
(1) 
Barón Crespo (PSE ).
   - Hr. formand, jeg har netop fået kendskab til en meddelelse fra tjenesten med ansvar for afviklingen af mødet, hvor medlemmerne får besked om - og det lader til, at det blev meddelt i går omkring midnat - at afstemningen om Boogerd-Quaak-betænkningen om ytrings- og informationsfrihed i betragtning af de mange anmodninger om afstemning ved navneopråb, særskilt afstemning og opdelt afstemning ikke kan finde sted i dag.
De husker nok, hr. formand, at De og jeg talte i telefon sammen i går kl. 22.30, og at jeg gav udtryk for min bekymring over alle de hændelser, der omgiver denne sag. Nu er jeg virkelig nødt til at sige, at denne afgørelse, som jeg ikke ved, hvem der har truffet - det ville være rart at vide det og at vide, om De går ind for den - er en afgørelse, der bryder med al praksis, som Parlamentet følger. Min gruppe, jeg ved ikke med de andre, er ikke blevet hørt, og jeg anmoder om, at vi ved begyndelsen af afstemningstiden kl. 12 stemmer om genopførelse af dette punkt under afstemningstiden.
Formanden.
   - Da Parlamentet holdt møde i går aftes, drøftede vi Boogerd-Quaak-betænkningen. Jeg blev ligesom Dem informeret i går aftes, så der er ikke nogen politik med udelukkelse omkring spørgsmålet om informationsstrømmen.
Jeg blev i går aftes informeret om, at i betragtning af omfanget af afstemninger og antallet af anmodninger, der er blevet modtaget om delt afstemning, afstemning ved navneopråb osv., kan mødetjenesten simpelthen ikke fra den tid, hvor forhandlingen sluttede og til middag i dag, tilvejebringe den nødvendige dokumentation til afstemningen om betænkningen. Det er ikke et spørgsmål om, hvad jeg politisk foretrækker. Jeg har her en liste på 51 sider med detaljer om afstemningen. Dette procedurespørgsmål er ikke et spørgsmål om at give udtryk for en form for politisk præference. Jeg vil gerne tage procedurespørgsmål ved middagstid i dag, men jeg får at vide, at det er fysisk umuligt for mødetjenesten at forberede afstemningen herom inden middag.
Der er blevet fremlagt andre procedurespørgsmål for mig. Jeg vil tage stilling til dem midt på dagen og træffe afgørelser. Men uanset forskellige anmodninger er det min egen overbevisning, at Parlamentet bliver nødt til at tage sig af og stemme om denne sag. Hvordan og hvornår er temmelig kompliceret. Jeg vil arbejde mig igennem dette sammen med mødetjenesten i løbet af formiddagen og se, hvad vi kan gøre. 
Watson (ELDR ).
   - Hr. formand, denne betænkning drejer sig ikke om Silvio Berlusconi. Det er en betænkning om mediekoncentration i alle lande i EU, hvilket giver anledning til berettiget offentlig bekymring. Det er en betænkning, der er blevet udarbejdet i overensstemmelse med de normale procedurer i Parlamentet, og af hensyn til visse personers følsomhed i forbindelse med valget har ordføreren tilbudt at fjerne hr. Berlusconis navn fra betænkningen. Ikke desto mindre søger nogle kolleger at udsætte, at sabotere og at afbryde vores procedurer for at undgå det klare projektørlys fra en ubehagelig sandhed.
Min gruppe opfordrer PPE-DE-Gruppen til at trække disse ødelæggende ændringsforslag tilbage, og hvis den ikke vil det, er vi parate til at stemme om alle 350. Vi anmoder Dem om at give Parlamentet mulighed for at afgøre, om vi skal gå videre, og vi glæder os over Deres forsikring om, at vi vil få mulighed for at stemme om denne betænkning. 
Formanden.
   - Jeg synes at være velsignet med mange venner i mange grupper her i Parlamentet! Jeg vil gerne takke mine mange venner for alle de råd, de har overvældet mig med angående dette spørgsmål i det sidste døgn, selv om jeg ikke har bedt om det! Lad mig forsikre Dem om, at jeg vil handle på passende vis. Vi må tage stilling til dette ved middagstid i dag. 
Poettering (PPE-DE ).
   - Jeg ville egentlig ikke have meldt mig på talerlisten, men jeg må imidlertid svare på det, som hr. Watson, formanden for De Liberale, fremførte. For han opfordrede PPE-DE-Gruppen til at trække vores ændringsforslag tilbage. Jeg vil gerne oplyse hr. Watson om, at der er 338 ændringsforslag. 157 af dem er stillet af vores gruppe, og det vil sige, at der er 181 fra andre grupper. Det er unfair at antyde, at det er vores gruppe, der står bag alle ændringsforslagene. Der er rigtig mange kolleger, som er utilfredse med denne betænkning, og det er netop derfor, at der er 181 ændringsforslag fra andre grupper.
Jeg vil gerne bede Dem om at sørge for, hr. formand, at der ikke kun refereres til ændringsforslagene, som om de alle blev stillet af vores gruppe.
Cohn-Bendit (Verts/ALE ).
   - Hr. Poettering, De kan være lige så sofistikeret, som De ønsker. Den pinlige opførsel, som Deres gruppekolleger lagde for dagen i udvalget, var ikke en pinlig opførsel, som medlemmer af andre grupper lagde for dagen. Det kunne De selv have overhørt, hvis De havde været til stede og havde haft betænkningerne. Desuden, hr. formand, stillede hr. Watson et regulært spørgsmål, som vi ønsker at få svar på. Vi vil her kl. 12.00 stemme om, hvornår vi skal stemme om denne betænkning. Vores gruppe er parat til at stemme kl. 14.00, kl. 15.00, kl. 17.00, kl. 24.00 i aften eller på et hvilket som helst andet tidspunkt om denne betænkning. Det er skandaløst, det, der sker her! Dette samarbejde mellem to grupper med henblik på at undgå en afstemning om en vigtig betænkning er i sig selv en skandale. Parlamentet skal reagere ærefuldt på denne skandale, og det skal gøres med en afstemning i eftermiddag, i nat, eller hvornår det end måtte være, for at vise, at disse rævestreger ikke skal forhindre os i at stemme om så vigtig en betænkning. Vi vil stemme her kl. 12.00, således at der kan finde en afstemning sted i dag! 
Formanden.
   - Jeg vil tage mig af afstemningsspørgsmålet ved middagstid. Tak for Deres råd. Jeg nægter at lade mig gøre til instrument her i Parlamentet under mit formandskab.
Jeg vil arbejde mig systematisk gennem hele bunken af ændringsforslag for at se, om jeg kan finde frem til måder, hvorpå antallet kan reduceres. Jeg har brug for tid her til formiddag til at gøre dette. Jeg vil komme tilbage og, så oprigtigt som jeg kan, redegøre for mulighederne over for Dem. I mellemtiden nægter jeg at lade mig tvinge af nogen til at meddele, hvornår vi skal stemme, før tiden til at gøre det er inde. 
Ludford (ELDR ).
   - Hr. formand, jeg har en bemærkning til forretningsordenen. Jeg ville ikke drømme om at forsøge at tvinge Dem til at komme med en meddelelse, men jeg tilbyder mit råd. De vil se, at det var sådan i udvalget, at da de to grupper anmodede om separat afstemning for at holde ændringsforslagene på plenarmødets dagsorden, stemte de ikke imod et eneste. Selv om forretningsordenen tillader min gruppe at forlange særskilt afstemning om ethvert givet ændringsforslag, bør vi forsøge at finde frem til, hvilke ændringsforslag de virkelig ønsker særskilt afstemning om. Jeg tror ikke, vi vil finde, at der er en eneste nejstemme i de to grupper imod ændringsforslagene. Der er, som andre har sagt, noget, der minder om sammenrotning, idet en gruppe opfordrer til opdelt afstemning om alle de andres ændringsforslag, og at denne gruppe opfordrer til opdelt afstemning om alle deres kollegers ændringsforslag. Det er et forsøg på at underløbe demokratiet og at lave obstruktion i en grad, der er latterlig.
Hr. formand, De har Deres ansvar, men De og Deres tjenestemænd står i fare for at blive underløbet. 
Formanden.
   - Tak for Deres bekymring for mig og tjenestemændene. Lad mig gøre det helt klart. Parlamentet debatterede dette spørgsmål indtil midnat i aftes. Jeg har været i parlamentsbygningen siden kl. 7 i morges for at forsøge at forberede dagens arbejde. De kan være forvisset om, at dette får min fulde opmærksomhed, men fra kl. 7 og indtil nu har det ikke været muligt at finde svaret på alle de spørgsmål, som De har stillet mig. Fra nu af og indtil kl. 12 middag vil det måske og måske ikke være muligt. Ved middagstid vil jeg rapportere til Parlamentet om de fremskridt, der er sket, hvis der sker fremskridt i mellemtiden. 
Duthu (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, jeg henvender mig til Dem med et helt andet, ekstremt vigtigt spørgsmål. Jeg har inviteret hr. Akhmed Zakaiev, der, som De ved, er vicepremierminister i Maskhadov-regeringen, til en høring, der skal finde sted her i salen i aften og i morgen formiddag. Som De også ved, bor Akhmed Zakaiev i London, og jeg har opfordret det franske udenrigsministerium til at fremskynde visumudstedelsesproceduren.
Visumansøgningen er blevet afvist med den begrundelse, at der foreligger en begæring om udlevering af hr. Zakaiev. Men som De ved, er denne begæring om udlevering allerede blevet afvist af den danske og den britiske regering, og hr. Zakaiev kunne for nylig besøge den tyske Forbundsdag. Jeg skal derfor anmode Dem om at tale hr. Zakaievs sag over for hr. Michel Barnier, vores udenrigsminister, så hr. Zakaiev og hans søn, der fungerer som tolk, kan deltage i denne høring i aften eller i morgen formiddag eller begge gange, hvilket ville være det ideelle.
Formanden.
   - Jeg vil gerne bede Dem give mit kontor de relevante detaljer, så vil vi forsøge at følge op på det for Dem. 
Kaufmann (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, jeg vil godt sige noget til det forrige punkt på dagsordenen. Jeg ønsker ikke at kommentere forhandlingerne og hændelserne i udvalget og slet ikke det, som åbenbart skete her i nat. På vegne af min gruppe vil jeg gerne støtte Dem i Deres bestræbelser og blot pointere, at vi ønsker, at der skal finde en afstemning sted. Vi anser nemlig dette emne for at være alt for vigtigt til, at det bare sådan kan forsvinde fra dagsordenen. 
Korakas (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, dette drejer sig om et andet spørgsmål. Tak fordi jeg fik ordet.
Om mandagen, når mødeperioden indledes, har vi normalt en halv time til aktuelle spørgsmål, som de enkelte medlemmer ønsker at tage op. I mandags flyttede De af proceduremæssige årsager denne halve time til slutningen af mandagsmødet, det vil sige til midnat, måske senere. Imidlertid skal denne debat give medlemmerne mulighed for som sagt at rejse aktuelle spørgsmål, som har mistet deres aktualitet kl. 1 om natten. Jeg vil gerne protestere, da jeg havde bedt om ordet for at rejse et alvorligt spørgsmål. De ville ikke give mig ordet og ville ikke acceptere debatten. Jeg vil anmode om, at denne fremgangsmåde ikke gentager sig. 
Formanden.
   - Jeg er meget opmærksom på, at medlemmerne bruger denne nye mulighed for at tage ordet ved begyndelsen af mødeperioderne på en klog og god måde. Som De så, da De var her og ønskede at tale ved begyndelsen af mødeperioden i denne uge, befandt jeg mig i et dilemma. Vi havde en vigtig udveksling af synspunkter om en anden sag, så kl. 18 - en time inde i vores møde - var vi endnu ikke begyndt på debatten, og det på en aften, hvor vi allerede havde forlænget mødet til kl. 23.
Jeg undskylder over for dem, der ønskede at tale og måtte gøre det enten senere eller skriftligt, men det var en helt usædvanlig situation. Jeg håber ikke, det er noget, vi bliver nødt til at gentage. 
McKenna (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, for nogle få uger siden stemte vi i Parlamentet om Maat-betænkningen om dyrs velfærd under transport. Det irske formandskab har stillet et kompromisforslag om dette spørgsmål, og Parlamentet må være opmærksom på, at dette kompromis er helt uacceptabelt, hvis man tager hensyn til den måde, hvorpå Parlamentet stemte. Jeg var ikke glad for slutresultatet af Maat-betænkningen. Mange mennesker, der er bekymrede for dyrevelfærd, følte, at det ikke gik vidt nok. I det mindste burde det irske kompromis havde taget hensyn til Parlamentets vilje, i særdeleshed omkring en række afgørende spørgsmål, f.eks. temperaturen i det køretøj, dyrene transporteres i, og at det ikke bliver obligatorisk at læsse dem midlertidigt af i havne.
Det vigtigste og helt afgørende spørgsmål er, at Parlamentet helt klart stemte for en maksimal samlet transporttid for slagtedyr, hvilket også afspejledes i den erklæring, som over 400 medlemmer af Parlamentet undertegnede. I det kompromis, det irske formandskab har foreslået, ses der helt bort fra Parlamentets vilje. Mange dyrevelfærdsgrupper, som er meget bekymrede over dette, har kontaktet mig. De føler, at det vil være et tilbageskridt for dyrevelfærden, hvis det irske kompromisforslag bliver vedtaget. Det irske kompromis bør i det mindste tage hensyn til transporten af dyr til slagtning med en maksimal samlet rejsetid. 
Rovsing (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg støtter fuldstændig, at denne transporttid reduceres, og for mit vedkommende siger jeg, at 8 timer må være det absolutte maximum. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsorden er Rådets og Kommissionens udtalelser om udsigten til genforening af Cypern før dets tiltrædelse af EU.
Jeg vil gerne, når vi begynder på denne forhandling, citere FN's generalsekretær, Kofi Annan, for det, han sagde i Sikkerhedsrådet i sidste uge. Han sagde, at planen er kompliceret og fint afbalanceret, at det som ved alle andre forhandlinger er uundgåeligt, at den er et kompromis, og at forelæggelsen af planens indhold for offentligheden ikke altid har været lige så velafbalanceret.
Efter at have fulgt nøje med i debatten må jeg sige, at jeg i høj grad deler den bekymring, som FN's generalsekretær har givet udtryk for.
Jeg vil også gerne tilføje en personlig bekymring. Vi bør, i særdeleshed når det gælder radio- og fjernsynsudsendelser på Cypern, bemærke, at der foregår en tydelig manipulation med fordelingen af den bedste sendetid, at udlændinge bevidst er blevet holdt ude såsom kommissær Verheugen, som skal være vores cypriotiske kollegers europæiske medborger om få uger, og at dette udgør et kedeligt syn, der er uværdigt for en stat, der ellers søger at og bør kunne opfylde Københavns-kriterierne.
Jeg vil blive meget glad, hvis disse kommentarer som en beskeden antydning af en alternativ opfattelse bliver udsendt det pågældende sted trods den manglende balance dér omkring udsendelser. 
Roche,
   Hr. formand, jeg er sikker på, at alle medlemmer såvel som formanden vil være opmærksomme på vigtigheden af denne forhandling.
Jeg er meget taknemmelig for muligheden for at bidrage til denne forhandling på vegne af Rådet og formandskabet. Vores drøftelse her til formiddag kommer kun tre dage før en virkelig betydningsfuld dato for befolkningen på øen Cypern. Den 24. april skal de stemme i adskilte, men samtidige folkeafstemninger om teksten i den fuldstændige løsning på Cypern-problemet, som for nylig blev forelagt af FN's generalsekretær, Kofi Annan, inden for de vedtagne rammer om forhandlingerne.
EU er generalsekretæren og i særdeleshed hans særlige rådgiver hr. Alvaro de Soto yderst taknemmelig for deres utrættelige bestræbelser på at tilvejebringe en løsning. De har arbejdet tæt sammen med parterne og med regeringerne i Grækenland og Tyrkiet. De har skabt en enestående og historisk mulighed for en fuldstændig løsning på Cypern-problemet.
Hvis Cyperns befolkning stemmer ja ved de to afstemninger på lørdag, vil et forenet Cypern tiltræde EU den 1. maj sammen med ni andre medlemsstater. Man må stærkt foretrække - jeg understreger, stærkt foretrække - at det bliver et forenet Cypern, der tiltræder EU. Lad mig i dag minde om det løfte, som er blevet aflagt ved mange europæiske rådsmøder om, at Unionen er parat til at godkende betingelserne i aftalen på linje med de principper, EU er grundlagt på.
Oprindelsen til EU ligger i den skrækkeligste krig i menneskehedens historie, der næsten ødelagde vores kontinent. Unionen blev født på baggrund af et dybfølt ønske om at tilskynde de europæiske nationer til at arbejde sammen til gavn for alle deres befolkninger og at løse deres uenigheder på fredelig vis uden at gribe til konflikt. Medlemskab af EU har sat nationer og delte samfund i stand til at slå bro over dybe og bitre kløfter imellem sig. Jeg tror fuldt og fast, at dette med tiden også vil blive tilfældet for et forenet Cypern inden for EU.
10 nye medlemsstaters tiltrædelse om bare ni dage vil formelt betyde en ende på den tragiske deling af det europæiske kontinent efter krigen. Der er nu en mulighed for at gøre en ende på endnu en deling i Europa. Beslutningen om den endelige genforeningsplan, der blev forelagt af generalsekretær Annan, påhviler nu i sidste instans de to befolkningsgrupper på Cypern. Valget og afgørelsen er deres. De bør være forvissede om EU's solidaritet, mens de hver for sig og i fællesskab overvejer en beslutning, der vil have gennemgribende betydning for deres fremtid og for deres børns og børnebørns fremtid.
Mens Cyperns befolkning udøver sin demokratiske ret, vil de blive fuldt ud opmærksomme på det historiske ved deres beslutning og de muligheder, som foreligger for Cypern, for øens naboer, ja, for hele Europa. De vil uden tvivl ligesom vi have hørt, hvad generalsekretær Annan sagde, at planen er den eneste, der foreligger, og den eneste vej, man kan se til en genforening af Cypern.
EU og det bredere internationale samfund er parat til at hjælpe med gennemførelsen af denne aftale både politisk og økonomisk. Det internationale samfunds engagement og forhåbninger var tydelige ved den forberedende donorkonference på højt plan, som hr. Verheugen var formand for i sidste uge i Bruxelles. Jeg deltog i denne konference, og flere talere i træk gav udtryk for deres beredvillighed, deres ønsker, deres forhåbninger og deres løfte om at stille økonomisk bistand til rådighed for gennemførelsen af denne plan.
Der er blevet givet nogle meget vigtige og konkrete løfter. Hvis planen bliver vedtaget, har Kommissionen allerede øremærket betydelige midler til den økonomiske udvikling af Cypern og til forbedring af forholdene for Cyperns befolkning. Mange medlemsstater, herunder Irland, har sagt, at de vil give meddelelse om væsentlige og konkrete bevillinger til støtte for gennemførelsen af aftalen ved en konference af samtlige donorer, som vi håber, kan finde sted til efteråret.
Resultatet af sidste uges internationale konference er blevet hilst velkommen i en væsentlig udtalelse fra formanden for FN's Sikkerhedsråd den 16. april. Samtidig med at Sikkerhedsrådets medlemmer noterede, at det nu er op til cyprioterne at træffe en historisk beslutning om deres fremtid, aflagde de det løfte, at hvis planen bliver godkendt, er de parate til at tage yderligere initiativer, sådan som planen lægger op til, herunder etablering af en ny FN-operation til støtte for hurtig og fuld gennemførelse af aftalen fra alle parters side. Medlemmerne af Sikkerhedsrådet vil også være forpligtet til at hjælpe med at sikre, at partnerne fuldt ud opfylder deres forpligtelser i henhold til aftalen.
FN har været dybt involveret på Cypern i de sidste 40 år. FN's fredsstyrke på Cypern blev etableret i 1964 og er en af de længstvarende fredsbevarende operationer i FN's historie. Medlemsstaterne, herunder mit eget land, har været stolte af at bidrage med militærpoliti og civilt personale til styrken til fordel for hele befolkningen på Cypern.
EU har holdt ud sammen med Cypern. Nu, den 24. april, træffer Cyperns befolkning sit demokratiske valg - og det er befolkningens valg - om de forslag til løsning på konflikten, den har fået forelagt. Den har en enestående og historisk mulighed. Valget er befolkningens og befolkningens alene.
Vi ønsker Cyperns befolkning alt vel, mens den træffer sit valg. Det er en vanskelig tid. Det forstår vi. Vi forstår historien. Vi forstår al den lidenskab, der er en del af dette, men valget er befolkningens og befolkningens alene. Vi vil respektere dens valg, uanset hvad det bliver, og håbe, at afgørelsen vil muliggøre en fredelig integration af et forenet Cypern i Unionen den 1. maj.
Verheugen,
    Hr. formand, mine damer og herrer, det grundlæggende princip bag den europæiske enhed er tanken om, at vi alle sammen ønsker at føre en politik, som garanterer, at Europas befolkninger kan leve i fredelig sameksistens. Det er grunden til, at vi har den europæiske enhed, og det er grunden til, at vi samles her i morgen. Det, som vi primært forventer os af alle vores medlemsstater, og det, som vi primært forventer os af de stater, der vil blive optaget i EU om mindre end 10 dage, er, at de giver deres fulde støtte til dette grundlæggende princip om den europæiske enhed som fredsprojekt. Det forventer jeg også af Republikken Cyperns regering.
Cypern er det sidste land i Europa, som stadig er delt. Cypern er det sidste land i Europa, hvis hovedstad er gennemskåret af en "dødszone" med pigtråd og minefelter. På intet tidspunkt, mens denne konflikt har stået på, har vi været så tæt på en løsning som i dag. Vi er kun få centimer fra målet, og til trods herfor vil jeg godt sige, at jeg kun har lidt håb tilbage om, at vi også vil klare disse få centimeter. Lad mig forklare Dem hvorfor.
Den situation, der nu er indtrådt, og som kom bag på alle involverede parter, er karakteriseret ved, at præsident Papadopoulos' regering i Republikken Cypern har sagt, at den principielt er imod FN's fredsplan, og at den således opfordrer den græsk-cypriotiske befolkning til at stemme nej til fredsplanen.
Det er efter min mening en dybt bedrøvelig fremgangsmåde i to henseender. Da vi i 1999 ændrede vores strategi over for Cypern og sagde til den græsk-cypriotiske regering i henhold til den cypriotiske regerings udtrykkelige ønske, at løsningen på Cypern-konflikten ikke er nogen betingelse for at optage Cypern i EU, var det baseret på en klar aftale om, at vi ville gøre alt for at muliggøre Cyperns tiltrædelse. Omvendt ville Republikken Cypern gøre alt for at løse konflikten, og en konfliktløsning skulle under ingen omstændigheder mislykkes på grund af modstand fra de græske cyprioter. Med det for øje førte jeg dusinvis af samtaler med den tidligere præsident Kleridis og den nuværende præsident Papadopoulos. Der kan ikke have været tale om nogen misforståelser i den forbindelse. Vi havde en klar aftale om, at vi skulle organisere Cyperns tiltrædelse, og at I skulle sørge for, at en ordning ikke ville strande på grund af de græske cyprioter. Vi kunne ikke tale på vegne af de tyrkiske cyprioter.
Jeg opfordrer hr. Papadopoulos til at opfylde sin del af aftalen nu.
For det andet kan man sige, at den forhandlingsproces, som blev indledt under ledelse af FN's generalsekretær, i lang tid blev blokeret af de tyrkiske cyprioters uforsonlige nejholdning. Det er ikke mindst takket være EU's bestræbelser, at man har kunnet overvinde denne blokering, og i alle faser af denne proces udtalte Republikken Cyperns regering, at den var indforstået med hovedtrækkene i Annan-planen, men at den havde ønsker om mindre ændringer, som imidlertid lå inden for planens rammer. Jeg citerer ordret: "".
Det, som præsident Papadopoulos sagde efter afslutningen på forhandlingerne i Schweiz, var en principiel afvisning af grundtanken bag denne plan. Ud fra det, som hr. Papadopoulos sagde, kan jeg kun drage den konklusion, at Republikken Cyperns regering nu afviser den føderale løsning af Cypern-problemet, som FN og hele det internationale statssamfund havde initieret på grundlag af den ligeberettigede sameksistens mellem de græske og tyrkiske cyprioter.
Mine damer og herrer, nu siger jeg noget helt igennem udiplomatisk, nemlig at jeg personligt føler mig snydt af Republikken Cyperns regering. I månedsvis har jeg ligesom alle andre i god tro og i tillid til den græsk-cypriotiske regerings løfter gjort alt for at skabe betingelser, som skulle gøre det muligt for de græske cyprioter at stemme for denne plan, hvilket dog desværre ikke blev tilfældet. Som minimum kan man forvente af et land, som ønsker at indtræde i EU om mindre end 10 dage, at det sørger for, at der i det mindste åbnes mulighed for en fair og afbalanceret information om målet for og indholdet af denne plan. I EU's historie er det endnu ikke forekommet, at et medlem af Kommissionen har fået forbud mod at udtale sig om et centralt europæisk spørgsmål i et medlemsland med den begrundelse, at det var indblanding i landets interne anliggender. Jeg opfordrer præsident Papadopoulos til at sørge for, at princippet om informations- og meningsfrihed overholdes strengt i hans land, og at der fra og med i dag også åbnes mulighed for, at de, der vil kunne fremkomme med en fyldestgørende forklaring på denne plan, som er i overensstemmelse med FN's intentioner i den forbindelse, også kommer til orde i de cypriotiske medier. Jeg er som hidtil parat til det.
Afslutningsvis vil jeg godt sige, at det ikke handler om en forretningsmæssig transaktion. Jeg mener, at det er yderst beklageligt, at ordene "fred", "forsoning", "forståelse" og "sameksistens mellem forskellige kulturer og religioner" knap nok nævnes i de mange erklæringer, som jeg har hørt fra den græsk-cypriotiske side i de seneste dage. Der fokuseres næsten udelukkende på forretningsmæssige aspekter. Derfor vil jeg godt betone, at for os handler det om at kunne fremvise et eksempel over for denne del af verden på, at tanken om den europæiske integration er stærk nok til ikke bare at forhindre konflikter, men også til at løse eksisterende konflikter. Det ville være at udsende et meget kraftigt signal, og det især i denne region, hvor sameksistensen mellem folk fra forskellige kulturer og forskellige religioner har medført en alvorlig og dyb global krise, som vi nu har befundet os i i længere tid. Derfor rækker betydningen af dette spørgsmål også langt videre end blot til Cypern. 
Kommissionen har gjort sin pligt. Som planlagt fremlagde vi et dossier for Rådet, hvormed FN-planens bestemmelser tilpasses til fællesskabsretten. Efter en grundig analyse konstaterede vi, at den nye Republik Cypern, den forenede Republik Cypern kan tale med én stemme, overholde sine internationale forpligtelser, ikke vil blokere internationale fora, og at den vil have strukturer, som er robuste nok til også at kunne gennemføre international ret. Vi erklærede, at vi som traktaternes vogtere vil være uhyre opmærksomme på, at disse bestemmelser bliver overholdt. Endelig gav vi tilsagn om støtte til finansieringen af de omkostninger, der opstår i forbindelse med denne enhed, og disse tilsagn er meget vidtrækkende.
Til de græske cyprioter vil jeg gerne sige klart og tydeligt, at der aldrig kan blive tale om en plan, som tilfredsstiller en part 100 %. Det kan ikke lade sig gøre. Der kan kun blive tale om den bedst mulige tilnærmelse, og vi får ikke en bedre plan end denne. Når det påstås, at der hermed fortsat vil være for mange tyrkiske soldater på øen, vil jeg godt understrege, at den, som siger nej til planen, stadfæster tilstedeværelsen af 30.000 tyrkiske soldater på øen.
En anden påstand går på, at der vil være for mange tyrkiske bosættere, som forbliver på øen. Dertil vil jeg godt sige, at den, som siger nej til planen, åbner porten for yderligere 100.000 tyrkiske bosætteres adgang til Cypern.
Planen rummer en løsning, der er i det græske samfunds interesse og i det tyrkiske samfunds interesse. Det er en løsning, som er i EU's interesse, og jeg vil godt rette en sidste appel til Cyperns borgere om at træffe en beslutning på lørdag, som vil sætte landet i stand til at indtræde i EU med et adgangskort, hvormed man legitimerer sig som et land, der går ind for fred og forståelse i Europa og i verden.
Formanden.
   - Tak for Deres oprigtighed, hr. kommissær. 
Brok (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik fremlagde på foranledning af Formandskonferencen en betænkning, der er baseret på hr. Poos' arbejde, og som også ud fra vores synspunkt skal skabe sikkerhed for, at disse garantier bliver overholdt, og at Annan-planen virkelig kan gennemføres uden større problemer for borgerne.
Vi må forstå, at befolkningen stiller spørgsmål her, og at alt ikke kan reguleres til den enkeltes fulde tilfredshed i forbindelse med løsninger, hvor vi f.eks. kigger på formueværdier, genbosættelser eller kompromiser i forbindelse med stationeringen af militære styrker. Det forholder sig således, at enhver kan stå fast på sin ret, og det omfatter også retten til at anlægge sag ved EF-Domstolen i Luxembourg eller Menneskerettighedsdomstolen i Strasbourg. Men vi skal dog også gøre det klart og tydeligt, at en positiv løsning på disse spørgsmål og genforeningen af øen vil betyde en generel forbedring af forholdene for befolkningen på begge sider af demarkationslinjen, og at der ikke er noget enkeltspørgsmål, som må stå i vejen for muligheden for en overordnet løsning.
Jeg mener - og det er også PPE-DE-Gruppens holdning, som jeg har den ære at repræsentere - at der måtte findes et kompromis, og at det fremlagte kompromis er et fair kompromis under de nuværende omstændigheder, men at vi i EU imidlertid også skal sørge for, at der skabes tillid i befolkningen til denne plan, og at vi bør bestræbe os på, at denne tillid også underbygges fra vores side. Derfor er det efter min mening vigtigt, at det i nr. 13 og 14 i Poos-beslutningsforslaget kommer tydeligt til udtryk, at alle internationale institutioner, som har med det at gøre, opfordres til at stille garantier for, at Annan-planen rent faktisk bliver gennemført, og at Parlamentet kontinuerligt vil kontrollere ved hjælp af sine ansvarlige organer, at disse garantier bliver overholdt, således at genforeningen kommer folk til gode.
Jeg blev selv medlem af Parlamentet, da mit eget land var delt, men det er ikke alt, der kan sammenlignes. Cypern er ikke én nation, men to forskellige nationer i ét land. Det er forskellen. Men jeg mener dog, at vi må indse, at der er problemer i forbindelse med en sådan genforening, men at udbyttet for begge parter totalt set vil opveje omkostningerne mange gange. Derfor siger vi, at Cyperns borgere har ret til at træffe en selvstændig og suveræn afgørelse i dette spørgsmål. Desuden skal vi være klar over, at vi i et fællesskab som Europa må gøre hinanden tjenester, således at vi kan leve sammen i dette fællesskab i tillid, og at vi skal holde ord. På den baggrund beder vi Cyperns befolkning om at støtte planen. Mere kan vi ikke gøre. På den første donorkonference, som fandt sted i sidste uge, blev man f.eks. enig om væsentlige pengebeløb, og man viste parathed til at støtte denne proces med passende foranstaltninger.
Jeg håber, at det på basis heraf og i den ånd og med det engagement, som hr. Verheugen har vist i dette spørgsmål i årevis, vil være muligt at opnå en positiv afstemning på lørdag. 
Poos (PSE ).
   - Hr. formand, i enhver nations historie støder man på tidspunkter, hvor borgerne står over for et vigtigt valg. De står ligesom midt i et vadested. De kan gå over til den anden bred eller gå tilbage dertil, hvor de kom fra. Foran dem ligger vejen til genforening, forsoning og borgerfred, som slår en stor streg over fortiden. Det er den vej, Europa-Parlamentet altid har været fortaler for. Vi havde store forhåbninger og tillid til FN's generalsekretærs forhandlings- og mæglingsevner, og vi skal ikke give op nu, hvor vi er ved at være ved vejs ende.
Efter forhandlingernes genoptagelse har Europa-Parlamentet endvidere fremsat visse grundlæggende betingelser såsom retten til at tale med én stemme, unik juridisk person, ingen permanent dispensation fra traktatens bestemmelser. Kommissionen forsikrer os i dag, at disse betingelser er opfyldt i den endelige version af Annan-planen. Derfor er tvivlen om planens overensstemmelse med traktaten ikke længere begrundet.
Den anden vej, de cypriotiske vælgere kan tage, er forkastelsen af det, hr. de Soto har kaldt højdepunktet af 30 års arbejde med henblik på at opnå en politisk løsning. Det er vejen tilbage.
Hvis planen forkastes, bliver øens opdeling beseglet på ubestemt tid. Det er illusorisk at tro, at det endelige dokument vil blive genoptaget til forhandling om tre måneder eller tre år. Med hvem? Under hvilken myndighed? Med hvilken international støtte? Det er også illusorisk at håbe på, at hvis planen forkastes, bliver det muligt at løse de vanskelige problemer med flygtningenes tilbagevenden, ejendomsretten, de tyrkiske tropper osv. Det er det modsatte, der er tilfældet. Den aktuelle situation vil blive låst fast. Ikke en eneste flygtning fra hverken den ene eller den anden side vil kunne vende tilbage til sin fødeby, og ikke en eneste tyrkisk soldat vil forlade det besatte område.
Vores forslag til beslutning indeholder en klar besked. Vi håber, at de græsk- og tyrkisk-cypriotiske vælgere har mod til at gå videre nu. Før deres optagelse i EU siger vi: Lad nationalismen ligge, ...
... EU skal nok hjælpe med at løse alle de vanskeligheder, der kan opstå i forbindelse med opbygningen af Den Forenede Republik Cypern.
Watson (ELDR ).
   - Hr. formand, på lørdag stemmer Cypern om Annan-planen og om sin fremtid. Cypern står ved en historisk skillevej. ELDR-Gruppen her i Parlamentet har hele tiden opfordret alle parter til at støtte planen, og det gør vi nu igen.
Annan-planen giver Cypern en mulighed for forsoning og fornyelse. Det er døren til en bedre fremtid på en ø, der har lidt alt for meget alt for længe. Planen giver vigtige indrømmelser til begge parter. Med god vilje fra begge parter kunne det blive et første skridt bort fra års deling. Min gruppe takker hr. Verheugen for det lederskab, han har udvist i denne sag. Vi beklager, at der ikke er flere EU-ledere, som har givet udtryk for samme engagement i noget kraftigere vendinger. EU vil garantere for en stor del af genforeningsprocessen, og Domstolen vil udgøre den juridiske ramme om dens gennemførelse. Det er det sidste og bedste håb om, at et forenet Cypern kan tilslutte sig EU den 1. maj.
Vi værdsætter, at lederne på begge sider af Cypern har støttet Annan-processen og har anbefalet den til deres medborgere på Cypern. Nej ville være et simpelt valg og det svar, som let rimede på modvilje og var politisk bekvemt. Et ja kræver mod.
Der er mange cyprioter, især på den græske side, der spørger, hvilken ret vi i det hele taget har til at blande os ved at afholde denne forhandling. Stillet over for al vores bekymring og bestyrtelse trækker de simpelthen på skuldrene og siger "selvbestemmelse". De kan og vil stemme, som de har lyst, og de har ret til at stemme nej. Men jeg tror, det vil være et trist og sekterisk valg, det forkerte valg af de forkerte grunde. Desuden, hvis formålet med selvbestemmelse er at have frihed til fortsat at hæge om gammelt nag og ret til at afveje pengene i lommen i dag over for forsoning i morgen, er de cyprioter, der har vendt sig imod denne proces, velkomne til at gøre det. Jeg vil blot bede dem om at tænke over følgende: Hvad hvis vesttyskerne havde valgt den form for selvbestemmelse i 1990?
På vores arrede kontinent med sin begivenhedsrige historie er der nogle gamle mellemværender, hvor genopretning og kompensation altid kun kan blive relative. Kun historiske analfabeter kan tro, at vi på en eller anden måde kan gøre det godt, som skete på Cypern eller for den sags skyld i Kosovo og Serbien eller Israel og Palæstina. Det, Cypern trænger til, er en modus vivendi - en måde at leve på, der peger fremad snarere end bagud.
Annan-planen er en modus vivendi. Hvis den taber på lørdag, kan det forsinke Cyperns genforening i en generation. EU vil så blive nødt til at se en ny lokal realitet i øjnene: Muligheden for en fredelig overdragelse af jord vil være tabt, den tyrkiske hær vil fortsætte med at bevogte det, som fortsat vil være en militariseret grænse, og FN's fredsbevarende styrker vil patruljere inden for EU.
Den engelske forfatter Lawrence Durrell, der i mange år boede på Cypern, nævnte et græsk-cypriotisk ordsprog, som siger, at der ikke er nogen ild i kold aske. ELDR-Gruppen her i Parlamentet håber trods alt ikke, at man på søndag vil se cyprioterne rode op i en sørgelig histories kolde aske. 
Modrow (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, jeg havde mulighed for at føre samtaler på øen i sidste uge. EU-tiltrædelsesprocessen har givet håb om en løsning på konflikten, men mange tiltag kan ikke leve op til de forventninger, som især den græske befolkningsgruppe stiller. At der fandt forhandlinger sted i New York og i Schweiz, er knapt nok nået frem til borgerne i byerne og landsbyerne på Cypern. Hr. Annans bestræbelser fortjener stor respekt, men det er vanskeligt at formidle 9.000 siders traktattekst til øens to befolkningsgrupper på nogle få uger, og operationen er da også helt klart strandet som følge af de forskellige politiske interesser. Selv hos Republikken Cyperns regeringskoalition fortolkes planen vidt forskelligt, hvilket også fremgår af præsidentens og koalitionspartnerens udtalelser, og det er bestemt ikke noget, som man skal ignorere, hr. kommissær.
Af de nævnte årsager har der været seriøse røster fremme om at udskyde folkeafstemningen for at få mere tid til oplysning og meningsdannelse. Regeringspartiet AKEL, som har tilknytning til min gruppe, er ikke imod Annan-planen, men er set i lyset af den nuværende situation meget bekymret for, at folkeafstemningen vil slå fejl, som det allerede er blevet drøftet her. Det ser derfor ud til at være påkrævet, at EU og FN endnu en gang afgiver tydelige signaler. Vi bør ikke bagatellisere noget. Landet har oplevet én krig, og den nordlige del af øen har nu været besat af tyrkerne i 30 år. Med de nuværende bekymringer skal der være tydeligere og klarere tegn på fred og sikkerhed, og med det scenarie må det stå klart, at der ikke er nogen ensidige fordele. Selv med den fulde tilfredshed, som De med rette sår tvivl om, er det stadig et problem, at disse bekymringer i det hele taget eksisterer. Politik er ikke baseret på endegyldigheder og evige sandheder, hvilket vi bl.a. har lært af den tyske genforeningsproces. Politik handler om nogle processer, som kontinuerligt udvikler sig, og som i nogen grad kan foruddiskonteres, men som imidlertid til stadighed kræver aktiv og velovervejet handling. EU har sammen med FN pligt til at være en pålidelig partner for Cypern i denne kritiske situation, men har samtidig også pligt til yde de to befolkningsgrupper støtte ved løsningen af denne konflikt. Ikke kun Cypern, men Europa som helhed vil stå som vindere, hvis det lykkes os at hele disse sår. 
Cohn-Bendit (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, vi står rent faktisk foran en situation, som ikke blot er vanskelig, men også meget trist. I årevis har vi her i Parlamentet sagt, at vi ikke kan lade f.eks. en nationalistisk tyrkisk holdning forhindre Cyperns medlemskab af EU, og vi har altid optrådt meget resolut i dette spørgsmål. Nu er vi imidlertid gået i en fælde, som De Grønne allerede advarede mod for flere år siden, nemlig hvilke garantier vi i givet fald ville have, hvis der skulle indtræffe radikale ændringer på den tyrkiske side, for, at indlemmelsen af den græske del af Cypern i EU, der forløber automatisk, ikke ville ske på bekostning af den nordlige del. Vi har altid forsømt at tage denne diskussion her, og vi betaler en høj pris for det.
Det kan vi ikke lave om på, og når de græske cyprioter stemmer ved folkeafstemningen, vil de ikke bestemme deres egen fremtid. Selvbestemmelsen ligger hos den nordlige del og hos tyrkerne. De græske cyprioter er ved at blive optaget i EU, og så taler De om en plan. Overvej et øjeblik, hr. Modrow, hvad det er, der sker her. Situationen minder om sudetertyskernes holdning. De siger nemlig, at de ikke vil godtage, at Tjekkiet bliver medlem af EU, så længe der ikke er fundet en løsning på deres krav i Tjekkiet. Parlamentet har meldt klart og tydeligt ud her, nemlig at det er uacceptabelt. Prøv en gang at sige det til de græske cyprioter som venstrefløjspolitiker. Det er en historisk plan. Venstre som højre, høj som lav, vi siger hele tiden, at FN skal gøre dit, FN skal gøre dat. Nu har FN imidlertid taget sagen i egen hånd. Naturligvis er et mæglingsforslag et mæglingsforslag, og det afspejler hverken den græske eller den tyrkiske holdning. FN's plan er et forsøg på at finde en løsning på den sidste pigtrådskonflikt i Europa. Og hvad siger vi så? Sofisterne, fordi det drejer sig om Grækenland, er igen ved magten, og de siger: "Ja, det bevæger sig i den rigtige retning, men det kunne blive bedre". Jeg indrømmer, at verden kunne være et bedre sted at leve. Ja, verden kunne rent faktisk være et meget bedre sted at leve, men selv om De Grønne får absolut flertal i Europa, ...
... får vi ikke en bedre verden! Som De kan se, var De igen for hurtig på aftrækkeren, men jeg ved, hvad jeg taler om. Jeg er fuldstændig overbevist om, at vi skal sende det budskab her, at skulle den sydlige del af øen stemme nej og den nordlige del ja, vil EU optage politiske relationer med Cyperns nordlige del. Som det første skal vi kæmpe for en ophævelse af embargoen mod øens nordlige del. Det må ikke være sådan, at den tyrkiske befolkning i nord bliver holdt som gidsler af beslutningen i syd. Det kan vi ikke tillade af politiske årsager. Vi får se, hvad der sker, men ét er imidlertid sikkert, og det er, at der ikke findes en "mulig" FN-plan, for der er kun den samme. Der er ikke en "mulig" fremtid, for denne er den eneste.
Jeg ved, at mange af Dem er religiøse. Jeg tror på mirakler, og jeg tror på det mirakel, at folk på øens sydlige halvdel virkelig vil vise sig at være mere intelligente end deres selvudnævnte ledere inklusive Cyperns grønne partier.
Dillen (NI ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, det forhold, at EU i Helsingfors stillede Tyrkiet i udsigt at tiltræde EU uden at stille som grundlæggende krav, at landet sætter en umiddelbar og betingelsesløs stopper for den ulovlige besættelse af Nordcypern, viser en næsten kriminel frivolitet fra EU's side.
Europa fortsætter med hensyn til Cypern at afvige fra det ufravigelige princip om fri bevægelighed for personer, hvorpå vores union har været baseret i årtier. Jeg har således kun sympati til overs for den kompromisløse holdning, som de græske cyprioter og deres leder, hr. Papadopoulos, udviser, når de afviser det halvhjertede kompromis fra FN's generalsekretær, og når de om tre dage ved folkeafstemningen stemmer imod en genforening af Cypern. Der er dog slet ikke tale om en genforening, idet den tyrkiske besættelse vil fortsætte. Den militære grænse vil blive opretholdt, de mange hundrede tusinde tyrkiske bosættere vil få lov til at blive på Cypern, den tyrkiske hær vil blive, og cyprioterne vil ikke have samme rettigheder som andre EU-borgere, idet deres ejendomsrettigheder og erhvervsrettigheder vil være begrænsede.
Kort sagt vil Kofi Annans plan medføre en fortsættelse og legalisering af den tyrkiske besættelse. Jeg vil derfor benytte lejligheden til at udtrykke min udelte støtte til de græske cyprioter og gentage, at Tyrkiet efter vores opfattelse aldrig bør tiltræde EU.
Oostlander (PPE-DE ).
   - Hr. formand, den usædvanligt dystre erklæring fra kommissær Verheugen er særligt chokerende for os, fordi vi er så tæt på at nå frem til en løsning ved hjælp af Kofi Annans plan. Vi havde tidligere den opfattelse, at sloganet om, at løsningen ikke er en løsning, kun kunne tilskrives hr. Denktash. Vi ser imidlertid nu, at dette slogan også anvendes af den græskcypriotiske leder. Det er naturligvis uacceptabelt.
Personlige interviews med hr. Papadopoulos og andre meldinger har altid givet mig en ubehagelig følelse af at blive ført bag lyset, at Cypern ikke har viljen til at gøre sit bedste for at nå frem til en løsning for Cypern. Og dog har formodningen om, at Cypern vil gøre sit yderste for at finde en løsning og ikke svigte, været grundlaget for landets tiltrædelse af EU. Der har tilsyneladende også været en formodning om, at det er muligt at snyde sig vej til medlemskab af EU. Det er uacceptabelt.
Endvidere har vi netop hørt, at det ikke er muligt at drøfte spørgsmål, der falder inden for de politiske Københavnskriterier, f.eks. pressefrihed og adgang til medierne, ikke blot for vores kommissær Verheugen og udlændinge, men også for de nationale oppositionspartier. Når det sker i andre lande, tager vi anstød og understreger, at vi vil afbryde forhandlingerne med disse lande, som vi gjorde det i tilfældet med f.eks. Rumænien.
Vi står derfor nu med en situation, hvor en potentiel ny medlemsstats medlemskab er opnået ved at føre os bag lyset. Efter min opfattelse kan vi under ingen omstændigheder acceptere dette, for det viser en total mangel på respekt for Den Europæiske Union. Vi har oplevet det tidligere i forbindelse med Slovakiet, som udtalte, at vi blandede os i landets interne anliggender. Men medlemskab af EU betyder netop, at man er dybt involveret i hinandens interne anliggender. Det gælder især spørgsmål om de politiske Københavnskriterier og spørgsmål om viljen til at samarbejde med EU i god tro med det formål at opnå en løsning, der vil medføre store fordele for både den nordlige og sydlige del. 
Rothe (PSE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, den 1. maj bliver Cypern medlem af EU. Vi har altid håbet på, at tiltrædelsesprocessen ville kunne fungere som katalysator for en overvindelse af delingen. Om tre dage skal cyprioterne så selv afgøre, om de efter næsten 30 års adskillelse igen vil leve sammen i en fælles stat, og om de efter næsten 30 års adskillelse vil genforenes i EU. Den tid, der er gået siden den 23. april sidste år, som var det tidspunkt, hvor cyprioterne fik mulighed for at overskride den grønne linje, viser tydeligt, at begge cypriotiske befolkningsgrupper vil og kan omgås fredeligt med hinanden. Den løsningsplan, som FN's generalsekretær fremlagde, og som begge befolkningsgrupper skal stemme om den 24. april, er et kompromis mellem begge siders ønsker og berettigede krav. Måske er den ikke helt afbalanceret, måske har den svagheder med hensyn til centralstatens styrke, og måske er garantierne for gennemførelsen af de enkelte foranstaltninger ikke formuleret tilstrækkelig klart. Men er denne tvivl nok til at sige nej? Er de svagheder, som planen utvivlsomt har, en fyldestgørende grund til at bortdømme de muligheder, som dette forslag rummer? På baggrund af mit 20-årige engagement i Cyperns anliggender, tiltrædelsen og enheden er jeg sikker på, at mulighederne er større end risiciene.
Vi skal ikke træffe beslutninger den 24. april. Og selv om vi håber på et positivt resultat, vil vi acceptere det cypriotiske folks demokratiske beslutning. Men det, som Parlamentet kan slå fast her, er, at vi skriver 2004 og ikke 1964 eller 1974. Et forenet Cypern bliver medlem af EU og vil som medlemsland ikke alene opleve medlemskabets fulde beskyttelse, men vil også kunne konstatere, at det er hele EU's ansvar at opnå en succesfuld gennemførelse af Annan-planen, og at dette vil garantere muligheden for fredelig sameksistens.
Parlamentet vil i dag forpligte sig til at ledsage hele gennemførelsesprocessen med eget udvalgsarbejde. Der er mange bekymringer i øjeblikket, især fra de græske cyprioters side, som rækker tilbage i fortiden. Det er imidlertid en kendsgerning, at et fremadrettet blik er bedre end et tilbageskuende blik. Tyrkiet anno 2004 er et Tyrkiet med et europæisk perspektiv og ikke længere Tyrkiet anno 1974. De tyrkiske cyprioter viste allerede i december, at de i vid udstrækning har frigjort sig fra hr. Denktash' snærende bånd. Desuden kommer der ikke en ny chance lige med det samme. Det eneste alternativ er en fortsat og blivende deling af øen. Med denne plan åbnes der muligheder, som ikke må sættes over styr på grund af manglende eller forkerte informationer.
Vi taler i dag som medlemmer af Parlamentet til vores snart nye EU-medborgere. Hverken kommissærens eller Parlamentets eller enkelte medlemmers holdninger er indblanding eller pres udefra. Det er et godt råd, det er informationer, som gives inden for en familie, hvis fremtid vi sammen skal udforme fra den 1. maj. Jeg ønsker, at den 1. maj virkelig bliver en foreningsfest på Cypern, en forening af alle cyprioter med næsten 450 millioner mennesker i EU. 
Davies (ELDR ).
   - Hr. formand, kommissæren sagde, at han følte sig snydt af Cyperns regering. Han var for høflig. Hans oprigtighed er blevet misbrugt, og det samme gælder for vores ordfører, hr. Poos.
I henhold til international lov vil hele øen Cypern tilslutte sig EU den 1. maj uanset udfaldet af folkeafstemningen, og de tyrkiske cyprioter bliver EU-borgere. Men hvis de græske cyprioter forkaster Annan-planen, bliver de tyrkiske cyprioter EU-borgere, som nægtes anerkendelse og repræsentation, og som fortsat vil være forarmede af de økonomiske sanktioner, som EU har indført. De tyrkiske cyprioter er fanget i en knibtang. De trues på den ene side af tyrkiske bosættere og på den anden af de græske cyprioters økonomiske styrke. De har haft en dårlig ledelse i årevis. Men nu er strømmen vendt, og hvis de stemmer ja ved afstemningen på lørdag, vil de have gjort alt, hvad vi og FN har bedt dem om. Under sådanne omstændigheder ville det være helt uacceptabelt at opretholde økonomiske sanktioner. Vi kan ikke forfølge vores egne borgere. Formandskabet og Kommissionen må sammen med FN tage initiativ til at lette dem for deres byrde via transport og handel og gøre det straks. 
Papayannakis (GUE/NGL )
   - Hr. formand, jeg vil tillade mig at afvige lidt fra det, vi har hørt indtil nu.
Jeg mener, der er givet et fordrejet billede, hr. formand. Flertallet af de politiske kræfter, både i Grækenland og på Cypern, mener, at Annan-planen kan bidrage til løsningen af Cypern-problemet, især med udsigten til et forenet Cyperns optagelse i EU. Sådan er det. Man giver et fordrejet billede. Spørgsmålet er, hvordan en del af offentligheden opfatter dette og føler i forbindelse med hele denne historie. Der er et problem her, et meget stort problem fra fortiden, hvor spørgsmålet er, om denne plan rettidigt, fyldestgørende og troværdigt kan gennemføres helt igennem i alle detaljer, som er meget komplicerede og vanskelige. Her har vi stor erfaring med brud på aftaler.
Så lad os i stedet for at søge et mirakel, som min ven, hr. Cohn-Bendit siger, gøre det, som vi kan gøre. Lad os holde os fra overdrivelser, fornærmelser og kritik af hinanden. Det, vi kan gøre nu, er at sørge for at få en seriøs og troværdig garanti fra FN og fra EU for, at hele Annan-planen, som den er, vil blive gennemført til ende, og at der ikke bliver lavet numre og ikke afviges fra planen efter et år eller otte måneder eller to år. Lad os kræve det. Det er det eneste, vi kan gøre nu inden folkeafstemningen. Det andet må vi se bagefter. 
Maes (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, hr. formand for Rådet, to befolkninger og to kulturer, der lever sammen i ét land, er ofte meget følsomt. Det skal håndteres med fornuft, men følelserne kommer ofte i vejen. Kofi Annans plan er god, men det er en fornuftsbaseret løsning. Og cyprioterne træffer ikke kun fornuftsbaserede beslutninger, de vælger også med hjertet.
Tredive års besættelse er lang tid. Jeg hørte et interview med en tyrkiskcypriotisk ung kvinde i radioen. Hun udtalte, at hun, da hun var barn, havde troet, at der kun boede mænd på den anden side. Vi beder cyprioterne om at sige ja til Kofi Annans plan, idet vi er sikre på, at den vil bringe fred, forlig og gode fremtidsudsigter. Men har befolkningen f.eks. tilstrækkelig tillid til de lande, der skal sikre gennemførelsen af planen? Har Tyrkiet, Grækenland og Det Forenede Kongerige ikke hele tiden haft deres egne dagsordener i forbindelse med Cypern? Er der gjort tilstrækkeligt for at skabe tillid mellem mennesker i de sidste tredive år?
Vi ønsker, at cyprioterne skal stemme ja, men vi skal huske i relation til nogle af Balkanstaternes tiltrædelse, at det er vigtigt at vinde befolkningens tillid. Jeg har netop hørt hr. Verheugen sige, at det er os, der skal organisere Cyperns tiltrædelse af EU, men Grækenland, der skal sikre genforeningen af landet. Det finder jeg rimelig chokerende, hvor er Cyperns befolkning i alt dette?
Befolkningen vil have noget at skulle have sagt. Vi beder dem om at sige ja, men samtidig må vi, hvis befolkningen ikke har den fornødne tillid til at gøre dette, vinde disse menneskers tillid og sikre, at genforeningsprocessen er en succes, og at det, der ikke er muligt i dag, vil være muligt i morgen. 
Trakatellis (PPE-DE ).
   - Hr. formand, vores holdning ganske kort, som den også er blevet beskrevet af den græske premierminister, hr. Karamanlis, og som den blev beskrevet af min gode ven, hr. Brok, er, at de positive ting ved et ja vejer tungere end de negative, især når et ja til Cyperns genforening ses i et europæisk perspektiv, det vil sige, at Cypern bliver medlem af EU.
Imidlertid er spørgsmålet, hvordan vi kan bidrage til et ja, hvordan vi kan forsøge at få et ja til folkeafstemningen. For at gøre dette er vi imidlertid nødt til at forstå, hvorfor et nej har haft og har så stor tilslutning hos cyprioterne. Jeg kan give nogle eksempler. Hvorfor skulle de flere tusind flygtninge stemme ja, når deres fremtid tegner sig usikker, når de ikke alle kan vende tilbage til deres fædrene jord og ikke alle vil få deres ejendomme tilbage, samtidig med at de også vil blive frataget deres grundlæggende menneskeret i form af retslig beskyttelse fra Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol? Endvidere er opretholdelsen af Cypern, et EU-medlem, under en ordning, som garanteres af tredjelande, hvoraf det ene ikke engang er medlem af EU, i strid med EU's principper og svækker udviklingen af den europæiske sikkerheds- og forsvarspolitik, for ikke at tale om den kendsgerning, at en permanent tilstedeværelse af græske og tyrkiske tropper på øen er i strid med det demilitariseringsprincip, som fastlægges i planen. Jeg kunne sagtens nævne mange andre årsager til, at de græske cyprioter går ind for et nej.
Hvis vi vil arbejde for et ja, er vi derfor nødt til i den tekst, vi skal stemme om, at anerkende og fremhæve nogle af disse årsager, selv om det er ønsketænkning, samtidig med at vi tilkendegiver, at den europæiske virkelighed også omfatter Europa-Parlamentet, hvor menneskerettighederne har indtaget, indtager og fortsat vil indtage en central plads. Med denne tekst forsøger vi således at give det billede, at der, som hr. Papayannakis sagde, vil være garantier med hensyn til sikkerhedsspørgsmål for, at planen bliver gennemført, og at man vil være lydhør over for menneskerettighedsspørgsmålene. Det er den eneste måde, vi kan overbevise dem om vigtigheden af et ja, som også bygger på det europæiske perspektiv. Derfor vil jeg opfordre til, at vi sørger for at vedtage nogle ændringsforslag, som forbedrer teksten og viser, at Europa-Parlamentet er her for at støtte et ja.
Katiforis (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil allerførst sige, at jeg er ked af, at kommissær Verheugen er gået. Han havde sikkert noget andet vigtigt, han skulle gøre. Jeg kan tilslutte mig alt, hvad kommissær Verheugen sagde, og er lige så skuffet som ham over dette, for han har været en af hovedpersonerne, som virkelig har arbejdet meget hårdt, for at tingene kunne modnes, så vi kan iværksætte en egentlig forsoning af grækerne og tyrkerne på Cypern.
Da jeg var ung, led jeg selv, i mit eget land, under undertrykkelsen af pressefriheden, og jeg føler sorg og skam over, at grækere, som søger frihed, i dag fratager kommissær Verheugen retten til at tale til dem og forsøge at overbevise dem om det, han finder rigtigt, han, som har kæmpet så hårdt for, at det hele kunne ende med en tilfredsstillende situation.
Vi ønsker et ja. Alle politikere i Grækenland, med hr. Papandreou i spidsen, har sagt, at de ønsker at ja. Vi ønsker vægt bag de garantier, som er kommet til udtryk her, men den største garanti, hr. formand, ligger i ændringen af verdenssituationen. Cyprioterne blev delt, fordi et kolonimagtsystem, som nu har spillet fallit, delte dem, fordi den kolde krig delte dem. Alt dette er fortid. EU har taget afstand til dette og byder dem i sin favn, så de kan leve på en anden måde. Ikke for at fortsætte med at dele dem. De indeholder selv den største garanti, og det er derfra, den skal hentes.
Jeg vil slutte af med at minde mine landsmænd på Cypern om nogle ord fra et digt, som den store græske politiker, Eleutherios Venizelos holdt af: "En befolkning skaber selv sin skæbne, og alt hvad den gør uoverlagt, behøver dens fjende ikke at gøre".
Ludford (ELDR ).
   - Hr. formand, jeg forstår, hvorfor hr. Verheugen føler sig snydt i aftalen fra 1999 om, at den græsk-cypriotiske regering ville bane vejen for en aftale, hvis tiltrædelsen blev uden betingelser.
Min egen opfattelse i 1999 var, at tiltrædelse ikke var gennemførlig uden genforening. Vi burde have holdt begge parter i usikkerhed for at bevare presset. Jeg blev kritiseret for denne opfattelse og beskyldt for partiskhed. Men det ser ud, som om kommunikationen med de tyrkiske cyprioter - for at overbevise dem om, at Europa er venligt og imødekommende - har givet resultater. Den slags bestræbelser har Kommissionen også påtaget sig til trods for legalistiske indvendinger. 
EU's institutioner har måske svigtet de græske cyprioter ved ikke i tilstrækkelig grad at udfordre deres version af historien eller hjælpe dem med at indse, at det ville blive nødvendigt med et kompromis - ikke en tilbagevenden til situationen før 1974. Parlamentet har en del af dette ansvar. Hr. Poos opfordrer cyprioterne til at lade nationalismen blive uden for døren. Det kan jeg tilslutte mig. Jeg ville blot ønske, at denne opfordring var blevet rettet mere konsekvent mod begge befolkningsgrupper i de sidste fem år.
Hvis den nordlige del faktisk stemmer ja og den sydlige del nej, kan status quo ikke opretholdes, og det bliver nødvendigt med en ny vurdering. Det bliver nødvendigt at finde måder, hvorpå man kan bringe de tyrkiske cyprioter ud af deres politiske og økonomiske isolation. F.eks. må vi droppe kravet om, at cyprioter skal have græsk som modersmål for at blive ansat ved EU's institutioner. Der må oprettes en europæisk parlamentarisk delegation til Nordcypern.
Jeg foregriber udviklingen. Jeg håber stadig meget, at de græske cyprioter såvel som de tyrkiske cyprioter vil stemme ja på lørdag. Verdensbanken forudser en voldsom vækst på 5 % p.a., hvis de gør det. 
Alyssandrakis (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, på vegne af Grækenlands Kommunistiske Parti vil jeg først udtrykke vores fulde støtte til den oprørske cypriotiske befolkning, som i modsætning til EU ikke smider FN's resolutioner om den tyrkiske invasion og besættelse i papirkurven.
Mens jeg lyttede til indlæggene, huskede jeg digterens ord: "Mine fjender kom utallige gange klædt som venner". Der var faktisk nogle på Cypern, der stolede på EU. De troede, at den højt besungne ville føre til en løsning på problemet. Det viste sig, at var en illusion, et stykke papir uden værdi, mens de tidligere venner i dag bruger pres, tvang og trusler, og det indbefatter også Dem, hr. formand, og hr. Verheugen, som viser sin foragt for os med sit fravær.
Det er uacceptabelt og uretfærdigt, at hr. Verheugen anklager Cyperns præsident for at have narret ham. Hr. Papadopoulos og den græsk-cypriotiske ledelse har aldrig lovet, at de ville acceptere et hvilket som helst misfoster frembragt af FN's generalsekretær. Hvad er det, kommissæren frygter? De forpligtelser, som følger af, at en del af et EU-medlemsland vil være under besættelse af et ansøgerland? Hvem tjener Annan-planen? De græske cyprioter og de tyrkiske cyprioter eller de imperialistiske planer i almindelighed? Hvilken statsform er det, der vil fungere som paraply for to i praksis uafhængige stater, som kan være repræsenteret hver for sig i Europæiske Råd og diplomatiske delegationer, to stater, som skal have særaftaler til at regulere deres forbindelser, samtidig med at de vil være i garantimagternes og udenlandske domstoles vold? Hvor sikre vil cyprioterne føle sig uden egen hær, men med Tyrkiets, Grækenlands, Det Forenede Kongeriges og måske NATO's militære tilstedeværelse? Hvordan vurderer De den kendsgerning, at besættelsesmagtens militære aftaler med Tyrkiet gøres til primær fællesskabsret? Hvordan vurderer De den kendsgerning, at Cypern er forpligtet til at støtte Tyrkiets ansøgning om optagelse under alle omstændigheder?
Lad dog de græske cyprioter og de tyrkiske cyprioter om at vurdere situationen og træffe beslutning ud fra deres egne interesser. Respekter deres historie, respekter deres værdighed og drop herskerens arrogante attituder!
Tannock (PPE-DE ).
   - Hr. formand, som ven af det store cypriotiske samfund, som jeg repræsenterer i London, har jeg altid støttet en fredelig genforening af Cypern. Men jeg har aldrig undervurderet de praktiske og politiske vanskeligheder, som er skabt i løbet af de 30 år, der er gået siden invasionen, og hvor Tyrkiet har flyttet 120.000 bosættere fra hovedlandet ind i den nordlige del, folk, der ikke deler øens fælles historiske arv og generelt ikke taler engelsk eller græsk, som tidligere var de fælles sprog for de to samfund.
Med Annan III-planen er der blevet gjort meget for at bilægge uoverensstemmelserne på en fair måde, så vidt som den går. Men jeg har fået hundreder af e-mails fra mine græsk-cypriotiske vælgere, der er bekymrede over, at denne plan ikke giver nogen garanti for tyrkisk gennemførelse af troppetilbagetrækninger og aflevering af land og ejendom. Det er interessant, at selv græske cyprioter - de heldige, der har fået løfte om at kunne vende tilbage til deres hjem - synes at være imod planen. De er også imod, at bosættere fra hovedlandet får borgerret, da det synes at belønne aggressorerne og krænke Genève-konventionen, som forbyder en besættelsesmagt at bosætte befolkningsgrupper uden for hovedlandet.
Den cypriotiske præsident Tassos Papadopoulos har afvist forslagene og opfordret det græsk-cypriotiske samfund til at stemme nej. Jeg mener personligt, at det er bedst for udenforstående, herunder medlemmer af Parlamentet, ikke at lægge pres på en folkeafstemningsproces, da det kan opfattes som indblanding i Cyperns suverænitet.
Desuden vil man dadle dem, der har vredet armen om på cyprioterne for at få et ja ved afstemningen, hvis begge samfundsgrupper ikke giver et frivilligt samtykke, og ordningerne bryder sammen i fremtiden.
Den britiske regering er parat til at afstå noget af det baseområde, den råder over, men ikke behøver, hvis det kan hjælpe. Jeg ønsker i lighed med mange af mine kolleger alt vel for folkeafstemningsprocessen og vil støtte resultatet af afstemningen den 24. april, ligegyldig hvordan den falder ud. 
Souladakis (PSE ).
   - Hr. formand, om tre dage er der folkeafstemning på Cypern om Annan-planen. Et ja eller nej til folkeafstemningen vil ikke være to sider af samme mønt, men forskellige sider af forskellige mønter. Dagen efter vil ikke være den samme som dagen før. Dagens forhandling bekræfter, hvilken vigtig rolle Europa-Parlamentet har i hele denne langvarige proces, hvor der er vokset et håb frem for det cypriotiske spørgsmål, og hvilken yderst positiv rolle kommissær Verheugen, hr. Poos og i det hele taget alle parter i EU spiller. Nu er tiden kommet, hvor alle de politiske ledere på Cypern, de græske cyprioters og de tyrkiske cyprioters ledere, ledere i Grækenland og Tyrkiet og hele EU tager ansvar. 
Det parti, jeg kommer fra, PASOK, og dets formand, Giorgos Papandreou, har spillet og spiller stadig en ledende rolle i hele den udvikling, Cypern er gået igennem, med hensyn til løsningen af spørgsmålet og landets optagelse i EU. Nu er sandhedens time kommet. Nu skal alle leve op til de historiske udfordringer, se dilemmaet i øjnene og reagere ansvarligt og positivt. På trods af alle de problemstillinger, der findes i EU's nye situation, åbner et ja en dør til fremtiden og håbet. Et nej kræver et svar. Under alle omstændigheder vil det være den cypriotiske befolkning, der giver svaret. Europa-Parlamentet og EU stiller både deres støtte og deres muligheder som sikkerhedsgaranti for fuld anvendelse af alle sider af Annan-planen til rådighed. Det samme skal vi kræve af FN.
Vores afstemning i dag afspejler netop dette perspektiv. Som græsk medlem af Europa-Parlamentet, hvis første kontakt med politik og politisk bevidsthed var i forbindelse med cyprioternes massemøder og kampe for løsrivelse fra det engelske koloniherredømme og senere med alle de dramatiske begivenheder på Cypern, er det min opfattelse, at et ja vil skabe en historisk balance med mulighed for en positiv historisk forsoning, hvor vi alle kan håbe på en positiv fremtid med velfærd og sikkerhed til alle, græske cyprioter, tyrkiske cyprioter og hele området.
Jeg vil slutte med et klassisk græsk motto: "tiderne venter ikke".
Marinos (PPE-DE ).
   - Hr. formand - jeg ville også gerne have sagt hr. kommissær, men hr. Verheugen forlod os meget tidligt, hvilket jeg beklager - næsten alle politiske partier i Grækenland og de største partier på Cypern har erklæret sig for Annan-planen. De deler imidlertid den bekymring og tvivl, der næres af den cypriotiske befolkning, som ikke følger partierne i dette tilfælde.
Jeg tror, at den negative reaktion, der er opstået på Cypern, skyldes de meget snævre tidsrammer, som ikke har givet mulighed for en besindig og udførlig oplysning af befolkningen. Men hvordan skulle man kunne give en sådan oplysning i løbet af 14 dage efter fremlæggelsen af den seneste Annan-plan? Det har ikke været muligt. Tværtimod er gemytterne blevet opildnet, og der har været misinformering, som har fået frygten og tvivlen til at vokse. Hvis folkeafstemningen blev udsat, som det er foreslået, kunne man give en mere rolig og egentlig information og samtidig give klare og overbevisende garantier for, at hele planens og aftalens tekst ville blive respekteret og ikke igen overtrådt af "garantimagter". For det er der, problemet ligger, hos "garantimagterne". Det er dem, der har forårsaget flest ulykker på Cypern. Disse garantier skal gives både af Sikkerhedsrådet, af EU og af Europa-Parlamentet, som med sit beslutningsforslag, forbedret ved ændringsforslagene stillet af Gruppen for Det Europæiske Folkeparti, Den Socialdemokratiske Gruppe og hr. Papayannakis, vil styrke cyprioternes tendens til og ønske om at sige ja. Det bør ikke se ud, som om Europa-Parlamentet udøver pres. Det er den afpresning med trusler om sanktioner, som desværre også er blevet udøvet fra officielt hold, der har styrket den negative holdning hos en uoplyst og opskræmt befolkning.
Derfor bør der ud over sikkerhedsgarantierne også stå en dør åben for en ny folkeafstemning efter folkeafstemningen i overmorgen, som ser ud til at forkaste forslaget. Bedre information af cyprioterne og flere sikkerhedsgarantier vil kunne ændre stemningen, så vi efter et par måneder får et positivt resultat, sådan som mange håber på. Jeg kan ikke forstå, hvorfor en ny folkeafstemning ikke også skulle kunne lade sig gøre på Cypern. Det har været muligt i andre EU-lande, hvis den første afstemning var negativ - det var også tilfældet i Deres land, hr. formand. Jeg vil opfordre til vedtagelse af de ændringsforslag, som gør Europa-Parlamentets beslutning mere opmuntrende, beroligende og imødekommende over for de græske og tyrkiske cyprioter, og, som jeg er sikker på, vil tilskynde dem til at reagere positivt på Annan-planen.
Formanden.
   - Vi mente, Nice-traktaten var så god, at vi skulle stemme om den to gange! 
Tsatsos (PSE ).
   - Hr. formand, der er ingen tvivl om, at Annan-planen er problematisk at gennemføre. Den ligestiller ikke de to parter og fastsætter pinefuldt lange overgangsperioder for ikrafttrædelsen af . På trods heraf har Poos-betænkningen og dens konstruktive forslag vores uforbeholdne støtte, fordi der på grundlag af beslutningsforslaget for det første sker en ophævelse af den ulovlige tyrkiske besættelse af den nordlige del af øen, yderligere bosættelse forbydes, nogle af de græske områder vender tilbage til den græske del, og et antal flygtninge kan pgså vende tilbage. Denne positive holdning forudsætter, som det er blevet fremhævet så mange gange i dag, at der er strenge garantier for, at hele Annan-planen overholdes. For det andet forudsætter den en klar forhåndstilkendegivelse af, at vi vil acceptere resultatet, uanset hvad det bliver, sådan som rådsformanden så klogt understregede i dag. 
Dimitrakopoulos (PPE-DE ).
   - Hr. formand, først og fremmest vil jeg komplimentere hr. Poos for det arbejde, han har gjort, fru Mechtild Rothe for hendes indsats i alle de år, hun har været formand for Det Blandede Parlamentariske Udvalg, hr. Oostlander, hr. Brok, som ikke er til stede, og naturligvis kommissær Verheugen, som desværre måtte gå.
Hr. formand, mine damer og herrer, det, vi er i gang med, er i virkeligheden en generel politisk debat om stemningen forud for folkeafstemningen på lørdag, og ikke om indholdet af Annan-planen. For hvad planens indhold angår, kunne drøftelserne sagtens komme til at vare flere timer, selv om jeg også anerkender, at den har langt flere positive end negative punkter.
Medlemmernes, kommissærens og rådsformandens holdninger og al den skuffelse, der er kommet til udtryk her om den stemning, der hersker på Cypern nu, får mig til at dage den konklusion, at man ud over det ja eller nej, som vi også har drøftet så indgående her, burde have en analyserende debat om det forslag, formanden for det cypriotiske parlament, Dimitris Christofias, har stillet om udsættelse af folkeafstemningen, især fordi en udsættelse ville skulle kædes sammen med dels en afklaring af visse punkter i planen, som giver anledning til problemer, f.eks. sikkerhedsspørgsmålene - og jeg vil anmode hr. Patten om at gøre hr. Verheugen opmærksom på spørgsmålene om primær ret og sagsanlæg ved domstolene - dels et arbejde i Sikkerhedsrådet om den nye resolution, vi gerne vil have, som skal indeholde garantier. Jeg tror, at disse to forskellige aspekter under alle omstændigheder ville bidrage til at ændre stemningen.
Jeg vil gerne slutte af med at sige, at der naturligvis skal gives udtryk for en holdning, og Europa-Parlamentets holdning kommer til udtryk i det beslutningsforslag, som hr. Poos er ordfører for, samt naturligvis alle de ændringsforslag, der er stillet.
Roche,
    Hr. formand, jeg vil gerne takke de ærede medlemmer for deres bidrag.
Hr. formand, De og jeg kommer begge fra en delt ø og forstår noget af den lidenskab, som en debat af denne art vil fremkalde på Cypern. Vi forstår også, at konflikten, der har sin rod i historien og er vokset gennem generationer, ikke er let at løse. Men vi forstår også som praktiske politikere, at der af og til - måske én gang i hver generation eller måske endnu sjældnere - kommer en mulighed for virkelig at ændre forholdene. Den aftale, Kofi Annan har fremlagt, giver en sådan mulighed. Som jeg tidligere har sagt, er det en beslutning, som Cyperns befolkning må træffe - både dem i nord og dem i syd. Det er deres beslutning, deres beslutning alene, og vi vil respektere den beslutning.
Kort sagt kan jeg kun gentage, hvad rådsformanden, , hr. Ahern, sagde i aftes. Jeg vil først påpege, at vi må veje vores ord meget omhyggeligt, da vi alle kan forstå den smerte og den bekymring, der indgår i dette, og vi må være meget omhyggelige med ikke at sige eller gøre noget i de næste 72 timer, der kan forværre en allerede alvorlig situation.
I aftes opsummerede hr. Ahern Det Europæiske Råds stilling som følger: "Dette er afgørende dage for Cypern og for dens befolkning. På lørdag vil øens befolkning - i nord og syd - stemme ved folkeafstemninger om den plan til en aftale, der er forelagt af FN's generalsekretær. Gennem deres tålmodige og beslutsomme bestræbelser i samarbejde med parterne har generalsekretæren og hans hårdtarbejdende hold skabt en enestående og historisk mulighed for en løsning på Cypern-problemet. I sin rapport til FN's Sikkerhedsråd, der blev frigivet i går, udtalte Kofi Annan klart, at planen er den eneste, der findes, den eneste vej til genforening af Cypern, som man kan forestille sig. Beslutningen hviler nu på Cyperns befolkning og på dem alene, når de frit udøver deres demokratiske rettigheder. Cyperns befolkning ved, at Det Europæiske Råd stærkt går ind for, at et forenet Cypern tiltræder Unionen den 1. maj. EU er parat til at tage hensyn til betingelserne i aftalen på linje med de principper, som denne Union blev grundlagt på. Som formand for Det Europæiske Råd i de seneste måneder har jeg haft drøftelser på Cypern med politiske ledere fra hele Europa." Og det er det vigtige, hr. formand: "Det er kun rimeligt at sige, at opfattelsen hos det overvældende flertal er, at den foreslåede aftale vil være god for begge befolkningsgrupper på Cypern og god for EU."
Det er den opfattelse, rådsformanden og et stort flertal af de demokratisk valgte ledere i EU's medlemsstater har.
Jeg sagde ved begyndelsen, at vi må veje vores ord omhyggeligt. Vi ønsker ikke at skabe vanskeligheder eller at give indtryk af, at vi blander os i afgørelser, der i sidste instans henhører under Cyperns befolkning. Vi ønsker Cyperns befolkning alt godt i de sidste timer, før de træffer deres beslutning, og håber, at det bliver den beslutning, som bedst tjener befolkningen på hele øen Cypern - både i nord og syd.
Patten,
   Jeg vil gerne sige et par ord om dette emne, som ikke er mit normale område. Først vil jeg gerne på hr. Verheugens vegne undskylde, at han har været nødt til at gå, inden forhandlingen var forbi. Han havde en anden yderst vigtig aftale, og denne forhandling skulle efter planen være sluttet meget tidligere. Men jeg forstår, hvorfor forhandlingen har varet så længe. Den vækker betydelige lidenskaber og stor interesse i alle fløje her i Parlamentet.
Vi blev spurgt om, hvad der ville ske, hvis der blev stemt nej på den græske side af øen og ja af den tyrkiske befolkning. Jeg vil understrege, at Kommissionen allerede har meddelt, at vi snart vil stille forslag om at støtte den tyrkiske befolkning i tilfælde af et sådant ulykkeligt resultat, som vi stadig håber ikke vil indtræffe. Det er klart, at vi ikke kan tillade, at den tyrkiske befolkning bliver straffet økonomisk og socialt på grund af beslutninger truffet af andre, så vi vil i givet fald blive nødt til at finde en løsning på problemet med den tyrkiske økonomiske isolation så effektivt og hurtigt som muligt.
Jeg vil også gerne udtale mig kort om Det Europæiske Råd i Helsinki i 1999 - det første Europæiske Råd, hvor jeg var til stede. Som jeg erindrer, vidste vi hele tiden, at den politik, vi gik ind for dengang, indebar et element af risiko. Det kommer ikke som nogen overraskelse. Vi mente, det var vigtigt at forsøge at afkoble Cypern-konflikten fra integrationen af Central- og Østeuropa i EU. Jeg mener, at vi traf den rigtige beslutning, og jeg mener, at det var den rigtige fremgangsmåde. Men på denne baggrund og i lyset af nogle af de ting, hr. Verheugen har sagt, vil De forstå, hvorfor det ikke kun er kommissæren, der meget stærkt føler, at vi er blevet slemt svigtet i de seneste dage og uger. Det er en opfattelse, som er meget udbredt inden for Kommissionen og langt ud over denne. Jeg håber stadig, at vi ikke bliver svigtet. Men man kan ikke se bort fra, at vi på en måde er blevet snydt. 
Formanden.
   - Jeg har modtaget et beslutningsforslag, jf. forretningsordenens artikel 37, stk. 2(2).
Forhandlingen er afsluttet.
Souchet (NI ),
    Hvad angår folkeafstemningen på Cypern, bør Parlamentets første mål være selv at leve op til de principper, det højt og flot påberåber sig, nemlig respekt for menneskerettighederne og respekt for demokratiet.
Med hensyn til det første punkt afføder Annan-planen fundamentale indvendinger. Hvordan kan Europa-Parlamentet acceptere et forslag til forordning, der nægter flygtninge retten til at få de goder tilbage, de er blevet frarøvet, der varigt indskrænker den frie bevægelighed og opholdsret for personer, som gør tilstedeværelsen af besættelsestropper til et varigt fænomen, og som forbyder enhver indbringelse af krænkelser af menneskerettighederne for Domstolen i Strasbourg?
Med hensyn til det andet punkt er Parlamentet ikke i stand til at mindske det skandaløse pres, USA og Kommissionen udøver på de græske cyprioter - og især kommissær Verheugen, som er en af de mest ivrige fortalere for Tyrkiets optagelse i EU. Ifølge den demokratiske regel skal man respektere befolkningernes valg, især når de kommer til udtryk via den ubestridelige metode, nemlig folkeafstemningen. 

