til Parlamentet - altid er fuldstændig uafhængig af nationale ordninger. Ingen - hverken Domstolen eller anklagemyndigheden, der har indledt sagen vedrørende hr. Musotto - har ansøgt Europa-Parlamentet om godkendelse: der har ikke været nogen anmodning eller meddelelse. Hr. Musotto har selv måttet komme med anmodningen og informere os om situationen. Formandskabet og Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked er kommet med en udtalelse, og denne udtalelse vil nu med morgendagens afstemning, forudsat at den stadig er i tråd med forslaget fra Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked, resultere i et parlamentsdokument.
Hr. formand, det er af afgørende betydning, at resultatet af morgendagens afstemning også håndhæves uden for Parlamentet i forbindelse med den pågældende anklagemyndighed, for det er uhyre vigtigt, at det ikke blot er tydeligt for enhver, men - da så meget afhænger af ordet "immunitet" i mit eget land - at det håndhæves som et generelt princip og ikke kun i forbindelse med den pågældende sag. Parlamenter er uafhængige, og det har været retspraksis siden oprettelsen af parlamenter, da disse institutioner blev valgt ved direkte valg. Alt for mange glemmer dette. Hr. formand, jeg anmoder derfor ikke blot om, at Parlamentets beslutning meddeles de personer, der berøres direkte, men om at der fastsættes et klart, præcist og utvetydigt princip, der indtil videre bestemt ikke er fulgt af visse domstole.

Formanden.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (A5-0218/2003) fra Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om Rådets fælles holdning med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om det prospekt, der skal offentliggøres, når værdipapirer udbydes til offentligheden eller optages til omsætning (5390/4/2003 - C5-0143/2003 - 2001/0117(COD)) (Ordfører: Huhne).
Huhne (ELDR)
Hr. formand, dette er ikke helt så tørt eller vanskeligt, som titlen antyder.
Først vil jeg takke mine kolleger i Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål for deres store arbejdsindsats i forbindelse med ændringsforslagene til prospektdirektivet. Jeg vil også takke Kommissionen for dens vigtige bidrag til det, der forhåbentlig bliver et vedtaget sæt ændringsforslag efter afstemningen på onsdag. Jeg vil også takke det græske formandskab - og det tidligere danske formandskab - for forberedelsen af dette særlige dossier. Jeg håber, at der vil være et overvældende flertal for kompromisændringsforslagene med opbakning fra Rådet, og at vi derfor vil få et prospektdirektiv senere i juli, når Økofin-Rådet mødes igen.
Det her er en vigtig del af handlingsplanen for finansielle tjenesteydelser og af oprettelsen af et indre marked for finansielle tjenesteydelser. I stedet for at skulle anvende 15 særskilte prospekter for at nå ud til private investorer i det eksisterende EU vil udstederen af obligationer eller aktier fremover kun skulle anvende ét prospekt. Der vil blive et fælles emittentpas for ikke blot 15, men 25 medlemsstater og et marked med mere end 400 millioner mennesker. Det indre marked for nyudstedelser af aktier og obligationer bliver snart en realitet. Det vil betyde større konkurrence og dermed flere valgmuligheder for investorerne, billigere kapital til erhvervslivet og flere finansieringsmuligheder for mange virksomheder, der måske ikke kunne skaffe kapital, hvis de kun havde adgang til det nationale marked.
Endvidere er denne afgørende fordel - et fælles emittentpas - skabt uden noget af den mindre heldige bagage, der oprindeligt var indeholdt i et noget forhastet forslag fra Kommissionen, og som ville have øget regelbyrden for specielt de mindre børsnoterede selskaber. Med denne aftale bliver der ikke nogen tvungen permanent autorisation eller tvungen årlig opdatering, medmindre udstederen ønsker at fortsætte udstedelsen af aktier eller obligationer. Det er et vigtigt resultat for Europa-Parlamentet i dets bidrag til den endelige udformning af denne lov.
Denne aftale bekræfter også på afgørende vis den frihed, som udstedere af obligationer har til at gå til forskellige EU-myndigheder for at få godkendt deres prospekt, så længe pålydende pr. enhed er på mindst 1.000 euro eller et tilsvarende beløb i andre valutaer, således at 1.000 amerikanske dollars også kan være et minimumsbeløb.
I fjor skaffede euromarkederne erhvervslivet hvad der svarer til 1,6 trillioner amerikanske dollars i kapital, og 60% af disse midler var i ikke-euro-valutaer såsom dollar og yen. Europa er det internationale kapitalmarkeds stolte hjem, og med denne aftale får dette internationale marked en mulighed for også at lade de hjemlige investorer nyde godt af fordelene.
Rådet og Kommissionen har accepteret langt størstedelen af de ændringsforslag, som Parlamentet vedtog under førstebehandlingen i marts 2002 - om valget af regulerende myndighed for obligationer, om en let kontakt for små og mellemstore virksomheder, om en tilpasning af kravene til forskellige emner og om en lettelse af emissionsbyrden. Takket være Parlamentets vedholdenhed har vi også fundet frem til et kompromis om de nationale myndigheders muligheder for at uddelegere godkendelsen af prospekter til børser og andre såsom de udpegede rådgivere på målmarkedet. Der bliver en fornyet overvejelse efter fem år, og Kommissionen kan genoverveje forpligtelsen om at udfase uddelegeringen efter otte år. Den politiske erklæring fra Kommissionen er vigtig og viser den forventede åbenhed over for fakta.
Vi har også gjort det klart, at både de nationale myndigheder og børserne fortsat kan insistere på højere standarder for oplysning og selskabsstyring som et krav for optagelse på børsen, hvis de ønsker det. Det skulle mane nogen frygt i jorden.
Hvad angår de sidste øjebliksændringer, som Rådet vedtog så sent som i sidste uge, har vi også præciseret, at de eksisterende programmer for mellemlange statsgældsbeviser, der er en meget vigtig finansieringsstrukturtype på euromarkederne, kan fortsætte uændret. De vil nu blive udvidet til at gælde uden for de fire medlemsstater, der i øjeblikket anerkender dem, og de vil også nyde godt af passet. Det er et reelt gennembrud for det indre marked, og Parlamentet kan være stolt over dets medvirken til at sikre, at direktivet bliver et effektivt middel til at øge konkurrencen, valgmulighederne og effektiviteten.

Bolkestein
Hr. formand, først vil jeg gerne sige, at dette direktiv er helt grundlæggende for de primære markeders funktion i Europa samt for vores målsætning om at skabe et integreret kapitalmarked i 2005. For Kommissionen tjener prospektforslaget to formål, idet det skal lette fundraising for europæiske udstedere og sikre en passende investorbeskyttelse.
Denne tekst er udviklet betydeligt gennem de seneste to år. Der har været nogle vigtige ændringer, men teksten bevarer den nødvendige balance mellem at gøre fundraising lettere for udstederne og beskytte investorerne.
Kommissionen ændrede sit forslag for at tage hensyn til Parlamentets holdning. Efter førstebehandlingen medtog Kommissionen 50 af 62 ændringsforslag i sit ændrede forslag. Rådets fælles holdning ligger stort set på linje med dette ændrede forslag.
I dag vil jeg gerne lykønske Parlamentet med dets samarbejdsånd og vilje til at skabe konvergens. Vi glæder os over de nye ændringsforslag fra ordføreren samt følgende medlemmer af Europa-Parlamentet: fru Kauppi, hr. Ettl, hr. Goebbels og hr. Blokland. Jeg regner bestemt også med, at Rådet vil acceptere dem.
Jeg sætter stor pris på Parlamentets konstruktive ånd, og jeg vil i særdeleshed takke ordføreren hr. Huhne for hans store indsats for at få godkendt dette kompromisforslag. Jeg vil særligt takke ham for hans betænkning og for de 21 nye ændringsforslag, han har fremsat. Vi kan fuldt og helt godtage dem, da vi mener, at de forbedrer teksten i den fælles holdning og bidrager til at opnå de mål, der opstilles i forslaget. I denne forbindelse forkaster vi de første 47 ændringsforslag, da de forslag, som Kommissionen kunne godtage - selv delvist eller indholdsmæssigt - nu er omfattet af de 21 nye ændringsforslag.
Hvad angår ændringsforslag 50 og 67 vedrørende uddelegering af opgaver fra en kompetent myndighed til en børs, kan jeg bekræfte, at Kommissionen i den fornyede behandling, der skal finde sted i henhold til artikel 21, også vil undersøge forholdene vedrørende "solnedgangsperioder" i samme artikel.
Kommissionen kan ikke acceptere ændringsforslag 69-71, da de medfører forskelsbehandling af banker, hvilket er i strid med direktivets filosofi. En sådan forskelsbehandling vil diskriminere andre institutioner og virke konkurrenceforvridende. Det er noget, som Kommissionen tager afstand fra.
Endelig vil jeg takke det græske formandskab for dets værdifulde indsats for at skabe enighed om sagen nu. Det er et vigtigt og meget betydningsfuldt resultat. Nu skal vi bruge vores resterende kræfter på at vedtage investeringsservicedirektivet, gennemsigtighedsdirektivet og overtagelsesdirektivet inden tidsfristen i april 2004.

Karas (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, hr. Huhne, mine damer og herrer, jeg vil starte med at undskylde fru Kauppis fravær. Hun beklager, at hendes fly ikke kunne være fremme i tide, og hun har derfor bedt mig springe ind i stedet for.
Vi ved, at dette direktiv er en vigtig del af handlingsplanen for finansielle tjenesteydelser. Hvad er de strategiske mål med denne handlingsplan for det indre finansmarked? For det første at sikre et ensartet engrosmarked for finansielle tjenesteydelser, for det andet at skabe åbne og sikre detailmarkeder samt for det tredje at modernisere tilsynsreglerne og kontrollen med disse.
Hvad handler dagens debat om? Vi debatterer i dag det prospekt, der skal offentliggøres, når værdipapirer udbydes til offentligheden eller optages til handel. Hvad mener vi med et prospekt? Dermed mener vi et dokument, som offentliggøres ved udstedelse af aktier eller obligationer indeholdende de informationer, som man mener er nødvendige for investorerne. Hvad tilsigter direktivet? Det tager sigte på at indføre et ensartet pas for prospekter, som er godkendt af myndighederne i udstederens hjemland og efterfølgende anerkendes i hele EU med henblik på udbydelse til offentligheden og/eller optagelse af værdipapirer til handel på regulerede markeder. I stedet for 15 separate godkendelser, som der fortsat kræves trods to direktiver herom, vil der ifølge det nye direktiv i fremtiden kun kræves en godkendelse til det, som vil være 25 EU-medlemsstater.
Jeg vil gerne takke ordføreren, skyggeordførerne fra alle grupperne og også udvalgets formand for den megen tid og det store engagement, de har lagt i denne sag. Under et telefonmøde sidste torsdag var vi faktisk mere splittet, men i fredags havde vi så mulighed for at undgå Forligsudvalget, hvilket jeg finder godt og rigtigt, fordi vi slet ikke ved, om Forligsudvalget kunne have bragt os videre eller endog kunne have bragt dette vigtige direktiv i fare.
På grund af de seks store resultater, som Parlamentet har opnået, kan vi sige ja til kompromiset. Allerede under førstebehandlingen lykkedes det os at tilføje Lamfalussy-proceduren en "solnedgangsklausul", at forbedre definitionen af professionelle investorer og tage større hensyn til små og mellemstore virksomheder. Under andenbehandlingen, og i de seneste dage, er det lykkedes os at opnå frit valg af tilsynsmyndigheder ved værdipapirer, der ikke er kapitalandele med en pålydende værdi pr. enhed på mindst 1.000 euro, hvilket de facto svarer til frit valg af tilsynsmyndigheder. Det lykkedes os at opnå en forkortelse af godkendelsesfristerne, tilsynsmyndighederne har fortsat mulighed for uddelegering, hvilket vil blive taget op til fornyet overvejelse efter fem år. Men hvis Kommissionens rapport er negativ efter disse fem år - hvilket jeg ikke forventer - skal muligheden for uddelegering ophøre efter otte år, hvorfor vi også her har forbedret den fælles holdning i den retning, som Parlamentet ønskede det.
Men det er ikke ensbetydende med, at alt nu er i orden. Det piner mig lidt, at to ting ikke er blevet nået. Den ene vedrører reglerne for det basisprospekt for alle aktieudstedende banker, som jeg har arbejdet for. Det var her ikke muligt at leve op til målet med direktivet - som det også står i betragtningerne - nemlig at fremskynde proceduren. Her har direktivet snarere forfejlet sit mål. Den anden ting, som ikke kom igennem - selv om det blev vedtaget med støtte fra alle grupper i Parlamentet - var forhøjelsen af maksimumsværdien for hver udbyder fra 50 euro til 100 euro, hvor undtagelser er mulige. Det ville have været en hjælp navnlig for lande som Østrig og Tyskland, hvor der for øjeblikket ikke kræves prospekter under denne grænse. Selv om det er beklageligt, at det ikke lykkedes, så er kompromiset, når alt kommer til alt, godt, og vi vil derfor også støtte det.

Ettl (PSE).
Hr. formand, efter denne ouverture fra hr. Huhne og hr. Bolkestein kræver det virkelig stor selvbeherskelse ikke at forstyrre deres duet med lidt dissonans. Jeg vil dog under alle omstændigheder gerne lykønske ordføreren med hans arbejde, også selv om jeg - hvad resultatet angår - ikke er helt enig med ham.
Direktivet om værdipapirprospekter er uden tvivl en vigtig del af handlingsplanen for finansielle tjenesteydelser. For at skaffe sig midler på kapitalmarkedet har virksomhederne brug for disse lettelser, som de havde forventet. Da vi også er under et vist tidspres i denne sag, så skulle jeg være den sidste til at ønske sagen taget op i Forligsudvalget. Vi - det vil sige Udvalget om Økonomi - mener, at en forligsprocedure under italiensk ledelse ikke vil medføre væsentlige forbedringer i forhold til status quo. Det forholder sig stadigvæk således - og vi skal allerede stemme om det i morgen - at lande som Italien, Spanien og også Frankrig har visse forbehold omkring detailspørgsmål vedrørende det europæiske prospekt, som De vil høre mere om senere.
I diskussionen om en typisk medbestemmelsessag har Rådet og Kommissionen efter min mening endnu en gang vist sig at have en mindre fleksibel tilgang til dette grundlæggende spørgsmål om finansielle markeder, end Parlamentet kunne have forventet. Vores tilgang og vores idéer rettede sig i enhver henseende efter praksis på markedet, hvorfor det snarere er ud fra en almindelig afvejning af interesser, at jeg kan anbefale en godkendelse af dette kompromis under andenbehandlingen.
At kunne levere et enkelt informationsdokument, der er gyldigt i hele EU, er dog bestemt en fordel for de virksomheder, som introducerer aktier eller fremlægger købstilbud på europæiske børser. Men det er oplagt, at vi i den forbindelse må tage hensyn til gennemskueligheden på værdipapirmarkederne og i stigende grad til beskyttelsen af private investorer og små og mellemstore virksomheder. En så enkel og billig procedure som mulig med hensyn til omfanget af de krævede virksomhedsdata og opdateringen af disse skal lette adgangen til kapitalmarkederne. Det er det, som vi har brug for. Det har vi til en vis grad - eller næsten overvejende - taget højde for, men vores ønske om på et ansvarsgrundlag at udvide beskyttelsen af de private investorer ved at definere ansvarsområderne mere klart - f.eks. hvad analytikere og ledende bogholdere angår - blev desværre afvist. Ligeledes blev spørgsmålet om værneting desværre ikke løst entydigt. Udbyderne fik lov til at gå rettens vej i deres egne lande, en fordel som investorerne ikke blev indrømmet. Det spørgsmål vil sandsynligvis fortsat blive debatteret. Desværre har denne ubevægelighed, som var unødvendig i dette tilfælde, ikke bragt yderligere fremskridt med hensyn til de forhold inden for sektoren for finansielle tjenesteydelser, som virkelig interesserer offentligheden.
Heller ikke hvad angår de konvertible obligationer, fulgte man sædvanen på europæiske markeder. Hvis den var blevet defineret klart, således som det blev foreslået, ville det have medført kvalitetsforbedringer, da konverteringsretten f.eks. ville være blevet tillagt indehaveren af værdipapirerne. Det er også meget vigtigt med henblik på Basel II, da denne finansieringsform formodentlig bliver mere og mere udbredt.
Det er mig en gåde, hr. kommissær, hvordan en minimumsinformationsramme for regionale og lokale myndigheder, som præsenterer prospekter vedrørende lån i alle EU's medlemsstater, kan blive betragtet som en hindring frem for noget positivt. Med henblik på en udvidet Union havde en sådan foranstaltning været ekstra værdifuld. Det er efter min mening beklageligt, men i det mindste blev andre punkter godkendt, bl.a. valget mellem en markedsrelateret pålydende værdi på mindst 1.000 euro eller 1.000 dollar for alle lån. Overgangsløsningen på otte år - hvor den myndighed, der godkender prospektet, tillader uddelegering af visse opgaver til børserne - er ikke uvæsentlig for mindre finansmarkeder og en god løsning.
Sidst, men ikke mindst kan vi støtte det, man har forhandlet sig frem til. Tillykke til ordføreren og ingen skærende dissonans i forhold til kommissæren.