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er redegørelser fra Rådet og Kommissionen om situationen i Mellemøsten.
Roche,
    Hr. formand, efter det målrettede mord på den nye Hamas-leder, Abdel Aziz al-Rantissi, afgav rådsformanden en erklæring den 18. april, hvori han gav udtryk for sin dybe bekymring over den fortsatte og tilsyneladende endeløse række gengældelsesvoldshandlinger, der involverer palæstinensiske grupper og israelske myndigheder og forsvarsstyrker. I erklæringen fordømmes både mordet på Hamas-lederen og selvmordsbomben ved Erez-grænseovergangen, der fandt sted samme dag. I erklæringen blev det endvidere fastslået, at sådanne voldshandlinger skal ophøre med umiddelbar virkning, og at disse voldshandlinger er formålsløse, både som middel til befrielse af palæstinenserne fra besættelse og til oprettelse af fred og sikkerhed for det israelske folk på lang sigt.
Rådsformanden mindede endnu en gang den israelske regering om, at udenretslige mord er i strid med international ret, og understregede, at respekten for international ret skal udmøntes i en umiddelbar skelnen mellem demokratisk valgte regeringer og terrorgrupper.
I konklusionen på udenrigsministrenes uformelle møde i Tullamore den 17. april afgav rådsformanden en vigtig erklæring på vegne af kollegerne vedrørende den nuværende situation i Mellemøsten. EU's udenrigsministre bekræftede endnu en gang visse grundprincipper for europæisk politik, hvad angår en løsning på konflikten i Mellemøsten, herunder forpligtelsen til at acceptere en løsning med to selvstændige stater på grundlag af en aftale mellem parterne. På denne måde opnås en bæredygtig, suveræn og uafhængig palæstinensisk stat, der kan eksistere side om side og fredeligt med en israelsk stat inden for anerkendte og sikre grænser.
Ministrene bekræftede endnu en gang, at køreplanen er den eneste løsning. EU er fast besluttet på at følge den kurs, der er lagt i køreplanen, og opfordrer begge sider til at overholde deres forpligtelser i henhold til køreplanen. EU's faste holdning, som blev understreget endnu en gang på Det Europæiske Råds møde den 25. og 26. marts, er, at EU ikke vil anerkende ændringer af de grænser, der er fastsat inden 1967, ud over de grænser, der er fastsat efter aftale mellem parterne.
EU har understreget, at ingen erklærede holdninger til den mulige udformning af den endelige aftale kan forebygge forhandlingerne i aftalen. Ministrene fastslog, at flygtningespørgsmålet og den måde, hvorpå retten til at vende tilbage eventuelt realiseres, også skal afgøres endeligt. I køreplanen er det fastsat, at målet er en bred og endelig aftale, der skal bringe konflikten mellem Palæstina og Israel til ophør og omfatte en acceptabel, retfærdig og realistisk løsning på konflikten.
I denne sammenhæng har EU noteret sig præsident Bushs gentagelse af USA's vilje til ar arbejde for en gennemførelse af køreplanen og indgåelse en forhandlet fredsaftale. EU fremhæver det princip, der deles af præsident Bush, om, at spørgsmål om varige løsninger skal være genstand for forhandling og aftale mellem parterne selv, og at de ikke må være forudbestemt.
Ministrene er også enige med den amerikanske præsident i, at der skal etableres anerkendte og sikre grænser efter forhandlinger mellem parterne i overensstemmelse med resolution 242 fra FN's Sikkerhedsråd. Disse og andre relevante resolutioner fra FN's Sikkerhedsråd skal danne grundlag for en retfærdig og varig fredsaftale. Konflikten vil med andre ord ikke blive løst ved en unilateral indsats.
Vi hilser udsigten til Israels tilbagetrækning fra Gazastriben velkommen. Det Europæiske Råd har fastsat, at en sådan tilbagetrækning vil være et betydeligt skridt i retning af gennemførelse af køreplanen under forudsætning af, at den gennemføres i overensstemmelse med bestemte betingelser. Det er en chance, som det internationale samfund med kvartetten i spidsen bør gribe. Den foreslåede tilbagetrækning skal ske i samarbejde med det internationale samfund for at sikre an fornuftig situation i Gaza, der vil give mulighed for opretholdelse af sikkerheden samt den rehabilitering og genopbygning, der er så stort behov for i området. EU opfordrer indtrængende alle parter til at træffe foranstaltninger med dette formål for øje.
EU er på dette grundlag rede til at støtte Den Palæstinensiske Myndighed i at tage ansvar for lov og orden samt videreføre EU's eksisterende støtte til Den Palæstinensiske Myndighed og undersøge eventuelle fremtidige behov, der måtte opstå i forbindelse med den nye situation i Gaza.
Ministrene understregede endvidere behovet for at undgå et politisk tomrum og de farer, som det kunne medføre i perioden mellem nu og tilbagetrækningen. De mindede også om, at der skal træffes en række foranstaltninger i den umiddelbart kommende periode forud for de politiske, sikkerhedsmæssige og humanitære sfærer for at forhindre yderligere forværring af situationen og for at sikre fremskridt.
Det er af afgørende betydning, at vold og terror ophører, og at våbenhvilen genoprettes for alle parter og grupper. Begge sider skal straks genoptage forhandlingerne om fredsprocessen. Vi ved alle fra tidligere erfaringer og fra historien, at løsningen på vanskelige og komplicerede spørgsmål uvægerligt findes gennem forhandling - og udelukkende gennem forhandling.
En retfærdig, værdig og varig fred skal opfylde de berettigede ønsker hos både den israelske og palæstinensiske befolkning og skal omfatte Libanon og Syrien. Alle stater i regionen skal gøre alt for at fremme fred og bekæmpe terrorisme. EU ser frem til kvartettens kommende møde om principperne. Kvartetten skal spille en aktiv rolle i opfyldelsen af målsætningen med henblik på omfattende regional fred og opfordre parterne til at fortsætte forhandlingerne på grundlag af de ovenfor nævnte principper.
Ministrene vil endnu en gang drøfte fremskridtene i Mellemøsten på Rådets møde på mandag. De vil overveje EU's holdning på kvartettens møde, som vil finde sted i New York den 4. maj.
Jeg håber, at det er lykkedes mig at give medlemmerne et tydeligt billede af formandskabets fortsatte store fokus på den vanskelige situation i Mellemøsten. Vi vil naturligvis også lytte med stor opmærksomhed til Parlamentets synspunkter om det - på nuværende tidspunkt - så vigtige spørgsmål. 

Patten,
    Hr. formand, jeg ønsker ikke og har ikke i sinde at gentage rådsformandens kommentarer til Rådets nylige drøftelser om Mellemøsten, eller hvordan det har reageret på den erklæring, som præsident Bush kom med i Washington i sidste uge efter hans møde med premierminister Sharon. Erklæringen overraskede mange, uanset om det nu er forståeligt eller ej, og man kan ikke skjule, at den tilsyneladende har skabt stor bekymring i den arabiske verden. Nogle har efterfølgende nævnt, at det var der ingen grund til, idet det giver mulighed for at gennemføre køreplanen frem for at skrotte den. De mener endvidere, at vi skal fokusere på de positive aspekter, f.eks. den lovede og velkomne israelske tilbagetrækning fra Gaza, frem for at fokusere på de negative aspekter.
Lad os da gøre det. Jeg forsøger ikke at sætte spørgsmålstegn ved andres uden tvivl velmenende fortolkninger eller underminere de bestræbelser, der gøres for at få det bedste ud af den nuværende meget vanskelige situation. Nogle vil naturligvis altid betragte et glas som halvfuldt, hvor andre vil betragte det som halvtomt. Andre vil måske mene, at det er vanskeligt at opfatte et glas som halvfuldt, hvis det er næsten tomt. Jeg går ud fra, at det er op til den enkeltes opfattelse - ligesom opfattelsen af skønhed. Jeg vil ikke dvæle ved det, jeg vil blot fremhæve fem punkter, som skal drøftes, hvis vi skal få noget positivt ud af denne dystre situation.
For det første - som Rådet (almindelige anliggender og eksterne forbindelser) har understreget igen og igen - kan der kun indgås en endelig aftale på grundlag af forhandlinger mellem Israel og Palæstina, der skal resultere i to demokratiske, suveræne og levedygtige stater baseret på de grænser, der blev fastlagt i 1967, eventuelt med ændringer efter fælles aftale, som skal leve side om side i fred og sikkerhed som fastsat f.eks. i køreplanen.
Det har været den røde tråd i den europæiske tankegang - fra Venedig i 1980 til Berlin i 1999, til Sevilla i 2002 og helt op til konklusionerne fra Det Europæiske Råds møde i sidste måned. Det er ikke overraskende, at vi er enige i det, der i 37 år har været den konsekvente amerikanske holdning om, at aftaler, der er indgået efter fastsættelsen af grænserne i 1967, er ulovlige og hæmmende for opnåelsen af fred. Vi ved alle, hvilke ingredienser der kræves for at opnå en endelig aftale. De er beskrevet i Mitchell-betænkningen og i efterfølgende dokumenter, herunder den Arabiske Ligas fredsinitiativ fra 2002. De er endvidere beskrevet i køreplanen, som er undertegnet af det internationale samfund.
Indgåelsen af en aftale afhænger ikke af et tegn fra oven. Indgåelse af en aftale afhænger af politisk vilje fra begge sider - både den israelske og den palæstinensiske side. Det er efter min opfattelse en tragedie, at de modige forslag fra repræsentanterne fra det civile samfund, der forhandlede Genève-aftalen på plads, ikke har de politiske lederes accept i de forskellige samfund.
For det andet tager vi stærkt afstand fra den vold, der forsinker fredsprocessen og chancerne for fred. Vi har altid taget stærkt afstand fra og fordømt de selvmordsbomber, der ødelægger uskyldiges liv, og den dystre propaganda, der fordrejer hovedet på så mange. Vi stiller os også meget kritiske over for hårdhændede militære gengældelsesaktioner, der ødelægger liv, hjem og tilværelser, gengældelsesaktioner, der skaber mere ekstremisme og større usikkerhed. Vi mener, at målrettede drab er forkerte, ulovlige og virker imod hensigten.
En af de palæstinensiske politikere, som jeg beundrer mest, en meget fornuftig politiker, henviste for nylig til begge siders krigeriske indstilling og det sørgelige faktum, at begge samfund tilsyneladende er låst fast i et forhold, hvor det eneste, det tilsyneladende handler om, er, at påføre den anden side yderligere smerte. Der er udsigt til langt mere smerte, men ikke til fred.
For det tredje kan vi trods kritikken af den europæiske indsats i forbindelse med konflikten sige, at vi igennem ugerne, månederne og årene med blodsudgydelse og håbløshed har opretholdt institutioner, der en dag kan danne grundlag for en reformeret palæstinensisk regering. Det har været Europa-Rådets politik, som Parlamentet har undertegnet. Vi har modtaget tak for vores indsats, bl.a. af Verdensbanken. For nylig modtog jeg et brev fra den palæstinensiske finansminister, Salam Fayad, der indeholdt en bemærkning om, at Den Palæstinensiske Myndighed nu med EU's hjælp har opfyldt alle de reformforpligtelser, som myndigheden har indgået med Det Palæstinensiske Lovgivende Råd for halvandet år siden. Der er nu en høj grad af ansvar og gennemsigtige budgetprocedurer. Der er ikke flere kontantudbetalinger til det palæstinensiske sikkerhedspersonale, hvis lønninger nu overføres gennem bankkonti.
Vi er privat blevet opfordret til at gøre mere - at øge hjælpen. Vi er blevet kritiseret offentligt for overhovedet at gøre noget. Nogle hævder, at den alvorligste beskyldning er, at forsøget på at fremme reformer og opretholde en form for levestandard i Palæstina har finansieret terrorismen. Parlamentet har foretaget sin egen høring om disse spørgsmål, og OLAF har undersøgt påstandene.
Jeg har ikke mere at sige om emnet, blot vil jeg takke mine tjenestegrene, der har forsøgt at gennemføre en vanskelig politik med ærlighed, gennemsigtighed og med integritet. Nå jeg tænker på det, der er sket i de sidste par år, kan jeg se, at meget få har opnået lige så meget som disse tjenestegrene.
Med hensyn til fremtiden hævder nogle - måske lidt hurtigt - at vi vil genopbygge Gaza efter den lovede tilbagetrækning og forsøge at skabe grundlaget for et nyt Palæstina. Hvad de formentlig har i tankerne, er et Palæstina, der er bæredygtigt, og ikke en samling isolerede bantustan-områder opdelt af tankvogne, bosættelser og mure.
Vi er helt sikkert klar til at fortsætte vores humanitærhjælp og støtte genopbygningen af infrastrukturerne i de områder, hvorfra de israelske forsvarsstyrker trækkes tilbage. Men jeg mener, at vi denne gang bør anmode om visse garantier fra de israelske forsvarsstyrker om, at de ikke vil ødelægge det, vi bygger op. De bør tage højde for de fem punkter, som blev fremhævet på Det Europæiske Råds Møde den 25. og 26. marts, især fasttømringen af aftalen om tilbagetrækning inden for rammerne af køreplanen og genoprettelse af økonomien i det område, som de israelske styrker forlader.
Det var Verdensbanken, der bemærkede, at den største forhindring for økonomisk genoprettelse er manglen på adgang og tilstrækkelig fri bevægelighed for personer og varer. Adgangen til verden udenfor er afgørende for genoprettelse af den palæstinensiske økonomi. Vi skal endvidere sikre, at der er adgang til samme humanitærhjælp i dette område som i alle andre områder. I øjeblikket koster det mere at yde hjælp i dette område end i alle andre områder på grund af sikkerhedsstyrkernes opførsel og aktiviteter.
Hvis vi skal kunne gennemføre køreplanen, skal vi gennemgå betingelserne for tilbagetrækning i detaljer med den israelske regering og se på, hvordan vi kan ensrette forvaltningen af tilbagetrækningen med målsætningerne i køreplanen. Vores mål skal være at overdrage Gaza og dele af Vestbredden til Den Palæstinensiske Myndighed, ikke til Hamas, og sikre, at overdragelsen foregår på en ordentlig måde og ikke fører til mere kaos og vold.
Endelig er der heldigvis stadig nogle moderate personer tilbage i Palæstina, Israel og den arabiske verden. Jeg vil stille spørgsmålet så stilfærdigt og diplomatisk, som jeg kan: Hvor meget støtte vil vi give disse moderate? Hvis vi ikke selv er modige nok til at vise vores støtte, hvordan kan vi så forvente, at de skal være modige?
Det er ikke en stor overdrivelse at sige, at udsigterne for den pågældende region i dag er langt mere bekymrende, end de har været i et stykke tid. Situationen forekommer mig helt klart at være meget mere bekymrende end i starten af året, f.eks., hvor vi fik at vide, at måden, hvorpå man kunne opnå fred i Mellemøsten, var gennem den militære frigørelse af Baghdad og indførelse af demokrati i Irak. Irak vil måske en dag være et stabilt og demokratisk land og et lysende eksempel for andre lande i regionen. Hvordan kan man håbe på andet? Uanset hvordan man ser på fortiden, er der jo ikke andet at arbejde for. Men hvis vi skal have den mindste chance for at nå dette mål og fremme modernisering og demokrati i hele regionen, skal vi undgå ord og politikker, der fremmedgør store dele af den islamiske verden og er en trussel imod de sammenstød imellem civilisationer, som alle fornuftige mennesker bør ønske at undgå for enhver pris.
Det har været et meget kedeligt træk i mine fem år som kommissær, at den verden, som jeg oplever i dag, synes at være meget farligere end den var i 1999. Vi skal altid forsøge at arbejde for en bedre verden og ikke kaste håndklædet i ringen i indestængt fortvivlelse. I dag skal vi bl.a. andet prøve at finde ud af, hvad vi kan redde af det, der er tilbage af fredsprocessen i Mellemøsten. Det er ikke en let opgave, men hvad er alternativet?
Laschet (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, kære kolleger, jeg mener, at starten på kommissærens tale gjorde det tydeligt, at de seneste begivenheder kræver en fortolkning. Anser vi den kurs, der blev sat i køreplanen, for at være død og begravet efter mødet mellem premierminister Sharon og præsident Bush, eller vil man se nye muligheder i de kommende dage, uger eller måneder, der kan udnyttes? Jeg må indrømme, at det irske formandskabs allerførste reaktion tenderer mod det første, hvorimod den holdning, som en række udenrigsministre indtager i deres udtalelser, mere tenderer mod det sidste. 
Personligt støtter jeg udenrigsministrenes standpunkt, herunder den tyske udenrigsminister, som sagde, at dette initiativ sætter gang i processen, og det faktum skal vi udnytte nu. Til trods for al den skepsis, som man kan have i forbindelse med den foreslåede tilbagetrækning fra Gaza, hvilket de to repræsentanter for Genève-initiativet skildrede for os i går, og som det også blev gentaget i dag, bør vi i EU lægge pres på konfliktens parter, og navnlig på Israel, ved at sige, at denne tilbagetrækning er første trin i den samlede tilbagetrækning fra de besatte områder. I den forstand er det rigtigt at gennemføre en tilbagetrækning. Set i det lys har en premierminister, der oven i købet tilhører det politiske højre i Israel, og som muligvis snart bliver ansvarlig for tvangsfjernelse af bosættere fra deres hjem i Gaza, brug for en større ramme, hvori han kan forklare dette.
Hvis tilbagetrækningen fra Gaza virkelig lykkedes, og der sker en overdragelse til Den Palæstinensiske Myndighed under ordnede forhold, som kommissæren netop krævede endnu en gang, og hvis mange af de huse, som anvendes i øjeblikket, bliver gjort tilgængelige for befolkningen i Gaza, og hvis infrastrukturen ikke demonteres, men derimod overgives til Den Palæstinensiske Myndighed, kan det godt få nye fredsroser til at blomstre. Hvis vi anlægger den attitude, at det hele er forgæves og dømt til at mislykkes, har vi ikke nogen mulighed for at påvirke processen, men hvis vi derimod ser det som en positiv mulighed og yder en indsats, mener jeg, at der kan pustes nyt liv i køreplanen.
Hvis man nærlæser den amerikanske præsidents brev til den israelske premierminister, kan man konstatere, at der også forventes noget af israelerne, og at også den amerikanske præsident refererer til FN's Sikkerhedsråds resolution 242. Desuden siger den amerikanske præsident, at det kun er en forhandlingsløsning, der kan føre til en løsning af konflikten i sidste ende. Vi bør for vores del udtrykkeligt lægge vægt på disse passager af hans brev i vores fortsatte stillingtagen til denne konflikt.
Endvidere mener jeg, at det kun er muligt at finde en reel løsning på denne konflikt, som ikke kun er begrænset til Gaza, hvis der fremover er to stater, som er levedygtige og uafhængige.
Kommissæren kom også ind på Parlamentets arbejde med hensyn til anvendelsen af de europæiske midler. Vi har vedtaget to betænkninger om dette emne, en mindretals- og en flertalsbetænkning, men vi nåede frem til overensstemmende resultater for 80 %'s vedkommende. Et af disse resultater kan vi dele med Parlamentet i dag, og det er, at beskyldningen om, at EU har finansieret terrorisme, ikke kan dokumenteres og derfor ikke holder. Spørgsmålet om, hvorvidt beslutningen om den direkte budgethjælp var rigtig eller forkert, kan man have forskellige holdninger til. Den blev imidlertid ikke truffet af kommissæren, men derimod af udenrigsministrene. Kommissionen gjorde alt for at bidrage til en reformering af Den Palæstinensiske Myndighed, og den har gjort sig mange anstrengelser for at kontrollere, hvad der sker med de europæiske midler, og vi kan således fastslå, at situationen hos Den Palæstinensiske Myndighed er bedre end for tre år siden. Derfor vil jeg godt takke Kommissionen og hr. Patten for deres arbejde, til trods for alle de forskellige politiske opfattelser af, om beslutningen var rigtig eller forkert. 
Menéndez del Valle (PSE ).
   - Hr. formand, i punkt 51 i Parlamentets nylige beslutning om resultaterne af Det Europæiske Råd står der, at Parlamentet "er overbevist om, at køreplanen uden kraftigt pres på begge sider ikke vil være effektiv". Efter min opfattelse er køreplanen tydeligvis ikke effektiv, og jeg spørger mig selv, hvor presset på Israel er.
Parlamentet opfordrer ligeledes "USA's regering til at påtage sig sit ansvar i forbindelse med den aktuelle krise". Efter min opfattelse har den amerikanske regering ikke blot ikke påtaget sig sit ansvar, den har tillige overgivet sig til Israels regering. Hr. Powells erklæringer sidste torsdag er efter min opfattelse en blanding af absurd ønsketænkning og kynisme, når han siger, at mødet mellem hr. Bush og hr. Sharon har ført til positive resultater for palæstinenserne og deres stræben efter en stat. Et bevis på det er, at den israelske regerings minister uden portefølje, Guidon Ezra, i fredags erklærede, at hr. Powells kommentarer, som havde til formål at dæmpe hr. Bushs proisraelske tone, ikke afspejler hr. Bushs holdning.
I Parlamentets beslutning anmodes de to parter desuden om "at gøre en alvorlig anstrengelse for at genoptage egentlige forhandlinger". Efter min opfattelse har Den Palæstinensiske Myndighed ventet i månedsvis på genoptagelsen af de forhandlinger, men det står klart, at Israel ikke ønsker at forhandle med Den Palæstinensiske Myndighed, og de forbereder sig nu med hr. Bushs fulde støtte på en ensidig tilbagetrækning fra Gazastriben uden for rammerne af køreplanen.
Det er efter min mening helt klart, at det ikke drejer sig om og , men om .
Efter alle disse begivenheder er det på sin plads at nævne to andre punkter i vores beslutning. I punkt 48, som kom med efter mordet på sheik Yassin, står der "opfordrer Rådet og Kommissionen til at overveje at handle i fuld overensstemmelse med artikel 2 i associeringsaftalen med Israel, hvis de udenretlige drab fortsætter". Og de udenretlige drab fortsætter, det seneste på Abdel Aziz Rantisi. Derfor bør Parlamentet efter min mening gentage sin opfordring over for Rådet og Kommissionen.
Endelig står der i punkt 49, at Parlamentet "anmoder Rådet om at opfordre EU-medlemsstaterne i FN's Sikkerhedsråd til øjeblikkelig at forelægge et forslag om en international fredsbevarende styrke indsat ved grænserne fra 1967 med mandat til at beskytte både israelere og palæstinensere mod terrorangreb, militær indtrængen og interventioner". Vi bør også gentage dette krav.
Ludford (ELDR ).
   - Hr. formand, efter præsident Bushs tilslutning til hr. Sharons forudsigelse af det endelige resultat af forhandlingerne - hvor han udelukker sig selv som retfærdig fredsmægler - er det svært at bevare optimismen i forbindelse med udsigterne for et sikkert Israel og et bæredygtigt Palæstina, der lever side om side, men det er den eneste bæredygtige løsning via køreplanen. Det kan meget vel forekomme, at Israel som en del af en endelig aftale beholder nogle vigtige bosættelser på Vestbredden, og at Palæstina accepterer, at tilbagevendte flygtninge vender tilbage til en palæstinensisk stat - som jeg personligt er enig i. Kvartetten med EU i spidsen må dog modsætte sig hr. Sharons påstand om, at hans plan er et kritisk slag for Palæstinas håb om en selvstændig stat.
Jeg er helt og holdent tilhænger af eksistensen af Israel som jødisk hjemland og stat - selv om det skal være en stat, hvor de arabiske israelere har fuldt ud samme rettigheder - og Israels ret til at leve i fred og sikkerhed inden for anerkendte grænser. Min afstandtagen til besættelsen handler ikke kun om almindelige palæstinenseres ulykke, men også om, hvorledes rollen som kolonibesætter skader Israels integritet og vilje til at overholde retsstatsprincippet. Jeg fordømmer terrorisme i alle former over for Israel, og jeg kan ikke opfatte selvmordsbomber udelukkende som resultat af desperation blandt palæstinenserne - selv om denne desperation er helt reel. Det drejer sig også om udnyttelse af unge mennesker og en forkastelig kultur af islamisk perverteret martyrdom.
Muren ville måske være berettiget, hvis den blev opført ved den grønne linje - men det gør den ikke. Sharons og Bushs politik med militære nederlag vil ikke sikre Israels sikkerhed. Hamas er en farlig og kompromisløs organisation, der er fokuseret på at ødelægge Israel, men de seneste ulovlige mord på organisationens ledere skaber blot mere bitterhed og flere terrorister.
Jeg er meget bekymret over den voksende antisemitisme i Europa og vil gøre alt for at bekæmpe denne og andre former for racisme og religiøs diskrimination. Ventetiden i forbindelse med Det Europæiske Overvågningscenters arbejde for at afhjælpe truslen imod Europas jødiske samfund har naturligvis givet anledning til mistanker om fordomme. Der er behov for fornyet energi i afsløringen og bekæmpelsen af antisemitisme og etableringen af en skillelinje mellem berettiget kritik af den israelske regerings politik og forfølgelsen af jøder.
Jeg kan forstå det chok, som israelerne må have følt ved meningsmålingen sidste år, hvor 59 % af alle europæere betragtede Israel som en trussel imod verdensfreden. Jeg mener, at mange opfattede spørgsmålet som relaterende til konflikten mellem Israel og Palæstina, men det var meget ufrugtbart at formulere det på den måde. Resultatet var dog et vink med en vognstang om, at vi har brug for en mere intens dialog imellem EU og Israel. Derfor er jeg personligt imod enhver opfordring i Europa-Parlamentet til at boykotte Israel, og opfordringer til at droppe akademiske forbindelser vil virke helt imod hensigten. Jeg tager endvidere afstand fra anmodninger om at stoppe EU-støtten til Den Palæstinensiske Myndighed. Jeg bifalder, at det er palæstinenserne selv, der anmoder om bekæmpelse af korruption, men Israel har brug for en forhandlingspartner, og palæstinensernes ekstreme fattigdom ville være endnu større uden EU-støtte.
Endelig er det uværdigt af Israel og landets tradition for retfærdighed at forfølge Mordechai Vanunu på denne hævngerrige måde efter hans løsladelse. Han har afsonet sin straf og bør nu være fri. 
Gahrton (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, i dag skal Mordechai Vanunu frigives. Han er en af vor tids helte, manden, som bekræftede, at Israel har et stort kernevåbenarsenal, der kunne forvandle hele Mellemøsten til en nuklear ørken. Han blev for denne gerning i fredens tjeneste belønnet med kidnapning fra staten Israels side og 18 års fængsel.
Omverdenen har stort set glemt ham. Israel får lov til at have sine kernevåben i fred, mens arabiske og muslimske stater, der forsøger at opnå beskyttelse mod kernevåbentruslen fra Israel, bombes i stykker og ødelægges. Hvorfor griber verdenssamfundet ikke ind over for de israelske kernevåben? Hvorfor sker der ikke det samme med Dimona som med Ossirak?
De uafbalancerede tiltag i verdenssamfundet er en af årsagerne til den håbløshed, der hersker i Mellemøsten. En opfattelse, som blev bekræftet her i Parlamentet i går af to af områdets fremstående forkæmpere for fred, Abraham Burg og Yassir Rabo. I slog Egyptens præsident Mubarak fast, at hadet mod USA i den arabiske verden aldrig har været stærkere end i dag. USA slutter 100 % op om Israel. Derfor kan USA ikke alene skabe fred. Det er behov for en bedre balance, og det kunne EU skabe ved at slutte lige så kraftigt op om palæstinenserne, som USA slutter op om Israel.
EU kunne gå fra ord til handling og gennemføre Parlamentets anmodning om at suspendere associeringsaftalen med Israel. EU kunne sende fredsbevarende tropper til det palæstinensiske område. EU kunne kræve, at Israel nedruster sit kernevåbenarsenal. EU kunne invitere hr. Vanunu og give ham et fristed i et EU-land efter eget valg.
EU kunne gå endnu længere. For nogle år siden mødte jeg Shimon Peres. Han foreslog, at både Israel og Palæstina blev tilbudt EU-medlemskab på betingelse af, at de sluttede fred. EU har tilsyneladende en tiltrækningskraft uden for sine grænser, som EU ikke altid har på sine medlemslande. Lad os udnytte det. Tilbyd Palæstina og Israel EU-medlemskab som belønning for at slutte fred. 
Dhaene (PSE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, som næstformand for delegationen for forbindelserne med Israel er jeg meget flov over premierminister Sharons unilaterale politik, der skaber endnu større konflikter i Mellemøsten og i hele verden, fordi det ikke drejer sig om en isoleret konflikt, faktisk det modsatte. De ulovlige henrettelser af Hamas-ledere vil få en boomerang-effekt, og der er altid nye ledere, der venter i kulissen. Sharon kan kun slippe af sted med det på grund af den betingelsesløse støtte, han får fra præsident Bush. De beslutninger, der træffes i Washington, er en hån imod partnerne i kvartetten og EU især. Så vidt jeg er orienteret, er EU ikke blevet konsulteret én eneste gang. Vi, Europa-Parlamentet, skal kræve, at Javier Solana sætter hårdt imod hårdt i sine forhandlinger med kvartetten.
Hvis USA ønsker Iraks støtte nu, skal USA til gengæld støtte en international styrke i Gazastriben efter den israelske tilbagetrækning og på Vestbredden som det næste skridt. Solana kunne også lægge Genève-aftalen på bordet. Colin Powell har jo godkendt den, og den har hans støtte. Det skal også klarlægges. Avraham Burg, der var til stede i Parlamentet i går, udtalte en gang, at køreplanen skulle udarbejdes i Genève. Jeg tror, at vi som et signal til den palæstinensiske befolkning skal kræve en forøgelse af den humanitære bistand til disse fattige mennesker. 
De Rossa (PSE ).
   - Hr. formand, der er én ting, jeg gerne vil understrege i de par sekunder, jeg har fået tildelt i dag, og det er, at EU skal være mere fast i fremstillingen af sin holdning over for Mellemøsten. Det skal understreges over for Israel, Palæstina og USA, at vi mener det alvorligt med at finde en løsning.
Hvis det skal lykkes, skal det internationale samfund via kvartetten handle som en upartisk fredsmægler. Det er dybt beklageligt, at USA udelukkende af valghensyn har besluttet at se bort fra køreplanen. Vi må forsøge at få køreplanen på banen igen, så vidt det er muligt, og jeg ønsker formandskabet held og lykke med bestræbelserne på at opnå dette inden for de næste par uger.
Vi har dog ét våben, som vi altid har nægtet at bruge og end ikke truet med at bruge, og det er ophævelsen af associeringsaftalen med Israel. Hvilke andre våben har vi til at lægge pres på Israel for at få landet til at leve op til sit ansvar i den pågældende region? Der er efter min opfattelse ikke andre muligheder for at få israelerne tilbage til forhandlingsbordet med en mere seriøs indstilling. Den amerikanske regerings beslutning i sidste uge om at gå sammen med Sharons regering har ikke sat en stopper for Israels drabspolitik. Det har heller ikke sat en stopper for politikken vedrørende "apartheid-muren" eller politikken med henblik på at styrke bosættelserne på Vestbredden, som alt sammen vil medvirke til fortsat ulykke og katastrofe i Mellemøsten. 
Roche,
    Jeg vil gerne takke alle medlemmer for deres bidrag til en meget vigtig forhandling.
Jeg bemærkede trætheden i kommissær Pattens stemme, da han talte. Det er en træthed, som vi alle deler, fordi vi er nødt til at vende tilbage til det samme spørgsmål igen og igen. Det er meget kedeligt, at situationen er blevet værre, ikke bedre, i de tre korte uger, der er gået, siden vi drøftede spørgsmålet sidst. Vi er alle nedtrykte over den endeløse dystre række begivenheder i regionen.
Denne forhandling giver os imidlertid mulighed for endnu en gang at minde alle parter og involverede i Mellemøsten - for at vende tilbage til hr. De Rossas bemærkning i sit sidste indlæg - om, at de skal være upartiske og handle inden for de acceptable grænser for international ret. Vi skal benytte denne lejlighed til at minde de andre parter om, at der ikke er noget alternativ til en fuld og upartisk forhandling om to stater, at denne løsning skal resultere i en bæredygtig, tilstødende og suveræn uafhængig palæstinensisk stat, og at køreplanen er den eneste måde, hvorpå dette kan opnås.
Hvis jeg hørte hr. Laschet korrekt, rejste han to spørgsmål. For det første mente han tilsyneladende, at formandskabet ikke mere betragter køreplanen som et alternativ. Det er helt sikkert ikke tilfældet. Det er bestemt ikke formandskabets opfattelse. Vi har igen og igen understreget, at køreplanen er den eneste bæredygtige løsning på denne ulykkelige situation. For det andet mener hr. Laschet tilsyneladende også, at vi ikke ser nogen mulighed for bevægelse i relation til Israels planer om at trække sig tilbage fra Gaza. Det er hverken en nøjagtig tilkendegivelse af formandskabets holdning eller det synspunkt, som jeg gav udtryk for på mødet i Tullamore.
Jeg kan ikke tilslutte mig synspunktet om, at EU's medlemsstater er uenige i denne sag. Der er fuld enighed. Ministerrådet har understreget dette. Den vigtige, omfattende og endelige erklæring, som blev enstemmigt vedtaget af 25 ministre i sidste weekend, understreger denne holdning.
Der er rejst spørgsmål om, hvorvidt køreplanen er død. Køreplanen vil fortsat være den eneste bæredygtige løsning. Det er den eneste mulighed, og det kan ikke understreges nok. Jeg er overbevist om, at ikke blot er køreplanen gyldig og lige så relevant nu, som den var, da den først blev udarbejdet, men køreplanens relevans, vigtighed og betydning skal også fortsat understreges, især når kvartetten mødes - formentlig i New York den 4. maj.
Der blev rejst spørgsmål om planerne for afvikling af de israelske bosættelser i Gazastriben. Udenrigsministrene og ministrene for almindelige anliggender gjorde det klart, at der er fem punkter på dette område. For det første skal tilbagetrækningen i Gaza finde sted inden for rammerne af køreplanen, for det andet skal det betragtes som et skridt i retning af en to-statsløsning, for det tredje må det ikke involvere overførslen af af bosættelsesaktiviteter til Vestbredden, for det fjerde skal overdragelsen til Den Palæstinensiske Myndighed være organiseret og resultatet af forhandling, og for det femte skal Israel deltage i den humanitære genopbygning i Gaza, hvori EU har investeret voldsomt.
Der blev rejst spørgsmål om antisemitisme. De løbende problemer i regionen må aldrig være årsag til antisemitisme i Europa igen. Jeg er enig med baronesse Ludford heri. Sidste efterår tog EU et aldrig før set initiativ på FN's Generalforsamling ved at foreslå, at man udarbejdede en enkeltstående resolution til fordømmelse af alle antisemitiske manifestationer. EU vil på OSCE's konference, der finder sted i Berlin den 28.-29. april, deltage fuldt ud og gøre sit for at fordømme og løse problemerne med dette rystende fænomen.
Hr. De Rossa har sagt en del om dette spørgsmål, som jeg kan tilslutte mig fuldt ud. EU skal være upartisk i sin rolle. Hr. De Rossa har helt ret. Han har også ret i, at der er et behov for, at alle involverede har en afbalanceret holdning. Jeg er dog ikke sikker på, at han havde ret, da han foreslog, at ophævelsen af associeringsaftalen er hensigtsmæssig. Ophævelse er ikke på dagsordenen på nuværende tidspunkt. Der skal være enighed i EU for at kunne tage et sådant skridt. De personer, der hævder, at dette skridt er hensigtsmæssigt, bør overveje de negative konsekvenser heraf.
I artikel 2 i aftalen styrkes de forpligtelser, der allerede indgår i underskrivernes forpligtelse til at overholde menneskerettighederne. Vi bør måske fremhæve dette ansvar. Møder i Associeringsrådet med Israel giver EU mulighed for at fremhæve vores betænkeligheder - og de betænkeligheder, som hr. Rossa har gjort opmærksom på gentagne gange - over for de israelske myndigheder. Det er bedre at have en kanal, hvorigennem man kan gøre opmærksom på disse forhold.
Det ville være uhensigtsmæssigt ikke at benytte lejligheden under denne forhandling til at nævne selvmordsbomberne og terrorangrebene imod Israel. Det israelske synspunkt er alt for ofte, at vi ikke tager os af deres problemer. Det er ikke tilfældet. Vi fordømmer selvmordsbomber og terrorangreb imod civile mål. De er ødelæggende, og vi fordømmer dem alle. Selvmordsbomber kan ikke fremme berettigede dagsordener og kun skade den palæstinensiske befolknings interesser samt forårsage yderligere ødelæggelse, skade og lidelse for det israelske folk, der allerede har lidt alt for meget.
Vi skal have en upartisk indstilling. Jeg mener, at Europa er upartisk. Jeg er enig med kommissær Patten i, at hvis Europa endnu en gang genopbygger det, der er etableret til støtte af det palæstinensiske folk, må vi i det mindste kunne forvente, at de israelske myndigheder støtter, respekterer og beskytter denne infrastruktur. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er redegørelser fra Rådet og Kommissionen om transatlantiske forbindelser. 
Roche,
    Hr. formand, de transatlantiske forbindelser er en del af programmet i Irlands formandskab, og vi arbejder ikke overraskende meget hårdt på yderligere at bekræfte styrken, dybden og betydningen af dette forhold.
Politisk og økonomisk har EU og USA aldrig være mere indbyrdes afhængige. Selv om det ikke er muligt at være enige om alle spørgsmål - det er venner meget sjældent, og et tegn på ægte venskab er netop, at man kan have forskellige holdninger til selv væsentlige spørgsmål - er det vigtigt at håndtere enhver forskel, der måtte eksistere på en måde, så man undgår at skade det overordnede forhold.
Vi ved alle, at forholdet mellem EU og USA har været igennem en vanskelig periode, ikke mindst vedrørende politikken i Irak. Der har været spændinger og uenighed - mellem Europa og USA og inden for Europa. Det er vigtigt ind imellem at minde os selv om, at ingen har patent på viden.
USA og EU har ligeledes haft forskellige fremgangsmåder i arbejdet for at opnå fremskridt i Mellemøsten. Vi er ikke desto mindre villige til at fortsætte arbejdet på grundlag af køreplanen, herunder via kvartetten. Der har alt for længe været et negativt billede at de transatlantiske forbindelser i visse medier og inden for visse cirkler. Det virker sommetider som om medierne har den faste holdning, at uenighed er meget mere interessant end enighed. Man kan på sin vis godt se, at uenighed giver bedre overskrifter - eller i hvert fald gode historier.
Det er derfor vigtigt, at vi som valgte repræsentanter informerer vores borgere om, at de transatlantiske forbindelser generelt er meget produktive og positive. I januar udtalte premierminister Bertie Ahern her i Parlamentet - og vi bør huske hans ord - at verden er et bedre og mere sikkert sted, når EU og USA samarbejder, når de samler deres betydelige energi og ressourcer for at nå vores fælles mål baseret på vores fælles værdier.
Det irske formandskab fokuserer på pragmatisk samarbejde med vores amerikanske partnere, og pragmatisme bør frem for ideologi præge vores indsats. Vi forsøger at opnå et tæt samarbejde på mange udenrigspolitiske områder, herunder bekæmpelsen af terrorisme, ikke-spredning, Afghanistan, Mellemøsten og Vestbalkan - for blot at nævne nogle få af de punkter, som vi har en fælles interesse i og et tæt samarbejde omkring. Vi er ikke enige om alle områder, men vi arbejder i det mindste side om side med samme mål for øje.
Især hvad angår spørgsmål om økonomi og handel er det vigtigt at se enhver transatlantisk forskel i det rette perspektiv. Irland forsøger under sit formandskab at fokusere på den positive økonomiske dagsorden mellem USA og EU og samtidig håndtere det lille antal udestående disputter, som udgør lidt under 3 % af vores samlede handelspolitikker.
Jeg vil benytte lejligheden til at nævne et særlig vigtigt punkt i forbindelse med vores forhold til USA. Jeg har nøje fulgt forhandlingen i Parlamentet om den internationale aftale med USA om udvekslingen af passagerlisteoplysninger. Jeg er bevidst om de betænkeligheder, som spørgsmålet har givet anledning til, herunder vigtigheden af at beskytte borgernes ret til privatliv og erstatning i tilfælde af fejl. Jeg forstår fuldt ud medlemmernes argumenter om, at det vigtigt at have metoder til håndtering af fejl på PNR-området.
Jeg er ligeledes bevidst om behovet for at håndtere de meget reelle bekymringer, der eksisterer i USA, vedrørende truslen om terror. Jeg var på dette tidspunkt i sidste uge i New York og tog for første gang til World Trade Center, hvor rædselsscenen blev udspillet. Jeg har været i New York fire gang siden den 11. september, og jeg har altid undgået at tage dertil, fordi jeg som alle andre var vidne til hændelserne på TV og ikke ønskede ikke at blive mindet om smerten. Derfor forstår jeg godt, at USA og visse dele af befolkningen i USA ønsker at indtage en meget streng holdning og spille en stor rolle i håndteringen af terrorisme, og jeg forstår især godt deres bekymring om spørgsmålet.
Lad mig gøre det helt klart. Jeg mener, at Kommissionen har arbejdet længe og hårdt for at sikre, at udkastet til aftalen skaber en balance mellem de berettigede bekymringer om beskyttelsen af privatliv og behovet for at øge sikkerheden i luften over Atlanten for alle passagerer. Jeg accepterer og respekterer, at ikke alle medlemmer af Parlamentet mener, at man har skabt den rette balance. Jeg vil dog understrege over for dem, at Kommissionen bør roses for sit arbejde. Hr. Watson nævnte en anden aftale og sagde, at dette er en aftale, som kan være den bedste/værste løsning, men det er den eneste løsning. Han tale om Cypern. Disse ord kan formentlig også finde anvendelse på den aftale, som Parlamentet vil stemme om kort tid.
Jeg mener, at Kommissionen har gjort det så godt, som man kunne forvente, og at den forelagte aftale er den bedste, vi kan få, bestemt at foretrække frem for risikoen for stagnation og en uløselig situation i forhold til de amerikanske myndigheder i løbet af de næste par timer, for de vil under alle omstændigheder træffe de beslutninger, som efter deres opfattelse er nødvendige for deres sikkerhed.
Jeg mener ikke, at en europæisk borger, der skal på ferie i Florida, og som skal stå i kø i 18-19 timer i varmen, mens han venter på tilladelse, vil takke os for at træffe en uhensigtsmæssig beslutning. Det betyder ikke, at jeg ikke respekterer medlemmernes holdninger - selvfølgelig gør jeg det. Jeg har lyttet, og jeg har læst en stor del af den korrespondance, som vi har udvekslet i løbet af de seneste 48 timer. Jeg har drøftet spørgsmålet og mine betænkeligheder med medlemmerne. Jeg forstår fuldt ud og anerkender betænkelighederne. Naturligvis ønsker man at beskytte de civile rettigheder, men vi ønsker også beskyttelse, der passer til de reelle forhold, og de reelle forhold er, at, hvis vi træffer den forkerte beslutning, er der ikke mange mennesker i Europa, der vil takke os om en måneds tid. Når dette er sagt, vil jeg naturligvis alligevel respektere Parlamentets beslutning.
Den aftale, der er udarbejdet af Kommissionen, er nødvendig. Det er efter omstændighederne en god aftale. Vi kan ikke fortsætte med status quo. Hvis vi ikke støtter udkastet til aftalen, vil det medføre usikkerhed, især usikkerhed for luftfartsselskaber. Det vil ikke være i passagerernes interesse.
Det der det vigtige aspekt. Jeg accepterer bekymringerne og ængstelsen - vi skal træffe sikkerhedsforanstaltninger, og jeg accepterer helt klart, at der skal indgås aftale om de oplysninger, som udveksles, men vi skal træffe praktiske politiske beslutninger. Vi er politikere i en politisk forsamling, og vi skal træffe beslutninger. Vi skal alle arbejde for at skabe mulighed for og opnå en fornuftig velafbalanceret aftale.
Den irske udenrigsminister, Brian Cowen, ledte den europæiske trojka i forbindelse med det vellykkede ministermøde mellem EU og USA i Washington den 1. marts. Den amerikanske udenrigsminister, Colin Powell, og den nationale sikkerhedsrådgiver, Condoleeza Rice, deltog, og deres drøftelser var omfattende og ærlige og dækkede en række internationale spørgsmål af fælles interesse. Enhver, der kender Brian Cowen, vil vide, at enhver drøftelse, som han deltager i, som regel er ærlig, kraftfuld og uden omsvøb.
Det er samme partnerskabsånd, som den irske premierminister ser frem til, når han byder præsident Bush velkommen til Irland i forbindelse med topmødet mellem USA og EU i juni, et topmøde, som jeg ved vil styrke forholdet. Det er et topmøde, som er blevet kritiseret i nogle kredse, men realiteten er, at USA eksisterer, og at Europa eksisterer, og det vil være meget tåbeligt ikke at fortsætte dialogen og drøfte vores forhold.
Den anden meget vigtige søjle i de transatlantiske forbindelser er naturligvis EU's tætte og produktive forhold til Canada. Når vi taler om transatlantiske forbindelser, glemmer vi faktisk alt for ofte de reelle forhold. Gennem vores fælles historiske baggrund og fælles værdier, politiske pluralisme og demokrati og overholdelse af retsstatsprincippet samt menneskerettighederne har der været stærke beviser på vores store engagement i FN og positive indstilling til multilateralisme. Europa og Canada har meget til fælles, og forholdet mellem Europa og Canada er tæt. Det er et produktivt forhold og et forhold, der kræver anerkendelse fra begge sider fra tid til anden.
Det er i denne sammenhæng, at det meget vellykkede topmøde mellem Canada og EU i Ottawa den 18. marts resulterede i iværksættelsen af to nye store initiativer - partnerskabsaftalen mellem EU og Canada og rammerne for en ny bilateral aftale til forbedring af vores handels- og investeringsforhold.
Topmødet i Ottawa gav også rådsformanden og premierministeren en chance for at lede deres europæiske og canadiske grupper i vidtrækkende drøftelser af større politiske spørgsmål, herunder måder at fremme effektiv global regeringsførelse gennem fornyede internationale institutioner. Ud fra egen personlig erfaring med et kortvarigt samarbejde med CEDA i Canada vil jeg gerne nævne, at canadierne har bragt meget med sig i denne forbindelse, noget, som de har gjort i stilhed og diskretion, og som alt for ofte overses.
Jeg vil slutte af med at sige, at jeg er meget bevidst om, at vores transatlantiske dialog er formet af mere end det, der sker på officielt og regeringsmæssigt plan. Derfor var det med stor glæde, at Irland for to uger siden var vært for det 58. interparlamentariske møde mellem EU og den amerikanske Kongres under hr. Nicholsons og Henry Hydes fælles formandskab. Det var min store glæde at være vært for et af møderne, og der var en bemærkelsesværdig udveksling af synspunkter. Jeg vil gerne rose Parlamentets medlemmer for dette særlige initiativ.
Det er meget vigtigt, at Parlamentet fortsat har en livlig dialog med Kongressen, da min egen personlige erfaring er, at Kongressen altid har haft et noget sløret billede af Europa. Det ligeværdige forhold, som Parlamentet har etableret med sine modparter i Kongressen, er meget positivt. Som jeg nævnte, var jeg vidne til udveksling af synspunkter på første hånd. Udvekslingen var sund, positiv og produktiv. Jeg havde lejlighed til at møde de involverede parlamentsmedlemmer. Forhandlingerne var særligt vidtrækkende, og da mødet fandt sted i Irland, foregik meget af det i min egen valgkreds. Alle havde derudover en god oplevelse, og det er der ikke noget galt i! Formandskabet er helt klar over, hvor meget Parlamentet er involveret i den positive udvikling af de transatlantiske forbindelser. Vi bifalder i høj grad det store arbejde.
Jeg er klar over, at nogle af de ord, jeg netop har sagt, ikke vil blive modtaget lige positivt af alle i Parlamentet, men de er sagt på det grundlag, at venner kan være uenige en gang imellem, selv om vigtige spørgsmål.

Patten,
    Hr. formand, jeg vil starte med at støtte formandskabets hyldest til den irske gæstfrihed. Efter at have tilbragt weekenden med to konferencer i Irland kan jeg varmt tilslutte mig ministerens ord, og jeg kan også tilslutte mig hans andre bemærkninger, ikke mindst om vores forhold til Canada.
Når man har problemfrie forhold, betyder det ofte, at man ikke diskuterer dem tilstrækkeligt eller med tilstrækkelig entusiasme. Vi udarbejdede dog sidste år i et dokument fra Kommissionen nogle fornuftige forslag om fremme af vores handels- og investeringsforhold til Canada. Det var fornuftige forslag, som blev vel modtaget af vores canadiske venner. Med hensyn til Mellemøsten og de andre problemområder i verden er vi uvægerligt enige med vores canadiske venner, der, så vidt jeg ved, går helt ind for vores støtte til effektiv multilateralisme. Det glædede mig derfor meget, at ministeren henviste til dette vigtige lederskab.
Jeg er naturligvis taknemmelig for lejligheden til endnu en gang at takke Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik for sit engagement - demonstreret ved denne beslutning - over for udviklingen og styrkelsen af de transatlantiske bånd. Det er et bevis på Parlamentets modenhed og fornuft, at det i en følelsesladet og turbulent periode på 18 måneder har opretholdt en positiv og objektiv holdning. Der er ingen tvivl om, at dette forhold fortsat er hjørnestenen i EU's eksterne forbindelser. Vi har i Parlamentet ofte talt - ikke blot om de store indsatser - den enorme strøm af varer, tjenesteydelser og investeringer og millioner af arbejdspladser, der afhænger af disse indsatser - men også om, hvor uundværligt dette partnerskab er i forbindelse med fremme af demokrati, håndtering af regional ustabilitet og globale udfordringer.
Det er værd at minde om nogle af de bemærkelsesværdige bedrifter inden for det økonomiske samarbejde. Aftaler om gensidig anerkendelse har nedbrudt de tekniske barrierer på områder, der går fra telekommunikation til marineudstyr. Vi har indgået bilaterale aftaler om toldprocedurer og veterinære procedurer. Vi har gjort fremskridt i drøftelserne om den lovgivningsmæssige dialog i de finansielle markeder ved at fjerne hindringer for vores operatører i denne evigt mere integrerede industri. Vi er nået langt i forhandlingerne om en samarbejdsaftale vedrørende Galileo og GPS, og vi er også nået videre med aftalen om et åbent luftrum.
Trods alle disse succeser er der stadig meget, der skal gøres for at fremme lovgivningsmæssig konvergens. Hverken de transatlantiske økonomiske partnerskaber eller den positive økonomiske dagsorden har udviklet sig tilstrækkeligt i relation til fjernelsen af disse hindringer. Vi overvejer derfor en fælles europæisk-amerikansk gennemgang af den transatlantiske økonomi, som skal præsenteres på topmødet mellem EU og USA i 2005, for at identificere hindringer for yderligere økonomisk integration og finde løsninger til fjernelse af disse.
Vi har også talt om vigtigheden af forholdet ud over det transatlantiske samfund. Efter spændingerne i vores forhold sidste år står det nu klart for alle, at vi står over for fælles udfordringer, som vi vil overvinde langt mere effektivt sammen end hver for sig. Det er naturligvis underforstået, at vi har den politiske vilje i EU til at forene vores holdninger, og at vi derudover har kapaciteten til at handle.
Sproget i forbindelse med det transatlantiske samarbejde kan ofte forekomme forslidt og klichefyldt. Det er ikke grund nok til at lade disse vigtige sandheder være usagte eller drukne i disharmoniske bemærkninger fra personer, der - uvist af hvilken grund - forsøger at opdele Europa og USA. I denne ånd bifalder jeg de prioriteter, som er fastsat i beslutningen, hvoraf mange er velkendte og i tråd med de prioriteter, som vi har arbejdet med i optakten til topmødet mellem EU og USA, hvortil ministeren henviste.
Jeg vil kort berøre tre emner, som er beskrevet i beslutningen, først og fremmest hiv/aids. EU og USA bifaldt begge sidste års beslutning fra Verdenshandelsorganisationen om TRIPs-aftalen og folkesundhed. Vi skal nu gennemføre denne beslutning i lovgivningen med umiddelbar virkning og med erhvervslivets aktive støtte. Vi skal sikre, at Den Globale Sundhedsfond kan bygge på bæredygtige og pålidelige finansieringskilder. For at identificere de væsentligste årsager til den store epidemi i Afrika ser vi frem til, at investorer i EU og USA etablerer et partnerskab for at fremme bedre sundhedspleje i Afrika, og der er helt klart behov for, at vi gør en større fælles indsats for at løse fattigdomsproblemerne i landet.
Dernæst vil jeg kort nævne Kina og Rusland. Ruslands beliggenhed i nærheden af Europa og Kinas hastige og store økonomiske udvikling betyder, at vi fortsat må arbejde tæt sammen med begge. Fortsat politisk engagement og en række finansielle instrumenter viser vores vilje til at støtte Ruslands udvikling som et stabilt og fremgangsrigt demokrati. Vi vil fortsat støtte Kina i opnåelsen af en større rolle i internationale anliggender samtidig med en udvidelse af landets økonomiske kapacitet og interesser. Jeg håber, at vi kan opmuntre vores amerikanske venner til at betragte Kinas stabilitet og økonomiske udvikling som noget positivt for os alle frem for noget negativt.
Vi drøftede tidligere situationen i Mellemøsten, og jeg vil ikke dvæle ved de forhold, som vi analyserede for en time siden med nogen beklagelse. Jeg vil blot sige, at vi skal opmuntre til modernisering af regionen som skitseret i to rapporter fra UNDP. Vi skal støtte de arabiske initiativer og en arabisk tilnærmelse af modernisering og demokrati og udvikle de planer, som vi allerede har udarbejdet - f.eks. gennem Euromed-partnerskabet - frem for at have den holdning, at det er nødvendigt at indføre nye institutionelle ordninger.
Jeg vil især gerne understrege, hvor vigtig kommissær Lamy og jeg mener, at fastsættelsen så hurtigt som muligt af en vellykket frihandelsaftale mellem EU og Samarbejdsrådet for Golfstaterne er.
Jeg gentager, at vi i det store og hele har større chance for at opnå de resultater, som vi ønsker, hvis vi samarbejder med USA. Det er også sandt - selv om det måske ikke så ofte indrømmes - at USA også har større chance for at opnå de resultater, som de ønsker, hvis de samarbejder med os.
Vi er enige om, at der er meget for EU og USA at arbejde med, både med hensyn til vores bilaterale forhandlinger og samarbejde med den øvrige verden. Det er til gengæld mere vanskeligt at vurdere i hvilket omfang, der skal etableres nye strukturer eller arbejdsmetoder. Jeg har dog siden iværksættelsen af den nye transatlantiske dagsorden noteret mig, at mekanismerne i forholdet har tjent os godt. De op- og nedture, som vi har oplevet, er opstået på grund af ægte politisk uenighed og ikke på grund af institutionerne i den transatlantiske dagsorden. De er ikke et resultat af procedure- eller systemfejl.
Hvor vi har set, at der var behov for ændringer, har vi været ret pragmatiske. Vi er f.eks. klar til at indlede en forstærket sikkerhedsdialog med USA, som bør mindske muligheden for forvirring og konfrontationer om en række spørgsmål om transportforanstaltninger og andre beskyttende sikkerhedsforanstaltninger. Selv om jeg kan følge formandens meget indlevende bemærkninger om spørgsmålet om passagerlisteoplysninger, er jeg ikke helt sikker på, hvilken form for dialog, som USA vil forvente, at vi indleder vedrørende dette spørgsmål - som vi har gjort en stor indsats for at løse - hvis vi nu enten ødelægger chancerne for en aftale eller lader det ligge til en gang i fremtiden. Ønsker vi at blive taget alvorligt i denne sammenhæng?
Med de kommende valg både her og i USA, en ny kommission, der skal udpeges i efteråret, og med forfatningstraktaten i sigte vil jeg hævde, at det ikke nødvendigvis er det rette tidspunkt til en meget radikal ændring. Jeg accepterer dog fuldstændigt, at vi, ligesom vi skal gennemgå funktionen af den transatlantiske økonomi, også skal gennemgå funktionen af den nye transatlantiske dagsorden. Derfor er jeg i færd med at iværksætte en uafhængig undersøgelse af den nye transatlantiske dagsorden, som således bør være grundlaget for en politisk gennemgang foretaget af EU og USA i 2005. Jeg mener, at det er en fornuftig tidsplan. Jeg respekterer, at andre har en anden holdning, men jeg håber, at vi alle anerkender, at vi ønsker at nå samme mål. 
Suominen (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Rådet, kommissær Patten, min gruppe, Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater, mener, at det er uhyre vigtigt at betragte de fremragende og tætte forbindelser, som grundlæggende eksisterer imellem EU og USA - i en bredere sammenhæng imellem Europa og Nordamerika som påpeget flere gange i dag - som en vigtig faktor i opretholdelsen af global fred og økonomisk vækst. Hvis der opstod en permanent konflikt mellem de to største økonomiske og militære aktører i verden - uanset hvor usandsynligt det end måtte forekomme - ville det være en global katastrofe. Derfor forsøger vores gruppe i enhver politisk eller økonomisk uoverensstemmelse, der måtte opstå, at se fremad og finde løsninger frem for at pege fingre.
Vi er bekymret over mange punkter. Den unilaterale holdning, som USA indtager, f.eks. i forbindelse med krigen i Irak og krigens efterspil, og den politik, som præsident Bushs regering har fulgt, og som vi mener først for nylig har taget højde for Israels interesser, kan ikke accepteres. Men vi kan ikke løse problemet ved at ophæve den rammeaftale, der eksisterer mellem Israel og EU eller ved bare at lægge skylden på USA. Vi skal prøve at finde vejen tilbage til demokratiet gennem global multilateralisme og gennem FN, der skal spille en vigtig rolle og være grundlaget for løsning af problemer. Der er allerede positive tegn i den retning i USA's holdning til den kommende irakiske regering under overvågning af FN. Der er dog stadig også næsten udelukkende negative tegn i konflikten mellem Israel og Palæstina, og derfor skal EU spille en mere aktiv rolle i denne sammenhæng.
Vi er også uenige om de mange handelspolitiske spørgsmål og spørgsmål om immaterielle rettigheder. USA's unilaterale dumpingtiltag, f.eks., er ikke i tråd med god handelspraksis, men protektionisme.
EU har under kommissær Pascal Lamys fremragende lederskab gjort en indsats for at fjerne hindringer, således at Verdenshandelsorganisationens Doha-runde af handelsdrøftelser kan fremskyndes. USA er på den ene side en god partner i disse forhandlinger, men udgør på den anden side også selv en form for hindring med sin rotationsstøtteordning for landbrug og industri. Med det mener jeg ikke, at skylden altid ligger hos andre og ikke hos os. Vi skal også åbne op for vores markeder i et større omfang end tidligere. Og endnu en gang - problemerne vil blive løst gennem dialog, ikke gennem en eskalerende handelskrig.
Jeg ønsker ydermere at understrege, at de værdier, som vi deler, og som ofte fremhæves i Parlamentet, hvorpå begge kontinenter - herunder Canada - vil bygge deres fremtid, værdier som demokrati, grundlæggende friheder og frihedsrettigheder, menneskerettigheder og retssamfund med fri markedsøkonomi er så bredt et grundlag for udviklingen af naturlige, varige og gode forbindelser mellem os, at modstridende interesser må kunne drøftes og afgøres. Jeg er sikker på, at talerne fra vores gruppe som jeg vil rejse spørgsmål om de forskellige aspekter af de transatlantiske forbindelser.
Wiersma (PSE ).
   - Hr. formand, der er endnu en gang brugt mange fine ord om forholdet mellem Europa og USA. Jeg er dog stadig noget skeptisk, når jeg ser på realiteterne. Forholdet mellem Europa og USA har været bedre. Den amerikanske regering tager sig meget lidt af sine transatlantiske partnere. Den amerikanske politik er karakteriseret af unilateralisme og skiftende koalitioner. Irak har vist sig at være et kontroversielt spørgsmål, og det lader ikke til, at FN kommer til at spille en større rolle lige med det samme. Tidligere i morges drøftede vi Mellemøsten. Præsident Bushs støtte til premierminister Sharon og sidstnævntes unilaterale politik har - helt korrekt - fået en dårlig modtagelse her. EU er tydeligvis ikke en seriøs partner for USA vedrørende dette spørgsmål.
Der er ingen, som ønsker splittelse mellem USA og EU. Vi har meget til fælles, og sammen kan vi gøre mere for hinanden i en global sammenhæng. Forholdet ville måske være bedre under en efterfølgende amerikansk regering, men efter min opfattelse er forholdet mere grundlæggende. I dag drøfter vi en dagsorden om transatlantisk dialog. Denne dialog er nu endnu mere nødvendig end nogensinde, men det skal være en åben dialog og ikke en dialog, hvor kun en af siderne taler og sjældent lytter. Det er netop vigtigt, at vi ikke bagatelliserer forskellene mellem os og USA.
Inden for området international sikkerhed er der en række prioriteter, herunder Irak, og de erfaringer, man har gjort i denne sammenhæng. Den største erfaring er naturligvis, at noget lignende aldrig bør ske igen. En anden erfaring er, at FN hurtigst muligt igen skal spille en stor rolle og have det politiske lederskab i genopbygningen af landet. Endvidere skal vi samarbejde om at afslutte konflikten i Mellemøsten og holde os til køreplanen. Medmindre præsident Bush indtager en langt mere kritisk holdning til den -politik, som premierminister Sharon kører - f.eks. sikkerhedsmuren, Gazastriben og mordet på Hamas-lederne - er det ikke sandsynligt, at der vil komme meget ud af samarbejdet mellem USA og EU. Vi ønsker også en effektiv indsats i relation til international terrorisme, men ikke blot på USA's betingelser. Vi ønsker en prioritering af multilaterale tiltag til løsning af internationale problemer. Vi ønsker forebyggende indsats, som Javier Solana kalder det, frem for forebyggende krig. Vi ønsker en styrkelse af FN's position og især en styrkelse af den internationale retsorden. Vi er derfor fortsat forpligtet til arbejdet i Den Internationale Straffedomstol og den støtte, som EU har givet til denne hele vejen igennem.
Vi ønsker endvidere en seriøs indsats i relation til afvæbningsinitiativer. Vi skal indgå i dialog med USA om alle disse spørgsmål, men vi skal også tro på vores egen styrke. Vi skal være pragmatiske og samtidig forfølge vores mål. Hvor USA lægger vægt på militær overlegenhed, ser vi en rolle for EU som en civil supermagt. 
Andreasen (ELDR ).
   - Hr. formand, i håb om ikke at forstyrre for mange af de private samtaler vil jeg gerne nævne, at det transatlantiske samarbejde skal forstærkes og udbygges til gavn for USA, for EU og for hele verden. Verdens største militære magt og verdens største økonomiske magt må i et samarbejde vise vejen frem til sikkerhed, til fred, til demokrati, til retfærdighed og velstand for hele verden.
Dette samarbejde står i denne tid sin prøve i bekæmpelsen af terrorismen. Det er nu og her, vi skal bekræftes i, at der er mere, der forbinder USA og EU, end der skiller. Derfor skal dette emne højt op på dagsordenen for topmødet EU/USA, hvor man bør etablere en langsigtet fælles ramme og en handlingsplan for kampen mod terrorisme, og i denne kamp skal FN have en fremtrædende rolle, og vi skal understrege, at kampen skal føres med respekt for menneskerettighederne og folkeretten, og jeg vil i den forbindelse igen henlede opmærksomheden på fangerne på flådebasen i Guantánamo Bay, som har krav på en retfærdig rettergang, og jeg vil igen appellere til Rådet, selv om det ikke hører efter, om at sætte dette spørgsmål på dagsordenen for topmødet.
Vi skal forstærke og udbygge samarbejdet, men vi skal jo også som venner af USA kunne sige fra, når vi er uenige med den amerikanske regering. Helt aktuelt må vi gøre det i spørgsmålet om passagerlisteoplysninger, som formandskabet også var inde på, og som også er et led i bekæmpelsen af terrorisme, og hvor vi også må fastholde, at vi skal respektere de grundlæggende rettigheder. Kommissionen er åbenbart i gang med at overføre en amerikansk lovgivning til EU uden om Europa-Parlamentet, uden om de nationale parlamenter og formentlig også uden om den amerikanske Kongres.
Og når det gælder holdningen til situationen i Mellemøsten, må vi også sige fra over for de seneste udmeldinger fra præsident Bush. En ændring af grænserne fra før 1967 kan kun anerkendes, hvis det er resultatet af en forhandling mellem de to parter. Det er ikke noget de herrer Sharon og Bush kan beslutte. I stedet skal vi opfordre til, at man følger den køreplan, der foreligger, og som kvartetten har givet sin tilslutning til. Vi hørte igen i går i Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik om Genève-initiativet for fred i Mellemøsten, et meget prisværdigt initiativ, som bør inddrages.
Det kommende topmøde mellem EU og USA vil være det første efter udvidelsen af EU. Europa vil fremstå stærkere, mere forenet. EU's position på den internationale politiske scene er styrket, og den situation skal vi udnytte til at forbedre det nødvendige og ønskelige samarbejde med USA. Jeg håber ikke, jeg har forstyrret for mange i deres samtaler. 
Formanden.
   - Jeg beklager hr. kollega, at der var så megen uro før afstemningen.