Patakis (GUE/NGL).
Hr. formand, de foreslåede ordninger har dobbelt formål. For det første skal den svækkede tillid hos de mindre investorer på børsen reetableres, så disse personers opsparinger fortsat kan plyndres uhindret, og for det andet skal der fastsættes et retsgrundlag for de store investorer. Formålet er med andre ord at konsolidere børsen som en mekanisme til koncentration af kapital og sikring af en hurtig, nem indtjening for monopolerne.
Forslagene til foranstaltninger er langtfra overbevisende. Kommissionen har i sin meddelelse talt om former for praksis, der vil forbedre markedets pålidelighed og tiltrække kapital. Kommissionen vil med andre ord forsøge at mindske frygten hos de små investorer, så deres opsparinger ustraffet kan plyndres. Efter at være lokket med stort udbytte, så de satser alle deres sparepenge, ved at antyde, at det er let tjente penge, er det også lykkedes at omdanne satsning til en kunstart. Indtil videre er der ikke truffet væsentlige kontrolforanstaltninger, men gentagne skandaler har vist, at selv disse kontrolmekanismer har givet anledning til snyd gennem vedtagelse af kreative regnskabsmetoder, og som følge deraf er de mindre investorers opsparinger og pensionsopsparinger forsvundet i lommerne på monopolerne, der bliver rigere og rigere på denne uanstændige måde.
Historien bag børsen og kontrolmekanismerne hertil viser, at børsen er stedet, hvor de store fisk æder de mindre fisk. Det er en myte, at statskontrol kan begrænse spekulation i selve knudepunktet for spekulation. Kun en økonomisk og politisk udvej, der varetager de små investorers interesser og socialiserer de grundlæggende produktionsbehov, udgør en lovende mulighed for at sikre indkomsterne hos denne del af befolkningen.

Villiers (PPE-DE).
Hr. formand, kommissær Bolkestein fremsatte med vanlig selvsikkerhed sin korte version af debattens historie. Han sagde, at teksten er udviklet betydeligt, siden Kommissionen første gang offentliggjorde den. Det er en voldsom underdrivelse af de fundamentale ændringer i forslaget, der for en stor del skyldes Parlamentets indsats. Disse ændringer støttes fuldt ud af min gruppe og den iboende delegation fra det britiske Konservative parti.
Vi har hele tiden gået ind for at fjerne kravet om tvungen årlig permanent autorisation. Vi er lykkelige over at se, at det er et af de 50 ud af 62 ændringsforslag, der blev accepteret af Kommissionen og Rådet. Dette krav kunne have pålagt små såvel som store virksomheder i EU millioner af pund og euro i omkostninger. Det oprindelige forslag fra Kommissionen kunne have hærget Europas børser for mindre virksomheder såsom AIM-markederne. Ændringerne som følge af Parlamentets indsats er meget kærkomne, og de har i høj grad forbedret forslaget.
Vi har også arbejdet for passende rammer for obligationer. Helt fra starten bekymrede det os, at en fælles ramme for aktierne også skulle gælde for obligationsmarkederne. Det glæder os meget, at der tages hensyn til obligationsmarkedet og forskellene mellem dette marked og værdipapirmarkedet.
Vi kan principielt støtte tanken om valgfrihed for udstederen. Det er meget fremmende for den ægte grænseoverskridende handel og den ægte integration af kapitalmarkederne, at man gør det så let og fleksibelt som muligt for udstederne at vælge jurisdiktion. Vi kan acceptere kompromiset om dette punkt, skønt min delegation og sandsynligvis også gruppen ønskede mere gennemgribende reformer på dette område, så udstederne fik større valgmuligheder. Vi ville i særdeleshed gerne have givet udstederen valgfrihed og fleksibilitet, hvad angår aktier.
Vi er bestemt glade for den fleksibilitet, der er indført på obligationsmarkedet. Der er valgfrihed for udstederne på obligationsmarkederne i øjeblikket, og det har medvirket til at integrere markederne og opbygge en særlig lovgivningsmæssig ekspertise i visse jurisdiktioner. At kræve, at alle obligationsudstedere skal udstede obligationer i deres hjemstater, havde været et tilbageskridt for udviklingen af et integreret kapitalmarked.
Det lå os også meget på sinde at sørge for, at sprogbestemmelsen ikke kan bruges til at beskytte markederne. Det var den væsentligste fejl i det eksisterende prospektdirektiv, og vi er meget tilfredse med tekstens udvikling. Nu er vi overbevist om, at sprogbestemmelsen atter er acceptabel. Vi kunne godt have ønsket os noget mere vidtgående, men jeg mener, at beskyttelsesforanstaltninger vil forhindre problemerne i forbindelse med det aktuelle prospektdirektiv og gøre det langt vanskeligere at bruge sproget til at beskytte de nationale markeder.
Jeg er også glad for, at panikken over truslen mod fælles regeringsstandarder er blevet afvist. Det er nu helt klart, at prospektdirektivet ikke vil forhindre medlemsstaterne i at håndhæve de høje fælles regeringsstandarder, der findes mange steder, f.eks. i Det Forenede Kongerige.
Denne debat illustrerer også betydningen af, at Kommissionen gennemfører en omfattende høring, inden den offentliggør sine forslag. Prospektdirektivet blev offentliggjort uden en omfattende høring, og det har derfor taget længere tid for os at løse problemerne. Det glæder mig, at Kommissionen i sine efterfølgende forslag har gennemført en mere omfattende og effektiv høring inden offentliggørelsen. Jeg håber, at det er en holdning, som Kommissionen fremover vil indtage.
Berès (PSE).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, den betænkning, vi behandler i dag, er central for harmoniseringen af de finansielle markeder, eftersom den vil gøre det muligt at udstede værdipapirer, som noteres på børslisterne på alle de europæiske markeder. Men den er også central, fordi den yder garanti for ensartet information, som er nødvendig for gennemsigtigheden og sikkerheden på markederne og derfor for, at de fungerer, som de skal. Den sigter også mod at sikre en ordentlig information fra alle aktører om de udstedte værdipapirer.
Kompromiset fra det græske formandskab er uden tvivl en prisværdig balance, som gør det muligt at forsone de forskellige europæiske tiltag til regulering af markederne. Når jeg hører min britiske kollega tale til fordel for sprogordningen, bliver jeg imidlertid en smule mistroisk, for mens jeg godt kan forstå, at en hollænder, en franskmand eller en italiener kan tale for en sprogordning, som ikke er designet til at beskytte markederne, forestiller jeg mig, at der er en anden opfattelse af markedsbeskyttelse, når det kommer fra en londoner.
Noget mere alvorligt er, at jeg på dette stadie af Europa-Parlamentets arbejde gerne vil komme ind på to spørgsmål, som i mine øjne ikke er detailspørgsmål, men fortsat klart er centrale. Det første er valget af den kompetente myndighed til konvertible obligationer, kort sagt hovedsageligt eurobonds. Det forekommer mig, at vi ved at overlade valget af den kompetente myndighed til virksomhederne opmuntrer til at vælge den lavestbydende regulator. De udstedende virksomheder vil naturligvis søge mod de mindst kontrollerende myndigheder. Vi løber altså den risiko at destabilisere markederne. Jeg accepterer den opdeling, der er mellem gæld og kapital. Faktisk er de små investorer ikke interesseret i obligationer. Vi kan således tolerere en mindre grad af rigorisme. Til gengæld forekommer det mig uacceptabelt at acceptere det frie valg for de konvertible obligationer. Disse giver adgang til en virksomheds kapital og udgør den ene af to former for kapitalforhøjelse. Desuden er disse værdipapirer kaldet til at være ejet af offentligheden og bliver det mere og mere i fremtiden. På dette punkt forekommer formandskabets kompromis tilfredsstillende.
En anden vanskelig ting er myndighedens uddelegering af ansvarsområder. I de medlemsstater, hvor denne uddelegering findes, er de børser, som disse opgaver er delegeret til, ofte blevet private, kommercielle enheder. De er således reelt dommere i deres egen sag ved behandlingen af prospekter. Dette skaber unægteligt problemer med hensyn til kvaliteten af behandlingen af prospektet og eventuel konkurrenceforvridning. Den periode på otte år, som er fastsat i formandskabets pakke for at bringe medlemsstaterne i overensstemmelse med denne industrielle virkelighed, forekommer mig virkelig at være den længst mulige tidsfrist, der kan accepteres. Dette burde gøre det muligt at sætte en stopper for denne form for uddelegering. Det er fortsat to centrale spørgsmål. Der er et par andre detaljer, som kunne fortjene også at blive nævnt her, nemlig muligheden for at give afkald på denne statut for de SMV'er eller fysiske personer, som betragtes som kvalificerede investorer, det faktum, at et prospekt, hvis en kompetent myndighed ikke har behandlet det inden for den fastsatte frist, betragtes som vedtaget, og problemet med sprogene, som jeg kort har nævnt.
Kort sagt ønsker jeg, hr. formand, at Parlamentet stemmer for det græske formandskabs kompromis, som er en gensidigt acceptabel løsning.
Lulling (PPE-DE).
Hr. formand, jeg hilser det foreliggende prospektdirektiv meget velkommen. Dets betydning ligger i reglerne for udstedelsen af europæiske pas for prospekterne, som gør det muligt at markedsføre værdipapirerne på hele EU's indre marked. Hvis et prospekt er godkendt af en kompetent national myndighed, så vil godkendelsen som bekendt gælde i alle andre medlemsstater. Det europæiske pas vil således spare udstederen for mange udgifter og meget administrativt arbejde.
Som jeg allerede har sagt, så er dette direktiv en af de vigtigste bestanddele af Kommissionens handlingsplan, som tager sigte på at skabe et indre marked for finansielle tjenesteydelser. Kommissionen vurderede i december 2002, at skabelsen af et effektivt indre marked for værdipapirer ville resultere i en stigning i BNI på 1,1 %. Jeg håber, at det passer, da vi alle kunne have brug for at få sat gang i væksten for øjeblikket.
Indstillingen ved andenbehandlingen, således som den er forelagt plenarforsamlingen, er et glimrende dokument. Det vil jeg gerne lykønske ordføreren, hr. Huhne, med, da teksten forbedrer to vigtige aspekter i den fælles holdning, som ligger mig personligt på sinde. Med hensyn til godkendelsen af prospektet åbner denne tekst bl.a. mulighed for udstederen for ved en pålydende værdi pr. enhed på mindst 1.000 euro at vælge mellem for det første den kompetente myndighed i den medlemsstat, hvor udstederens kontor har hjemsted, for det andet i den medlemsstat, hvor værdipapirerne er godkendt til at blive optaget til handel på et reguleret marked eller for det tredje i den medlemsstat, hvor værdipapirerne udbydes til offentligheden. En pålydende værdi pr. enhed på 1.000 euro er langt mere realistisk end den tærskel på 5.000 euro, som Rådet havde fastsat, da private investorer vil have en særlig interessere heri. Jeg går altså meget ind for det og håber, at det ikke bliver udvandet yderligere. Efter hvad jeg har forstået, gælder det også efter kompromiset med Rådet.
For det andet åbner denne tekst mulighed for, at de kompetente myndigheder kan uddelegere gennemsynet af prospektet til andre myndigheder med den nødvendige ekspertise. Særligt i små medlemsstater - både nuværende og kommende - bliver prospekter traditionelt gennemset af børserne. Ansvaret ligger naturligvis fortsat hos den kompetente statslige myndighed, mens børserne råder over det nødvendige højtkvalificerede personale. I Luxembourg havde vi store vanskeligheder med at finde eksperter af luxembourgsk nationalitet, da embedsmændene hos kontrolmyndighederne skal være af luxembourgsk nationalitet, hvorfor jeg er glad for, at denne uddelegering ikke ophører efter fem år, men at Kommissionen vil undersøge den og se, om den stadig fungerer. Jeg er ikke enig med fru Berès, men overbevist om, at denne undersøgelse ikke vil falde negativt ud. Det vil efter otte år ikke komme så vidt, at en sådan uddelegering ikke længere vil være mulig.
Jeg vil gerne understrege endnu en gang, hvor vigtigt dette direktiv er, og det glæder mig, at hr. Bolkestein vil godkende de 21 kompromisændringsforslag, som ordføreren og Kommissionen er blevet enige om. Jeg vil gerne takke hr. Huhne endnu en gang for det arbejde, han har udført, som har været af stor værdi, og for hans forstående indstilling, navnlig i forhold til de aspekter, som jeg tog op, og som forhåbentlig bliver håndteret således, som jeg har beskrevet. Hvis det sker, vil vi snart have et ordentligt direktiv, som vil være af stor betydning for et effektivt indre marked.