Blak (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne bede Dem om i fremtiden at gribe ind, når der opstår en situation, som da hr. Andreasen talte. Det er uværdigt, dette cirkus, hvor medlemmer ganske uanfægtet, når der er en taler på, står og holder private samtaler. Jeg synes, disse medlemmer opfører sig uanstændigt og direkte dumt og ubegavet, når de udviser så ringe respekt for en anden taler. Derfor vil jeg bede Dem om i fremtiden at gribe ind, således at de medlemmer, der ikke kan finde ud af det, bliver sendt ud af salen. 
Formanden.
   - Kære kolleger, onsdag den 31. marts 2004 kom jeg med en erklæring til plenarforsamlingen om en række avisartikler og tv-reportager, hvori der er blevet fremsat visse påstande om medlemmerne af Europa-Parlamentet - efter sigende på grundlag af interviews med og udtalelser fra et medlem, Hans-Peter Martin. På daværende tidspunkt meddelte jeg plenarforsamlingen, at de ansvarlige tjenestegrene altid straks foretager en grundig undersøgelse af sådanne påstande og træffer de nødvendige forholdsregler. Derefter opfordrede jeg hr. Martin til at forelægge mig de oplysninger om forseelser, misbrug af midler eller uregelmæssigheder, som han måtte være i besiddelse af, således at der kunne blive foretaget en behørig undersøgelse. Jeg påpegede, at det var hans pligt som medlem af Europa-Parlamentet. 
Med stor forsinkelse sendte han mig sent mandag aften et brev, der indeholder en detaljeret kritik af Parlamentets godtgørelsesordning for medlemmer. Desuden fremsætter han konkrete påstande om to sager, der vedrører møder i en politisk gruppe uden for de sædvanlige arbejdssteder. Han opregner også 7.000 tilfælde, hvor han påstår, at medlemmer uretmæssigt har fået udbetalt godtgørelser, f.eks. i situationer, hvor medlemmer har underskrevet den centrale tilstedeværelsesliste og ikke tilstedeværelseslister for de enkelte møder i Europa-Parlamentet. 
Hvad angår de konkrete kritikpunkter, har jeg anmodet den pågældende politiske gruppe om at give mig supplerende oplysninger om de to nævnte møder. Med hensyn til det generelle spørgsmål om den centrale tilstedeværelsesliste står det klart, at hr. Martin kritiserer selve ordningen og en bestemt artikel i forretningsordenen. Der er imidlertid intet, der tyder på, at medlemmer har overtrådt bestemmelser i forretningsordenen. 
Hvad angår den generelle kritik, er det tilsyneladende ikke gået op for hr. Martin, at Europa-Parlamentet har gjort store fremskridt, når det drejer sig om at revidere vores interne bestemmelser. Målsætningen er både at skabe større åbenhed og ansvarlighed og at reagere prompte på de kritikpunkter, som Revisionsretten har rejst i sine årsberetninger eller særberetninger, og som har kastet lys over mulige mangler i forretningsordenen. 
Både Præsidiet og kvæstorerne har vedtaget helt konkrete reformer af reglerne om rejsegodtgørelser, sekretariatsgodtgørelser og andre godtgørelser under tidligere formænd som Klaus Hänsch, José María Gil-Robles Gil-Delgado og Nicole Fontaine og også i min funktionsperiode. 
Fra starten af min funktionsperiode har jeg valgt at satse på en samlet reform med to bærende elementer: for det første en fair behandling af medlemmerne af Europa-Parlamentet på grundlag af lighedsprincippet og for det andet fuld åbenhed omkring en godtgørelsesordning, der er baseret på de faktisk afholdte udgifter. Indtil begyndelsen af dette år var vi her i Europa-Parlamentet optimistiske, fordi vi havde indgået de nødvendige kompromiser og derfor mente, at Rådet ville give grønt lys for denne pakkeløsning. I allersidste øjeblik var der et mindretal af medlemsstater, der blokerede for reformen. Det har ikke forhindret Præsidiet og andre organer i Europa-Parlamentet i at undersøge, hvilke muligheder der er for at gennemføre flere reformer trin for trin. Det ville have været mere hensigtsmæssigt - og efter min opfattelse mere konstruktivt - hvis hr. Martin havde engageret sig i disse reformbestræbelser på udvalgsplan og i plenarforsamlingen ...
... frem for at føre en kampagne, der tilsyneladende først og fremmest har haft til formål at bringe institutionen i miskredit, at sætte spørgsmålstegn ved medlemmernes retskaffenhed og at skade enkeltpersoner, deres karriere og familie mest muligt, uden at hr. Martin har været i stand til at fremlægge beviser af nogen art for sine påstande.
Vi lever i en tidsalder, hvor det er alt for nemt at ødelægge kendte personers gode navn og rygte. Det er meget vanskeligt at imødegå bagtalelse og halvkvædede viser, når de er ført til torvs i visse dele af medierne.
Europa-Parlamentets forretningsorden ændres fortløbende. Historisk set er vi stadig et relativt ungt parlament, der er i konstant udvikling. Fra maj måned må vi bestræbe os på at finde frem til ordninger, der sikrer en rimelig behandling af folkevalgte repræsentanter fra 25 medlemsstater. 
Der findes ét område, hvor vi stadig ingen regler har, og det drejer sig om medlemmers opførsel. Det er imidlertid min personlige opfattelse, at det til enhver tid er uacceptabelt hemmeligt at filme medlemmer eller optage deres samtaler - ikke mindst, når det er en kollega, der udfører disse aktiviteter.
Den slags metoder hører til i en anden tidsalder og på et andet sted.
Når Europa-Parlamentet debatterer normer for menneskelig adfærd, må vi også i høj grad interessere os for, hvordan vi behandler hinanden her i institutionen. Europa-Parlamentet har altid forsvaret informanters rettigheder, men samtidig forventer vi, at informanter benytter sig af alle de tilgængelige og korrekte procedurer. Det forekommer mig, at der i dette tilfælde ikke er gjort det ringeste forsøg på at benytte institutionens almindelige procedurer - de er tværtimod fuldstændig blevet tilsidesat i et grotesk forsøg på at opnå størst mulig personlig presseomtale.
Hr. Martin kan regne med at modtage et detaljeret svar fra mig. De konkrete tilfælde, som han har kritiseret, vil blive undersøgt i samarbejde med de pågældende medlemmer og grupper. Men jeg vil gerne understrege, at det materiale, som han har sendt mig, ikke indeholder nogen som helst beviser for de påstande, som han har fremsat om forseelser eller overtrædelser af forretningsordenen. Det er mit ønske, at det bliver ført til protokols, at jeg personligt må tage klart afstand fra de metoder, som vores ærede kollega har taget i anvendelse.
Martin, Hans-Peter (NI ).
   - Hr. formand, jeg takker Dem for, at jeg får muligheden for at tale her i dag. Mit navn er blevet nævnt temmelig ofte i plenarforsamlingen i de seneste uger, og først nu får jeg lejlighed til at sige noget til mine kolleger her i Parlamentet.
Det er rigtigt, hr. formand, at jeg på Deres skriftlige anmodning fremsendte et dossier til Dem. De påstår selv, at der ikke er nogen tegn på, at der er medlemmer, som har handlet i strid med reglerne. I alle mine udtalelser har jeg klart og tydeligt sagt - og det er meget vigtigt - at jeg har dokumentation for mere end 7.200 tilfælde, hvor parlamentskolleger efter min opfattelse har misbrugt diætsystemet. I hvilket omfang, man har forbrudt sig mod reglerne, vil jeg lade Dem og andre vurderer.
I mit brev til Dem, hr. formand, redegjorde jeg imidlertid detaljeret for en række sager. En af dem omhandlede det socialdemokratiske gruppemøde den 10. maj 2001 i Berlin - som De også refererede til - hvor jeg bad Dem forklare mig eller i det hele taget præcisere, hvilke regler, der regulerer en sådan adfærd. Jeg husker Dem fra vores personlige samtaler fra dengang, da De endnu ikke var tiltrådt Deres nuværende stilling. Dengang støttede jeg Dem også og stemte på Dem som en, der var meget reformorienteret. De støttede mig i utallige sager - som vi også talte om på daværende tidspunkt - og anerkendte, at jeg havde ret i mange forhold, som f.eks. i spørgsmålet om parlamentsreformen, som lå Dem meget på sinde, og som De igen og igen tog op til debat.
Hr. formand, jeg må på det bestemteste afvise, at der ikke er nogen beviser for de beskyldninger, som jeg fremsatte over for Dem, og jeg afviser også enhver påstand om, at jeg vil starte en kampagne.
Forhåbentlig hører offentligheden også denne reaktion. Jeg beder Dem tage hensyn hertil med hensyn til den taletid, som jeg har til rådighed, således at De giver mig et par sekunder mere. Jeg afviser påstanden om, at jeg skulle have planer om at starte en kampagne. Det handler om det europæiske gennemsigtighedsinitiativ, og det er en selvmodsigelse at påstå, at jeg ikke har nogen beviser, samtidig med at man kritiserer mine metoder. Advokater, kolleger, borgere og vælgere har sagt til mig, at jeg skal levere detaljerede beviser. Derfor blev der filmet, og det, som jeg har gjort, adskiller sig ikke fra det, som formanden for EU-topmødet i Danmark i 2002 iscenesatte for at vise, hvordan det interne arbejde foregår på et EU-topmøde. Det blev sendt i fjernsynet og diskuteret. Jeg mener ikke, at reformisterne og kritikerne skal finde sig i at få mundkurv på, og vi agter at fortsætte vores arbejde. 
Formanden.
   - Jeg ved, at mange kolleger ønsker at berøre dette emne, men vi har ikke tid til at åbne en debat.
Hr. Martin, De kommer fortsat med påstande om urimelig udbetaling af godtgørelser. Deres beviser på denne urimelige opførsel omfattede mig, og jeg må tage stærkt afstand fra denne beskyldning og dette personlige angreb.
De personer, der forsøger at fremme åbenhed, bør holde op med at lure i krogene og i al hemmelighed filme kolleger og optage deres samtaler.
Barón Crespo (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil indlede med at sige, at Den Socialdemokratiske Gruppe støtter Dem og takker Dem for den erklæring, De netop har fremkommet med.
Når det er sagt, vil jeg tale om den bemærkning til forretningsordenen, som jeg fremkom med kl. 9 i formiddags ved mødets begyndelse sammen med andre gruppeformænd, vedrørende genopførelse af Boogerd-Quaak-betænkningen om ytrings- og informationsfrihed under afstemningstiden i dag. Jeg rejste spørgsmålet i formiddags, og jeg vil lade det være op til formandskabet at vælge, hvornår det kan behandles indgående.
Formanden.
   - Hr. Barón Crespo, vi vil tage sagen op senere. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er afstemningen.
Tannock (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil igen i år protestere imod afvisningen af det ændringsforslag, som min delegation stillede om kalenderen for 2005, som har til formål at sætte en stopper for de latterlige ture til Strasbourg hver måned med store udgifter for EU's skatteydere. Hr. formand, sagen bør efter min opfattelse indbringes for Domstolen.
Doyle (PPE-DE ).
   - Hr. formand, Strasbourg er en smuk og historisk by, men for dem af os, der bor i en vis afstand fra byen, er det meget vanskeligt at komme dertil.
Kollegerne skal være klar over, at de, hvis de stemmer for ændringsforslag 2, vil stemme for en tilføjelse af fredagsmøder til kalenderen for mødeperioder i Strasbourg næste år. 

- Jeg vil gerne minde kollegerne om, at jeg mandag eftermiddag informerede Parlamentet om indholdet af en skrivelse fra formanden for Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked med en henstilling om at indhente en udtalelse fra Domstolen om indgåelsen af en aftale mellem Det Europæiske Fællesskab og Amerikas Forenede Stater om luftfartsselskabers behandling og overførsel af PNR-oplysninger. Kommissær Bolkestein kom i mandags med nogle indledende kommentarer til Parlamentet om emnet. I går blev fru Boogerd-Quaaks betænkning drøftet i plenarforsamlingen, og kommissær Patten kom med et indlæg.
Vi skal ikke stemme om fru Boogerd-Quaaks betænkning om PNR-oplysninger nu. Afstemningen vil finde sted som planlagt i rækkefølgen. Jeg vil anmode om Parlamentets holdning til spørgsmålet om, hvorvidt sagen skal indbringes for Domstolen. Mange parlamentsmedlemmer vil have hørt kommissær Bolkesteins indlæg i mandags, men vil ikke have hørt Kommissionens synspunkt i lyset af den fulde forhandling. Jeg ønsker ikke at starte en debat, men måske vil kommissær Patten sige et par ord om det specifikke i sagen. 
Patten,
    Hr. formand, jeg har aldrig bevidst sagt nej, når der byder sig en mulighed for at tale foran så mange mennesker - en lidt større forsamling, end jeg er vant til!
Som De nævnte, hr. formand, talte jeg - som formanden for en af grupperne betegnede som overdrevent længe - om spørgsmålet midt om natten, hvor de få, der var til stede, ville have foretrukket at være, hvor alle andre var, nemlig i deres senge. Jeg kunne muligvis have formuleret det bedre.
Jeg kan måske meget kort komme med tre bemærkninger, i betragtning af at jeg forleden blev kritiseret, ikke fordi jeg sagde, hvad jeg mente, men på grund af det, jeg mente. Jeg vil dog kort sige, hvad jeg mener.
For det første - som ministeren sagde tidligere i forhandlingen om USA - hvis vi havde gennemgået det, som New York gennemgik i september 2001, ville vi have ønsket, at vores regering gjorde alt, hvad der var muligt, for at sikre vores frihed og sikre os imod grusomhed.
For det andet foregiver jeg ikke, at den aftale, som vi forhandlede os frem til i god tro, er perfekt - vi har ingen illusioner om perfektion - men jeg mener, at det er et utroligt fornuftigt forslag, og det har efter min opfattelse resulteret i en række forslag, som Parlamentet har presset på for at få gennemført, og som er lykkedes. Jeg vil ikke nævne dem alle.
For det tredje skal vi være klar over, hvad der vil ske, hvis vi er nødt til at udsætte indgåelsen af en aftale i månedsvis eller slet ikke indgå en aftale. Der vil være stor uro i de næste par måneder, økonomisk kaos, mennesker, der står i kø uden den beskyttelse, som det er lykkedes os at sikre. Jeg mener ikke, at disse mennesker eller luftfartsselskaber vil takke de personer, der har støttet udsættelsen af en beslutning i månedsvis.
Det var ikke min mening at gribe ind ved denne lejlighed, men jeg håber, at man vil tænke meget alvorligt over konsekvenserne af dette og konsekvenserne for vores troværdighed i relation til forhandling af sikkerhedsområdet med USA. 
Cohn-Bendit (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, jeg glæder mig over kommissær Pattens ord, men denne særlige tale var for meget. Hr. kommissær, dette spørgsmål står måske Dem klart, men det står også os klart. Vi ønsker at høre Domstolen, fordi vi er villige til at bekæmpe terrorisme, men vi er ikke villige til at kæmpe imod menneskers ret til diskretion. Det er en del af vores europæiske identitet. Vi vil ikke overdrage vores europæiske identitet til den amerikanske. Det er en beslutning for Europa, der har en anden holdning til frihed og retfærdighed - den rigtige holdning.
Watson (ELDR ).
   - Hr. formand, Parlamentet har ved en række lejligheder drøftet spørgsmålet om Kommissionens foreslåede aftaler med USA. Parlamentet har vist sin vilje til at indgå en aftale med USA om udveksling af passagerlisteoplysninger i en fornuftig international aftale, der skal godkendes af Kongressen og Parlamentet for at sikre, at vi skaber den rette balance mellem databeskyttelse og effektiv bekæmpelse af terrorisme.
Kommissionen er meget splittet med hensyn til dette spørgsmål og kan ikke engang fuldt ud vurdere situationen, idet den ikke kender de omstændigheder, hvorunder USA kan henvise data til tredjelande. Vi ønsker at høre Domstolen om, hvorvidt det er foreneligt med vores egne love og traktater. Jeg vil opfordre Parlamentet til at overveje sagen grundigt og henvise den til Domstolen.
Terrón i Cusí (PSE ).
   - Hr. formand, jeg synes ikke, at det, der netop er sket, er rimeligt. Jeg synes ikke, at det er rimeligt, at kommissær Patten får lejlighed til over for alle medlemmerne af Parlamentet at give udtryk for sin modstand imod henvendelsen til Domstolen, når vi har diskuteret dette i månedsvis i Parlamentet. I går fik vi heller ikke lejlighed til at tale til flere mennesker end ham, men det har vi haft i det grundige arbejde, som Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender og Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked har udført.
På det foregående plenarmåde gik man ind for at henvende sig til Domstolen, Retsudvalget går ind for det, og vi burde have forelagt sagen for Domstolen allerede. Lad os stoppe nu. Det er ikke acceptabelt. Lad os nu gå over til afstemningen, for det vil betyde, at der ikke er flere muligheder for at ændre det, der hidtil har været flertalsholdningen i Parlamentet. Vi accepterer det, men vær venlige at gøre det nu.
Lehne (PPE-DE ).
   - Hr. formand, aftalen forbedrer de europæiske passagerers retsstilling, og jeg vil gerne præcisere, at vi - og hr. Patten meddelte, hvad der vil ske - helt og holdent vil placere ansvaret hos dem, der er ansvarlige for dette kaos. Vi vil også gøre det klart og tydeligt for de europæiske borgere, hvem der har haft indflydelse på deres rettigheder i dette spørgsmål. Tak!
Cappato (NI ).
   - Hr. formand, jeg vil blot sige, at den nuværende situation er ulovlig, og at det ikke er troværdigt med et forslag til reform fra dem, der hidtil ikke har respekteret formkravene. USA har ret til at anmode om alle de oplysninger, de ønsker før en flyrejse, men det skal ske med procedurer, der er i overensstemmelse med vores regler.
Hvis USA vil, kan de også genindføre et obligatorisk visum. Det har de mulighed for. Det, som de ikke har mulighed for at gøre, er at benytte oplysninger, der er indhentet til kommercielle formål, i sikkerhedsøjemed. Og det er ikke, fordi USA er onde! Ingen medlemsstat og ingen europæisk regering kan gøre dette. Derfor kan vi efter min mening ikke acceptere, at en stat, som ikke er medlem af EU, har mulighed for noget, som en medlemsstat ikke har.
Boogerd-Quaak (ELDR ),
   Hr. formand, det er ikke et spørgsmål om, hvorvidt der skal indgås en aftale. Parlamentet har hele tiden sagt, at der skulle indgås en aftale. Men vi ønsker at indgå en aftale, der har Parlamentets godkendelse, som hr. Bolkestein lovede os i september sidste år.
Vi har anmodet Domstolen om at tage sig af det og sikre, at vi kan udøve vores rettigheder, så vi kan blokere for dele af aftalen - overførslen af data til tredjelande fra USA for at nævne et enkelt eksempel - hvis vi mener, at de på nuværende tidspunkt ikke er acceptable. Jeg håber derfor, at Parlamentet vil fortsætte denne kurs.
Formanden.
   - Jeg vil ved denne lejlighed udøve min egen ret til at stemme, og jeg vil stemme politisk.
Jeg vil gøre min pligt og henvise sagen til Domstolen senere i dag. 
Watson (ELDR ).
   - Hr. formand, vi ville ikke have valgt at henvise sagen til Domstolen. Kommissionen lovede at høre os i henhold til artikel 300 med samstemmende udtalelse. Kommissionen har ikke holdt dette løfte, og vi har derfor været nødt til at benytte os af et meget stærkt instrument for at forsøge at opretholde demokratiet inden for EU.
Formanden.
   - Jeg vil på vegne af Parlamentet byde velkommen i den officielle loge til en delegation fra Rwanda ledet af formanden for det rwandiske parlament, der deltog i en ceremoni her i går for at markere de grusomme begivenheder for 10 år siden. De er meget velkomne i Europa-Parlamentet.
Formanden.
   - Jeg vil nu tale om fru Boogerd-Quaaks betænkning om ytringsfrihed, som jeg blev opfordret til at tale om tidligere i dag. Jeg vil uddybe et par punkter, som jeg har bemærket.
Vi har 338 ændringsforslag. Jeg indgav en anmodning til Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om at overveje ændringsforslagene i henhold til artikel 130a. Jeg har modtaget en tilbagemelding fra udvalget. Alle de stillede ændringsforslag har modtaget positive stemmer fra mindst en tiendedel af udvalgets medlemmer, og ændringsforslagene kan derfor i henhold til forretningsordenen opretholdes.
Jeg har modtaget en skrivelse fra hr. Podestà med en anmodning om afvisning af betænkningen. Jeg svarede hr. Podestà og sendte en kopi af vores korrespondance til Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender. Jeg mente, at visse dele af teksten burde gennemgås i henhold til forretningsordenen og eventuelt omfatte udarbejdelsen af en rettelse, men at betænkningen som sådan burde antages til behandling.
Inden forhandlingen i går modtog jeg en anmodning fra hr. Ribeiro e Castro på vegne af UEN-Gruppen om at afvise sagen i henhold til artikel 143. Næstformanden på det pågældende tidspunkt afviste denne anmodning, da det ikke var blevet meddelt inden for 24 timer, og da undertegnede som formand allerede havde besluttet, at betænkningen kunne antages til behandling.
Jeg har siden modtaget en skrivelse fra hr. Poettering med en anmodning om en revurdering af beslutningen om ikke at henvise betænkningen til fornyet udvalgsbehandling. Hr. Poettering beder mig i skrivelsen endnu en gang om at overveje muligheden for fornyet udvalgsbehandling med anvendelse af formandens prærogativer og beføjelser. Jeg holder fast ved min beslutning, som underbygges af de kommentarer, som jeg har modtaget fra formanden for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender, hr. Hernández Mollar, der understregede at de politiske grupper var enige i min vurdering af spørgsmålet om betænkningens overordnede egnethed til behandling. Jeg har derfor i sinde at fastholde mit synspunkt om, at betænkningen i sin helhed kan antages til behandling, selv om der muligvis skal foretages nogle rettelser.
Jeg er villig til at gennemføre en afstemning om fornyet udvalgsbehandling inden afstemningen om betænkningen. Det er i overensstemmelse med forretningsordenen, det er ikke et spørgsmål om personlig præference. Parlamentet kan til enhver tid bede om dette, og det skal vi respektere.
Hvorfor stemmer vi så ikke nu? Det er en mere beklagelig historie. I går modtog tjenestegrenene 51 sider med anmodninger om afstemninger ved navneopråb samt opdelte og særskilte afstemninger vedrørende fru Boogerd-Quaaks betænkning om ytrings- og informationsfrihed. Det vil resultere i 1.200 enkelte afstemninger ud over de 338 ændringsforslag og vil tage mindst fire timer.
Dernæst var det under disse omstændigheder fysisk umuligt for tjenestegrenene at forberede afstemningen fra den ene dag til den anden i tide til afstemningen i dag. Som afslutning på forhandlingen i aftes bekendtgjorde næstformanden derfor, at afstemningen om betænkningen vil finde sted på torsdag. Jeg har undersøgt sagen - ikke blot fordi spørgsmålet blev rejst i dag, men også fordi sagen er kompliceret - på grundlag af de beføjelser, der i henhold til forretningsordenen er tillagt mig som formand, især fortolkningen af artikel 19, stk. 1, der giver formanden "retten til at sætte teksterne under afstemning i en anden rækkefølge end den afstemningsrækkefølge, der fremgår af det dokument, der stemmes om" og artikel 130 om afstemningsrækkefølgen for ændringsforslag.
Jeg anerkender endvidere fuldt ud gruppernes ret til at komme med anmodninger i henhold til forretningsordenen. På dette grundlag ønsker jeg at foreslå følgende pakke: For det første bør afstemningen finde sted i morgen kl. 12.00. For det andet vil der være mulighed for en normal afstemning om ændringsforslag, men uden opdelte afstemninger og afstemninger ved navneopråb om disse ændringsforslag. Der vil endvidere være mulighed for anmodninger om opdelt afstemning om de oprindelige punkter i beslutningsforslaget samt en enkelt afstemning ved navneopråb pr. punkt på grundlag af angivelser fra de politiske grupper. Dette vil desværre stadig give et samlet antal på 600 afstemninger og en afstemningstid på to timer, men forslaget vil imidlertid også medføre en udelukkelse af 1.000 opdelte afstemninger om ændringsforslagene.
Ved at stille dette forslag forsøger jeg at skabe en balance mellem rettighederne for de forskellige grupper i Parlamentet og bestræbelserne på at udøve vores hverv på en ordentlig måde. Jeg er villig til at stille mit forslag til Dem i overensstemmelse med artikel 19. Hvis Parlamentet afviser forslaget, vil jeg træffe en beslutning på grundlag af artikel 130, stk. 3, om først at stemme om den oprindelige tekst i betænkningen - punkt for punkt - og stemme om den alene.
Det er mit forslag. Jeg vil høre en taler fra hver gruppe, stemme og derefter træffe en afgørelse. 
Barón Crespo (PSE ).
   - Hr. formand, jeg må allerførst sige, at det var mig, der foreslog denne betænkning, som blev støttet af flertallet på Formandskonferencen, og den drejer sig om ytrings- og informationsfrihed i EU - navnlig i Italien, men i EU som helhed. I fru Boogerd-Quaaks fremragende betænkning figurerer størstedelen af landene i EU, også mit eget land, Spanien, og derfor mener jeg, at det er et godt stykke arbejde, som tjener Parlamentet til ære.
Efter denne erklæring vil jeg først fremkomme med en politisk kritik, for jeg mener, at det er meget positivt, at vi på denne valgperiodes sidste plenarmøde har en tilbundsgående politisk debat, og den drejer sig om den forhalingstaktik, der er blevet anvendt i forbindelse med denne betænkning. De har talt om en række hændelser, som har fundet sted under behandlingen af betænkningen. Jeg kan tilføje endnu en oplysning: Der er f.eks. forsvundet dokumenter i udvalget, hvilket er helt uforklarligt. Vi står over for et forhindringsløb. Da De selv har nævnt et brev, som næstformanden hr. Podestà har skrevet til Dem, vil jeg nævne, at jeg har fået kendskab til en artikel, som hr. Podestà har offentliggjort i dag i en kendt italiensk avis , hvor han fremfører en række alvorlige beskyldninger, hvad angår Europa-Parlamentets optræden. Han siger - og jeg citerer på italiensk: (der er blevet ladet hånt om forretningsordenen, idet forhandlingen i Parlamentet er fortsat i det uendelige), og senere siger han " (i Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender, som er domineret af centrum-venstre ...)Jeg vidste ikke, at vi var så dominerende i Parlamentet, og jeg ved ikke, om hr. Poettering vil være enig i dette.
Senere henviser han til det brev, som han har skrevet til Dem, og han siger, at Parlamentets formand, hr. Cox, i sit svar (måtte indrømme, at jeg havde ret i det meste).
Jeg vil sige klart og tydeligt, at jeg mener, at den såkaldte centrum-venstre-koalition har overholdt forretningsordenen til punkt og prikke, vi har haft en tålmodighed, der er den fromme Job værdig, i forbindelse med systematiske manøvrer i form af blokering og forhalingstaktik. Men hvis vi ser politisk på spørgsmålet, må jeg erkende, at der er to grupper i Parlamentet - jeg slutter nu, hr. formand - som anvender forhalingstaktik, for det er dem, der har stillet alle undtagen fire ændringsforslag, og jeg forstår, hvorfor de forsvarer hr. Berlusconi, som er leder af Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater for øjeblikket. Det erkender jeg også. Men det skal de sige klart, for ...
... for jeg vil minde Dem om et gammelt princip i romerretten, som sagde - og det er det, der gjorde Rom stor - at man ikke kan lovgive til gavn for en enkelt person. Vi skal lovgive for alle borgerne, og det er det, der er på spil her. Og derfor, hr. formand, vil jeg til sidst ...
... vil jeg til sidst stille et forslag: Den såkaldte centrum-venstre-koalition har fire ændringsforslag. De har 350. Vi accepterer, at der stemmes i blokke, og hvis det ikke kan lade sig gøre, accepterer vi formandens forslag om, at der stemmes afsnit for afsnit.
Poettering (PPE-DE ).
   - Hr. formand, med al respekt for hr. Crespo forstod jeg ikke hans konklusion. De stillede et spørgsmål, og hr. Crespo gav en forklaring, men han nåede ikke frem til nogen konklusion. Derfor meldte jeg mig på talerlisten for at sige, at jeg meget gerne vil støtte Deres forslag om, at afstemningen skal finde sted i morgen. Vi befinder os i en vanskelig situation med 338 ændringsforslag, som multipliceres på grund af procedurespørgsmålene.
Jeg mener, at det er vigtigt at påpege dette, kære kolleger, og det gør jeg stille og roligt og helt sagligt. Det er et spørgsmål, som vi allerede var inde på, da mødet begyndte kl. 9.00 i morges. Her var der en gruppeformand som sagde, at ændringsforslagene kom fra PPE-DE-Gruppen. Jeg vil gerne understrege, at der er 383 ændringsforslag, og at de ikke alle er stillet af PPE-DE-Gruppen. Vores gruppe har stillet 157 ændringsforslag, og det vil sige, at de 181 ændringsforslag kommer fra andre personer. Det beder jeg Dem om at tage til efterretning.
Jeg vil ikke udtale mig om kvaliteten af betænkningen på nuværende tidspunkt, da jeg ikke ønsker at forværre situationen, men jeg vil derimod opfordre til, at vi arbejder sammen om at finde en løsning på dette vanskelige spørgsmål. Hr. formand, vi kender Dem som en objektiv og fair formand for Parlamentet, og hvis De foreslår, at der skal finde en afstemning sted i morgen kl. 12.00 om denne betænkning på basis af Deres procedureforslag, vil vi støtte det.
Watson (ELDR ).
   - Hr. formand, jeg vil ikke gå i yderligere detaljer med spørgsmålet, for alle ved, hvad det handler om. Min gruppe har ingen problemer med at deltage i 600 afstemninger i morgen, men vi foretrækker helt klart Deres forslag om, at vi helt enkelt stemmer om de enkelte punkter i den oprindelige tekst i betænkningen. Vi kan allerede se frem til en lang afstemning, kolleger på begge sider har haft mulighed for at sige deres, og jeg foreslår derfor, at vi følger Deres forslag om at stemme om de enkelte punkter i den oprindelige tekst i betænkningen.
Frassoni (Verts/ALE ).
   - Hr. Poettering, det er rigtigt, at denne afstemning bliver kompliceret, men jeg vil gerne appellere til Dem som formand for den største gruppe her i Parlamentet og til formanden for Gruppen Union for Nationernes Europa, for det er klart, at grupper af denne størrelse normalt ikke fører obstruktionspolitik, og de har i øvrigt sagt, at de ikke vil føre obstruktionspolitik.
Derfor vil jeg gerne starte med at appellere til disse grupper om at kaste et blik på deres ændringsforslag for at se, om nogle af dem kan trækkes tilbage. Når der stilles over 100 ændringsforslag, er jeg sikker på, at nogle af dem er mindre vigtige end andre. Hvis De gør dette, letter De vores arbejde ved afstemningen, og det vil vi alle være taknemmelige for. Jeg tror godt, at man kan forlange en sådan politisk lydhørhed af grupper, der er så store som Deres.
Hr. formand, vi er enige i Deres andet forslag, nemlig at vi først skal stemme om den oprindelige tekst. 
Formanden.
   - Det er kun et forslag, men afhængigt af, hvordan Parlamentet stemmer, kan det falde ud på to måder. 
Di Lello Finuoli (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, jeg vil blot sige, at min gruppe er enig i Deres forslag om at stemme om den oprindelige betænkning punkt for punkt. Betænkningen var ret god og var næsten perfekt i starten. Disse ændringsforslag er blevet stillet til plenarmødet.
Til de parlamentsmedlemmer, der ikke skulle have bemærket det, vil jeg blot sige, at 200 ændringsforslag er blevet stillet af PPE-DE-Gruppen og de andre 200 af andre grupper, men hvis man samler dem, kommer de 350 ændringsforslag fra Forza Italia og Den Nationale Alliance. Det er således tydeligt, at de kommer fra Berlusconis venner. Derfor er vi enige i Deres forslag, hr. formand, og vi stemmer for det. 
Muscardini (UEN ).
   - Hr. formand, der er ingen tvivl om, at Deres forslag kan tages i betragtning, og hvis De ville give tilladelse til en udsættelse af vores arbejde for at vurdere det, kunne vi udtale os på en mere stille og rolig måde. Jeg vil f.eks. gerne efterkomme fru Frassonis opfordring til at gennemgå ændringsforslagene for at finde ud af, om nogle af dem kan slås sammen eller trækkes tilbage. Jeg går naturligvis ind for, at afstemningen finder sted i morgen, hvis det er det mest praktiske for parlamentsmedlemmerne, men jeg er absolut modstander af ethvert forslag om at annullere alle ændringsforslagene og alle anmodninger om hemmelig afstemning, hr. formand, for det er utænkeligt, at alle hemmelige afstemninger kan fjernes med ét slag. Jeg vil gerne minde om, at mange parlamentsmedlemmer fra andre grupper stiller 30-40 forslag om hemmelig afstemning, når der er tale om forslag, som interesserer dem, uden at det giver anledning til nogen skandale i Parlamentet.
Apropos det, som nogle af parlamentsmedlemmerne sagde, vil jeg desuden minde hr. Barón Crespo - der skældte ud over en artikel af hr. Podestà - om, at den fantomatiske centrum-venstre-koalition - som han kalder den - allerede har offentliggjort en pjece, hvor man tager Parlamentets vedtagelse af denne betænkning for givet, og hvor der fremsættes en lang række betragtninger, selv om betænkningen endnu ikke er blevet vedtaget. At offentliggøre visse modbydeligheder og løgne i starten er bestemt ikke et udtryk for en politisk gruppes gode vilje.
Til det andet parlamentsmedlem, der talte om "Berlusconis venner", kan jeg på vegne af Gruppen Union for Nationernes Europa sige, at vores ændringsforslag er stillet på hele gruppens vegne, at hele gruppen er enig, og at ingen af os har særlige venner eller fjender, men at vi som parlamentsmedlemmer kræver vores ret til at udøve vores mandat fuldt ud, idet vi gør det, som forretningsordenen giver os lov til, og ikke bare lytter til de konstante provokationer, der også har været i udvalget.
Boogerd-Quaak (ELDR ),
   Hr. formand, jeg vil gerne takke Dem for Deres vise ord. Efter at have hørt diskussionen er jeg enig i, at det er en fremragende idé at stemme om min oprindelige betænkning. Der er tilstrækkelig substans i betænkningen til, at den kan klare en gennemgang af Parlamentet, og det vil måske løse nogle af problemerne. En afstemning om den oprindelige betænkning forekommer mig derfor at være en fremragende idé. 
Hernández Mollar (PPE-DE ),
    Hr. formand, jeg vil tale på vegne af det udvalg, som jeg er formand for. Hr. Barón har her i salen fremkommet med en erklæring, en beskyldning, som jeg finder særligt alvorlig. Han siger, at der er forsvundet dokumenter i mit udvalg. Jeg vil sige til formandskabet, at hvis den beskyldning er usand, er det overordentligt alvorligt, for det er til alvorlig skade for mit udvalgs prestige og ære.
For det andet, hr. formand, vil jeg gerne have en forklaring på, hvordan de oplysninger er kommet hr. Barón for øre, for jeg har først nu hørt, at det skulle være sket, og det ville også bringe mit eget udvalgs tjenester i alvorlig miskredit.
Hr. formand, jeg mener, at dette skal afklares omgående, og jeg anmoder under alle omstændigheder om formandskabets støtte.
Formanden.
   - Vi har hørt fra gruppens talsmand. Jeg vil nu følge Deres råd.
Den pakke, der blev foreslået, er et forsøg på at overholde bestemmelserne i forretningsordenen og de forskellige punkter og elementer, som vi har fået henledt opmærksomheden på. For at klarlægge situationen gentager jeg, at afstemningen vil finde sted i morgen kl. 12.00. Det vil være en normal afstemning om ændringsforslag, men uden opdelte afstemninger og afstemninger ved navneopråb om disse ændringsforslag. Der vil endvidere være mulighed for anmodninger om opdelt afstemning om de oprindelige punkter i beslutningsforslaget samt en enkelt afstemning ved navneopråb pr. punkt på grundlag af angivelser fra de politiske grupper. Det vil give et samlet antal på 600 afstemninger om betænkningen, en lang afstemningstid og udelukkelse af ca. 1.000 opdelte afstemninger om ændringsforslagene.
Denne beslutning vil efter min opfattelse skabe en rimelig balance mellem gruppernes rettigheder og kravene til Parlamentet om at udøve sit hverv fornuftigt. Jeg stiller dette forslag i overensstemmelse med artikel 19 i forretningsordenen. Hvis Parlamentet forkaster forslaget, vil jeg træffe en beslutning på grundlag af artikel 130, stk. 3, om en afstemning om de enkelte punkter i den oprindelige tekst.
Afstemningen vil derfor finde sted i morgen og i overensstemmelse med bestemmelserne i artikel 130, stk. 3, og vi vil således stemme om de enkelte punkter i den oprindelige tekst. 
Swoboda (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne bede Dem om at undersøge, om vi kan begynde tidligere med afstemningerne i morgen, da jeg mener, at det ville være unfair, hvis alle de andre afstemninger skulle udsættes som følge heraf. Enten bør vi begynde tidligere med mødet og dermed afstemningerne, eller også bør vi udskyde en del af punkterne på formiddagens dagsorden til eftermiddagsmødet. Vi bør under alle omstændigheder begynde tidligere med afstemningerne, og hermed mener jeg ca. kl. 11.00. 
Formanden.
   - Som konsekvens af den beslutning, som De har truffet, vil afstemningen i morgen ikke tage så lang tid. 
Hernández Mollar (PPE-DE ),
    Jeg er forbavset. Jeg har anmodet om forklaringer på en række beskyldninger, som er blevet rejst her i Parlamentet, og jeg har ikke fået noget svar.
Jeg anmoder om svar på det, jeg har spurgt om.
Barón Crespo (PSE ).
   - I betragtning af at jeg ikke er den eneste, der har rejst beskyldninger, men at hr. Podestà har fremkommet med en række skriftlige beskyldninger i den italienske presse ...
... vil jeg med største fornøjelse tage hr. Hernández Mollars udfordring op, men jeg anmoder formelt om, at der laves en pakke med det, som jeg har sagt, og det, som hr. Podestà skriftligt har givet udtryk for ...
Hr. formand, jeg vil anmode de omstrejfende vildsvin om at falde til ro.
Jeg er rede til at give oplysninger til Præsidiet om alle disse spørgsmål, om hr. Podestàs beskyldninger og om mine egne.
Formanden.
   - Vil alle venligst tage det roligt. Jeg ved, at vi så tæt på valget lider af valgfeber, og at sindene let kommer i kog, men tag det roligt, alle vil blive hørt.
Hr. Barón Crespo, De erklærede, at der var et problem med nogle dokumenter, der var forsvundet. Jeg kender ikke detaljerne. Formanden for det relevante udvalg har pointeret, at han betragter det som en fornærmelse over for udvalget og udvalgets sekretariat. Jeg vil gerne bede Dem, hr. Barón Crespo, om i løbet af indeværende mødeperiode at forsøge at underbygge disse påstande, eller, hvis det ikke er muligt, trække dem tilbage.
I mellemtiden har jeg ikke yderligere kommentarer, da jeg ikke kender detaljerne i sagen.
Hernández Mollar (PPE-DE ),
   Hr. formand, jeg har ikke talt om en udfordring, og jeg taler heller ikke om pakker, jeg taler om en grov beskyldning, som hr. Barón har rejst, og som bringer Parlamentet i vanry. Hvis det er sandt, hr. formand - og jeg anmoder om, at der omgående iværksættes en undersøgelse - er de afstemninger, der har fundet sted i udvalget, ugyldige, og så kan vi ikke sætte denne betænkning under afstemning i morgen.
Podestà (PPE-DE ).
   - Hr. formand, først vil jeg gerne spørge Dem, om det er rigtigt, at tjenestemænd har lov til at sidde på Rådets pladser og le og gestikulere. Jeg beder alle om at vise respekt for Parlamentet. Mine damer og herrer, jeg mener altid, at jeg har respekteret andres holdninger, så jeg vil bede Dem om at gøre det samme.
Hvad hr. Barón Crespo angår, bad jeg faktisk om ordet før, kære kollega, men fik ikke lov til at tale. Desuden vil jeg sige, at jeg bekræfter det, som jeg har skrevet, for man behøver blot at se nøje på sammensætningen for at konstatere, hvordan situationen ser ud. Med hensyn til hr. Cox' svar skrev jeg tilbage til ham for at angive de punkter i hans brev, hvor han indrømmede, at der var alvorlige fejl og mangler i betænkningen. Jeg respekterer således formandens beslutning, men jeg beder Dem om, at De ikke - fordi De ikke ønsker at efterkomme en præcis anmodning fra hr. Hernández Mollar - gemmer Dem bag et problem, der ikke eksisterer, og som under alle omstændigheder ikke er Deres problem.
Lige en sidste ting, hr. formand. Jeg accepterer endnu en gang den afgørelse, som De i dag har fået Parlamentet til at træffe, hr. formand. Men hvis vi læser forretningsordenen, er det ikke Parlamentet, der kan træffe beslutning om en afstemnings flytning eller betingelser - det er nemlig Deres direkte ansvar. For mit vedkommende må jeg således sige, at De bad om et råd og derefter traf Deres egen beslutning. Det er ikke Parlamentet, der kan beslutte dette! Læs venligst forretningsordenen nøje.
Hr. Barón Crespo, forretningsordenen er ikke noget, der kan bruges efter forgodtbefindende. Det må De give den, der har ordet og er borgernes demokratisk valgte repræsentant her i Parlamentet, ret i …
Hr. formand, jeg tror, at der stadig er nogle blandt os, som har opdaget demokratiet alt for sent, og som måske derfor ikke kender hverken dets spilleregler eller dets dybere mening.
Ribeiro e Castro (UEN ).
   - Hr. formand, morgendagens afstemningsprocedure er fastlagt, men det står ikke klart for mig, om det vil være muligt at stemme om en henvisning til fornyet udvalgsbehandling i overensstemmelse med artikel 144 i forretningsordenen. Det, der sker, som vi er vidne til, er en uundgåelig og sund reaktion på de alvorlige uregelmæssigheder i betænkningen, hvormed der efter min opfattelse fjernes kompetencer fra medlemsstaternes forfatningsinstitutioner. Det er årsagen til den rimelige og uundgåelige reaktion på den fejl, som hovedparten af Parlamentet begår, når de tilsidesætter traktaterne og chartret om grundlæggende rettigheder for at overtræde nogle af reglerne. Jeg mener derfor, at Parlamentet skal revurdere spørgsmålet og stemme for en henvisning af betænkningen til fornyet udvalgsbehandling, så denne kan renses for uregelmæssigheder. Hr. formand, jeg vil anmode om overvejelse, drøftelse og afstemning om dette forslag i morgen. 
Formanden.
   - Lad mig slutte af med som svar til hr. Ribeiro e Castro at bemærke, at De i henhold til forretningsordenen har ret til at henvise til fornyet udvalgsbehandling. Et flertal vil kunne træffe denne beslutning. Hvis det ikke sker, vil vi stemme som beskrevet tidligere. Hr. Podestà havde ret, da han sagde, at det er mit valg, men dette valg er truffet på grundlag af angivelser fra de politiske grupper.
Jeg beklager den store forsinkelse. Nu skal De gøre Dem fortjent til en frokostpause. Hr. Podestà vil gennemføre de resterende afstemninger. 


Jarzembowski (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil blot anmode om, at det nævnes i brevet til Rådet, at der har indsneget sig en fejl i den tyske udgave af den fælles holdning. I forhandlingerne med Rådet har vi entydigt fået gennemført at udskifte begrebet "højhastighedssøveje" med begrebet "havmotorvej", da vi også ønsker at fremme langsomme færger og ikke kun højhastighedsfærger. Derfor beder jeg om, at det bliver nævnt i meddelelsen til Rådet, at der har indsneget sig en sproglig fejl i den tyske udgave med hensyn til begrebet "havmotorvej". Jeg tror, at det er et synspunkt, som deles af hele Parlamentet. 
Formanden.
   - Det noterer vi os, hr. Jarzembowski, og det har de ansvarlige tjenestegrene under alle omstændigheder allerede fået besked om.
Boogerd-Quaak (ELDR ),
   Hr. formand, da sagen henvises til Domstolen, vil det efter min opfattelse være bedst at vente med at stemme om betænkningen, til vi har hørt Domstolens svar. Jeg håber, at Kommissionen og Rådet er enige. Jeg foreslår derfor følgende. Frem for at stemme om betænkningen nu henvises betænkningen til fornyet udvalgsbehandling, mens vi afventer Domstolens afgørelse. 
Formanden.
   - Jeg beder formanden for det kompetente udvalg om at give sin holdning til kende. 
Hernández Mollar (PPE-DE ),
   Hr. formand, jeg mener, at der hverken er grund til eller mening i ikke at stemme om betænkningen og forslaget til beslutning. Det, der er blevet stemt om i formiddags, er helt foreneligt med indholdet af beslutningen, hvori der anmodes om, at aftalen suspenderes. Derfor skal vi udtale os om det.
Jeg mener, at både forslaget og beslutningen skal sættes under afstemning, og jeg anmoder om, at det sker.
Watson (ELDR ).
   - Hr. formand, hvis selv ordføreren anmoder om fornyet udvalgsbehandling af sin egen betænkning, og der er en uoverensstemmelse, bør Parlamentet så ikke stemme om det? 
Formanden.
   - Hvis det er en formel henvisning til fornyet udvalgsbehandling, vil vi høre et parlamentsmedlem for og et parlamentsmedlem imod, hvorefter Parlamentet vil afgøre sagen. 
Watson (ELDR ).
   - Hr. formand, vi har besluttet at henvise denne sag til Domstolen. Hvis vi stemmer om betænkningen og forkaster aftalen, vil det være uhøfligt over for Domstolen. Hvis Parlamentet stemmer om betænkningen og godkender aftalen, vil vi dømme om Domstolens afgørelse på forhånd. Det vil efter min opfattelse være mest naturligt, at vi på udvalgsplan afventer Domstolens afgørelse om sagen, inden vi stemmer om betænkningen.
Hernández Mollar (PPE-DE ),
   Hr. formand, jeg vil gentage det, som jeg har sagt tidligere: Der er ingen modsætning i, at vi på den ene side har stemt, som vi har gjort, hvad angår Domstolens forudgående udtalelse, og at vi på den anden side skal udtale os om forslaget til retsakt og beslutningen. Jeg vil sige det en gang til: Det er i selve beslutningen, der anmodes om, at aftalen suspenderes. Derfor har vi den legitime ret i Parlamentet, og de politiske grupper ville blive frataget den ret, hvis vi blev forhindret i at stemme om forslaget og beslutningen.
Derfor holder jeg fast ved, hr. formand, at denne betænkning ikke bør henvises til fornyet udvalgsbehandling, men at der som planlagt skal stemmes om den af de grunde, som jeg har fremført, og som efter min mening er ubestridelige.

Bourlanges (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg undrer mig bare over, at punkt 24 i hr. van Hultens forslag til beslutning ikke er blevet afvist. Jeg anmoder om, at dette sker. Teksten lyder som følger: "Ordføreren anser en (...) for nødvendig ...". Parlamentet har ikke kompetence til at sige, hvad ordføreren mener eller ikke mener. Parlamentet har kompetence til at sige, om det er enig med ordføreren eller ej. Det er ikke det, der er tilfældet her. Jeg anmoder om, at punkt 24 afvises.
Van Hulten (PSE ),
   Hr. formand, der er tale om en misforståelse. Hr. Bourlanges henviser til begrundelsen - ikke til et punkt i beslutningen - og, som De ved, er begrundelsen ikke omfattet af den endelige tekst vedtaget af plenarforsamlingen. 
Formanden
   - Hr. Bourlanges, jeg tror, at hr. van Hultens bemærkning opklarer dette spørgsmål.
Blak (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, da ændringsforslag 44 blev vedtaget, vil jeg gerne på GUE/NGL-Gruppens vegne trække ændringsforslag 29 og 32 tilbage. De er ikke længere relevante. 
Kuhne (PSE ).
   - Hr. formand, det er korrekt, og jeg takker ham herfor. I tolkningen hørte jeg kun "og", "29 og 32". Efter min opfattelse forholder det sig imidlertid sådan, at også 30 og 31 er overflødige, fordi de behandler nøjagtig det samme område. Måske var det en tolkefejl. Jeg mener, at hr. Blak og jeg er enige om, at hans gruppes sager nu rent faktisk bortfalder. 

Ferber (PPE-DE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, så vidt jeg noterede mig, deltog hr. Martin ikke i denne afstemning. Det beklager jeg meget set i lyset af den omfattende reform, som vi netop har gennemført. Jeg håber imidlertid, at han vil støtte os i disse spørgsmål på behørig vis. Når alt kommer til alt, er det kun ret og rimeligt, at man skal deltage i sådanne afstemninger, og det ville også have glædet mig, hvis han havde stillet nogle ændringsforslag med henblik på at få en afstemning om sin reformdagsorden her. 
Martin, Hans-Peter (NI ).
   - Hr. formand, jeg vil godt svare på det, der lige er blevet kommenteret. Jeg er til stede, men jeg måtte forlade salen for en kort bemærkning, fordi der blev offentliggjort en erklæring på formandens vegne, hvori man insinuerede ting, som ganske enkelt ikke er i overensstemmelse med virkeligheden. Tit og ofte har jeg også set Dem, hr. Ferber, forlade salen. Jeg har altid taget del i denne reformproces, og desværre kan man se af den nuværende reaktion, hvor meget De isolerer Dem, og hvor meget den interne kritik - inklusive mine ændringsforslag i udvalgene - lige netop ikke bliver taget til efterretning. Det er jeg ked af på de europæiske vælgeres og skatteborgeres vegne.
Van Hulten (PSE ),
   Hr. formand, vi vandt ikke afstemningen i relation til Strasbourg, og jeg erkender foreløbig mit nederlag vedrørende dette spørgsmål. Om det andet spørgsmål stemte vi med stort flertal for en gennemførelse så hurtigt som muligt af de reformer for udgiftssystemet, som blev vedtaget af Præsidiet sidste år. Vil De anmode formanden om at melde tilbage til Parlamentet hurtigst muligt om, hvornår han har i sinde at bede Præsidiet om at vedtage disse regler? 

Balfe (PPE-DE ).
   - Hr. formand, kan De give Parlamentet nogen indikation af, hvornår De har i sinde at afbryde forhandlingerne med henblik på frokost? Der er mange afstemninger, og der er et par officielle delegationer, bl.a. en fra det australske parlament, der venter på vores kollega, hr. Sturdy, som skal være vært ved en frokost med dem. Klokken er også 14.10!
Formanden
   - Jeg vil lade Parlamentet afgøre dette. 
Poos (PSE ).
   - Hr. formand, uanset resultatet af afstemningen om spørgsmålet om, hvorvidt de efterfølgende punkter skal udsættes, vil jeg alligevel bede Dem sætte forslaget til beslutning om Cypern under afstemning, da det er vigtigt at kende Europa-Parlamentets holdning i god tid inden folkeafstemningen på lørdag. 

Wijkman (PPE-DE ),
   Hr. formand, jeg forstår og sympatiserer med idéen bag det stillede ændringsforslag om, at der er brug for incitamenter på markederne for at fremme købet af miljøvenlige produkter. Men formuleringen er for specifik. Jeg foreslår en alternativ formulering, hvor Kommissionen skal opfordre medlemsstaterne til at overveje forskellige incitamenter, f.eks. mindre afgifter, rabatter osv. Jeg kan forstå, at mine kolleger, der oprindeligt stillede ændringsforslaget, kan acceptere dette. 

Wijkman (PPE-DE ),
   Hr. formand, jeg støtter første del af ændringsforslaget, men ikke anden del. Hvis Parlamentet også støtter første del, vil jeg imidlertid foreslå, at der også stemmes om dette. 

Jarzembowski (PPE-DE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, jeg beder Dem som formand for det midlertidige udvalg om Sterckx-betænkningen, som vi arbejdede på i et halvt år, om at gå over til afstemningen, da der ellers vil være en risiko for, at det fortaber sig. Jeg beder Dem om at respektere det halve års arbejde, som kollegerne lagde heri, og lad os så stemme om Sterckx-betænkningen.

Varela Suanzes-Carpegna (PPE-DE ).
   - Hr. formand, vi har anmodet de kompetente tjenestegrene om en sproglig korrektion, for ændringsforslag 2 er stillet på engelsk, og der er andre udgaver, hvor ordet "betydeligt" forekommer, men det forekommer ikke i den engelske udgave, som er den originale. Jeg anmoder om, at denne korrektion finder sted.
Formanden.
   - Vi vil kontrollere alle sprogudgaverne, hr. Varela Suanzes-Carpegna.
Berthu (NI ),
   Endnu en gang har Europa-Parlamentet vedtaget en arbejdskalender for 2005, hvor fredagene er taget ud af møderækkerne i Strasbourg. Det har jeg selvfølgelig stemt imod.
Det konkrete tiltag, vi venter på fra den franske regerings side - men det har vi ventet forgæves på i flere år - er, at sagen indbringes for Domstolen med henblik på at sikre, at traktaten overholdes. 
Jeg skal igen minde om det, jeg allerede har sagt tusindvis af gange i forbindelse med andre stemmeforklaringer, nemlig at vi har gode argumenter på hånden. For det første er Europa-Parlamentet ikke en suveræn forsamling, og det skal overholde traktaten, hvilket Domstolen allerede har bekræftet. For det andet har Domstolen også allerede bekræftet, at i protokollen om fastlæggelse af hjemstedet for De Europæiske Fællesskabers institutioner, som vedrører "de 12 månedlige plenarmøderækker" i Europa-Parlamentet, betegner artiklen "de" den møderækkepraksis, der var gældende på det tidspunkt, hvor beslutningen blev truffet. Denne praksis indebar fem dage i de månedlige møderækker, herunder fredag.
Vi bør derfor klage over dette forhold, især da Europa-Parlamentet i dag er overbebyrdet med arbejde. 

Ribeiro e Castro (UEN ),
    Det er af afgørende betydning, at EU-lovgivningen forenkles og klarlægges, så den er mere tilgængelig for de almindelige borgere og lettere at læse for alle. Målsætninger som disse vil være vanskelige at opnå, hvis vi bibeholder en række bestemmelser om samme spørgsmål, hvoraf mange ændres betydeligt.
Formålet med Kommissionens forslag - som jeg naturligvis støtter - er at kodificere Rådets første direktiv af 23. juli 1962 om fastsættelse af visse regler for den internationale transport (erhvervsmæssig godstransport ad landevej) og de øvrige love, der er ændret, og bibeholde indholdet og blot inkludere de formelle ændringer, der er påkrævet i forbindelse med kodifikationsprocessen.
Det er i tråd med Kommissionens beslutning af 1. april 1987 om at anmode tjenestegrenene om at kodificere alle retsakter efter den tiende ændring for at sikre, at fællesskabsreglerne er klare og lette at forstå. Dette blev bekræftet i formandskabets konklusioner fra Det Europæiske Råds møde i Edinburgh i december 1992, hvori det blev understreget, at kodifikation er vigtig.
Jeg har stemt for denne betænkning og henstiller til, at forslaget vedtages. 

Ribeiro e Castro (UEN ),
    Det er af afgørende betydning, at EU-lovgivningen forenkles og klarlægges, så den er mere tilgængelig for de almindelige borgere og lettere at læse for alle. Målsætninger som disse vil være vanskelige at opnå, hvis vi bibeholder en række bestemmelser om samme spørgsmål, hvoraf mange ændres betydeligt.
Formålet med Kommissionens forslag - som jeg naturligvis støtter - er at kodificere Rådets første direktiv af 23. juli 1962 om fastsættelse af visse regler for den internationale transport (erhvervsmæssig godstransport ad landevej) og de øvrige love, der er ændret, og bibeholde indholdet og blot inkludere de formelle ændringer, der er påkrævet i forbindelse med kodifikationsprocessen.
Det er i tråd med Kommissionens beslutning af 1. april 1987 om at anmode tjenestegrenene om at kodificere alle retsakter efter den tiende ændring for at sikre, at fællesskabsreglerne er klare og lette at forstå. Dette blev bekræftet i formandskabets konklusioner fra Det Europæiske Råds møde i Edinburgh i december 1992, hvori det blev understreget, at kodifikation er vigtig.
Jeg har stemt for denne betænkning og henstiller til, at forslaget vedtages. 

Ribeiro e Castro (UEN ),
    I hr. Berenguer Fusters betænkning anmodes om godkendelse af forslag til Rådets afgørelse om Det Europæiske Fællesskabs holdning til udkast til regulativ fra De Forenede Nationers Økonomiske Kommission for Europa.
Det pågældende dokument er klart og tydeligt og en del af en række foranstaltninger til forebyggelse af tekniske handelshindringer vedrørende handel med motorkøretøjer for de kontraherende parter.
I dette tilfælde er det håbet, at der vil blive vedtaget et nyt regulativ om ensartede tekniske forskrifter for brandtekniske egenskaber af de materialer, der benyttes ved den indvendige indretning af visse klasser af køretøjer.
Det kommende møde, der afholdes af UNECE (De Forenede Nationers Økonomiske Kommission for Europa) på verdensforummet for harmonisering af regulativer, vil være en passende lejlighed til en afstemning om dette spørgsmål på EU's vegne for Kommissionens repræsentanter.
Det bør erindres, at EU tiltrådte den reviderede aftale af 1958 fra De Forenede Nationers Økonomiske Kommission for Europa i 1997, hvorved Rådets afgørelse trådte i kraft den 24. marts 1998.
Det bør også noteres, at udkastet til regulativet helt klart vil medføre større miljømæssig sikkerhed og beskyttelse.
Jeg har stemt for betænkningen, da jeg støtter synspunkterne i betænkningen fuldt ud. 

Ribeiro e Castro (UEN ),
    I hr. Berenguer Fusters betænkning anmodes om godkendelse af forslag til Rådets afgørelse om Det Europæiske Fællesskabs holdning til udkast til regulativ fra De Forenede Nationers Økonomiske Kommission for Europa.
Det pågældende dokument er klart og tydeligt og en del af en række foranstaltninger til forebyggelse af tekniske handelshindringer vedrørende handel med motorkøretøjer for de kontraherende parter.
I dette tilfælde er det håbet, at der vil blive vedtaget et nyt regulativ om ensartede tekniske forskrifter for tyverisikring af motorkøretøjer.
Jeg har stemt for betænkningen i lighed med de andre pakker, da jeg støtter synspunkterne i betænkningen fuldt ud. 

Ribeiro e Castro (UEN ),
    I hr. Berenguer Fusters betænkning anmodes om godkendelse af forslag til Rådets afgørelse om Det Europæiske Fællesskabs holdning til udkast til regulativ fra De Forenede Nationers Økonomiske Kommission for Europa.
Det pågældende dokument er klart og tydeligt og en del af en række foranstaltninger til forebyggelse af tekniske handelshindringer vedrørende handel med motorkøretøjer for de kontraherende parter.
I dette tilfælde er det håbet, at der vil blive vedtaget et nyt regulativ om ensartede tekniske forskrifter for godkendelse af dæk for så vidt angår rullestøj.
Jeg har stemt for betænkningen i lighed med de andre pakker, da jeg støtter synspunkterne i betænkningen fuldt ud.

Ribeiro e Castro (UEN ),
    I henhold til forslaget foran os skal der foretages en ændring af anvendelsesområdet for tre forordninger, hvorved der træffes specifikke foranstaltninger for gennemførelsen af den fælles landbrugspolitik i regionerne i den yderste periferi. Der skal træffes foranstaltninger til forbedring af produktionen og afsætningen af landbrugsprodukter i de pågældende regioner og afhjælpning af virkningerne af deres særlige geografiske beliggenhed og dermed forbundne ulemper.
For at undgå afvigelser i handelen med de pågældende produkter forbydes genudførsel og videreforsendelse af de pågældende produkter fra regioner i den yderste periferi i henhold til disse forskrifter med et par undtagelser.
Forbudet og ufleksibiliteten i forbindelse med undtagelser har haft negative konsekvenser for udviklingen af bestemte operatørers økonomiske aktiviteter. I forslaget anmodes om, at der gives tilladelse til udførsel og forsendelse af de pågældende produkter efter tilbagebetaling af den økonomiske gevinst.
Yderligere foranstaltninger gælder for Azorerne og Madeira. I øjeblikket finder forbudet imod genudførsel og videreforsendelse af produkter, der er dækket af den særlige forsyningsordning, ikke anvendelse på handelen mellem Azorerne og Madeira, og der skelnes ikke mellem forarbejdede og uforarbejdede produkter.
Sukker fra Madeira, der er dækket af den særlige forsyningsordning, har været emnet for spekulationshandel i Azorerne, hvor markedet er forbundet med store vanskeligheder. Det foreslås derfor, at handelen mellem Azorerne og Madeira med produkter, der er dækket af den særlige forsyningsordning, skal begrænses til forarbejdede produkter.
Jeg har stemt for betænkningen. 

Queiró (UEN ),
    I lyset af betydningen af Det Europæiske Observationsorgan for det Audiovisuelle Område og det fantastiske arbejde, som organet udfører, bifalder jeg ordførerens forslag om at acceptere Kommissionens forslag om at udvide EU's deltagelse i Det Europæiske Observationsorgan med to år og samtidig overholde det nuværende budget. Der er kun stillet to ændringsforslag: at styrke kapaciteten, hvor det er muligt, for det første og for det andet at foreslå, at Det Europæiske Observationsorgan indsamler og stiller ekspertise og systematisk information til rådighed på områderne skatte- og arbejdsret, ophavsret og forbrugerbeskyttelseslovgivning. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
    Det er velkendt, at Det Europæiske Observationsorgan for det Audiovisuelle Område er baseret på en udvidet delaftale med Europarådet. I øjeblikket deltager 35 stater i Det Europæiske Observationsorgan, herunder alle nuværende og kommende EU-medlemsstater. Formålet med organet er at forbedre overførslen af information inden for den audiovisuelle industri og fremme og sikre markedernes gennemsigtighed.
Formålene med forslaget er at udvide EU's deltagelse i Det Europæiske Observationsorgan med yderligere to år indtil december 2006 og holde sig inden for det årlige budget for 2004 på 235.000 euro. Forslaget har min fulde støtte.
Jeg støtter endvidere ordførerens forslag om for det første at styrke Det Europæiske Observationsorgans kapacitet, hvor det er muligt, og for det andet at Det Europæiske Observationsorgan indsamler og stiller ekspertise og systematisk information til rådighed på områderne skatte- og arbejdsret, ophavsret og forbrugerbeskyttelseslovgivning.
Endelig vil jeg fremhæve vigtigheden af at afhjælpe manglen på statistiske oplysninger og benchmarking, hvad angår tjenester til støtte af blinde og svagtseende personer og døve og hørehæmmede personer i EU. Det vil være relevant for Det Europæiske Observationsorgan at overtage rollen med at indsamle og offentliggøre oplysninger herom.
Jeg stemmer for betænkningen af ovennævnte grunde. 

Ribeiro e Castro (UEN ),
    I de senere år er der sket store fremskridt i relation til bekæmpelse af tobaksrygning.
Tobaksrygning udgør en stor sundhedstrussel, og det er derfor uhyre vigtigt, at EU og medlemsstaterne træffer foranstaltninger til sikring af folkesundheden.
Et nyt veldokumenteret eksempel er kravet om, at alle pakker skal være forsynet med advarselsmærkater, der dækker mindst 30 % af pakkens overflade.
Det er ikke desto mindre almindelig kendt, at der skal gøres en større indsats, og derfor er denne rammekonvention udarbejdet.
Selv om jeg er modstander af den emsige og overdrevne indstilling til tobaksrygning, som vi har set eksempler på, er jeg enig i, at man skal beskytte borgerne imod tobaksrygning visse steder. Jeg bifalder derfor de foranstaltninger, der er truffet for at forbyde salg af tobak til mindreårige, medlemsstaternes forstærkede samarbejde og henstillingerne om markedsføring, især da de ikke er bindende.
Selv om betænkningen har modtaget positive reaktioner fra de involverede udvalg, og selv om vedtagelsen af Verdenssundhedsorganisationens rammekonvention ikke vil have alvorlige økonomiske konsekvenser og ikke påvirke eksisterende retsakter, har jeg fortsat de betænkeligheder, som jeg gav udtryk for under den parlamentariske proces, især vedrørende sikring af overholdelse af subsidiaritetsprincippet. Derfor har jeg undladt at stemme. 

Ribeiro e Castro (UEN ),
    Ved direktiv 2001/113/EF harmoniseres mærkning af marmelade og frugtgelé samt kastanjecreme bestemt til konsum. Hvert produkt er defineret for sig med separat specificeret indhold.
Formålet med forslaget er at ændre den tysksprogede version af direktivet, da ordet "marmelade" visse steder i Østrig traditionelt har en bredere betydning end hidtil anvendt i direktivet, og indføje både denne rettelse og andre eventuelle semantiske misforståelser.
Selv om der ved forslaget rettes op på en meget specifik fejl, indeholder det efter min opfattelse også to bredere værdimålsætninger, som bør prioriteres på den europæiske dagsorden, nemlig respekten for traditioner og skikke samt flersprogethed. Uden disse værdimålsætninger vil Europa efter min opfattelse blive "snævert", et offer for tendensen til ensartethed, der ikke er i tråd med virkeligheden i lokalsamfundene.
Af hensyn til klarlæggelse har jeg stemt for betænkningen. 

De Rossa (PSE ),
    Jeg ønsker at give min støtte til betænkningen og især til decharge til Det Europæiske Institut til Forbedring af Leve- og Arbejdsvilkårene for regnskabsåret 2002 (C5-0631/2003 – 2003/2241(DEC)).
Instituttet er et tredelt EU-organ, der blev oprettet i 1975 for at bidrage til planlægningen og udviklingen af bedre leve- og arbejdsvilkår. Instituttet er beliggende i Dublin, og det er med stolthed, at jeg kan fremhæve det fremragende forsknings- og udviklingsprojekt, som udføres på instituttet, med henblik på at indsamle oplysninger og udføre analyser til oplysning og støtte i forbindelse med formuleringen af EU-politikker om arbejds- og levevilkår.
Instituttet har i høj grad bidraget til det arbejde, som de af os, der har en særlig interesse i at opfylde Lissabon-målsætningerne om mere og bedre beskæftigelse, har udført. Instituttet har støttet den konstruktive forvaltning af de sociale partnere i udviklingen af rimelige former for arbejdspraksis, der anerkender den sande værdi af arbejdstagere som vigtige parthavere. 

Figueiredo (GUE/NGL ),
    Med denne betænkning giver Parlamentet decharge for gennemførelsen af Det Europæiske Kul- og Stålfællesskabs (EKSF) budget for det regnskabsår, der udløb den 23. juli 2002. Det har vi ingen indvendinger imod.
Udløbet af EKSF-traktaten har automatisk medført, at EKSF's retsorden og procedurer forsvandt, samt at Det Rådgivende Udvalg for EKSF, der blev etableret ved denne traktat, blev opløst. I 2002 fortsatte EKSF dog med at finansiere omskoling af arbejdstagere inden for budgettet med 35 millioner euro, forskning med 72 millioner euro og med en yderligere forpligtelse på 21 millioner euro til Rechar-programmet for sociale foranstaltninger inden for kulindustrien.
I lyset af krisen i i kul- og stålsektoren og de sociale og økonomiske omkostninger af den omstrukturering, der har fundet sted i de seneste årtier, har afviklingen af EKSF - trods den kritik, der har været rettet imod EKSF - efterladt et hul, der skal fyldes, også på fællesskabsplan, og som den nye kul- og stålforskningsfond ikke kan fylde. Det er uhyre vigtigt at investere i forskning inden for disse sektorer, og det er derfor af afgørende betydning, at vi overvejer de foranstaltninger, der eventuelt kan træffes på fællesskabsplan for at støtte disse sektorer, bl.a. ved bibeholdelse af nogle af de sociale foranstaltninger fra den tidligere EKSF-traktat i en nærmere fastsat periode. 
Queiró (UEN ),
    Det springende punkt i denne betænkning er, at Det Europæiske Kul- og Stålfællesskab (EKSF) har udbetalt omkring 800 millioner euro til anvendt forskning i virksomheder og institutter alene uden i reglen at modtage sin kontraktmæssige andel af de indtægter, som disse virksomheder og institutter opnåede som følge af de med støtten muliggjorte patenter, som det udtrykkeligt var fastsat i EKSF's forskningsaftaler. Kommissionen skal derfor fastholde sit retlige krav om at få andel i den fortjeneste, der opstår som følge af finansieringen af forskningen, ved hjælp af en registreringsprocedure og andre egnede foranstaltninger.
Jeg bifalder endvidere den vellykkede afslutning på forhandlingerne med kandidatlandene om vilkårene for deres deltagelse i den nye Kul- og Stålforskningsfond, ifølge hvilke deres bidrag fastsættes på grundlag af omfanget af deres råstofressourcer i undergrunden og betales i rater, der er baseret på deres respektive økonomiske situation.
Vi er enige i ordførerens synspunkter og har derfor stemt for betænkningen. Vi kan endvidere tilslutte os ordførerens ros til alle dem, der har oprettet og udviklet Det Europæiske Kul- og Stålfællesskab, og som har gjort et betydningsfuldt stykke arbejde i foreningen af Europa. 

Dehousse (PSE ).
   - Hr. formand, flere af ændringsforslagene fortjente opmærksomhed, men ethvert ændringsforslag ville have udmøntet sig i en forligsprocedure, som sikkert ville have medført en ny grundlæggende forhandling og i øvrigt ville have medført ikke mindre væsentlige forsinkelser. Det er grunden til, at jeg ikke har stemt for noget ændringsforslag, men det gælder ikke projektet med hensyn til en forbindelse mellem Italien og Sicilien, som jeg støtter. 
Musumeci (UEN ).
   - Hr. formand, som siciliansk parlamentsmedlem vil jeg gerne give udtryk for min glæde og tilfredshed og takke de kolleger, der ligesom jeg her til morgen stemte for det ændringsforslag, som viste, at fornuften til sidst sejrede over Rådets vilje.
Der er ingen tvivl om, at et meget stort flertal i Parlamentet i dag afsluttede proceduren ved andenbehandlingen ved at godkende den fælles holdning. Vi kunne naturligvis endnu en gang bittert konstatere, at Gruppen De Grønne - med støtte fra GUE/NGL-Gruppen og nogle italienske venstredemokrater - med et ændringsforslag, der heldigvis kun fik omkring 50 stemmer, forsøgte at fjerne projektet med Messina-broens fortsættelse fra den transeuropæiske linje mellem Berlin og Palermo.
Hvis ændringsforslaget var blevet vedtaget, ville det ikke bare have forårsaget den alvorlige skade, der nævnes til sidst i proceduren, men også have medført, at den italienske regering - som allerede har indledt procedurerne for broens opførelse - ikke havde fået den EU-støtte på 10 %, der er taget højde for i traktaten. Når man ser bort fra beløbet, er der ingen tvivl om, hvilken politisk betydning denne beslutning ville have fået.
Holdningen hos modstanderne af Messina-broen har dog - tillad mig at sige dette - lige fra starten været misvisende og ikke mindst i strid med Siciliens og Syditaliens legitime interesser. Man kan ikke gå ind for udvikling i disse sydeuropæiske regioner og så nægte dem retten til den nødvendige infrastruktur.
Broens opførelse vil naturligvis ikke løse alle problemer i forbindelse med Siciliens socioøkonomiske tilbagegang, men vil langt om længe muliggøre gennemførelsen af det transeuropæiske vej- og jernbanetransportnet og give øen mulighed for at spille en mere konkurrencedygtig rolle i det frihandelsområde, der bliver indført i 2010. 
Marques (PPE-DE ),
    Jeg vil gerne lykønske hr. Bradbourn med hans fremragende betænkning om det ændrede forslag til Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse nr. 1692/96/EF af 23. juli 1996 om Fællesskabets retningslinjer for udvikling af det transeuropæiske transportnet. Jeg hilser betænkningen velkommen, især strategien for genopbyggelse af det transeuropæiske transportnet, der er et af de vigtigste forhold i funktionen af det indre marked.
Jeg støtter fuldt ud hr. Bradbourns anmodning om, at Parlamentet involveres i og overvåger udviklingen af projekter, der er et led i udviklingen af det transeuropæiske transportnet.
Jeg støtter endvidere anmodningen i artikel 3, stk. 2, i Kommissionens reviderede forslag, især bør de regionale lufthavne fremhæves, da de også spiller en meget vigtig rolle i udviklingen af det transeuropæiske transportnet. 
Meijer (GUE/NGL ),
    Ved førstebehandlingen under forhandlingen den 10. marts gav jeg udtryk for min afstandtagen til planen. Ved andenbehandlingen sker der nu det, at der uden afstemning om det samlede omfang er fastsat en overdreven lang liste over motorveje, lufthavne, broer og tunneller som investeringskrav for EU. Det vil medføre en langsigtet plan om samfinansiering og formentlig også gøre det muligt at omgå kravet om udarbejdelse af miljøindvirkningsvurderinger. Pakken afslører endvidere ønsket om yderligere at forsømme det gode jernbanenet i Østeuropa ved at bygge et stort antal motorveje. Jeg er modstander af idéen, der er undfanget af Italiens Berlusconi-regering, om, at skatteindtægter hovedsagelig skal bruges på infrastruktur og andre store offentlige anlæg frem for på offentlige tjenester, miljøbeskyttelse og socialsikring. Vi har ikke tid til en seriøs forhandling i dag. Min gruppe vil forsøge at få droppet planerne om en bro tværs over Messina-strædet, da det er urealistisk på grund af jordskælv og vindstød, da broen er overflødig på grund af manglerne i det forbundne jernbanenet, og da konstruktionen af broen hovedsagelig tjener mafiaens interesser. Jeg støtter endvidere alle de grønne ændringsforslag. Afvisningen af alle disse ændringsforslag vil være en tung byrde for Europa og et unødvendigt angreb på miljøet i mange år fremover. 
Ribeiro (GUE/NGL ),
    Under Parlamentets sidste delmøde præsenterede repræsentanter for -koncernen, et selskab der specialiserer sig i fremstillingen af rullende materiel til jernbanesektoren, medlemmerne af Parlamentet for deres sag og deres bekymringer om tab af anerkendte kvalitetsniveauer, erfaring og teknologisk kapacitet i konstruktionen af denne type udstyr, som vil være resultatet af den forestående lukning af seks enheder i EU. Vi mener, at Kommissionen og medlemsstaterne er ansvarlige for at gøre det muligt at ødelægge denne vigtige sektor og gøre tusindvis af ansatte arbejdsløse. I Portugal alene har denne situation medført 550 direkte tab af arbejdspladser og næsten 1.000 yderligere tab af arbejdspladser i underleverandørvirksomheder.
Hvis den fremtidige prioritering i udviklingen af transeuropæiske transportnet er at skifte fra vejtransport til jernbanetransport især, vil der være brug for langt mere nyt udstyr og rullende materiel, og det er her, s argumenter for at retfærdiggøre de meddelte foranstaltninger - nemlig en mangel på ordrer - ikke holder. Selv om nogle aspekter af det drøftede forslag fortjener kritik, skal vi vise vores støtte til forslagets forsøg på at finde alternative transportmåder, der er mindre skadelige for miljøet, som f.eks. jernbanetransport. Det er ikke et isoleret tilfælde, og der skal træffes særlige foranstaltninger til beskyttelse af denne nøglesektor i europæisk industri. 

Ribeiro e Castro (UEN ),
    I modsætning til Strukturfondene, der som regel er vidtrækkende og meget vigtige, udgør Life en kilde til finansiering rettet imod aktioner til beskyttelse af naturen og miljøet. Sådanne aktioner er udformet til at fremme udbredelsen af forskellige praksis, udvikle innovative tiltag og demonstrere, hvordan kvalifikationer og erfaring kan anvendes andre steder, og de medvirker endvidere til at håndhæve EU-politikker og -lovgivning på miljøområdet. Dette instrument bidrager til gennemførelsen af "fugledirektivet" (79/409/EØF) og "habitatdirektivet" (92/43/EØF) og især til etableringen af det europæiske netværk Natura 2000, der har til formål at forvalte og bevare den vigtigste fauna og flora og de vigtigste levesteder i EU ved at skabe f.eks. særlige bevaringsværdige områder.
Life III udløber den 31. december 2004. Dette forslag har til formål at udvide det eksisterende instrument for at sikre kontinuitet, indtil nye tiltag er udviklet i lyset af de nye finansielle overslag efter 2006.
Jeg har naturligvis stemt for betænkningen.
Jeg håber dog, at konklusionerne fra "Artikel 8-gruppen" (habitatdirektivet) accepteres, især konklusionerne om, at den nuværende finansiering af Natura 2000 ved hjælp af instrumentet for Life-Nature (47 % af de samlede midler i Life-programmet) helt klart er utilstrækkelig, at anvendelsesprocessen er for bureaukratisk, og at Life-Nature-programmet skal styrkes betydeligt, og i ...
Thyssen (PPE-DE ),
    Parlamentet blev i eftermiddags med et stort flertal enige om en udvidelse af Life-programmet med to år. Udvidelsen vil sikre politisk kontinuitet, indtil nye tiltag er udviklet i lyset af de nye finansielle overslag.
Da udvidelsen af Life-programmet blev drøftet første gang, informerede Revisionsretten Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om, at der var foretaget en revision i otte medlemsstater. Denne revision afslørede tilsyneladende, at der, når private organer bruger EU-støtte til at købe områder til deres naturreservater, ikke er tilstrækkelige garantier for, at disse områder fortsat forvaltes fornuftigt, når støtteperioden ophører. Der var dog ingen specifikke eksempler.
Forslaget fra Revisionsretten om, at private organer fremover bør være udelukket fra at modtage EU-støtte til køb af naturreservater, fik ikke Parlamentets støtte, og det er jeg glad for. Revisionsretten er naturligvis i sin gode ret til at stille os forslag. Vi kan under ingen omstændigheder acceptere misbrug, men det betyder ikke, at private organer, der fungerer tilfredsstillende, skal rammes.
Vi kan og må ikke svigte de mange tusinde frivillige i EU, der ufortrødent sætter alle kræfter ind på at forvalte naturreservater. Vi skal derimod opmuntre disse personer i stedet for det modsatte. Jeg er meget glad for, at jeg har gjort en indsats for at sikre, at fungerende miljøorganisationer fortsat kan få EU-støtte til køb af naturreservater i fremtiden.