Skinner (PSE).
Hr. formand, hvis kompromiser handler om at kunne leve med synspunkter, der ikke er helt sammenfaldne med ens egne, så har ordføreren gjort et meget flot stykke arbejde med at håndtere debatten i Parlamentet og i udvalget samt debatten med Kommissionen og Rådet. Han har bestemt lyttet til sine kolleger, og jeg lykønsker ham med hans sensitivitet.
Som hr. Ettl sagde, er det vigtigt at skaffe kapital, og det er måske specielt vigtigt for de mindre virksomheder, hvor delikate problemer kan gøre megen stor skade. Beskyttelsen af virksomheder mod uforholdsmæssigt store omkostninger er meget vigtig, og forsøget på at gøre teksten mere afbalanceret giver efter min mening en mere langsigtet sikkerhed for dette marked. Et godt eksempel herpå, som fru Villiers nævnte, handler om permanent autorisation, hvilket kunne have forårsaget enorme skader, og som man derfor skal undgå. Jeg har kæmpet hårdt imod dette. Jeg synes, at det er en stor succes.
I stedet for at gå ind i de detaljer, der er blevet gentaget flere gange, vil jeg også gerne nævne handlingsplanen for risikovillig kapital, som dette også er en del af, og jeg er altid ivrig efter at sikre krydshenvisninger. Det er en del af Lissabon-målene om vækst for alle EU's økonomier. Det indre marked hjælper med at skabe mulighederne for en sådan vækst. Som tidligere ordfører for handlingsplanen for risikovillig kapital er jeg glad for at se, at den er kommet godt gennem Europa-Parlamentet, og at den indtil videre har været vellykket.
Som kommissæren siger, er der andre betænkninger undervejs, og jeg håber, at de vil afspejle samme debatniveau, som vi har hørt for denne betænkning. Den var ikke perfekt, da den kom til Europa-Parlamentet - hvilket meget få ting er, og hvilket giver os mulighed for at beholde vores job - og jeg synes, at Parlamentet har håndteret betænkningen ekstremt godt, hvilket viser den modenhed, som Europa-Parlamentet kan bidrage med til sådanne tekniske betænkninger.
Jeg ser derfor frem til vores debat om gennemsigtighedsdirektivet, der, som De nu ved, er overgivet til Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål. Som ordfører ser jeg frem til en meget vigtig debat, da vi forventer, at der også vil blive peget på dette direktiv i forbindelse med færdiggørelsen af handlingsplanen for risikovillig kapital.

Bourlanges (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil tilslutte mig de kolleger, som har lykønsket Christopher Huhne med den indiskutable kvalitet af hans betænkning og hans sans for kompromis, som, hvis betænkningen vedtages, vil gøre det muligt at fremme samlingen af de finansielle markeder afgørende på et vigtigt punkt.
Jeg tror virkelig, at vi alle her er overbevist om fordelen ved at gøre nogle hastige fremskridt og nå til en hurtig afgørelse uden forlig, som ingen ønsker. Forliget er det, der er tilbage, når kompromiset har fejlet. Det kompromis, vi er nået frem til, forekommer mig relativt tilfredsstillende. Det er ikke perfekt for nogen, men det forfordeler ikke nogen, og det udgør således et interessant grundlag.
Vi har flere problemer, men vi har opnået tilfredshed - det er en sejr for Parlamentet - med valget af kompetent myndighed. Det er en ting, tror jeg, som lå ordføreren meget på sinde, og han har vundet sagen. Vores bekymringer gik først og fremmest på udstedelsesbetingelserne for pas og på ekspeditionsfristen. Det var nødvendigt at finde en balance mellem kravet om hurtig levering for de organer, som vil investere, og en seriøs undersøgelse af deres ansøgning ved den kompetente myndighed. På dette punkt er kompromiset tilfredsstillende. Spørgsmålet om sprogordningen generede os også. Det er vigtigt, at alle forstår, hvad det drejer sig om. Den fælles holdning er måske ikke perfekt, men jeg tror, den yder tilstrækkelige garantier.
Uddelegeringen af visse opgaver fra den kompetente myndighed til et mere teknisk organ vakte hos os meget stærk bekymring omkring det, jeg vil kalde "Lamfalussyisme"problemet, nemlig det at have trang til at betro aktiviteter af nærmest lovmæssig karakter til tekniske, specialiserede, lidet transparente og minimalt kontrollerede organer. Det var essentielt at fastlægge en frist, der afgrænsede disse muligheder for uddelegering. Udvalgets betænkning indeholdt ikke nogen frist, men det gør kompromiset. Det begrænser denne mulighed til otte år. Det er lang tid, men vi har i det mindste sikkerhed for, at denne uddelegeringsmulighed i sidste ende har udlevet sig selv, og det tror jeg, er meget godt.
Endelig var der spørgsmålet om de konvertible obligationer. Skulle man, eller skulle man ikke behandle de konvertible obligationer som kapitalandele? På dette punkt fraviger kompromiset en afstemning i udvalget, som forekom os lidet tilfredsstillende, for de konvertible obligationer skal behandles som kapitalandele, og på dette vigtige punkt er vi fuldt ud beroligede. Det er grunden til, hr. formand, at jeg mener, at vi alle bør stemme for disse ændringsforslag og vedtage det kompromis, som er blevet os forelagt. Tilbage står ændringsforslagene fra hr. Turchi, som nok er interessante, men som snarere åbner en Pandoras æske end en forhandling. Disse ændringsforslag er intelligente, men eftersom de skaber tvivl om mange ting i forbindelse med definitionen af værdipapirerne, er det bedre at lukke Pandoras æske for at træffe en god afgørelse i en fart, som ordføreren ønsker, og som vores gruppe opfordrer ham til.
Randzio-Plath (PSE).
Hr. formand, der hersker ingen tvivl om, at det europæiske pas for værdipapirudstedelser vil gøre det lettere at rejse kapital i fremtiden. Dette forslag er et af vores bidrag til at fjerne bureaukratiet og de andre barrierer, som gør, at det indre finansmarked endnu ikke er muligt. Jeg må sige, at der har været et meget konstruktivt samarbejde mellem institutionerne, som også er fremmet af, at ordføreren var indstillet på kompromiser. Vi har alle måttet blive enige om formuleringer for at nå frem til en skudsikker lovgivning.
Jeg synes, at det var en genial idé at skelne mellem egenkapitalværdipapirer og ikke-egenkapitalværdipapirer. Det var et klogt træk, som jeg er overbevist om både investorerne og udbyderne vil takke os for en dag. Når vi rent faktisk vedtager et direktiv, vil det være vigtigt altid at forsøge at skabe balance mellem udbydernes og investorernes interesser. Parlamentet har også i dette direktiv lagt stor vægt på beskyttelsen af private investorer, som i de seneste år har været særligt usikre, og vi er tvunget til at genskabe tilliden blandt de private investorer, hvis vi virkelig ønsker et effektivt indre finansmarked, som alle kan profitere af.
De tre ting der er vigtige, er for det første, at alle investorer i fremtiden kan forlade sig på, at det prospekt, der ligger til grund for en udstedelse, opfylder høje kvalitetsstandarder, uafhængig af udstederens hjemland og også uafhængig af, i hvilket land værdipapiret udbydes. Det vil blive et salgsargument. Den anden ting er, at vi under forhandlingerne fik indført som et krav, at prospektresuméet, som er private investorers hovedinformationskilde, skal opfylde høje standarder og være en del af prospektet. Hvis resuméet er forkert, misvisende eller inkonsekvent, skal det som en konsekvens heraf være muligt at drage de ansvarlige til ansvar. For det tredje er investorerne beskyttet mod vildledende annoncering, da det sikres, at udbydere, når de beskriver deres produkt i medierne, ikke kan love mere, end værdipapiret også kan holde ifølge prospektet.
Afslutningsvis vil jeg gerne tage et anliggende op, som igen blev meget tydeligt, da dette direktiv blev debatteret, nemlig om Parlamentets rettigheder rent faktisk er blevet beskyttet. Når jeg betragter den interinstitutionelle aftale i lyset af bedre regulering, så har jeg mine tvivl, hvorfor De kan være sikker på, at vi vil holde meget nøje øje med, om Deres arbejde og også arbejdet under Cesar-projektet særligt vedrørende dette direktiv opfylder vores forventninger og også de rammer, som vi har fastsat. Hvis De til fulde indfrier Parlamentets forventninger, ville det skabe tillid til den lovgivning, som afledes herfra i fremtiden, og til den sekundære lovgivning.

Formanden.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted på onsdag.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende indstillinger ved andenbehandling:
A5-0242/2003 fra Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked om Rådets fælles holdning med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige indkøbskontrakter, offentlige tjenesteydelseskontrakter og offentlige bygge- og anlægskontrakter (11029/3/2002 - C5-0141/2003 - 2000/0115(COD)) (Ordfører: Zappalà);
A5-0245/2003 fra Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked om Rådets fælles holdning med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af kontrakter om vand- og energiforsyning, transport samt posttjenester (12634/3/2002 - C5-0142/2003 - 2000/0117(COD)) (Ordfører: Zappalà).
Zappalà (PPE-DE)
Hr. formand, vi drøfter på dette delmøde - afstemningen finder sted på onsdag - en reform, der på grund af den interesse, den har vakt, og den debat, den har startet, er et af de vigtigste punkter i denne lovgivning og i forbindelse med åbningen af markederne samt gennemførelsen af det indre marked i Europa. Vi nærmer os nu andenbehandlingen efter at have overvundet et par forhindringer for nylig med oversættelser og ændringsforslag - selv i aften er der mulighed for at stille ændringsforslag indtil kl. 19.00, som vi nu nærmer os med hastige skridt. Spørgsmålet er under alle omstændigheder af så stor betydning, at det kræver nogle dybdegående kommentarer.
Vi har ført en lang forhandling, både direkte og indirekte, med Kommissionen. Jeg vil gerne takke kommissær Bolkestein og alle hans medarbejdere for ikke at spilde tiden under behandlingen af dette spørgsmål. Vi har samarbejdet om emnet ved mange lejligheder, uden for Parlamentet, men inden for institutionerne, i et forsøg på at opnå det bedst mulige resultat. Jeg vil gerne takke alle de medlemmer, der er kommet med værdifulde bidrag gennem deres interesse, input og de ændringsforslag, som de har følt var nødvendige. Det er en omfattende og betydningsfuld reform, som snart er igennem den parlamentariske proces efter en periode, der har involveret næsten alle lovgivende instanser. De vigtigste mål for Parlamentet har altid været og er stadig forenkling, ajourføring med den teknologiske og sociale udvikling og gennemførelsen af det indre marked. Forhandling, dialog og mange forskellige politiske holdninger og nationale interesser har stimuleret og formet konklusionerne.
Offentlige bygge- og anlægskontrakter, offentlige indkøbskontrakter og offentlige tjenesteydelseskontrakter beløber sig til 1.400 milliarder euro om året i EU, og det betyder og viser, at denne lovgivning vedrører selve dynamikken i Fællesskabets økonomi. Vi er i færd med at udarbejde generelle grundlæggende regler, på grundlag af hvilke de nationale regler skal fastsættes. Disse generelle regler skal indeholde principper, der gælder for alle, ikke blot for få, og som vil være gavnlige for EU som helhed og ikke blot for fanatiske lobbyister - regler, der vil give sikkerhed, gennemsigtighed, retfærdig konkurrence og et indre marked, der er åbent for alle. Udbudsregler må ikke afvige fra den fastsatte værdi: Der må afviges fra administrative procedurer over eller under en passende tærskelværdi, men der må ikke afviges fra principperne. I øjeblikket betyder tærskelværdierne, at blot en ottendedel af det beløb, som jeg nævnte, relaterer til den europæiske konkurrence. Resten går tabt på grund af nationale og regionale forskrifter. Derfor erkender jeg, at tærskelværdierne burde afskaffes. Men da det ikke er muligt, er der stillet forslag om et krav, der i øvrigt allerede eksisterer indirekte, ifølge hvilket de grundlæggende principper i lovgivningen altid skal følges, herunder igennem territorial lovgivning. Det er nødvendigt, at alle eventuelle procedurer moderniseres, og at brugen af de udviklingsteknologier, der er i rivende udvikling, tillades og kodificeres. De ordregivende myndigheder vil således drage fordel af de stillede forslag gennem vedtagelse af elektroniske systemer, ikke blot til forvaltning af licitation og modtagelse af licitationstilbud, men også i forbindelse med de pågældende auktioner. Auktionerne skal naturligvis begrænses til indkøb af kodificeret og standardiseret materiale. Vi ønsker, at virksomhedernes organisationsfrihed belønnes med alle muligheder for, at underentreprenører har adgang til den del af arbejdet, der, når det er identificeret, kan tildeles virksomheder, som hovedentreprenøren har ansvaret for. For ikke at komplicere deltagelse i projektkonkurrencen yderligere, skal parterne identificeres efter det arbejde, som indgår i underentreprisen.
Det komplicerede spørgsmål - og det har været et meget kontroversielt punkt - om tildeling af fælles kontrakter om projektering og udførelse baseret på værdien af specifikke kontraktkategorier kan ikke fastsættes i en ufleksibel og fast regel. Det er tydeligvis relevant og naturligt at adskille tjenesteydelser og bygge- og anlægsarbejder, ligesom det kan være relevant og naturligt at behandle dem sammen, hvis der er dokumenteret begrundelse herfor. Ved at følge dette princip konsoliderer vi også den kvalitative konkurrence, der ellers vil være i fare for at blive klemt i en rent økonomisk eller teknologisk sammenhæng, og som ydermere er til fordel for virksomhederne og derfor ikke altid til fordel for ordregiverne. Dette princip er grundlaget for ordførerens forslag. Vi skal huske, at vi behandler et direktiv, der er af stor økonomisk betydning, og som ikke som sådan må indeholde regler eller principper, der er styret af specifik lovgivning som f.eks. specifik social- eller miljølovgivning. De miljømæssige og sociale dimensioner har processer, der er defineret og kan defineres specifikt, og som dermed er obligatoriske på grund af andre forhold og andre sammenhænge. Der er dog nogle principper, som er fastsat og foreslået i bestemmelserne, og som især omhandler hensynet til ugunstigt stillede grupper samt lovgivningen om sikkerhed på arbejdspladsen.
Miljøet - det store offer i vores tid - behandles også grundigt, og dette område kan ikke ignoreres. Med kontrakter, der indgås på grundlag af den økonomisk mest fordelagtige pris, skal der være definerede og vægtede kriterier i de kontrakter, der deltager i projektkonkurrencen, ellers vil der blive udøvet skøn i forbindelse med efterfølgende anvendelse af parametre, og det har tidligere skabt mange juridiske problemer i EU. Fortrolig behandling af oplysninger, som ifølge de forudbestemte procedurer garanteres ordregiveren af de interesserede parter, beskyttes og sikres af specifikke regler. Med hensyn til "in house-kontrakter" er der modstridende opfattelser. Repræsentanter for producentsammenslutninger ønsker ikke, at der indgås kontrakter om entrepriser, som ordregiveren er del af, selv om der er tale om en uafhængig juridisk person, uden forudgående udbudsprocedure, og ordføreren er enig. Det er stillet forslag om at udvide rammerne for udelukkelse, hvis der er tale om efterfølgende overtrædelser i relation til tilbudsgiveren på grund af konkurs, uretfærdig behandling, manglende opfyldelse af arbejdskontrakter eller narkotikahandel. Endelig er der stillet forslag om at oprette et uafhængigt agentur til at etablere kontrolmekanismer for kontrakter i medlemsstaterne. Uden præjudice for muligheden for at indlede retssager håber vi, at agenturet kan verificere de fulgte procedurer og annullere tildelte kontrakter, som ikke opfylder kravene i lovgivningen.
Som konklusion, hr. formand, kan man sige, at indholdet af de regler, som vi drøfter, på grund af deres økonomiske betydning og beskæftigelsesmæssige, sociale og miljømæssige virkninger uden tvivl kan beskrives som afgørende for organiseringen af det moderne samfund. Forskellige politiske holdninger og politiske eller bureaukratiske synspunkter betyder, at det ikke vil være muligt at opnå bred støtte til en proces. På den anden side er forkastelse af forslag og henvisning til udvalg eller forlig som et - ikke uproblematisk - sidste led i fastsættelsen af lovgivning både mulig og ønskværdig. Det er alt sammen i EU's interesse og godt for det indre marked, der skal være mere konsolideret og gennemsigtigt. Afstemningen i overmorgen vil bekræfte den demokratiske proces, som vi naturligvis skal følge.