Banotti (PPE-DE ),
    Jeg stemte modstræbende for denne betænkning. Den er ikke perfekt, og der er allerede eksempler på, at sådanne data uforvarende er frigivet til tredjepart.
Jeg anerkender fuldt ud ethvert lands ret til at beskytte og opretholde sikkerheden. Der er tale om et kultursammenstød, og fornuften har sejret. 
De Rossa (PSE ),
    Jeg har endnu en gang stemt for at undgå overførslen af et uacceptabelt omfang af personlige oplysninger om passagerer til de amerikanske myndigheder uden tilstrækkelig beskyttelse fra de amerikanske myndigheders side af europæiske passagerers borgerlige frihedsrettigheder.
Selv om jeg fuldt ud respekterer behovet for at have den bedst mulige overvågning i forbindelse med terrorisme, vil det være en sejr for terroristerne, hvis vi ofrer de borgerlige frihedsrettigheder og menneskerettigheder under foregivelse af at træffe sikkerhedsforanstaltninger.
Jeg er meget skuffet over, at Irland stemte for udkastet til aftalen og dermed gav grønt lys for uønsket invasion af irske passagerers privatliv.
Kommissionen skal sikre, at teksten i udkastet til aftalen modificeres, så europæiske borgeres ret til databeskyttelse sikres. Irske og europæiske passagerer fortjener at vide, at deres grundlæggende borgerlige frihedsrettigheder ikke ofres for at bekæmpe terrorisme. 
Figueiredo (GUE/NGL ),
    Parlamentet har i tråd med tidligere holdninger ikke kunnet acceptere aftalen med USA om overførsel af passagerlisteoplysninger inden for rammerne af den såkaldte "kamp imod terror". Det eneste, som Parlamentet har accepteret, er at indhente en udtalelse fra Domstolen.
Kommissionens forslag og det efterfølgende forslag om Rådets afgørelse vil medføre "de amerikanske retshåndhævende myndigheders adgang til PNR-databaser, der befinder sig på EU's område", som så vil medføre, at "USA udøver sin suveræne magt på EU's område" i EU-lande.
Denne aftale vil medføre, at man "lader amerikansk lovgivning på dette område være gældende i EU og for europæiske borgere" og overføre "de skønsbeføjelser til EU-niveau, som medlemsstaterne (...) har til at godkende anvendelse af oplysninger, der oprindeligt var blevet indsamlet til kommerciel brug, til sikkerhedsformål, og til (...) at indføre en retlig forpligtelse for europæiske luftfartsselskaber til at give adgang til disse oplysninger".
Hvad angår sikring af borgernes rettigheder, frihedsrettigheder og garantier "definerer udkastet til aftale ikke disse rettigheders omfang og begrænsninger, men henviser kun til en ensidig afgørelse fra Kommissionen, der selv henviser til nogle ensidige erklæringer fra den amerikanske regering, der endelig henviser til nuværende og fremtidige regler i USA". 
Ribeiro e Castro (UEN ),
   Spørgsmålet blev stillet i forbindelse med Boogerd-Quaak-betænkningen om aftalen mellem EU og USA om luftfartsselskabers overførsel af passageroplysninger (PNR-oplysninger) til USA's Department of Homeland Security (A5-0271/2004). I betragtning af at høringen er blevet godkendt, skal betænkningen nu til afstemning.
Der er en stærk begrundelse i dag for at indgå aftaler af denne art på grund af den stigende trussel fra terrorister. Det burde være en grundlæggende samarbejdsforanstaltning mellem lande, og hvis man blokerer for det, forlænger det blot manglen på en fast EU-reaktion mod terrortruslen. I modsætning til ordføreren mener jeg, at det, hvis man underskriver denne aftale, er i overensstemmelse med EF-traktaten, og at det ikke vil være en overtrædelse af europæisk lovgivning om databeskyttelse. Jeg støtter fuldt ud kommissær Pattens begrundelser.
I stedet for at blokere for gennemførelsen af foranstaltninger som denne burde Parlamentet arbejde hen imod at kræve, at luftfartsselskaber, der flyver ind på EU's territorium, skal opfylde forpligtelser af denne art og derved garantere den enkeltes sikkerhed.
Da jeg er fuldstændig uenig både politisk og teknisk i en henstilling til Rådet om ikke at indgå denne aftale med USA, stemte jeg imod at høre EF-Domstolen, hvilket efter min mening er en uværdig forhalingstaktik og en ny forhindring for en aftale, der er nødvendig for vores sikkerhed og frihed. 

Coelho (PPE-DE ),
   Det er vigtigt, at EU vedtager ensartede foranstaltninger for at øge effektiviteten i forbindelse med grænsesikkerhed uden at gøre indgreb i medlemsstaternes kompetence.
Jeg glæder mig over dette forslag til en forordning, der sikrer en ensartet gennemførelse i medlemsstaterne af kravet om systematisk at stemple tredjelandsstatsborgeres rejsedokumenter, når de krydser EU's ydre grænser. Denne foranstaltning vil opfylde behovet for at kunne kontrollere, på hvilken dato en person fra et tredjeland har krydset den ydre grænse, samt hvor længe en tredjelandsstatsborger har opholdt sig på EU's territorium, og om personen er der ulovligt eller ej.
En revision af den fælles håndbog om de ydre grænser vil være en yderst kompliceret opgave, og det vil derfor tage lang tid at få den vedtaget. Formålet med dette forslag er at udligne de nuværende skævheder mellem medlemsstaterne og dobbelttydigheder, der kan opstå i forskrifterne i håndbogen under revisionen.
Det er et skridt hen imod en strammere kontrol ved de ydre grænser og en styrkelse af den gensidige tillid mellem medlemsstaterne i forbindelse med grænsekontrol. Da det drejer sig om fælles grænser, vil en slap sikkerhed i en medlemsstat uundgåeligt få bivirkninger i alle de andre medlemsstater. 
Queiró (UEN ),
    I resultaterne af Schengen-konventionen fastsættes det, at ved korte ophold har tredjelandsstatsborgere, der rejser ind på medlemsstaters territorium, og som opfylder de nødvendige betingelser herfor, ret til at opholde sig i Schengen-området i højst tre måneder begyndende fra den første indrejsedag. Det er derfor nødvendigt at kontrollere, på hvilke datoer en tredjelandsstatsborger har krydset den ydre grænse, for at kunne beregne den samlede opholdsperiode samt kontrollere, om den pågældende opholder sig lovligt dér.
I den fælles håndbog om de ydre grænser fastsættes det, at rejsedokumenter skal stemples, og at landegrænsekontrollen skal lempes i særlige tilfælde, primært på grund af den tætte trafik, der opstår under sådanne omstændigheder. Dobbelttydigheden i denne bestemmelse har ført til vedtagelse af forskellige procedurer i de enkelte medlemsstater, og det bør undgås.
Følgelig og i betragtning af udvidelsen accepterede vi fru Angelillis standpunkt om, at dette er et første skridt hen imod en endelig harmonisering af procedurerne, f.eks. at stemple tredjelandsstatsborgeres rejsedokumenter, når de forlader Schengen-området. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
   I resultaterne af Schengen-konventionen fastsættes det, at ved korte ophold har tredjelandsstatsborgere, der rejser ind på medlemsstaters territorium, og som opfylder de nødvendige betingelser herfor, ret til at opholde sig i Schengen-området i højst tre måneder begyndende fra den første indrejsedag. Dobbelttydigheden i denne bestemmelse har ført til vedtagelse af forskellige procedurer i de enkelte medlemsstater. Der har været mange tilfælde, hvor tredjelandsstatsborgere er rejst lovligt ind i Schengen-området, men som ikke har haft et indrejsestempel i deres rejsedokumenter, hvilket gør det vanskeligere at foretage de kontroller, der i stigende grad er nødvendige på grund af de nye udfordringer i forbindelse med international terrorisme. Derfor vedtog man på det sidste møde i Rådet (justitsministrene og indre anliggender) under det italienske formandskab konklusioner om at stille forslag om systematisk at stemple tredjelandsstatsborgeres rejsedokumenter på grund af EU-udvidelsen. Dette forslag er et skridt hen imod dette mål. 
I den fælles håndbog om de ydre grænser fastsættes det, at rejsedokumenter skal stemples, og at landegrænsekontrollen skal lempes i særlige tilfælde, primært på grund af den tætte trafik, der opstår under sådanne omstændigheder.
Jeg glæder mig over kvaliteten af det arbejde, som vi er begyndt at forvente ...

Coelho (PPE-DE ),
    Det Europæiske Overvågningscenter for Narkotika og Narkotikamisbrug (EMCDDA) har gjort et udmærket stykke arbejde med at udbrede kendskabet til narkotika og narkotikamisbrug ved at udarbejde sammenlignelige data og information og primært ved at overvåge og påvise farlige stoffer, der kommer frem på markedet, og ved at foreslå, at de skal forbydes.
Det giver mening, at forordningen om oprettelse af EMCDDA af hensyn til klarheden og åbenheden skal omarbejdes, særlig for at tilpasse den til udvidelsen af EU og udvide mandatet til at dække anvendelse af flere stoffer, der omfatter både lovlige og ulovlige stoffer.
Jeg kan imidlertid ikke acceptere forsøget på at pålægge EMCDDA vurderingsopgaver. Hensigten er, at Overvågningscentret ikke blot skal indsamle data, men også skal vurdere nationale politikker og strategier og bedømme tendenser i indtagelse af narkotika. Det ville pålægge et agentur beføjelser, som medlemsstaterne for tiden har.
Overvågningscentret skal overdrages opgaven med at levere generelle oplysninger, med andre ord indsamle, analysere og udbrede oplysninger om alle aspekter af narkotika og narkotikamisbrug, hvilket vil give EU og EU-medlemsstaterne et samlet overblik over narkotika og narkotikamisbrug. Denne opgave bør ikke berøre fordelingen af beføjelser mellem EU og medlemsstaterne med hensyn til lovbestemmelserne om udbud og efterspørgsel efter narkotika. 
Lang (NI ),
    De har som sædvanlig ikke hørt efter, hvad vi sagde, og vi havde som sædvanlig ret! Da Det Europæiske Overvågningscenter for Narkotika og Narkotikamisbrug blev oprettet i 1995, påpegede Parlamentets medlemmer af Front National her i salen, at organet var ubrugeligt, og de forudsagde, at det ville blive en fiasko. Knap 10 år senere viser resultaterne sig rent faktisk at være elendige. Bestyrelsen fungerer ikke, netværket til indsamling og analyse af oplysninger fungerer ikke, udbredelsen af oplysninger fungerer ikke, og evalueringen af de forskellige narkotikapolitikker fungerer ikke. De årlige rapporter og statistiske oplysninger hober sig op, men problemerne vokser.
Frankrig er blevet det land i Europa, hvor unge på 16 år ryger mest cannabis. Narkotikaforbruget er blevet en veritabel epidemi og berører i dag alle sociale klasser og alle aldersgrupper. 
Ordføreren foreslår derfor, at Overvågningscentrets funktion og opgaver omformuleres. Men løsningen er ikke at nedsætte pseudoudvalg eller at lægge narkotikabekæmpelsespolitikkerne ind under EU. Det er på tide, at folk forstår, at narkotikaforbruget stiger eksponentielt med tolerancen, og at kun nationale politikker baseret på nultolerance over for narkotika kan give de unge deres fremtid tilbage. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
    Bekæmpelsen af narkotika og narkotikamisbrug har altid været et prioriteret område for EU, og det er blevet afspejlet i dets andre politikker, særlig i det sidste tiår.
Derfor er Rådets hensigt i dets forslag til forordning at føre denne kamp op på et nyt niveau.
Det er ikke desto mindre blevet klart, at de mange ændringsforslag, der er spredt over hele betænkningen, er til skade for dette grundlæggende mål.
Selv om jeg på den ene side er enig i, at en udvidelse af Overvågningscentrets beføjelser tilsyneladende er en kærkommen foranstaltning, kan jeg på den anden side ikke godtage de ændringsforslag, der har til formål at sikre, at Parlamentet repræsenteres af to medlemmer i bestyrelsen, og at antallet af evalueringsredskaber øges.
De aktioner, der foreslås i betænkningen, og særlig aktionerne fra Parlamentets Udvalg om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik, er efter min mening ikke den bedste strategi at anvende.
Jeg kunne ikke stemme for betænkningen.
Jeg vil i stedet foreslå, at EU, Det Europæiske Overvågningscenter og også medlemsstaterne sammen eller enkeltvis forener deres kræfter, dog ikke i form af opgaver, der medfører ressourcespild, men i form af foranstaltninger, der helt klart fører til forebyggelse. Vi har brug for foranstaltninger, der effektivt medvirker til at bekæmpe narkotikahandel og -misbrug. 

Berthu (NI ),
   Jeg har ikke stemt for at give decharge for gennemførelsen af 2002-budgettet (Kommissionen) som følge af vedvarende utydeligheder om sager som f.eks. Eurostat. Allerede i januar fortrød Parlamentet, at det havde givet decharge for regnskabsåret 2001 uden at være i besiddelse af alle de relevante oplysninger. Jeg vil ikke gå i samme fælde med hensyn til 2002-budgettet.
I øvrigt indeholder beslutningsforslaget til afgørelsen om decharge adskillige tvivlsomme punkter. Heri fastslås det f.eks. i punkt 4, at medlemsstaterne indtager en underordnet position i forbindelse med forvaltningen af fællesskabsmidlerne, hvilket ikke er korrekt, da det er dem, der sidder på kassen, og da det er de nationale skatteydere, der betaler. Jeg mener tværtimod, at staterne burde kræve selv at kunne udøve bedre kontrol.
Et andet eksempel er punkt 115 og derefter. Europa-Parlamentet ønsker at indføre en europæisk skat og nævner som det primære mål, at det vil "sikre (...) EU's økonomiske uafhængighed af nationale bidrag underlagt de nationale parlamenters beslutninger". Det er en klokkeklar indrømmelse af, at den europæiske skat ville give Unionen mulighed for at undslippe den nationale kontrol og finansiere sine udgifter efter forgodtbefindende. 
Figueiredo (GUE/NGL ),
    Dechargeprocessen for 2002 har været præget af Eurostat-sagen og Kommissionens igangværende reform. Vi har store forbehold vedrørende begge disse forhold.
Trods de nylige skandaler og i lyset af de sager, der førte til Kommissionens fald i 1999, synes de bekendtgjorte administrative reformer at være næsten udelukkende kosmetiske. Der er stadig behov for at ændre den såkaldte administrative kultur, som Eurostat-sagen viser. Der er behov for foranstaltninger, der skal sikre, at vigtige oplysninger ikke skjules. Der skal ske en udvikling hen imod at holde tjenester internt og navnlig ændre finansforordningen, således at Kommissionen automatisk skal anmode om en komplet redegørelse for ejerforholdet i et firma, der byder på en kontrakt til Kommissionen, og med hensyn til finansiel styring.
Eurostat-sagen understreger også behovet for at gennemgå ansvarskæden i Kommissionen og forholdet mellem de forskellige nøglespillere og kommissærerne. I betænkningen bekræftes det også, at det var en fejl at samle budget- og regnskabsbeføjelser til bekæmpelse af svig på et enkelt kommissionsmedlems hænder.
Jeg vil også på sektorniveau give udtryk for, at jeg ikke kan tilslutte mig punkt 115, hvori der foreslås en fremtidig europæisk skat til erstatning for nationale bidrag fra medlemsstaterne til EU-budgettet, og heller ikke punkt 182, der støtter N+2-reglen for strukturfondene. 

Ribeiro e Castro (UEN ),
   De fine resultater, som den sjette, syvende og ottende Europæiske Udviklingsfond (EUF) har opnået, burde tilskynde os til at fortsætte med dette yderst vigtige aspekt af EU's aktion, som er at skabe ægte solidaritet med de dårligst stillede dele af verden ved at støtte makroøkonomiske reformer eller sektorreformer.
Jeg glæder mig over forslaget om, at AVS-landene (landene i Afrika, Caribien og Stillehavet) særlig skal acceptere at indføre et flerårigt program til oprettelse og/eller styrkelse af et øverste revisionsorgan, før der kan bevilges budgetstøtte. EUF's troværdighed og effektivitet afhænger i høj grad af disse fondes gennemsigtighed og af, at produktions- og detailleddet kan bevise, at de anvendes hensigtsmæssigt. Det vil endvidere gøre det muligt at foretage en mere pålidelig sammenligning med EU's eget finansoverslag.
Endelig kan jeg tilslutte mig Budgetkontroludvalget, der understreger, at bortset fra den politiske betydning af budgettering kan der opnås betydelige fordele i forbindelse med budgetstyring ved at indarbejde EUF i EU's almindelige budget, f.eks. en mere effektiv gennemførelse på grund af muligheden for at harmonisere de eksisterende procedurer, større fleksibilitet i gennemførelsen, større gennemsigtighed vedrørende den samlede EU-støtte, og de nuværende problemer med overgangsforanstaltninger mellem De Europæiske Udviklingsfonde kan undgås.
Jeg har stemt for betænkningen. 

Dehousse (PSE ).
   - Hr. formand, selv om jeg er valgt ind af befolkningen i de belgiske regioner Wallonien og Bruxelles, har jeg som altid støttet opretholdelsen af Europa-Parlamentets aktiviteter i Strasbourg. Min støtte tager udgangspunkt i min overbevisning om, at Europa-Parlamentets tilstedeværelse i Strasbourg på trods af årenes gang og de aktuelle og kommende udvidelser fortsat har stor symbolsk værdi.
Det er for let at tro, at gamle skader er helet, fordi man ikke snakker om dem mere. Historien burde tværtimod advare os om fortidens evne til på ny at dukke op til overfladen, nogle gange ganske pludseligt, når man mindst venter det. Derfor har alle i Europa, og først og fremmest de unge, brug for, at det europæiske demokrati fortsat er til stede i den alsaciske hovedstad. 
Berthu (NI ),
   Jeg har stemt for van Hulten-betænkningen om decharge for gennemførelsen af budgettet for regnskabsåret 2002 (Europa-Parlamentet), da den giver nogle gode retningslinjer for bl.a. gennemsigtigheden af godtgørelserne til medlemmerne, som er i tråd med dem, vi altid har forsvaret.
I øvrigt noterer man her, at Europa-Parlamentets strategi, der gennem flere år forbandt reformen af godtgørelsesordningen med Rådets vedtagelse af en hyperføderalistisk statut for Parlamentets medlemmer, står for forfald. Men på grund af det forestående valg har Rådet blokeret for statutreformen, og Europa-Parlamentet er nødt til at indrømme, at reformen af godtgørelsesordningen godt kan gennemføres separat.
Derudover indeholdt den oprindelige betænkning meget beklagelige passager, som endte med at sætte spørgsmålstegn ved Strasbourg som officielt hjemsted for Europa-Parlamentet. De blev heldigvis slettet under afstemningen. Strasbourg er jo symbolet for den fransk-tyske forsoning og skal i morgen blive symbolet på forsoningen i hele Europa. Derudover ville det være usundt at samle alle institutioner i Bruxelles, som dermed ville være voldsomt fristet til at præsentere sig som et føderalt europæisk distrikt. 
Flesch (ELDR ),
   At vores kollega van Hulten bruger Parlamentets decharge for regnskabsåret 2002 til at tale for et enkelt arbejdssted for Europa-Parlamentet, i Bruxelles selvfølgelig, overrasker mig ikke. Men at han til dette formål bruger hykleriske metoder og kommer med faktuelt ukorrekte udtalelser, ligger under hans værdighed.
Punkt 69 i beslutningsforslaget er vildledende. Det giver indtryk af, at de citerede beløb på 185 og 203 millioner euro er ekstraomkostninger, som skyldes opretholdelsen af tre arbejdssteder, mens der rent faktisk er tale om de samlede omkostninger. Også et enkelt hjemsted har sin pris.
I punkt 70 blandes tingene sammen, ligesom punktet indeholder usandheder. Jeg skal lade de franske kolleger besvare angrebene på Strasbourg. Jeg protesterer voldsomt mod beskyldningerne om, at der skulle være adgangsproblemer, sundheds- eller sikkerhedsproblemer i Luxembourg. Det er usandt.
Jeg har derfor stemt for PPE's ændringsforslag 16-20, som har til formål at få punkt 69-73 slettet. 
Goebbels og Poos (PSE ),
   At være for dechargen og alligevel stemme imod hr. van Hultens beslutningsforslag kræver en forklaring. 
Selv i dets ændrede form er beslutningsforslaget uacceptabelt. I stedet for at indskrænke sig til gennemførelsen af budgettet for 2002 har ordføreren gjort betænkningen til et pulterkammer for sine egne personlige idéer.
Hverken de usammenhængende overvejelser om medlemmernes statut eller forslaget om Parlamentets hjemsteder hører hjemme i betænkningen.
Beslutningsforslaget tilsidesætter ikke blot traktatens artikel 284, men er også udtryk for et snævert syn på decentraliseringens finansielle omkostninger. Det er korrekt, at decentraliseringen har en pris, men samlingen af alle de europæiske institutioner i Bruxelles har også finansielle og især politiske omkostninger. I en rent finansiel eller kalvinistisk sammenhæng er de politiske elementer ubetydelige. Men det er de ikke for vælgerne. 
Lulling (PPE-DE ),
   Jeg har ikke været tilhænger af kampagnen for reformen af Europa-Parlamentet, som skulle gøre Parlamentet mere effektivt, gennemskueligt og ansvarligt. Denne kampagne, som blev indledt af det socialdemokratiske medlem van Hulten, havde til formål at fjerne Strasbourg som hjemsted og Luxembourg som arbejdssted.
Man opfordrer på hyklerisk vis Parlamentets medlemmer og kandidaterne til valget til Europa-Parlamentet til at forpligte sig til at forbedre effektiviteten ved at kræve, at udspredelsen af Europa-Parlamentets lokaler indstilles, og at det får et enkelt hjemsted i Bruxelles.
Jeg endte dog med at stemme for betænkningen, da min gruppes ændringsforslag blev accepteret. Ellers havde jeg ikke kunnet gøre det, for hr. van Hulten har misbrugt sin betænkning til at få medlemmerne til at tage stilling til Europa-Parlamentets hjemsted, hvilket ikke hører ind under vores kompetenceområde.
En undersøgelse foretaget hos tjenestemændene i Strasbourg og Luxembourg viser, at 95 % er imod at blive forflyttet til Bruxelles. Hr. van Hulten ser fuldstændigt igennem fingre med de vanskeligheder, dette projekt ville medføre for de berørte familier, og prisen for denne , i penge såvel som i produktivitet.
Jeg lader mig ikke afskrække af disse manøvrer og denne afpresning under foregivende af at ville genetablere Europa-Parlamentets troværdighed. 
Meijer (GUE/NGL ),
    I går var jeg en af underskriverne af opfordringen til kandidaterne til Europa-Parlamentet for perioden 2004-2009 om at gøre en ende på de alt for store udgifter og pengespildet, der er en følge af at holde møder i to forskellige byer. I dag kan man måle støtten til dette i mødeperioden 1999-2004 i det Parlament, der snart trækker sig tilbage. Efter et forslag fra Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater stemte et flertal på 31 imod at flytte alle møder til Bruxelles. Udgifterne til denne forkastelse beløber sig til 185 millioner euro årligt og stiger til 203 millioner euro efter udvidelsen. Afstemningen omfattede ikke forslaget om kun at refundere de faktisk afholdte rejseudgifter, da et mere vagt forslag først blev vedtaget efter en undersøgelse af rejseudgifter. Min gruppe stillede to forslag til begrænsning af den periode, hvor tilstedeværelseslisten kan underskrives. Et forslag om at begrænse den til de faste mødetider blev forkastet med 99 stemmer mod 355, og en afskaffelse af muligheden for at underskrive den på dage, hvor der ikke er møder, blev forkastet med 151 stemmer mod 320. Kun den for nylig indførte mulighed for yderligere taxiudgifter blev forkastet med 351 stemmer for og 146 imod. Det er en utrolig dårlig høst hidtil i kampen for at begrænse Parlamentets unødvendige udgifter. Under disse omstændigheder er det godt, at Rådet ikke gav tilladelse til den nylige lønforhøjelse. 
Paulsen og Olle Schmidt (ELDR ),
    Hr. van Hultens betænkning er vigtig. Vi beklager dog, at det punkt, som tilskynder til at indstille Parlamentets aktiviteter i Strasbourg, ikke blev vedtaget.
Vi mener, at alle Europa-Parlamentets aktiviteter bør forflyttes til Bruxelles. Derfor undlod vi at stemme ved slutningen af afstemningen. 
Queiró (UEN ),
    Grunden til, at jeg har stemt imod denne betænkning, er afspejlet i afstemningerne ved navneopråb om en statut for medlemmerne og opretholdelse af Strasbourg som sæde for Parlamentet.
Hvad angår det første punkt, mener jeg, selv om jeg kan tilslutte mig mange af de stillede ændringsforslag, at de kun giver mening, hvis de indarbejdes i en kommende statut for medlemmerne, som ordføreren til en vis grad erkender i begrundelsen. Der er ingen garanti for, at statutten træder i kraft, hvilket jeg godt kunne tænke mig. Det er et ønske, som jeg klart har givet udtryk for under tidligere afstemninger. Rådet forkastede det faktisk for nylig.
Hvad angår opretholdelse af Strasbourg som sæde for Parlamentet, er jeg til fulde klar over, at enhver ændring af den nuværende situation kræver en tilsvarende ændring af traktaterne. Der er imidlertid ingen grund til, at jeg ikke skulle give udtryk for min holdning til spørgsmålet, hvilket ikke har noget at gøre med at have mindre agtelse for Frankrig eller franskmændene. Det viser blot min principielle modstand mod en beklagelig fordobling af omkostningerne, uden at det er til synlig gavn hverken for kvaliteten af Parlamentets virke eller for parlamentsmedlemmernes eller personalets arbejdsbetingelser. 
Raschhofer (NI ),
    På vegne af medlemmerne af Østrigs Frihedsparti vil jeg godt forklare vores afstemningsadfærd i forbindelse med van Hulten-betænkningen. Vi stemte for ændringsforslag 40, fordi vi plæderer for en ny præsidiebeslutning, som ikke lader nogen døre stå åbne for yderligere kilometerpenge og tidsforbrugsgodtgørelser. Vi går altså ind for, at præsidiebeslutningen af 8. maj 2003 bliver revideret, således at der udelukkende refunderes faktiske udgifter. Vi stemte imod ændringsforslag 1, som Gruppen for Demokratiernes og Mangfoldighedens Europa stillede, fordi vi mener, at det vil kunne fortolkes således, at udgiftsbeslutningen af 28. maj 2003 bevares med dens engangsgodtgørelser.
Ikke desto mindre stemte vi imod betænkningen ved den endelige afstemning, fordi man heri forsømmer at beskæftige sig med spørgsmål som f.eks. kravet om et mødested for Parlamentet eller afskaffelsen af udgiftsgodtgørelsen for fredage i Strasbourg. Efter at have overvejet alle argumenterne, vil jeg godt understrege, at vi er fuldstændig enige i beslutningen om kun at refundere de faktiske rejseudgifter, men samtidig vil jeg dog godt beklage, at der ikke blev taget hensyn til så mange af de andre ændringsforslag. 
Ribeiro (GUE/NGL ),
    Jeg støtter betænkningen for at gøre opmærksom på, at der som forventeligt ikke er enighed om en statut for parlamentsmedlemmerne. Det er et spørgsmål, som jeg har fulgt med særlig interesse både som medlem af Parlamentet og i min egenskab af kvæstor fra 1994 til 1999.
Det er efter min mening et politisk spørgsmål, og jeg vil utvetydigt sige, at parlamentsmedlemmernes godtgørelser og udgifter skal baseres på den økonomiske og sociale situation i den medlemsstat, som de er valgt i, fordi de, når de først er valgt, er her i Parlamentet for at repræsentere deres samfund - det er i hvert tilfælde en af grundene til deres tilstedeværelse her. 
Sacrédeus (PPE-DE ),
    Jeg har stemt for ændringsforslagene med følgende formål: 1) at Europa-Parlamentet selv kan beslutte, hvor det skal have sæde (vedtaget med 275 stemmer for, 223 imod og 16 hverken for eller imod), 2) at Europa-Parlamentet har én arbejdsplads i stedet for som i dag tre med Bruxelles, Strasbourg og Luxembourg (vedtaget med 271 stemmer for, 223 imod og 21 hverken for eller imod), eftersom denne arbejdsopdeling indebærer en ekstraudgift på 185 millioner euro om året (ca. 1.750 millioner svenske kroner) og efter udvidelsen 203 millioner euro (ca. 1.850 millioner svenske kroner), 3) at der holdes øje med omkostningsgodtgørelser (vedtaget med 380 stemmer for og 119 imod), 4) at omkostningsgodtgørelser bygger på princippet om godtgørelse for faktiske omkostninger (delvist taget i betragtning i ændringsforslag 40 og vedtaget med 336 stemmer for, 138 imod og 28 hverken for eller imod), 5) og at udgifter til taxaer ikke godtgøres særskilt, men indgår i den generelle omkostningsgodtgørelse (vedtaget med 351 stemmer for, 146 imod og 18 hverken for eller imod). 
Santos (PSE ),
   Jeg har stemt imod van Hulten-betænkningen, fordi ordføreren har benyttet lejligheden i forbindelse med vurderingen af gennemførelsen af Parlamentets regnskaber til helt løsrevet at fremsætte sine egne politiske holdninger til systemet med betalinger til parlamentsmedlemmer og placeringen Parlamentets sæder.
Disse spørgsmål, som skaber dyb splittelse i Parlamentet, må derfor ikke ses isoleret, hvilket for tiden er tilfældet, og endnu mindre ved afslutningen af en lovgivningsperiode og tydeligvis som følge af en særlig personlig interesse og upassende pres fra medierne, hvis eneste formål er at skade legitimiteten i det kommende valg.
Ordføreren har denne gang ikke tjent den europæiske sag godt og bør derfor ikke have Parlamentets godkendelse. 

Andersson, Färm, Hedkvist Petersen, Karlsson, Sandberg-Fries og Theorin (PSE ),
    Vi ønsker ikke, at Kommissionen stiller forslag, som har til formål at ændre de nationale aktiesystemer. Vi har valgt at stemme imod den formulering, der tilskynder Kommissionen til at gennemføre princippet "én aktie - én stemme", eftersom dette ikke er i overensstemmelse med nærhedsprincippet. Et sådant forslag ville få vidtrækkende konsekvenser for ejerskabsforholdet i flere medlemsstater.
Forskellige nationale virksomhedsretslige systemer skal respekteres. Vi kan heller ikke støtte den formulering, der skal fremme arbejdstagernes bevægelighed, da den ikke tager hensyn til fagforeningsaspekter og ikke ledsages af krav om, at virksomhederne tager et socialt ansvar. Øget bevægelighed på det europæiske arbejdsmarked er godt, men vi kan ikke acceptere fleksibilitet på arbejdstagernes bekostning. 
Andreasen, Busk, Jensen, Riis-Jørgensen og Sørensen (ELDR ),
   Hvis princippet om "én aktie - én stemme" indføres i al lovgivning, er der en risiko for lovgivning med tilbagevirkende kraft, hvor nuværende ejerforhold ændres og dermed ekspropriation.
Vi mener i stedet, at markedet selv skal definere, hvilke ejerformer det ønsker at belønne. Af disse grunde har vi ikke kunnet støtte, at princippet om "én aktie - en stemme" skal indføres som generelt princip ad lovgivningsmæssig vej. 
Arvidsson, Cederschiöld, Grönfeldt Bergman, Stenmarck og Wachtmeister (PPE-DE ),
    Vi har i dag stemt imod betænkningen med nedenstående begrundelse:
Der er for nylig indgået forlig om en aftale om overtagelsestilbud (som vedrører opkøb af virksomheder). EU-institutionerne bør holde sig til det, som aftales under disse forhandlinger. I denne betænkning foreslås det at afvige fra aftalen. En sådan adfærd kan føre til, at det bliver endnu sværere fremover at indgå aftaler, hvis institutionerne ikke overholder dem. Vi mener derfor, at de punkter som vedrører vægtningen af stemmerettigheder og forsvarshensyn i forskellige former, ikke burde have indgået i betænkningen.
Når de dele af selskabsretten, som vinder på harmonisering, ændres ved europæisk lovgivning, skal nærhedsprincippet respekteres, og i det omfang det er muligt, skal man undgå central virksomhedsledelse. Aftalefriheden må aldrig krænkes på den måde, som det foreslås.
Vi bifalder især erhvervslivets initiativ til større åbenhed og gennemsigtighed i forvaltning og redegørelser og håber, at disse principper kommer til at påvirke den fremtidige europæiske udvikling på området. 
Beysen (NI ),
   Jeg har i dag hverken stemt for eller imod direktivet om illoyal handelspraksis. Det er ikke, fordi jeg er imod den type lovgivning i princippet, men fordi det er det 117. kompromis, der er fremsat med hensyn til det indre marked. Fire år efter topmødet i Lissabon kan jeg se, at der ikke er sket de store fremskridt. Hver dag taler Parlamentet for at følge Lissabon-strategien, men når det rent faktisk har mulighed for at vælge gennemførelsen af det indre marked ved hjælp af gensidig anerkendelse og eventuelt mest mulig harmonisering, viger det tilbage fra det. Når vi taler om forbrugeren, blusser følelserne op. Forskellige ændringsforslag giver virkelig forbrugerbeskyttelse, hvilket er godt i sig selv, men på den anden side tager de ikke højde for de omkostninger, som det medfører for de erhvervsdrivende. Efter min mening rammer det nuværende forslag til lovgivning endnu ikke den rigtige balance. 
De Rossa (PSE ),
    Det glæder mig at vise min støtte til betænkningen, der er en betydelig forbedring i forhold til Kommissionens forslag om at harmonisere forbrugerbeskyttelse imod uretfærdig erhvervspraksis.
Selv om jeg er tilhænger af Kommissionens forslag om virksomhedsledelse skal de vigtigste målsætninger omfatte en henvisning til fremme af bæredygtig udvikling, miljømæssig retfærdighed og fair handel. Der bør også lægges mere vægt på vigtigheden af inddragelse af andre interesserede parter som f.eks. arbejdstagere, forbrugere og repræsentanter for lokalsamfundene.
Europæisk virksomhedsledelse og selskabsretskal omfatte passende strukturer og god praksis for orientering og høring af arbejdstagerne, og alle EU-direktiver om selskabsret bør omfatte forpligtelser til at orientere og høre arbejdstagerrepræsentanter, når der skal træffes vigtige beslutninger omkring virksomheders og arbejdspladsers fortsatte beståen.
Derfor bør det europæiske forum for virksomhedsledelse, som Kommissionen foreslår indkaldt, afspejle alle interesser, hvorfor fagbevægelsen og det civile samfund også bør være repræsenteret. 
Figueiredo (GUE/NGL ),
    Efter de store finansskandaler rundt omkring i verden såsom Enron-sagen og Parmalat-sagen og deres systemiske art forsøger Kommissionen at vise, at den har arbejdet på sagen for at øge gennemsigtigheden i virksomheder, med andre ord virksomhedsledelsen (hvilket synes at være den måde, som de bliver ledet på) og deres følelse af socialt ansvar.
Det kan sammenlignes med at lukke stalddøren, når først hesten er stukket af, men når først man fjerner hensigtserklæringerne og appellerne til erhvervslivets godhjertethed, er der kun propaganda tilbage i betænkningen, da målene er helt anderledes. De er at genskabe den offentlige tillid, særlig på de finansielle markeder, at gøre bestemmelserne mere fleksible for at lette den grænseoverskridende omstrukturering af virksomheder i EU, at øge virksomhedernes konkurrenceevne og forbedre beskyttelsen for aktionærer og kreditorer.
Vi er følgelig ikke tilfredse med, at Kommissionen i stedet for at fokusere på forbindelserne mellem aktionærer og ledelse - mellem ejerskab og styring - ikke har lagt større vægt på effektiv beskyttelse af arbejdere og deres deltagelse samt deltagelse fra de organisationer, der repræsenterer dem, i processen med at træffe beslutninger om deres virksomheders liv. Disse arbejdstagere har faktisk færre rettigheder end kreditorer og skal ikke blot have en minimumsret til at blive informeret og hørt, men også ret til at deltage aktivt med vetoret i beslutninger, der er af betydning for virksomhedens fortsatte beståen og arbejdspladser. 
Queiró (UEN ),
    Jeg har stemt for af de samme grunde, nemlig at de europæiske bestemmelser om selskabsret og virksomhedsledelse skal moderniseres. Det, der står på spil, er de centrale politiske mål (flere rettigheder til aktionærer og beskyttelse af tredjepart, forbedring af virksomhedernes effektivitet og konkurrenceevne osv.), som skal danne grundlag for alle de aktioner, der er nødvendige på dette område på EU-niveau. De omfatter en handlingsplan, der nævner de forskellige foranstaltninger, der anses for at være nødvendige på kort, mellemlang og lang sigt, i prioriteret rækkefølge. Ved udarbejdelsen af handlingsplanen skal man imidlertid være særlig opmærksom på, at det er nødvendigt at opfylde en række vejledende kriterier, særlig subsidiaritetsprincippet og proportionalitetsprincippet, og at der skal være en vis fleksibilitet med hensyn til den måde, som planen anvendes på. Endvidere er handlingsplanen et vigtigt led i at skabe et gennemskueligt og sundt kapitalmarked i et udvidet EU, særlig i lyset af de nylige begivenheder i Japan og derefter begivenhederne i USA og i Europa - nærmere bestemt Parmalat-sagen. På et sådant marked er der brug for yderligere hensigtsmæssige foranstaltninger til sund finansiel styring, således at vi undgår lignende skandaler og de økonomiske og sociale følger af dem. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
    Jeg har stemt for betænkningen, hvori Kommissionen går ind for at revidere det europæiske retsgrundlag for selskabsret og virksomhedsledelse ved at foreslå foranstaltninger, der har til formål at forbedre erhvervslivets konkurrenceevne, der er et afgørende element i den økonomiske vækst og jobskabelsen, beskytte aktionærer og kreditorer og styrke åbenheden omkring virksomhedernes aktiviteter.
Selv om jeg kan tilslutte mig betænkningen, og selv om ordføreren er socialdemokrat, stemte jeg alligevel imod de ændringsforslag, som Den Socialdemokratiske Gruppe senere stillede.
Jeg kunne heller ikke godkende punkt 21 i den oprindelige tekst, hvori Kommissionen ved hjælp af det uholdbare argument, at det vil sikre ligebehandling af alle aktionærer, opfordres til at vedtage princippet om én aktie, én stemme.
I modsætning til det, der anføres i dette punkt, har ligebehandling af aktionærer ikke noget at gøre med princippet om én aktie, én stemme.
Ud over at være et spørgsmål for samfundsorganisationer er de regler, der forbinder aktionærers deltagelse i samfundet med stemmeretten, proportionalitetsregler, i henhold til hvilke lighed fuldt ud respekteres. 

Berthu (NI ).
   - Hr. formand, det kommissionsstøttede udkast til en plan om genforening af Cypern, som Europa-Parlamentet netop har vedtaget, kan vi bestemt ikke stille os tilfreds med. 
For med alle midler at nå frem til denne aftale har Tyrkiet opnået indrømmelser, der er svære at sluge. Selv om landet illegalt har besat den nordlige del af øen og er blevet fordømt af alle på den internationale scene - det skal siges, for ellers ender vi med at glemme det - giver vi det ret til at opretholde et regime, der kontrolleres af den tyrkiske hær, 100.000 kolonibeboere, som hæren har indsat i Nordcypern, og alle mulige restriktioner for bevægelsesfriheden mellem de to dele, for slet ikke at tale om de vedvarende hindringer for religionsfriheden.
Under disse omstændigheder ser planen ud til kun at have et eneste formål, nemlig selv med de værste indrømmelser, selv bag de græske cyprioters ryg, at få løst et problem, der risikerede at stå i vejen for Tyrkiets optagelse i EU. De, der i dag har stemt for det beslutningsforslag, der er positivt over for denne plan, har dermed opført sig som fortalere for Tyrkiets optagelse. 
Alyssandrakis (GUE/NGL ),
    Samtidig med at FN's Sikkerhedsråd nægter at tage stilling, lægger EU og Europa-Parlamentet alle deres kræfter ind på at få gennemført Annan-planen og lægger pres på befolkningen og de politiske kræfter på Cypern.
Det beslutningsforslag, der er vedtaget, er en meget stor fornærmelse af den cypriotiske befolkning, idet det opfordrer den til "fuldt ud at optræde som ansvarsbevidste EU-borgere". Den lovpriser Annan-planen som "et lysende eksempel for løsning af tilsvarende vanskelige internationale problemer" og hævder, at den indfører "et fungerende føderalt regeringssystem". Der er naturligvis ikke et eneste ord om den tyrkiske invasion og besættelse, de britiske baser og garantimagterne. Det generer den ikke, at der er tyrkiske tropper på EU's territorium.
Lige så frastødende som beslutningsforslagets indhold var de holdninger, som mange "venner" af Cypern har givet udtryk for, herunder Parlamentets formand, Pat Cox, kommissær Verheugen og kommissær Patten samt græske medlemmer af Europa-Parlamentet. Formanden beskyldte de cypriotiske medier for at være selektive, samtidig med at han selv i et interview i en cypriotisk avis fik rig lejlighed til at tale om manglende mod og fantasi hos de cypriotiske ledere. Kommissærerne udtrykte deres holdninger i uacceptable, yderst nedladende og stødende vendinger, som herskere henvender sig til undersåtter.
ΚΚΕ bakker den cypriotiske befolkning, de græske cyprioter såvel som de tyrkiske cyprioter, op og fordømmer uforbeholdent enhver form for pres, trusler og tvang. 
Chountis (GUE/NGL ),
    Forbløffelse og vrede var reaktionen på hr. Verheugens holdning, da han lagde tonen an til det voldsomme skræmmebillede og det pres, vi har hørt her i dag. Kommissæren gik ud over de beføjelser, som hans institutionelle rolle giver ham, og manglede den nødvendige respekt for de demokratiske rettigheder, som det er meningen, Kommissionen skal vogte. Sådanne holdningere bør ikke findes, når alle de græske partier er enige om, at den cypriotiske befolkning skal give sin mening til kende uden pres og utvunget vurdere de muligheder og de risici, som følger af resultatet af folkeafstemningen, hvad det end bliver.
Ud over at den foreslåede løsning skal være holdbar og kunne fungere, kræves garantier for sikkerheden og gennemførelsen af aftalerne. Hvis Parlamentet gav udtryk for denne holdning, ville det bidrage positivt til at skabe de politiske forudsætninger, det vil sige opnå støtte til løsningen fra et overvældende flertal blandt de græske cyprioter og de tyrkiske cyprioter, så man kan fremme en genforening af øen og en forsoning af de to samfund inden for rammerne af en føderation af de to samfund og de to zoner.
I stedet for at anvende pres burde beslutningsforslaget klart fremhæve sin respekt for det valg, cyprioterne måtte træffe, og acceptere de konstruktuve ændringsforslag fra GUE/NGL-Gruppen og medlemmet fra SYN, Mihail Papayannakis, om klare forpligtelser og garantier. Efter forkastelsen af de positive ændringsforslag kunne jeg ikke gå ind for denne tekst og har derfor hverken stemt for eller imod ved den endelige afstemning. 
Figueiredo (GUE/NGL ),
    Vi bekræfter vores fortsatte solidaritet med det cypriotiske folk i dets kamp mod Tyrkiets militære besættelse og for, at dets land kan blive genforenet.
Vi mener, at det er et principspørgsmål og et grundlæggende krav at sikre, at det cypriotiske folks suveræne beslutning i nutiden og fremtiden, som alene er det cypriotiske folks beslutning, respekteres uden uacceptabel indblanding, pengeafpresning eller pres, særlig i forbindelse med den plan, som FN's generalsekretær fremlagde den 31. marts, og som kommer til folkeafstemning den 24. april. Derfor afviser vi bestemt enhver hensigt eller ethvert forsøg på at genforhandle Republikken Cyperns tiltrædelsestraktat med EU, at overveje Tyrkiets optagelse i EU, når de såkaldte Københavnskriterier på ingen måde er blevet opfyldt, eller at legitimere Tyrkiets besættelse af en del af Cypern.
Derfor har vi stemt imod beslutningsforslaget, hvori ændringsforslagene fra vores gruppe ikke engang blev overvejet. 
Korakas (GUE/NGL ),
    Annan-planen går stik imod FN's resolutioner. Den ser bort fra, at invasionen og besættelsen af øen var en forbrydelse, kender besættelsesmagten uskyldig, belønner den og udnævner den til garantimagt. Den etablerer en stat, som er enestående i folkerettens historie, og som ikke er levedygtig. Der er i virkeligheden tale om to stater med hver deres økonomi, handel, industri, landbrugspolitik og arbejdsmarkedspolitik.
Den efterlader store uløste problemer vedrørende flygtninges tilbagevenden, erstatning for ejendomme og bosætternes forbliven. Den skaber en situation med vedvarende spændinger mellem de to samfund og lader døren stå åben for nye interventioner, også militære.
Den cypriotiske befolkning udsættes for et uudholdeligt pres og alle former for afpresning. Vi finder Verheugens og andres udtalelser i dag uacceptable og ligeledes truslerne om dommedag, hvis Annan-planen forkastes.
Især tager vi afstand fra Verheugens uværdige og ynkværdige advarsel til cyprioterne om, at besættelsestropperne og bosætterne vil blive fordoblet i antal, hvis de ikke stemmer ja. Og han fik bifald for det! Skamløst! Det er det "fredens" EU, som hr. Verheugen også talte om i dag! Vi finder det uacceptabelt, at USA og EU hele tiden fortæller cyprioterne, hvilken enestående lejlighed dette er (for hvem mon?).
ΚΚΕ vil endnu en gang erklære sin udelte støtte til den cypriotiske befolkning. Den eneste acceptable løsning er en gennemførelse af FN's resolutioner frem til i dag og aftalerne fra topmøderne om et forenet, uafhængigt Cypern, uden fremmede baser og tropper, en forbundsstat med to samfund og to zoner, et fælles fædreland for de tyrkiske cyprioter og de græske cyprioter uden fremmede garantimagter og beskyttere.
Meijer (GUE/NGL ),
    I 40 år har de græske cyprioter insisteret på, at deres ø skal genforenes. Det var uacceptabelt for det tyrkisk-cypriotiske mindretal i den nordlige del af øen, fordi de frygtede, at de ville blive et dårligt stillet mindretal i deres eget land. I mellemtiden går et flertal af de tyrkisktalende cyprioter sandsynligvis ind for genforening og forsoning på grundlag af planen fra FN's generalsekretær. I planen foreslås en belgisk statsmodel, en føderation af to ensprogede føderale stater. Det ser nu ud til, at et flertal af den græsktalende befolkning vil stemme imod den 24. april, da den ønsker flere rettigheder til sig selv og færre til det tyrkisktalende mindretal. Den ønsker at styrke den unilaterale forudsætning, at Cypern bliver en græsktalende forenet stat, i hvilken enkelte tyrkere får tilladelse til at bo. På disse betingelser vil der aldrig blive opnået enighed mellem de to nationer, og den pigtrådsbesatte grænseadskillelse bliver der for altid. Sammen med de fleste grupper føler kommissær Verheugen sig nu snydt, og det med rette. Jeg advarede mod dette allerede den 5. september 2001, da vi diskuterede Poos-betænkningen om Cyperns optagelse i EU. Ved oprindeligt kun at optage den græsktalende del i EU kunne tyrkerne blive tvunget til at vælge mellem fattigdom uden for EU eller underkastelse i EU-medlemsstaten Cypern. Efter den fejlslagne folkeafstemning er vi nødt til at se os om efter en anden måde at optage den tyrkisktalende del i EU, hvis den ønsker det. 
Patakis (GUE/NGL ),
    Lige efter Helsinki-topmødet udtalte KKE, at proceduren med Cyperns optagelse i EU anvendes som en løftestang for øens definitive deling. Jeg nævner det for at gøre opmærksom på, at udviklingen var bestemt, fra det øjeblik en løsning på det cypriotiske problem tjente et formål og var i EU's interesse og ikke i den cypriotiske befolknings interesse.
Hvordan skulle man også kunne ændre på resultaterne af den tyrkiske invasion og besættelse i 1974, når EU aldrig har behandlet det cypriotiske problem som et problem, aldrig har stillet som betingelse for Tyrkiets optagelse, at det ophæver besættelsen af Cypern? Hvordan skulle man opnå en retfærdig løsning med EU's og USA's mellemkomst, når det, der skete i 1974, i dag er almindelig praksis fra de imperialistiske magter side, i Jugoslavien, Afghanistan, Irak, Palæstina? Hvordan skulle FN's generalsekretær kunne give udtryk for andet end den internationale koalition af magter, det vil sige den imperialistiske nye verdensorden?
Det er derfor ikke så mærkeligt, at Annan-planen går imod de tidligere FN-resolutioner og aftalerne mellem de to samfund, etablerer en særegen stat, som er enestående i folkerettens historie, en såkaldt konføderation og en deling under fremmed formynderi.
ΚΚΕ erklærer sin udelte støtte til hele den cypriotiske befolkning. Vi opfordrer Dem til at gøre det samme og stoppe denne grove afpresning. 
Sacrédeus (PPE-DE ),
    Jeg har stemt imod beslutningen (vedtaget med 422 stemmer for, 30 imod og 47 hverken for eller imod) før Cyperns folkeafstemning den 24. april, eftersom Europa-Parlamentet dermed medvirker til den tyrkiske besættelse af den nordlige del af øen.
Beslutningen giver klar støtte til Annan-planen. Europa-Parlamentet har tidligere konsekvent henvist til FN-resolutionerne om Cypern med krav om, at besættelsen hæves, og at delingen af landet ophører.
Besættelsestropperne reduceres, men bliver på ubestemt tid. Tyrkiet har fortsat ret til ensidigt at intervenere, og besættelsen består, selv om den reduceres fra 37 til 28,5 % af øen.
En del af de græsk-cypriotiske flygtninge kan vende tilbage til deres besatte hjem. De øvrige tilbydes økonomisk erstatning i form af obligationer, som kan indløses om 20-25 år til en ukendt værdi. 
Cypern har ikke tilladelse til at medvirke og bistå i EU's sikkerheds- og forsvarspolitik på sit territorium uden den tyrkiske regerings godkendelse. I praksis bliver Cypern ikke fuldgyldig EU-medlemsstat.
De tyrkiske borgere får samme rettigheder til indrejse og ophold på Cypern som de græske borgere. Cypern kan ikke indgå i Schengen-samarbejdet, eftersom hele Tyrkiets befolkning ville få fri adgang til Schengen-området.
Cyperns præsidenter opfordres til at anmode om, at Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol annullerer samtlige retstilfælde, hvor græsk-cypriotiske flygtninge får ret til at få deres ejendom på nordøen tilbage. 
Souchet (NI ),
   Vi har stemt imod det beslutningsforslag, der støtter Annan-planen, hvis uligevægt og uretfærdighed er iøjnefaldende, og som dermed ikke vil være i stand til at danne en solid og bæredygtig baggrund for løsningen af Cypern-problemet. Beslutningsforslaget er i tråd med Kommissionens pres på og afpresning af de græske cyprioter, hvilket vi her til formiddag fik endnu et eksempel på i form af kommissær Verheugens tale på plenarmødet. Dette pres består både i på utilladelig vis at give dem, der måtte turde stemme imod den plan, man forsøger at pådutte dem, skyldfølelse og at give dem, der stemmer som ønsket, fortryllende løfter om finansiel støtte.
I virkeligheden har Kommissionen kun ét mål, nemlig at rense Tyrkiet ved at få folk til at glemme, at landet stod for invasionen af den nordlige del af Cypern, og at det fortsat holder området besat med militære styrker. Hvad betyder det, at det sker med en aftale, som tilsidesætter de græske cyprioters rettigheder? Det vigtigste er, at Tyrkiet, hvis muslimske regering naturligvis støtter Annan-planen, ser ud til at være en respektabel kandidat, der er værdig til at blive optaget i EU. De, der har støttet Europa-Parlamentets beslutningsforslag, har dermed klart taget parti til fordel for Tyrkiets optagelse i EU. 

Figueiredo (GUE/NGL ),
   Formålet med betænkningen er at fremskynde oprettelsen af et enkelt euro-betalingsområde før 2010 og således give et yderligere bidrag til gennemførelsen af det indre marked. I konkurrencens navn prioriteres de erhvervsdrivendes interesser på bekostning af forbrugerbeskyttelse.
Det er interessant, at ordføreren er mest optaget af effektiviteten i betalingssektoren, der betegnes som "utilfredsstillende". Der siges imidlertid ikke noget om de gebyrer, som forbrugerne skal betale, om de højere takster og provisioner for betalingsydelser såsom kontantoverførsler, hvilket er sket navnlig i banksektoren, efter at euroen blev sat i omløb. Det har straffet forbrugerne hårdt, det er ikke blevet undersøgt seriøst, og der findes heller ikke nogen hensigtsmæssig lovgivning.
Ordføreren forkaster imidlertid hurtigt tanken om, at udbydere af betalingsydelser skal gøres ansvarlige i tilfælde af uoverensstemmelser mellem den handlende og kunden, idéen om maksimumsgebyrer for at lukke bankkonti og om at begrænse kunders personlige bidrag i tilfælde af uautoriserede transaktioner. Han mener også, at der påhviler de erhvervsdrivende for store forpligtelser til at give kunderne oplysninger. Derfor har vi stemt imod betænkningen.
Vi har også forbehold vedrørende omfanget af den fremtidige retlige ramme for nationale betalinger, da forbrugerne tydeligvis ikke skulle have fundet sig i betingelser, der er mindre fordelagtige, end de er nu. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
    Behovet for at udvide og gennemføre det indre marked gør det nødvendigt, at betalingsydelser skal være mere effektive. Indførelsen i begyndelsen af 2002 af eurosedler og -mønter har bidraget til at gøre kontantbetalinger mere effektive. Indførelsen af nye systemer - såsom TARGET - for banksektoren har også gjort grænseoverskridende overførsler af store beløb mere strømlinet med synlige fordele for forbrugerne ved at anvende en koordineret strategi for transaktionernes sikkerhed og systemets effektivitet og hurtighed.
Manglerne i sektoren for grænseoverskridende overførsler af mindre beløb ligger åbenbart i den utilstrækkelige retlige ramme på EU-niveau, som Kommissionen foreslår. Ikke desto mindre kender vi imidlertid stadig ikke denne rammes struktur, det vil sige formen og antallet af lovinstrumenter. Jeg kan principielt tilslutte mig Kommissionens hensigt, selv om jeg er enig i nogle af ordførerens betragtninger, særlig advarslen om, at lovinitiativerne skal begrænses til den overordnede ramme og en række udvalgte områder, idet det giver de erhvervsdrivende det nødvendige spillerum til selvregulering. 

De Rossa (PSE ),
    Jeg støtter med glæde betænkningen og IPP-konceptet, der har til formål at støtte bæredygtig udvikling ved at mindske anvendelsen af ressourcer og den negative virkning af bortskaffelse af affald og ved at mindske miljøpåvirkningen fra produkter igennem deres livscyklus.
Kommissionen lægger stor vægt på at "samarbejde med markedet". En sådan fremgangsmåde har tydelige fordele, men vil kun lykkes i et miljø, hvor "grønne produkter" prisfastsættes fordelagtigt i forhold til andre produkter. Anvendelse af forureneren betaler-princippet vil være et vigtigt skridt i denne retning.
Jeg håber, at Kommissionen vil reagere på denne betænkning og træffe hasteforanstaltninger til udarbejdelse af et rammedirektiv vedrørende IPP baseret på klart definerede principper og målsætninger, herunder de specifikke krav i betænkningen. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
    Kommissionens meddelelse, der kommer efter høringen af de involverede parter, der fandt sted efter vedtagelsen af grønbogen om integreret produktpolitik i februar 2001, fastsætter de foranstaltninger, der bliver vedtaget med meddelelsen, for at fremskynde en integreret produktpolitik i Europa og begrænse produkternes påvirkning af miljøet i hele deres livscyklus.
Kommissionens strategi for en integreret produktpolitik består i at presse på for at opnå en bæredygtig udvikling, det vil sige en pragmatisk inddragelse af de involverede parter såsom dem, der arbejder på projekterne, de forskellige sektorer af industrien, detailhandlere og forbrugere, samt skabe en passende økonomisk og retlig ramme (virksomhedsovertagelser, der er mere økologisk sunde, fremme af økologisk mærkning) og fremme af forskning (udarbejdelse af pilotprojekter, der er målrettet mod bestemte produkter).
Som jeg har nævnt mange gange før, skal europæisk industri og producenter gøres mere bevidste om betydningen af ægte bæredygtig økonomisk vækst og bæredygtige produktionssystemer, hvilket indebærer genbrug, affaldsbehandling, beskyttelse af vandet osv., for at leve op til den europæiske offentligheds stigende bevidsthed. Dette spørgsmål får stigende betydning i EU's politik, og meddelelsen er et skridt i denne retning. Jeg har derfor stemt for den. 

Pex (PPE-DE ).
   - Hr. formand, som jeg sagde under forhandlingen i går, har jeg stemt for Sterckx-betænkningen, da det er en sund betænkning. Den giver imidlertid europæerne en uberettiget følelse af sikkerhed. I går fandt jeg ud af, at Det Europæiske Søfartssikkerhedsagenturs handlingsplan af budgetmæssige grunde ikke kan gennemføres. Det betyder, at der både med hensyn til kvalitet og kvantitet er utilstrækkelig kapacitet til at garantere borgernes sikkerhed langs de europæiske kyster.
Det betyder, at vores store arbejde har fået en skuffende afslutning, særlig fordi vi ved, at medlemsstaterne ikke vil være med til at indføre strafferetlige sanktioner. Det, som vi her har foreslået, mangler følgelig indhold, hvilket er meget beklageligt, men det har ikke afholdt mig fra at stemme for betænkningen. Jeg mener dog alligevel, at det er nødvendigt at definere ansvaret klart, og dette skal således føres til protokols her i Parlamentet. 
Andersen, Bonde og Sandbæk (EDD ),
   JuniBevægelsen har i dag valgt at stemme for betænkningen om øget sikkerhed til søs, da vi selvfølgelig tilslutter os alle fornuftige betragtninger omkring miljøhensyn og bekæmpelse af olieforurening.
Det skal imidlertid understreges, at JuniBevægelsen ikke kan tilslutte sig tankerne om en fælles kystvagt. Medlemsstaterne bør selv bestemme over deres kontrol med egne farvande og kyster, og der er ingen grund til, at EU blander sig her.
Herudover valgte JuniBevægelsen at stemme hverken for eller imod ændringsforslag 5, da vi ikke kan tilslutte os et ønske om øget harmonisering, men samtidig finder det nødvendigt, at der sættes en stopper for den rovdrift, besætninger udsættes for på mange skibe. 
Figueiredo (GUE/NGL ),
    Vi glæder os over, at to vigtige forslag, som vi har stillet igen på plenarmødet, er blevet vedtaget. I det første forslag anerkendes det, at for at garantere sikkerheden til søs skal besætningsmedlemmerne være kvalificerede, have anstændige arbejdstider og -betingelser og en rimelig løn, samt at der skal gøres en ende på den udnyttelse, der finder sted på utallige fartøjer. Derfor opfordres Kommissionen til at vedtage lovmæssige foranstaltninger til harmonisering og styrkelse af dette erhverv i Europa og arbejde for denne idé i IMO's regi. I det andet forslag opfordres til, at EU skal forbyde bekvemmelighedsflag i europæiske territorialfarvande. Derfor har vi stemt for. 
Hedkvist Petersen og Theorin (PSE ),
    Vi afgiver denne stemmeforklaring vedrørende følgende punkter:
Punkt 13: Vi bifalder et øget europæisk samarbejde mellem de nationale kystbevogtninger med hensyn til både fælles operationer, planlægning og kompetenceopbygning. Vi mener derfor ikke, at opbygningen af en ny, parallel virksomhed i form af en europæisk kystbevogtningstjeneste er nødvendig.
Punkt 17: Vi er tvivlrådige, når det gælder europæisk finansiering af nødhavne. Vi mener, at de lande, som har påtaget sig deres ansvar og finansieret nødhavne langs deres kyster, ikke skal tynges af de øvrige staters manglende etablering af nødhavne. 
Korakas (GUE/NGL ),
    Betænkningen fra det midlertidige udvalg er endnu et forsøg på at tilsløre den arbejderfjendske politik på søfartsområdet og dæmpe arbejderbevægelsens reaktion på de forbrydelser til søs, hvor snesevis af søfolk hvert år mister livet, og som har alvorlige konsekvenser for miljøet.
Betænkningens påstande om, at 80 % skyldes den menneskelige faktor, er forkerte, uvidenskabelige og mistænkelige, da de forsøger at dække over rederiernes og de statslige myndigheders ansvar ved at skjule, at søfartsuddannelsen forringes, og pynte på konsekvenserne af en forældet flåde, mangelfuld inspektion, utilstrækkelig sammensætning af mandskabet og øget arbejdsbyrde for søfolkene.
Ulykkerne hænger direkte sammen med den uansvarlighed, som især præger EU-medlemsstaternes skibsregistre nr. to samt de skibe, der sejler under bekvemmelighedsflag. Det har vist sig, at skibsregistrene fungerer som en mekanisme, der skal dække over lovovertrædelser og rederiernes fortsatte uansvarlighed, idet der udstedes certificater, som i de fleste tilfælde ikke afspejler skibenes reelle tilstand.
Kommissionens og Parlamentets forslag tilslører ansvaret og fremmer de store monopolers interesser, både monopolerne på havet og monopolerne på landjorden, og under påskud af terrorbekæmpelse fremmer de foranstaltninger, som rammer søfolkenes grundlæggende demokratiske rettigheder.
Vi kræver øjeblikkelig løsladelse af kaptajnen fra tankskibet , så han kan vende tilbage til Grækenland. 
Krivine (GUE/NGL ),
   I januar 2004 omkom 18 mennesker i forbindelse med fragtskibet forlis ud for den norske kyst til almindelig ligegyldighed. Søtransport er fortsat underlagt havets gadedrenges love, og EU lader stå til! Tre år efter Erika-lovgivningspakkernes vedtagelse har syv medlemsstater (Italien, Grækenland, Finland, Belgien, Luxembourg, Østrig og Nederlandene) endnu ikke indført EU-bestemmelserne i deres nationale lovgivning.
Der skal hurtigst muligt sættes en stopper for bekvemmelighedssystemet inden for søtransport. Lad os forbyde bekvemmelighedsflagene, og vi kan starte med EU's. Lad os sikre søfolkene et højt uddannelses- og lønniveau. Lad os give os selv mulighed for at sikre, at lovgivningerne overholdes, ved at styrke inspektionskorpset eller oprette en europæisk kystvagt. Og til sidst: Lad os kaste lys over ansvaret for forlis, især Aznar-regeringens. 
Med Cypern og Maltas integration bliver EU verdens førende maritime magt. Unionen får mulighed for at ændre IMO's regler i en sektor, der er underlagt den kapitalistiske globalisering. Uden viljen til at gøre dette vil vi kunne fortsætte med magtesløst at konstatere de menneskelige, sociale og miljømæssige ødelæggelser. I denne henseende er Sterckx-betænkningen yderst utilstrækkelig. 
Marques (PPE-DE ),
    Jeg lykønsker hr. Sterckx med hans betænkning om sikkerhed til søs, og jeg støtter den fuldt ud.
Jeg deler de bekymringer for sikkerheden til søs, som Det Midlertidige Udvalg om Øget Sikkerhed til Søs og ordføreren har givet udtryk for, idet de har mindet alle de involverede parter om, at spørgsmålet om sikkerhed til søs stadig kræver betydelig og vedvarende politisk opmærksomhed. Dette vil afgøre kvaliteten og sikkerheden ved fartøjer, der sejler i europæiske farvande, og europæiske fartøjer over hele verden samt beskyttelse af kysterne og den europæiske offentlighed.
Jeg støtter fuldt ud de foranstaltninger, der er blevet vedtaget på dette område, særlig de foranstaltninger, der forbyder enkeltskrogede tankskibe, der transporterer tung olie fra de europæiske farvande, og de foranstaltninger, der giver yderligere beføjelser til Det Europæiske Søfartssikkerhedsagentur.
Jeg vil slutte med at bekræfte noget, som jeg har nævnt ved flere lejligheder i min embedsperiode, nemlig at sikkerhed er alles ansvar og kræver en indsats fra alle. 
Meijer (GUE/NGL ),
   Den spanske regering, der var ansvarlig for katastrofen med tankskibet og brændselsolien på de spanske, franske og portugisiske kyster, er nu blevet stemt ud af vælgerne. For at afværge en eventuel olieforurening i en spansk havn fik kaptajnen på tankskibet besked på at forlade kysten og til sidst at sænke skibet på åbent hav. Som følge heraf blev katastrofen meget værre. Af de 77.000 t råolie om bord, er 43.000 t blevet reddet, og det anslås, at der stadig er 14.000 t om bord. Det betyder, at der forsvandt 20.000 t i havet, og at den galiciske kyst er forurenet på lang sigt. Betænkningen gør ret i at kritisere Nederlandene og Belgien for tilsyneladende ikke at betragte anvendelsen af havnestatskontrol og klassifikationsselskabers fartøjsinspektion som en hastesag. Der er stillet forslag om udpegelse af nødhavne, obligatorisk forsikringsdækning for at kunne få tilkendt erstatning for skader og udgifter fra skibsredere, anvendelse af sendere til at spore forsvundne containere og strengere overholdelse af de nuværende miljø- og sikkerhedsregler. Jeg kan tilslutte mig disse forslag. Det er uheldigt, at en europæisk kystvagttjeneste, som der er planer om at oprette, ikke kun skal anvendes til fælles beskyttelse af miljøet, sikkerhed og overholdelse af fiskerirestriktioner, men er også direkte forbundet med jagt på indvandrere og mulige terrorister og en yderligere opbygning af en europæisk superstat. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
    I henhold til en beslutning fra Parlamentet fra september 2003, der blev udarbejdet på baggrund af katastroferne med olietankskibene og , blev der oprettet et midlertidigt udvalg, der særlig skulle tage sig af spørgsmål vedrørende sikkerhed til søs.
Udvalget har afholdt flere høringer med eksperter og ledere fra EU-lande, der bidrog til en mere dybtgående forståelse af spørgsmålet. Dets virke ophører med vedtagelsen på plenarforsamlingen af en beslutning, der skal opsummere udvalgets ca. seks måneders arbejde.
Da nogle af bidragene har været selvmodsigende, har det midlertidige udvalg desværre ikke været i stand til at afklare årsagerne til og omstændighederne ved forlis fuldstændigt, hvilket også nævnes i Sterckx-betænkningen.
Jeg deler ordførerens bekymringer, særlig når han gør opmærksom på måder at øge sikkerheden til søs på og understreger en række punkter, som efter min mening er vigtige, såsom behovet for, at EU arbejder sammen med lande, der er berørt af katastrofer til søs, offentliggørelse af en sortliste over skibe, som bliver nægtet adgang til EU-farvande, og udvikling af et system til sporing af fartøjer, der transporterer farligt gods til søs.
Selv om det midlertidige udvalg hidtil har skullet pleje de interesser, som institutionerne, medlemsstaterne og andre organisationer, der arbejder på dette område, har, er det nu op til hver af disse at fordøje disse bekymringer, og først og fremmest at huske på ...
Souchet (NI ),
   For os kunne der ikke være tale om at stemme for Sterckx-betænkningen på grund af dens fordømmelse af de foranstaltninger, Frankrig og Spanien vedtog i Malaga til fordel for den europæiske sikkerhed til søs, men som efter flertallet af parlamentsmedlemmernes opfattelse havde den skjulte fejl, at de var et resultat af et samarbejde mellem medlemsstaterne og ikke af en overnational procedure. Det undrer mig i øvrigt, at flere franske medlemmer har kunnet gå ind for den kategoriske fordømmelse af et initiativ, der blev taget af de herrer Chirac og Aznar, og som i væsentlig grad forbedrer sikkerheden ved vores kyster, for vores søfolk og vores fiskere.
Grunden til, at vi i sidste ende hverken stemte for eller imod Sterckx-betænkningen, er, at der er blevet vedtaget en række positive ændringsforslag, som forbedrer betænkningens tekst, især med hensyn til nødvendigheden af at forbyde bekvemmelighedsflag i europæisk farvand og i tilfælde af olieforurening at tilbyde fuldstændig erstatning til alle involverede inden for rammerne af et tilbundsgående omstruktureret IMO. 
Formanden.
   - Stemmeforklaringerne er afsluttet.

(1)

Formanden.
   - Kære kolleger, det er mig en fornøjelse her til eftermiddag på Europa-Parlamentets vegne at byde velkommen til to fremtrædende repræsentanter for Genève-initiativet til fred i Mellemøsten: den tidligere formand for Knesset Avraham Burg og den tidligere informationsminister for Den Palæstinensiske Myndighed Yasser Abed Rabbo.
Jeg håber, at de møder, de havde i går og nu til formiddag med Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik, Delegationen for Forbindelserne med Israel og Delegationen for Forbindelserne med Det Palæstinensiske Lovgivende Råd og repræsentanter for de politiske grupper, vil have båret frugt. Den store interesse, som medlemmerne har vist for disse møder, vidner om Parlamentets begejstrede støtte til Genève-initiativet.
De er meget velkomne her. Jeg håber, at De forstår, at vi her til eftermiddag ikke har en høj tilstedeværelsesprocent i Parlamentet, fordi vi først blev færdige med afstemningen for otte minutter siden. Jeg tror, at alle er til frokost i øjeblikket.
Tak, fordi De er kommet. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er fortsættelsen af forhandlingen om redegørelser fra Rådet og Kommissionen om transatlantiske forbindelser. 
Boudjenah (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, tak skal De have. Jeg beklager dog, at hr. Patten måske ikke har haft tid til at komme tilbage til mødet. Som flere andre har jeg adskillige gange bekymret mig højlydt over USA's unilateralisme. Listen er lang og omfatter bl.a. kollektiv sikkerhed, menneskerettigheder, udvikling og miljøbeskyttelse. Hvilken type forslag bør man stille inden for området transatlantiske forbindelser et par uger før topmødet i Dublin? Ville det bedste, Unionen kunne bidrage med i dette partnerskab, ikke være at indtage en kritisk holdning over for de amerikanske holdninger inden for flere områder og især at føre initiativet i forskellige retninger?
Her tænker jeg først og fremmest på den smertelige situation i Mellemøsten. Hr. Prodi betegnede drabet på Hamas-chefen som en ulovlig og uansvarlig handling. Jeg lyttede også til Rådet under formiddagens drøftelser og tog det sagte ad notam. Blot få dage efter, at Bush gav grønt lys til at fortsætte besættelses- og splittelsespolitikken på det palæstinensiske område, hvornår beslutter Europa sig så for at tage de modige initiativer, der trænger sig på, og som det har midlerne til at tage, nemlig at ophæve aftalen mellem EU og Israel, at kræve, at der indsættes en international beskyttelsesstyrke, at indkalde til en international konference, som især kunne involvere Genève-aftalens forkæmpere?
I Irak burde Bush-regeringens blindhed, som medfører daglige menneskelige tragedier, få EU til også dér at udvise meget større engagement med henblik på hurtigst muligt at sikre en veritabel FN-overvåget suverænitetsovergang. Denne kritiske holdning er igen relevant over for det amerikanske projekt i Mellemøsten som helhed, som efter sigende skulle indføre et "saml selv"-demokrati udefra, som især skulle sikre de amerikanske økonomiske og strategiske interesser, sådan som Bush definerer dem. Endelig kan den bydende nødvendige bekæmpelse af terrorismen ikke retfærdiggøre en afdrift mod sikkerhedsmæssig forskelsbehandling. Jeg er endvidere bekymret over Rådets og Kommissionens udtalelser i dag, som vender tilbage til Parlamentets afvisning af overførslen af luftfartspassagerernes personoplysninger.
Ud over de åbenlyst strengt nødvendige sikkerhedsforanstaltninger, som sikrer respekt for retsstaten, må man med reaktionen på terrorismen ikke glemme grundene hertil. Et initiativ inden for IMF eller WTO med henblik på at mindske ulighederne i verden kunne igen her være et brugbart europæisk bidrag. 
Lagendijk (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, Europa og USA har selvfølgelig en hel del til fælles, og behovet for en dialog mellem de to er umiddelbart indlysende, for ingen af dem kan løse de globale problemer alene. Vi kan imidlertid ikke være uenige om, at det bliver en dialog mellem partnere, der har grundlæggende forskellige holdninger til en række væsentlige spørgsmål, hvoraf jeg vil nævne et par stykker.
Kernen i Europas sikkerhedsstrategi er konfliktforebyggelse og forebyggende deltagelse. Det centrale i præsident Bushs strategi er væbnede forebyggende angreb. EU's mål er at styrke FN, mens USA's mål er multilateralisme a la carte, om muligt, og hvis det passer Washington, gennem FN, og ikke gennem FN, hvis det ikke passer Washington. EU's mål er at standse distributionen af masseødelæggelsesvåben. Officielt er det også USA's holdning, men samtidig beskytter det venlige regeringer, herunder Israel i Palæstina, mens USA selv fortsætter med at udvikle såkaldte minikernevåben. EU går ind for Den Internationale Straffedomstol for at styrke folkeretten. USA gør sig store anstrengelser for at gøre livet for Straffedomstolen så besværligt som muligt.
EU er en civil supermagt, eller det kunne være det, hvis det koncentrerede sig om at forbedre de punkter, som det er god til eller kunne være god til. Det er konfliktforebyggelse, styrkelse af multilaterale organisationer, handel - retfærdig handel, hvis min gruppe skulle bestemme - og militær aktion, under FN's flag, kun hvis det viser sig at være uundgåeligt.
I Irak har USA lært på den hårde måde, at det ikke kan løse problemerne med diktatoriske regimer og terrorisme uden FN's og Europas hjælp. Vi skal imidlertid ikke tage fejl. Det gælder i lige så høj grad for EU. Derfor er det bedst, at EU vedtager en politik, der går ud på at forene kræfter med USA, hvis det overhovedet er muligt, men det skal ikke vige tilbage fra at være usamarbejdsvillig, hvis det viser sig at være nødvendigt. Ikke fordi idealistiske politikere mener det, men fordi borgerne forventer, at EU taler med én stemme og handler selvhævdende for at holde USA tilbage, hvis det bliver nødvendigt. 
Belder (EDD ).
   - Hr. formand, trængslerne i Irak er så store som aldrig før. Det stod igen klart for mig i en telefonsamtale fra Baghdad mandag aften. Min irakiske kilde er direkte involveret - i intet mindre end undervisningsministeriet - i genopbygningen af sit hjemland, det på mangfoldige måder ødelagte Mesopotamien, som Irak er. Han var meget skarp i kritikken af USA og EU. Hvis de transatlantiske partnere ikke snart endelig forener kræfterne eftertrykkeligt i militær og økonomisk henseende for at opnå en bedre fremtid for Irak, kunne det let give bagslag på et tidspunkt. Hvad betyder denne uopsættelige appel fra Baghdad rent praktisk?
Det betyder, at NATO skal pacificere Mesopotamien, helst i henhold til et FN-mandat, og at der skal udarbejdes en gavmild Marshall-plan for at neutralisere trækket fra radikale grupperinger. Personligt vil jeg varmt støtte denne appel i Rådet og Kommissionen. Det er den eneste måde, hvorpå EU kan vise, at det er en pålidelig partner for USA. Det er den eneste måde, hvorpå EU-institutionerne kan vise, at de ønsker at tage det politiske ansvar for en verden, der synes at være moden til at blive angrebet af de ultimative onde kræfter hos terrorister, for hvem menneskeliv ikke tæller, uanset om det inddrager deres irakiske landsmænd, mennesker med samme tro eller spaniere. I henhold til Bibelen kan et splittet hus ikke blive stående. Det gælder for EU selv. 
Beysen (NI ).
   - Hr. formand, siden krigen i Irak begyndte, er de transatlantiske forbindelser gået i fisk. Det har ført til store spændinger i det nuværende EU. Det ser ud til, at disse spændinger bliver der efter udvidelsen i det mindste i begyndelsen. Det er en meget trist konklusion, fordi jeg er overbevist om, at EU tager fejl af sin fjende. Debatten drejer sig trods alt ikke om, hvordan EU kan danne modvægt til USA's magt, men om, hvordan vi bedst kan bekæmpe international terrorisme. Efter min mening kan terrorisme kun takles rigtigt ved hjælp af transatlantisk solidaritet og fælles handling. Derfor har de politiske leder i Europa en vigtig rolle at spille. Parlamentet skal mere specifikt og eftertrykkeligt understrege, hvor meget EU har at tabe, hvis spændingerne fortsætter, og hvor meget det har at vinde fra et reelt samarbejde med USA. Med dette budskab tager jeg afsked med Parlamentet. 
Elles (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne begynde med at takke formandskabet for den gæstfrihed, det har udvist i Irland. Det var virkelig en mindeværdig begivenhed, selv om jeg ikke vidste, at vi befandt os i hr. Roches valgkreds. Naturligvis fik vi en fin modtagelse, og gæstfriheden var overvældende. Mange, mange tak, hr. Roche.
Ånden i det, De og hr. Patten har sagt, viser, at til trods for de enorme vanskeligheder, vi har haft med de transatlantiske forbindelser i de seneste måneder, så kan meget nås på dette topmøde mellem EU og USA, hvis vi har modet til at ville det. De bemærkninger, der er fremsat, opmuntrer mig til at tro, at vi kan gøre virkelige fremskridt.
Det første, jeg vil sige, drejer sig om spørgsmålet om den fælles rapport - som De nævnte, hr. kommissær - hvor der ses på de økonomiske aspekter. Det glæder jeg mig meget over, for hvis vi kan se på de tilbageværende handelshindringer, så kan vi sigte mod et transatlantisk marked uden hindringer. Måske skulle De have haft mod til at sige, at dette skulle gøres inden for en 10-årig periode. Det ville virkelig få begge samfund på begge sider til at komme i gang med at overvinde de tilbageværende forhindringer.
Det andet, jeg vil sige, og som måske er lige så vigtigt, er, at vi bør se på de bredere rammer for de transatlantiske forbindelser. Som De sagde, hr. kommissær, er der mange emner, der indgår i denne dagsorden: miljøet, udenrigspolitikken, industri- og socialpolitikken, og, som vi har set, også PNR-data. Vi har nu brug for en ny ramme for at tage hensyn til disse ting og i særdeleshed få den parlamentariske dialog ind i en bredere ramme for vores forhold.
Jeg glæder mig derfor over, at De vil gennemføre en uafhængig undersøgelse. Jeg håber, at vores amerikanske venner også vil dele dette ønske, så vi på topmødet mellem EU og USA næste år, hvor vi har nye regeringer, vil kunne bane vej for en bredere aftale, muligvis en aftale om partnerskab, som kan indgås mellem EU og USA, måske inden udgangen af 2007.
Mange tak for Deres kommentarer. Jeg ønsker Dem alt godt, hr. rådsformand, og håber, at vi, når De kommer til Dublin, får en udtalelse, der skitserer en fremtid for forholdet, som både europæere og amerikanere kan anerkende. 
Swoboda (PSE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, hvis vi nu lader de seneste forhandlinger passere revy og sammenligner dem med den nuværende situation, må vi desværre - og det beklager jeg - konstatere, at kløften i relationerne mellem USA og Europa i hvert fald ikke er blevet mindre. Vi havde alle kunnet forvente og håbe, at det med tiden ville ændre sig til det bedre. Når jeg ser på vores betænkning, vores holdning, vores beslutningsforslag, er der efter min mening tre store politiske temaer, og det er styrkelsen af FN, situationen i Mellemøsten og bekæmpelsen af terrorismen. På alle disse tre områder er der store forskelle, hvis man ikke kun har de optimistiske, men også de realistiske briller på.
Med hensyn til en styrkelse af FN kan jeg ikke konstatere nogen væsentlige ændringer i USA's politiske prioriteringer. Hvis vi skal få FN mere på banen i Irak, skal vi gøre det med stor forsigtighed, for det skal i realiteten være FN, der opererer her. FN må nemlig ikke komme til at agere som en slags forlænget arm for besættelsesmagten, for så vil FN blive trukket ind i den samme spiral af vold og modvold som USA. 
I Mellemøsten er der egentlig ikke mere tilbage af det stort anlagte intiativ om det nye Mellemøsten. Jeg kunne godt tænke mig, at vi virkelig kunne gå i dybden og udvikle en samlet strategi for Mellemøsten sammen med USA. I den forbindelse kan man med sikkerhed ikke udelukkende fokusere på Israel og Palæstina.
Hvad angår terrorismebekæmpelsen, er der efter min opfattelse stadig alvorlige forskelle. Jeg lyttede til hr. Patten i dag, og det var som altid en fornøjelse. Jeg er også enig med ham i mange af hans argumenter, også selv om jeg ikke stemte sådan, som han havde forestillet sig, men han har under alle omstændigheder ret i meget af det, som han fremfører. Vi skal være meget forsigtige her, og vi skal måske også nogle gange bevæge os helt ud til grænsen af det retligt mulige for at have et reelt forsvar mod terrorismen, men det væsentlige er, at vi bekæmper årsagerne til terrorismen, og her er der som hidtil store forskelle i USA's og Europas adfærdsmønstre. 
Jonckheer (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, da jeg lyttede til hr. Patten her til formiddag, blev jeg imponeret over, at han erklærede, at han efter sine fem års kommissærmandat mente, at den internationale situation var mere farlig nu, end den var for fem år siden. Det er jeg helt enig i. Måske skal man i højere grad, end vi gør i dette beslutningsforslag, understrege, at en af denne farligheds bestanddele er den unilaterale politik og især den nye amerikanske doktrin inden for unilateralisme. Jeg mener, at dette aspekt er en åbenlys mangel i forslaget til beslutning. Derfor støtter vi størstedelen af de ændringsforslag, der er blevet stillet.
Lad mig tage tre ekstremt konkrete eksempler, hvor man afventer EU's holdning. I går hørte Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik indlæggene fra de herrer Burg og Abed Rabbo. Der var et meget udtrykkeligt krav om, at EU og dets udenrigsministre i langt højere grad end tidligere skal støtte Genève-initiativerne. Der blev også stillet krav om, at EU er proaktiv i støtten til frie organisationer, der sættes under international kontrol i Palæstina. Disse punkter bør nævnes klart i vores forslag til beslutning.
Endelig så jeg også gerne, at EU tog større hensyn til internationale undersøgelser. Vi har nævnt nogle af dem. I sommer blev der udgivet en rapport under Den Internationale Arbejdsorganisation, som indeholdt konkrete forslag om god økonomisk styring og globaliseringsregler.
Hvis ikke vi indser, sådan som vi så ofte har sagt det her, og som kommissær Patten også så ofte har gentaget, at fattigdomsbekæmpelsen er et af de grundlæggende elementer i bekæmpelsen af terrorisme, og hvis ikke vi følger anbefalingerne i de internationale rapporter, vi selv er med til at udarbejde, mister vi al vores troværdighed. Det er sådan et budskab, vi også skal sende til Bush-regeringen. 
Salafranca Sánchez-Neyra (PPE-DE ).
   - Hr. formand, USA er i stand til med kun 3 % af verdens befolkning at producere ca. 30 % af alle varer og tjenesteydelser. Kina, som har en seks gange større befolkning, og som har en langt større geografisk udstrækning, producerer kun 3 %. Ruslands bruttonationalprodukt ligger i dag under Schweiz'. Med det vil jeg sige, at USA helt tydeligt har et hidtil uset politisk og militært overherredømme.
Men det skal også siges, at det er deres egen fortjeneste. Jeg mener, at vi må konkludere, at hvis Europa ønsker at udnytte hele sit potentiale, må vi gøre det i et loyalt samarbejde med USA. Dette loyale samarbejde betyder ikke, at Europa skal udstede en blankocheck, for Europa har sine egne holdninger til dødsstraf, Den Internationale Straffedomstol, Kyoto-protokollen, lovgivning med eksterritorial virkning og handelspolitik.
Vi må også huske på, at forbindelserne mellem EU og USA er baseret på fælles værdier, på en fælles historie, og jeg mener, at det er vigtigt ikke at glemme, at de transatlantiske forbindelser er i EU's genetiske kode og består i en fælles begejstring for frihed.
Desuden mener jeg, at det er vigtigt ikke at glemme, at der er en overordentligt stor gensidig afhængighed på de økonomiske og handelsmæssige områder. I dag stammer fire femtedele af de nye investeringer, der foretages i Europa, fra USA, og vi må ikke glemme, at Unionens 15 nuværende medlemsstater investerer mere i Texas, præsident Bushs fødestat, end Japan investerer i USA's 50 stater.
Derfor, hr. formand, vil jeg tilslutte mig kommissær Pattens velvalgte sætning, som jeg ofte anvender i mine taler, og som går ud på, at alt det, vi ønsker at opnå som europæere, kan vi opnå meget lettere, hvis vi samarbejder med USA, og jeg er sikker på, at USA kan opnå det, de ønsker, hvis de samarbejder med os.
Lucas (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne rejse to spørgsmål på mit ene minut. For det første er forslaget om at iværksætte et transatlantisk marked en idé fra Det Transatlantiske Politiske Netværk, der består af multinationale selskaber, nyliberale tænketanke og politikere fra Parlamentet. Det har aldrig været gjort til genstand for en ordentlig offentlig debat, selv om det vil være det største liberaliseringsprojekt, der nogensinde er gennemført. Vi mener ikke, at det er i almindelige menneskers interesse.
For det andet vil jeg tilskynde Rådet til over for kollegerne fra USA at rejse spørgsmålet om Irak og i særdeleshed den massakre, der for nylig har fundet sted ved Fallujah - og jeg bruger ikke ordet massakre uovervejet. Billeder af USA's militærs håndtering af opstanden i Fallujah har chokeret verden. Mere end 600 irakere er blevet dræbt eller såret i de sidste to uger ved bombardementer og operationer på landjorden fra USA, og alligevel har EU's medlemsstater ikke fordømt USA's militære aktioner. Måske accepterer de forsikringen fra chefen for USA's marinekorps om, at hans folk er (oplært til at være præcise med anvendelsen af deres ildkraft). Men over 350 af de døde i Fallujah var kvinder og børn. I lyset af USA's militærs anvendelse af uberettiget og uforholdsmæssig stor magt og i betragtning af det antal døde, denne belejring har kostet, opfordrer jeg Rådet til at rejse sine bekymringer vedrørende menneskerettighederne inden for den transatlantiske dialog og til at efterlyse en undersøgelse fra en uafhængig kommission af USA's militære aktioner i Fallujah-regionen. 
Collins (UEN ).
   - Hr. formand, for det første vil jeg gerne komplimentere hr. Roche og hr. Patten for de fine bidrag, de begge har ydet her i dag, bidrag, der bør læses omhyggeligt af medlemmerne af Parlamentet, som vil have betydelig gavn af dette.
Det må være ved at gå op for den amerikanske regering, at ensidighed simpelthen ikke er vejen frem, hvis vi skal afhjælpe de alvorlige problemer, som det internationale samfund står over for. Det er nu klarere end nogensinde, at den amerikanske regering havde planlagt at befri Irak for Saddam Husseins onde diktatur, men at den ikke havde og stadig ikke har en strategi for, hvordan USA kommer ud af Irak igen.
Det er roden til det politiske problem, vi nu står over for. Multilaterale systemer har større succes, og ved hjælp af disse kan man påberåbe sig større legitimitet, når man skal opretholde respekten for lov og orden i forbindelserne mellem staterne. Effektiv multilateralisme indebærer en forpligtelse til at arbejde sammen med andre om at løse de grundlæggende årsager til konflikter, at fremme respekten for menneskerettighederne og at tilvejebringe de rigtige redskaber til at løse uoverensstemmelser på fredelig måde. En international orden, der er baseret på retsregler og stærke internationale institutioner såsom FN, er af afgørende betydning, hvis man skal håndtere internationale problemer.
Multilateralt samarbejde er af interesse for os alle og tjener i særdeleshed de mindre staters interesse, da de i mangel af militær magt må forlade sig på at opbygge støtte til et stærkt system baseret på regler. Vi forlader os på det multilaterale system for afrustning, ikkespredningstraktater og aftaler.
Krigen i Irak har helt afgjort været en belastning for forholdet mellem mange lande i EU og over for den amerikanske regering. Det virkelige spørgsmål er nu, hvordan vi bedst kan genopbygge forbindelserne mellem EU og USA. Vi bør huske, at når vi kommer til forholdet mellem Europa og USA, er der meget mere, der forener os, end der adskiller os, selv om det ikke betyder, at vi ikke kan være uenige. Vi er uenige om Kyoto-protokollen, vi er uenige om et antal handelsspørgsmål, men vi kan bedre fremme lov og orden og fremme demokratiet, når EU og den amerikanske regering kan arbejde sammen, end når de arbejder i hver sin retning. 
Morillon (PPE-DE ).
   - Hr. formand, udsigten til topmødet mellem USA og EU, der efter planen skal løbe af stabelen i Dublin om to måneder, berettiger dagens drøftelser, hvor vi for en gangs skyld taler om begivenheden i god tid. Det burde være standarden i Parlamentet.
Jeg glæder mig over, at det forslag til beslutning, som formanden for Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik, Elmar Brok, har udarbejdet, i den anledning lægger stor vægt på sikkerheds- og forsvarsspørgsmålene, som, hvis det skulle være nødvendigt, retfærdiggør en styrkelse af de transatlantiske forbindelser, der blev svækket voldsomt i forbindelse med krisen i Irak.
Før vores næste plenarmøde, der gør den udvidelse, der i dag ligger fast, til en realitet, ville det være passende at gentage det, vi allerede sagde i april, i forbindelse med initiativbetænkningen om den europæiske forsvarspolitik, hvis konklusioner blev taget op igen af vores venner i konventet og forhåbentlig giver anledning til positive beslutninger efter regeringskonferencens drøftelser. 
Hvad var det så, vi sagde, hr. rådsformand, hr. kommissær Patten? Vi sagde, at det ganske enkelt var en god idé at gentage, at NATO i dag er en grundlæggende garant for den transatlantiske stabilitet og sikkerhed, og at såvel NATO's som EU's beføjelser derfor bør styrkes.
Vi skal være opmærksomme på, mine kære kolleger, at vi europæere bærer en del af ansvaret for den unilateralisme, vi så højlydt bebrejder amerikanerne, ganske enkelt fordi vi gennem flere år har nægtet at dele ansvaret for at forsvare vores fælles værdier med dem. Derfor glæder jeg mig over det engagement, Parlamentet og konventet på det seneste har udvist i denne henseende. 
Van Orden (PPE-DE ).
   - Hr. formand, mange af os, i særdeleshed i denne side af salen, vil gerne styrke relationerne til USA. I disse farlige tider er det af afgørende betydning, at demokratierne rykker tættere sammen, og at modsætningerne bliver minimeret. Jeg bliver meget opmuntret af den positive og konstruktive sprogbrug i det beslutningsforslag, vi har fået forelagt, og det glæder mig i særdeleshed, at Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik har vedtaget mit ændringsforslag, der opfordrer til etablering af et transatlantisk fælles marked inden udgangen af 2015. Vi må nu arbejde for at gøre dette håb til virkelighed.
Det er derfor en skam, at et ellers godt beslutningsforslag bliver ødelagt af nogle udfald mod USA eller en dagsorden, der ikke har meget at gøre med de transatlantiske relationer og mere med den monomane bevægelse hen imod en slags europæisk stat.
Tilhængerne af integration ser helt klart kun to samtalepartnere i det transatlantiske forhold, USA og EU. Det er ambitionen, at EU også skal tale for de europæiske lande i NATO og FN. Faktisk er der i det kontroversielle udkast til europæisk forfatning et krav om, at den nye EU-udenrigsminister under visse omstændigheder skal fremlægge EU's holdning i FN's Sikkerhedsråd.
Som repræsentant for Det Forenede Kongerige kan jeg ikke acceptere, at EU skal repræsentere os i vores forhold til USA om forsvars- og sikkerhedsanliggender. I over 50 år har NATO udgjort den ramme, inden for hvilken nationerne i Europa og Nordamerika har diskuteret vores tids store sikkerhedsproblemer og er enedes om nødvendige initiativer. Vanskelighederne opstår, når andre institutioner kommer ind i denne ramme. Det er vildledende over for vores egne borgere og vores allierede at antyde, at udviklingen af en selvstændig EU-militærkapacitet har noget at gøre med at styrke NATO eller er motiveret af et ønske om at arbejde tæt sammen med USA.
Jeg ser ingen villighed blandt EU's medlemsstater til at bidrage med flere militære ressourcer til forsvaret for demokratierne, og der er mangel på politisk vilje til på en robust måde at håndtere de sikkerhedstrusler, vi står over for. Vi nærer intet ønske om at se EU som sådan involveret i forsvarspolitikken. Vi glæder os over hurtige fremskridt i retning af oprettelse af et transatlantisk fælles marked. 
Roche,
    Hr. formand, igen vil jeg gerne takke medlemmerne for deres bidrag, som jeg ikke alle vil kunne dække. Parlamentet er udmærket klar over, hvor vigtigt det transatlantiske forhold er. Faktisk var jeg lige ved at kunne skrive under på hr. Van Ordens forelæggelsestale, da han sagde, at al skarp kritik skulle stoppe, men jeg må desværre erklære mig uenig med ham i hans billede af den nye forfatningstraktat. Det er en debat, vi må have en anden gang. Han har ret i, at det er alt for let at falde i den fælde at kritisere det transatlantiske forhold og amerikanerne i særdeleshed.
Vi ved alt om den historie, som Europa og Nordamerika deler, hvordan historien er blevet skabt, og hvordan den har udformet de værdier, vi begge deler - det understregede hr. Collins. Men alt for ofte er det forskellene mellem USA og Europa, som man finder i overskrifterne. Det er på tide at fremme det positive element i forholdet og se på, hvad vi kan nå sammen, i stedet for hele tiden at fokusere på de spørgsmål, vi ikke kan enes om. Vi bør overveje, hvordan vi kan gøre de idéer, vi deler, til en fælles virkelighed. Det er den udfordring, som de politiske ledere i Europa og USA står over for. Som i alle tætte forbindelser er vi ikke enige om alle spørgsmål hele tiden. Selv i de lykkeligste ægteskaber er der af og til noget, man strides om. Men vi må arbejde på at opretholde dialogen og samarbejde på de områder, vi begge har interesser i.
Hr. Suominen havde ret, da han sagde, at det hverken er tiltalende eller produktivt at pege fingre. Jeg er i hvert fald enig i den opfattelse. Da hr. Collins pegede på fordelene ved en effektiv multilateral holdning, set fra Europas synspunkt, gjorde han det uden det behov, som nogle mennesker føler for at angribe det amerikanske synspunkt. Han fremlagde simpelthen den kendsgerning, at der er to forskellige opfattelser, og foreslog, at vi skulle arbejde på at nå til en syntese i stedet for at skabe uenighed.
Sagen er, at vi med succes og i en fællesskabets ånd arbejder sammen med vores partnere i USA om en lang række udenrigspolitiske spørgsmål, også handelsspørgsmål og økonomiske spørgsmål. Der er bestemt - og der vil fortsat være - områder, hvor vi er uenige. Det at så meget af det, vi udretter i dette forhold, er positivt, bør ikke fordunkles af øjeblikkelige uenigheder.
Hr. Belder nævnte Marshall-planen. Det var meget interessant og betimeligt, at han gjorde det, for vi må minde os selv om, at hvis det ikke havde været for den enestående generøsitet fra USA og Marshall-planen, hvor ville Europa så være, og hvor ville Unionen have været?
Det kommende topmøde mellem EU og USA i juni er af afgørende betydning. Det er meget vigtigt for vores forhold, og det er vigtigt, at vi udveksler synspunkter, drøfter vores uenighed og klarere får udpeget de områder, hvor vi kan samarbejde. Det irske formandskab arbejder hårdt på at sikre et succesrigt topmøde. Hermed vil jeg ikke sige, at vi lægger os på ryggen, eller at vi ikke af og til kan enes om at være uenige om nogle spørgsmål - naturligvis kan vi det. Men vi i formandskabet vil gøre alt, hvad vi kan, for at få forholdet tilbage på et positivt og produktivt spor.
Da et antal medlemmer har fremhævet dette, vil jeg blot gerne lige nævne, at hvad vi siger i Europa, bliver forstærket i USA, og at hvad vi siger her, ofte bliver udlagt fejlagtigt på den anden side. Når jeg er i USA, bliver jeg ofte chokeret over, hvor ofte Europa bliver misforstået og undertiden fremstillet på en fejlagtig måde. Men jeg nærer ingen tvivl om, at besøgende fra USA, der lytter til vores forhandlinger, undertiden må undre sig over, hvordan USA bliver opfattet, misforstået og udlagt forkert her i Europa. Som politikere har vi et ansvar for at oplyse vores borgere om de positive aspekter af forholdet, uanset at der af og til er en kurre på tråden. Tidligere har forholdet været utrolig positivt, og det tror jeg fortsat vil være tilfældet.
En af talerne fremhævede, at det var en god forhandling at have og et godt tidspunkt at have den på. Det er jeg enig i.
Jeg takker medlemmerne for deres bidrag, så forskellige de har været. Det er ikke muligt på en gang at følge alle de råd, som er blevet givet, men jeg føler, det er vigtigt at sige, at formandskabet har lyttet meget omhyggeligt til, hvad Parlamentet har haft at sige om denne sag. 
Brok (PPE-DE ),
   Hr. formand, jeg vil være Dem usædvanligt taknemmelig, hvis De ville give mig mulighed for at sige endnu en ting om de transatlantiske forbindelser. Jeg vil gerne opfordre kraftigt til, at vi stemmer for dette beslutningsforslag, for som forhandlingerne har vist, skal vi styrke de transatlantiske forbindelser, således at de ikke kun er baseret på NATO og på sikkerhedspolitikken, men de skal derimod favne bredere og gribe dybere. Jeg er overbevist om, at både rådsformandskabet og Kommissionen kan tilslutte sig dette. Idéen med den transatlantiske markedsplads er med sikkerhed noget, der har utrolig stor betydning. Derfor ville det være hensigtsmæssigt, hvis der allerede nu kunne udpeges en ekspertgruppe på EU/USA-topmødet med henblik på at gennemføre de nødvendige undersøgelser i de kommende måneder, der vil sætte os i stand til at gå endnu mere ind i dette projekt. Det er ikke kun et spørgsmål, som har økonomisk betydning, men også direkte betydning for uddybningen af de transatlantiske forbindelser.
I den forbindelse forholder det sig dog også således, at mit udvalg - i modsætning til det ledende udvalg - egentlig mener, at vi bør modtage Kommissionens forhandlingsresultater i spørgsmålet om flytrafikken positivt, således at det i disse tider ikke kommer til at betyde forringelser for de mennesker, som rejser frem og tilbage, og at vi derfor også bør tilstræbe en praktisk indfaldsvinkel her, for på denne måde at styrke forbindelserne, og det også i terrorismens tidsalder. 
Formanden.
   - Jeg har modtaget et beslutningsforslag(1), jf. forretningsordenens artikel 37, stk. 2.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.00. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om:
- Rådets og Kommissionens redegørelser om situationen i Pakistan
og
- betænkning (A5-0275/2004) af Brok for Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik om forslag til Rådets afgørelse om undertegnelse af samarbejdsaftalen mellem Det Europæiske Fællesskab og Den Islamiske Republik Pakistan.
Roche,
    Hr. formand, jeg bliver mindet om en lejlighed, hvor en garvet politiker fra Irland blev beskrevet på en meget lidt smigrende måde, fordi han hele tiden rejste og satte sig for at tage ordet. Jeg vil ikke gå længere ind i citatet, men man kan spørge mig om det privat senere!
Jeg vil gerne takke Parlamentet for denne mulighed for at tale om situationen i Pakistan. Jeg ved, at det er et spørgsmål, der er delte og meget forskellige meninger om. Rådet betragter det som af vital betydning, at EU fortsat styrker sine forbindelser med Pakistan. Det er en opfattelse, som Pakistan deler.
Et tættere forhold mellem EU og Pakistan er ikke kun vigtigt rent bilateralt. Det er også vigtigt i betragtning af Pakistans regionale rolle i det sydlige Asien. Derfor er jeg glad for at notere mig, at Parlamentets Udvalg om Udenrigsanliggender - og jeg ser, at hr. Brok er til stede for at forelægge deres synspunkter - i sidste uge godkendte indgåelsen af en tredjegenerationsaftale med Pakistan, og at Parlamentet som følge deraf har fået forelagt et beslutningsforslag herom, som der skal stemmes om senere.
Parlamentet er opmærksomt på, at Rådet er af den opfattelse, at aftalen er et vigtigt element i opbygningen af et forbedret forhold til Pakistan. I et sådant forhold kan Pakistan vise sin interesse for at respektere, beskytte og fremme menneskerettighederne og de demokratiske principper, som de afspejler sig i den universelle erklæring om menneskerettigheder og er indeholdt i artikel 1 i aftalen.
Vi ved alle, at der stadig er grund til alvorlig bekymring for menneskerettighederne og de demokratiske principper i Pakistan. Disse bekymringer er faktisk skitseret i beslutningsforslaget og erkendes i udvalgets arbejde. Jeg kan godt forstå, at udvalget behøvede tid til omhyggeligt at veje det positive mod det negative i dette spørgsmål, og vil gerne over for udvalgets medlemmer og i særdeleshed over for formanden, hr. Brok, og ordføreren, hr. Cushnahan, give udtryk for min påskønnelse af det arbejde, de har gjort på dette område. Jeg kan forsikre Parlamentet om, at Rådet er fuldt ud opmærksomt på den bekymring, der er kommet til udtryk i udvalget, og tager den meget alvorligt.
I slutningen af februar i år gav den irske udenrigsminister, Brian Cowen, som rådsformand udtryk for sin bekymring over for præsident Musharraf og Pakistans udenrigsminister, da EU's ministertrojka besøgte Islamabad. De veldokumenterede afsløringer af dr. Khan og spredningen af kernevåbenteknologi tog man også fat på. EU's ministertrojka gav udtryk for alvorlig bekymring over disse afsløringer. På sin side forsikrede den pakistanske regering EU om, at disse afsløringer fortsat vil blive undersøgt til bunds. Formandskabet håber, at denne undersøgelse bliver grundig og troværdig. EU vil fortsat fokusere på problemet.
Der er andre politiske spørgsmål, som giver anledning til alvorlig bekymring. Situationen i parlamentet, hvor udvalgssystemet endnu ikke er fuldt ud etableret, er langtfra ideel. Desuden blev hr. Hashmi, formand for alliancen til genindførelse af demokrati, den 13. april idømt i alt 23 års fængsel for, hvad de pakistanske myndigheder kaldte (opfordring til hæren om at begå mytteri). EU har gjort og vil fortsat over for de pakistanske myndigheder gøre opmærksom på sin bekymring over disse problemer og de følger, de kan få for fremtidige forbindelser mellem EU og Pakistan.
Der er også de religiøse mindretals stilling og forholdene for journalister, der er blevet udsat for begrænsning af ytringsfriheden, arbitrære anholdelser og det, der er værre. Vi er bekymrede over disse spørgsmål. Ikke desto mindre må vi på den positive side notere os, at tredjegenerationssamarbejdsaftalen vil styrke den platform, hvorfra EU på højeste plan over for de pakistanske myndigheder kan give udtryk for, hvor vigtig den anser sit forhold til Pakistan for at være, og som en del af dette forhold give udtryk for vores bekymring for menneskerettighederne, demokratiseringen, ikke-spredningen og andre afgørende spørgsmål.
Jeg vil også nævne, at indgåelsen af tredjegenerationsaftalen baner vejen for øjeblikkelig afslutning af de tekniske forhandlinger, der allerede er i gang mellem Kommissionen og Pakistan om tilbagesendelsesaftalen. Det er vigtigt at notere sig, at der har været et antal andre positive udviklinger. Under ministertrojkaens besøg i Islamabad gav EU udtryk for sin glæde over den meget vigtige aftale, som Pakistan og Indien lige havde indgået om formen for en kompliceret dialog mellem de to naboer, herunder spørgsmålet om Jammu og Kashmir. Det er i regionens interesse og af interesse for EU og det internationale samfund i almindelighed, at sådanne positive udviklinger bliver støttet og opmuntret.
Hr. Musharrafs vilje til at bekæmpe terrorismen er også noget, man bør glæde sig over. Det understreger Pakistans afgørende regionale rolle, som har indflydelse på situationen i Afghanistan og den spirende demokratiske proces, der foregår der.
Jeg vil også igen i en positiv ånd påpege, at der er sket betydningsfulde fremskridt med hensyn til spørgsmålet om siden vores sidste møde. I forlængelse af positive initiativer fra de pakistanske myndigheders side som reaktion på gentagne europæiske forestillinger er alle otte blevet frigivet og er nu vendt hjem. Jeg er sikker på, at de ærede medlemmer vil glæde sig over denne udvikling, ligesom formandskabet gør det. Jeg er også sikker på, at de vil føle en vis tilfredshed, fordi den årvågenhed og opmærksomhed, Parlamentet har udvist i denne sag, har været nyttig.
For at opsummere, mener Rådet, at selv om der fortsat er ting, der giver anledning til bekymring med hensyn til Pakistan, må EU engagere sig i forholdet til Pakistan på disse områder i stedet for at isolere landet. Rådet vil fortsat arbejde hen imod en beslutning om de bekymrende forhold, der står tilbage - en bekymring, der deles af Parlamentet - til gavn for Pakistan, regionen og Unionen og, vigtigst af alt, til gavn for freden i det internationale samfund. 
Patten,
   Hr. formand, jeg glæder mig over afstemningen i Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik ved dets møde den 14. april om at anbefale godkendelse af tredjegenerationssamarbejdsaftalen med Pakistan. Jeg er helt klar over, at dette blev vedtaget med et meget lille flertal, og at det for mange udvalgsmedlemmers vedkommende ikke var en beslutning, det var let at træffe. Jeg respekterer i høj grad det principielle standpunkt, som ordføreren indtog under de forhandlinger, der har fundet sted i Parlamentet. Jeg er kommet til at sætte pris på min ærede ven som en ven af demokratiet og af menneskerettighederne i Asien, og han har gjort et fremragende arbejde som EU's ledende valgobservatør i Pakistan og Sri Lanka.
Selv om jeg sympatiserer med mange af ordførerens opfattelser, kunne jeg ikke støtte ham i hans anbefaling af at holde aftalen tilbage. Det er, fordi jeg føler, at vi alt i alt bør betragte denne aftale som en mulighed for at engagere os positivt med Pakistan som en vigtig partner i en følsom region. Jeg håber derfor, at Parlamentet, når det stemmer, vil kunne tilslutte sig Udenrigsudvalgets anbefaling af, at man indgår denne aftale.
Måske skulle jeg gentage, hvorfor Kommissionen fortsat støtter ikrafttrædelsen af denne tredjegenerationssamarbejdsaftale. Først og fremmest giver den ved hjælp af artikel 1 mulighed for at gå mere grundigt i clinch med Pakistan vedrørende kritiske spørgsmål om menneskerettigheder og demokrati. For det andet giver denne aftale os et bedre grundlag for at tage fat på udfordringer på flere afgørende områder, herunder grundskole, handel og institutionelle forbindelser. Sidst men ikke mindst åbner aftalen mulighed for at engagere Pakistan på nye områder, der ikke tidligere har været dækket, såsom regionalt samarbejde, hvidvask af penge samt energi.
Vi betragter den udvikling, der har fundet sted i den seneste tid, som en styrkelse af vores position, der er at gå ind for en indgåelse af denne aftale, i særdeleshed de opmuntrende bestræbelser for forsoning med Indien, såvel som den indre politiske udvikling i Pakistan. Som følge af disse initiativer har der været en bemærkelsesværdig optøning af Pakistans internationale relationer. F.eks. er der nu noget, der tyder på, at Pakistan igen kan blive optaget som fuldt medlem af Commonwealth, når tiden er inde.
Det glæder mig også at se, at søfolkene på , herunder styrmanden, nu er blevet frigivet og er vendt hjem til Grækenland og Filippinerne. Jeg ved, at mange medlemmer af Parlamentet har interesseret sig stærkt og personligt for denne sag. Jeg har selv gentagne gange rejst den over for hr. Kasuri, da jeg mødte ham sidste gang i Berlin den 31. marts, men jeg har også rejst spørgsmålet ved en række andre lejligheder. Løsladelsen af de pågældende er virkelig en meget glædelig udvikling. Vi kan endelig slå en streg over hele denne yderst uheldige episode og lade sagsøgere og forsikringsfolk klare de resterende problemer.
Men jeg vil være den sidste til at sige, at demokratiet i Pakistan er i fin form. Drøftelsen af denne aftale har på meget nyttig vis understreget de mange områder, der giver anledning til bekymring i vores forhold - bekymringer, som udmærket afspejles i det beslutningsforslag, som Parlamentet har fået forelagt vedrørende menneskerettighedssituationen og demokratiet i Pakistan. I denne forbindelse vil Kommissionen glæde sig over enhver form for vejledning, som Parlamentet måtte have lyst til at tilbyde, i særdeleshed inden for de afgørende områder demokratisering og menneskerettigheder.
Jeg er naturligvis opmærksom på rapporter om, at general Musharraf stadig kan være i tvivl om, hvorvidt han skal aflægge sin soldateruniform ved årets udgang. I denne forbindelse er det nyttigt, at informationsministeren på præsidentens vegne har bekræftet, at han vil stå ved sit første løfte. Ethvert andet resultat ville næppe styrke tilliden til den konstitutionelle proces i Pakistan. Pakistan har brug for at komme over den opfattelse, at den reelle magt ligger hos præsidenten snarere end hos det valgte parlament og den civile regering. Men under mine personlige besøg i Pakistan er jeg altid blevet opmuntret af det civile samfunds styrke i dette land, og jeg er forsat overbevist om, at det er en styrke, som landet vil være i stand til at bygge på i fremtiden. Jeg vil gerne tilslutte mig, hvad hr. Roche for nylig har sagt om dommen over Javed Hashmi, formand for alliancen til genindførelse af demokrati. Jeg kan forsikre Parlamentet om, at vi fortsat vil overvåge hans sag meget nøje og forfølge den stærkt i vores dialog med den pakistanske regering.
Med hensyn til den generelle menneskerettighedssituation i Pakistan har der været en vis positiv udvikling, såsom vedtagelsen af en forordning om et ungdomsretssystem, men adskillige alvorlige bekymringer står tilbage, herunder blasfemilovgivningen, vold mod kvinder, anvendelse af dødsstraf og forekomsten af børnearbejde. Pakistan er et fokusland under Det Europæiske Initiativ for Demokrati og Menneskerettigheder, og Kommissionen forsøger aktivt at tage fat på nogle af disse spørgsmål.
Denne opsummering viser, at problemerne og udfordringerne i Pakistan er mangfoldige, men der sker også fremskridt og positiv udvikling. Det er vurderingen af denne balance, der gør det muligt for mig at fortsætte med at tro, at en tættere dialog og samarbejde inden for det strukturerede format, som en tredjegenerationssamarbejdsaftale vil åbne op for, er EU's bedste mulighed for at forøge sin evne til at hjælpe Pakistan til at håndtere følsomme spørgsmål, herunder menneskerettighederne, ikke-spredning og antiterrorisme.
For at opsummere anerkender jeg styrken i opfattelsen hos visse kolleger, der gerne vil holde denne aftale på is. Jeg mener selv, at vi bør gå videre med aftalen, og jeg håber, at vi, når vi gør dette, vil blive i stand til fortsat at udvise en aktiv interesse for udviklingen af menneskerettigheder og demokrati i et land, som er vigtigt for os alle. 
Brok (PPE-DE ),
   Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, jeg kan tilslutte mig det, som de forrige talere sagde, for det er et af de tilfælde, hvor man er nødsaget til at foretage en afvejning. Det er et af de tilfælde, hvor man kan sige, at glasset er halvfuldt eller halvtomt, og hvor det altså kan retfærdiggøres at komme frem til forskellige konklusioner, uden at man kan bebrejde en eller anden noget. For jeg mener rent faktisk, at det, som hr. Cushnahan har fremført her i månedsvis, og det, der står i hans beslutningsforslag, rammer nogle kritiske punkter, som skal påtales over for Pakistan. Der er ikke nogen tvivl om, at demokratiet, retstatsligheden, overholdelsen af menneskerettighederne og kvinders rettigheder ikke er fuldt udviklet, således som man havde forventet ved udarbejdelsen af FN's universielle menneskerettighedskonvention.
Derfor er det sikkert rigtigt og nødvendigt, at denne tredjegenerationssamarbejdsaftale også udnyttes på en sådan måde, at Rådet, Kommissionen og Parlamentet kan samarbejde om kontrollen af det videre forløb. En anden model kunne være, at Kommissionen, Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik samt Parlamentet regelmæssigt aflægger rapport om, hvordan udviklingen forløber på disse principielle områder af den menneskelige sameksistens, for således på en sømmelig måde at få skred i processen, som den pakistanske præsident også bebudede.
Vi må imidlertid indrømme, at der er gjort fremskridt, selv om de er utilstrækkelige. Men det må dog især stå klart for enhver, at i en af de største konflikter, som den vestlige civilisation har oplevet, støtter Pakistan helt klart den side, som bekæmper terrorismen, og at Pakistans holdning i denne konflikt, som vedrører Irak og Afghanistan, har overordentlig stor betydning med henblik på at få et samarbejde i stand og dermed forhindre en konfrontation.
Vi ved godt, at der ofte er begået fejl og foretaget fejlvurderinger fra EU's side. Vi ved også godt, at både USA og Pakistan har indtaget holdninger med hensyn til Taleban, som vi i dag ville betragte som ukloge. Men vi må indse, at det efter den 11. september ikke havde kunnet lykkes at opnå fremskridt uden hjælp fra nabolande som f.eks. Afghanistan og andre lande, herunder Pakistan. Derfor anser jeg ratifikationen af aftalen for at være nødvendig, således at der kan banes vej for, at Rådet kan træffe en beslutning herom, og således at Kommissionen kan anvende sine instrumenter i overensstemmelse hermed, men der skal imidlertid altid tages udgangspunkt i de holdninger, som kommer til udtryk i Cushnahan-beslutningsforslaget. Det skal ske for at sikre en reel udvikling her, som medfører fremskridt.
Hr. Patten sagde afslutningsvis, at han i det store og hele går ind for denne aftale. Efter min opfattelse skal dette "i det store og hele" vurderes løbende i de kommende måneder og år, således at det beslutningsforslag, som vi forhåbentlig vil vedtage med fremskridtet for øje, også fortsat kan retfærdiggøres. Jeg vil gerne endnu en gang invitere Rådet og Kommissionen til at samarbejde med Parlamentet om dette fælles projekt, som er et mønsterprojekt, der sigter mod at forbedre de indbyrdes relationer, men samtidig også mod at udnytte gennemførelsen af menneskerettighederne. 
Ludford (ELDR )
   Hr. formand, mit udvalgs udtalelse gik ud på, at samarbejdsaftalen skulle godkendes på betingelse af, at bestemmelsen om menneskerettigheder blev håndhævet. Det ville betyde, at vi virkelig overvåger respekten for rettigheder såsom tale- og religionsfrihed og griber ind, når der sker overtrædelser. EU har ikke altid udnyttet disse muligheder fuldt ud, og Parlamentet bør presse hårdere på i fremtiden.
Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder er opmærksom på den mangelfulde tilstand, demokrati og menneskerettigheder befinder sig i i Pakistan. Vi er oprørte over diskriminationen og volden mod kvinder, over den fortsatte dødsstraf og forfølgelsen af mindretal, især religiøse og nationale mindretal. Hærens rolle er uacceptabel, og efterretningsvæsenet er alt for magtfuldt. Men der er større sandsynlighed for, at denne situation vil blive forbedret, hvis vi er engagerede i den dialog, som denne aftale vil skabe, og som sætter os i stand til at støtte de kræfter, der arbejder for fremskridt og modernisering.
Den pakistanske diaspora i Europa, som er særlig talrig i Det Forenede Kongerige, kan spille en meget vigtig rolle ved at viderebringe budskabet om menneskerettighederne. Det er mit indtryk, at de ønsker, at vi skal indgå denne aftale. De har ret. 
Sandbæk (EDD )
   Jeg ville ønske, at jeg kunne dele Rådets og Kommissionens optimistiske opfattelse af, at Pakistan snart vil vise, at det går ind for demokrati og menneskerettigheder. Jeg finder det mere sandsynligt, at Pakistan vil citere artikel 1 i aftalen, hvor der står, at respekt for menneskerettighederne og demokratiske principper understøtter Pakistans indenrigspolitik og udgør en væsentlig del af aftalen. Med andre ord har vi nu legitimeret Pakistans nuværende opførsel.
Udvalget om Udvikling og Samarbejde har derfor anmodet Kommissionen om at foretage en vurdering af menneskerettighedssituationen efter et års forløb. Jeg vil gerne spørge hr. Patten, om Kommissionen er parat til at gøre dette og også, hvis situationen ikke er bedre om et år, da at drage konsekvenserne. 
Cushnahan (PPE-DE ).
   - Rådet og Kommissionen bedrager desværre ved deres beslutning om at opgive menneskerettigheds- og demokratibestemmelsen i tredjegenerationsaftalen med Pakistan dem i Pakistan - særlig i det civile samfund - der risikerer deres personlige sikkerhed hver dag for at forsvare disse principper. Dette bedrag sker på grund af en kombination af urimelige geopolitiske årsager og for de 30 sølvpenge i handelsfordele, som visse medlemsstater sætter så stor pris på.
Jeg har i dag hørt hr. Roche, hr. Patten og baronesse Ludford, der har argumenteret for, at dialogen om menneskerettighederne vil blive styrket. Spørg dem, der bliver forfulgt og fængslet i Kina, Nordkorea og Usbekistan, hvor der allerede formodes at finde en forstærket dialog sted om menneskerettighederne, om det har hjulpet dem. Lad mig minde Dem om, at når det gælder Usbekistan, lod Parlamentet sig presse til at ratificere en lignende aftale i 1999, og siden da er menneskerettighedssituationen blevet endnu værre.
Den virkelige grund til, at vi bliver bedt om at godkende aftalen, er pres fra USA og Det Forenede Kongerige som følge af det øjeblikkelige rod i Irak, der skyldes en krig, som aldrig burde være udkæmpet uden godkendelse fra FN. Er der nogen, der tror, at det vil hjælpe på situationen i Irak at opgive demokratiske rettigheder og menneskerettigheder for befolkningen i Pakistan? I stedet vil vi nære arrogancen hos præsidenten for en enerådende magt og en underdanig premierminister fra Det Forenede Kongerige og støtte deres fejltagelse, som i øjeblikket bliver gentaget i Mellemøsten med stor sandsynlighed for katastrofale konsekvenser!
Jeg må spørge mine kolleger i Parlamentet, om vi skal være Rådets og Kommissionens lakajer, eller om vi vil være en demokratisk stemme for Europas befolkning, der forsvarer frihed og menneskerettigheder og giver håb til de undertrykte rundt om i verden? Hvis vi ratificerer denne aftale, opgiver vi denne rolle til fordel for at bibringe et halvmilitært styre politisk legitimitet, selv om det fortsat krænker demokratiet og overtræder menneskerettighederne og tillader, at atomhemmeligheder bliver solgt til slyngelstater.
Jeg spørger medlemmerne af Parlamentet: Hvor står De i denne sag? 
Swoboda (PSE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, jeg nærer dyb respekt for hr. Cushnahans engagement, og der er mange i min gruppe, som er enige i hans argumentation. Jeg har også stor forståelse herfor, men mener, at vi, der måske har et andet syn på det, ikke bliver styret eller vejledt af hverken Rådet eller Kommissionen eller af USA eller Storbritannien. Det er i det hele taget sjældent, at de ligger på linje holdningsmæssigt. 
Det forholder sig rent faktisk sådan, som kommissæren og rådsformanden sagde. Det er ikke et valg mellem sort og hvidt, men snarere mellem forskellige gråschatteringer. Det er en kendsgerning, at Pakistan er og skal være en vigtig partner i udviklingen af hele regionen. Som jeg ser det, har der i de seneste måneder været fremskridt at spore i Pakistans holdning til Afghanistan, til Taleban-situationen, men også til Kashmir og med hensyn til demokrati og menneskerettigheder. Men jeg må give hr. Cushnahan og alle dem ret, som siger, at det er alt for lidt, og at der skal gøres meget mere for at få Pakistan ud af denne isolation i retning af mere demokrati og menneskerettigheder. Og jeg er enig med alle dem, som siger, at en sådan aftale skal udgøre grundlaget for at føre en intensiv dialog - i dette tilfælde med Pakistan - og tilskynde pakistanerne til at gøre yderligere fremskridt.
Kære hr. Cushnahan, jeg forstår overhovedet ikke, hvorfor vi ikke eventuelt her og der - på det seneste er det sågar blevet drøftet med Israel - kan insistere på at få ophævet lignende aftaler, hvis de afgivne løfter ikke overholdes. Efter at have overvejet fordele og ulemper mener jeg fuldt og helt - og jeg er fuldkommen enig med Dem i, at der er mange ulemper - at man kan argumentere for at vedtage denne aftale på baggrund af det beslutningsforslag, som hr. Brok udførligt beskrev, og som De også har underskrevet. Jeg er den første, som giver min mening til kende, og som på vegne af min gruppe går ind for en ophævelse af denne aftale, hvis man ikke fortsætter og fuldfører den fremskridtsproces, som man nu har påbegyndt.
Set i det lys mener jeg, at de her fremførte argumenter holder vand, og min gruppe anbefaler, at man stemmer for. Jeg respekterer imidlertid alle dem, der har en anden holdning hertil og som af samvittighedsgrunde må stemme anderledes, for menneskerettighedssituationen er stadig lige utilfredsstillende og skal forbedres radikalt. 