Bolkestein
Hr. formand, det glæder mig, at disse to spørgsmål nu er nået til andenbehandlingen, da en hurtig og grundig undersøgelse er nødvendig for at undgå risikoen for ikke at få vedtaget forslagene inden afslutningen på denne folkerepræsentation.
Det er vores fælles opgave og mål at modernisere og forenkle bestemmelserne vedrørende offentlige indkøbsaftaler, og i den henseende synes jeg, at de tekster, som Rådet er blevet enig om, rammer en rimelig balance mellem de forskellige interesser, der står på spil. Skønt der er nogle få punkter, som Kommissionen langtfra finder ideelle, repræsenterer de fælles holdninger generelt et fremskridt i forhold til den aktuelle lovgivning.
Når jeg ser på indholdet af de fleste ændringsforslag, som Parlamentet hidtil har fremsat, føler jeg mig endnu mere overbevist om det, jeg netop har sagt. Jeg tror derfor fortsat på, at afstemningen senere på ugen vil bevare vores chancer for at afslutte denne sag på en måde, der er tilfredsstillende for alle tre institutioner, og efter min mening er en række ændringsforslag allerede på en eller anden måde indarbejdet i de fælles holdninger. Jeg tænker f.eks. på de sociale aspekter - ud over de sociale kriterier for tildeling af kontrakter - hvor jeg kan forstå, at Parlamentet finder det meget vigtigt at præcisere, at både de ordregivende myndigheder og tilbudsgiverne respekterer forpligtelserne i den sociale lovgivning. Dette anliggende blev også diskuteret indgående med Rådet. Det er derfor efter min mening medtaget på passende vis i betragtningerne i den aktuelle tekst.
Jeg er villig til at acceptere, at det skal være obligatorisk for ordregivende myndigheder og sammenslutninger at indikere, hvor der kan indhentes oplysninger om sociale, skattemæssige og miljømæssige forpligtelser. Med nogle få redaktionelle ændringer kan Kommissionen også acceptere ændringsforslag 29 til direktivet om den offentlige sektor - eller det klassiske direktiv - og ændringsforslag 26 til forsyningsvirksomhedsdirektivet, der understreger visse muligheder, der allerede findes på det sociale område.
Hvad angår de miljømæssige aspekter og spørgsmålet om tildelingskriterier i almindelighed, indeholder ændringsforslagene fra Parlamentet klart divergerende standpunkter. Jeg er som altid klar til at diskutere dette interessante spørgsmål yderligere med Parlamentet ved at besvare spørgsmål og med behørig hensyntagen til bestemmelserne vedrørende offentlige indkøbsaftaler, sådan som de fortolkes og bekræftes af EF-Domstolen. Jeg er sikker på, at vi alle er enige om at gøre bestemmelserne vedrørende offentlige indkøbsaftaler til et enkelt redskab, som offentlige foretagender kan benytte til at bruge skatteydernes penge bedst muligt.
Disse forskellige synspunkter har ofte betydet, at Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked har vedtaget modstridende ændringer, der vil gøre lovgivningen usammenhængende, hvis de accepteres. Vi skal måske alle have vores fælles erklærede målsætning om en bedre lovgivning for øje.
Denne inkonsekvens illustreres godt af ændringsforslagene til forsyningsvirksomhedsdirektivet vedrørende tildelingskriterier. Lad os starte med at se på, hvordan spørgsmålet behandles i de fælles holdninger. I fuld overensstemmelse med den aktuelle retsvidenskab præciserer de fælles holdninger allerede, at miljømæssige karakteristika kan anvendes som tildelingskriterier, og at det ikke er nødvendigt at vise, at det enkelte tildelingskriterium udgør en økonomisk fordel for de ordregivende myndigheder eller sammenslutninger.
Det er nok, at tildelingskriterierne som helhed opfylder deres reelle formål om at tillade en objektiv evaluering og sammenligning af produktets eller tjenestens indre kvalitet, og at kontrakten gives til det økonomisk set mest fordelagtige tilbud.
Det bekymrer mig derfor noget, at nogle af ændringsforslagene til forsyningsvirksomhedsdirektivet er mere vidtrækkende end som så. Med sådanne ændringsforslag vil vage og umålelige elementer til fordel for det civile samfund i bredeste forstand kunne anvendes som tildelingskriterier. Det vil ikke blot betyde, at tildelingskriterierne ikke kommer til at spille den rolle, der tilkommer dem, men det vil samtidig indføre en uacceptabel grad af vilkårlighed eller måske sågar diskrimination på bekostning af potentielle ordretagere.
Hvad angår de sociale tildelingskriterier, skal vi også huske på, at de fælles holdninger allerede præciserer, at sådanne kriterier kan bruges, hvor de opfylder de samme betingelser som miljømæssige tildelingskriterier. Disse ændringsforslag til forsyningsvirksomhedsdirektivet vil imidlertid gøre det muligt at anvende sociale tildelingskriterier for opfyldelse af de socialpolitiske mål vedrørende tilbudsgiverens opførsel eller sociale ansvar i stedet for produktets eller tjenesteydelsens indre kvalitet. Det kunne betyde, at kontrakttildelingen vil finde sted på baggrund af hensyn, der ikke har noget at gøre med princippet om at få mest muligt for pengene.
Med hensyn til ændringsforslagene til fordel for de små og mellemstore virksomheder vil jeg understrege, at det ikke fremgår af de tilgængelige oplysninger, at de små og mellemstore virksomheder har særligt store problemer med at få adgang til offentlige licitationer. Deres europæiske forbund fortalte os tilmed, at de ikke vil støtte positiv diskrimination af små og mellemstore virksomheder i forhold til store virksomheder.
Generelt set skal vi alle passe på med ikke at indføre ændringer, der de facto kan føre til nationale præferencer, der er uforenelige med fællesskabsbestemmelserne, og som kunne ende med at beskytte økonomiske interesser.
Jeg vil gerne henlede Parlamentets opmærksomhed på det følsomme spørgsmål om tærskelværdier, hvor det kan blive meget vanskeligt at afstemme vores forskellige synspunkter. Jeg ønsker at sikre reelle konkurrencevilkår på fællesskabsniveau. Hvis vi hæver tærskelværdierne, vil vi ikke blot svigte vores internationale forpligtelser, men vi vil samtidig reducere effektiviteten. Hvis vi hæver tærskelværdierne, gør vi ikke nødvendigvis livet enklere for de lokale myndigheder, der under alle omstændigheder er forpligtet til at give passende information ifølge gældende retspraksis fra EF-Domstolen. Derfor kan Kommissionen ikke acceptere disse ændringsforslag.
I overensstemmelse med den nyligt indgåede interinstitutionelle aftale om bedre lovgivning har vi alle som fælles mål at gøre de gældende regler mere enkle, moderne og fleksible. Det er i denne ånd, at jeg er utilbøjelig til at acceptere flere ændringsforslag vedrørende forskellige emner såsom netauktioner, rammeaftaler, dynamiske indkøbssystemer, den konkurrenceprægede dialog og valget mellem separat eller fælles tildeling af kontrakter for arbejdets udførelse og projektering. Jeg er faktisk bange for, at disse ændringsforslag vil forøge eller komplicere procedurerne unødvendigt eller pålægge visse valg på fællesskabsniveau, hvor den nødvendige fleksibilitet bedre kunne sikres ved indførelse af sådanne valgmuligheder på nationalt plan.
Nu vil jeg gerne sige noget om nogle centrale spørgsmål vedrørende forsyningsvirksomhedsdirektivet. Hvad angår ændringsforslagene til mekanismen til at fritage ordregiverne fra direktivet - artikel 30 i den fælles holdning - vil jeg understrege, at den fælles holdning er baseret på de to principper om retssikkerhed og en virkelig liberalisering. Kommissionen mener derfor, at den ægte konkurrence skal sikres gennem en velkendt procedure. Ellers vil hverken ordregiverne eller de interesserede leverandører være sikre på deres retsstilling.
Kommissionen er også imod andre initiativer vedrørende specifikke sektorer, der ville muliggøre udelukkelse alene på baggrund af fri adgang, uanset om det resulterer i en egentlig og virkelig konkurrence eller ej. Af stort set samme grunde kan Kommissionen ikke acceptere de foreslåede ændringer vedrørende posttjenester.
Endelig, hvad angår "den interne undtagelse" i artikel 23, har Kommissionen allerede gjort det klart, at den har meget svært ved at acceptere en udvidelse af denne udelukkelse til entreprise- og indkøbskontrakter. Den ønsker imidlertid ikke at gøre direktivet mindre fleksibelt, end det allerede er. Derfor kan Kommissionen acceptere det faktum, at udvidelsen til entreprise- og indkøbskontrakter skal elimineres, men ikke, at ordregiverne skal fratages den eksisterende fleksibilitet vedrørende tjenesteydelser.
Afslutningsvis vil jeg gentage, at jeg er overbevist om, at vi ved at koncentrere vores primære fælles mål om at modernisere, forenkle og effektivisere brugen af offentlige midler kan få en lykkelig slutning på den lange saga om reformeringen af bestemmelserne vedrørende offentlige indkøbsaftaler. Resultatet afventes med spænding af de europæiske virksomheder, offentlige myndigheder og ordregivere. Det vil være til stor gavn for den europæiske økonomi i almindelighed.
Endelig vil jeg påpege, at Kommissionens udtalelse om de enkelte ændringsforslag foreligger på skrift

Lehne (PPE-DE).
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil henvise til kommissær Bolkesteins artikel sidste lørdag i Frankfurter Allgemeine Zeitung - en artikel, hr. kommissær, som De offentliggjorde i Deres eget navn - og derfra vil jeg gerne, hvis De tillader, citere et enkelt afsnit: "Det er vigtigt, at myndighederne får så meget som muligt for skatteydernes penge, og at dette vigtige økonomiske område åbnes helt for konkurrencen på det indre marked, da et åbent og konkurrencedygtigt udbudssystem garanterer forbedrede tjenesteydelser af almen interesse, sikrer en effektiv anvendelse af offentlige goder, forhindrer korruption og stimulerer både den økonomiske vækst og skabelsen af arbejdspladser".
Hr. kommissær, det er jeg 100 % enig i. Jeg har bare det problem, at jeg hører til dem, der mener, at det, som vi har fået fra Rådet som en fælles holdning, ikke opfylder disse forudsætninger og betingelser. Jeg hører til dem, der er af den opfattelse, at den eksisterende udbudslovgivning i EU har fungeret indtil nu. Den er nedfældet i fire direktiver, og man må her også nævne EF-Domstolens retspraksis, som er fastlagt over mange år, og som har stået sin prøve. Vi tvivler på, at denne fælles holdning, dette dokument fra Rådet, virkelig egner sig til at opretholde den samme kvalitet, som vi har haft hidtil.
Mange af os er bekymret over, at de nye elementer i dette direktiv ikke har nedsat faren for manipulation, men vil ende med at øge den. Mange er bekymret for, at vi ikke får øget konkurrence, men mindre. Under henvisning til samme artikel vil jeg gerne gøre opmærksom på, at de repræsentanter for industrien, som jeg har talt med, ikke var bekymret for, at dette dokument kunne resultere i øget konkurrence, men at det kunne ende med mindre konkurrence. Jeg tror, at de fleste af min gruppes ændringsforslag havde som et konkret mål at forbedre dette direktiv på en lang række afgørende punkter.
Jeg vil gerne nævne et andet aspekt, nemlig miljø- og socialkriterierne, som, jeg ved, er meget omstridte i Parlamentet. Jeg fastholder dog stadigvæk, at europæisk lovgivning bør være korrekt rent retssystematisk, og det vil sige, at jeg løser miljøspørgsmål inden for miljølovgivningen og benytter sociallovgivningen til socialspørgsmål. Udbudsret hører ikke ind under miljø- eller sociallovgivning, men under erhvervsretten, hvilket vil sige, at de eneste spørgsmål, der skal behandles inden for udbudsretten, er dem, der vedrører rentabilitet. Derfor nærer jeg personligt store betænkeligheder ved, om det overhovedet er rigtigt at behandle spørgsmål med relation til miljø- og socialkriterierne her. Det er jo helt klart flertallets opfattelse i Rådet og - at dømme efter resultatet efter førstebehandlingen - i Parlamentet, at hvis disse spørgsmål skal behandles, så må vi sikre, at de tages med i betragtning, ikke som en del af tildelingen af kontrakten, men i udbudskriterierne. Alt det, som i forbindelse med tildelingen - uafhængig af, hvad de forskellige tilbudsgivere vidste, da kontrakten blev udbudt - kan resultere i yderligere beslutninger eller gøre det muligt at manipulere dem, anser jeg for uacceptabelt.
Jeg taler ikke kun på egne, men også på min gruppes vegne, når jeg beklager, at det ikke i den indledende fase var muligt at få et kompromis i stand på tværs af grupperne omkring de spørgsmål, der er blevet rejst med forslaget. Slutresultatet er, at det vil blive et politisk opgør mellem grupperne i Parlamentet, mens Kommissionen og Ministerrådet får deres direktiver gennemført. Jeg er ganske enkelt bange for, at der er dårlige udsigter for kvalificerede flertal omkring gensidige forslag. Jeg sætter spørgsmålstegn ved, om det er godt for Parlamentet eller for Europa. Det var de bemærkninger, som jeg havde til det foreliggende forslag på min gruppes vegne.

Koukiadis (PSE).
Hr. formand, under førstebehandlingen af de direktiver, som er under afstemning, kæmpede Europa-Parlamentet hårdt for inkorporering af sociale og miljømæssige kriterier i fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige kontrakter og bekræftede sin rolle som forkæmper for den europæiske sociale model og bæredygtig udvikling.
Til vores store beklagelse har vi erfaret, at Rådets fælles holdning ikke indeholder ret mange af vores ændringsforslag, og derfor er vi nødt til at fortsætte kampen og stå fast på vores indledende holdninger. Hensynet til acquis communautaire i relation til beskæftigelsen og miljøspørgsmål kan ikke ignoreres i fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige kontrakter. Det er ikke muligt for EU at ignorere de forpligtelser, som medlemsstaterne har indgået i forbindelse med offentlige kontrakter, når kvaliteten af beskæftigelse og mere generelt livskvaliteten nu er et generelt anerkendt mål med EU's politikker.
Det er heller ikke muligt for medlemsstaterne at ignorere spørgsmål, der omhandler virksomheders vigtigste forpligtelser ved indgåelse af offentlige kontrakter, når vi er villige til at fremme virksomheders sociale forpligtelser i den private sektor. Derfor kan og skal den ordregivende myndighed fastsætte kvalitetskriterier, som skal overholdes. I samme ånd skal overtrædelse af de relevante krav af virksomheder i kandidatlandene være begrundelse for at diskvalificere dem fra proceduren.
Vi vil gerne understrege, at det ikke er nok at henvise til sociale og miljømæssige kriterier i indledningen, de skal være inkluderet i direktivets lovtekst. Området for offentlige kontrakter er også ideelt til at tage højde for personer med handicap. Vi hilser derfor ændringsforslaget til indførelse af kravet til ordregivende myndigheder om at tage højde for adgangskriterier for personer med handicap.
Man kan konkludere, at producenterne skal forstå, at de ikke pålægges en økonomisk byrde ved at hjælpe med at gennemføre EU's socialpolitik, de får derimod store fordele som f.eks. støtte ved tildeling af offentlige kontrakter.

Thors (ELDR).
Hr. formand, hr. kommissær, det er tidligere på aftenen blevet sagt i dette forum, at det nu drejer sig om, at vi skal have nogle regler, som udelukker risikoen for magtmisbrug, korruption og venskabspolitik. Det er derfor vigtigt, at vi foretager den forenkling, som var hensigten med Kommissionens forslag. Jeg er imidlertid bange for, at vi er ved at forfejle vores opgave med at sørge for, at det skal fungere på den måde, eftersom et flertal i udvalget har stemt for mange begrænsninger, som kan komme til at koste Europas skatteydere dyrt.
ELDR-Gruppen mener ikke, at der er grund til at forhøje grænseværdierne. Det ville stride mod vores internationale forpligtelser, hvilket er sagt flere gange. Vi tror heller ikke på argumentet om at forhøje grænseværdierne, eftersom der nu findes så få grænseoverskridende tilbud. Tværtimod kan vi få flere grænseoverskridende kontrakter ved at forenkle direktivet, gennem den forenklede procedure, som skal finde anvendelse, og gennem flere elektroniske tilbud.
ELDR-Gruppen er bange for, at Parlamentets ændringsforslag, f.eks. ændringsforslag 20, skal mindske offentligheden omkring kontraktindgåelsen i de fleste medlemslande. Det er vigtigt, at konkurrenter, når kontrakten er indgået, kan kontrollere procedurens rigtighed. Ændringsforslag 24 skal derfor forkastes. Den iver, hvormed de andre politiske grupper er gået ind for ændringsforslag 20 for at øge fortroligheden, får mig indimellem til at overveje, om vi alle er klar over, hvad vi har besluttet, når det gælder aktindsigt i EU.
Den Liberale Gruppe, som i øvrigt er relativt tilfreds med den fælles holdning, er dog urolig for, at Rådets holdning skulle give færre muligheder for at tage hensyn til miljøspørgsmål end den gældende retspraksis. En ordregivende myndighed bør efter vores opfattelse også kunne tage hensyn til produktionsmetoden for det, der indgås kontrakt om, og fordelen af miljørigtig produktion, ikke blot for den ordregivende myndighed i snæver forstand. Vi har derfor stillet endnu et forslag til ændring af artikel 53, som ved førstebehandlingen blev støttet af næsten hele Parlamentet. Vi vil endvidere afvise de ændringsforslag fra udvalget, som giver direktivet en sådan udformning, at det forhindrer omorganiseringer og moderniseringer i den offentlige forvaltning.
Vi er også kede af de begrænsninger, som flertallet i Parlamentet har ønsket for de elektroniske tilbud, til og med strengere forskrifter, end hvad direktivet fastlagde om elektroniske signaturer. Jeg er forbavset over, hvilken mistro kollegerne har til elektroniske signaturer, men tillid til faxmeddelelser, hvilket ofte fører til, at information lækkes.
ELDR-Gruppen vil således arbejde for en forenkling og modernisering. Vi håber derfor, at vi vil tænke os om ved afstemningen om disse sager.
MacCormick (Verts/ALE).
Hr. formand, det er et meget vigtigt emne, vi diskuterer her i aften, sådan som hr. Bolkestein sagde. I sine afsluttende bemærkninger opfordrede han os til at modernisere og forenkle fællesskabslovgivningen og gøre den tilstrækkeligt fleksibel. Det tror jeg, at vi alle kan tilslutte os. Spørgsmålet er, hvilken tekst der bedst tjener dette formål.
Hvis jeg skal opridse den generelle holdning i Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance, så fandt vi Kommissionens oprindelige forslag overdrevent forknyt og småtskåret hvad angår f.eks. miljømæssige og sociale spørgsmål. Vi og andre i Parlamentet opfordrede til en bredere og mere vidtrækkende holdning - den holdning, som Domstolen gav udtryk for i sagen om sporvogne i Helsinki. Det var et reelt fremskridt. Det var ikke kun vores holdning, men også Parlamentets holdning under førstebehandlingen.
Så er der den fælles holdning. For os er den fælles holdning i nogen grad et tilbageskridt fra kulminationen i form af Parlamentets holdning under førstebehandlingen. Vi ser gerne nogle aspekter af dette tilbagetog ændret igen. Jeg kan acceptere hr. Bolkesteins synspunkt om, at teksten var selvmodsigende, da vi modtog den fra Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked. Efter min mening er den det, fordi der var et ustabilt og varierende flertal i udvalget, således at der ikke var nogen rød tråd i udvalgets tekst. Men teksten kan atter gøres sammenhængende og kohærent samt miljømæssigt og socialt afbalanceret, hvis man vedtager den række ændringsforslag, der vil bringe den i overensstemmelse med Parlamentets holdning under førstebehandlingen og atter tilskynde Rådet og Kommissionen til at tage et dristigt skridt, der fortsat vil tjene den værdifulde målsætning om modernisering, forenkling og øget fleksibilitet.
Min egen gruppe vil fremsætte to ændringsforslag om specielt artikel 53, hvor vi f.eks. vil protestere imod tanken om, at de ordregivende myndigheder skal vælge det økonomisk set mest fordelagtige tilbud. Man fortæller os, at de sociale eller miljømæssige kriterier undertiden er vage. Det er meget flydende - kravet om, at der skal henvises tilbage til den ordregivende myndighed. Det vil give anledning til en masse stridigheder. Lad det være, som vi foreslår: forskellige kriterier, der er kædet sammen med emnet for den pågældende offentlige kontrakt. Lad være med at udelade karakteristika, herunder karakteristika vedrørende produktionsmetoder eller tilbuddet som ligebehandlingspolitik. Hvis de er uacceptabelt vage, så er hele fællesskabslovgivningen uacceptabelt vag, fordi vi i traktaternes horisontale bestemmelser opfordres til at følge disse værdier!
Lad os være tapre! Lad os gå fremad, kolleger! Lad os genskabe de værdier, vi forsvarede i holdningen fra førstebehandlingen. Lad os udrydde uoverensstemmelserne, men lad os gøre det i den rigtige retning.

Blokland (EDD).
Hvad kan Parlamentet forvente af en ordfører under andenbehandlingen? Hvilken retning skal et udvalg vælge, når Rådets fælles holdning afviger så meget fra Parlamentets holdning under førstebehandlingen?
Det er i henhold til Parlamentets politiske visioner af stor betydning, at de vigtigste ændringsforslag stilles igen. Fremme af bæredygtig udvikling har høj prioritet nu. Vi skal også tage højde for subsidiaritet, og det betyder, at vi ikke skal skabe unødvendige forhindringer for kommuner og regioner.
Da jeg gennemgik forslagene fra Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked, troede jeg ikke mine egne øjne. Jeg er vant til lidt af hvert, men forslagene var så dårlige, at der er tale om et rent flop. Det ville have været morsomt, hvis det ikke vedrørte så alvorligt et emne.
Hvad skal vi f.eks. stille op med begrundelsen for ændringsforslag 63: at vægtningen af hvert enkelt kriterium er langt fra praksis og alt for matematisk. At dividere og lægge sammen er åbenbart for matematisk for Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked.
Som opsummering kan man sige, at Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked ikke har håndteret sagen effektivt, og det er nu op til Parlamentet at udbedre skaden ved at vise sin indflydelse.
En kommune skal være berettiget til at tage miljømæssige kriterier i betragtning i tildelingen af en offentlig kontrakt. Der er en god grund til, at Helsingfors vandt sagen om rene busser. Det ville have været for mærkeligt, hvis det ikke havde været muligt at skelne mellem miljøvenlig elektricitet og andre former for elektricitet.
Myndigheder på lavere niveau skal kunne opnå bæredygtige produkter og tjenesteydelser. Det gælder naturligvis også medlemsstaternes regeringer. Med en markedsandel på 16 % af bruttonationalproduktet er det nemlig regeringen, der skal være fortaler for en politik, der fremmer bæredygtige produkter og tjenesteydelser. At ignorere det vil sende et helt forkert signal til den private industri, især på et tidspunkt hvor sidstnævnte er ved at få en forståelse for behovet for bæredygtige produkter og tjenesteydelser.
Ændringsforslagene, som jeg også undertegnede på vegne af Gruppen for Demokratiernes og Mangfoldighedens Europa, medfører, at direktivet kan accepteres ud fra et miljømæssigt perspektiv, og at subsidiaritetsprincippet overholdes. Dermed lægger vi ansvaret for en politik om bæredygtighed på skuldrene af de regeringer, der skal træffe de konkrete beslutninger så tæt på borgerne som muligt.
Som parlamentsmedlem ville jeg meget nødigt stå ansigt til ansigt med en borger, der gennem sin lokale myndighed erfarer, at "Europa" ikke vil lade ham indgå en miljømæssigt forsvarlig offentlig kontrakt.

Markov (GUE/NGL).
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg støtter Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Markeds initiativ, som har stillet et stort antal ændringsforslag til Rådets fælles holdning om de nye regler for offentlige indkøbskontrakter. Vi har allerede haft mange diskussioner i Parlamentet, som har understreget behovet for at støtte de små virksomheder og selvstændige og nedbringe bureaukratiet i forbindelse med udbudsprocedurerne, samtidig med at gennemskueligheden og forståeligheden øges. Yderligere fremgang på det økonomiske og sociale område i medlemsstaterne vil afhænge af, om begge disse krav bliver opfyldt. Parlamentets krav om at forhøje tærskelværdierne for offentlige indkøbskontrakter - naturligvis afhængig af den pågældende ordregivende myndighed - er absolut berettiget, hvis vi ønsker a) at reducere de store udgifter i forbindelse med udlicitering på europæisk plan og b) give de små og mellemstore virksomheder bedre muligheder i EU. Hertil hører naturligvis også forslagene om at reservere 10 % af udgifterne til offentlige indkøbskontrakter til små og mellemstore virksomheder samt at forhøje tærskelværdierne, hvis myndigheder er kontraktpartnere for det arbejde, der skal udføres.
Hr. kommissær Bolkestein, jeg kan virkelig ikke forstå, hvor De vil hen! Jeg synes, at min gruppe og også de andre gjorde rigtigt i at understrege vigtigheden af, at udbuddene skal indeholde forhold som miljøstyring samt garanti for arbejdstagernes sikkerhed og sundhed. Det er i princippet i overensstemmelse med den bæredygtighed, som Rådet vedtog i Göteborg i 2001 med hensyn til ligebehandling af den økonomiske, økologiske og sociale dimension. Det er mig en gåde, hvordan man kan argumentere imod det. Det skal ikke kun gælde i forhold til, hvordan hovedentreprenørerne opfylder de fastsatte kriterier, men skal naturligvis også være bindende for underentreprenørerne. Tilbud fra firmaer, som ikke gør rede for, hvordan de forholder sig til økonomien og deres personale, bør afvises.
Jeg har dog mine tvivl med hensyn til, om bestemmelserne om databeskyttelse overholdes ved elektronisk afgivelse af tilbud. Vi støtter ligeledes kravet om, at virksomheder eller personer, som er blevet erklæret konkurs, eller mod hvem der verserer en retssag, skal udelukkes fra offentlige udbudsprocedurer. Frem for at lade det være en mulighed, bør der være bindende regler herom. Det er naturligvis også nødvendigt at udvide udelukkelsen fra offentlige udbudsprocedurer til virksomheder, som har overtrådt udbudsbestemmelserne ved tidligere kontrakter.
Ved afstemningen om artikel 27 anmoder jeg ligeledes mine kolleger i Parlamentet om at godkende teksten i Rådets fælles holdning, for hvis vi ikke gør det, vil 98,5 % af overenskomsterne i Tyskland blive udelukket som udbudskriterium, hvilket vil stille tyske arbejdstagere dårligere i konkurrencen i forbindelse med tildelingen af kontrakter.