Gahrton (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance er stort set enige med hr. Cushnahan. Naturligvis er det en afvejning, som hr. Brok sagde. Der sker også positive ting i Pakistan, ikke mindst fredsforhandlingerne med Indien, som er uhyre vigtige, og som bør få vores totale støtte. Er det ikke lidt mærkeligt, at når vi foretager sådanne afvejninger, slutter det næsten altid med, at de kommercielle, handelspolitiske aspekter vejer tungere end de meget tydelige principper om menneskerettigheder, som vi har skrevet ind i vores aftaler? Hvad er det for ordspil med at have menneskerettighedsklausuler i aftaler med andre lande, hvis vi altid foretager afvejninger, som ender med, at vi ikke bryder os om menneskerettighedsklausulerne uden at lade andre, frem for alt økonomiske, interesser veje tungere?
Det fører til, at vi udhuler respekten for vores egne høje principper. Det er den afvejning, som gør, at vi i Verts/ALE-Gruppen synes, at det er indlysende, at vi skal sige nej til denne aftale nu. Vi håber, at Pakistan forstår det signal og træffer foranstaltninger, som gør, at vi meget snart kan sige ja i stedet for nej. Jeg ville gerne have sagt ja, men det er desværre ikke muligt, hvis vi skal holde på vores principper om menneskerettigheder. 
Ford (PSE ).
   - Hr. formand, jeg havde den ære at være medlem af delegationen til Pakistans besøg på den pakistanske side af kontrollinjen i Kashmir i december. Under dette delegationsmøde havde vi mulighed for at møde præsidenten, hr. Musharraf, og jeg var meget imponeret over hans engagement i at gennemføre et freds- og forsoningsprogram i forhold til Indien. Det ser for første gang ud, som om begge parter er parat til at tænke, hvad der tidligere har været utænkeligt, og finde en løsning drevet af den økonomiske virkning på deres respektive økonomier af en fortsat konflikt - en konflikt, der har plaget verden de sidste 50 år.
Ikke desto mindre er der stadig enorme problemer i Pakistan med hensyn til menneskerettigheder, demokrati og spredning af atomvåben. Kollegerne har fortalt os om behandlingen af kristne og ahmadiyya-muslimske mindretal, kvindernes situation, det yderst tvivlsomme valgresultat, som hr. Cushnahan observerede, og fængslingen af medlemmer af oppositionen som Javed Hashmi. Jeg kan derfor erklære mig enig med mine kolleger med hensyn til disse punkter.
Sidste år tilføjede hr. Tannock og jeg til vores beslutningsforslag om Nordkorea, at Pakistan havde leveret planer til et program for teknologi til høj berigelse af uran til Nordkorea til fremstilling af atomvåben. På det tidspunkt blev vi skarpt angrebet af den pakistanske regering, og da jeg rejste spørgsmålet over for udenrigsminister Kasuri i december, fik jeg at vide, at nordkoreanerne ikke behøvede nogen hjælp - de var særdeles avancerede med hensyn til atomvåbenteknologi, herunder miniaturisering. Hvad enten de behøvede hjælpen eller ej, er det nu klart, at de fik den.
Nu opstår der nye spørgsmål om atomforsøgene den 30. maj 1998 i Baluchistan, der ser ud, som om det kunne have været en fælles afprøvning af et plutoniumvåben for Pakistan og Nordkorea. Da jeg rejste dette spørgsmål over for den pakistanske ambassadør, som besøgte mig i denne uge, sagde han, at de samarbejdede med De Forenede Stater. Det er ikke godt nok. Vi i EU ønsker samarbejde og også at blive holdt underrettet. Men til trods for det vil jeg støtte denne tredjegenerationssamarbejdsaftale. Vi vil holde nøje øje med yderligere fremskridt omkring menneskerettighederne i Pakistan. 
Schröder, Jürgen (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, jeg mener, at det, som hr. Cushnahan sagde, selvfølgelig er meget troværdigt, men det handler ikke om, hvorvidt vi føler os som marionetter - for det er vi efter min opfattelse ikke - og det handler heller ikke om, at vi skal prioritere kommercielle spørgsmål, som hr. Gahrton var inde på. Det handler om noget helt andet. Det handler om det, som hr. Patten sagde i forbindelse med Mellemøsten i formiddags, nemlig at undgå civilisationens sammenbrud. Det handler om, at vi som europæere udfører det, der er den primære opgave for vores samtid og i vores verden, idet vi går ind for en interkulturel dialog. I den sammenhæng spiller Pakistan helt klart - med alle de begrænsninger, der blev anført her - en positiv rolle.
Spørgsmålet er nemlig, hvem der er vores partnere. Nordkorea er ikke nogen partner, men Pakistan er en partner i kampen mod den internationale terrorisme, og koalitionen mod den internationale terrorisme er selvfølgelig væsentlig større end den koalition af stater, som i øjeblikket kæmper mod terrorismen dér og mod regimet. Koalitionen mod den internationale terrorisme omfatter Tyskland, Frankrig, Rusland og flere andre lande. Pakistan er imidlertid ikke blandt dem. Derfor mener jeg, at tredjegenerationsaftalen ubetinget bør afsluttes. 
Guy-Quint (PSE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, demokratierne har nogle få våben, men når de afviser at bruge dem, mister de deres sjæl. Den måde, de har behandlet kvindernes status i Afghanistan på, skal være en lærestreg.
Vi har i dag fået en aftale mellem EU og Pakistan til behandling, som ikke har nogen direkte finansiel betydning, da Det Europæiske Fællesskab i februar undertegnede en teknisk samarbejdsaftale med Pakistan for 5 millioner euro. Den foreliggende aftales hoveddimension er således politisk. Alle er klar over den geostrategiske rolle, som Pakistan spiller, da landet grænser op til Afghanistan og Indien. Alle er klar over det bidrag, landet har ydet til den antiterroristiske koalition, amerikanerne dannede dagen efter attentaterne den 11. september 2001. Intet af alt dette kan imidlertid berettige vores støtte til et land, hvor den siddende magt er kommet til magten efter et militært statskup, hvor de seneste valg er blevet afholdt under forhold, der er blevet anmeldt af vores observatører, og har medført indførelse af en koalition mellem præsident Musharrafs tilhængere og de fundamentalistiske islamiske religiøse partier, der ikke skjuler deres støtte til bin Laden.
Præsident Musharraf har netop vedtaget et ændringsforslag, som giver hæren større magt. Den primære modstander Benazir Bhutto har fortsat ikke lov til at opholde sig i landet, og hendes mand har siddet i fængsel i fem år. Vi undervurderer ikke de tegn på opblødning, der er blevet opnået under amerikansk pres i forbindelserne med Kashmir, men vi konstaterer, at der endnu ikke er sket noget i praksis. Vi europæiske demokrater kan ikke begræde Aung San Suu Kyis skæbne i Burma hver dag og på samme tid undertegne en sådan aftale uden at føle os ilde til mode. Af alle disse grunde anmoder jeg på vegne af den franske socialistiske delegation indtrængende om, at denne aftale henvises til fornyet udvalgsbehandling. 
Howitt (PSE ).
   - Hr. formand, i tre år har Parlamentet blokeret for associeringsaftalen med Pakistan for at tilskynde dette land til at vende tilbage til demokrati og overholdelse af menneskerettighederne. Hvis vi ønsker at opretholde denne tilskyndelse og ikke forkaste de virkelige fremskridt, der er sket, er det på tide nu at støtte en ratifikation.
Jeg benægter ikke, at der stadig er dyb bekymring i relation til ytringsfrihed, religiøs diskrimination og behandling af kvinder. Parlamentet hverken kan eller vil retfærdiggøre nogen overtrædelse af menneskerettighederne under påskud af krigen mod terror. Jeg respekterer i særdeleshed hr. Cushnahan og hans oprigtighed, selv om jeg beklager, at han har valgt at foretage et personligt angreb på den britiske premierminister her til eftermiddag.
Men jeg når til en anden konklusion, der ikke benægter, at det 17. ændringsforslag til forfatningen udgør en tilbagevenden til demokratiet, at præsident Musharraf støtter forslaget om Hudood-reglerne og indgriben mod de såkaldte æresdrab, at hr. Hashmi blev dømt af en uafhængig domstol, at han vil appellere og at appellen til en højere retsinstans mod eksil fra hans egen partileders side for nylig fik succes. Vi kan ikke benægte, at spredningen af atomvåben bliver offentliggjort og standset, og at de græske søfolk er blevet tilbagesendt til deres eget land, eller at præsidenten endnu en gang har bekræftet, at han vil ophøre med at være leder af hæren.
Jeg vil gerne have, at menneskerettighedsbestemmelsen skal være en mere effektiv del af vores associeringsaftaler, men det ønsker jeg også i relation til de aftaler, der eksisterer i dag med Rusland, Kasakhstan, Usbekistan, Marokko, Tunesien, Algeriet og Israel.
En nejstemme mod Pakistan kunne føre til, at Parlamentet blev anklaget for dobbeltmoral. Når Pakistan sammen med Indien har været modig og visionær nok til at genoptage de forhandlinger, der førte landene tilbage fra randen af krig, er et signal om positiv støtte fra Europa det eneste retfærdige og passende svar. 
Tannock (PPE-DE ).
   - Hr. formand, tidligere har jeg i lang tid kritiseret Den Islamiske Republik Pakistan, når det gælder overtrædelser af menneskerettighederne, i særdeleshed den igangværende forfølgelse af mindretal bestående af kristne og ahmadiyya-muslimer, landets ambivalente og lunkne samarbejde i kampen mod islamisk terrorisme, der har ført til destabilisering af Afghanistan ved at hjælpe Taleban-styrker til at omgruppere sig, den igangværende jihad-infiltration over kontrollinjen ind i det indiske Kashmir, og - som hr. Ford sagde - hvad der er vigtigst, Pakistans eksport af atomteknologi til slyngelstater som Nordkorea og tidligere terroriststøttende lande som Iran og Libyen, hvilket truer den globale sikkerhed.
Ikke desto mindre støtter jeg handelsaftalen, da jeg må erkende, at Pakistan i den senere tid har taget nogle opmuntrende initiativer omkring menneskerettigheder, herunder kvinders rettigheder, som fortjener anerkendelse og belønning. Desuden er jeg som ven af Indien, der historisk er Pakistans gigantiske nabo og fjende, opmuntret ved den fredelige tilnærmelse, som adskillige tillidsskabende foranstaltninger vidner om, mest synligt og for meget nylig den succesrige cricketturnering.
For kun tre år siden var de to lande på randen af en atomkrig. Indien er i dag midt i et valg, som en vejviser for demokrati og velstand. Landets vækstrate er nu højere end Kinas, og det ønsker ikke, at Pakistan skal lide økonomisk.
Den kampagne, der for nylig har fundet sted i Waziristan, viser Islamabads hensigt om at føre krig mod al-Qaedas fæstninger i stammeterritorier, som historisk har været områder, hvor præsident Musharrafs regering ikke har haft adgang, men han har nu presset stammelederne til at fange militante islamister.
Måske bør menneskerettighedsbestemmelserne ikke være med i handelsaftalerne, da det tjener til at forplumre tingene, men burde i stedet knyttes sammen med modtagelse af hjælp. Eller er det sådan, at EU holder op med at handle med Rusland, Kina, Usbekistan eller Iran, for at nævne et par eksempler på lande, der har problemer med menneskerettighederne? Det er klart, at det er noget, som bør gøres til genstand for en anden forhandling, men i mellemtiden må vi støtte denne aftale. 
Roche,
    Hr. formand, jeg vil gerne takke medlemmerne for deres kommentarer. Et stabilt og demokratisk Pakistan vil have en gavnlig indflydelse på regionen, i særdeleshed i forbindelse med nabolandet Afghanistan. Der er fordele ved det, der er foreslået. Jeg forstår fuldt ud den lidenskab, som hr. Cushnahan har tilført forhandlingen, men jeg forstår ikke sprogbrugen. Det er ikke en god strategi at portrættere dem, der er uenige med en, som folk, der sælger ud af principperne eller er i lommen på andre. Måske vil han overveje disse ord igen, når han får mulighed for det. Man kan have en principiel holdning, og man kan også være pragmatisk. Det ene udelukker ikke det andet.
Ikke desto mindre komplimenterer jeg også hr. Cushnahan for det arbejde, han har gjort, og hr. Brok som formand for hans og hans udvalgs arbejde. Indgåelsen af aftalen vil hjælpe EU til bedre at engagere sig med Pakistan omkring netop de spørgsmål, hr. Cushnahan berører, de spørgsmål, hvor vi ønsker forandringer. Måske har den sidste taler ret, når han antyder, at menneskerettighedsspørgsmålene og spørgsmål omkring demokrati bør holdes helt ude af handelsaftalerne, måske ikke.
En række andre deltagere i forhandlingen har sagt ting, som jeg bestemt er enig i. Hr. Ford antydede klart, at der er noget at være bekymret over, og at han fuldt ud forstår, hvad denne bekymring består i, men sagde så videre, at selv han som et medlem, der er tæt på problemet, stadig kan støtte den holdning, som Udvalget om Udenrigsanliggender har indtaget, og som er den, der vil blive stemt om med hensyn til tredjegenerationsaftalen.
Hr. Schröder demonstrerede igen logikken i støtte til en tredjegenerationsaftale i sit indlæg, og det samme gjorde hr. Howitt, der afspejlede samme synspunkt og igen illustrerede farerne ved at indtage det standpunkt, at hvert problem er enten sort eller hvidt.
Jeg har i høj grad taget hr. Broks bemærkninger til mig. Jeg håber bare, at Rådet og Kommissionen vil bevare en sans for balance, hvis tredjegenerationsaftalen bliver ratificeret. Jeg tror, Elmar Brok har ret i sit synspunkt, som er velafbalanceret. Det giver os et grundlag for at gå i clinch med pakistanerne. Formandskabet vil ikke tabe den kendsgerning af syne, at der stadig er mange alvorlige negative spørgsmål i forbindelse med Pakistan, og vi vil bestemt søge at sikre, at Unionen fortsat lægger pres på de pakistanske myndigheder, så længe Irland har formandskabet. Desuden er jeg slet ikke i tvivl om, at dette også vil være den holdning, som kommende formandskaber vil indtage.
Endnu en gang vil jeg gerne takke Dem, hr. formand, og jeg vil gerne takke Parlamentet. 
Patten,
    Hr. formand, der har været nogle vældig gode og lidenskabelige indlæg i denne forhandling, hvilket viser, i hvilken grad de ærede medlemmer har tænkt omhyggeligt over spørgsmålene og har afvejet de argumenter, som hr. Cushnahan, hr. Howitt og andre har fremført.
Jeg vil sige til hr. Cushnahan, der holdt en flammende tale, som afspejler hans eget lidenskabelige engagement i demokratiet, at det kom som lidt af en overraskelse for mig at blive beskrevet som Washingtons og Londons lakaj. Det vil forbedre min troværdighed i visse dele af Parlamentet, men enhver, der var til stede i salen her til formiddag, vil finde, at det er en lidt sær beskrivelse af Deres ærbødige tjener. I krig og kærlighed gælder alle kneb, og jeg erkender, at det ærede medlems tale, som jeg sagde, afspejlede den lidenskab, han føler i dette spørgsmål.
Der blev stillet et direkte spørgsmål til mig, og den, som stillede spørgsmålet, er blevet tilbage for at høre svaret, hvilket er beundringsværdigt, for sådan er det ikke altid. Jeg er ikke parat til at gå med til en procedure vedrørende denne aftale, som vi ikke anvender på nogen anden - selv om jeg forstår vigtigheden af problemet - men jeg noterer mig, at aftalen selv indeholder en suspensionsbestemmelse, som begge parter kan påberåbe sig, hvis et væsentligt element i aftalen bliver krænket. Artikel 1 i aftalen om menneskerettigheder og demokratiske principper er et sådant essentielt element. Kommissionen er helt klar over, at det kræver konstant overvågning, og det sker faktisk allerede. Der er en EU-arbejdsgruppe vedrørende menneskerettigheder i Islamabad, der regelmæssigt udarbejder rapporter. Det er helt muligt for Parlamentet at debattere disse rapporter, når som helst det ønsker. En regelmæssig dialog om menneskerettigheder vil blive forstærket, så snart aftalen er på plads. Hvis nogen af parterne påberåber sig suspensionsbestemmelsen, er der en konsultationsmekanisme i henhold til selve aftalen, men jeg håber inderligt, at der ikke bliver brug for den.
Endnu en gang vil jeg gerne takke Parlamentet for, hvad der har været en interessant og lidenskabelig forhandling. De spørgsmål, der er blevet rejst, er af stor betydning. Men som jeg gentagne gange har sagt - ikke mindst i det udvalg, som det ærede medlem var formand for - er det, alt taget i betragtning, nu på tide, at Parlamentet stemmer for en tredjegenerationsaftale med et land, der har stor betydning, både i sin region og globalt, og stor betydning ikke mindst for vores egne geostrategiske interesser. 
Formanden.
   - Mange tak, hr. kommissær Patten.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.00. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0270/2004) af De Keyser for Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik om menneskerettighederne i verden 2003 og Den Europæiske Unions menneskerettighedspolitik.
De Keyser (PSE ),
   Hr. formand, i min betænkning beskæftiger jeg mig med fire emner, som jeg kort skal nævne her. Som det første emne gør jeg status over valgperiodens aktioner inden for området menneskerettigheder. Situationen er tvetydig. Jeg glæder mig naturligvis over det samarbejde, der er blevet indledt med Rådet, og understreger den indflydelse, Parlamentet har udøvet i forbindelse med kampen mod alle former for forskelsbehandling, mod dødsstraf, for kvinders rettigheder og for religions- og trosfriheden. Men jeg beklager, at alt for mange af disse beslutninger ikke har ført noget med sig, og at dialogen om menneskerettigheder i visse lande har været virkningsløs og uden indhold.
Et eksempel er det tragiske tilfælde med Sakharov-prismodtageren Leyla Zana, hvis straf netop i dag er blevet stadfæstet af den tyrkiske domstol i en uretfærdig dom. Man bør måske i fremtiden opbygge en veritabel menneskerettighedsstyring i partnerskab med det berørte land, der respekterer landets kultur, men har faste mål og tidsfrister, sådan som det for nylig har været tilfældet i Bangladesh og senere vil kunne være tilfældet i Marokko og Vietnam.
Det andet emne er terrorismen. I betænkningen fordømmes utvetydigt enhver form for terrorisme. Nødvendigheden af at organisere bekæmpelsen af dette onde understreges, men der mindes også om, at denne kamp skal udkæmpes inden for rammerne af den internationale humanitære lovgivning. I betænkningen nævnes overtrædelser af denne lovgivning, som på grund af den følelse af uretfærdighed og håbløshed, de afføder, risikerer at give terrorismen endnu bedre vilkår.
Det tredje emne er reproduktiv sundhed. Det er et ikke særlig kendt sundhedsområde. Vi skal huske på, at man i sidste århundrede på fransk talte om "skamfulde sygdomme" og i anatomiens verden betegnede den nerve, der går igennem det genitale område, som den "skamfulde nerve". Det, der er skamfuldt i dag, er ikke denne nerve, men den kendsgerning, at der findes mænd og kvinder i det 21. århundrede, der fortsat ikke har adgang til seksualundervisning, til oplysninger og effektive præventionsmidler, der giver dem mulighed for at vælge, hvor mange børn de vil have, og hvor mange år der skal være imellem dem, samt at undgå seksuelt overførte sygdomme og aids. 
Når man ser, med hvilken skrækindjagende fart aids breder sig i Afrika, i de asiatiske lande, i Østeuropa og selv i visse af de kandidatlande, der banker på Unionens døre, forstår man, at der skal gribes ind omgående. Når man som jeg personligt har set den seksuelle misere i flygtningelejrene og lejrene med fordrevne på tæt hold - jeg skal minde om, at der i verden i dag findes 37 millioner fordrevne personer, hvoraf over 65 % er kvinder og helt små piger, at disse kvinder og små piger ofte voldtages, smittes med aids, tvinges til at sælge deres krop for en fødevareration, og at mange af dem mister livet under ukyndigt foretagne aborter - når man ser det - og her appellerer jeg til hr. Gahler fra PPE - forstår man, at prævention er et veritabelt overlevelsesinstrument.
Når jeg i dag kæmper for den reproduktive sundhed, kæmper jeg ikke imod nogen åndelig leder, som jeg erkender har ret til at lede sine trofaste. Jeg kæmper imod nogle blinde politikker, som f.eks. præsident Bushs, der ved at lukke for midlerne til de reproduktive sundhedsprogrammer, som indbefatter prævention med præservativ, vil slå mange tusinde mennesker ihjel. Jeg kæmper faktisk for retten til at leve og kroppens værdighed.
Det fjerde emne er de handicappedes rettigheder. Disse mennesker ønsker at leve som hele mennesker, og som vi ved, krænkes deres rettigheder fortsat i Unionens lande. For slet ikke at tale om de handicappedes udelukkelse uden for Unionens grænser, om deres marginalisering og nogle gange om deres indespærring i institutioner under umenneskelige forhold.
PPE har ved hr. Gahler beskyldt mig for at være gået for meget i detaljer med dette emne. Detaljer, hr. Gahler, når de handicappede udgør 10 % af verdens befolkning, og denne procentdel stiger på forskrækkende vis i den tredje verden som et resultat af miseren og de væbnede konflikter? Detaljer, når PPE vil have fjernet punkt 71, 72, 73, 77, 78, 79 og 80? Detaljer, når det drejer sig om retten til uddannelse, mobilitet, tilgængelighed og retten til noget så enkelt som at stifte familie? Detaljer, når det gælder om at støtte programmer til helbredelse af børn, der lider af psykiske problemer i konflikterne, og det punkt 78, som man vil slette med et enkelt pennestrøg? Det er detaljer, som de handicappede og dem, der forsvarer dem, uden tvivl vil forstå. 
Denne betænkning er en betænkning med overbevisninger, ikke provokationer. Den giver rigtigt nok et bredt syn på menneskerettighederne i verden, men det er et håbefuldt syn i en splittet verden, og jeg vil ikke slutte af uden at takke samtlige grupper, der med undtagelse af PPE har støttet mig heri. 
Patten,
    Hr. formand, jeg vil takke formandskabet for at give mig lov til at komme med mit indlæg før det, og jeg undskylder over for det ærede medlem og Parlamentet, fordi jeg er nødt til at smutte og overlade Kommissionens plads til min kollega kommissær Redings kyndige tilstedeværelse. Jeg skal til Moskva til møder med præsident Putin, hr. Lavrov og andre. Jeg håber, at Parlamentet undskylder enhver uhøflighed.
Jeg vil begynde med at takke fru De Keyser for hendes betænkning, der endnu en gang illustrerer, hvordan Europa-Parlamentets engagement i menneskerettighedsspørgsmål efter min mening er et vigtigt incitament for EU's politik. Kommissionen vil som sædvanlig svare skriftligt på alle henstillinger til os i betænkningen. Jeg vil selv fremsætte nogle betragtninger om en række af de vigtige emner, der er blevet behandlet.
Spørgsmålet om menneskerettigheder og terrorisme bliver desværre stående øverst på den internationale dagsorden i et stykke tid fremover. Min holdning til bekæmpelsen af terrorisme er klar. Jeg har forklaret den flere gange. Jeg nævnte den igen et par gange i aftes og igen i morges. Jeg vil gentage den her. Bekæmpelsen af terrorisme skal være baseret på respekt for menneskerettigheder og ikke omvendt. Det er også min inderste overbevisning, at det alene ikke er nok. At pleje menneskerettigheder burde være en integreret del af bekæmpelsen af terrorisme. Kommissionen vil fortsætte bestræbelserne på at fremme og beskytte menneskerettighederne sammen med vores partnere med alle tilgængelige midler, som er politisk dialog, udviklingssamarbejde og arbejde med det civile samfund i tredjelande.
To menneskerettighedsspørgsmål, der har fået meget mindre opmærksomhed, behandles i den glimrende betænkning. Det drejer sig om retten til sundhed, i dette tilfælde reproduktiv sundhed, og den omsiggribende diskrimination, som handicappede trods deres indsats stadig udsættes for over hele verden, og som forværres af konflikter eller fattigdom.
Menneskers, og særlig kvinders, evne til at opnå reproduktiv sundhed er uløseligt knyttet til deres reproduktive rettigheder. Ordføreren har fuldstændig ret i redegørelsen for de frygtelige følger, hvis mennesker nægtes retten til reproduktiv sundhed, og også i, at reproduktiv sundhed ikke kun er et kvindeanliggende. Det er imidlertid vigtigt at bemærke, at piger mærker de sociale konsekvenser af reproduktivt dårligt helbred mest. I mange områder af Afrika er der f.eks. større sandsynlighed for, at unge kvinder bliver mærket af seksuelt overførte sygdomme og hiv/aids end mænd, og der er også større sandsynlighed for, at kvinder lider uforholdsmæssigt af problemer som usikker abort og ufrugtbarhed.
Siden 1994 er Kommissionen blevet en vigtig partner i forbindelse med behandlingen af behov vedrørende reproduktiv sundhed i udviklingslande inden for rammerne af de mål, der blev aftalt på FN's internationale konference om befolkning og udvikling i Kairo for 10 år siden. Fra 1994 til 2001 bevilgede vi 655 millioner euro til ekstern bistand, som udtrykkeligt var målrettet mod familieplanlægning, reproduktiv sundhed, sikkert moderskab, hiv/aids og befolkningspolitik og -styring.
Endvidere vedtog Rådet i juli sidste år en forordning om bistand til politikker og aktioner vedrørende reproduktiv og seksuel sundhed i udviklingslande. I henhold til denne forordning ydes finansiel støtte fra EU til særlige aktioner, der er målrettet mod de fattigste og mest sårbare befolkninger i både landdistrikter og byer, til bekæmpelse af praksis, der er skadelig for kvinders, de unges og børns seksuelle og reproduktive sundhed som f.eks. omskæring af kvinder, seksuel vold, børneægteskaber og tidlige ægteskaber.
EU har vist, at den bestræber sig på at fremme respekten for handicappedes menneskerettigheder gennem EU-lovgivning, der er gennemført på grundlag af EF-traktatens artikel 13 til bekæmpelse af diskrimination på beskæftigelsesområdet, gennem initiativer som led i opfølgningen på det europæiske handicapår sidste år og gennem EU's aktive deltagelse i en ny FN-konvention på dette område.
Kommissionen har endvidere truffet en række initiativer som led i den bredere indsats for at sætte fokus på menneskerettigheder i alle aspekter af udviklingssamarbejdet, herunder formidling af en særlig politikvejledning om udvikling og handicap til brug for delegationerne. Der er imidlertid et stykke vej igen. Vi mener, at den bedste måde at tage dette op på er ved at uddanne personalet og fremme udveksling mellem repræsentanter for handicaporganisationer og politikere ved at øge bevidstheden om handicapspørgsmål i dialogen med udviklingslandene og ved at inddrage organisationer for handicappede i dialogen i det enkelte land.
Endelig fremhæver den udmærkede betænkning de lidelser, der forårsages af brugen af personelminer, som er medvirkende til flest unødvendige handicap i mange lande. Her er Kommissionen forpligtet til at følge en ihærdig politik til afskaffelse af truslen fra personelminer og at øge indsatsen for at begrænse de menneskelige, sociale og økonomiske omkostninger for de lande, hvor der er miner.
Strategien for mineaktioner i perioden 2002-2004 forbinder EU-aktioner med de mål, som det internationale samfund fastsatte i Ottawa-konventionen. Bistanden til minerydning og kapacitetsopbygning på EU-budgettet er blevet kanaliseret til 33 lande og regioner, og i 2002 beløb EU-bistanden sig til i alt 145 millioner euro.
Jeg har haft den glæde at opleve det arbejde, som vi udfører på dette område fra Sri Lanka til Balkan. Det er af stor betydning og værdifuldt ligesom de andre synspunkter i betænkningen, at det ærede medlem har gjort Parlamentet og den europæiske offentlighed opmærksom på dette spørgsmål. Vi er taknemmelige for betænkningen. Jeg undskylder, at jeg er nødt til at fare til Moskva hurtigere end Napoleon, og jeg er formandskabet taknemmelig for at gøre min fremstormen mulig.
Formanden.
   - Mange tak, hr. Patten, vi ønsker Dem en god rejse til Moskva. 
Roche,
    Hr. formand, jeg hilser ligeledes denne lejlighed til at tale til Parlamentet i forbindelse med forhandlingen om menneskerettigheder velkommen. Det er en vigtig forhandling. Som jeg nævnte før, er jeg meget optaget af og interesseret i dette emne.
Det er af stor betydning at styrke dialogen mellem Parlamentet og Rådet om menneskerettighedsspørgsmål. Det er en central prioritering for det irske formandskab. Det er meget vigtigt, at vi er tæt på hinanden i dette spørgsmål. Jeg vil takke fru De Keyser for hendes meget værdifulde betænkning om menneskerettighederne i verden i 2003 og EU's politik i forbindelse hermed. Betænkningen kommer til at indgå i en meget vigtig debat. Vi kan være uenige om nogle elementer i den, men sagen er, at det er en god betænkning.
Beskyttelse og fremme af menneskerettigheder skal være en konstant målestok for EU's internationale aktioner. Vi går ind for det grundlæggende princip om, at menneskerettigheder er universelle, udelelige, indbyrdes afhængige og forbundne. Som kommissær Patten lige sagde, er de tæt forbundet med de problemer, som vi har i en problemfyldt verden.
Det er ikke nødvendigt at understrege den tætte forbindelse mellem fred, sikkerhed og stabilitet på den ene side og respekten for menneskerettigheder, grundlæggende friheder og demokrati på den anden side.
Den nuværende forhandling i Parlamentet er rettidig, bl.a. fordi den falder sammen med den sjette session i FN's Menneskerettighedskommission, der finder sted lige nu i Genève. Jeg vil sige et par ord om vores forhold til Kommissionen. I Parlamentets årsberetning nævnes med rette den store kongruens mellem Europa-Parlamentets prioriteter, som de kommer til udtryk i dets beslutninger, og EU's handlinger på sessioner i Menneskerettighedskommissionen. Det er et konkret eksempel på et reelt og tættere samarbejde mellem Rådet og Europa-Parlamentet for at opnå åbenhed og gennemsigtighed og gennemføre EU's menneskerettighedspolitik. Det er faktisk en af henstillingerne fra Rådet (almindelige anliggender og eksterne forbindelser) i konklusionerne af 10. december 2002 vedrørende menneskerettigheder og demokratisering af tredjelande.
EU har spillet en positiv rolle på mødet i år i FN's Menneskerettighedskommission i Genève. Hidtil har EU, hvad angår situationen i de enkelte lande, med held foreslået resolutioner om menneskerettighedssituationen i Belarus, Turkmenistan og i Nordkorea. En resolution om de israelske bosættelser i de besatte arabiske områder blev også vedtaget af Kommissionen.
De temaresolutioner, som EU har foreslået, er også med held blevet navigeret frem til vedtagelse. EU's resolution om afskaffelse af enhver form for religiøs intolerance er f.eks. blevet vedtaget med konsensus. Resolutionen om børns rettigheder blev vedtaget enstemmigt, efter at USA havde opfordret til afstemning. Jeg regner med, at Kommissionen også vedtager EU's resolution om dødsstraf senere på ugen. Vi hilser alt dette velkomment.
En række vigtige FN/EU-initiativer er imidlertid faldet. Det skyldes hovedsageligt Menneskerettighedskommissions sammensætning. Det afspejler også nogle regionale gruppers modvilje mod at acceptere en fordømmelse af deres medlemmer. Det har altid slået mig, at det er en af de skæbnesvangre mangler i FN-systemet. Et EU-initiativ om Tjetjenien blev forkastet, og EU's resolution om Zimbabwe faldt på grund af en . Det er værd at bemærke, at antallet af stemmer mod forslaget til en resolution om Tjetjenien i år var betydeligt højere end de stemmer, der blev noteret sidste år vedrørende det samme emne. Vi er nødt til at undersøge dette resultat og finde ud af, hvorfor det er sket. Vi skal også tage antallet af kritiske, landerelaterede resolutioner, som vi foreslår i Kommissionen, op. Ikke mindst skal vi beslutte, om vi skal prioritere at fremsætte EU-erklæringer, således at verden ved, hvor vi står, eller om vi ønsker, at EU's tekster rent faktisk bliver vedtaget af et flertal af medlemmerne i Kommissionen. Hvis jeg må anvende lidt mindre diplomatiske vendinger, kan det være på tide, at EU lærer at bokse lidt klogere i forbindelse med Menneskerettighedskommissionen. Hvis vi vil være effektive og ikke blot fremsætte erklæringer, skal vi anvende en strategisk fremgangsmåde.
Jeg vil omtale tre prioriterede områder, der er nævnt i betænkningen.
Fru De Keyser fokuserer i betænkningen på tre hovedemner, nemlig problemer affødt af bekæmpelsen af terrorisme på internationalt plan, konsekvenserne af den internationale situation for den reproduktive sundhed og handicappedes rettigheder, specielt i konfliktsituationer, i meget fattige lande eller udviklingslande.
Da jeg læste betænkningen, slog oplysningen om, at tre fjerdedele af de handicappede bor i udviklingslande, mig. Hyppigheden og intensiteten af handicap i udviklingslandene forværres af fattigdom og, som kommissær Patten sagde, af konflikter. Det er forfærdeligt, at de fleste lemlæstelser og handicap stammer fra brugen af landminer, der er fremstillet i såkaldte udviklede, civiliserede lande og derefter eksporteret til den tredje verden.
I erkendelse af handicappedes rettigheder vil vi under det irske formandskab yderligere i EU og FN arbejde på at få udfærdiget en FN-konvention om handicappedes menneskerettigheder.
I forbindelse med reproduktiv sundhed understreger årsberetningen den bekymrende stigning i udbredelsen af hiv/aids i Østeuropa og Centralasien og forbindelsen mellem fattigdom og reproduktiv sundhed. Det irske formandskab har erkendt vigtigheden af at tage spørgsmålet om aids op, og det er langt mere, end hvad en enkelt regering kan klare. I februar var formandskabet vært en stor konference i Dublin om problemet med hiv/aids-epidemien i dette område under overskriften "Fjernelse af hindringerne for bekæmpelse af hiv/aids i Europa og Centralasien".
Hvad angår reproduktiv sundhed i almindelighed, kan jeg sige, at EU vil arbejde utrætteligt på at sikre, at retten til reproduktiv sundhedspleje og -tjenester, der er anerkendt i alle grundlæggende dokumenter fra større FN-konferencer, bliver gennemført.
EU og dets medlemsstater skal overholde de særlige mål for reproduktiv sundhed, der blev aftalt på den internationale konference i Kairo for at gøre primær sundhedspleje - reproduktiv sundhedspleje - tilgængelig for alle personer i en passende alder snarest muligt og senest i 2015. Denne forpligtelse er fastsat i Rådets forordning fra juli 2003 om bistand til politikker og aktioner vedrørende reproduktiv sundhed.
Med hensyn til terrorisme er det rigtigt af fru De Keyser at fremhæve, at faren ved følelsesmæssige reaktioner som frygt, vrede og et ønske om hævn kan føre til krav om undertrykkende foranstaltninger i bekæmpelsen af terrorisme. Det er et fælles tema, der har været gennemgående i mange af debatterne her i Parlamentet. Vi er alle interesseret i at bekæmpe terrorisme i fællesskab, men vi skal også sørge for, at kampen bliver afbalanceret med respekt for menneskerettigheder, demokratiske principper og retsstatsprincippet.
I perioden fra september 2001 er bekæmpelsen af terrorisme blevet en global prioritet. Samtidig har dette givet nye udfordringer i forbindelse med fremme og beskyttelse af menneskerettigheder. Terrorisme kan aldrig retfærdiggøres af en sag eller ideologi og skal fordømmes uforbeholdent. Den tilfældige nedslagtning af intetanende mennesker, som er terrorismens kendetegn, er først og fremmest en åbenbar tilsidesættelse af den mest grundlæggende rettighed af alle, nemlig retten til liv.
Alle stater har pligt til at beskytte deres borgere mod angreb fra terrorister og til at bekæmpe alle former for terrorisme. For at få bredest mulig støtte og blive vellykket på lang sigt skal bekæmpelsen af terrorisme imidlertid foregå med fuld respekt for menneskerettigheder og grundlæggende friheder. At fremme menneskerettigheder skal helt sikkert indgå i enhver bekæmpelse af terrorisme.
Vi skal også tage årsagerne til terrorisme op. At forsøge at forstå årsagerne til terrorisme skal ikke forstås, som om man på nogen måde skal være eftergivende over for terrorisme eller terroristerne. Det er tværtimod et vigtigt skridt til afskaffelse af terrorisme.
Som rådsformand Ahern sagde her i Parlamentet i sidste måned, vil en god læge sige, at når man skal behandle en sygdom, er det nødvendigt først at behandle årsagerne og symptomerne. Det forenklede svar på terrorisme er ofte bare at behandle symptomerne og ikke sygdommen. I forbindelse med bekæmpelse af terrorisme bemærker fru De Keyser også med rette, at man ikke skal bruge dette mål som en undskyldning for at undertrykke pressefriheden og navnlig ikke som en retfærdiggørelse af angreb på enkeltpersoner eller individuelle journalister.
EU har normalt lagt stor vægt på betydningen af det arbejde, som menneskerettighedsforkæmpere har udført, herunder i medierne. Menneskerettighedsforkæmpere er blevet bedre til at sikre en bedre beskyttelse af ofre for krænkelser af menneskerettigheder. Dette fremskridt er imidlertid sket til en høj pris og med store individuelle omkostninger. Forkæmperne er i stigende grad blevet mål for angreb, og deres rettigheder er blevet krænket i alt for mange lande.
Selv om EU har lagt vægt på, at det er vigtigt at beskytte menneskerettighedsforkæmpere, er det hidtil i høj grad sket på ad hoc-basis. Det irske formandskab arbejder på at udarbejde specifikke politikretningslinjer for at styrke EU's støtte til menneskerettighedsforkæmpere. Disse retningslinjer bliver snart forelagt for Rådet.
Jeg vil endnu en gang lykønske ordføreren med hendes betænkning. På Rådets vegne glæder formandskabet sig over samarbejdet med Parlamentet til yderligere fremme af vores fælles sag, som er demokrati og menneskerettigheder. EU er baseret på respekt for menneskerettigheder, og det gælder både for EU's politik for interne anliggender og i udenrigsanliggender. 
Gahler (PPE-DE ).
   - Hr. formand, beskyttelsen af menneskerettigheder på globalt plan er traditionelt et centralt tema i Parlamentet, og der er reelt politisk enighed om, hvordan det skal håndteres. Den målestok, der skal anlægges, er de internationale aftaler om beskyttelse af menneskerettigheder. Fra Parlamentets side skal der rettes en kritik mod dem, som overtræder eller muliggør overtrædelse af disse standarder.
Dette års rapport er dog - i modsætning til alle dens forgængere i denne valgperiode - ikke født under en heldig stjerne. Vores hovedkritikpunkt er, at ordføreren har overlæsset årsrapporten om menneskerettigheder rent ideologisk, hvilket efter vores mening er uacceptabelt, og hun har sat sine kæpheste for ikke at sige fikse idéer i centrum for rapporten. Derfor manglede der også fra begyndelsen en generel og ubestridelig del, som udelukkende kom med i teksten ved hjælp af de 70 ændringsforslag. Jeg vil godt endnu en gang gøre det helt klart og tydeligt, at det skal dreje sig om de store spørgsmål her, og det vil sige, hvor kræver vi demokrati, frie valg, meningsfrihed, pressefrihed, tros- og samvittighedsfrihed, afskaffelse af den retlige og faktiske diskriminering af kvinder samt beskyttelse af kroppens integritet osv.? Hvor kritiserer vi Rådet, hvis det kun kommer med uforpligtende tilkendegivelser over for de store lande på menneskerettighedsområdet?
I denne rapport skal der naturligvis også være en reference til f.eks. de handicappedes rettigheder. Deres rettigheder som ligeberettigede statsborgere skal selvfølgelig gennemføres, og ydmygende behandling i offentlige institutioner skal fordømmes. Det er ligeledes en menneskeret at have adgang til sundhedsfaciliteter inden for rammerne af de nationalstatslige muligheder. Men lad være med at blæse ønskelige og detaljerede socialpolitiske og sundhedspolitiske krav op til at være et menneskerettighedskatalog og at forevige det i denne rapport. Garanterede menneskerettigheder kan man nemlig indklage for domstolene, og den der ikke lever op til dem, er en menneskerettighedskrænker. Der findes imidlertid ikke en eneste forfatning, ikke nogen internationale konventioner - det være sig europæiske eller ikke-europæiske - der gør de detailkrav, som De opstiller her, til en menneskeret, der kan påklages. Ellers ville Rabats eller Lagos' borgmester være en menneskerettighedskrænker, fordi han ikke opfylder Deres krav om at installere handicapvenlige døre i bybusserne. Han er måske en dårlig borgmester, fordi han ikke gør det, men han krænker ikke menneskerettighederne. Det viser, hvor forkert Deres tiltag er. Gratis kondomuddeling er heller ikke nogen menneskeret. Men i sagens natur skal vi naturligvis nå målet. En mand som hr. Mbeki, den sydafrikanske præsident, er ikke nogen menneskerettighedskrænker, fordi han har en forkert holdning til aids-bekæmpelsen.
Foran os har vi den fremragende Mantovani-betænkning om de handicappedes situation. Her hører alt det hjemme, som De opremsede for os. Men så havde De blot kunnet stille ændringsforslag, og betænkningen havde ikke båret Deres navn. Jeg siger Dem, at i Mantovani-betænkningen står det hele meget bedre, og derfor stemmer vi for den og ikke for Deres.
Hvad angår Deres anden kæphest, den reproduktive sundhed, så hører den hjemme i Udvalget om Udvikling og Samarbejde eller i Junker-betænkningen om Kairo + 10 - hvor den rent faktisk også allerede er - men ikke - i denne form - i kategorien garanterede menneskerettigheder, der kan indbringes for domstolene. Men hvem vil De så indbringe det for? Vores synspunkter ligger tit og ofte ikke langt fra hinanden i det spørgsmål. Jeg er også imod denne Mexico City-politik. Jeg er også den første til at forlange af katolske missionsstationer, at de hellere skal uddele kondomer end fordømme dem. Men hvis De kræver, at vi i EU skal kompensere USA's manglende indbetalinger hertil, tror jeg, at andre også vil få den idé at spare pengene, fordi EU så bare overtager. Efter min mening bidrager Deres rapport ikke til at fremme den mangeårige enighed i Parlamentet på menneskerettighedsområdet. 
Howitt (PSE ).
   - Hr. formand, i Storbritannien kvalte en mand sin 40-årige bror, der havde Huntingtons sygdom. Han erkendte sig skyldig i uagtsomt manddrab, og dommeren frikendte ham. I en døgninstitution i Belgien blev handicappede i årevis misbrugt af plejere og sundhedsarbejdere. De blev slået, og personalet tog deres penge og brugte dem. I en døgninstitution i Nederlandene blev fem ældre med demens slået, spyttet på, sparket og kaldt øgenavne af tre sygeplejersker. I Spanien holdt forældrene til en 44 år gammel handicappet kvinde hende indespærret i en 2 m dyb kælder, fra hun var fire år gammel. Socialarbejdere kendte til det i 25 år. I Bulgarien blev børn på et hjem for udviklingshæmmede bundet til deres seng om vinteren og måtte fryse om natten, hvor der blev lukket for varmen for at spare penge. 15 børn, som udgjorde en fjerdedel af beboerne, døde. En mentalt handicappet mand fra Venedig i Italien blev normalt låst inde i hjemmet, når hans mor gik ud og lod ham være alene hjemme. Da der udbrød brand, var hoveddøren låst, og han døde af kvælning, fordi han havde inhaleret røg. I Tyskland blev en 55 år gammel mand med indlæringsvanskeligheder og nedsat syn overfaldet på vej til arbejde af to skinheads og slået og trampet til døde. De unge mennesker fortalte politiet, at han ikke var værdig til at leve.
Som fru Gahler lige har sagt, stemte medlemmerne af PPE-DE-Gruppen her i Parlamentet imod fru De Keysers udmærkede betænkning i udvalget, og nogle af medlemmerne truede med at modsætte sig den på plenarforsamlingen, fordi de siger, at eksemplerne på mishandling af handicappede ikke er en krænkelse af menneskerettighederne. De burde skamme sig! 
Van den Bos (ELDR ).
   - Hr. formand, vil vi nogensinde nå op på det civilisationsniveau, hvor storstilede overtrædelser af menneskerettighederne hører fortiden til? Den vigtigste årsag til sådanne overtrædelser er ofte fastholdelse eller især erobring af magten for enhver pris. På tilsvarende måde er der på ingen måde gjort en ende på de barbariske skikke med at så had udelukkende af religiøse eller etniske årsager, snarere tværtimod, da endnu flere uskyldige mennesker dræbes vilkårligt. I denne uge mindes vi massakren i Rwanda. Hele verdenssamfundet bøjer hovedet i skam over dets passivitet. 
Er dette rigtigt? Har vi virkelig draget de rigtige konklusioner? Vejer menneskerettighederne virkelig så tungt i praksis for Europa, som de højtidelige erklæringer antyder? Er vi virkelig villige til at lade menneskerettigheder gå forud for økonomiske og strategiske interesser? Dette er desværre stadig ikke tilfældet. Omfattende vold, tortur, strukturelle overtrædelser såsom misbrug af kvinder, kastesystemet forekommer stadig dagligt. 
Heldigvis støtter fru De Keyser de anmodninger, som jeg fremsatte i min betænkning sidste år, om at gøre menneskerettighedsdialogen med partnerlandene knap så uforpligtende og strukturere den mere effektivt. Spørgsmålet er, i hvilket omfang dette har haft en effekt i praksis. Siden min betænkning er samarbejdet med Rådet forbedret betydeligt på en række niveauer. Jeg forventer, at det hollandske formandskab vil forbedre forholdet med Parlamentet yderligere, når det drejer sig om disse sager. Vi gør klogt i at sikre, at rapporten om menneskerettighederne offentliggøres på en bestemt dato hvert år, så det er muligt at inddrage en dom over Rådets rapport og løsningerne fra FN's Menneskerettighedskomité. Derudover bør Parlamentet følge op på de menneskerettighedsovertrædelser, som vi har identificeret mere systematisk. Det er desværre sådan, fru de Keysers betænkning opstod. Trods dette støtter min gruppe indholdet, selv når det drejer sig om de handicappedes rettigheder og den reproduktive sundhed. Det går trods alt imod enhver form for retfærdighed, at nogen dør på grund af manglende lægebehandling. Vores venner fra De Kristelige Demokrater bør være enige i dette, selv om det omfatter rettigheder, der ikke kan håndhæves. 
Endelig vil jeg endnu en gang gerne fremhæve det stigende misbrug af religioner til politiske formål og radikalisme. På grund af truslens alvor og realiteten i Madrid vil jeg gerne gentage sidste års anmodning om, at EU skal kortlægge problemet i alle dets dimensioner og udarbejde en strategi for at forhindre denne religiøse ekstremisme. Efter min mening er det også på høje tid, at EuroMed-fonden, som man i Valencia i 2002 besluttede at oprette, langt om længe kommer i gang. 
EU bryster sig af at være et værdifællesskab. Det betyder, at vores menneskerettighedspolitik bør blive knap så uforpligtende - det medfører også en forpligtelse til at udbrede et civilisationsniveau, hvor storstilede overtrædelser af menneskerettighederne hører fortiden til. 
Boudjenah (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, den årlige status over menneskerettighederne er desværre på ny blevet anledningen til at komme med en konstatering af, at situationen i verden forringes. Den stærkestes lov, valget af sanktioner og militær indgriben sætter den internationale lovgivnings principper og værdier i baggrunden. Bekæmpelsen af terrorisme retfærdiggør alle de forskellige angreb i mange områder af verden mod de individuelle og kollektive friheder. 
Det ville blive en lang liste. I Tyrkiet, hvor Leyla Zana og hendes fæller igen er blevet uretfærdigt dømt for deres forsvar af det kurdiske folk. I Tunesien, hvor Unionen med ligegyldighed iagttager den tiltagende chikanering og forfølgelse af alle demokrater. I Marokko, hvor krænkelserne af det sahariske folks rettigheder forværres i det besatte Vestsahara. I Irak, hvor de amerikanske besættelsesstyrker forårsager sande menneskelige tragedier, køber landets naturlige ressourcer til lavpris og bemægtiger sig retten til at opføre sig som herskere. Og i Palæstina, hvor man ifølge den tidligere formand for Knesset Avraham Burg skal råbe højt, så sprængfarlig er situationen.
Man kunne også nævne den uacceptable chikane af menneskerettighedsforkæmperne overalt i verden. Ifølge årsrapporten 2003 fra FIDH's observatorium fortsætter det aktuelle sikkerhedsklima og de tilfældige afledninger deraf med at bringe principperne i Verdenserklæringen om Menneskerettighederne i fare. Det bliver mere og mere vanskeligt at påpege vedtagelsen af restriktive love, at forsvare retten til retfærdig og upartisk rettergang, at kæmpe mod dødsstraf og anmelde tortur. Journalister, advokater, politiske modstandere og fagforeningsfolk er i visse lande virkelig blevet mål, der skal skydes ned. Mere end nogensinde før viser det sig, at støtte og opmuntring til disse mænd og kvinder i deres kamp for demokrati, retfærdighed og fred er afgørende for vores fælles fremtid.
Endelig er respekten og garantien for de grundlæggende rettigheder som f.eks. retten til suverænitet og selvforsyning, retten til sundhed, retten til et værdigt liv og ikke et miserabelt liv ligeledes med til at bygge en bedre verden op. Jeg støtter i denne forbindelse ordførerens holdning, især hvad angår adgang til reproduktiv sundhed. 
Wuori (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, vi kan acceptere ændringerne af indholdet trods den begrænsede vægt på visse detaljer. Samtidig vil jeg dog gerne mere generelt henlede opmærksomheden på de anvendte metoder, som denne gang har været skandaløse. Menneskerettighederne må ikke blive gidsel for kortsigtet og ofte mediefokuseret daglig politik. Hvis de skal gennemføres, skal der træffes politiske valg, og det vil også have en politisk virkning. De har en værdi i sig selv. 
Menneskerettighedsarbejde kræver et generelt overblik over situationen og en systematisk, bæredygtig og konsekvent prioritering af problemerne, både tematisk og geografisk, som er baseret på et internt logistiksystem. Vi bifalder betænkningens overblik over menneskerettighedsarbejdet på nuværende tidspunkt. Vi bliver dog samtidig nødt til at se fremad. Medmindre vi kan forbedre vores koordinering af EU's interne og eksterne overvågningsproces for menneskerettighederne og stille dem på linje med hinanden, medmindre vi engagerer os i mere kraftig aktivitet efter overvågningen og ser bort fra irrelevante politiske motiver og skjulte dagsordener, efterlader vi en sørgelig arv til det næste Parlament. Kun hvis vi ordner egne affærer, kan vi på troværdig vis kræve, at medlemsstaterne og Rådet opgiver deres holdning til handelspolitik og andre snævre holdninger til, hvilke fordele de kan drage af en situation, og skabe en konsekvent og varig politik. I denne forstand skal vi først feje for egen dør på menneskerettighedsområdet, og det er hovedsagelig, hvad det drejer sig om nu. 
Ribeiro e Castro (UEN ).
   - Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, mine damer og herrer, jeg er enig i det netop holdte indlæg. Vi havde også foretrukket en betænkning, der omhandlede den fælles kerne i menneskerettighedskulturen, der stammer fra FN's verdenserklæring om menneskerettigheder. Det er den retning, vi bør følge frem for at bruge disse betænkninger til andre formål. Jeg anerkender, at betænkningen er bedre end den oprindelige udgave, som blev forkastet i udvalgsbehandlingen, men ikke desto mindre har jeg nogle kommentarer på egen og min gruppes vegne. 
Først og fremmest vil jeg sige et par ord om Sakharov-prisen og de tre prisvindere, der fortsat forfølges. Beslutningen mangler ligevægt, da der i begrundelsen nævnes tre sager i Tyrkiet, Burma og Cuba, hvorimod der i punkt 23 i den endelige beslutning ses bort fra Oswaldo Payá-sagen i Cuba. Dette skal rettes, ellers kan vi blive anklaget for hukommelsestab og forudindtagethed. 
Desuden er det stadig ikke lykkedes os at opnå en velafbalanceret fremgangsmåde, når det drejer sig om terrorisme. Frem for alt vil jeg dog gerne tilkendegive mine forbehold over for den måde, som emnet om reproduktiv sundhed er bragt ind i sagen på, og især med hensyn til den forbindelse, der er trukket mellem abort og reproduktiv sundhed, hvilket jeg er fuldstændig uenig i. 
For at citere nogle få tal fra betænkningen hævdes det i begrundelsen, at der sker 100 aborter i minuttet, og at 70.000 kvinder dør hvert år på grund af en usikker abort. Jeg har foretaget nogle beregninger, og dette betyder, at 52.560 børn dør i år, som ikke er skudår, og 52.700 i skudår ud over disse 70.000 kvinder. Dette er bestemt foruroligende tal, men vi ser helt anderledes på tallene: Vi ser dem som en bekræftelse på retten til liv. 
Sandbæk (EDD ).
   - Hr. formand, jeg takker Veronique De Keyser for at have medtaget kvinders reproduktive rettigheder i sin betænkning for første gang i Parlamentets historie.
På FN's internationale konference om befolkning og udvikling i Kairo placerede det internationale samfund reproduktiv sundhed endeligt inden for rammerne af menneskerettigheder og med god grund. Når menneskerettighedstraktater fortolkes, bliver de biologiske forskelle mellem mænd og kvinder ikke taget i betragtning, og det har drastiske konsekvenser, særlig med hensyn til aids-pandemien, idet 60 % af de ramte er kvinder. Kun 11 % af kvinderne i et land som Zambia mener, at de har ret til at bede deres mand om at bruge kondom. Op til halvdelen af de unge kvinder og piger i udviklingslandene siger, at de blev tvunget til deres første seksuelle erfaring. De kan ikke vælge afholdenhed. De kan være tro, men det er deres mænd ikke, og de bruger heller ikke kondom.
Gifte kvinder har faktisk oftere hiv end ugifte kvinder. Disse kvinder har hårdt brug for at vide, at seksuel og reproduktiv sundhed er en rettighed. Det er rystende, at nogle af mine kolleger her i Parlamentet ønsker at berøve kvinder disse rettigheder ved at forsøge at få udeladt et kapitel, der gør dem udtrykkelige i årsberetningen om menneskerettigheder.
Parlamentet bør være meget udtrykkelig i støtten til disse kvinder. Det kan vi gøre ved at stemme for fru De Keysers ændringsforslag og betænkning. 
Claeys (NI ).
   - Hr. formand, jeg får en ubehagelig følelse af, at ordføreren ser bekæmpelsen af terrorisme som et problem, der er lige så stort som selve terrorismen. Denne bemærkning blev fremsat gentagne gange under drøftelserne af betænkningen i udvalget. Det blev udtrykkeligt benægtet, men med betænkningens endelige udgave har denne følelse i alle tilfælde ikke kunnet fjernes. 
Formelt set fordømmes terrorisme - det var da også det mindste, man kunne gøre - hvorefter der i betænkningen bruges mange punkter på menneskerettigheder for terrorister eller dem, der er anklaget for at have begået terror. På samme måde mangler konflikten mellem Israel og Palæstina enhver form for nuance. Palæstinensiske terrorangreb og opførelsen af sikkerhedsmuren sættes i samme bås. Vi i Europa-Parlamentet bør for alvor overveje, om betænkninger som denne er brugbare. Desuden er dette en betænkning om menneskerettighederne i verden, hvilket betyder verden uden for EU, mens vi måske gjorde klogt i at feje for egen dør.
I dag af alle dage afsiger domstolen i Belgien dom i en retssag mod det vigtigste flamske oppositionsparti, Den Flamske Blok. Retssagen er anlagt af et regeringsorgan, som alle de traditionelle partier har et medlem i, herunder det parti, som ordføreren tilhører. Det, vi nu er vidne til i Belgien, er instrumentaliseringen af kampen mod racisme, som det foregives at være, for at bremse ytringsfriheden. Med kun nogle få uger til valget gøres der nu forsøg på at berøve et demokratisk oppositionsparti dets finansiering og endda få en domstol til at afsige et de facto-forbud herom. De kan godt forstå, at jeg har mine forbehold, når nogen, der billiger praksis som denne, er ordfører i dag for en betænkning om menneskerettighederne i verden. 
Van Orden (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg er en stor tilhænger af ægte menneskerettigheder, men vi risikerer at bevæge os hen imod en i stigende grad rettighedsbaseret kultur, og at næsten ethvert menneskeligt ønske samt socialt og sundhedsmæssigt behov defineres som en grundlæggende menneskerettighed. En sådan strategi er uhensigtsmæssig set ud fra mange synspunkter, ikke mindst ud fra de menneskers synspunkt, som udsættes for en egentlig krænkelse af menneskerettigheder, og hvis skrig ikke bliver hørt på grund af alle de andre konkurrerende krav.
Jeg har en anden bekymring. På et tidspunkt, hvor international terrorisme er en af vores største bekymringer, sker det ofte, at terrorister, deres dækorganisationer og politiske forsvarere misbruger menneskerettighedsetiketten til deres egne formål som et politisk våben og som en måde at begrænse effektiviteten af de sikkerhedsstyrker på, der opererer mod dem.
Den foreliggende årsrapport indeholder alle disse fejl. Den er en stor forbedring i forhold til det første udkast, men mangler stadig tilstrækkelig fokus på de egentlige menneskerettighedsproblemer rundt omkring i verden. Der langes ud efter venstrefløjens nuværende skydeskiver, som er USA og Israel, men man benytter ikke lejligheden til at hænge de korrupte regimer, der findes på nogle kontinenter, ud, og som fastholder befolkningen i fattigdom og giver meget lidt støtte til ofrene for terrorisme, eller dem, der deltager i bekæmpelsen af terrorisme.
Hvad angår Israel og Palæstina, udledes det i betænkningens punkt 46, at bosættelsesaktiviteter uden for Israels grænser kan sammenlignes med tilfældige terroristangreb på uskyldige civile inden for Israels grænser. En sådan sammenligning er intet mindre end modbydelig, og det er yderst uansvarligt af politikere at komme med sådanne antydninger, navnlig når alle befolkninger er udsat for truslen fra terrorisme. Hvad angår Guantánamo, gives der i betænkningen udtryk for støtte til de tilbageholdte i Camp Delta, mens de problemer, som de europæiske demokratier har med at klare fanatikere, hvis formål er at true og myrde uskyldige civile, ikke nævnes.
Jeg kunne godt tænke mig, at EU og resten af det internationale samfund opfordres til at iværksætte en fast indsats for at skabe en reel forandring i de lande, som er de egentlige menneskerettighedskrænkere såsom Zimbabwe. Vi skal fokusere på rigtige menneskerettighedsproblemer og ikke politiske indfald. 
Theorin (PSE ).
   - Hr. formand, dette er en meget vigtig betænkning, som næsten blev til på bekostning af politisk rævespil fra højrefløjen. Jeg vil fokusere på to dele i betænkningen: Israel/Palæstina og kvinders ret til selv at bestemme over deres liv.
Lad mig først sige om Pakistan-forhandlingen, at menneskerettighederne også i det spørgsmål skal være centrale, ikke de økonomiske aspekter. At legitimere et regime, som via et militærkup tager magten og ikke respekterer menneskerettighederne, burde være helt fremmede for EU.
I går kunne vi i Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik lytte til Genève-initiativet og til repræsentanter fra både Israel og Palæstina, der bekræftede det, som bl.a. beskrives i punkt 46-47 i denne betænkning, men som højrefløjen nu vil stemme ned. At lukke øjnene for virkeligheden har aldrig ført til virkelige løsninger på problemerne.
Nu til reproduktiv sundhed. Kvinders rettigheder er menneskerettigheder. Kvinder skal naturligvis have ret til at bestemme over deres egen krop og dermed have ret til reproduktiv sundhed. Det er vigtigt at støtte forslag 28-40. Hvert minut dør en kvinde af fødselsrelaterede årsager. Hvert minut udføres der 100 aborter, heraf halvdelen af mennesker uden lægelig uddannelse. Hvert år dør 70.000 kvinder som følge af usikre aborter.
I udviklingslandene er de reproduktive problemer den største årsag til dødsfald og invalidering. At afvise støtte i den situation til organisationer, som rådgiver om præventionsmidler, og bevidst medvirke til hundredvis af kvinders usikre aborter og for tidlige død, samt at hundredtusindvis af kvinder hvert år smittes med hiv, er en dyb krænkelse af menneskerettighederne og udgør en alvorlig risiko for kvinders reproduktive sundhed. 
Malmström (ELDR ).
   - Hr. formand, i omverdenens øjne har EU's arbejde med menneskerettigheder meget stor betydning. Slyngelstater, som vi fordømmer i vores betænkning, sender deres ambassadører med henblik på for enhver pris at fjerne henvisninger til deres lande. Omvendt giver en beslutning fra Parlamentet sommetider håb og nyt mod til fængslede, torturerede, kæmpende og undertrykte verden over.
Engagerede borgere vender sig mod EU, for at vi skal spille en aktiv rolle i arbejdet for en bedre verden. De bliver sommetider skuffet, når vi vælger at lukke øjnene for grove overtrædelser, fordi handelspolitik eller strategiske interesser går forud for grove krænkelser. Derfor må vi aldrig vige tilbage for at understrege betydningen af menneskerettigheder i forbindelser med lande som Kina, Iran, Cuba, Syrien, Zimbabwe osv.
Jeg skrev selv en betænkning om årsrapporten om menneskerettigheder for snart fem år siden. Der fremhævede jeg vold mod kvinder. Jeg synes, det er logisk, at man fortsætter i denne bane i valgperiodens sidste betænkning. At vi i 2004 har en drøftelse om, at seksuel vold, lemlæstelse af kvinders kønsdele, sexhandel, voldtægt af unge piger, manglen på aids-medicin og kønshandel ikke hører hjemme i en betænkning om menneskerettigheder, viser, at vi har ganske lang vej endnu, også her i Parlamentet.
Jeg er ikke enig med fru De Keyser om alle detaljer i hendes betænkning, men det er vigtigt og helt rigtigt at fremhæve disse spørgsmål. Det er meget mærkeligt, at der fra højrefløjen kommer protester om, at disse spørgsmål ikke hører hjemme i en betænkning om menneskerettigheder. 
Krivine (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, efter Berlin-murens fald troede mange, at vi med den kolde krigs afslutning endelig ville få fred i verden, men det er præcis det modsatte, der er sket. Aldrig har der været så meget vold i verden.
Det er i dette klima præget af frygt og uafklarede spørgsmål, at Bush-regeringen har lanceret sit antiterrorkrydstogt med det ene mål for øje at sikre sit imperium det økonomiske og dermed militære herredømme i en liberal, globaliseret økonomi. Et nyt koncept med tragiske konsekvenser har set dagens lys, nemlig den forebyggende krig. Det er under dække af bekæmpelsen af hans tidligere agent bin Ladens private terrorisme, at Bush nu har legaliseret statsterrorismen. Det palæstinensiske og irakiske folk er de første ofre for dette nye fænomen, og Sharon, Blair og Aznar de primære medskyldige. Stadig under dække af denne kamp opbygges der overalt i verden et nyt repressivt arsenal, som sætter spørgsmålstegn ved de grundlæggende frihedsrettigheder.
Hvilke værdier kan vi have til fælles med en regering, der har etableret de levende dødes lejr i Guantánamo? I stedet for at svække den private terrorisme har dette arsenal i virkeligheden til formål at kriminalisere enhver modstand mod indførelsen af denne nye orden, f.eks. fagbevægelsen, foreningslivet og antiglobaliseringsbevægelsen. EU har desværre medvirket hertil med en frihedsødelæggende definition af terrorisme, indførelsen af den europæiske arrestordre og de mange love mod immigranter for slet ikke at tale om de regeringer, der stadig tør forbyde abort i Europa. 
Kampen for at udrydde krig og vold kan ikke begrænses til tomme løfter, sådan som Parlamentet har for vane at gøre. Man skal tage fat om ondet ved roden, et rent profitorienteret socialt system, som laver folk om til varer. En ordning, som ødelægger miljøet og udelukker milliarder af mennesker fra arbejdsmarkedet, sundheds- og undervisningssystemet, fra at have en bolig og fra selv den mest basale ret til mad.
Den kapitalistiske globalisering danner grobund for den voldelige globalisering. Men fra nu af kan man gribe konkret ind ved f.eks. at bringe indvandrere uden papirers situation i orden og forbyde kollektiv udvisning i chartrede fly, ved at pålægge Rådet en fastfrysning af associeringsaftalerne med Israel, ved at organisere en anden fordeling af rigdommene, herunder ved hjælp af en Tobin-afgift på kapitalbevægelser, og endelig ved at eftergive den tredje verdens gæld. 
Boumediene-Thiery (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, hr. formand for Rådet, Parlamentet behandler i dag situationen for menneskerettighederne og dets europæiske politik over for tredjelande. Jeg har besluttet at koncentrere mit indlæg om Syrien.
Som De ved, udsættes forkæmperne for menneskerettighederne og de demokratiske friheder i Syrien for vedvarende pres og chikane. Flere rapporter fra ngo'er påviser flagrante overtrædelser af menneskerettighederne: politiske fanger, politikere i eksil, gentagne afhøringer, afbrudte taler, arrestationer, tortur og nogle gange forsvinden. Hr. Aktham Naissé, som er formand for udvalgene for forsvar af de demokratiske friheder og menneskerettighederne i Syrien, blev den 13. april arresteret af militærpolitiet. Han holdes fanget på et hemmeligt sted. Han får ikke lov til at tage sin medicin, selv om hans helbredstilstand er alarmerende. Det ser endda ud til, at han om kort tid vil blive fremstillet for statssikkerhedsdomstolen. Er det en trussel mod den offentlige orden eller en terrorhandling at forsvare menneskerettighederne? Ahmad Khazen og Hassan Watfa blev arresteret den 15. og 16. marts 2004 af militærpolitiet og idømt fængselsstraffe for at have deltaget i et opløb foran parlamentet, som krævede demokratiske reformer og ophævelse af undtagelsestilstanden. Det syriske civilsamfund har endnu hverken hørt eller set nogen reaktion fra Kommissionen på trods af, at dens delegation i Damas allerede har været vidne til flere af disse overtrædelser. Det handler ikke om at blande sig, men om at forsvare de universelle værdier, vi har et ansvar for.
Lad mig minde om, at vi for øjeblikket forhandler med Syrien om undertegnelse af en associeringsaftale. Aftaler af denne art tager udgangspunkt i en retsstat, og i deres artikel 2 fastslås det klart, at de to parter forpligter sig til at overholde menneskerettighederne. Syrien har været i undtagelsestilstand de sidste 41 år, hvorved militærdomstolene er berettigede til at anvende krigslove. Dette er i strid med en retsstat, som respekterer de grundlæggende rettigheder, således som disse er nedfældet i international lovgivning og Barcelona-erklæringen. For præcis en måned siden, den 22. marts, oprettede vi den Euro-Middelhavs-parlamentariske forsamling i Athen, som Syrien er medlem af. Dette partnerskab kan kun bygges op på visse krav som respekt for menneskerettighederne og de demokratiske friheder.
Jeg skal også bede Dem gribe øjeblikkeligt ind over for de syriske myndigheder og kræve, at de sikrer disse personers integritet, at de øjeblikkeligt løslader dem betingelsesløst, at de sætter en stopper for deres vedvarende pres og chikane mod dem, at de overholder den internationale lovgivning og bestemmelserne i Verdenserklæringen om Menneskerettighederne og de internationale instrumenter, Syrien har ratificeret. Vores demokratier har pressionsmidler. Hvis ikke vi bruger dem til at sikre, at vores universelle værdier overholdes, mister vi vores sjæl. Vi er mange, fru kommissær, hr. rådsformand, der afventer Deres svar, for vi har ikke lov til at udvise overbærenhed, når menneskerettighederne overtrædes. 
Dell'Alba (NI ).
   - Hr. formand, kære kolleger, jeg vil gerne allerførst takke ordføreren af hele mit hjerte for indholdet af den betænkning, hun har fremlagt, og for det, den ikke indeholder, men som forhåbentlig vil blive vedtaget i morgen med henblik på at genetablere det, der er originaliteten og særpræget i det syn, fru De Keyser har villet give på menneskerettighederne i verden.
Som andre kolleger er vi, de italienske radikale, meget opmærksomme på alt inden for den reproduktive sundhed, hele denne dimension, denne nye dimension, som vores samfund i større og større grad skal tage højde for i dets måde at behandle menneskerettighedsspørgsmålet på, ved f.eks. at føje retten til sundhed til menneskerettighederne, som nu indbefatter de nye teknologier, genforskningen, alle de muligheder, menneskeheden tilbydes, men som fortsat er et problem, en hindring i mange af vores samfund. Vi stemmer derfor i morgen for alle de ændringsforslag, der går i denne retning, i håbet om at forbedre fru De Keysers betænkning.
I forbindelse med disse drøftelser vil jeg dog sende en appel til kollegerne, ordføreren, koordinatorerne i de forskellige grupper, idet jeg håber, de hører min besked. Efter udvalgsafstemningen om betænkningen fandt der en forfærdelig massakre sted, en forfærdelig udgydelse af vold over for det indfødte bjergfolk i Vietnam. Det drejer sig om en urbefolkning, den ældste i Vietnam, som undertrykkes af Hanoi-regimet. Denne undertrykkelse gav sig for et par dage siden udslag i brutale politiaktioner, som havde til formål at sprede demonstranter, i lighed med det, der skete i et andet land, sådan som vi netop har hørt det. Der blev uden tvivl dræbt demonstranter i dusinvis, mens mange flere blev arresteret og fængslet. Dem har vi stadig intet nyt om.
Jeg ved godt, at fristen er overskredet, men eftersom man taler om urbefolkninger i betænkningen, vil jeg i morgen tillade mig med mine kollegers samtykke at stille et mundtligt ændringsforslag med henblik på at indføje om ikke andet så en lille notits om bjergfolket i Vietnam for at minde myndighederne i Hanoi om, at Europa-Parlamentet følger deres situation opmærksomt. Kommissær Patten har ofte grebet ind, og andre europæiske lande har grebet ind i sagen. Jeg mener, det vil tjene os til ære at nævne den undertrykkelse, bjergfolket i Vietnam udsættes for. 
Stockton (PPE-DE ).
   - Hr. formand, Der er imidlertid en bekymrende undertone i den måde, som menneskerettigheder og terrorisme er blevet behandlet på. Selv om jeg deler nogle af de følelser, som min kollega hr. Van Orden har givet udtryk for, er jeg også bekymret set ud fra et andet synspunkt. Et centraliseret styre tiltager sig, hvad enten det er nationalt eller internationalt, meget hurtigt magtbeføjelser og indfører mekanismer, der sikkert kan hjælpe det med at bekæmpe terrorisme, men som helt sikkert svækker borgernes grundfæstede rettigheder og friheder. Det er derfor yderst ironisk, at politikkerne til bekæmpelse af terrorisme, som vi alle støtter, kan indskrænke vores friheder lige så meget, som terroristerne gør.
Hr. formand, hvis der ikke sker et valgmirakel i juni eller en selvopofrende masseafgang blandt mine kolleger, er dette sidste gang, hvor jeg har den glæde at tale til Parlamentet.
Jeg vil med Deres overbærenhed, hr. formand, benytte mig af lejligheden til at få ført til protokols, at jeg oprigtigt vil takke medlemmerne af Parlamentet, personalet her og i Bruxelles og først og fremmest mine kolleger i den britiske konservative delegation for den generøsitet, venlighed, hjælp, sympati og hårdt tiltrængte støtte, som de alle har givet mig i de sidste fem år.
Jeg ville lyve, hvis jeg sagde, at jeg var tilfreds med min beskedne placering på mit partis liste i det sydvestlige område af Storbritannien, men jeg lyver ikke, når jeg siger, at jeg har nydt disse fem år måske mere, end jeg kan give udtryk for. Så, hr. formand, tak og farvel.
Formanden.
   - Kære hr. Stockton, stik imod alle regler var jeg selv lige ved at forfalde til at klappe. Hjertelig tak for denne meget personlige afsked med Parlamentet. Måske kommer De trods alt tilbage på et tidspunkt. 
Fava (PSE ).
   - Hr. formand, jeg havde forberedt en tale, som jeg har valgt at lægge til side efter at have lyttet til bemærkningerne fra nogle af vores kolleger på højrefløjen, for så længe kritik er bandlyst her i Parlamentet, hver gang vi taler om kvinders rettigheder - som om der var tale om retssagen mod Galileo - og så længe vi bruger ordet "besættelse", når vi taler om rettigheder, har vores forhandlinger kun det formål at gøre stenografernes arbejde vanskeligere.
Vi havde ventet os en større stringens og et større engagement fra nogle af vores kolleger på højrefløjen, når det f.eks. gælder kritikken af det hul i lovgivningen, som eksisterer med hensyn til Guantánamo-fangernes status, og som er i strid med alle de internationale retsbestemmelser. Vi havde ventet os en engageret og stringent kritik af den vilkårlige måde, som terrorismebekæmpelsen desværre ofte bruges på for at bekæmpe politiske modstandere.
Hr. formand, efter vores mening skal rettighederne navnlig sikres og forsvares i hverdagen, så man undgår, at retfærdighed bliver forbeholdt de få, og her mener vi virkelig, at tavsheden på nogle punkter er en besættelse. 
Nordmann (ELDR ).
   - Hr. formand, jeg synes, fru De Keysers betænkning er meget uafbalanceret. Der er kapitler, der er interessante, som åbner nye perspektiver, især om den reproduktive sundhed og de handicappedes rettigheder. Men det centrale spørgsmål, som fru De Keyser på en eller anden måde ville prioritere, har hun efter min mening behandlet forkert.
Jeg taler her om spørgsmålet om forholdet mellem menneskerettighederne og bekæmpelsen af terrorisme, nærmere betegnet den udfordring, som bekæmpelsen af terrorisme er for demokratiet. I det 20. århundrede var demokratiernes udfordring krigen. Kunne man gå i krig og fortsat være et demokrati? Man var nødt til at skabe en balance mellem det nødvendige og det ideelle.
Vi skal nu bruge vores kreative evner til også at skabe balance i de aktuelle problemer. Man kan ikke sidestille terroristernes rettigheder med terrorismens ofres rettigheder. Man kan ikke lade kampen mod terrorisme følge efter kampen mod dem, der bekæmper terrorismen. Og med hensyn til Mellemøsten er det især den ubehagelige følelse af, at fru De Keyser sidestiller alt, mens det, vi skal gøre, er at finde en ret til legitimt demokratisk forsvar mod terrorismen. Denne centrale udfordring er hun desværre gået fejl af. Det beklager jeg. 
Deva (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil følge op på hr. Van Ordens udmærkede tale og Jarlen af Stocktons meget interessante synspunkt i hans afskedstale for lidt siden.
På mødet i sidste uge kritiserede FN's Menneskerettighedskommission ikke offentligt Rusland og Kina for deres krænkelser af menneskerettighederne. Resolutioner om Tjetjenien, Kina og Zimbabwe blev forkastet, men foranstaltninger vedrørende Nordkorea, Cuba, Belarus og Turkmenistan blev vedtaget. Det viste, at magtfulde lande stadig kan slippe af sted med mord og tortur samt at lukke munden på kritikere kun et par dage, før nyheden om fundet i Tjetjenien af ligene af ni mænd, som var blevet henrettet udenretsligt, slap ud. Tortur og tilfældig tilbageholdelse er stigende i Tjetjenien på trods af, at den russiske regering hævder, at situationen er ved at blive normal.
USA har støttet en mildt formuleret resolution om Kina, der opfordrer den kinesiske regering til at gøre store fremskridt med systematiske reformer for at sikre, at menneskerettigheder og grundlæggende friheder overholdes. Kina vandt imidlertid en sejr ved hjælp af et procedureinitiativ i FN med en for at forhindre, at resolutionen blev sat til afstemning. I de sidste 10 år er omkring 8.900 kristne kinesere blevet arresteret og tilbageholdt, og religiøs aktivitet, som ikke er statsstyret, er ulovlig. Kina stempler i stigende grad harmløse religiøse grupper som farlige kulter.
I Zimbabwe sker der konstant krænkelser af menneskerettighederne, men alligevel griber FN ikke ind. Det kan ikke være rigtigt, at lande med en dårlig menneskerettighedssituation kan bruge en til at blokere for en drøftelse af deres egen menneskerettighedspraksis. Formålet med FN's Menneskerettighedskommission er at udstille menneskerettighedssituationen i ethvert land offentligt, særlig i tilfælde af ekstreme overtrædere. Det er på tide at gøre en ende på misbrugen af proceduremæssige mekanismer, der anvendes til at holde krænkelser væk fra bordet. Hvis FN fortsætter med at optræde som en marionetdukke, bør vi holde op med at finansiere dets menneskerettighedsaktiviteter. 
Cashman (PSE ).
   - Hr. formand, jeg glæder mig over denne betænkning, der er meget omfattende. Det triste er, at vi overhovedet har brug for den. Jeg ville ønske, at vi levede i en verden, hvor vi ikke hele tiden skal gå i brechen og fordømme de krænkelser af menneskerettighederne, der sker rundt omkring i verden.
Lad mig nævne det, der sker i Zanzibar, hvor man kriminaliserer og anholder homoseksuelle, og hvor EU har en mekanisme, som det kan anvende til at handle, nemlig Cotonou-aftalen, men ikke synes at have den politiske vilje til at gøre brug af den. I lighed hermed er vores opfordringer til handling i forbindelse med overtrædelser af menneskerettighedsbestemmelser i EU-associeringsaftaler blevet ignoreret.
Jeg vil også nævne Egypten, hvor homoseksuelle løbende anholdes, indfanges og fængsles. Jeg vil rose det irske formandskab for dets arbejde i FN med at støtte det brasilianske forslag om menneskerettigheder og seksuel orientering. Desværre er dette forslag endnu en gang blevet udsat hovedsageligt på grund af lobbyisme fra Egypten og Pakistan, Vatikanet og Konferencen af Islamiske Stater.
Det drejer sig her om mennesker og om ødelæggelse af personlig frihed, håb og liv. Ethvert samfunds værdighed er baseret på respekt for disse personers værdighed.
Endelig sendes der med betænkningen et stærkt budskab om, at det, der sker i en anden del af verden, er lige så vigtigt for Parlamentet og medlemsstaterne, som hvis det skete i Europa. Krænkelser af menneskerettigheder mod et andet individ er krænkelser af menneskerettigheder mod os alle. 