Harbour (PPE-DE).
Hr. formand, som Parlamentets ordfører for en strategi for det indre marked finder jeg det vigtigt at understrege, at en effektiv, åben og konkurrencedygtig udbudsproces er et helt uundværligt fundament for et velfungerende indre marked.
Jeg er meget taknemmelig over for de mange kolleger, der støttede min betænkning. Her i Parlamentet opfordrede vi til en hurtig gennemførelse af det indre marked, og vi gjorde i særdeleshed opmærksom på, at et effektivt indre marked er et vigtigt våben for EU's konkurrenceevne. Jeg synes, at vi skal vende tilbage til det, når vi ser på rammerne for det, vi her undersøger. Vi vil have dette nye forslag - hvis det bliver vedtaget i den form, som vi og Kommissionen er blevet enige om - til at være det mest effektive instrument, vi kan udtænke for først og fremmest at få de offentlige myndigheder til at overholde og bruge det.
Ingen her har påpeget, at problemet med ordningen i øjeblikket er, at en stor del af de kontrakter, der burde være omfattet af denne ordning for offentlige indkøb, ikke er det. Hvorfor er de ikke det? Det er fordi, procedurerne er komplicerede, og fordi de omgås. Modstykket hertil er, at vi ønsker at få flest mulige små og store firmaer til at deltage i processen. Det er selve definitionen på et åbent og konkurrencedygtigt marked. Derfor må vi anbefale de mål, der er inkluderet i revisionen af disse direktiver - at gøre reglerne tydeligere, entydige og enklere at gennemføre og at tillade optagelsen af nye teknologier såsom elektroniske auktioner. Vi er grundlæggende tilfredse med den retning, som forslagene går i, og jeg tillægger dem afgørende betydning.
Vi skal også gå videre på andre områder. Her i salen har der i aften været megen debat om specielt spørgsmål vedrørende bæredygtighed og økologiske indkøb. Der er imidlertid intet i disse forslag, der på nogen måde ulovliggør bæredygtige eller miljøvenlige indkøb. Hvis blot de offentlige myndigheder klart angiver de miljøkriterier, som produktet eller tjenesteydelsen skal opfylde på en entydig og ikke-diskriminerende måde, er der intet, der forhindrer dem i at gøre det.
Dette er et instrument til fremme af det indre marked og konkurrenceevnen. Det er ikke et nyt instrument i den sociale politik eller beskæftigelsespolitikken, og det er heller ikke et nyt instrument i miljøpolitikken. Vi vil måske gerne sikre os, at disse kriterier anvendes på en ikke-diskriminerende måde, men virksomheder, der overholder alle EU's regler om miljø og om beskæftigelseskriterier, må være i stand til at indgive tilbud på en ikke-diskriminerende måde. Det er ikke et instrument til indførelse af nye bestemmelser. Derfor skal vi meget klart afvise ændringsforslag med et sådant indhold.
Jeg kan forstå, at kollegerne i denne side af Parlamentet vil udsætte os for en hel bunke nye ændringsforslag i aften, så vi kan sikkert se frem til at skulle behandle 100 ændringsforslag i morgen inden afstemningen på onsdag. For mig at se er det en helt urealistisk opgave. Det er vi desværre nødt til at gøre på grund af den stramme tidsplan.
Endelig vil jeg henlede Parlamentets opmærksomhed på værdien af ændringsforslag 68 om overvågning. Vi vil have medlemsregeringerne til at føre bedre tilsyn med anvendelsen af bestemmelserne vedrørende offentlige indkøbsaftaler og til at tilskynde de lokale myndigheder til at overholde dem, fordi overholdelsen af disse nye regler vil være den test, på baggrund af hvilken forslaget endeligt vurderes.
Gebhardt (PSE).
Hr. formand, hr. kommissær, med disse udbudsdirektiver har vi at gøre med et meget komplekst problem. Lad mig nævne to aspekter, nu da jeg ikke har så megen tid.
For det første må vi fastsætte tærskelværdierne på det niveau, som Parlamentet ønskede under førstebehandlingen. Endnu højere værdier havde været ønskeligt, da erfaringen har vist, at EU-udbudsprocedurer medfører megen bureaukrati og store udgifter, som ikke står i relation til de relativt få tilbud, der modtages. Jeg ønsker navnlig, at udgifterne og det administrative arbejde, som er forbundet med internationale udbudsprocedurer, begrænses for de ordregivende myndigheder, først og fremmest for de lokale myndigheder. Det var beklageligt, at vi under førstebehandlingen kun opnåede en forhøjelse fra 5 millioner euro til 7 millioner euro, f.eks. ved bygge- og anlægskontrakter, og det beløb vil regeringerne i Rådet nu nedsætte under andenbehandlingen. Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Markeds forslag under andenbehandlingen holdt fast ved mindst disse 7 millioner euro. Jeg beklager meget, at kravet om en højere - og faktisk mere hensigtsmæssig - tærskelværdi end 7 millioner euro desværre ikke ser ud til at være mulig under den afsluttende behandling af udbudsdirektivet.
Lige så vigtig som spillet om millionerne vedrørende tærskelværdien i det europæiske udbudsdirektiv er for mig også beskyttelsen af små og mellemstore virksomheder mod illoyal konkurrence. De selvstændige, som overholder loven, må ikke blive bragt i vanskeligheder af konkurrenter, som hverken overholder overenskomsterne, gældende arbejdsret, bestemmelserne om sundhedsbeskyttelse og sikkerhedsforanstaltninger til forebyggelse af ulykker på arbejdspladsen, eller som er ligeglade med miljøbeskyttelse.
Dermed prioriterer vi det kommunale selvstyre højt, og det er også rigtigt, for det ligger fast, at de lokale myndigheder er det politiske plan, som er tættest på borgerne.
Hr. Bolkestein, De har ret, når De siger, at skatteydernes penge skal gives ud på den bedst mulige måde. Det er jeg enig med Dem i. Men det er ikke nødvendigvis ensbetydende med det billigste tilbud. "Bedst mulig" er forbundet med kvalitet og bæredygtighed, det vil sige, at der skal tages hensyn til sociale, miljømæssige og andre forhold.
Schörling (Verts/ALE).
Hr. formand, hr. kommissær, som ordfører for Miljøudvalgets udtalelse til denne betænkning fra Udvalget om Retlige Anliggender ved førstebehandlingen har jeg tænkt mig at koncentrere mig om miljøspørgsmålene og om spørgsmålet om bæredygtig udvikling.
Kommissionsmedlem Bolkestein mente, at vi kan se frem til en happy end på den lange rejse mod en god lovgivning inden for offentlig kontraktindgåelse. Ja, at det bliver en "end", kan vi godt blive enige om, men hvor "happy" den bliver, tror jeg vil blive afgjort ved afstemningen. Rådet har naturligvis også stor indflydelse herpå.
Jeg er bekymret over de ændringsforslag, som Udvalget om Retlige Anliggender har stillet, eftersom de går stik imod det, vi sagde ved førstebehandlingen. Vi er alle enige om, at offentlig kontraktindgåelse er en stor økonomisk faktor i EU, som står for 14-16 % af BNI. Når man tager hensyn til økonomien, bør man dog ikke kun se på det mest økonomisk fordelagtige tilbud. Det gælder om at have en bredere definition af økonomi, som også omfatter bevarelsen af naturressourcer, rent vand, ren luft og den biologiske mangfoldighed. Dette er præcis, hvad man har sagt fra Kommissionens og fra EU's side generelt, og det er bl.a. blevet sagt i Johannesburg, nemlig at offentlig kontraktindgåelse skal bidrage til en bæredygtig udvikling. Det er underligt, at det har forbigået visse personers opmærksomhed i Europa-Parlamentet. Jeg hørte Lehne sige, at miljøspørgsmålene skal behandles for sig og de økonomiske spørgsmål for sig, men da har man misset hele pointen. Den offentlige kontraktindgåelse, hvor man anvender vores fælles ressourcer og vores fælles skattepenge, skal bidrage til den bæredygtige udvikling.
Det er derfor af allerstørste betydning, at vi ændrer det forslag, som nu foreligger fra Udvalget om Retlige Anliggender, og råder bod på de forværringer, som er opstået siden førstebehandlingen. Rådets fælles holdning indeholdt både vin og vand og var i hvert fald uacceptabel, hvad angår artiklerne 53 og 55. Sammen med kolleger fra andre grupper har vi stillet et ændringsforslag vedrørende miljøkriterierne, produktionsmetoder og hele livscyklusperspektivet for produkter, miljømærkning og certificering. Jeg synes, at Europa-Parlamentet skulle skamme sig, hvis vi ikke tilpasser vores syn på den offentlige kontraktindgåelse til den holdning, som råder i Unionen generelt, når det gælder bæredygtig udvikling. Dette skal være en naturlig del af den offentlige kontraktindgåelse.
Schmid, Herman (GUE/NGL).
Hr. formand, jeg og formodentlig også mine andre svenske kolleger har fået en række bekymrede kommentarer fra svenske myndigheder om denne betænkning. I Sverige er disse myndigheder vant til at blive betragtet som kompetente økonomiske aktører med ganske stor handlefrihed. De mener, at Kommissionens forslag på en række punkter ville mindske deres effektivitet uden at øge hverken konkurrencen eller retssikkerheden. De nævner sådan noget som retten til at indgå rammeaftaler for intellektuelle tjenester og byggekontrakter, hvilket de ofte benytter sig af. De nævner den nye artikel 41a om, at indgåede kontrakter kun kan brydes under meget særlige omstændigheder. De spørger, hvad der sker, når f.eks. et politisk flertal skifter, og spørger, om man da ikke skal kunne bryde en indgået aftale. De nævner endvidere en række andre punkter, hvor svensk praksis er meget mere effektiv end det, der foreslås i disse direktiver.
Det siges, at offentlige myndigheder er bureaukratiske og ineffektive. Når de er det, beror det normalt på, at vi politikere udarbejder overdrevet detaljeret lovgivning. Jeg synes, at Kommissionens forslag til kontraktindgåelsesdirektiv er et sådant eksempel - jeg vil næsten sige skrækeksempel - på lovgivning, som skaber ineffektivitet i den offentlige sektor, og som giver anledning til flere problemer, end det løser. Jeg mener egentlig, at hele forslaget til direktiv burde trækkes tilbage. Det nærmeste jeg kan komme et sådant resultat er nok at støtte et ændringsforslag fra hr. Manders fra ELDR-Gruppen, i hvilket Kommissionen opfordres til at overveje situationen og se på, om ikke forslaget skaber flere problemer, end det løser.
Jeg ved, at situationen er forskellig i forskellige lande, men jeg synes, det er ejendommeligt, at hensynet til den lavest mulige pris får lov at spille en så dominerende rolle i Kommissionens forslag. Når private virksomheder indgår kontrakter, foretager de en samlet vurdering af en række faktorer, hvor prisen blot er en af dem. Hvorfor kan man ikke se på offentlige instanser på samme måde og give dem samme frihed til at foretage en kompleks bedømmelse af de indkomne tilbud? Hvorfor skal man i lovtekst opregne, hvilke tilfældige overvejelser som skal gøres og ikke gøres? Disse lister er tilfældige. Hvorfor er Kommissionen så restriktiv, når det gælder visse faktorer som miljøhensyn, sociale behov, beskæftigelseshensyn og andet, som mere handler om produkternes kvalitet end de rent kvantitative forhold?
Jeg synes, at man fra Kommissionens side skulle overveje i stedet at fremlægge et direktiv, som opstiller almindelige principper og retningslinjer, det vil sige, som ikke går i detaljer på denne måde, men i stedet interesserer sig mere for, hvordan man skal udvikle de offentlige forvaltningers effektivitet og demokrati i medlemslandene. Da skulle disse problemer kunne løses på en betydeligt mere smidig måde.
Andersen (EDD).
Hr. formand, jeg vil koncentrere mig om forslaget om udliciteringer af vandforsyningen. I Danmark er vandforsyningen decentral og baseret på et solidarisk princip, hvad angår tilgængelighed og priser. Vandforsyningen er i Danmark forbrugerejet og lokalt styret, og det er en meget vigtig forudsætning for at kunne sikre en fortsat kildebeskyttelse og beskyttelse af miljøet. Vand er et offentligt gode. Vand skal ikke være et led i en strategi for Det Indre Marked, et middel til at fremme den europæiske industri. I fremtiden er de, der har magten over vandet, dem der har magten over folket og pengene. Det ved de multinationale firmaer ganske udmærket, og her er der penge at hente. Det skønnes, at det alene i EU drejer sig om 80 milliarder euro om året, og det skønnes, at om 15 år vil store monopoler kontrollere 65-75% af det, der nu er offentlige vandforsyninger.
En række direktiver, bl.a. de to vi forhandler om i dag, har nu indarbejdet vand som en vare og er ved at ensrette landenes vandforsyninger med det formål at liberalisere dem og sikre, at drikkevand bliver omfattet af fri konkurrence i hele Det Indre Marked.
Erfaringerne fra England og andre steder er skræmmende; de viser, at når vandforsyningen bliver gjort til en vare og privatiseres, forsvinder også interessen i ressourcebeskyttelsen. Londons private vandforsyning lobbyede således meget ivrigt på lige fod med den europæiske kemiindustri for, at vi blot skulle tillade større mængder sprøjtemidler i drikkevandet, da EU forhandlede grænseværdier.
Verdens samlede tilgængelige ferskvandsressourcer er knappe. Der er allerede i dag lande, hvor det er drikkevandet og ikke fødevarerne, der er mangel på. En liberalisering af vandforsyningen vil betyde, at kampen om vandet vil overhale kampen om olien. Det er et skræmmende perspektiv.
I øjeblikket er EU ved at vanskeliggøre bestræbelserne i Danmark for at sikre vores grundvand mod forurening, idet EU er ved at ophæve en række af de forbud mod pesticider, som vi har forbudt i Danmark. EU skal ikke også ødelægge det danske princip om, at vandforsyningen skal være offentlig og altid brugerejet og ejerstyret - en vigtig og afgørende forudsætning for kildebeskyttelse og forsyningssikkerhed. Det skal være op til det enkelte land demokratisk at beslutte, hvilken model de ønsker for deres vandforsyning.
En anden lille ting, der selvfølgelig glæder mig, da jeg bor på en af de meget små øer i Danmark, er, at man nu har indset udliciteringernes spillen fallit over for de små færger, og at man nu er ved at udarbejde et eget direktiv, hvor man undtager de små færger for udlicitering. Det hilser jeg naturligvis meget velkommen, men det illustrerer, at der er noget grundlæggende galt med EU's krav om udlicitering af alle opgaver.

Karas (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, det foreliggende direktiv om offentlige indkøbskontrakter skal afspejle resultatet af intensive og mangeårige forhandlinger. Debatten har vist, at meningsdannelsesprocessen ikke er afsluttet endnu. Også i udvalget diskuterede vi, hvorvidt det er muligt at modificere Rådets fælles holdning, eller om vi er nødt til først at forkaste den for at kunne forbedre den.
Jeg må i dette tilfælde sige, at fordelene ved direktivet opvejer ulemperne for mit lands vedkommende, Østrig, ikke mindst fordi vi den 1. september 2002 satte en ny udbudslov i kraft, som har stor overensstemmelse med direktivet og direktivudkastet. Mens de nye bestemmelser på den ene side moderniserer udbudslovgivningen, så omfatter direktivet også vigtige præciseringer af den praktiske gennemførelse, som skal føre til en mere gennemskuelig og fair udbudsprocedure.
Jeg vil gerne kort komme ind på fire punkter. For det første forekommer muligheden for at benytte elektroniske medier mig at være særlig vigtig. Indførelsen af eProcurement er et af hovedelementerne i det nye direktiv, og vi kan forvente os vedvarende fremskridt af de nye elektroniske indkøbsinstrumenter. Disse instrumenter bør dog udelukkende gælde for standardiserede varer og tjenesteydelser.
Mit andet punkt er, at man i Østrig egentlig er imod forhøjelsen af tærskelværdierne, da det ville gå imod åbningen af centrale, regionale og lokale indkøbsmarkeder, og selv i dag er kun en lille procentdel af tildelingerne omfattet af EU's udbudssystem. Vi er af den opfattelse, at enhver forhøjelse, der går ud over det, der er foreslået i den fælles holdning, vil indskrænke direktivets anvendelsesområde, som jo har til formål at skabe større gennemskuelighed og fairness i udbudsproceduren.
For det tredje vil jeg gerne nævne de nye indkøbsprocedurer og bestemmelserne vedrørende centrale indkøbstjenester, som muliggør et moderne organiseret indkøbssystem.
Lad mig for det fjerde sige noget om uenigheden om de sekundære formål. En af grundene til, at jeg ikke har noget problem med dem, er, at den østrigske udbudslovgivning tager højde for sekundære formål, selv om loven ikke fastsætter et mål. Men man dog stille krav det krav, at samtlige sekundære formål skal være relevante for kontrakten, det vil sige være direkte forbundet med kontrakten. Alt andet ville lægge op til den ordregivende myndigheds vilkårlighed og en lukning af markedet. Hvis der skal være sekundære formål, så skal de være klart defineret, og det kan ikke gøres anonymt.
Selv om jeg ikke ved, hvordan afstemningen i morgen falder ud, så tror jeg, at det er vigtigt, at vi får denne udbudslovgivning, og helst så hurtigt som muligt, da den vil være til gavn for det indre marked og skabe større gennemskuelighed og fairness.

Karlsson (PSE).
Hr. formand, det er vigtigt, at der findes gode og klare regler for offentlig kontraktindgåelse. Det er offentlige midler, skatteborgernes penge, som anvendes, og derfor skal kontraktindgåelse naturligvis foregå på en sådan måde, at skatteborgerne får mest mulig valuta for pengene. Det er også vigtigt, at kvaliteten er god. Dette skulle kunne sammenfattes med ordene "gode varer og tjenester til den rigtige pris".
Nu er det ikke så enkelt, eftersom det ikke kun er prisen, der skal være afgørende. Det er vigtigt, at den eller de, som producerer varen eller tjenesten, kan gøre det på rimelige vilkår. Det er også vigtigt, at det sker på en miljømæssigt forsvarlig måde. Gældende love, forordninger og kollektivaftaler om socialbeskyttelse og sundhed på såvel nationalt niveau som på fællesskabsniveau skal finde anvendelse, når der indgås kontrakter om varer og tjenester. Arbejdsmiljøet skal være godt og lønvilkårene rimelige, men samtidig må denne beslutning ikke skabe regler, som griber ind i den arbejdsret, der finder anvendelse i de respektive medlemslande.
Jeg har stillet nogle ændringsforslag, som er enslydende med ændringsforslag fra bl.a. Bill Miller, som også tager spørgsmålet op. Det er også vigtigt, at den kontraktindgående myndighed eller forvaltning kan bryde en kontrakt, hvis de ikke længere har brug for den omhandlede vare eller tjeneste. En ny kommunalbestyrelse eller regering vil måske føre en politik, som ikke har samme behov for kontrakter som den tidligere politiske ledelse.
Den beslutning, vi nu skal træffe, må ikke begrænse demokratiet eller menneskers mulighed for at ændre retning i almindelige valg. Offentlig kontraktindgåelse handler om at tilgodese de behov, som mennesker ønsker at få opfyldt gennem det samfund, man ved politiske valg har truffet beslutning om. Og så skal en overdreven ambition om at varetage markedets interesser ikke få lov at gå forud for menneskers behov.
Laguiller (GUE/NGL).
I forhandlingen mellem Rådet og Parlamentet om offentlig kontraktindgåelse i EU er det, der springer i øjnene, i hvilken grad de mest indædte fjender af statskontrol glemmer deres forbehold, når det drejer sig om at slås om statslige kontrakter. Statens penge interesserer dem. Hvordan kunne de store koncerner inden for bygge- og anlægsbranchen have opbygget finansimperier uden statslige kontrakter? Hvordan ville våbenkoncernerne have overlevet, hvis der ikke var noget, der hed offentlige midler?
Den såkaldte markedsøkonomi ligger i respirator og holdes i live af staten ved hjælp af saltvandsindsprøjtninger. At harmoniseringen af de offentlige anlægsarbejder går så langsomt, skyldes ikke noget tilfælde. De store industrikoncerner ønsker både at holde fast ved adgangen til deres nationalstats midler og få adgang til nabolandets offentlige midler. Hvad angår betingelserne for kontraktindgåelse, udviser de bestemmelser, som begynder at forme sig, med deres administrative stivhed en kynisme, som nærmer sig alvor. I udbudsbetingelserne er det kun den økonomiske interesse af tilbuddet, der tæller. Miljø- eller sundhedskrav glemmes, som Greenpeace eller Jordens Venner med rette påpeger, ligesom arbejdsvilkår og lønvilkår for arbejderne i de virksomheder, som stikker de offentlige midler til sig. Glemt er også så mange andre aspekter som f.eks. de arkæologiske undersøgelser! Og glemt er endelig samfundets generelle interesser! Det eneste, der tæller, er rentabiliteten. Den interne organisation er reduceret til et regnskabsresultat.
I øvrigt forsøger Rådet under påskud af at koordinere markedsprocedurerne for vand, energi, transport og posttjenester at stadfæste som en selvfølge, at det netop drejer sig om markeder og ikke vitale tjenester for hele samfundet. Nej! Disse tjenester, der leverer vand, energi, transportydelser og post skal være offentlige tjenester, og det skal de blive ved med. De kan ikke overdrages til private koncerner, som er optaget af deres profit og ikke af brugernes interesser.
Jonckheer (Verts/ALE).
Hr. kommissær, jeg har lyttet opmærksomt til Deres indledning, og jeg har forsøgt at forstå, hvad vores uenighed kunne bestå i.
Vi er naturligvis enige med Dem i målsætningerne om forenkling, modernisering og god anvendelse af de offentlige midler. Hvem ville ikke være det? De glemmer imidlertid nogle andre målsætninger, som mine miljøinteresserede kolleger har gjort Dem opmærksom på, nemlig målsætningerne om bæredygtig udvikling. Det forekommer os, at offentlige kontrakter og betingelserne for deres indgåelse er yderst vigtige midler til at konkretisere disse målsætninger.
Hvorfor afviser De, som De har antydet, det ændringsforslag, som vi stiller til det oprindelige direktivs artikel 53, stk. 1, hvor vi hentyder til miljøkarakteristika, men også til produktionsmetoder? Hvorfor afvise, at de udbydende myndigheder f.eks. foretrækker produktionsmetoder, som er baseret på rationel energianvendelse? Det virker helt utroligt på mig.
Og hvorfor afviser De endvidere i direktivets artikel 23 at henvise til en anden fællesskabslovgivning, nemlig de europæiske miljømærker, ved at argumentere for, at de er et sæt ikke-bindende retningslinjer? Meget vel. At gøre omtalte retningslinjer til et kriterium for tildeling af offentlige kontrakter og opmuntre virksomhederne til at respektere denne type miljømærker ville være i perfekt overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Det Europæiske Råds målsætninger om at opnå en fælles bæredygtig udvikling. De offentlige kontrakter som redskab kunne hjælpe os hermed, og i Deres fremstilling giver De beklageligvis endnu en gang udtryk for et yderst konservativt og klassisk syn på handelsret.

Hughes (PSE).
Hr. formand, jeg udarbejdede udtalelsen for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender ved førstebehandlingen, og jeg vil gerne rejse to konkrete spørgsmål, der fortsat stammer fra denne udtalelse.
Det første spørgsmål vedrører afsnit 2 i artikel 27 i det klassiske direktiv og den tilsvarende tekst i forsyningsvirksomhedsdirektivet. Det er vigtigt, at vi udelader sætningen "kollektive aftaler, der er tillagt almindelig retsvirkning". Denne sætning vil skabe problemer og juridisk usikkerhed i specielt Tyskland og de skandinaviske medlemsstater. Jeg har arbejdet meget tæt sammen med Den Europæiske Faglige Samarbejdsorganisation og med fagforeningerne for offentligt ansatte under både første- og andenbehandlingen, og jeg har modtaget - ligesom mange af de øvrige medlemmer af Europa-Parlamentet - et stort antal redegørelser fra bekymrede enkeltpersoner i disse lande. Jeg håber, at vi ved hjælp af delt afstemning kan udelade disse ord fra den færdige tekst ved andenbehandlingen.
Mit andet anliggende vedrører artikel 53 i det klassiske direktiv. Der vil sikkert være adskillige ændringsforslag, der skal forsøge at bringe denne tekst på linje med teksten i artikel 55, stk. 1, i forsyningsvirksomhedsdirektivet, sådan som den tager sig ud nu efter vedtagelsen af et ændringsforslag fra hr. Karlsson i Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked.
Jeg er uenig i det, som kommissær Bolkestein tidligere sagde om dette punkt. Hvis vi bringer det klassiske direktiv på linje med teksten i artikel 55, stk. 1, i forsyningsvirksomhedsdirektivet, vil vi bringe dem på linje med den nye retspraksis fra EF-Domstolen. Hvis ikke vi gør det, er det et tilbageskridt. Kommissæren og hans tjenestegrene har konsekvent lavet en alt for negativ fortolkning af retspraksis fra EF-Domstolen på dette punkt, og det er grunden til, at vi har så store problemer i debatten med at anlægge miljømæssige og sociale betragtninger. Jeg håber, at der kan tages hensyn til disse betragtninger i morgen.
Turmes (Verts/ALE).
Hr. formand, jeg vil vende tilbage til bemærkningerne fra hr. Harbour. Vi ønsker at skabe innovation. Vil De give mig ret i, at vi ikke skaber innovation ved at indføre standarder for økologiske eller sociale anliggender? Det er kun det nedre niveau. I en markedsøkonomi er der nogle faktorer, der skubber på markedet, mens andre trækker i det - stokken og guleroden.
Det, vi ønsker, når vi taler om at indføre økologiske kriterier eller kriterier for retfærdig handel, er at skabe et marked for innovation inden for økologi, retfærdig handel og sociale anliggender. Derfor har vi brug for klare kriterier herfor i dette direktiv. Det er det eneste, vi har brug for. Derfor skubber vi så hårdt på. Det har en enorm vægtstangskraft - 15% af EU's interne produkt. Hvis vi mener det alvorligt med hensyn til bæredygtighed, er vi nødt til at bruge det. Innovationen kommer ikke via en skarp konkurrence i den private sektor. Den kommer, fordi den offentlige sektor påtager sig et større ansvar.
Kommissær Bolkestein, hvorfor er vi uenige på dette punkt? Fordi Deres Europa er et Europa fuldt af store multinationale selskaber, hvor der ikke findes økologi eller sociale rettigheder, og hvor de fattige mennesker lever med dårlige arbejdsforhold. Mit Europa er et Europa fuld af borgere. Det er jeg stolt over. Hvis vi skal slås om dette spørgsmål, er det fordi, De har en meget ny og liberal tilgang til Europa, og det ønsker vi ikke.
Thorning-Schmidt (PSE).
Hr. formand, jeg vil koncentrere mig om den del af betænkningen, som vedrører offentlige indkøb, hvor der desværre er sket det uheldige, at det, selv om vi afgav en god betænkning ved førstebehandlingen, siden da er gået kraftigt ned ad bakke med kvaliteten, også hvad angår den fælles holdning, vi har fået fra Rådet.
Jeg mener, det er et kæmpeproblem, når Rådet vedtager en fælles holdning, som ikke er i overensstemmelse med gældende ret som fastlagt af Domstolen. Det er et stort problem, at Domstolen fastslår noget, som Rådet ikke tager hensyn til, og det gør det ikke bedre, at vi så også har et udvalg, som vælger ikke at tage hensyn til de domsafsigelser, vi har. Jeg mener, at vi i EU har en klar forpligtelse til at fremme vore egne målsætninger om en bæredygtig udvikling og leve op til vores sociale ansvar, og det betyder, at vi også skal kunne indtænke sociale hensyn og miljømæssige hensyn i de offentlige udbud.
Jeg vil gerne sige til nogle af dem på højrefløjen, som her i dag har beskyldt os for at være rabiate miljøforkæmpere: det, der er vigtigt her, er, at vi faktisk vil skabe åbenhed om de offentlige udbud, vi vil skabe en mulighed for, at der kan tænkes sociale og miljømæssige bestemmelser ind i de offentlige udbud uden naturligvis at forstyrre Det Indre Marked. Der er ingen, der taler om at forstyrre Det Indre Marked. Vi er alle sammen optaget af, at Det Indre Marked skal fungere, men vi vil blot åbne mulighed for, at de, der udbyder, kan lægge vægt på andre ting end blot pris, det vil sige også kan lægge vægt på et rummeligt arbejdsmarked, sociale forhold og miljø. Det er i virkeligheden meget enkelt, og heldigvis har vi en kendelse i denne sag.
Det andet, jeg er nødt til at nævne, er, at vi under førstebehandlingen fremsatte nogle ændringsforslag til artikel 27, som faktisk understregede aspektet med arbejdsmarkedets forhold. Men igen, som mr. Hughes sagde, er der sneget sig en underlig ændring ind i det ændringsforslag, hvor man har gjort det betinget af, at de nævnte overenskomster gøres til lov i medlemsstaterne; det er derfor væsentligt at få den sætning ud, inden vi stemmer om indstillingen ved andenbehandlingen på onsdag. Der er ingen grund til at genere de kollektive overenskomster, som vi har i visse lande, og det gør man faktisk, hvis man ikke fjerner den pågældende lille sætning; jeg henstiller til salen her i dag, at vi tænker på at vedtage ændringsforslag 40, men undgår at tage denne sætning med. Jeg håber så, vi kan støtte den opdelte afstemning, mr. Hughes har foreslået.

Bouwman (Verts/ALE).
Hr. formand, hr. kommissær, hr. Zappalà, jeg sad for ca. 10 år siden i kommunalbestyrelsen i Eindhoven, i den sydøstlige del af Brabant, der er et teknologiområde. Philips og Daf var i store vanskeligheder. Det var et tidspunkt med stor arbejdsløshed på grund af den store udvikling i international industri. Dengang var der en kontraktlig aftale mellem industrien og kommunen om bæredygtige bygge- og anlægsarbejder. Der var kun få arbejdspladser i byggesektoren. Så erfarede vi, at der i Groningen var en model for europæiske kontrakter, der kunne opfylde en række kriterier, f.eks. med hensyn til ligeværdige arbejdsforhold og social lovgivning, men også til det regionale arbejdsmarkeds beskæftigelseskriterier og miljømæssige kriterier. Vi fandt, at kriterierne var værdifulde og har siden benyttet os af dem.
Det ville i stort omfang kunne lykkes med de nuværende forslag. Det problem, der giver anledning til bekymring for mange er, at De Kristelige Demokrater og især Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked har accepteret en række ændringsforslag, i henhold til hvilke det ikke længere vil være muligt at bruge offentlige midler på denne gennemsigtige, ikke-diskriminerende fremgangsmåde, der bedst tjener regionale forhold.
Det, der er tale om, er socialt ansvarlig selvstændig erhvervsvirksomhed til sikring af, at økonomiske, sociale og miljømæssige målsætninger integreres i en strategisk politik. Vi bør dog kæmpe endnu mere for socialt ansvarlige regeringer end for socialt ansvarlig selvstændig erhvervsvirksomhed. Hvis vi tager højde for gennemsigtighed, vil vi også kunne undgå bedrageri.
Vi er med andre ord enige om en række af de målsætninger, som hr. Bolkestein nævnte, som f.eks. retlig sikkerhed og effektive udgiftsrammer, men integreret politik betyder, at vi også skal fastsætte en række andre kriterier, og det er efter min opfattelse disse kriterier, som vi skal stemme for i morgen.

Berger (PSE).
Hr. formand, jeg skal i min egenskab af min gruppes skyggeordfører undskylde over for Dem, kommissæren og alle kollegerne, at jeg ikke var til stede ved debattens begyndelse. Sammen med hr. Miller var jeg fanget i en af Strasbourgs bybusser, hvis chauffør ikke kunne finde vej, først til Frankfurt og derefter tilbage til Strasbourg, som via mange tyske motorveje bragte os til Strasbourg med nogen forsinkelse.
Forsinket, men ikke for sent, vil jeg gerne takke ordføreren for det store arbejde, han har gjort, og navnlig for at have modstået fristelsen til at give efter for forståelig skuffelse over, at Rådet har overtaget så lidt af det, som Parlamentet har foreslået, og derfor ikke har sat alt ind på at forkaste den fælles holdning. Det blev diskuteret i udvalget, hvor et flertal mente - selv om det viste sig at blive en møjsommelig proces - at vi bør forsøge at forbedre den fælles holdning.
Rent faktisk er debatten om at forkaste den fælles holdning naturligvis langtfra afsluttet. Jeg ved ikke, om der er blevet stillet et andet forslag i den retning i aften. At man kan føle sig fristet til det, hænger sammen med den kendsgerning, at Rådet har overtaget en del af det, som Parlamentet foreslog, men kun harmløse tekniske punkter, mens de store indholdsmæssige spørgsmål blev fuldstændig ignoreret.
Efter min mening tæller det fortsat, at jeg i begge direktivudkast kan se væsentlige forbedringer i forhold til den nuværende retssituation, og navnlig med hensyn til modernisering, forenkling, indførelse af elektroniske udbudsprocedurer eller anvendelse af elektroniske medier i udbudsproceduren og de måder, hvorpå tingene bliver gjort lettere for enkelte sektorer. Jeg er f.eks. meget glad for, at det på Parlamentets initiativ er lykkedes at inddrage posttjenesterne i sektordirektivet.
Når vi på den ene side kan tale om fremskridt, så bør vi passe på ikke samtidig at ende med at gå tilbage. Der har allerede været stor debat om tildelingskriterierne, og jeg vil gerne endnu en gang kaste lys over noget, som åbenbart ikke er helt klart, nemlig at den nye tekst i den fælles holdning er udtryk for et skridt tilbage i forhold til den nuværende retssituation, og at den fjerner retsgrundlaget for meget positive domme fra EF-Domstolen. Resultatet er, at disse tildelingskriterier vil blive mere restriktive i fremtiden. At vi bliver mere restriktive på dette område, er ikke kun ensbetydende med, at jeg ikke ønsker muligheder - økologiske f.eks. som jeg har for øjeblikket. Det er snarere det demokratiske spørgsmål, der ligger mig på sinde. De lokale myndigheder hører til de vigtigste ordregivende myndigheder i Europa. Hr. Bouwman nævnte et eksempel der, hvor han kommer fra. Lokale myndigheder er direkte demokratisk legitimerede organer, og hvis de f.eks. også selv om det er noget dyrere - ønsker trævinduer fra bæredygtig skovdrift, så skal de også have lov til det i fremtiden. De er ansvarlige over for deres egne borgere og deres revisorer, og de svømmer ikke ligefrem i penge for tiden.
Det er også min indvending til det, som hr. Karas sagde. Hvis vi kæmper for forbedringer, så er vores hovedanliggende her at genskabe den nuværende retstilstand frem for at gå tilbage til det, der var før. For det andet drejer det sig ikke om obligatoriske kriterier, hvor alle ordregivende myndigheder skal anvende alle tænkelige kriterier. Det handler snarere om, at de skal have mulighed for at gøre det, hvis de ønsker det, og hvis de gør det på en gennemskuelig måde. Som det er indrettet for øjeblikket, kan den obligatoriske del kun have det ene formål at begrænse disse muligheder. Selv om betragtningerne genindfører muligheden for en række ting, så finder jeg det utiltalende ud fra en retspolitisk synsvinkel, og jeg tror heller ikke, at det hjælper ret meget på retssikkerheden.
Da der under denne debat er blevet henvist til den inkonsistens, der fortsat eksisterer, vil jeg gerne forny et tilbud. Kunne vi ikke ved at rette vores afstemningslister i morgen genvinde noget af det, som Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked er kommet med? Jeg kan også bebude, at vi ikke længere vil støtte alle de ændringer, som vi støttede i Udvalget om Retlige Anliggender. Derved ville vi kunne tage lidt færre ændringsforslag med til forligsproceduren, som nu desværre synes uundgåelig.