Paasilinna (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne takke Dem for en fremragende betænkning. Frie, uafhængige og uensartede massemedier er en grundlæggende rettighed. De er endnu vigtigere i informationssamfundet, hvor information er den største produktionsfaktor. Det er godt at tænke på situationen i Kina, men vi har vores egne problemer lige her. 
Information er en kæmpestor branche, der vejleder regeringer og nationer. Information hjælper med at fylde menneskets bevidsthed, som ikke kan rumme noget, der er vigtigere. Den ukontrollerede politiske indflydelse, som de store ejere af medierne har, er noget, som vi alle kender til. Italien har nu intet mindre end et system med evig bevægelse: En enorm økonomisk magt har købt mediernes magt, som til gengæld legitimerer politisk magt. Der er også en ny fare her. Store virksomheder i Frankrig opkøber medierne for at beskytte sig selv med det resultat, at de er uden for kritikkens rækkevidde. Hvorfor griber vi ikke ind her på samme måde, som vi gør med hensyn til menneskerettighedsovertrædelserne? Det er trods alt en overtrædelse af retten til adgang til oplysninger, som er en grundlæggende rettighed i menneskets informationssamfund. 
Roche,
   Hr. formand, endnu en gang takker jeg medlemmerne for deres bidrag.
For at opsummere kan jeg sige, at forhandlingen understreger betydningen af, at vi sætter fokus på at styrke dialogen mellem Parlamentet og Rådet på menneskerettighedsområdet. Den viser også, hvor bredt dette lærred er, og hvor forskelligartede fokuspunkterne skal være, når det drejer sig om menneskerettigheder og dem, der forsvarer menneskerettighederne. Bidragene har dækket et bemærkelsesværdigt bredt område af emner, og det er tydeligvis et område, som medlemmerne ikke blot har en særlig interesse i, men hvor de også har en stor ekspertise. Jeg håber, at de mennesker, der kritiserer Parlamentet, læser mødeprotokollen fra i dag og for en gangs skyld kommer til den konklusion, at Parlamentet fortjener deres støtte. Jeg ved, at formandskabet og Rådet vil drage stor nytte af udvekslingerne her i dag.
Arbejdet i FN's Menneskerettighedskommission fortsætter i Genève, mens vi taler. Jeg nævnte tidligere en række af de resolutioner, som vi har vedtaget vedrørende menneskerettighedssituationen i Belarus, Turkmenistan, Nordkorea og de israelske bosættelser i de besatte arabiske områder. Arbejdet med andre resolutioner fortsætter, men vi kan være stolte af den rolle, som EU spiller via Menneskerettighedskommissionen og arbejdet i kommissionen hidtil. Jeg har gode nyheder til Parlamentet, som jeg vil gemme til sidst.
Parlamentets medlemmer er tydeligvis bekymrede over menneskerettighedsaspekterne i forbindelse med udviklingen af krigen mod terror. Fru De Keysers betænkning afspejler disse bekymringer, og jeg kan forsikre Parlamentet om, at Rådet har noteret sig dem. Jeg vil også takke hr. Crowley, som for nylig på et interparlamentarisk møde med den amerikanske Kongres sagde, at vi i vores aktioner mod terrorister skal være bundet af de regler, som terrorister lader hånt om. Det var et meget værdifuldt synspunkt fra et medlem af Parlamentet, og Rådet deler dette synspunkt - det vil sige, at respekt for menneskerettigheder skal danne grundlag for hele vores strategi og i vores allieredes strategi i krigen mod terror. Menneskerettigheder kan ikke deles. Man kan ikke se bort fra menneskerettigheder for nemheds skyld på et bestemt tidspunkt. Jeg tror, at det var den franske præsident Chirac, der sagde, at det er på denne måde, at vi afdækker og analyserer terrorens rødder for at skille dem fra. Vi skal være opmærksomme på alle de spørgsmål, der tages op i denne betænkning.
Jeg blev meget rørt over lord Stocktons afskedstale. Jeg ønsker ham alt muligt godt. I går og i dag har en del talere faktisk nævnt, at dette var deres sidste plenarmøde. Jeg ønsker dem alle held og lykke. Det er altid et trist øjeblik i en politikers liv, når et medlem af Parlamentet skal videre.
Hr. Deva kom med en meget interessant betragtning, der understreger de alvorlige problemer, der eksisterer på grund af Menneskerettighedskommissionens mellemstatslige struktur. De af os, der går ind for FN - hvilket betyder de fleste medlemmer af Parlamentet og helt sikkert mig selv - kan med rette rose FN for den rolle, som det spiller, men bør også tænke over hr. Devas synspunkt.
Hr. Dell'Alba rejste spørgsmålet om bjergfolket i Vietnam. Jeg kan forsikre ham og Parlamentet om, at Rådet tager sig aktivt af disse menneskers situation, og at det vil blive ved med at indgå i EU's dialog med den vietnamesiske regering. EU's repræsentanter i Hanoi har fået instruktioner i denne forbindelse.
Jeg vil slutte med noget positivt. Jeg fik gode nyheder under mit indlæg tidligere, og det glæder mig meget at kunne dele dem med Parlamentet. Tidligere i dag vedtog Menneskerettighedskommissionen EU's resolution om dødsstraf med 28 stemmer mod 20, og 5 stemte hverken for eller imod.
Jeg vil over for Parlamentet understrege, at det er den bedste sejrsmargen nogensinde i dette EU-initiativs forløb. Sejrsmargenen er under alle omstændigheder et tegn på, hvor effektiv EU's politik for modstand mod dødsstraffen er. Den er også et tegn på den stigende tendens til afskaffelse af dødsstraffen internationalt. Den understreger også det synspunkt, som jeg fremsatte tidligere, nemlig at hvis EU af og til må komme fra den bageste del af banen i forbindelse med spørgsmål, der optager det, skulle vi måske lære at bokse lidt klogere og være lidt mere strategiske. Det er imidlertid gode nyheder, og det glæder mig at dele dem med Parlamentet.
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.00. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0279/2004) af Fernández Martín for Udvalget om Udvikling og Samarbejde om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om ændring af Rådets forordning (EF) nr. 975/1999 om kravene til gennemførelsen af udviklingssamarbejdsaktioner, der bidrager til de generelle mål om udvikling og befæstelse af demokratiet og af retsstaten samt respekt for menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder (KOM(2003) 639 - C5-0507/2003 - 2003/0250(COD)). 
Nielson,
    Hr. formand, det glæder mig at få lejlighed til at forklare Parlamentet, hvorfor Kommissionens ret tekniske forslag, som er til førstebehandling i dag, er så vigtigt.
Den forordning, som De bliver bedt om at forlænge med to år, indtil de nuværende finansielle overslag, som gælder til 2006, udløber, er et af de to retsgrundlag for det europæiske initiativ for demokrati og menneskerettigheder. Som bekendt er initiativet et yderst vigtigt led i EU's samlede politik for fremme af menneskerettigheder og demokratisering i tredjelande.
I 1999 deltog Europa-Parlamentet fuldt ud i udarbejdelsen af de forordninger, som det europæiske initiativ for demokrati og menneskerettigheder er baseret på, i udformningen af målsætningerne for initiativet og fastsættelsen af prioriterede områder samt af de administrative procedurer for gennemførelsen. Det glæder mig nu, at det ærede medlems betænkning til fulde støtter Kommissionen, således at initiativet kan forlænges ud over slutningen af året med visse ændringer.
Før plenarforsamlingen og beslutningstagningen i dag har Kommissionens forslag udløst frugtbare meningsudvekslinger mellem en række medlemmer af Parlamentet og kommissær Patten og/eller Kommissionens tjenestegrene. Udvekslingerne har hovedsageligt drejet sig om to vigtige spørgsmål. For det første hvordan Europa-Parlamentet kan inddrages mere effektivt i den politiske fastsættelse af prioriterede områder til gennemførelse af initiativet, og for det andet hvordan gennemførelsen og den praktiske relevans af initiativet med henblik på opbygning af demokrati og styrkelse af menneskerettighederne i verden kan fremmes.
Vi har hilst disse meningsudvekslinger velkommen, ligesom vi hilser forhandlingen i dag velkommen. Kommissionen har i lighed med Parlamentet stor interesse i at støtte forslag, der har til formål at gøre initiativet endnu mere effektivt og relevant. Som vi sagde på plenarmødet i februar, er vi åbne over for de idéer, som parlamentsmedlemmerne fremsætter. Derfor skal vi imidlertid ikke se bort fra visse begrænsninger på grund af særlige institutionelle rettigheder eller tabe de centrale målsætninger i Kommissionens forslag af syne, som er at sikre initiativets fortsatte operationelle tilgængelighed i de næste to år.
Kommissionen har lyttet nøje til de ærede medlemmers synspunkter og er villig til at undersøge alle de fremsatte idéer i en konstruktiv ånd, således at det, vi gør, i forbindelse med det europæiske initiativ for demokrati og menneskerettigheder bliver mere koncentreret og effektivt.
Jeg vil mere specifikt sige, at Kommissionen er indstillet på at indlede en struktureret og løbende dialog vedrørende initiativet med Parlamentets ansvarlige udvalg, som skal føres af den ansvarlige kommissær og støttes af hans eller hendes tjenestegrene. På denne måde kan vi i god tid udveksle synspunkter om planlagte mangeårige programmeringsdokumenter, årlige ajourføringer af programmeringen og arbejdsprogrammer eller ændringsforslag til dem. Det vil forhåbentlig give Parlamentet rig lejlighed til at fremsætte bemærkninger og forslag til Kommissionens overvejelser. Det vil også på en afgørende måde være foreneligt med komitologiregler og særlige institutionelle rettigheder.
Kommissionen er endvidere åben over for at gennemgå forslaget i begrundelsen i betænkningen om at oprette særlige institutionelle mekanismer, der muliggør større inddragelse af civilsamfundet og ngo'er for at fremme demokrati og menneskerettigheder. I denne forbindelse vil jeg blot minde Dem om, at dette forslag imidlertid skal ses i sammenhæng med Kommissionens nylige forslag om de fremtidige finansielle overslag, hvori der foreslås en forenklet struktur for EU's eksterne bistand, og som derfor også får betydelige virkninger for den kommende gennemførelse af det europæiske initiativ for demokrati og menneskerettigheder.
Til sidst vil jeg gentage, at Kommissionen værdsætter den konstruktive ånd her i Parlamentet og dets støtte til en fortsat effektiv gennemførelse af initiativet efter årets udgang. Den positive afstemning om hr. Fernández Martíns betænkning ved førstebehandlingen i dag kan bane vej for en aftale med Rådet og således give fritagelse for andenbehandlingen og gøre det muligt at forlænge initiativets retsgrundlag rettidigt. I betragtning af den politiske betydning, som vi alle tillægger det europæiske initiativ for demokrati og menneskerettigheder, er det et velkomment resultat, som er i alles interesse. 
Fernández Martín (PPE-DE ),
   Hr. formand, denne forhandling om forordningen om ændring af visse aspekter af gennemførelsen af udviklingssamarbejdsaktioner til befæstelse af demokratiet, af retsstaten og respekten for menneskerettighederne har i løbet af de seneste måneder stillet vores evner på prøve og vist nogle mangler ved vores procedurer.
Dette er set i økonomisk sammenhæng bestemt et beskedent instrument, men hvad angår dets indhold og mål, er det et meget vigtigt instrument, som alle værdsætter højt, navnlig Europa-Parlamentet. Jeg husker, at en af de budgetposter, der finansierer disse programmer, blev oprettet på vores initiativ i 1994.
Som kommissær Nielson netop har sagt, drejer det sig om et forslag til ændringsforordning, som efter Kommissionens mening ifølge det, som Kommissionens tjenestegrene har meddelt os, udelukkende vedrører tekniske aspekter - kommissæren har ikke nævnt det direkte - og det nærmer sig mere det, som efter Parlamentets opfattelse altid har haft et tydeligt politisk indhold, om så det kun er, fordi hensigten er at forlænge gyldigheden og effekten af dette instrument med to år. Ifølge alle de modtagne rapporter og udtalelser, som nævnes i Rådets meddelelse, er dette instrument særdeles interessant.
Parlamentet vurderer imidlertid, at vores institutions deltagelse i procedurens forskellige faser, som det fremgår af Rådets forslag, ikke svarer til vores ønsker, navnlig når det drejer sig om et spørgsmål, der skal behandles efter proceduren om fælles beslutningstagning.
Vi har lige fra begyndelsen for over et halvt år siden brugt meget tid på at diskutere formelle spørgsmål og procedurespørgsmål, men heldigvis tror jeg, som kommissær Nielson har sagt, at jeg kan bekræfte, at det nok skal lykkes for os i sidste minut, men inden for fristen, så dette fællesskabsinitiativ ikke bliver afbrudt og lammet i nogen tid på grund af de ændringer, som Parlamentet og Kommissionen undergår i de kommende måneder.
Før jeg tager fat på nogle tekniske bemærkninger om vores forslag, skal jeg gøre opmærksom på, hr. formand, at der findes en teknisk rettelsesliste, som Parlamentets tjenestegrene må have kendskab til nu, og i den ændres rækkefølgen af de ændringsforslag, som vi foreslår, og som vi skal stemme om i morgen.
I den betænkning, som jeg har foreslået, og som Udvalget om Udvikling og Samarbejde støtter, og i overensstemmelse med Rådet, foreslår vi et ændringsforslag til artikel 4, stk. 1, hvor vi i lovteksten indsætter, at "i forbindelse med EU-valgovervågningsmissioner og -processer kan fysiske personer modtage finansiel støtte i henhold til denne forordning".
Alle, der har deltaget i valgovervågningsmissioner, har den erfaring, at selv med alle de begrænsninger, der kan nævnes, forøger tilstedeværelsen af internationale observatører i valgprocesser tilliden til gennemsigtighed og til nøje overholdelse af de demokratiske principper i udviklingslande.
Parlamentet vil ikke give afkald på sin deltagelse i planlægningsfasen, i fastlæggelsen af prioriteringer og i gennemførelsen af initiativer. I begrundelsen har vi inddraget denne anmodning fra Parlamentet for det tilfælde, at dette som følge af den nuværende lovgivningsramme, som kommissær Nielsen har nævnt, ikke er muligt for øjeblikket. Vi håber, at det løfte, som hr. Nielson har givet på vegne af Kommissionen, kan blive indfriet i fremtiden.
Efter min opfattelse bør ændringsforslag 3 i Budgetudvalgets udtalelse tages tilbage af udvalgets ordfører. Hvis det ikke sker, anbefaler jeg at stemme imod dette ændringsforslag.
Denne aftale er den bedst mulige, hvis vi vil vedtage denne betænkning under førstebehandlingen, hvilket Rådet, Kommissionen og Parlamentet ønsker for at opfylde et krav, som der er bred enighed om. Det er også specielt nødvendigt for at styrke det civile samfund i udviklingslandene. Men det betyder ikke, at Parlamentet er tilfreds, og sådan må det ikke opfattes.
Det er en procedure med fælles beslutningstagning, et spørgsmål, der berører menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder, som Parlamentet har været meget optaget af i mange år. Parlamentet mener, at når det drejer sig om at oprette et nyt program og ikke bare om en forlængelse i to år, som er det, vi diskuterer i dag, vil vi kræve en større tilstedeværelse og en mere aktiv deltagelse inden for rammerne af de bestemmelser, der regulerer Unionens institutionelle dialog. De, der afløser os i den kommende valgperiode, skal fastsætte en ny ramme for de bestemmelser, som giver et retsgrundlag, der fører til, at Parlamentets ønske opfyldes.
McMillan-Scott (PPE-DE ).
   - Hr. formand, den dårlige nyhed for Kommissionen og Rådet er, at jeg regner med at være tilbage i det næste Parlament, og jeg er ordfører for Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik for den forordning, der omfatter tredjelande.
Det er tydeligt, at Udvalget om Udvikling og Samarbejde er tilfreds med aktionerne under det europæiske initiativ for demokrati og menneskerettigheder, og det er forståeligt, at to tredjedele af pengene nu frigives til næste år. Jeg er sikker på, at det glæder hr. Nielson. På den anden side er Udvalget om Udenrigsanliggender, som faktisk påbegyndte dette program for omkring 12 år siden - det var i 1992, ikke 1994, og jeg var oprindeligt ordfører - ikke tilfreds. Medlemmerne af udvalget er blevet enige om at trække min betænkning, som skulle have været drøftet i dag, tilbage for at give os tid til at lægge mere pres på Kommissionen og Rådet i de kommende uger for at få dem til at gå ind på to meget enkle anmodninger.
Den første er, at der skal oprettes et rådgivende udvalg uden for komitologien og bestående af repræsentanter for Parlamentet og Kommissionen og sandsynligvis med den højtstående repræsentant som formand. Det skal behandle dette meget følsomme program, som ikke nødvendigvis skal omfatte udviklingslandene, men snarere de lande, der ligger nærmere på os, de såkaldte nye naboer.
Den anden anmodning er, at der skal foretages en uafhængig undersøgelse, og jeg afventer et seriøst tilbud fra Kommissionen vedrørende dette, og ikke kun "vi er åbne over for forslaget". Kommissionen er ikke åben over for det. Den ønsker at holde hele programmet for sig selv. Der er imidlertid en bedre måde at gennemføre programmet på, som USA, Danmark, Tyskland, Holland, Sverige og Storbritannien har vist, nemlig en separat fond, der er troværdig, fleksibel og sagkyndig, og som skal bistå Kommissionen med gennemførelsen af programmet. Det er vores holdning, og vi ser frem til en passende reaktion fra Kommissionen og Rådet på disse forslag til sin tid.
Hr. Nielson sagde, at det er et velkomment resultat, som er i alles interesse. Taler han om de hundredemillioner mennesker, der bor i de nye nabolande fra Rusland, Belarus og Ukraine over Kaukasus og ned gennem ustabilitetens akse tværs over Nordafrika til Marokko ind i den arabiske verden? 280.000.000 arabere lever uden demokrati. Er De stolt af det?
Jeg vil nu omtale mine bemærkninger til pressen, da der snart er valg. I fra i dag skriver jeg, at EU's magt risikerer at blive så dæmpet, at den knap kan mærkes af de mennesker, som den vedrører. Desværre er dette velkomne program, der er blevet glimrende gennemført i den tidligere sovjetblok, fuldstændig ineffektivt i verden af i dag. Det er Kommissionens ansvar at gøre det effektivt, og jeg vil presse hårdt på for at sikre, at den gør det. 
Theorin (PSE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, jeg synes, vi skal bifalde hr. Fernández Martíns betænkning og glæde os over, at udarbejdelsen af betænkningen i sidste ende tilfaldt Udvalget om Udvikling og Samarbejde. Størstedelen af de lande, som forordningen vedrører, er virkelig udviklingslande.
Vi har arbejdet hårdt for at nå frem til et kompromis i udvalget, som både Rådet, Kommissionen og Parlamentet kunne acceptere. Vi forstår betydningen af at få denne betænkning vedtaget ved førstebehandlingen. Derfor støtter vi ordførerens ønske om at stemme imod Budgetudvalgets tredje ændringsforslag, som Rådet ikke kan acceptere. Ikke desto mindre har vi stillet nogle krav til Kommissionen for at sikre, at Parlamentet kan følge arbejdet med forordningen mere effektivt. Ved at bede Kommissionen om at udarbejde en årlig rapport over programmet efter område og sektor for de kommende år, øger vi i høj grad åbenheden i arbejdet med forordningen.
Desuden gør tilbagemeldingen til Parlamentet, at vi bedre forstår, hvor gennemførelsen er mest effektiv. Det glæder os, at Kommissionen har accepteret nogle af de vigtigste ændringer, vi har foretaget. Det er vigtigt, at de beslutninger, der træffes på basis af menneskerettighederne, gengiver EU's løfter om at støtte demokrati, international ret og naturligvis respekt for menneskerettigheder.
De tillægsforslag, som først blev fremlagt, skulle sikre, at vores beslutning om menneskerettigheder blev baseret på vores egen uro for EU's sikkerhed. Det havde været en tragisk misforståelse. Vi skal beskytte os selv, ikke mindst mod terrortruslen, men den nuværende tendens, som kommer til udtryk, til med af en del højtstående personer i EU, hvorved bistanden skal skræddersys for at opfylde vores sikkerhedsbehov, er en meget farlig vej at begive sig ind på og et princip, som ikke må vinde indpas.
Vi skal beskytte den menneskelige værdighed i vores foranstaltninger i forbindelse med menneskerettighederne, samarbejdet og bistandsudviklingen samt sikre os, at konsolideringen af demokrati, international ret, menneskerettigheder og afskaffelse af fattigdom altid er i fokus i disse foranstaltninger.
Til sidst er det også for mig sidste gang, jeg har ordet i Parlamentet. Jeg forlader det efter 10 år og vil gerne takke for et særdeles godt samarbejde. 
Formanden.
   - Vi er fru Theorin dybt taknemmelige for hendes ekstraordinære indsats gennem disse år.
Napoletano (PSE ).
   - Hr. formand, programmet for demokrati og demokratiets udvikling i tredjelandene er et program med få ressourcer - der er ikke tale om store investeringer på fællesskabsbudgettet - men det er et meget vigtigt program set ud fra et indholdsmæssigt synspunkt, for det er det eneste instrument, som vi har til at føre en politik, der fremmer menneskerettighederne, kvinders rettigheder, støtten til demokratiet og overvågningen af valgene, uden at det nødvendigvis sker via bilaterale forbindelser med regeringerne. Eftersom det således er vores eneste instrument af denne art, skal vi sørge for, at det er effektivt, og vi kan ikke altid tjekke, om vores foranstaltninger er effektive.
Derfor er det efter min mening rigtigt, at Parlamentet - med respekt for Kommissionens og Parlamentets forskellige beføjelser, eftersom det ikke er os, der står for administrationen - i højere grad bliver involveret i såvel foranstaltningernes programfase som i den fase, hvor resultaterne kontrolleres. Vi skal ikke mindst spørge os selv, om dette programs gennemførelsesinstrumenter er så fleksible, som situationen kræver, for situationen er naturligvis ikke så stiv og bureaukratisk, som vores bestemmelser nogle gange er.
Derfor er de ændringsforslag, som vi har stillet til denne forordning, vigtige, og vores drøftelser med Kommissionen bliver især vigtige. Kommissær Patten har skrevet et brev til os om den anden forordning, hvor der ikke er taget højde for en fælles beslutningsprocedure, og han har foreslået, at Parlamentet i høj grad inddrages i den nye indfaldsvinkel for disse forordningers revidering fra 2006 og fremefter.
Jeg tror således, at vores ændringsforslag blot er begyndelsen på en større inddragelse, som når sit højdepunkt i 2006, eller som i det mindste resulterer i nogle mere præcise og effektive foranstaltninger end dem, som det lykkes os at iværksætte i dag ved hjælp af dette instrument. 
Nielson,
   . Hr. formand, hr. McMillan-Scott stillede mig et meget klart og direkte, men mærkeligt spørgsmål. Han spurgte mig, om jeg er stolt af, at flere millioner mennesker lever i lande uden demokrati eller tilstrækkelige menneskerettigheder. Sådan et klart spørgsmål fortjener et klart svar. Jeg håber ikke, at det ærede medlem bliver chokeret over det ligefremme svar, men svaret er: "Nej, jeg er ikke stolt af det".
Kommissionen støtter ordførerens forslag om at trække ændringsforslag 3 om, hvilken komitologiprocedure der skal anvendes, tilbage fra Budgetkontroludvalget. Rådet kan ikke godkende ændringsforslaget, hvis formål er at oprette et rådgivende udvalg i stedet for det nuværende forskriftsudvalg. Det er almindelig kendt. Hvis vi opretholdt ændringsforslaget, ville det ødelægge vores fælles bestræbelser og målet, som er at indgå en førstebehandlingsaftale inden for proceduren med fælles beslutningstagning. Kommissionen har foreslået et forvaltningsudvalg som en passende form for udvalg og mener, at det er et retfærdigt kompromis.
Det er yderst vigtigt, at vi nu kan sikre, at arbejdet fortsættes. Jeg er enig med fru Napoletano i, at vores aktioner ikke altid er effektive. En af grundene er, at vi ikke selv er effektive. En anden grund er, at på et område som dette er det meget svært at frembringe effektive såkaldte løsninger. Vi er imidlertid nødt til at forsøge.
Vi gør det ikke, fordi vi ved, at det virker, men fordi det er nødvendigt. Sådan er den slags aktiviteter. Dette initiativ har haft betydning i praksis, fordi det har sendt et signal om, hvad vi i Europa mener, at vi ønsker at gøre i verden. Jeg takker Parlamentet for den konstruktive ånd, i hvilken det er blevet behandlet. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.00. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0148/2004) af Rocard for Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse og Medier og Sport om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse om ændring af afgørelse 1419/1999/EF om en fællesskabsaktion vedrørende "Den Europæiske Kulturhovedstad" 2005-2019 (KOM(2003) 700 - C5-0548/2003 - 2003/0274(COD)).
Reding,
    Hr. formand, lad os starte med det, der efter min mening er Europas sjæl, det mest positive i Europa, det, der viser borgerne, at de findes, og som giver dem en talerstol, hvor de kan give udtryk for deres forskelligartethed. Jeg tror, de europæiske kulturbyer, som nu går under betegnelsen de europæiske kulturhovedstæder, gennem årene har fået stor betydning i denne henseende i det europæiske kulturlandskab. De er et fælles kulturrum. De lader vores forskelligheder komme til deres ret. 
Formlen har allerede udviklet sig meget gennem tiden. Aktionen blev indledt i 1985 på Melina Mercouris initiativ, og byerne blev i starten udpeget inden for rammerne af en mellemstatslig proces. Siden har vi gjort store fremskridt. Begivenheden er blevet en fællesskabsaktion med beslutningen fra 1999.
Processen er under udvikling og er endnu ikke afsluttet. Det, vi drøfter og beslutter i dag, bliver en ny etape. Hvorfor? Fordi vi står på tærsklen til en historisk begivenhed, som vil ændre Fællesskabet. Jeg taler naturligvis om udvidelsen, som der skal tages højde for i forbindelse med de europæiske kulturhovedstæder. Det er dét, der ligger til grund for Kommissionens forslag, som vi behandler i dag.
Målet med forslaget er at sikre hurtig integration af de nye medlemsstater inden for rammerne af initiativet Den Europæiske Kulturhovedstad. Det betyder ikke, at vi ikke hurtigt skal overveje andre ændringer, der kunne vise sig at være nødvendige. Vi er i øvrigt alle enige om, at den aktuelle beslutning skal forbedres grundlæggende. Det arbejder vi i øvrigt på. Der er en undersøgelse i gang om de europæiske hovedstæder fra 1995 til 2004. Resultaterne, der vil blive offentliggjort i andet halvår af 2004, skal ligge til grund for vores overvejelser og derefter formodentlig vores tiltag med henblik på at udvikle nye regler.
Til gengæld kan vi i dag ikke lade de nye medlemsstater vente længere. De skal deltage på lige fod med de andre i denne så værdsatte aktion. De bør derfor bydes ordentlig velkommen. De har allerede gjort sig store anstrengelser for at blive optaget i Unionen, som den ser ud i dag. De kan ikke lukkes ude fra Den Europæiske Kulturhovedstad. Integrationen af de nye medlemmer er nu en prioritet, og den skal ske meget hurtigt. Derfor ønsker Kommissionen at holde integrationsetapen og drøftelserne om den nødvendige ændring af proceduren adskilt.
Kommissionen foreslår derfor på nuværende tidspunkt, at de nye medlemsstater ganske enkelt føjes til den ved beslutning opstillede liste i 2009 på lige fod med de nuværende medlemsstater, der allerede er blevet udpeget, i kronologisk rækkefølge. Denne rækkefølge blev i øvrigt enstemmigt vedtaget af Rådet og Kommissionen i 1999, og det er på baggrund af den, at byerne for øjeblikket forbereder sig til de kommende år.
Fra 2009 vil der således hvert år blive udpeget to hovedstæder: én fra de nuværende medlemsstater og én fra de nye.
Jeg forstår udmærket Parlamentets ønske om at få proceduren forbedret. Denne fremgangsmåde er imidlertid den eneste, der gør det muligt hurtigt at give de nye medlemsstater samme status som de nuværende medlemsstater med hensyn til begivenheden Den Europæiske Kulturhovedstad. Vi skal være opmærksomme på, at hvis vi springer over denne etape for allerede nu at påbegynde procedureændringen, vil de nye medlemsstater først kunne deltage i aktionen i bedste fald fra 2010 eller 2011 eller måske først fra 2012, for det kræver fire år at forberede begivenheden, og udpegelsen af byerne til 2008 finder allerede sted i år.
Derudover er det det nye Parlament, der skal udtale sig om procedurerevisionen, da den vedrører det fremtidige EU med 25 medlemsstater.
Hvad mener vi om Europa-Parlamentets ændringsforslag?
Europa-Parlamentets Udvalg om Kultur, Ungdom, Uddannelse, Medier og Sport har bevaret målet med Kommissionens forslag. Udvalget ønsker imidlertid, at de pågældende medlemsstater - altså to hvert år - fra 2009 skal foreslå mindst to nominerede byer.
Dette er en omfattende ændring af udvælgelsesproceduren og udgør dermed en ændring af Kommissionens forslag. Det er grunden til, at jeg ikke kan acceptere en sådan ændring ud fra princippet om en revision i to etaper. Denne ændring hører faktisk hjemme i den anden etape, når vi senere hen råder over de nødvendige konkrete oplysninger til at gennemføre beslutningsændringen. Kommissionen ser sig endvidere nødsaget til at forkaste udvalgets ændringsforslag 2 og dermed også ændringsforslagene 3, 4 og 5, som udspringer heraf.
Til gengæld kan vi acceptere ændringsforslag 1 om budgettilpasningen i lyset af, at der mindst vil blive udpeget to hovedstæder om året.
Man skal tage højde for fordoblingen af antallet af byer i forbindelse med et eventuelt forslag til det program, der tager over efter Kultur 2000-programmet fra og med 2007. Finansieringen er fastlagt i dette program og ikke i beslutningen fra 1999.
Kommissionen kan heller ikke acceptere ændringsforslagene 6, 7, 8, 9 og 10 fra Verts/ALE-Gruppen. Disse ændringsforslag ville også medføre en grundlæggende ændring af udvælgelsesproceduren og hører til de drøftelser, der skal finde sted på et senere tidspunkt.
Det var det, mine damer og herrer, som jeg mener i dag er en fornuftig holdning. Jeg ved, at det var vanskeligt at nå frem til den, for vi vil alle noget bedre - også kommissæren. Men i politik bliver man nødt til at være realistisk, og hvis man vil gøre fremskridt, skal man nogle gange tage små skridt for at nå målet i sidste ende. 
Rocard (PSE ),
    Hr. formand, fru kommissær, Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse, Medier og Sport glæder sig over at kunne fremlægge en meget omdiskuteret betænkning til behandling og afstemning i Parlamentet. Den er den midlertidige afslutning på et ganske ulykkeligt eventyr. Det drejer sig om en betænkning, med hensyn til hvilken ordføreren er i mindretal, og jeg kan derfor kun komme med en historisk redegørelse. Det er første gang i de to et halvt år, jeg har haft den glæde at arbejde sammen med fru Reding, at jeg er uenig med hende - på et ganske venligt plan, men vi er meget uenige. Det ved hun godt. Hun har endda selv lige antydet det.
Idéen om, at en by i Europa hvert år udpeges til europæisk kulturhovedstad, stammer fra Melina Mercouri i 1985. Denne idé var i starten en hæderkronet begivenhed, dengang, hvor mange nominerede byer kæmpede indædt om én enkelt udpegelse, og hvor en ekspertjury udtalte sig om de sande europæiske interesser for hvert enkelt af de nominerede byers projekter.
I 1999 blev der ved den uheldige beslutning 1419, som blev foreslået af Rådet, støttet af Kommissionen og vedtaget af Parlamentet, fastlagt en liste, hvilket fru Reding netop mindede om, over de medlemsstater, der frem til 2019 på skift skulle nominere den europæiske kulturhovedstad. Denne beslutning tager for det første slet ikke højde for, at man allerede dengang overvejede at udvide EU med mindst 15 nye medlemsstater, hvilket er uantageligt. Derudover er den juridisk og politisk kritisabel for ikke at sige skandaløs, da den praktisk taget fratager de to efterfølgende Europa-Parlamenter, det fra 1999 og det fra 2004, muligheden for at udøve deres beføjelser og bidrage til den årlige udvælgelse af den europæiske hovedstad i fem år.
Mindst lige så vigtigt er det, at selv om nogle medlemsstater har indsendt en liste over to eller tre byer til de europæiske institutioner og juryen, som gør det muligt at vælge mellem disse med udgangspunkt i projekternes dynamik, nytænkning og europæiske dimension, er det ikke alle, der har gjort det. Medlemsstaternes seneste nomineringer vedrører ofte en enkelt by, som vælges af kommunalpolitiske grunde af de siddende regeringer, uden at den pågældende by har ytret noget egentligt ønske om denne rolle. Det er en pligt, og det så meget desto mere eftersom støtten via det europæiske budget til disse aktiviteter udgør mindre end 5 % af de med aktiviteterne forbundne udgifter. 
Hr. formand, vi skal begynde helt forfra. Det var alle i udvalget enige om, da disse drøftelser blev indledt for nogle måneder siden. Det var fru Reding også bevidst om, og hun gentog i øvrigt for et øjeblik siden, at det bliver til efteråret i en anden etape, men hun ved det lige så godt som jeg.
Det er helt tydeligt, at listen burde have været revideret og rækkefølgen efter 2008 ændret, for det var muligt, fru kommissær, i modsætning til det, De netop sagde, at integrere de nye medlemsstater på den betingelse, at de medlemsstater, der allerede var udpeget til efter 2009, accepterede at blive en smule forsinket. Det var muligt, og det var meget enkelt, for man skal vide, hr. formand, at en by skal bruge fem år på at forberede begivenheden. Det er således helt tydeligt, at listen burde have været revideret og rækkefølgen efter 2008 ændret, og der burde have været genindført en konkurrence mellem byerne, og juryen burde have fået tildelt en meningsfuld rolle, for når der kun er én hovedstad, spiller juryen selvfølgelig ikke længere nogen rolle, og den tjener ikke længere noget formål. Det har den i øvrigt gjort opmærksom på skriftligt med delikat diplomatisk bitterhed.
Men Rådet var afventende, og Kommissionen turde ikke trodse det. De har nu fået forelagt et forslag til beslutning, som jeg vil kalde forbavsende, og som består i at beslutte, at der fra 2009 og frem til 2019 bliver to europæiske kulturhovedstæder hvert år - én i en gammel medlemsstat og én i en ny - og at det fortsat er medlemsstaterne, der udpeger de nominerede byer, uden at de skal indsende alternative valgmuligheder til de europæiske institutioner. Fru Reding vil endda afvise et ændringsforslag fra PPE, som ikke desto mindre gik i denne retning. At vælge to europæiske kulturhovedstæder om året i en periode, hvor proceduren er ved at tabe pusten, det er det stik modsatte af det, vi burde gøre. Vi kommer bare til at forværre procedurens udvanding og forældelse. Juryen har fortsat ingen betydning, og de to kommende Parlamenter er udelukket fra at træffe noget valg.
Kommissionens løfte om at forelægge os et nyt forslag til beslutning til efteråret, som ændrer systemet, er ren lokkemad. Hvis vi vedtager forslaget nu, fru kommissær, kan jeg ikke se, hvordan vi til efteråret kan fortryde 2019, medlemsstaternes rækkefølge og især udpegelsen af to hovedstæder om året og lade de to medlemsstater, hovedstæderne ligger i, gøre dette. Jeg tror i øvrigt ikke, at De kan få det annoncerede direktiv vedtaget, for De er blevet viklet ind i problemets kerne. Det er min forudsigelse.
Men Rådet er afventende og skræmmende. De tre medlemsstater, der er involveret i nøgleperioden 2009-2011, Østrig, Tyskland og Finland, blev bange for at miste deres udpegelse, hvilket ingen imidlertid har tænkt sig. Der blev igen taget fat i PPE-Gruppen. Vi står over for en beslutning, som tjener vores landes prestigeinteresser, men helt sikkert ikke Europas prestigeinteresser. Så skulle vi have givet det, der engang var en fremragende procedure, nyt liv og ny udstråling.
Ud fra ønsket om gerne at ville holde borgerfred mellem os og bevare mit personlige venskab med fru Reding foreslog jeg, og det støttede den socialdemokratiske gruppe mig i, at vi accepterede vores nederlag i udvalget og besluttede ikke at fremlægge vores ændringsforslag på plenarmødet. Min mor lærte mig trods alt en vis pli, og jeg er stadig en høflig dreng. Men vores venner, De Grønne, har genoptaget disse ændringsforslag, og det er de i deres fulde ret til at gøre. De har derfor fået forelagt to sæt fuldstændig uforenelige ændringsforslag. Der er først ændringsforslagene af socialdemokratisk oprindelse, men som nu er undertegnet De Grønne. Disse ændringsforslag sigter mod at gå tilbage til det gamle system, kun at lægge planer for fremtiden frem til 2010 og give det kommende Parlament mulighed for at anmode Kommissionen om at foreslå en ny liste over medlemsstater til efteråret, som indbefatter de nye medlemmer, og give dem, der kan, ordre på at sikre en bred konkurrence blandt byerne med henblik på at lægge den endelige bedømmelse i hænderne på ekspertjuryen, som har behov for at gøre noget, og de europæiske institutioner.
Det andet sæt ændringsforslag, som primært stammer fra PPE, godkender og udspecificerer Kommissionens forslag, hvilket i mine øjne gør en ny beslutning til efteråret unødvendig. I denne række ændringsforslag kræves det alligevel, at de lande, der kan, foreslår flere byer, og, kære fru Pack, De har netop hørt, at det ikke er muligt. Fru Reding er nødt til at afvise dette krav på grund af det pres, hun er underlagt. Disse ændringsforslag hævder at opmuntre til konkurrence mellem byerne, men siger ikke noget om hvordan, for de beskæftiger sig ikke med problemet i de små medlemsstater, som kun har én stor by, hvilket ville kræve en revision af listen over medlemsstater, og det skal ske til efteråret. Men denne åbning af konkurrencen er nu blevet afvist.
Hr. formand, vores kolleger kan nu stemme efter deres samvittighed. Jeg vil gerne endnu en gang sige, at jeg retter færre beskyldninger mod kommissæren, fru Reding, end mod Ministerrådet, som kvæler opblomstringen af en virkelig europæisk ånd og gennemtvinger en fremgangsmåde med nationale udstillinger af arv og talenter og på samme tid resolut benægter Parlamentets myndighed. Denne situation gør mig trist, men jeg taler jo også som en slagen mand. 
Pack (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg ville gerne have klappet af Dem, hr. Rocard, men desværre var alt ikke i overensstemmelse med det, som jeg vil sige nu. Derfor kunne jeg ikke klappe af Dem, som jeg ellers gerne ville have gjort. Jeg kan nemlig ikke handle uden at tænke, og jeg må indrette mig efter realiteterne.
Begrebet kulturhovedstad, som vi forhandler om i dag, lyser op i den smule kulturpolitik, som vi får lov til at beskæftige os med. Derfor glæder det mig, at vi bærer faklen videre. Denne idé har allerede eksisteret i lang tid. Den stammer fra en kvindelig græsk kollega, og jeg mener, at vi kan være stolte heraf. Jeg er også enig i hr. Rocards krav om, at der mindst skal være to byer at vælge imellem. Det var jo rent faktisk også os, som introducerede idéen, og jeg mener, at tiden er inde til at få den gennemført, fru kommissær.
Den europæiske mangfoldighed skal være langt mere synlig i denne kulturhovedstad, end det tidligere har været tilfældet. Derfor mener jeg ikke, at disse ændringsforslag på nogen måde er i strid med det, som De ønsker, fru kommissær. Jeg vil følgelig bede Dem overveje, om De kan inkorporere dette.
Desuden vil jeg godt gentage, at vi alle beklager Ministerrådets beslutning, og jeg gør det i særdeleshed, fordi jeg allerede dengang ærgrede mig frygteligt over den kortsigtede og nationalt orienterede beslutning, som Ministerrådet traf i 1999. På daværende tidspunkt vidste man i Ministerrådet lige så vel som os andre, at der skulle finde en EU-udvidelse sted, men det ragede tilsyneladende Ministerrådet en høstblomst. Man udpegede nemlig udelukkende vesteuropæiske byer helt frem til 2019. Skam få Ministerrådet, men ikke os! Allerede dengang var vi bundet af denne beslutning.
Men beslutningen er taget, og derfra hvor jeg kommer, siger man: Den kendsgerning, at de pågældende lande også har ret til at stille forslag helt frem til 2019, står således ikke længere til at ændre. Derfor vil jeg godt sige henvendt til de tyske tilhørere, at Tyskland selvfølgelig må foreslå en by som kulturhovedstad i 2010. Men vi i PPE-DE-Gruppen støtter også kommissærens forslag om to kulturhovedstæder, fordi de 10 nye lande netop ikke kan gøre for, at de 15 gamle lande opførte sig uforskammet. Det skal Kommissionen nu udbedre, og det kan den gøre ved at give to byer mulighed for at præsentere sig selv for verden. Og jeg mener ikke, at det er så ringe endda, hvis vi f.eks. både har en tysk og en ungarsk by som kulturhovedstad i 2010. Efter min mening er det slet ikke nogen dårlig idé, for de to lande har vidunderlige ligheder, men også rivaliteter, som har vist sig at være frugtbare.
Afslutningsvis vil jeg gerne sige, at vi ganske vist er 25 lande i dag, men der vil komme yderligere lande til inden 2019, og det vil som minimum være Rumænien, Bulgarien og Kroatien, uden at nævne de andre. Hvis vi kun må udpege én kulturhovedstad, betyder det, at et land kun vil komme til fadet én gang i løbet af en generation, og det kan vi altså ikke forvente, at vores borgere vil affinde sig med. Derfor støtter jeg sammen med min gruppe det forslag, som fru kommissær stillede. 
Prets (PSE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, tak til fru Mercouri, som fik idéen til en kulturhovedstad, for det er en udfordring at være europæisk kulturhovedstad og at reflektere over samtidskunsten, således at der åbnes op for diskussioner og meningsudvekslinger, og at der skabes bevidsthed om den kulturelle arv og efterlades synlige spor, som tilfældet f.eks. var det med kunsthuset i Graz, der var kulturhovedstad i 2003. Det var en bygning, hvis arkitektur udløste mange diskussioner, selv om det også er meget vigtigt, at vi kan genfinde spor af den moderne byggekunst heri.
Jeg er enig med mine kolleger og den forrige taler i, at den beslutning, der blev truffet i 1999, ganske enkelt var forkert. Med al respekt for indkøringsperioder, udskillelsesprocesser osv. gik denne beslutning for vidt. Problemet med den var, at man ikke alene undlod at tage hensyn til de nye medlemsstater, men også fremtidige parlamenter. Det er nødvendigt med konkurrence og regler, hvis ekspertjuryen skal have et aktivitetsområde og et klart mandat, hvilket desværre ikke har været tilfældet indtil nu. Hvis det ikke sker, vil den europæiske kulturhovedstad, som i øjeblikket også er et varemærke for den kulturelle mangfoldighed og kulturelle kvalitet, miste værdi.
Hvis vi vil have to kulturhovedstæder fremover, må det imidlertid ikke føre til, at vi, hvis vi skaber et finansielt grundlag herfor, deler de hidtidige tilskud i to, men derimod, at vi fordobler dem. For ellers er der overhovet ikke nogen mening i det. Derfor vil jeg advokere for, at der skabes et finansielt grundlag herfor, for to kulturhovedstæder har - hvis de vil tilbyde et godt program - også brug for meget støtte, uafhængig af den enorme arbejdsmængde og de pengesummer, som de selv må investere heri.
Flautre (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, jeg vil virkelig gerne støtte ordene fra ordføreren og udvalgsformanden, hr. Rocard. Det er ikke nødvendigt at udbrede sig om det ganske afskyelige i beslutningen fra 1999, som fastlagde en udvælgelsesprocedure, der fuldstændig så bort fra de 10 lande, der slår sig til os om mindre end en måned. Den løsning, Kommissionen foreslår, og som har til formål at dele proceduren i to, vil i for lang tid - indtil 2019 - indføre et tvedelt samfund, hvilket altså er i strid med integrationen. Det er ikke integration at bevare to samfund bestående af de gamle og de nye medlemsstater i Unionen og i dens udvælgelses- og beslutningsprocedurer. Det er efter min mening helt i strid med det efterstræbte mål, som er, siger man, at føre dem sammen. Det er derfor - men også af andre grunde - ganske fornuftigt at stoppe ved 2010.
De andre grunde hænger sammen med den igangværende evaluering, De talte om, fru kommissær. For mig at se har den afdrift, hr. Rocard understregede, som har at gøre med alt for egennyttige, instrumentaliserede beslutninger af prestigemæssige, mindre interessante eller endog politiske grunde, forringet den europæiske kvalitet af disse begivenheder, og det er dét, man bør tale om. Det er denne kvalitet, den nye udvælgelsesprocedure, som vi så inderligt ønsker os, igen skal få frem i kraft af konkurrencen, idet der også tages hensyn til de begivenheder, der løber af stabelen for øjeblikket, f.eks. Lille 2004. 
Begivenheden er ekstremt attraktiv og faktuel og har ekstremt interessante ting på programmet, men man oplever på samme tid stor frustration hos aktørerne. Kunstnere og kulturelle aktører tøver ikke med at sige, at denne hovedsageligt faktuelt relaterede begivenhed kunne give deres arbejde som kunstner mindre værdi, nedbryde strukturen i deres sædvanlige forhold til publikum og resultere i strid konkurrence mellem de kulturelle strukturer.
Disse kollektive udtalelser fra netværk af aktører og kunstnere i en by eller et område, hvor projektet Den Europæiske Kulturhovedstad løber af staben, altså i Lille, burde skabe en vis opmærksomhed og interesse for den igangværende evaluering og opfordre til forsigtighed. Lad os afvente evalueringen og forsøge at finde en udvælgelses- og konkurrencemetode, der er en gevinst for Europa, for det er dét, det drejer sig om, at sætte fokus på kulturen overalt i Europa. 
Perry (PPE-DE ).
   - Hr. formand, programmet for Den Europæiske Kulturhovedstad er en af EU's succeshistorier, som får EU ud af Bruxelles og Strasbourg og ind i folks hjerter og sind over hele Europa. Byer konkurrerer om at blive kulturhovedstad, hvilket anses for at være en hyldest, og det er det også.
I Storbritannien var Glasgows tid som Den Europæiske Kulturhovedstad i 1990 en rigtig succeshistorie. I dag er det den tredje mest besøgte by i Storbritannien. Glasgows byrenæssance var en blåstempling for andre byer, og jeg er sikker på, at Liverpool, der som bekendt er Beatles' hjemby, får stor succes som kulturhovedstad i 2008. Som medlem af Parlamentet fra det sydøstlige England beklager jeg kun, at vores kandidater Canterbury, Brighton og Oxford ikke blev valgt. En hvilken som helst af dem ville være blevet en storartet kulturhovedstad.
Som engelsk konservativ har jeg stor respekt for vores franske socialdemokratiske formand for Kulturudvalget. Jeg beundrer den første kvalitet, men jeg vil undskylde den anden! I dette tilfælde mener jeg, at flertallet i udvalget gjorde det rigtige. Det var for længe at vente indtil 2019 på, at et af tiltrædelseslandene skulle få lejlighed til at blive kulturhovedstad. Ved at være med på listen fra 2009, når Litauen bliver det første tiltrædelsesland, der får lejlighed til at blive kulturhovedstad, går vi ikke bort fra princippet. Vi giver mulighed for samarbejde på tværs af Europa og bringer Europa tilbage på banen. Det kan vi se frem til, for samarbejde er trods alt det, som EU drejer sig om. 
Junker (PSE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, i realiteten kunne jeg have ønsket mig, at vi havde kunnet føre en åben debat om en optimering af konceptet for valg af den europæiske kulturhovedstad her i Parlamentet. I stedet for det skal vi beskæftige os med - det er nødvendigt at sige det på den måde - en slags nød- eller lappeløsning. Med rette er det blevet sagt, at det var en fuldkommen egoistisk og forhastet beslutning af Rådet om, at det vil gøre brug af samtlige nuværende medlemsstater frem til 2019, vel vidende, at vi vil skulle beskæftige os med enheden i forbindelse med udvidelsen. Set i lyset af den forestående udvidelse er der nogle, som har fået øjnene op for, at det ikke kan være rigtigt, at disse lande skal holdes hen med snak helt frem til 2020 eller måske længere endnu, og derfor er Kommissionen nu nået frem til denne tandemløsning. Det er en løsning, men den efterlader naturligvis en kedelig bismag, og det tror jeg også, at De godt er klar, fru kommissær. Men jeg vil absolut gerne anerkende, at De forsøgte at få det bedste ud af det, og at det er utroligt ærgerligt, at der hersker delte meninger herom i Parlamentet. Det betyder, at de forslag, som hr. Rocard stillede i sin betænkning om en kvalitativ forbedring af udvælgelsesproceduren, ikke kan diskuteres løsrevet fra spørgsmålet om, hvad der egentlig skal ske, hvis man når frem til grundlæggende ændringer.
Jeg er tysk parlamentsmedlem, og det forholder sig således, at 17 tyske byer har ansøgt om blive kulturhovedstad i 2010, og det er der efter sigende ikke nogen, som vil rokke ved. Men hvilken retssikkerhed har disse byer, hvis vi ikke kan få afsluttet proceduren? De har ansøgt og befinder sig i en indbyrdes kamp, som efter min mening kan være retningsbestemmende. Med henblik på fremtiden kan jeg virkelig kun anbefale, at kampen udkæmpes nationalt, og at det enkelte medlemsland træffer en beslutning på baggrund af kvalitative kriterier, for så efterfølgende at bringe den op på europæisk plan, hvor jeg forestiller mig, at der gennemføres en udvælgelsesprocedure. Jeg håber, at det nye parlament vil gøre sig nogle nye grundlæggende overvejelser her.
Hieronymi (PPE-DE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, vi er fuldstændig enige i det, som vi netop hørte, nemlig at Rådets beslutning var forhastet og forkert. Nu mener jeg imidlertid, at man bør satse alt på at få det bedste ud af det, og at det er i de berørte landes og frem for alt i den europæiske kulturs interesse. Lige så meget som jeg i teorien godt kunne have tænkt mig vores formands klare, puristiske løsning, mener jeg dog også, at det nu er på tide at vende spillet. Nu bør vi ikke betragte denne nødvendige løsning som en nødløsning, men som en positiv mulighed for at stille Europas kulturelle mangfoldighed til skue ved ikke blot at have en kulturhovedstad, men at vi i dette store Europa, som for første gang vil omfatte vest og øst, har to hovedstæder - ja, hvorfor egentlig ikke? - som symbol på den kulturelle mangfoldighed. Så skal det imidlertid også være sådan, at man ikke længere skelner mellem gamle og nye medlemslande, men at der er to ligeværdige byer, der står som symboler på Europas kulturelle mangfoldighed.
I den forbindelse er det vigtigt, at konceptet, visionen, som egentlig ligger til grund for Europas kulturhovedstad, igen kommer til fuld udfoldelse. Det handler ikke kun om, at byerne præsenterer deres vidunderlige historie, deres fortid og nutid, men også om, at de skildrer, hvilken indflydelse den europæiske historie har haft og har på netop deres by. Med det for øje ser jeg faktisk store muligheder for Europas kulturelle mangfoldighed i den beslutning, som vi træffer nu, hvis man vel at mærke fører den tilbage til dens oprindelse. 
Vila Abelló (PPE-DE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, før jeg begynder, vil jeg sige til Dem, at jeg kun har været medlem af Parlamentet i 19 dage, og at dette er mit første indlæg i dette navnkundige Parlament, og måske er det også det sidste, men jeg mener ikke, at det er dumdristigt af mig at tale om kultur i dag, for i de sidste otte år har jeg været formand for , en europæisk kanal, der har observeret og lavet udsendelser om Parlamentets, Kommissionens og Rådets aktiviteter, men den har også beskæftiget sig meget med at observere og lave udsendelser om officielle og uofficielle europæiske kulturelle aktiviteter. Og som en person, der kommer udefra, og som måske kan udtale sig med færre politiske undertoner, vil jeg sige til Dem, at kulturen er meget bred, den har mange sider, og at to europæiske kulturhovedstæder ikke er for meget. Inden for sport er der vinter- og sommerolympiader i det samme år, og det sker der ikke noget ved. Kulturen er måske endda bredere, og vi kan ikke nægte de nye lande, som tiltræder, at få mulighed for at organisere en europæisk kulturhovedstad i en af deres byer. Derfor støtter min gruppe og jeg Kommissionens holdning om at udpege to byer som kulturelle kulturhovedstæder.
I spørgsmålet om, hvordan de skal udvælges, mener vi, at konkurrence skal være fremherskende. Dette vil på en måde allerede blive tilfældet, når der er to byer fra to forskellige lande i det samme år. Men vi skal også forsøge at sørge for, at der blandt ansøgere fra det samme land er en vis konkurrence. Vi håber, at Kommissionen kan finde en løsning på det problem.
Formanden.
   - Mange tak, hr. Vila.
Jeg vil sige til Dem, at De giver indtryk af at have været medlem af Parlamentet i mange år, sådan som De behersker situationen. Vi lykønsker Dem med dette første indlæg, og vi håber, at det ikke bliver det sidste.
Reding,
    Hr. formand, jeg vil gerne allerførst have lov til at takke formanden for Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse, Medier og Sport, min medsammensvorne og ven Michel Rocard, da det er sidste gang, jeg får mulighed for at tage ordet i dette forum. Vi har gjort et godt stykke arbejde de seneste år. Jeg beklager, at vores samarbejde skal ende i uenighed. Men vores uenighed gælder ikke det grundlæggende spørgsmål, for om det har vi den samme idé, nemlig at vi skal sørge for, at de europæiske kulturhovedstæder bliver ved med at være et springbræt for de europæiske kulturer og mangfoldigheden. I traktaterne stilles der desværre krav om enstemmighed i forbindelse med kulturanliggender, og det gør, at vi ikke kan komme videre, hvilket er absolut nødvendigt. Derfor bør der hurtigst muligt stilles forslag om en grundlæggende revision af den måde, de europæiske kulturhovedstæder udvælges på - samtidig med at vi håber, at vi snart får en ny traktat, ifølge hvilken de kulturelle beslutninger skal træffes med flertal, hvilket ville hjælpe os med at gøre fremskridt på mange områder.
Jeg vil gerne sige to ting. Den første er, at jeg er enig med dem, der har sagt, at en reparationsløsning kan være en fremtidig mulighed. Tidligere var de europæiske kulturhovedstæder ofte ikke europæiske nok. Men hvis vi får to hovedstæder, der bygger bro mellem hinanden, kan denne europæiske dimension styrkes markant. Jeg skal i øvrigt forsikre Dem om, at jeg har løftet min pilgrimsstav og er taget rundt under byernes forberedende foranstaltninger for at tale for et mere europæisk program. Jeg mener, at de tre sidste eksempler - Graz, Genova og Lille, for nu kun at nævne dem - vidner om et bemærkelsesværdigt arbejde for at sætte den europæiske kulturelle dimension i højsædet og gå videre end de regionale og nationale dimensioner. Så jeg er alligevel optimist, for jeg baserer mig på det, der sker.
Man ser endda visse medlemsstater foregribe tingenes gang ved allerede nu at gøre det, vi ønsker for fremtiden, nemlig at indføre en sund konkurrence for at vælge den bedste by. Det er pragtfuldt, det, der sker i England! Det er pragtfuldt, det, der er under forberedelse i Tyskland og andre steder! Vi ved selvfølgelig også, at der er negative eksempler, men i dag foretrækker jeg, hr. formand, især at se de positive eksempler, fordi de er fantastiske og viser os, at de europæiske hovedstæder er en god idé. En god idé, som stadig har en stor fremtid foran sig.
Jeg har enorme forhåbninger til de broer, der vil blive bygget mellem byerne. Se f.eks. det luxembourgske forslag, som medførte visse problemer, fordi det ikke var tilstrækkelig detaljeret. Juryen protesterede. Luxembourg kom med et nyt projekt, som danner synergier midt i det store område af Europa, det vil sige mellem Tyskland, Luxembourg, Belgien og Frankrig, og som endvidere danner synergier med en rumænsk by, der historisk set har et helt specielt forhold til Luxembourg. Man taler i øvrigt stadig luxembourgsk i byen. Alt dette for at vise Dem, at hvis vi virkelig gør vores arbejde og inciterer byerne til at være bedre, at være virkelig europæiske i deres kulturelle valg, kan resultatet vise sig at blive meget positivt.
Jeg er enig med de medlemmer, der har nævnt en række byer for at vise, i hvor stor grad det at blive europæisk kulturhovedstad har åbnet nye perspektiver for disse byer og rettet dem mod kulturelle industrier, en kulturel turisme og en kulturel udstråling. Det er f.eks. tilfældet med en by som Glasgow, der i starten ikke rigtig var rettet mod kulturaspektet. Det samme gælder Liverpool. Disse byer er inde i en udvikling, der ikke blot består i at gøre noget industrielt og socialt, men også i at gøre noget for borgerne, noget kulturelt.
Hvis vi arbejder godt i fremtiden, sådan som det nuværende Parlament, som her fører sine sidste kulturelle drøftelser, har gjort det i de seneste fem år, tvivler jeg ikke et øjeblik på, hr. Rocard, at det, Deres udvalg ville, det, kommissæren altid har forsvaret, vil blive gennemført i fremtidens kulturbyer. Jeg håber, at fortidens gode eksempler vil blive fulgt op i fremtiden, og jeg ønsker alle borgere, alle aktører i det kulturelle liv, god arbejdslyst, og at de må få stor glæde ved at mødes i fremtiden i Europas kulturbyer. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.00(1).

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0247/2004) af Zissener for Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse og Medier og Sport om forslaget till Europa-Parlamentets og Rådets beslutning om en samlet ramme for større gennemsigtighed i kvalifikationer og kompetencer (Europass) (KOM(2003) 796 - C5-0648/2003 - 2003/0307(COD)). 
Reding,
    Hr. formand, vi går nu fra kultur til uddannelse, erhvervsuddannelse, kompetencer og kvalifikationer, hvilket for mig i øvrigt hænger sammen.
Den 17. december 2003 vedtog Kommissionen et forslag, som har til formål at rationalisere den europæiske situation med hensyn til gennemsigtighed i kvalifikationer og kompetencer. Som De har forstået, drejer det sig om et skridt fremad i opbygningen af et Europa for uddannelse og erhvervsuddannelse. På samme tid drejer det sig om et vigtigt instrument for borgerne og deres mobilitet. Med dette initiativ ville vi konkret støtte alle dem, der vil gøre deres kvalifikationer gældende i en anden medlemsstat og dermed give sig selv en ekstra chance for at finde arbejde.
Rådet anmodede udtrykkeligt om dette initiativ i Rådets resolution af 19. december 2002. Initiativet blev i øvrigt godt modtaget i Rådet og Parlamentet. Kommissionens forslag er blevet forbedret på flere punkter, uden at nogen er kommet med indholdsmæssige indsigelser, og jeg glæder mig over denne enighed med hensyn til vores forslags formål og indhold.
Hvad går forslaget ud på? Med forslaget foreslås en samordnet portefølje ved navn Europass med fem eksisterende dokumenter, der dækker kvalifikationer og kompetencer med henblik på livslang indlæring: det europæiske cv, som vedrører de personlige kompetencer, sprogmappen, den flersprogethed, vi har berømmet så højlydt gennem disse sidste fem år, MobiliPass-dokumentet, der erstatter og udvider den nuværende Europass-uddannelse; tillægget til eksamensbeviset, som vedrører kvalifikationerne fra en højere uddannelse, og dets pendant inden for erhvervsuddannelsen, tillægget til erhvervskvalifikationsbeviset. 
Jeg nævner disse forskellige dokumenter her, men De skal ikke tro, det er alt. Europass-rammen er en åben ramme, og der kan føjes andre dokumenter til senere. Jeg tænker f.eks. - og her rammer jeg vores ungdomspolitik - på de frivillige aktioner, borgerne gennemfører i deres ungdom og voksenliv, alle de engagerede aktioner, de gennemfører i det sociale liv, i det borgerlige liv, der skal tages hensyn til, fordi de er med til at forme et menneskes personlighed.
Selv om vores indstilling er den samme, er der blevet vedtaget et antal ændringsforslag. Kommissionen accepterer dem med enkelte undtagelser. Ændringsforslag 7 er ikke acceptabelt i dets nuværende udformning. Det giver i virkeligheden de nationale Europass-kontorer den ekstra opgave at stille en mobilitetsvejledning til rådighed for borgerne. En sådan opgave hører imidlertid ikke ind under deres primære ansvarsområder. Rådet foreslår en ændring af dette ændringsforslag. Ifølge denne ændring udfører de nationale Europass-kontorer "eventuelt" denne opgave. Med denne tilføjelse bliver ændringsforslaget acceptabelt.
Ændringsforslag 12 er heller ikke acceptabelt i dets nuværende udformning. På den ene side skal MobiliPass udfyldes af den udsendende organisation og værtsorganisationen og ikke blot af én af organisationerne. På den anden side skal det tredje sprog, MobiliPass kan oversættes til, være et meget udbredt sprog. Ved at pålægge både den udsendende organisation og værtsorganisationen dette fælles ansvar og ved ikke at begrænse sig til et tredje sprog eller de meget udbredte sprog ville ændringsforslaget blive acceptabelt.
Ændringsforslag 5, som understreger den rolle, arbejdsmarkedets parter spiller med hensyn til fremtidige initiativer inden for de forskellige sektorer, er i princippet acceptabelt for Kommissionen. Rådet foreslår, at "inden for de forskellige sektorer" slettes. Denne ændring er ligeledes acceptabel. Det samme gælder for ændringsforslag 8, der kan ændres tilsvarende.
Som De kan se, hr. formand, er der ikke noget, vi ikke kan rette op på. Det vigtigste er, at dette forslag har til formål at indføre en tjeneste for borgerne, der hjælper dem med at gøre deres kompetencer bedre gældende, og det er vi enige om. Jeg glæder mig derfor over Parlamentets og Rådets anstrengelser for at få forslaget vedtaget hurtigt, så borgerne kan få rådighed over dette instrument i starten af 2005.
Hr. formand, kære kolleger, med dette europas har vi konkretiseret den politik, som borgerne forventer af os. Jeg synes, det er et godt projekt, og jeg vil gerne takke Dem for Deres opbakning. 
Zissener (PPE-DE ),
   Hr. formand, kære fru kommissær, kære kolleger, mobilitet er nøgleordet i europæisk politik, og med globaliseringen bliver dette til stadighed vigtigere. Men i realiteten har vi måttet og må desværre fortsat igen og igen konstatere, at Europas borgere endnu ikke er så mobile, som vi kunne ønske os. En af hovedårsagerne hertil er den manglende gennemsigtighed i kvalifikationer og kompetencer. Manglende gennemsigtighed er, som vi alle ved, den største hindring for uddannelses- og erhvervsrelevant mobilitet og en betydelig hæmsko for fleksibiliseringen af arbejdsmarkedet i Europa.
Kommissionen har nu fremlagt det længe ventede og stærkt tiltrængte forslag til et fælles rammekoncept for større gennemsigtighed i kvalifikationer og kompetencer, og det er kort sagt europasset. Dette kommissionsforslag er usædvanligt godt, for det letter borgernes adgang til mobilitetsinstrumenterne. Ifølge kommissæren er der således fem eksisterende mobilitetsinstrumenter, som forenes i den nye europas-mappe, nemlig det europæiske cv, eksamensbevistillægget, det nuværende europas til erhvervsuddannelserne samt referencer, og noget, som også er ekstremt vigtigt, nemlig den europæiske sprogportefølje.
Som nævnt findes disse instrumenter allerede, men de har imidlertid endnu ikke været særligt synlige for borgerne. Derfor er det vigtigt, at det ikke kun er de forhåndenværende instrumenter, men også netværkene, der bliver koordineret og rationaliseret. En afstemt portefølje af dokumenter har en stærkere kommunikationseffekt end en løs samling af separate dokumenter. I den sammenhæng er det imidlertid vigtigt, at det kommer til at handle om en åben mappe, og det er der to grunde til. For det første kan borgeren udsøge sig de dokumenter, som er relevante for hans vedkommende. Der er ikke nogen, som er tvunget til at gå igennem alle fem dokumenter. For det andet er det muligt at optage yderligere dokumenter i mappen via dette åbne system. I min betænkning foreslår jeg, at det næste dokument, der skal optages i denne mappe, skal være et certifikat om edb-kundskaber.
Jeg vil godt takke alle, rådsformandskabet og Kommissionen for samarbejdet, som også har betydet, at dette forslag kan komme hurtigt igennem den bureaukratiske mølle. Jeg tror, at vi alle sammen er interesseret i, at dette forslag gennemføres så hurtigt som muligt, og at Europas borgere får adgang til europasset så tidligt som muligt. 
Weiler (PSE ),
   Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, det er meget glædeligt, at vi i denne valgperiodes næstsidste mødeuge vil kunne vedtage et så godt, interessant og nyt europæisk projekt, og et projekt, som jeg troede ville kunne vedtages uden indvendinger eller betænkeligheder fra Rådets side. Denne optimisme må jeg nu moderere en anelse, efter at jeg har hørt, fru kommissær, at der er adskillige ændringsforslag, som De ikke er enig i, hvilket også inkluderer de ændringsforslag, som jeg stillede. Måske kan jeg drøfte det ene eller det andet med administrationen endnu en gang i aften, således at vi rent faktisk også vedtager noget i morgen, der går ud over det, som vi i første omgang blev præsenteret for.
Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender, på hvis foranledning jeg udarbejdede denne holdning, har ikke alene taget dette projekt alvorligt og hilst det velkommen, men vi har også integreret det i vores arbejde. Vi ved, at mobilitet og livslang indlæring er vigtigt for at have erhvervsmæssig succes, og at der hidtil har manglet de erhvervsmæssige og politiske forudsætninger herfor. Det vil imidlertid ændre sig nu.
På den baggrund stillede vi nogle forslag og supplerende forslag, som vi anser for at være vigtige, f.eks. inddragelsen af tredjelandes statsborgere - hvilket vi anser for at være et symbol på retfærdighed - inddragelsen af arbejdsmarkedets parter med henblik på at gøre brug af deres knowhow, hensyntagen til den sociale integration og sidst, men ikke mindst, mere og bedre information af borgerne, uddannelsesstederne og arbejdsmarkedets parter, herunder især til de små og mellemstore virksomheder. For man vil kun kunne drage nytte af hele projektet, og det vil kun være en succes, hvis de unge og arbejdstagerne kender og accepterer det, men det gælder også for industrien og samfundet. Derfor vil det ligeledes være nødvendigt at gennemføre en oplysnings- og informationskampagne. På den måde mener jeg, at vi vil kunne lede barnet på rette vej. 
Pack (PPE-DE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, vi befinder os i førvalgsperioden, og jeg er ligesom fru Weiler taknemmelig for, at vi her ved afslutningen af denne parlamentsperiode har formået at skabe noget for mange unge mennesker, ja, egentlig for alle unge mennesker. For europasset er noget, som i virkeligheden vedrører alle unge mennesker, og det gælder også dem, der vil studere. Jeg mener, at vi har søgt efter det i lang tid, og det glæder mig, at kommissæren kan gennemføre det her ved afslutningen på hendes nuværende embedsperiode. Vi havde naturligvis gerne set det vedtaget i denne lovgivningsperiode, men det, der ikke kan lade sig gøre, kan ikke lade sig gøre, og hvis det lykkes for os i september eller oktober, er det heller ikke så ringe endda.
Vi bør imidlertid ikke overlæsse europasset og forvente alt af det. Men vi bør i det mindste kunne forvente, at det, som vi hele tiden gentager i skøntalerne, nemlig gennemsigtighed og mobilitetsmuligheder, bliver gennemført. Det er ting i de unges og arbejdstagernes dagligliv, som ofte berøres af den europæiske lovgivning, og dette til trods kan det ikke udfolde sig sådan, som vi kunne ønske os. Det vil sige, at der er brug for klare beslutninger i forbindelse med det europæiske cv. Vi skal definere klart og tydeligt, hvad der skal forstås ved den enkeltes faglige kompetencer. Det skal være muligt at inkorporere den enkeltes sproglige færdigheder i testet form. Vi bør ligeledes, som De animerede til, tage hensyn til de frivillige ungdomsorganisationer, da det er en kompetence, som den unge har erhvervet sig i løbet af sit liv, og det bør få større anerkendelse end hidtil, og det gælder også fra arbejdsgivernes side.
Med andre ord mener jeg, at der er rigtig mange muligheder for at hjælpe unge mennesker med at finde sig til rette på dette store arbejdsmarked og også for, at de kan blive opdaget på baggrund af deres kvalifikationer. I dag kan man nemlig i mange tilfælde overhovedet ikke vurdere, hvad en person egentlig kan, fordi det, der står i hans eksamenspapirer, slet ikke er oversat og reelt ikke er sammenligneligt. Derfor mener jeg, at vi med dette europas får klarhed over uddannelsens længde og indhold samt et indblik i den erhvervsmæssige kompetence. Jeg tror, at det er netop det, som vi har brug for, som de unge har brug for, for virkelig selv at kunne opleve dette Europa.
Derfor vil jeg godt sige endnu en gang, at min gruppe er taknemmelig for, at vores kollega, fru Zissener, har kunnet overtage denne betænkning, og vi glæder os til, at vi til efteråret - desværre med et nyt rådsformandskab - kan få gennemført dette i ungdommens og dermed i vores børns og børnebørns interesse. 
Prets (PSE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, med starten på den nye generation af uddannelsesprogrammer inden for de almene og erhvervsmæssige uddannelser i 2007 og den massive deltagelse også af de nye medlemsstater i disse programmer bliver det endnu mere vigtigt at få attesteret de erfaringer, færdigheder, kompetencer og kvalifikationer, som man har tilegnet sig i udlandet, i et fælles pas.
Jeg mener, at det vil være ekstremt vigtigt, at vi også rent faktisk kan tilbyde det, som vi vil vedtage i morgen, og at det er absolut nødvendigt at følge op på det med en annoncekampagne. Anvendelsen, betydningen og merværdien heraf skal være klar og tydelig for enhver bruger og ansøger. Hvis det er målet for den nye programgeneration at opnå 150.000 praktikpladser under Leonardo-programmet pr. år, er det afgørende, at uddannelsesstederne har kendskab til europasset. Da det i forbindelse med dette dokument handler om en formel anerkendelse af de erhvervsmæssige kvalifikationer, anmoder jeg Dem allerede nu om at holde administrationsudgifterne på et så lavt niveau som muligt, da det er en af de allerstørste forhindringer for de unge.
For mig er europasset meget vigtigt, da det ikke kun åbner muligheder for formelle kvalifikationer, men også for uformelle kompetencer. Her er den interkulturelle kompetence særlig vigtig - det vil jeg gerne understrege - for i fremtiden vil det med den voksende globalisering, integrationen og interaktionen mellem de forskellige civilisationer og kulturer være nødvendigt at besidde og udbygge interkulturelle færdigheder.
Mobilitetspasset, som indeholder alle indlæringsrelevante og transnationale erfaringer fra udlandet, bør også dokumentere disse erfaringer. Mobilitet er påkrævet både i indlæringsprocessen og i det erhvervaktive liv. For at de unge skal kunne få et overblik midt i denne jungle af støtte- og udvekslingsprogrammer, bør de ansvarlige agenturer sammen med Kommissionen udarbejde en ledetråd for mobiliteten. Der bør stilles udvekslings- og støtteprogrammer, mødesteder og kontaktpersoner samt links til rådighed, således at merværdien for Europa bliver synlig for alle. 
Crowley (UEN ).
   - Hr. formand, jeg vil tilslutte mig mine kolleger og lykønske ordføreren med hendes arbejde og også kommissæren med den kolossale indsats, der er lagt i det.
Jeg har dog en lille advarende bemærkning. Jeg håbede, at alt kunne falde på plads under førstebehandlingen af betænkningen. Jeg er ikke sikker på, om det er blevet endeligt aftalt. Jeg ved, at formandskabet for Rådet har været i kontakt med ordføreren og andre for at opnå dette result. Som kommissæren, ordføreren, forfatteren og andre talere meget rigtigt sagde, er dette et af de nøgleelementer, med hensyn til hvilket vi i EU-institutionerne kan pege på, hvordan vi forbedrer menneskers liv på stedet, og hvordan vi gør deres liv lettere både på arbejdspladsen og uddannelsesmæssigt. At sammensætte en samlet portefølje af alle de kvalifikationer og erfaringer, som borgere har, og give dem lov til at overføre den til forskellige lande og arbejdssektorer må være en forbedring sammenlignet med situationen i dag.
Siden sidst i 1980'erne har vi overvejet tanken om et indre marked med fri bevægelighed for personer, varer og tjenesteydelser, men bureaukratiet og den manglende anerkendelse af kvalifikationer og tjenesteydelser var så stor, at der ikke eksisterede en reel fri bevægelighed for personer. Ordførerens forslag om en samlet ramme er et positivt skridt hen imod dette.
Spørgsmålet om livslang læring er fortsat af stor betydning, ikke kun fordi mennesker vender tilbage til uddannelse eller arbejdsstyrken, men simpelthen på grund af de teknologiske forandringer på arbejdspladsen og nu i dagliglivet, hvad enten det drejer sig om onlinebankvirksomhed, e-mail eller inddragelse i en teknisk proces inden for ens arbejdsområde.
Det, som vil være til størst gavn for alle i forslaget, er, at arbejdsgivere, uddannelsesinstitutioner og andre får et samlet dokument at se på, og dette dokument vil endelig give en idé om sammenligneligheden af kvalifikationer og erfaringer på tværs af medlemsstaterne. 
Formanden.
   - Jeg vil gerne takke kommissæren for hendes indlæg og hendes arbejde denne aften samt i forbindelse med den lovgivende forsamling.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.00.

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er forhandling om forslaget om mistillidsvotum til Kommissionen (B5-0189/2004).
Jeg kan oplyse Parlamentet om, at hr. Borghezio, hr. Gobbo og hr. Turchi har underskrevet forslaget. Fru Muscardini har trukket sin underskrift tilbage. Antallet af underskrifter er nu oppe på 67. 
Bonde (EDD ).
   - Hr. formand, når der foreligger et forslag til beslutning, er det forslagsstilleren, der starter, så jeg foreslår, at man lader Heaton-Harris starte debatten. 
Heaton-Harris (PPE-DE ).
   - Hr. formand, forslaget indeholder et mistillidsvotum til hele Kommissionen. Vi har desværre ikke på nuværende tidspunkt her i Parlamentet beføjelser til at kritisere enkeltpersoner - vi har kun denne grundlæggende kernemulighed.
Måske er det i tilfældet med Eurostat det bedste. Problemet er her, at kommissærerne er tilfredse med at fremsætte storartede politiske erklæringer om politik, men fuldstændig afviser at tage politisk ansvar for problemer, der opstår i deres generaldirektorater. Der eksisterede enten ikke effektiv politisk kontrol, hensigtsmæssig kommunikation, procedurer og fornødne regnskabsmæssige kontrolsystemer i Eurostat, eller også fungerede de ikke eller blev tilsidesat. Alle advarselstegnene blev fuldstændig overset.
I dette tilfælde gik 5 millioner euro tabt på grund af svig og dårlige ledelseskontroller. Den eneste, der blev anholdt, var imidlertid en journalist - Hans-Martin Tillack - som valgte at skrive om det i , og hvis kontor blev gennemsøgt igen i dag. Det er ikke overraskende, at OLAF kan handle så hurtigt og inddrage politiet for at få navnet på en journalist og kontrollere hans bankkonti i løbet af et par dage. Hvis man imidlertid sammenligner dette med Eurostat-sagen, hvor vi efter mere end et års undersøgelser næsten ingenting har, er det et forsøg på at undgå spørgsmålet om forskellige personers prioritering i det ansvarlige generaldirektorat.
Under dechargeproceduren for 2001 var Eurostat et af ordførerens hovedemner. Vi ved nu, at ikke alle de oplysninger, som vi dengang havde brug for, blev stillet til rådighed for Parlamentet. Det er nu ført til protokol, at mange parlamentsmedlemmer har sagt, at hvis de dengang havde fået alle oplysninger, ville de have stemt imod meddelelse af decharge for regnskabet for sidste år. Hvis Kommissionen og lederne af de politiske grupper her i Parlamentet havde lagt halvt så meget energi i at løse de systemmæssige problemer, som Eurostat-sagen har påvist, at de har lagt i at forsøge at forhindre, at dette forslag bliver stillet her i Parlamentet, kunne alle problemerne være blevet løst for flere år siden.
Kommissionen fortjener at blive kritiseret, og kommende kommissærer skal vide, at de skal tage politisk ansvar for deres generaldirektoraters handlinger. 
Reding,
   . Hr. formand, som min kollega hr. Fischler sagde i går, traf Kommissionen omgående foranstaltninger, da den fik kendskab til problemerne i Eurostat. Det har medført en gennemgående omstrukturering af Eurostat-generaldirektoratet og dets virksomhed. Ud over udtalelsen fra min kollega på Kommissionens vegne vil jeg understrege foranstaltningerne vedrørende ændringen af adfærdskodeksen, forbedringen af informationsstrømmen i forbindelse med beskyldningerne om svig samt en ændring af den retlige ramme for OLAF.
Jeg vil især fremhæve følgende foranstaltninger. For det første ændringen af adfærdskodeksen for forbindelserne mellem kommissærerne og deres tjenestegrene, hvori det politiske ansvar for kommissæren, generaldirektøren eller chefen for tjenestegrenen fastsættes. Den nye kodeks omfatter særlige procedurer, i henhold til hvilke kommissæren skal informeres om forhold, situationer eller spørgsmål vedrørende styring - særlig finansiel styring - der er så alvorlige, at kommissærens eller kollegiets ansvar kan påberåbes.
For det andet indførelse af foranstaltninger, der skal lette krydshenvisning af oplysninger vedrørende beskyldninger om svig, hjælp til at sikre, at det politiske niveau holdes underrettet, og at der følges hensigtsmæssigt op på påviste sager.
For det tredje styrkelse af informationskredsløb mellem de centrale tjenestegrene og de operationelle tjenestegrene, særlig i forbindelse med kontrol og intern revision. Det omfatter en række vigtige foranstaltninger, der har til formål at finjustere finansielle styringsreformer, der allerede var blevet indført af Prodi-Kommissionen. Disse foranstaltninger er hovedsageligt baseret på den interne revisors anbefalinger i rapporten om Eurostat-generaldirektoratets kontrakter. Anbefalingerne går ud på at informere personalet om og undervise dem i de forskellige mekanismer til afsløring og revidering af OLAF's retlige ramme i forbindelse med vedtagelsen af to nye lovforslag, der skal behandles af det nye Parlament. Formålet med disse forslag er at forbedre informationsstrømmene inden for EU-institutionerne og styrke de proceduremæssige garantier.
Trods krisen er Eurostats arbejde med at udføre Kommissionens væsentlige statistiske arbejde ikke blevet afbrudt. Kommissionen vedtog den 29. september 2003 en større omstrukturering af Eurostat, og den nye virksomhedsplan har fungeret siden den 1. november. Systemet for godkendelse af forpligtelser og betalinger blev omlagt. De finansielle kredsløb blev tydeligere defineret, således at de udpegede anvisningsberettigede, der er afdelingschefer, og personer på generaldirektoratniveau gøres ansvarlige. Kommissionens beslutning om at afbryde kontrakten med fire firmaer krævede meget arbejde med at afslutte kontrakterne og begrænse muligheden for sagsanlæg. Efter den interne revisionstjenestes særlige revision i september 2003 og den gennemgribende revision, der lige var blevet afsluttet, blev der også iværksat en række initiativer i henhold til den årlige aktivitetsrapport.
Der sker en gennemgribende kursændring i forbindelse med levering af statistiske oplysninger. På grundlag af princippet om, at europæiske statistiske oplysninger er en offentlig tjenesteydelse skal alle statistiske data, som Eurostat udarbejder og indhenter, være gratis for brugerne samt være tilgængelige på internettet.
Endelig er arbejdsprogrammet for 2004 strengt prioriteret og med vilje realistisk. Der er lagt vægt på Eurostats væsentlige opgaver, nemlig udarbejdelse af tal og uafhængige statistikker. Kommissionen er opsat på at begrænse afhængigheden af eksterne firmaer og organisationer og at sikre, at den europæiske statistiske tjeneste bliver ved med at være en offentlig tjeneste, der er åben og tilgængelig for brugerne samt handler i offentlighedens interesse.
Kommissionen har derfor truffet konkrete og omgående foranstaltninger som reaktion på kritikken fra Europa-Parlamentet i dets beslutning af 17. december 2003 om Kommissionens lovgivnings- og arbejdsprogram for 2004. Det bekræftes også i Kommissionens statusrapport af 9. februar 2004 om afslutning af reformmandatet.
Kommissionen takker Europa-Parlamentet og ordføreren, hr. Bayona de Perogordo, for i dag med et stort flertal at have stemt for decharge til Kommissionen for gennemførelsen af EU's almindelige budget for regnskabsåret 2002. Afstemningen bekræfter, at Eurostat-sagen er en meget beklagelig undtagelse til den generelt meget sunde finansielle styring af EU-budgettet. Eurostat-sagen viser imidlertid også nødvendigheden og betydningen af den reformudvikling, som Kommissionen har indledt.
Med hensyn til det politiske ansvar, som er nævnt i det mistillidsvotum, der skal drøftes her i aften, vil jeg bekræfte Kommissionens holdning, som Romano Prodi meget klart gav udtrykt for i sin tale den 25. september 2003 på de politiske gruppers Formandskonference.
Jeg vil også, ligesom min kollega fru Schreyer gjorde i går, da hun besvarede et spørgsmål fra fru Avilés Perea, understrege, at reformforanstaltningerne vil forebygge, at problemer som dem, der opstod i Eurostat før 1999, genopstår, og at Kommissionen har taget ved lære med hensyn til problemet med utilstrækkelige informationsstrømme, som er blevet afsløret af Eurostat-sagen, og har truffet passende foranstaltninger.
Kommissionsformand Prodi og hele Kommissionen er indstillet på en nultolerance over for svig. De ved udmærket godt, at det ikke er en garanti for, at der aldrig vil ske svig igen, men det er en garanti for, at den ikke bliver dysset ned. Potentielle problemer vil komme for dagens lys, og der vil blive truffet passende foranstaltninger.
Som min kollega, hr. Fischler, sagde i dag, er Kommissionen indstillet på at følge op på aktioner, der skal gøre sikkerhedsforanstaltningerne mod svig så omfattende som muligt, og den er taknemmelig over for Parlamentet for dets betydelige bidrag og dets fortsatte støtte i denne sag.
Grossetête (PPE-DE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, de forhandlinger, vi beskæftiger os med i aften, er efter min mening både beklagelige og farlige. Beklagelige, da underskriverne af dette forslag i virkeligheden kun har én ting for øje, nemlig at skade Kommissionens omdømme. Selv om den kan kritiseres for dens forvaltning af Eurostat-sagen, fortjener den bestemt ikke et mistillidsvotum fra Parlamentets side. Farlige, da den europæiske konstruktion befinder sig i en vigtig historisk fase med kontinentets genforening den 1. maj, valget til Europa-Parlamentet, den forventede vedtagelse af forfatningen og bekæmpelsen af terrorisme. Den skal derfor ikke svækkes af middelmådige politiserende manøvrer, der ikke narrer nogen. 
Jeg ønsker under ingen omstændigheder at undervurdere vigtigheden af spørgsmålene i Eurostat-sagen, men jeg vil frem for alt forstå de virkelige grunde til, hvorfor de, der har skrevet dette forslag om mistillidsvotum under, har gjort det. Er det virkelig et spørgsmål om gennemsigtighed? Det tror jeg ikke. Er det virkelig et spørgsmål om at kaste lys over Eurostat-sagen? Det er jeg overbevist om, det ikke er, og det er der to grunde til. Den første er det valgte tidspunkt for dette initiativ, på Parlamentets sidste møde. Et tilfældigt sammenfald vil nogle naivt hævde, mens de mere objektive observatører vil skønne, at det skyldes det forestående valg til Europa-Parlamentet. Jeg skal minde om, at spørgsmålene om Eurostat allerede kom frem for to år siden. Hvis ønsket om gennemsigtighed havde ligget til grund for dette skridt, ville forslaget om mistillidsvotum være kommet frem langt tidligere.
Den anden grund, der understøtter mine argumenter, er listen over underskriverne af forslaget om mistillidsvotum. Enhver har ret til at forsvare sine overbevisninger, og de medlemmer, der støtter forslaget om mistillidsvotum, gør det uden tvivl med sjæl og samvittighed. Men størstedelen af dem har en antieuropæisk sjæl og en rent national samvittighed. Til forskel fra, hvad man skulle tro, er det ikke Kommissionen, men den europæiske konstruktion, der er målet. Det er ikke et spørgsmål om at forsvare de europæiske skatteborgeres interesser, men derimod et ønske om at undergrave et Europa, der, selv om det ikke er perfekt, er det effektive middel for vores folk til at leve i fred og relativ fremgang. Dette forslag om mistillidsvotum er de indadvendtes værk, de, der forkaster de fælles politikker, de, der bekæmper de europæiske fremskridt ved at vifte med frygtens flag, de, der afviser den tillidskontrakt, som konventet foreslår i den europæiske forfatning. 
Jeg tror ikke, jeg fornærmer nogen ved at sige det, for det er dét, de forsvarer, når de lader tro, at Europa er en maskine, et uhyre, der opstiller regler for alt, bestemmer alt, som snyder, og hvad ved jeg.
I PPE-Gruppen har vi valgt en anden vej end underskriverne, for vi taler om fremtid, mens andre hænger fast i fortiden, og det gør vi, for Europa skal ikke bygges op på frygt, men på ambitioner og viljestyrke. Nej, alt er ikke perfekt. Der er stadig meget, der skal gøres, bl.a. ved at give menneskelige fremskridt en egentlig politisk betydning - menneskelige fremskridt, fordi vi oplever et menneskeligt eventyr med modtagelsen af 10 nye lande, der er et symbolsk eksempel derpå.
Hvad angår Eurostat-sagen, har PPE som helhed altid offentligt været for, at der bliver kastet lys over sagen. Vi har noteret os Kommissionens tiltag i denne henseende. Vi vil have en forklaring af de ansvarlige, for vi har stor mistanke om, at der er begået væsentlige fejl. Men de ansvarlige skal straffes retfærdigt i forhold til den fejl, der bliver påvist. Vi skylder de europæiske borgere ansvarlighed, respekt for de demokratiske procedurer og sikkerhed for retsstaten. Der skal foretages undersøgelser, der skal bødes for fejlen, straffen skal være retfærdig, og gennemsigtigheden er et obligatorisk element. Det er det, vi hele tiden har sagt, og det er det, vi kæmper for.
Men at hævde, sådan som underskriverne af dette forslag om mistillidsvotum gør det, at Kommissionen ikke har opfyldt sine forpligtelser, at besudle en Kommission ved afslutningen af dens mandat, som ganske vist har kunnet begå fejl, men som kan fremvise en rosværdig status, er ikke acceptabelt for os. Derfor udtaler PPE-Gruppen sig beslutsomt og med overbevisning imod dette forslag.
Kuhne (PSE ).
   - Hr. formand, da De bekendtgjorde i går, at der er en koalition mellem britiske konservative og græske kommunister, som har stillet forslag om et mistillidsvotum mod Kommissionen, kom jeg i tanke om Karl Marx's tese om, at historien gentager sig - første gang som tragedie og anden gang som komedie.
Da Santer-Kommissionen faldt for fem år siden, lod de fleste socialdemokrater sig trænge op mod en mur ved at forsvare noget, som ikke kunne forsvares. Det har vi lært noget af. Dengang tilhørte jeg selv det mindretal, der stemte for mistillidsvotummet. Desto mere overbevist er jeg i dag, når jeg på vegne af min gruppe taler imod denne farce af et mistillidsvotum, som kun har til formål at betjene de aviser, hvor man ikke kan se, om de er skrevet for eller af analfabeter.
For at få én ting på det rene, er denne vurdering overnational, da den gælder for flere lande og altså ikke kun for et land.
Selv her i Parlamentet er det legitimt at være imod den europæiske integration og derfor også imod fællesskabsinstitutioner. Det er imidlertid spørgsmålet, om man kan tillade den systematiske diskreditering af EU-institutionerne i den politiske debat. Dette spørgsmål skal ikke stilles til de britiske konservative eller til GUE/NGL-Gruppen, fordi de har gjort og fortsat vil gøre anvendelse heraf. Spørgsmålet er nok snarere, om de, som plæderer for politisk integration her i Parlamentet, ville lade disse personer få deres vilje uden modstand. Jeg går ind for, at man yder modstand.
Vi forsvarer os også imod misbrugen af budgetkontrollen i forbindelse med gennemsigtige politiske formål. Selv De, hr. Heaton-Harris, har præciseret i Budgetudvalget med jævne mellemrum, at de årsager, som førte til Santer-Kommissionens fald, ikke gør sig gældende i dette tilfælde, og det uanset den kendsgerning, at der udøves massiv kritik af den nuværende kommission. I modsætning til Santer-Kommissionen har den nuværende kommission alle fejl til trods ikke forsøgt systematisk at forholde Parlamentet informationer. Det er et afgørende element. Med hr. Bösch og hr. Casaca var der to socialdemokrater, som indtog ledende roller ved rekapituleringen af hændelsesforløbet i Eurostat-affæren. At benytte Eurostat-affæren som et instrument i valgkampen er den bedste måde at kvæle den påbegyndte reformproces, og det ønsker vi ikke.
Det bizarre ved dette cirkusnummer tydeliggøres af to ting, som også bør komme offentligt til udtryk her i plenarforsamlingen. Blandt underskriverne af forslaget om et mistillidsvotum er der et parlamentsmedlem, som for flere måneder siden personligt bønfaldte mig om at sørge for, at Eurostat-historien blev begravet. Den ordrette begrundelse herfor var, at jo nærmere vi kommer valget til Europa-Parlamentet, desto mere forrykte bliver parlamentsmedlemmerne. I mellemtiden har han så underskrevet forslaget.
Da vi i morges - og her henvender jeg mig til hr. Bonde - sad sammen ved forhandlingsbordet med henblik på at komme frem til et fælles beslutningsforslag om Eurostat-affæren, spurgte De forsigtigt, om man ikke kunne overflødiggøre det ved at skrive et par strenge paragraffer om det politiske ansvar ind i beslutningsforslaget om Eurostat-affæren, da De ikke vidste, om det ville forløbe godt med forslaget om et mistillidsvotum. Kære hr. Bonde, vi har ikke tænkt os at hente jer ud af dette rod, som I selv har bragt jer i. Derfor vil flertallet i Parlamentet ikke hjælpe jer hermed, så det må I selv klare. I må gerne foreslå, at de 10 nye kommissærer sendes hjem med det samme, når de ankommer i maj måned, hvorefter I vil fremstå som de idioter i den europæiske offentlighed, der har misbrugt forslaget om mistillidsvotum med ene og alene partipolitiske formål for øje. 
Jonckheer (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, et meget stort flertal i min gruppe støtter ikke initiativet til et forslag om mistillidsvotum til Kommissionen. Dette initiativ er efter vores mening upassende, for at kræve, at Kommissionen træder tilbage, hver gang der opdages og erkendes problemer med dårlig forvaltning, er helt ude af proportioner.
Ud over de individuelle disciplinære skridt skal man styrke OLAF's uafhængighed, kompetencer og midler og give Kommissionen som helhed de menneskelige og økonomiske midler, der skal til, for at den kan opfylde sin mission. De af Kommissionen indledte reformer går i denne retning, hvilket kommissæren netop mindede om, og Europa-Parlamentet har i flere beslutninger fremsat nøjagtige henstillinger, som vi venter på skal blive gennemført.
I den historiske periode, vi netop er trådt ind i, hr. formand, med en Union med 25 medlemsstater, hvor udvidelsen skal lykkes for os, mener vores gruppe, at vi har brug for en udøvende magt og en kompetent europæisk offentlig tjeneste, der konstant er underlagt Parlamentets demokratiske kontrol. 
Camre (UEN ).
   - Hr. formand, vi har søgt at placere et ansvar for det skete, men det har ikke været muligt. Det er vores opfattelse, at ingen mener at have et ansvar for noget som helst. Sådan lød slutordene i den redegørelse, som det såkaldte Vismandsråd afgav i marts 1999, om problemerne i den tidligere Santer-Kommission.
Vi kan sige det samme om skandalen i Eurostat. Alle forsvarsmekanismerne er gået i gang. Kommissær Solbes har ikke noget ansvar, for han læser ikke aviser. Kommissær Kinnock har intet ansvar, for han lyttede ikke, da Freddy Blak fortalte ham om, hvad fru Dorthe Schmidt Brown havde fortalt. Kommissær Schreyer har intet ansvar, for hun læser ikke revisionsrapporter, og Kommissionens formand, Prodi, har slet ikke noget ansvar, for han har åbenbart sikret sig, at ingen informationer når frem til ham, hverken fra Europa-Parlamentet eller pressen, og det, man ikke ved noget om, det har man ikke ansvar for, sagde hr. Prodi.
Det eneste, man må undre sig over, er, hvordan personer, der i så ringe grad er i stand til at opfatte, hvad der foregår omkring dem, er nået så højt på strå.
Sandheden er selvfølgelig, at de i mindst et år vidste, hvad der foregik i Eurostat, men de holdt hånden over nogle, de ikke skulle holde hånden over. Man kan kalde det misforstået loyalitet over for et korrupt system, eller man kan kalde det nepotisme, men det er i hvert fald ikke en intereuropæisk institution værdigt. Derfor vil vi placere et ansvar, men systemet er gearet til at forhindre det.
I et normalt demokrati kan kritikere i et parlament stille et forslag til mistillidsvotum. Det sker en gang imellem i vore medlemsstater. Hvis en regering har et solidt flertal, er den ganske ligeglad. En regering, der vinder en mistillidsafstemning, går jo som regel styrket ud af afstemningen. Her er Kommissionen sikker på at vinde, for der er et flertal her i Parlamentet, der ikke ønsker at placere et ansvar, og vi, der stiller dette mistillidsvotum, ved, at vi taber.
Alligevel har de, der er tro mod Kommissionen, haft travlt med at forhindre, at vi overhovedet fik denne debat og den afstemning, som må følge. Underskrifter er blevet mistænkeliggjort og fjernet uden saglig grund, og medlemmer er blevet presset til at trække deres underskrifter tilbage. Det er ikke sand parlamentarisme. Der er noget galt med hele Eurostat-sagen, og flertallet her i Parlamentet vil ikke være med til at placere ansvaret.
Jeg vil anbefale, at man stemmer for vores forslag til mistillidsvotum. 
Bonde (EDD ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne starte med et spørgsmål til fru Grossetête, hr. Kuhne og fru Reding: Hvem har det politiske ansvar i Eurostat-skandalen?
Der er over 100 medlemmer af Parlamentet, som har underskrevet et mistillidsvotum til Kommissionen, men hver tredje er blevet presset til at trække underskriften tilbage. Blandt de standhaftige er der nu nogle, som kan miste deres plads i et vigtigt udvalg eller en delegation. Medlemmer af Parlamentet skal straffes af deres grupper for at støtte det enkle princip om ministres og kommissærers ansvar for deres embedsførelse.
Parlamentets stærkt politiserede administration er ikke længere alene medlemmernes tjenere. Man har ikke nøjedes med at kontrollere underskrifternes ægthed og tælle dem, men har samarbejdet med grupperne for at få medlemmerne til at trække deres underskrift tilbage. Man har sågar nægtet at godtage en bekræftelse sendt pr. fax og helt åbenlyst ægte underskrifter for at kvæle eller udsætte mistillidsdebatten. Skal vi også bekræfte underskrifterne på tilstedeværelseslisterne med håndskrevne originale breve?
Tænk hvis alle gruppeformænd var lige så ivrige efter at straffe de folk i Kommissionen, som har taget af kassen, eller dem, der dækker over dem, der har stjålet. Men der er ikke noget, der er så skidt, at det ikke er godt for noget. Kompromisteksten om Eurostat rummer den hidtil stærkeste kritik af Kommissionens økonomiske forvaltning. Men der placeres stadigvæk ikke et direkte ansvar, og dermed svækker vi dem i Kommissionen, som virker for redelige regnskaber og gennemskuelighed. Vi bekræfter dem, der siger, at godkendelse af regnskaber bare er noget parlamentssnak. Det betyder ikke noget. Vi kan svindle videre. Otte milliarder euro forsvinder hvert år fra vores budget. Det er skatteborgernes penge, og vi er valgt her for at repræsentere skatteborgerne. Derfor må vi opfordre Kommissionen til selv at placere ansvaret inden tirsdag den 4. maj kl. 12.00, hvor vi ellers vil komme til at stemme om mistillidsvotummet.
Tak til de over 100 medlemmer, som har skrevet under. Vi kan blive flere vagthunde efter valget. Tak, hr. formand, og til den, der sagde, at dette var et valgkampnummer, vil jeg sige, at vi i Budgetkontroludvalget har forsøgt at få placeret det politiske ansvar lige siden den dag, skandalen kom frem. 
Berthu (NI ).
   - Hr. formand, for at retfærdiggøre forslaget om mistillidsvotum til Kommissionen, som jeg er medunderskriver af, kan man bare henvise til den betænkning, Europa-Parlamentet selv godkendte med et meget stort flertal den 29. januar i år om de foranstaltninger, Kommissionen iværksatte for at følge op på vores kommentarer om gennemførelsen af 2001-budgettet, herunder med hensyn til Eurostat-sagen. Den oversigt, der kommer frem i beslutningen, er fældende. Det, der er alvorligt, er ikke så meget Eurostat-sagen i sig selv, for når alt kommer til alt, kan alle organer blive ramt af embedsmisbrug, men derimod den manglende kontrol, sagen har påvist, og især Kommissionens manglende evne til at rette roret op igen på overbevisende vis.
Vores beslutning af 29. januar, der blev vedtaget af Europa-Parlamentet, det skal jeg igen minde om, påviste især i denne forbindelse den hemmeligholdelses- og uigennemsigtighedskultur, der herskede i Kommissionen, den mangelfulde interne overførsel af oplysninger, den ekstreme langsommelighed med og afstandtagen fra at overdrage undersøgelsesrapporterne til Europa-Parlamentet og kommissærernes flugt fra deres politiske ansvar. Dette sidste punkt ser ud til at være endnu mere sandt i dag, eftersom Kommissionen ikke længere vedkender sig noget ansvar i sagen, og hr. Prodi, som ikke engang er kommet til vores forhandlinger her i aften, synes at prioritere valgkampagnen i Italien. 
Derfor bør Parlamentets medlemmer, der er valgt af de europæiske folk, skatteyderne i de europæiske lande, i dag påtage sig deres ansvar. Og jeg vil gerne takke forslagets 70 andre medunderskrivere, hvor man i første række finder Jens-Peter Bonde og Christopher Heaton-Harris, som har haft mod og klarsyn til at modstå ethvert pres. Derudover vil jeg gerne sige til de medlemmer, der tøver med at stemme for forslaget om mistillidsvotum, at ved at forsvare Kommissionen, som fru Grossetête gjorde for et øjeblik siden, dækker De, hvad enten De vil eller ej, over en utilladelig opførsel, og De gør de europæiske institutioner en bjørnetjeneste.
Det gode, man kan gøre for de europæiske institutioner, hr. formand, er at få Kommissionen til at forstå, at den ikke er et overordnet væsen, at den er et organ som alle andre, der skal bøje sig for Europa-Parlamentets og medlemsstaternes overordnede kontrol. 
Formanden.
   - To af vores kolleger har nævnt spørgsmålet om underskrifter og stiltiende antydet, at der skulle være foregået beskidte handlinger bag kulisserne. Så vidt jeg ved, er mistillidsvotummet rettet mod Kommissionen og ikke Parlamentets tjenestegrene.
Lad mig gøre det klart, at selv om nogle anfører, at der er 100 underskrifter, har jeg som formand i henhold til forretningsordenen en pligt til at fastslå og kontrollere, hvem der har skrevet under, og hvem der er anført over underskriften. Ved at opfylde denne pligt og ved at give personalet besked om at overholde den på vores vegne påtager jeg mig ansvaret. Så hvis det bekymrer Dem, hvad der foregår bag kulisserne, kan De tale med mig. På min vagt gør vi det på den rigtige måde, eller også gør vi det slet ikke. 