Miller (PSE).
Hr. formand, det er vigtigt, at vi har gennemsigtige og brugbare direktiver. Det er vigtigt at vise vejen for vores lokale myndigheder eller for vores - i nogle tilfælde private - forsyningsvirksomheder. Det er først og fremmest vigtigt, at vi klart viser vejen for de arbejdsstyrker, der arbejder inden for disse ordregivende myndigheder.
Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked fremlagde desværre ikke et sådant gennemsigtigt og brugbart direktiv. Vi har to direktiver, der ikke er i overensstemmelse med hinanden. Faktisk er de i nogle tilfælde direkte indbyrdes modstridende. Retsudvalget udnyttede ikke muligheden for at fremme de sociale bestemmelser til arbejdstagerne. Jeg må indrømme, at det har fremmet sagen for handicappede arbejdstagere. Men vi kunne have gjort det bedre.
Derfor genfremsætter jeg mit ændringsforslag 166, der blev vedtaget af et meget stort flertal under førstebehandlingen. Nu synes visse grupper at have mistet interessen for det. Ændringsforslag 166 til artikel 53, stk. 1 og 2, genindfører den fleksibilitet, som de ordregivende myndigheder kræver, når de beslutter sig for at tildele kontrakter, så de ikke kun er bundet af den laveste pris.
Det skal gøres klart for alle de virksomheder, der ønsker at indgive tilbud på disse kontrakter, at de skal indføre gode sociale forhold og miljøforhold for deres egne arbejdsstyrker, da de ellers ikke vil få kontrakterne.

Bolkestein
Hr. formand, tak, fordi De giver mig ordet for anden gang i denne vigtige sag. Jeg vil gerne besvare nogle af de rejste punkter. Jeg vil gerne præcisere noget af det, jeg sagde tidligere, for at udrydde eventuelle misforståelser om, hvad Parlamentet gerne vil have Kommissionen til at gøre, og hvad Kommissionen selv agter at gøre.
Først vil jeg henvise til det, som hr. MacCormick sagde i starten af denne debat, og som andre talere også har gentaget. Hr. MacCormick henviste til den aktuelle retsvidenskab. I overensstemmelse med denne retsvidenskab præciserer den fælles holdning allerede, at miljømæssige karakteristika og sociale bestemmelser kan anvendes som tildelingskriterier, og at det ikke er nødvendigt at vise, at det enkelte tildelingskriterium udgør en økonomisk fordel for de ordregivende myndigheder eller sammenslutninger. Det er tilstrækkeligt, at tildelingskriterierne tilsammen gør det muligt at foretage en objektiv evaluering og sammenligning af produkternes eller de udbudte tjenesteydelsers indre kvalitet, og at kontrakten gives til det økonomisk set mest fordelagtige tilbud. Her vil jeg også henvise til hr. Harbours bemærkninger, som Kommissionen er enig i.
For det andet nævnte fru Thors og hr. Junker produktionsmetoderne. Jeg vil gerne svare, at hvad angår de ændringsforslag, der skulle indsætte udtrykkelige henvisninger til produktionsmetoder, finder Kommissionen det overflødigt, da produktionsmetoder er en del af de miljømæssige karakteristika, hvilket der allerede er taget hensyn til, sådan som jeg netop har sagt. Endvidere nævnes de specifikt som eksempler på legitime tekniske specifikationer.
Så kommer jeg til mit tredje punkt, som også blev rejst af hr. MacCormick. I artikel 53 forklares det, at ordene "for den ordregivende myndighed" i betragtning 44 betyder, at det bedste tilbud vil blive vurderet i henhold til det, som den ordregivende myndighed har defineret som sine krav. I betragtning 44 præciseres det endvidere, at det omfatter krav, der opfylder den berørte almenheds behov som anført i afgørelsen om nødvendigheden af at begrænse luftforureningen for befolkningen i Helsinki.
Hr. Koukiadis gav os endnu et eksempel på gyldige tildelingskriterier i henhold til artikel 53 - handicappedes behov, som der skal tages hensyn til. Hvad angår transportydelser vil f.eks. bedre adgang for handicappede til busser helt sikkert være et gyldigt kriterium. Det kan der ikke herske tvivl om.
Mit femte punkt drejer sig om udtrykket "det økonomisk mest fordelagtige tilbud", som hr. Herman Schmid og flere andre talere nævnte. Som svar på disse kommentarer vil det økonomisk mest fordelagtige tilbud være resultatet af en kombination af økonomiske såvel som kvalitative kriterier, og sidstnævnte vil ikke nødvendigvis gøre det lettere for den ordregivende myndighed at beregne omkostningerne, men det vil bestemt gøre det lettere for den ordregivende myndighed at bestemme sig.
Mit næstsidste punkt handler om mærkning, som hr. Jonckheer var inde på. Som det klart fremgår af de fælles holdninger, går Kommissionen ind for at afklare miljømærkernes rolle i forbindelse med offentlige indkøb og muligheden for at henvise til dem ved angivelsen af de tekniske specifikationer. Man skal imidlertid huske på, at i modsætning til "almindelige" europæiske standarder, så erstatter EF-miljømærker ikke andre konkurrerende miljømærker såsom internationale mærker. I Kommissionens forslag om miljømærker havde man forudset en sådan erstatning, men det blev ikke accepteret under lovgivningsproceduren.
Den aktuelle situation er derfor sådan, at der sideløbende kan findes forskellige miljømærker, der dækker over de samme aspekter. Det vil derfor ikke være hensigtsmæssigt - det vil faktisk være i modstrid med den etablerede politik på miljøområdet - at indføre en præference for EF-miljømærker i forhold til andre miljømærker. Kommissionen er opmærksom på, at referencer til de præstationer, der ligger til grund for miljømærkerne, frem for selve mærkerne, kan være mere kompliceret for køberne. Denne opgave er gjort lettere med en database, som Kommissionen har oprettet, og som viser de forskellige præstationer, der er defineret i de økomærker, der kan benyttes i forbindelse med tildelingsprocedurerne. Jeg kan tilføje, at der senere på året vil blive udgivet en praktisk vejledning om miljøvenlige offentlige indkøb.
Til slut vil jeg behandle spørgsmålene fra fru Thorning-Schmidt og hr. Hughes om grunden til, at Kommissionen vender ryggen til den gældende lovgivning, sådan som den er fortolket af Domstolen i sagen om busser i Helsinki. Mit svar er ganske enkelt, at det ikke er sandt, at de fælles holdninger er mere restriktive end fortolkningen af den gældende lovgivning, sådan som det kommer til udtryk i Domstolens afgørelse i sagen om busser i Helsinki.
Tværtimod konsoliderer og præciserer de fælles holdninger gennem kombinationen af betragtninger og artikler mulighederne under den nuværende lovgivning. De lægger ikke noget til eller trækker noget fra de aktuelle muligheder, men de har den fordel, at de udtrykkeligt forklarer mulighederne, så man ikke er afhængig af fortolkninger af retspraksis med alle de resulterende muligheder for forskellig anvendelse og deraf følgende juridisk usikkerhed i dette vigtige spørgsmål. De fælles holdninger præciserer desuden, at brugen af sociale tildelingskriterier også er legitim under de samme betingelser, som Domstolen har opstillet.
Til slut vil jeg gerne udtrykke et håb om, at Parlamentet under afstemningen vil støtte den fælles holdning, så vi hurtigst muligt kan få disse direktiver ind i lovbogen.

Formanden.
Mange tak, kommissær Bolkestein.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted onsdag kl. 12.00.
(Mødet hævet kl. 20.34)

Betænkning af Zappalà (A5-0242/2003)

Kommissionen kan ikke godkende følgende ændringsforslag: 7.
Kommissionen kan godkende følgende fire ændringsforslag i princippet, delvis og/eller med forbehold af redaktionelle ændringer:
I princippet: 25.
Delvis: 39 (første afsnit i ændringsforslaget: "Den ordregivende myndighed oplyser i udbudsbetingelserne ...", ikke andet eller tredje afsnit i ændringsforslaget: " ... om miljøbeskyttelse og forpligtelser i henhold til gældende bestemmelser med hensyn til beskyttelse på arbejdspladsen ...", " ... hvor ydelserne skal præsteres ...").
Delvis og med forbehold af redaktionelle ændringer: 29 (artikel 22 a, afsnit 1, første del "De ordregivende myndigheder udarbejder for hvert udbud udbudsbetingelser, der præciserer og supplerer de oplysninger, der indgår i udbudsbekendtgørelsen.", ikke anden del "I denne forbindelse opstiller de kun tekniske specifikationer, der er i overensstemmelse med artikel 23, og hvis de accepterer alternative tilbud, finder artikel 24 anvendelse.").
Med forbehold af redaktionelle ændringer: 9, 29 (artikel 22 a, afsnit 2 og 3).
Kommissionen kan ikke godkende følgende 64 ændringsforslag: 1, 2, 3, 4, 5, 6, 8, 10, 11, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 19, 20, 21, 22, 23, 24, 26, 27, 28, 30, 31, 32, 33, 34, 35, 36, 37, 38, 40, 41, 42, 43, 44, 45, 46, 47, 48, 49, 50, 51, 52, 53, 54, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63, 64, 65, 66, 67 (fejlagtigt omtalt som ændringsforslag 184), 68, 69.
Bilag, 1. juli 2003
Af de yderligere ændringsforslag, der er indleveret efter vedtagelsen af Retsudvalgets endelige betænkning, kan Kommissionen godkende følgende ændringsforslag: 66.
Kommissionen kan godkende følgende ændringsforslag i princippet, delvis eller med forbehold af redaktionelle ændringer:
Delvis: 60 (artikel 33 a, afsnit 1, første sætning og afsnit 2 skal bringes på linje med den tilsvarende bestemmelse i A5-0242/2003, AM 80, - under forbehold af redaktionelle ændringer), 70 (hvad angår artikel 30, stk. 6, anden indrykning).
Kommissionen kan ikke godkende følgende ændringsforslag helt eller delvis: 57, 58, 59, 61, 62, 63, 64, 65, 67, 68, 69, 70 (hvad angår artikel 30, stk. 3, 4, 5 og 6, første indrykning), 71, 72, 73, 74 og 75.
Betænkning af Zappalà (A5-0245/2003) 
Kommissionen kan godkende følgende ændringsforslag: 33.
Kommissionen kan godkende følgende seks ændringsforslag i princippet, delvis eller med forbehold af redaktionelle ændringer:
I princippet: 36.
Delvis: 4 (hvad angår opdelingen af betragtningen i to betragtninger), 22 (om at artikel 23 ikke finder anvendelse for indkøbskontrakter samt bygge- og anlægskontrakter - dog med en anden formulering), 26 (artikel 33 a, afsnit 1, første sætning og afsnit 2, hvis det bringes på linje med den tilsvarende bestemmelse i A5-0242/2003 - dog med en anden formulering).
Med forbehold af redaktionelle ændringer: 5, 26 (Artikel 33 a, afsnit 3), 46.
Kommissionen kan ikke godkende følgende 52 ændringsforslag helt eller delvis: 1, 2, 3, 4 (alle andre aspekter end opdelingen af betragtningen i to), 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14, 15 (er imidlertid enig i, at terminologien skal bringes på linje med direktiv 97/67/EF i alle sprogversioner), 16, 17, 18, 19, 20, 21, 22 (vedrørende den manglende anvendelse af artikel 23 ved tjenesteydelseskontrakter), 23, 24, 25, 26 (artikel 33 a, afsnit 1, anden sætning), 27, 28, 29, 30, 31, 32, 34, 35, 37, 38, 39, 40, 41, 42, 43, 44, 45, 47, 48, 49, 50, 51, 52, 53, 54, 55, 56.
Bilag, 1. juli 2003
Af de yderligere ændringsforslag, der er indleveret efter vedtagelsen af Retsudvalgets endelige betænkning, kan Kommissionen godkende følgende ændringsforslag: 84.
Kommissionen kan godkende følgende ændringsforslag i princippet, delvis og/eller med forbehold af redaktionelle ændringer:
Delvis: 76 (kun hvad angår opdelingen af betragtningen i to),
Delvis og med forbehold af redaktionelle ændringer: 80 (artikel 22 a, afsnit 1, første del "De ordregivende myndigheder udarbejder for hvert udbud udbudsbetingelser, der præciserer og supplerer de oplysninger, der indgår i udbudsbekendtgørelsen.", ikke anden del "I denne forbindelse opstiller de kun tekniske specifikationer, der er i overensstemmelse med artikel 23, og hvis de accepterer alternative tilbud, finder artikel 24 anvendelse."), 88 (artikel 23, stk. 3, tredje indrykning): afklaring i betragtning 27 af muligheden for at tage højde for "sikkerhedsrisici" ved vurdering af, om der er tale om en tilsvarende løsning),
Med forbehold af redaktionelle ændringer: 77, 80 (artikel 22 a, afsnit 2).
Kommissionen kan ikke godkende følgende ændringsforslag: 70, 71, 72, 73, 74, 75, 76 (alle andre aspekter end opdelingen af betragtningen i to), 78, 79, 81, 82, 83, 85, 86, 87, 88 (artikel 23, stk. 3, første og anden indrykning; tredje indrykning alle andre aspekter end de ovennævnte), 89, 90, 91, 92, 93, 94, 95, 96, 97, 98, 99, 100, 101, 102, 103, 104, 105, 106, 107, 108, 109, 110 og 111.