Avilés Perea (PPE-DE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, grunden til mistillidsvotummet er ifølge underskriverne skandalen og de uregelmæssigheder, der har fundet sted i Eurostat.
Det er en kendt sag, at vi i Budgetkontroludvalget i temmelig lang tid har arbejdet meget intenst på at forsøge at få afklaret denne sag og løst de problemer, den har afstedkommet. Det er rigtigt, at Kommissionen var længe om at reagere, men den gjorde det til sidst og iværksatte en gennemgribende reform, og vi mener, at resultaterne indtil videre har været tilfredsstillende.
Det er rigtigt, at sagen ikke er afsluttet, eftersom der er en retssag på vej. Derfor har flertallet af de politiske grupper udarbejdet en beslutning, som sættes under afstemning i morgen, netop fordi vi stadig er bekymrede over den overordentligt vigtige sag, som svigen i Eurostat er. Vi betragter ikke sagen som afsluttet, og vi mener, at vi skal være meget på vagt for at forhindre, at det gentager sig i fremtiden i Eurostat eller i et af Kommissionens andre organer.
I den beslutning, som forskellige grupper forelægger i morgen, gøres det meget klart, at Parlamentet er på vagt, at det udfører sin opgave og udøver den kontrol, som traktaten tillægger det som grundlæggende fællesskabsinstitution gennem hele proceduren.
Dette mistillidsvotum har ingen berettigelse, det er rent valgflæsk for underskriverne, som bl.a. har deres antieuropæiske følelse og militarisme, deres euroskepsis og deres konstante kampagne mod de europæiske institutioner til fælles.
Derfor mener vi, at mistillidsvotummet er urimeligt. I Parlamentet gør vi vores arbejde seriøst og stringent, og det vil vi blive ved med, og vi synes ikke, at en gruppe medlemmer af Parlamentet, som betegner sig selv som antieuropæiske og euroskeptiske, er de rigtige til at forsvare gennemsigtighed og god praksis i de europæiske institutioner.
I vores arbejde har vi lagt stor vægt på, at det var nødvendigt at have tillid til kontrollen af Kommissionens forvaltning, som vi har vist det i formiddags, og at gøre det klart, at vi stadig er bekymrede over Eurostat-problemet, og derfor mener vi, at det er helt urimeligt, at små grupper i Parlamentet - hvis orientering og holdning i denne sag lige fra begyndelsen har været velkendt og ikke har ændret sig - forsøger at udnytte denne sag partipolitisk i forbindelse med valget. De har ikke kunnet bruge forklaringer, løsninger eller nogen som helst forslag til noget.
PPE-DE-Gruppens holdning er meget klar, og vi vil fortsat arbejde for åbenhed og gennemsigtighed i de europæiske institutioner og ligeledes for styrkelse af dem.
Napoletano (PSE ).
   - Hr. formand, det dokument, som vi drøfter, ligner mere et valgprogram end en parlamentsforanstaltning. Denne hensigt bliver desuden ret åbenlys, da det er inspireret og underskrevet af mindretal, som er kendt for deres modstand mod EU. Det er en bekræftelse af, at det snarlige valg ikke blot gør Parlamentets arbejde mere febrilsk, men også giver anledning til initiativer som dem, vi beskæftiger os med i aften.
Eurostat-sagen bliver endnu en gang taget op af nogle af parlamentsmedlemmerne for at bringe EU-institutionerne i generel miskredit, og det gælder navnlig Kommissionen og dens formand. De parlamentsmedlemmer, der har skrevet under, ved, at Eurostat-sagen er blevet - og stadig bliver - fulgt af Parlamentet på en stringent og kontinuerlig måde, og at den også i denne mødeperiode bliver genstand for endnu en beslutning. Det er tydeligt, at man er i ond tro, når der med hensyn til denne sag ikke står noget om de specifikke foranstaltninger, som Kommissionen har truffet, eller mere generelt om de reformer, der er blevet iværksat for at opnå den gode regeringsførelse, der skal ligge til grund for alle EU-institutionerne. Det er en proces, som Parlamentet også har fulgt skridt for skridt via Budgetkontroludvalget, og som kommissær Reding mindede om.
Det er selvfølgelig let at skabe røre omkring bestemte spørgsmål for at forsøge at få opmærksomhed fra en befolkning, der ofte er dårligt informeret om EU's politikker og institutioner. Det er straks sværere at give Europa en politisk dimension, der skal starte med vedtagelsen af en egentlig forfatning.
Når det er sagt, er jeg som repræsentant for De Europæiske Socialdemokraters Gruppe stolt over, at ingen i min gruppe har skrevet under på dette forslag. De britiske konservatives tilslutning gør det endnu en gang klart, at denne gruppe ikke hører med til Det Europæiske Folkepartis traditioner, som fru Grossetête og fru Avilés Perea repræsenterer så udmærket.
Jeg ser desuden, at der blandt underskriverne er mange parlamentsmedlemmer fra UEN-Gruppen, og her bemærker man navnlig repræsentanterne for Italiens Nationale Alliance. Det forekommer mig, at denne holdning er noget i strid med den rolle, som det italienske ministerråds næstformand, hr. Fini, ønskede at spille i konventets arbejde. Måske er det derfor, at fru Muscardini var så fornuftig at trække sin underskrift tilbage. Og hvis kollegerne i hendes delegation gør det samme, må det endda betvivles, om de 66 underskrifter, som formanden bebudede her i aften, kommer til at holde stik, for ikke at tale om de såkaldte "tekniske underskrifter", der heller ikke burde give sig udslag i stemmer for forslaget.
Der er dog en anden måde at fortolke de sande hensigter på hos dem, der har stillet dette forslag, og den kommer fra det italienske Senats næstformand, hr. Calderoli, som er en af Den Norditalienske Ligas fremtrædende repræsentanter. Han siger, at underskriverne i virkeligheden er kommissionsformand Prodis hemmelige støtter. Forslaget - der utvivlsomt bliver forkastet - får nemlig den virkning, at det styrker Parlamentets tillid til kommissionsformanden og gør hans anseelse større. Men hvis det er rigtigt, hvad skal man så sige om hr. Speroni, der er hr. Calderolis partifælle? Er han klar over, at han har gjort sig selv til en af Europa-Kommissionens stærkeste støtter?
Hvis det virkelig forholder sig sådan, og hvis vi betragter forslaget om mistillidsvotum i dette lys, tror jeg, at det giver hele gruppen af underskrivere stof til eftertanke. 
Gahrton (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, man kan naturligvis foretage forskellige vurderinger af, om Kommissionens handlinger er så alvorlige, at de kræver en mistillidserklæring, og jeg kan derfor respektere et sagligt indlæg som hr. Jonckheers. Da jeg derimod lyttede til fru Grossetête, hr. Kuhne m.fl., kom jeg til at tænke på, da jeg besøgte Den Højeste Sovjet i Moskva i 1980'erne. Der latterliggjorde man al kritik, man fordømte kritikere og anklagede dem for at være antisovjetiske og landsforrædere. Er det sådan, De forsvarer Deres unionsprojekt? Skal det ske med anklager og latterliggørelse, ved chikane af angivere, og ved at man sætter politiet på krævende journalister?
Har De ikke mærket, at projektet lider af en tillidskrise som følge af den manglende åbenhed og demokratiske legitimitet? Vi fosøger at anvende et klassisk, parlamentarisk instrument til at kontrollere den udøvende magt. De kan have en anden opfattelse, men når De latterliggør os, skælder os ud og kalder os antieuropæere, undergraver De Deres eget projekts demokratiske legitimitet. 
Angelilli (UEN ).
   - Hr. formand, jeg accepterede til sidst - da tiden var næsten udløbet - at skrive under på dette forslag om mistillidsvotum til Kommissionen i Eurostat-sagen, og jeg føler mig ærligt talt ikke som en analfabet eller i endnu mindre grad som en EU-modstander. Jeg tror heller ikke, at man kan anklage mig for at bringe Kommissionen i miskredit, for det har den muligvis selv sørget for.
Til sidst blev vi næsten tvunget til denne ekstreme handling af Kommissionens ligegyldighed og overfladiskhed over for Parlamentet, for jeg vil gerne minde om, at der ikke er tale om en pludselig handling, eftersom der i løbet af det sidste år er blevet stillet flere hundrede spørgsmål, og eftersom der ligger et stort parlamentsarbejde bag denne ekstreme foranstaltning. Vi forventede under alle omstændigheder, at Kommissionen ikke i så høj grad opførte sig som Pontius Pilatus. Det forventede vi, og det mener jeg også, at vi fortjente, da vi faktisk er den eneste institution med en ægte folkelig legitimitet.
Jeg vil hverken vende tilbage til de mange spørgsmål, som vi ikke har fået et tilstrækkeligt svar på, eller til Kommissionens gode intentioner i fremtiden. Jeg vil dog gerne komme med nogle flere kommentarer til det berørte organ, nemlig Eurostat. Det er værd at huske, at Eurostat ikke beskæftiger sig med udarbejdelsen af interessante og harmløse statistikker. Eurostat er et organ, der via sit undersøgelses- og statistikarbejde reelt er stabilitetspagtens garant, idet Eurostat kontrollerer, om Maastricht-kriterierne overholdes. Det er således med til at fastlægge medlemsstaternes økonomi- og finanspolitikker og med til reelt at tvinge dem til at føre stramme politikker, der ofte giver sig udslag i nedskæringer på budgettet eller i velfærdssystemet. Det er således et organ, der har en overvågningsrolle, og der må på ingen måde sættes spørgsmålstegn ved dets upartiskhed og kompetence som følge af den tvivl og mistanke, der næres til Eurostat i dag.
Derfor er jeg ked af at sige det, fru kommissær, men man kan ikke bare kalde Eurostat-sagen for en beklagelig undtagelse. Vi er klar over, at det er en pinlig sag, og det er den også for mig, men jeg tror, at borgerne kræver fasthed, og det er de samme borgere, som vi beder om at bringe ofre i stabilitetspagtens navn.
Jeg vil ikke belære nogen om demokrati - det skulle lige mangle! - men blot stille og roligt minde om, at demokratiet bygger på mindretallenes ret til at give udtryk for deres synspunkt. 
Abitbol (EDD ).
   - Hr. formand, efter min mening oplever vi i aften en sand parodi, et demokratisk spil for galleriet. Vi giver hver eneste uge, beslutning efter beslutning, lærestreger i demokrati, gennemsigtighed, menneskerettigheder og hvad ved jeg til hele jorden. Og vi er ikke i stand til at føre forhandlinger, der er værdige for et parlament, der fortjener dette navn, om det, der imidlertid i samtlige vores demokratier er et højdepunkt i det politiske, demokratiske og parlamentariske liv, nemlig et mistillidsvotum.
Man sætter sig kun igennem ved at modsætte sig, siger man. Det er i øvrigt sådan, de nationale parlamenter er blevet til op gennem tiden, imod den udøvende magts generelle vilkårlighed. Sådan er det ikke her. Fru Grossetête, tænk lige over det en ekstra gang: Sådan er det ikke her. Den udøvende og den lovgivende magt hænger sammen som ærtehalm, når det drejer sig om ligesom på det berømte Vermeer-maleri at knibe sig uden om sandheden for øjnene af de nysgerrige tilskuere, som er de europæiske borgere. Jeg skal indrømme, at De var meget overbevisende i denne rolle, fru Grossetête. Jeg taler om taskenspilleri, ond tro, og jeg vil endda gå så langt som til at sige, at De mindede lidt om Vichinsky, når han plæderede for det sovjetiske parlament.
Det er helt naturligt for en demokrat, at det forestående valg sætter sindene lidt i kog. Valget er ikke vanskeligt at komme igennem, sådan som De åbenbart mener. Vi har brugt en time her til formiddag, hr. formand, en time - og det gjorde vi også i sidste mødeperiode - på at hundse rundt med hinanden af grunde, som jeg personligt overhovedet ikke har fattet. Er det det demokrati, De vil være et forbillede på? Vi har brugt en time her til morgen og kommer uden tvivl til at bruge to eller tre timer i morgen formiddag på at drøfte en obskur italiensk indenrigspolitisk manøvre. Og det er det demokrati, De taler om? De må indrømme, fru Grossetête, at det mildt sagt ville være paradoksalt, hvis Parlamentet, som, jeg understreger, giver hele jorden lærestreger, optrådte med en jomfrus forskræmte blufærdighed, så snart den skulle udøve dens eneste privilegerede beføjelse, nemlig at kontrollere og irettesætte Kommissionen, når den har begået fejl. 
Borghezio (NI ).
   - Hr. formand, senator Calderoli har ret i, at vores egentlige hensigt var at gøre kommissionsformand Prodi en tjeneste. Vi ville gerne forskåne ham for at afslutte denne EU-sag med et blakket ry som en mand, der er glat som en ål, når det gælder om at undslippe de forskellige avisers spørgsmål - og vi troede, at han ville gøre os den ære at være til stede i Parlamentet under forhandlingen om dette emne - mens en af pressens repræsentanter er genstand for undersøgelser ligesom dem, det kommunistiske politi foretog i de gode gamle dage, og hans arkiv er blevet konfiskeret, fordi han har tilladt sig at undersøge EU-svig og Eurostat.
Skandalen vedrører et organ under EU-institutionerne, som behandler fonde og følsomme oplysninger, og det gør sagen alvorlig. Eurostat-sagen har skadet Kommissionens og kommissionsformandens omdømme, og det burde kommissionsformanden efter vores mening tage de nødvendige konsekvenser af.
I en sådan situation må man snarere spørge sig selv, hvilke mystiske solidaritetsforbindelser - som vi i Italien ville kalde mafialignende - der forhindrede Kommissionen i at tage hul på den betændte Eurostat-byld. Det ville vi gerne have et svar på. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted under mødeperioden i maj. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om fire betænkninger:
- A5-0242/2004 af Jarzembowski for Europa-Parlamentets delegation til Forligsudvalget om Forligsudvalgets fælles udkast til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af Rådets direktiv 91/440/EØF om udvikling af Fællesskabets jernbaner (PE-CONS 3641/2004 - C5-0156/2004 - 2002/0025(COD))
- A5-0245/2004 af Sterckx for Europa-Parlamentets delegation til Forligsudvalget om Forligsudvalgets fælles udkast til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om jernbanesikkerhed i EU og om ændring af Rådets direktiv 95/18/EF om udstedelse af licenser til jernbanevirksomheder og direktiv 2001/14/EF om tildeling af jernbaneinfrastrukturkapacitet og opkrævning af afgifter for brug af jernbaneinfrastruktur samt sikkerhedscertificering (Jernbanesikkerhedsdirektivet) (PE-CONS 3638/2004 - C5-0153/2004 - 2002/0022(COD))
- A5-0243/2004 af Ainardi for Europa-Parlamentets delegation til Forligsudvalget om om Forligsudvalgets fælles udkast til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af Rådets direktiv 96/48/EF om interoperabilitet i det transeuropæiske jernbanesystem for højhastighedstog og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/16/EF om interoperabilitet i det transeuropæiske jernbanesystem for konventionelle tog (PE-CONS 3639/2004 - C5-0154/2004 - 2002/0023(COD)) og
- A5-0244/2004 af Savary for Europa-Parlamentets delegation til Forligsudvalget om om Forligsudvalgets fælles udkast til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om oprettelse af et europæisk jernbaneagentur ("Agenturforordningen") (PE-CONS 3640/2004 - C5-0155/2004 - 2002/0024(COD)).
Reding,
    Hr. formand, mine damer og herrer, med den anden jernbanepakke har vi ønsket at give opbygningen af et integreret, konkurrencedygtigt og sikkert europæisk jernbanenet et afgørende skub fremad.
Vi står nu ved vejs ende efter mere end to års intensivt arbejde, og jeg synes, resultatet er meget godt. Jeg vil i denne forbindelse gerne understrege Europa-Parlamentets væsentlige bidrag til de fire tekster, der udgør denne anden jernbanepakke. Jeg vil især gerne takke de fire ordførere, fru Ainardi, hr. Jarzembowski, hr. Sterckx og hr. Savary, for det store stykke arbejde, de har udført, og jeg vil også gerne takke deres kolleger i Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme, som har fulgt sagen nøje. Jeg vil også gerne sende en tak til Parlamentets delegation til Forligsudvalget og især til delegationens formand, fru Cederschiöld, som det på det sidste forligsmøde den 16. marts 2004 lykkedes at indgå et kompromis med Rådet, som vi mener er meget afbalanceret.
Denne anden pakke med foranstaltninger åbner nye perspektiver for udviklingen af jernbanetransporten i det udvidede EU, og jeg håber derfor, at Parlamentet godkender forligsresultaterne og dermed definitivt giver grønt lys for gennemførelsen af disse tekster. Derefter kan jeg forsikre Dem for, at Kommissionen vil gøre alt for hurtigst muligt at få oprettet det europæiske jernbaneagentur.
Lad mig komme med et par perspektiver for det kommende arbejde i jernbanesektoren. Under behandlingen af disse tekster i den anden jernbanepakke ønskede Parlamentet at minde om, at det tillægger spørgsmålet om åbning af markedet for passagerbefordring med jernbane stor betydning.
Kommissionen angav selv i hvidbogen fra september 2001, at der ville blive fremsat forslag. Derfor vedtog den den 7. marts en række forslag om åbning af markedet for international passagerbefordring med jernbane fra 2010 og om passagerernes rettigheder. Disse tekster ledsages af et vigtigt forslag til direktiv om certificering af lokomotivførerne og personalet om bord samt et forslag til forordning om de kontraktlige bestemmelser om kvaliteten af godstransport med jernbane.
Det er naturligvis op til det nye Parlament, der vælges i juni, at behandle disse nye forslag. 
Jarzembowski (PPE-DE ),
    Hr. formand, kære fru kommissær - fru Reding - kære kolleger, i betragtning af at det allerede er blevet lidt sent, og at der ikke er nogen tilhørere tilbage - bortset fra en velkendt repræsentant fra et jernbaneselskab - vil jeg fatte mig i korthed.
Jeg mener, at Parlamentet kan være stolt over, at vi med resultaterne af de fire forligsprocedurer om EU's anden jernbanepakke har overvundet Rådets tøvende holdning og har skabt en ny, praksisorienteret europæisk dimension for udviklingen af jernbaneselskaber i EU. Med ændringen af direktiv 91/440/EØF vil alle jernbaneselskaber nu få en diskrimineringsfri adgang til jernbanenettene i alle medlemsstater med henblik på grænseoverskridende godstransporter fra 1. januar 2006 og - det er Parlamentets fortjeneste - for nationale godstransporter fra 1. januar 2007. Samtidig anbefaler Kommissionen, Parlamentet og Rådet en åbning af jernbanenettene i 2010, som også kommer til at gælde for den grænseoverskridende persontrafik.
Fru kommissær, vi er Dem taknemmelige for, at Kommissionen fremlagde den tredje jernbanepakke. Personligt er jeg ikke sikker på, at det er nødvendigt at regulere kvalitetssikringen af godstransportydelser - for jeg mener, at det bør overlades til markedet selv - og kompensationen for forsinkelser osv. i jernbanetrafikken - men det er dog en kendsgerning, at lufttrafikken adskiller sig en smule fra jernbanetrafikken. Det vil vi imidlertid tage fat på i næste forhandlingsrunde. Under alle omstændigheder går vi ind for en åbning af persontrafikken, og her er vi enige, fru kommissær, også med hensyn til, at der er brug for et europæisk kørekort, således at vi også kan have et europæisk arbejdsmarked for jernbaneansatte.
Men jeg vil gerne tilføje, at vi med det nye direktiv om jernbanesikkerhed i Fællesskabet for første gang vil udvikle europæiske sikkerhedsstandarder for jernbanevæsenet, at vi hermed overvinder småstatstankegangen i sikkerhedsspørgsmål, og at vi i realiteten finder frem til nogle fælles regler for private og statslige jernbaneselskaber, som ligger på et højt sikkerhedsniveau i hele EU. Jeg mener, at det vil være et væsentligt skridt henimod det europæiske indre marked.
Jeg anser fru Ainardis ændringsforslag om interoperabilitet for at være lige så vigtigt, fordi vi bedre vil kunne koordinere og fremskynde arbejdet med de tekniske specifikationer for det rullende materiel i andre dele af jernbanevæsenet. Endelig mener jeg også, at vi med forordningen om oprettelse af et europæisk jernbaneagentur har fået etableret en vigtig institution, som vil gå i brechen for både de europæiske sikkerhedsstandarder og for en hurtigere udarbejdelse af de tekniske specifikationer i forbindelse med interoperabiliteten.
Afslutningsvis vil jeg godt sige, at jeg mener, at vi med forligsproceduren har fået skabt de rigtige, det vil sige gunstige rammebetingelser for, at der også vil være et europæisk indre marked inden for jernbanesektoren, og efter at vi har skabt rammebetingelserne, er det nu op til jernbaneselskaberne - det være sig statslige eller private, her er vi neutrale - at udnytte de nye muligheder på markedet, og det på et højere sikkerhedsniveau, således at vi omsider kan nå vores fælles mål om at puste nyt liv i jernbanetrafikken i EU og flytte så meget gods som muligt fra vejene til skinnerne. Vi vil hermed kunne handle rationelt i både miljømæssig og økonomisk forstand. I den henseende har vi taget et væsentligt skridt henimod en fornuftig fordeling på transportmidler mellem fremtidens fragtførere og henimod at give jernbaneselskaberne i EU en reel ny chance. 
Pohjamo (ELDR ),
   Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, hr. Sterckx var ikke i stand til at blive i Strasbourg her til aften, og jeg taler på hans vegne. 
Formålet med det nye direktiv er at harmonisere reguleringsstrukturen i medlemsstaterne og udvikle fælles sikkerhedsmål og -metoder i Europa. Harmonisering sigter mod at undgå, at der opstår hindringer for indførelse af et fælles jernbanesystem i hele EU. Forslaget fastlægger de vigtigste elementer i fælles sikkerhedssystemer, indfører et fælles system for udstedelse af sikkerhedscertifikater og indfører princippet om uafhængige tekniske undersøgelser i tilfælde af ulykker.
Der blev indgået en forligsaftale den 10. marts, som blev bekræftet af Parlamentets delegation og Forligsudvalget den 16. marts. Medlemsstaterne blev enige om at begrænse indførelsen af nye nationale sikkerhedsforskrifter til et minimum. Hermed får formålet med at anvende retfærdige europæiske regler dybde. 
Kommissionens beføjelser til at undersøge nye nationale sikkerhedsforskrifter blev styrket. Den fik beføjelse til at udsætte anvendelsen af en national sikkerhedsforskrift, hvis der er alvorlig tvivl om, hvorvidt et udkast til sikkerhedsforskrift er i overensstemmelse med de europæiske forskrifter. Kommissionen kan også handle, hvis den finder, at en sikkerhedsforskrift udgør et middel til vilkårlig forskelsbehandling eller skjult begrænsning af jernbanetransportoperationer mellem medlemsstaterne.
Medlemsstaterne skal sikre adgang til efteruddannelsesfaciliteter for lokomotivførere og medrejsende sikkerhedspersonale. For at give dette personale mulighed for mobilitet og ansættelse i andre jernbanevirksomheder blev det vedtaget, at lokomotivførere, medrejsende sikkerhedspersonale og infrastrukturforvaltere skal kunne få adgang til al dokumentation for deres kvalifikationer og skal kunne få kopier af denne dokumentation. 
Det nye direktiv er et vigtigt skridt hen imod et sikkert europæisk jernbanesystem, og det fastsætter en klar reguleringsstruktur med henblik på den gradvise oprettelse heraf. Det europæiske jernbaneagentur, som er en anden vigtig del af jernbanepakken, vil komme til at spille en afgørende rolle for gennemførelsen, kontrollen og den videre udvikling og harmonisering af systemet. Det opnåede forlig afspejler fuldt ud Parlamentets holdning ved andenbehandlingen.
Alt i alt er denne jernbanepakke et stort skridt fremad mod at løsne trafikken op ved hjælp af jernbanerne. Vores jernbaner skal være mere effektive og sikre og yde høj kvalitetsservice. Ellers vil de ikke være i stand til at konkurrere på lige fod med andre transportformer. Et funktionelt jernbanesystem vil betyde flere og flere fordele for forbrugeren og gøre det muligt at opnå en bæredygtig udvikling inden for transport. 
Ainardi (GUE/NGL ),
   Hr. formand, kære kolleger, med forhandlingerne i aften når vi til vejs ende med en lang række drøftelser og møder om de europæiske jernbaners fremtid. En pakke er færdig, men det er også rigtigt, at vi endnu ikke er færdige med den nødvendige genoplivning af jernbanesektoren. Efter denne lange og lærerige rejse vil jeg gerne takke alle mine ordførerkolleger, der på trods af forskellige holdninger og nogle gange diametralt forskellige måder at se tingene på har gjort, at vi har kunnet udføre et stykke arbejde, der respekterer de enkeltes synspunkter.
Da disse forhandlinger følger efter mange andre og afslutter pakken, vil jeg gerne give et overblik over forslagene. Denne pakke svarer efter min mening til den europæiske konstruktions tvedelte virkelighed i dag. Den er både et vidneudsagn om, hvad Europa kan bidrage mere positivt med i forholdet til vores kontinents folk med henblik på at knytte endnu fastere bånd og udvikle solidaritetsfølelsen. Dette gælder betænkningerne om interoperabilitet og om oprettelse af et agentur for europæisk jernbanesikkerhed.
Med direktivet om interoperabilitet, som jeg er ordfører for, drejede det sig om at harmonisere de historisk etablerede nationale jernbanenet for at opnå hurtigere, mere effektiv og mere harmonisk transport. Det er den nødvendige vej for at genoplive jernbanetransporten og få den internationale transport til at glide lettere. Dette kræver teknisk samordning og en forsikring om, at nettenes forskelle ikke udgør en gene eller forårsager trafikale forsinkelser. Der er blevet gjort store fremskridt på dette område og også med hensyn til den metode, der skal gøre dette muligt. For blot at nævne et enkelt eksempel blev jeg forelagt forslaget om en sort boks, som alle glæder sig over i dag, af nogle jernbanearbejdere, da forhandlingerne blev indledt i sin tid, hvilket viser, at vi har alt at vinde ved at få de primære interesserede til at deltage i forhandlingerne. 
Derfor vil jeg som ordfører gerne sende en særlig tak til kollegerne i Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme, som har hjulpet mig med at fuldføre denne opgave, ligesom jeg takker alle inden for såvel som uden for disse mure, fagfolk, foreninger, der har hjulpet mig med at fordybe mig i disse spørgsmål og få en bedre forståelse af, hvad det hele drejer sig om. Det er også en af de primære grunde til min tilfredshed med betænkningen om det europæiske jernbaneagentur. På denne måde kommer der til at sidde repræsentanter for branchen, herunder lønmodtagerorganisationerne, i agenturets bestyrelse. De får endvidere mulighed for at deltage i arbejdsgrupperne om de TSI, der vedrører dem. Selv om jeg ønskede flere forbedringer, er disse to punkter i mine øjne et udtryk for, hvad Europa kan vinde ved at vise dem, der får Europa til at fungere i hverdagen, tillid og lytte til dem. De fortjener håndfast støtte fra Parlamentet i morgen. 
Det bringer mig videre til det andet aspekt af denne tvedelte virkelighed, jeg talte om i starten. Denne pakke er efter min mening også et udtryk for ideologisk forudindtagethed over for åbningen og liberaliseringerne. Det vilde kapløb om mere og mere liberalisering er en af kilderne til utilfredsheden med Europa. Direktivet om jernbanenettenes åbning foreslår en fuldstændig liberalisering af godstransporten, mens den første pakke først netop er blevet gennemført i medlemsstaterne, og der ikke er blevet gennemført nogen seriøs, gennemsigtig og kontradiktorisk evaluering af dens virkninger. Der annonceres endda en dato for den totale liberalisering af passagerbefordringen, som foregriber de forhandlinger, der endnu ikke er blevet indledt om den tredje pakke. Jeg mener, man skal holde op med at vende det døve øre til den modstand, alle de europæiske jernbanearbejderes fagforeninger giver udtryk for.
Om selv et så vigtigt og afgørende emne som sikkerheden foreslår man os en ændring af artikel 1, som har til formål at sætte åbningen for konkurrencen og sikkerheden på samme niveau. Det er i mine øjne et dårligt signal, vi udsender. Jeg skal ikke her gentage det, jeg allerede har sagt adskillige gange om dette emne - mine kolleger ved, hvad jeg mener. Jeg skal blot sige, at vi om så vigtige spørgsmål med de erfaringer, vi har i Europa, ville vinde ved at følge forsigtighedsprincippet. 
Savary (PSE ),
    Hr. formand, fru kommissær, jeg vil allerførst gerne takke alle mine kolleger, først ordførerne for de fire vigtige betænkninger, men også alle kollegerne i Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme, for det ganske betragtelige stykke arbejde, der har udmøntet sig i disse fire tekster. Jeg synes, det er et meget godt eksempel på parlamentarisk merværdi i forhold til Kommissionens oprindelige forslag. Jeg synes, vi har forbedret dem markant i den rigtige retning, og vi har mødt meget stor forståelse fra både Kommissionens og Rådets side, hvilket gør, at disse tekster til syvende og sidst er meget tilfredsstillende for parlamentsmedlemmer som os.
Jeg vil gerne vende tilbage til denne pakke for at sige, at den som helhed er ganske tilfredsstillende, især takket være Charlotte Cederschiölds arbejde i Forligsudvalget, og især med hensyn til sikkerhedspakken, som var en absolut nødvendighed som et stærkt politisk signal forud for udvidelsen. Det tidspunkt, vi befinder os på, er efter min mening ikke ligegyldigt. På et tidspunkt, hvor vi vil modtage 10 nye medlemsstater, skal vi forny et meget skarpt sikkerhedskrav på et område, jernbanesektoren, hvor arbejdet i sidste ende primært er et sikkerhedsarbejde.
Hvad angår interoperabiliteten, ved vi, at det er én af de væsentligste betingelser for jernbanenettenes åbning. Åbningen for konkurrencen vil ikke kunne overvinde de tekniske hindringer, der stadig findes i dag, og som f.eks. gør, at et Thalys-lokomotiv skal have computerudstyr om bord, der kan læse de forskellige kontrolsystemer blot på det lille Thalys-net. Der skal altså fastsættes standarder for alt dette, og indledningen af dette omfattende arbejde er afgørende for jernbanesektorens fremtid.
Hvad angår agenturet, mener jeg, det var meget vigtigt at indføre et værktøj, der giver Kommissionen mulighed for at arbejde mere hjemmevant med gennemførelsen af denne vigtige politik og denne vigtige ambition for jernbanerne. Jeg er personligt meget beæret over at have fuldført denne sag med en meget høj grad af nytænkning. Denne nytænkning indebærer, at samtlige arbejdsmarkedets parter - især fagforeningerne, men ikke kun dem - for første gang deltager i arbejdsgrupperne og bestyrelsen. 
Vi ville gerne have været et forbillede inden for et andet område, idet vi mente, at Rådet, hvad angik agenturet, skulle holde op med at kræve én repræsentant pr. land, hvilket i dag har bragt os frem til 25 repræsentanter for Rådet, hvoraf to repræsenterer lande, der ikke har noget jernbanenet. Her ser man systemets absurditet. Det skaber mekanismer, der meget hurtigt vil blive ustyrlige, især når vi vil lave yderligere udvidelser mod Balkanlandene og måske endnu længere.
Jeg håber derfor, at Rådet og Kommissionen vil holde deres løfte om med henblik på en bedre styring i de kommende år at vedtage et direktiv, der rydder op i agenturerne og indfører en standardskabelon for alle disse, for dermed at udligne forskellene.
Endelig kender min kollega Jarzembowski, hvad angår adgangen til jernbanenettene, mine forbehold - ikke over for åbningen for konkurrence, men over for den kendsgerning, at den afføder en række krav. Jeg mener, at man i denne tekst, der er acceptabel med hensyn til godstransport, skal være forsigtig med at åbne for den internationale passagerbefordring. Det, der især generer mig i teksten, er, at det bliver sagt, at der vil blive gennemført en evaluering den 1. januar 2006, selv om den 1. januar 2006 er datoen for åbningen. Jeg kan ikke se, hvordan man skal kunne evaluere en tekst, der gennemføres på samme tid, som evalueringsrapporten udarbejdes.
På et mere overordnet plan, kære kolleger, vil jeg gerne afslutningsvis komme med et par bemærkninger om vores overordnede mål, nemlig den bæredygtige mobilitet. Det betyder udvikling af jernbane- og søfartssektoren i stedet for at give op over for den automobile inflation, der en dag kommer til at volde os voldsomme politiske problemer. Jeg mener ikke, at åbningen, som vi ser den, det vil sige den rent liberale åbning, indførelsen af konkurrence på jernbanenettene, er det eneste saliggørende. Men i dag arbejder vi blindt for at nå dette mål. I virkeligheden ved vi godt, at interoperabiliteten ikke er finansieret. Vi ved godt, at der skal foretages kollosale investeringer, og at de finansielle overslag ikke stemmer overens med det krav om økonomiske midler, kommissær de Palacio selv fremsatte, med henblik på at finansiere de transeuropæiske transportnet og især jernbanenettene.
Jeg tror kort sagt slet ikke, der sker noget. I dag er det et fremskridt uden jernbanearbejderne, for der er ekstremt stærke nationale kulturer i disse virksomheder, som er arbejdskrafttunge virksomheder - og sådan er det. Jeg mener, man skal privilegere den sektorbestemte dialog, før man vedtager direktiver, og det er dét, vi har gjort denne gang. Vi skal fortsætte ad samme spor, men jeg håber også, at vi en dag kan bevæge os i retning af en fælles overenskomst for jernbanearbejderne, hvad enten de er ansat i private eller offentlige virksomheder, så de selv forstår denne fabelagtige renæssance af jernbanesektoren, som er en gevinst for alle dem, der ønsker et mindre forurenende transportmiddel. 
Cederschiöld (PPE-DE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, denne periodes sidste forlig har til formål at etablere et fælles marked for jernbanetransport, og det blev en stor succes, ikke mindst for Parlamentet. Det er dog kedeligt, at Rådet modsatte sig at reducere antallet af medlemmer i styrelsen i det nye europæiske jernbaneagentur, som var Parlamentets ønske. Det kommer utvivlsomt til at føre til unødigt bureaukrati, præcis som hr. Savary så veltalende har forklaret her i Parlamentet og på bedste måde under forhandlingerne.
Det lykkedes imidlertid Europa-Parlamentet at indføre en juridisk bindende tekst, som indebærer, at Kommissionen skal foretage et grundigt tilsyn med samtlige myndigheders struktur og sammensætning. Effektiv ledelse skal baseres på generel europæisk interesse. Det ville være et tilbageskridt, hvis man mener, at de besluttende instansers fornemmeste kvalifikation skulle være, at de er nationalt sammensat, da det mindsker muligheden for nødvendig effektivisering. Nationale interresser kan bestemt være berettigede, men de må ikke være almengyldige.
Det lykkedes tidligere Parlamentet at liberalisere godstrafikken til 2007 takket være hr. Jarzembowski. Hans formulering indebærer, at Kommissionen skal stræbe efter også at liberalisere passagertrafikken på tilsvarende måde efter 2010. For at sikre togsikkerheden skal alle jernbanearbejdere, som indvirker på jernbanesikkerheden, f.eks. lokoførere, fra og med nu anvende et generelt velkendt vokabular og et ordresystem for at eliminere alle risici for misforståelser. Samtlige tog skal desuden være udstyret med en sort boks svarende til dem i fly.
Jernbanepakkens fire ordførere, hr. Jarzembowski, som står for betænkningen om udvikling af Fællesskabets jernbaner, hr. Savary, som står for betænkningen om oprettelse af et europæisk jernbaneagentur, hr. Sterckx, som står for betænkningen om sikkerheden for Fællesskabets jernbaner, og fru Ainardi, som står for betænkningen om interoperabilitet i det transeuropæiske jernbanesystem, har alle hjulpet med til at sætte liv i den europæiske togsektor.
Det er nødvendigt at udvikle jernbaneinfrastrukturen for at mindske trængslen på motorvejene og give os mulighed for at opfylde miljøkravene. Jeg takker Europa-Parlamentet samt ordførerene hr. Jarzembowski, hr. Savary, hr. Sterckx og fru Ainardi for dette vigtige skridt.
Det var ikke mindst et interressant fremskridt, at det lykkedes alle partier at blive enige. Der var kun en mindre splittelse mellem partierne. Vi kunne holde en nogenlunde fælles front mod Rådet, hvilket naturligvis i vid udstrækning er årsagen til resultatet. Forliget skete i en god atmosfære, og de helt nye toner, som nu kan høres mellem Parlamentet og Rådet, kom til udtryk på bedste vis. 
Swoboda (PSE ).
   - Hr. formand, kære fru kommissær, kære kolleger, på PSE-Gruppens vegne vil jeg også godt takke ordførerne hjerteligt for deres arbejde. For nogle var det på forhånd let, fordi tankegangene var ens, forløb parallelt, hvorimod det for andre var en smule vanskeligere. Hvis man er vant til at udveksle forskellige synspunkter og samtidig er parat til at indgå kompromiser, finder man også et godt kompromis. 
Hvorfor synes jeg som socialdemokrat, at det er et godt kompromis? Det gør jeg lige præcis, fordi jeg til stadighed siger til mine venner, at jernbaneselskaberne har mistet markedsandele i de senere år og årtier, hvor der ikke har været nogen liberalisering eller markedsåbning. Der var ikke tale om liberalisering, men derimod om protektionisme. For på den ene side er der lastvognene, som mere eller mindre kører gennem hele Europa uden grænser. Her skal hverken chaufføren eller førerhuset udskiftes ved grænsen. Der er utvivlsomt forskelle i detaljeringsgraden af de bestemmelser, der vedrører trafikskiltning, men det er relativt let at forstå. På den anden side er der desværre stadig nationale jernbanevæsener, som er adskilt fra hinanden, og det betyder forhindringer, der naturligvis også gør jernbanerne ufleksible. Derfor er der mange virksomheder, som, om vi vil det eller ej, er blevet mere indstillet på -produktion, og som ofte føler sig foranlediget til ikke at benytte jernbanen, men i stedet foretrækker at benytte lastvogne. Set i lyset af, at jeg kommer fra et land, som netop er belastet af en massiv transittrafik af lastvogne, kan jeg kun ønske mig, at der er effektive, markedsorienterede, men selvfølgelig også miljøorienterede transportmidler, og det mener jeg, at jernbanen er synonymt med.
Hr. Jarzembowski sagde med rette, at jernbaneselskaberne skal gøre noget ved det nu. Jeg har gentagne gange kritiseret, at jernbaneselskaberne har været længe om at komme i gang med at tænke internationalt og europæisk. Men jeg mener dog, at jernbaneselskaberne, men også medarbejderrepræsentanterne, fagforeningerne - hvilket ikke mindst skyldes Parlamentets arbejde på det område - er europæisk orienteret i dag. Der er sandsynligvis kun få fagforeninger, der er så europæisk fokuserede som jernbanernes fagforeninger, fordi de har erkendt, at fremtiden afhænger af, at de er med til at udforme tingene på europæisk plan. Jeg mener, at de i vid udstrækning også er medansvarlige for udviklingen. De tider, hvor der var fyrbødere på de engelske lokomotiver, selv om der ikke længere var noget at fyre i, er gudskelov forbi, og det er lige netop medarbejderrepræsentanterne, hvilket man også ser hos lokomotivførerne, der deltager konstruktivt i arbejdet med at give jernbanerne en slags renæssance på europæisk plan og ligeledes give dem mulighed for at konkurrere med vejene.
Naturligvis mangler vi en hel del endnu. I den forgangne uge stemte vi netop om Cocilovo-betænkningen. Det er stadig ikke den mest optimale løsning, men der er sket fremskridt. Hr. Jarzembowski anser det imidlertid ikke for at være fremskridt, men det gode ved det er, at han også må indgå kompromiser en gang imellem, og selv i det nordtyske Hamburg må man være indstillet på at indgå kompromiser. Vi vil forhåbentlig også kunne finde en god løsning med hensyn til spørgsmålet om beregningen af de eksterne omkostninger. For jeg tror, at enhver fornuftig person, enhver fornuftig trafikekspert vil sige, at vi har behov for både jernbanerne og vejene. Det handler blot om at finde en passende balance. I så henseende mener jeg, at der er kommet et godt kompromis i stand. Vi får se, hvad vi kan gøre med persontrafikken. Jeg giver fru Ainardi ret i, at vi har brug for en kontrol af de hidtidige foranstaltninger. Det forholder sig imidlertid sådan, at der har været meget lidt markedsåbning indtil nu, og ringe beredvillighed fra jernbaneselskabernes side til at acceptere markedet. Jeg håber, at dette vil blive forbedret i fremtiden.
Jeg vil gerne endnu en gang takke ordføreren hjerteligt for hendes arbejde. Jeg vil også godt takke Dem hjerteligt, fru Cederschiöld, for den målrettede og velovervejede måde, som De ledte Forligsudvalget på. Det har gjort det muligt at finde fælles fodslag med Rådet og Kommissionen, og det anser jeg i sig selv for at være en væsentlig milepæl for udviklingen af det europæiske jernbanevæsen. 
Caudron (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, fru kommissær, mine kære kolleger, jeg kan huske, at jeg holdt mit første indlæg i Parlamentet for 15 år siden, en aften omkring kl. 23.45. Nu holder jeg mit sidste indlæg, 15 år senere, igen om aftenen, for et næsten lige så lille antal tilhørere. Jeg glæder mig dog over at kunne holde dette indlæg om den vigtige sag, som jernbanepakken er, og alt det, den ellers indebærer. 
På vegne af min gruppe og på egne vegne vil jeg gentage min uforbeholdne støtte, vores uforbeholdne støtte til opretholdelsen og især udviklingen af et tæt, diversificeret og sikkert europæisk jernbanenet af høj kvalitet, der tilbyder alle de europæiske borgere en offentlig tjeneste og er med til at sikre en afbalanceret indretning af det europæiske territorium.
For os er jernbanepakken og det, den siger mellem linjerne, et eksempel på et Europa, vi ikke længere vil have med at gøre - et Europa, som meget ofte sætter den frie konkurrence over alt andet. Takket være den kamp, sektorens fagforeninger og en del af Parlamentet har ført, og uden at glemme det reelle pres fra offentligheden, der er blevet mere og mere opmærksom på vores argumenter, er de punkter, der var farligst for jernbanesektorens fremtid, blevet slettet eller udsat. Men for os - og mig personligt - er resultatet alligevel ikke acceptabelt, især ikke betænkningerne fra Jarzembowski og Sterckx, selv om vi finder Savary- og Ainardi-betænkningerne positive. 
I sidste ende er den overordnede situation fortsat for negativ for os. Jeg vil gerne slutte af med at sige, at jeg håber, at der i fremtiden fortsat findes kræfter, der ønsker at opbygge dette andet Europa, vi så inderligt ønsker os - et socialt Europa rettet mod borgerne, der for os ligger meget tættere på de europæiske grundlæggeres drøm end dette Europa med et stort liberalt marked, som års liberaliseringsbeslutninger har ført os ind i. 
Queiró (UEN ).
   - Hr. formand, i modsætning til situationen, der berører andre transportformer, har liberaliseringen af markederne kun rørt overfladen af jernebanetransportsektoren. Det har betydet, at denne transportform i høj grad har tabt terræn til de konkurrerende sektorer, især til vejtransport. 
Vi bifalder derfor denne anden jernbanepakke, hvori Kommissionen stiller forslag til nye foranstaltninger, der bringer os et skridt nærmere liberalisering og samtidig bevarer sikkerhedsstandarder, der er nødvendige i sektoren. Jeg vil gerne bruge lejligheden til at bifalde ordførernes fremragende arbejde. 
Ud fra vores synspunkt er det kompromis, som blev indgået med Rådet, acceptabelt med hensyn til de omstridte punkter. Det vanskeligste emne var naturligvis liberaliseringsprocessen, da dette støder sammen med interesser, som er dybt forankrede i de forskellige medlemsstater på grund af den særlige rolle, som jernbanesektoren spiller i det enkelte lands økonomi. 
Ud fra dette synspunkt nedtoner det opnåede forlig de mere radikale forslag uden dog at se bort fra en kommende åbning af markedet for personbefordring med jernbane. Et andet punkt, som skal fremhæves, vedrører aftalen om sammensætningen af bestyrelsen i det kommende europæiske jernbaneagentur. Princippet om, at bestyrelsen skal bestå af en repræsentant for hver medlemsstat, som allerede er anvendt på andre agenturer, blev heldigvis accepteret.
Jeg har en sidste bemærkning til behovet for at inddrage en fælles strategi for jernbanesikkerheden, som i sidste instans er et af de vigtigste aspekter for brugerne inden for denne transportsektor. Vi er fuldstændig enige i behovet for at harmonisere minimumssikkerhedsstandarderne på dette område og de gældende bestemmelser i de forskellige medlemsstater. Vi vil også gerne lægge vægt på de forslag, der er stillet af Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme, om indførelse af et sikkerhedscertifikat, om uddannelse og certifikater til jernbanepersonale og om indførelse af et fælles arbejdssprog for den internationale transport, der svarer til situationen inden for lufttransportsektoren. Kort sagt viser det indgåede kompromis det dristige og fremadrettede syn, som vi alle bør have i forbindelse med den afgørende transportsektor. 
Van Dam (EDD ).
   - Hr. formand, vi kan se frem mod jernbanernes genopblomstring som en vidunderlig mulighed. Desværre ligger virkeligheden stadig langt væk fra det. Hvis de høje forventninger skal komme inden for rækkevidde, er der brug for en stærk europæisk drivkraft. Vi er derfor tilfredse med de fremskridt, der er opnået under fru Ainardis, hr. Savarys, hr. Jarzembowskis og hr. Sterckxs kontrol. Disse parlamentsmedlemmer har hver især bidraget til at skabe og videreudvikle en sund lovramme, som de europæiske jernbaner kan udvikle sig inden for som konkurrencedygtige transportører i de næste år. 
Et vigtigt emne, der rejste bekymring, var passagertransport. Jeg støtter den nuværende forståelse af, at passagertransport som et marked er helt anderledes fra godstransport, og begrebet om en form kan ikke anvendes fuldstændig på andre former. Markedet skal derfor udvikles med forsigtighed. 
Rådet har talt, Parlamentet har talt, og det har jeg også. Det er nu op til branchen at tage udfordringen op. 

Lisi (PPE-DE ).
   - Hr. formand, efter min mening kan vi med rette være tilfredse - jeg vil endda sige meget tilfredse - med det resultat, som vi har nået. De parlamentsmedlemmer, der har fulgt denne jernbanepakke, husker, at vi i visse øjeblikke tvivlede på, om det ville lykkes os at afslutte et så komplekst kapitel.
Det første resultat, som vi kan være stolte af, er således, at vi har nået vores mål og dette resultat. Det andet er, at når man ser bort fra nogle ting, som alle grupperne måske ikke er enige i - sådan som vi har hørt her i aften - må vi objektivt set indrømme, at vi har nået et harmonisk resultat. I disse fire forslag - hvor ordførerne naturligvis skal have tak for deres store arbejde - har vi på en velafbalanceret måde taget højde for, at det på den ene side er absolut nødvendigt at åbne og modernisere dette marked, og at det på den anden side er nødvendigt med garantier for både sikkerheden og de evner og den erfaring, som arbejdstagerne i denne sektor har, og som vi ønsker at bevare.
Det, som jeg ønsker, er først og fremmest at sige tak. Jeg vil blot komme med en enkelt kommentar, eftersom jeg hørte nogle udtalelser, som jeg har svært ved at forstå. Når vi taler om denne liberalisering, som nogle dæmoniserer, må vi aldrig glemme, at vores fokus og målsætning er brugerne af denne tjeneste. Ingen ønsker liberalisering for liberaliseringens egen skyld. Vi skal sørge for, at vi ved at benytte nogle konkurrencemuligheder dels opnår en reel forbedring af tjenesten for de mange brugere, der for størstedelens vedkommende er arbejdstagere - nemlig pendlerne - og dels får dette til at ske på en sikker måde, hvor vi udnytter de ansattes faglige kvalifikationer. Jeg mener, at vi har nået denne målsætning.
Eftersom dette er min sidste tale i denne valgperiode, vil jeg benytte lejligheden til at takke mine kolleger. Dette har været min første parlamentserfaring, og at have fået denne erfaring i udvalget har hjulpet mig til at forstå, at man ofte i højere grad er med til at opbygge Europa ved hjælp af dette vanskelige lovgivningsarbejde, der har direkte indflydelse på borgernes dagligdag, end ved hjælp af de mange og ofte overflødige debatter om Europas fremtid og meningen med Europa. 
Ribeiro (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, de transeuropæiske net har sat jernbanetransporten tilbage, som er et symbol på offentlig investering og tjenesteydelser, der har været normen i årtier, og som har været portrætteret i heltedigte, der beretter om erobringer, der har givet adgang til hidtil ukendte områder. 
Det store skift mod liberalisering, som andre parallelle faktorer, skulle uundgåeligt nå jernbanerne på samme måde, som det nåede uddannelse, sundhed og vand, hvor markedsøkonomien oprettes som en enkel og fundamentalistisk ideologi. Vi ønsker ikke, på grund af nostalgi, at skrue tiden tilbage. Vi vil dog gerne hjælpe med at sikre, at jernbanerne og, med dem, de offentlige tjenesteydelser føres ud i fremtiden på en måde, der gavner samfundet, og at de ikke udelukkende skyldes finansielle interesser, der servicerer nogle få områder og kører igennem med høj fart. Interoperable net, multimodale forbindelser, ordentlig sikkerhed, miljømæssige sikkerhedsforanstaltninger, reel deltagelse og ansvarlighed hos medlemsstaterne som en afgørende del af jernbanestrukturen er forudsætninger for at sikre, at dette sker. Derfor takker jeg ordførerne for deres arbejde. 
Formanden.
   - Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.00. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0237/2004) af Rübig for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets beslutning om ændring af beslutning 2000/819/EF om et flerårigt program til fremme af initiativ og iværksætterånd, navnlig for små og mellemstore virksomheder (SMV) (2001-2005) (KOM(2003) 758 - C5-0628/2003 - 2003/0292(COD)).
Reding,
    Hr. formand, mine damer og herrer, allerførst vil jeg gerne takke ordføreren, hr. Rübig, for hans fremragende arbejde, der giver os mulighed for at vedtage dette forslag ved førstebehandlingen. Det er et godt eksempel på effektivt og konstruktivt samarbejde mellem institutionerne.
Kommissionens forslag omfatter to hoveddele. Det foreslår på den ene side, at Joint European Venture-programmet udfases, og kommer på den anden side med nogle ændringer til den europæiske støttemekanisme for startkapital til teknologiske virksomheder, der går under betegnelsen ETF Start-Up. Denne ordning stiller risikovillig kapital til rådighed til etablering af teknologiske virksomheder.
Den foreslåede udfasning af JEV-programmet skyldes en evaluering af programmet, som konkluderede, at programmet ikke har nået sine mål. Efterspørgslen har været ringe, og den jobskabende virkning begrænset. Jeg mener, at dette forslag sender et klart budskab om, at såvel Parlamentet som Kommissionen er klar til at indstille de ueffektive programmer, der ikke når deres mål.
Det er præferabelt, at Kommissionen bruger sine økonomiske og menneskelige ressourcer på finansielle instrumenter, der har større gennemslagskraft til fordel for de små og mellemstore virksomheder, f.eks. SMV-garantifaciliteten og den europæiske støttemekanisme for startkapital, ETF Start-Up.
De foreslåede ændringer af denne støttemekanisme giver mulighed for at gøre mekanismen til et fleksibelt instrument. Disse ændringer vil forbedre mulighederne for at opnå finansiering af startkapital for virksomheder, der har eksisteret i mindre end 10 år, i forhold til de nuværende fem år, hvis de er aktive inden for særlige sektorer som f.eks. biovidenskab. Dette afspejler den kendsgerning, at produktudviklingen og gennemførelsen af test i disse virksomheder kan være særligt tidskrævende, og at virksomhederne i denne periode har behov for risikovillig kapital for at kunne fortsætte deres aktiviteter.
I Kommissionens forslag henvises der endvidere mere udtrykkeligt til anvendelsen af investeringsfonde i de virksomheder, der udøver forsknings- og udviklingsaktiviteter. Dette gør det muligt at understrege, at den europæiske støtteordning for startkapital er åben for fonde, der specielt er rettet mod små og mellemstore virksomheder, som er særligt aktive inden for forskning og udvikling.
Jeg vil slutte af med at sige, at ændringerne af den europæiske støtteordning for startkapital burde være med til at sikre, at vi både når Lissabon-målene og målet på 3 % af PNB for udgifterne til forskning og udvikling. Det glæder mig derfor at se, at Parlamentet støtter Kommissionens forslag. Det betyder selvfølgelig, hr. ordfører, at Kommissionen kan acceptere samtlige Europa-Parlamentets ændringsforslag, altså ændringsforslagene 1-5.
Rübig (PPE-DE ),
   Hr. formand, kære fru Reding, mine damer og herrer, som smed lærte jeg at arbejde hårdt og at slå præcise slag med hammeren, og det glæder mig, at de tre institutioner - Parlamentet, Rådet og Kommissionen - har vist, hvor hurtigt og effektivt europæisk lovgivning kan fungere, når det handler om vigtige emner, som man er enige om. Forslaget blev stillet i december 2003. I januar var der tre udvalg og en ordfører, som af Parlamentet fik betroet den opgave at kigge lovforslaget efter i sømmene. Den 21. april - hvilket er i dag - har vi fastlagt i trilogen, at vi er enige om dette lovforslag, og det vil sige, at der kun er gået fire måneder fra det første forslag til ikrafttrædelsen af denne beslutning, som er så vigtig for de små og mellemstore virksomheder. 
Vi ønsker simpelthen, at dette program skal gøre det muligt at investere i nye teknologier og frem for alt også i kurser - og i den forbindelse glæder det mig især, at fru Reding er til stede - fordi vi mener, at kurser samt ud- og videreuddannelse udgør et essentielt grundlag for en virksomheds succes og dermed også for virksomhedens kreditværdighed i sidste ende, og at der herved sker en afgørende forbedring af den sikkerhed, som stilles ved låneoptagelsen.
Det er ganske enkelt vores mål at sikre allerede eksisterende arbejdspladser og virksomheder og skabe nye. Jeg mener, at vi med dette program vil være i stand til at nå det opstillede mål temmelig effektivt. Vi ønsker at fremme samarbejdet, især mellem virksomhederne - specielt de mindre - og i sidste instans også samarbejdet mellem virksomhederne og de organisationer, som støtter dem.
Vi mener ligeledes, at Kommissionen bør informere os om fremskridtene, selvfølgelig først og fremmest om de finansielle konsekvenser, men vi interesserer os naturligvis også for de , som fastsættes, og for bedste praksis med hensyn til, hvordan disse programmer omsættes til praksis, hvordan de gennemføres, og hvordan vi kan lære af landenes forskellige anvendelse heraf med henblik på at udnytte disse programmer så optimalt som muligt og 100 %, således at der altså ikke indregnes nogen administrationsudgifter på det område, men at de penge, som stilles til rådighed, for 100 %'s vedkommende ledes videre til virksomhederne via Den Europæiske Investeringsbank.
Vi ved, at der er et af de tre programmer, nemlig JEV, hvor vi ikke har nået målene. Jeg vil gerne takke Kommissionen udtrykkeligt for, at den også officielt indrømmede at have sagt, at der her er tale om et program, som ikke bliver udnyttet. Vi ønsker imidlertid at anvende de midler, der bliver frigjort her, på en passende måde, og vi ved, at netop Basel II-temaerne, det vil sige kautionsstillelse, egenkapitallån og risikovillig kapital, vil komme til at være endnu mere i fokus i fremtiden. Derfor vil jeg også godt i dag opfordre dette organ til - og vi forventes at vedtage det her i plenarforsamlingen i morgen - at Basel II også bliver taget alvorligt.
Her kan vi konstatere, at selv om der er gennemført en undersøgelse, og den allerede er registreret internt af de ansvarlige eksperter, er vi tilsyneladende ikke tilfredse med dens resultater. Derfor kunne vi også godt tænke os en konsekvensundersøgelse, som ganske simpelt viser, hvilke problemer der forventes at ville opstå i forbindelse med Basel-II-lovgivningen, og vi ønsker, at Kommissionen skal gennemføre en sådan konsekvensundersøgelse nu, og Rådet har da også allerede insisteret på, at vi får en sådan. Vi vil godt vide, hvad vores finansministre, hvad vores nationalstater agter at gøre eller skal gøre for at forberede gennemførelsen af Basel II, hvilke forestillinger de forskellige stater gør sig i den forbindelse, og frem for alt skal der udvikles et program om . Det kan nemlig ikke være rigtigt, at vi skal gennemføre Basel II med omkostninger, der løber op i milliarder af euro. Vi ønsker det modsatte. Vi ønsker et rationaliseringsprojekt her. Virksomhedernes og bankernes omkostninger skal reduceres drastisk, og her appelleres der til alle, til finanskontrollen, finansministerierne og til Kommissionen. Men som parlament vil vi også gøre alt for, at Basel II bliver en succes. Vi kunne godt tænke os, at stabilitetspagten, som vi har accepteret for Europa, også smedes til vores små virksomheder, for så vil de ligeledes gå en sikker fremtid i møde. 
Montfort (PPE-DE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, Rübig-betænkningen volder ingen problemer. Den foreslår en tilpasning af de økonomiske foranstaltninger over for virksomhederne og en ændring af det flerårige program til fremme af initiativ og iværksætterånd, som jeg var ordfører for. Jeg håber, at denne betænkning endelig gør indtryk på Kommissionen, så den bliver villig til at tage højde for SMV'ernes behov med hensyn til risikokapital, støtte i opstartsfasen og i forbindelse med virksomhedsoverdragelse, som De sagde, fru kommissær. Alle disse programmer er fortsat ikke nok til at nå Lissabon-målene, der ikke desto mindre bekræftes hvert år på forårstopmøderne. Jeg skal ikke komme nærmere ind på det. Men da dette er vores sidste mødeperiode, og da jeg uden tvivl ikke kommer til at sidde i det nye Parlament, desværre, vil jeg gerne kraftigt understrege det, vi altid har forsvaret sammen med kollegerne fra PPE i Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi.
For det første håber jeg, at det europæiske charter om små virksomheder endelig får juridisk gyldighed. Vores virksomheder har brug for, at det træder i kraft, sådan som det blev påpeget på Barcelona-topmødet. Hvad mener Kommissionen om det, fru kommissær? Endelig har vores virksomheder, hvad enten de er små eller mellemstore, og hvad enten de arbejder inden for en innovativ, traditionel eller håndværksrelateret sektor, behov for at få adgang til forsknings- og udviklingsprogrammerne. Det er ikke en mulighed, men et krav, hvis de fortsat skal være konkurrencedygtige, dynamiske og effektive. Det understregede De for et øjeblik siden, fru kommissær. Endelig har disse virksomheder brug for rådgivning, samarbejde og dialog. Der findes faglige organisationer, der støtter disse små og mellemstore virksomheder. Har Kommissionen til hensigt at bruge disse som seriøse forhandlingspartnere ved udarbejdelsen af nye programmer?
Dette er betingelserne for, at vores virksomheder kan tage vækst- og beskæftigelsesudfordringen op, at vores unge kan overtage denne iværksætterkultur og iværksætterånd, og at det endelig genforenede Europa kan blive verdens mest dynamiske område, så alle borgere kan finde deres plads i det. 
Rübig (PPE-DE ).
   - Hr. formand, til protokollen vil jeg blot sige, at hr. Martin, som altid hidser sig op over, at folk skriver sig på mødelisten og ikke er til stede, selv brillerer ved sit fravær fra dette natmøde. 
Formanden.
   - Da de to næste talere ikke er til stede, er forhandlingen afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.00. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0235/2004) af van Velzen for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse om et flerårigt fællesskabsprogram med sigte på forbedret tilgængelighed, anvendelighed og kommerciel udnyttelse af digitalt indhold i Fællesskabet (KOM(2004) 96 - C5-0082/2004 - 2004/0025(COD)).
Van Velzen (PPE-DE ),
    Hr. formand, fru kommissær, dette er et ret historisk øjeblik, da det nu er onsdag aften, og dette er den sidste betænkning på aftenens dagsorden. Det er også min sidste betænkning i Parlamentet, da jeg går på pension efter 10 år. 
For ikke så længe siden blev betydningen af Lissabon-processen drøftet endnu en gang på topmødet i Bruxelles. Hvis vi ønsker at gøre Europa til verdens mest konkurrencedygtige og dynamiske videnbaserede samfund i 2010, er der naturligvis meget, der mangler at blive gjort. Som vi allerede så i sagen med e-Europe 2005, afhænger en vellykket gennemførelse af adgang til bredbånd i høj grad af e-indholdets tilgængelighed. Det er selvfølgelig muligt at have bredbånd, men hvis der ikke er noget derpå, vil offentligheden ikke ligefrem være entusiastisk. Det samme gælder for avancerede tjenesteydelser for brugere af mobilnet, og jeg mener her f.eks. den tredje generation. 
Jeg tilbragte nogle få uger i Kina for nylig, og det slog mig, at kineserne, japanerne og sydkoreanerne allerede ser meget frem til mobilnet af fjerde generation. Det betyder, at Europa, også når det drejer sig om mobilnet af tredje generation, vil sakke yderligere bagud, som tallene hos Nokia bevidner. I dette lys er betænkningen om e-indhold yderst vigtig, da den fremmer en stigning i produktiviteten og innovationen, bedre informationsprodukter og tjenesteydelser, har en positiv virkning på e-regering, som er et andet område, hvor vi for alvor er sakket bagud, og fører til flere projekter inden for e-sundhed, e-handel og e-læring. 
Jeg er derfor glad for, at kommissæren er til stede her i aften. Kommissionens nuværende forslag om e-indhold identificerer de hindringer, der især er på områder af offentlig interesse i Europa og på områder, hvor markedet overser tilstrækkelige investeringer. Markedet kan ikke gøre det hele, og regeringerne har en rimelig rolle. I det nuværende forslag skabes der betingelser for bedre adgang til og bedre brug af digitalt indhold og, såfremt det er nødvendigt, betingelser for større økonomisk udbytte i forbindelse med tjenesteydelser, der er baseret på adgang til og genbrug af digitalt indhold.
Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi har stillet 16 ændringsforslag til Kommissionens forslag. Ved hjælp af disse ønsker vi at sikre, at betænkningen satser på den offentlige sektor, at der tages hensyn til de finansielle overslag efter 2007, at der afsættes penge af til et budget på 55 millioner euro for 2005 og 2006, og at det samlede budget beløber sig til 163 millioner euro. I denne forbindelse vil jeg gerne benytte lejligheden til at sige tak til mine skyggeordfører, fru Gill og fru Plooij-Van Gorsel, for vores fremragende samarbejde.
Det tegnede til at blive en god fest, da Rådet, som vi forhandlede med, også kunne drage fordel af at blive færdig i en behandling, så vi ikke løb ind i forsinkelser. Vores grundbudget var på 163 millioner euro. Rådet, og især det irske formandskab, gav os grund til at tro, at vi var tæt på en aftale, hvis vi reducerede beløbet til 145 millioner euro. Som det sømmer sig for gode parlamentsmedlemmer, håbede vi i sidste instans på et beløb på omkring 150 millioner, men under den uformelle trilog svarede det irske formandskab, at budgettet ikke måtte overstige 120 millioner euro, og tilføjede, at hvis vi pressede lidt på, kunne vi måske ende med 138 millioner euro. Vi gav udtryk for, at dette var utilstrækkeligt for os, og at 140 millioner var det absolut mindste, vi kunne gå med til. Derefter spurgte vi formandskabet for Rådet om at meddele skriftligt, at der var indgået en aftale på 140 millioner. Aftalen udløb kl. 13.30 her til eftermiddag. Det er kendetegnende for Rådet, at jeg modtog følgende besked kl. 17.11. Jeg citerer ordret, da det vil se godt ud i de historiske protokoller: "(De anmoder om en skriftlig udtalelse fra Rådet om en tildeling af et finansielt beløb på 140 millioner euro. På baggrund af Corepers drøftelser her til morgen, er det ikke muligt, da der er et klart afgørende flertal på 130 millioner euro. Min egen vurdering som formand for Coreper I og på baggrund af drøftelserne med en række vigtige delegationer på og i forbindelse med mødet er, at Europa-Parlamentet, hvis det via afstemningen i morgen beslutter sig for et beløb over 130 millioner, sandsynligvis i sidste ende kan få et tilstrækkeligt flertal i Rådet til det).
Det er nu tredje gang, at vi har modtaget samme besked fra Rådet, og hver gang vi anmoder dem om at komme med en udtalelse, svarer de, at det kan de ikke. Med et så højt omfang af, hvad jeg vil kalde, usikkerhed i Rådet, kan vi ikke gøre andet end at konkludere, at vi snart går ind i en valgkampagne. At vi vil fortælle borgerne, at Rådet kommer med fine løfter i Bruxelles om Lissabon-processen, men så snart det skal komme med en udtalelse, også om finansielle midler til at nå Lissabon-processen, kan Rådet ikke levere varen, og vi står tomhændet tilbage. 
Det er yderst beklageligt, at vi, der ønsker at have verdens mest konkurrencedygtige og dynamiske videnbaserede økonomi i 2010, og Parlamentet behandles af Rådet på denne måde. Jeg er glad for, at valgkampagnen snart går i gang. Den vil under alle omstændigheder anspore mig til at deltage og fordømme Rådets ambivalens. Vi ser en lys fremtid i møde.
Reding,
    Hr. formand, jeg vil gerne have lov til, før jeg går i detaljer med dette emne, at sige et par personlige ord og takke ordføreren, min ven Wim van Velzen, for det arbejde, han har udført gennem de sidste 10 år for almenvellet og for at forbedre de europæiske borgeres liv, uanset hvor de kommer fra, og uanset hvilket område de er beskæftiget inden for, og ikke kun de europæiske borgere. Jeg tænker også på hans arbejde på internationalt plan, ja på verdensplan. Wim van Velzen har efter min mening vist, hvad det vil sige at være et godt parlamentsmedlem. 

Jeg går nu over til eContentplus-programmet. Det er Kommissionens plan at iværksætte dette program, som ordføreren forklarede, i begyndelsen af 2005, næsten halvvejs mod målsætningsåret for Lissabon-dagsordenen, som er 2010. Vi skal forbedre betingelserne for, at erhvervslivet kan innovere - særlig i visse sektorer af markedet for digitale indholdsprodukter og -tjenester - og derfor er dette program meget relevant for Lissabon-strategien.
Onlinemarkedet for digitale indholdsprodukter og -tjenester har et betydeligt potentiale for vækst, men det er også en idéel platform for innovative digitale indholdsprodukter og -tjenester, der overskrider nationale grænser. Forestil Dem f.eks., at de offentlige administrationer i Europa alle sammen indsamlede og lagrede data og information på den samme måde, og borgerne oven i købet var eksperter i alle EU-sprogene. Jeg forsøgte at gøre opmærksom på det med det europæiske sprogår, og processen fortsætter. Befolkningen lærer flere og flere sprog, men der er stadig lang vej igen, før vi når målet. På internettet kommer vi sandsynligvis til at se flere kort over transeuropæiske landeveje, vandveje og andre naturlige og menneskeskabte ting samt store europæiske digitale biblioteker, der er kulturelt og videnskabeligt velrenommerede. Der kommer meget mere europæisk digitalt undervisningsmateriale.
Virkeligheden er, at i maj 2004 kommer EU til at omfatte 25 medlemsstater, 20 sprog, endnu flere kulturer, mange regioner og et opsplittet marked for enhver virksomhed, der vil udvikle innovative grænseoverskridende digitale indholdsprodukter og -tjenester. Der skal tages højde for denne situation, når Content-programmet iværsættes i januar 2005.
Udsigterne er måske ikke så dystre, som det ser ud til. Det direktiv om informationer fra den offentlige sektor, som blev vedtaget for nylig, sidestiller de retlige rammer i medlemsstaterne med hensyn til genbrug af informationer, som den offentlige sektor har. Problemerne med at kombinere formater og sprog kan løses ved at anvende nutidens informationsteknologier i henhold til Content-forslaget. Derfor er det så vigtigt - og jeg er fuldstændig enig med ordføreren - at Content-programmet ses i sammenhæng med e-learning-programmet, da folk først skal lære at bruge indholdet, før det kan være til egentlig nytte.
I det foreslåede program anbefales det at fokusere på tydeligt opsplittede dele af markedet for digitale indholdsprodukter og -tjenester i Europa, hvor markedskræfterne alene har været utilstrækkelige til at fremme væksten, som ordføreren meget rigtigt sagde. Programmet omfatter tre målområder, som er rumlige eller geografiske data, undervisningsmateriale og kulturelt indhold.
Det glæder derfor Kommissionen, at hr. van Velzens ændringsforslag til dets forslag er en forbedring af forslaget. Vi takker ham og skyggeordførerne, fru Gill og fru Plooij-van Gorsel, for deres bestræbelser på at nå frem til et kompromis med Rådet for at afslutte forhandlingerne under førstebehandlingen. Selv om ordføreren har problemer med Rådet, får han ikke problemer med Kommissionen, da den kan godkende alle Parlamentets ændringsforslag. 
Gill (PSE ).
   - Hr. formand, hr. van Velzen fortjener at blive lykønsket, fordi han har gjort et udmærket stykke arbejde og udarbejdet en god betænkning. Jeg var ordfører for den første Content-betænkning, og jeg kan se, at hr. van Velzen har arbejdet hårdt på at sikre, at vi giver Europa en fordel med Content-programmet. Som han sagde tidligere, har USA verdens mest avancerede digitale økonomi, og Europa forsøger med dets opsplittede markeder og mindre medie- og telekommunikationsselskaber at indhente det, hvad angår kvalitet i indhold og produkter.
I stedet for at tale om indholdet i betænkningen, som er blevet udførligt opsummeret både af ordføreren og Kommissionen, vil jeg tale om Rådet. Jeg er meget bekymret over den holdning og strategi, som Rådet har vedtaget. Det har gentagne gange udtalt, at det ønsker at nå Lissabon-målsætningerne, hvor hovedmålsætningen er at åbne for muligheder for Europa i den elektroniske tidsalder. Når det drejer sig om Rådet, der handler i henhold til sit eget råd, sker der imidlertid ikke noget.
Som ordføreren sagde, har Rådet behandlet Parlamentet med total foragt. Vi har diskuteret frem og tilbage om tal - 20 millioner, 30 millioner, 50 millioner - fordi det ikke vil bevilge tilstrækkelige midler til at føre dette program ud i livet. I et EU med 25 medlemsstater er der brug for tilstrækkelige midler, hvis vi skal have et konkurrenceforspring i forhold til vores største konkurrent, nemlig USA, på dette område. Mange job, der kræver høje kvalifikationer, afhænger af, om vi kan få styr på vores indhold, af at vi har dette program, og om vi kan nå SMV'er og andre leverandører.
Det er en skam, at vi på grund af Rådets holdning ikke har været i stand til at afslutte dette initiativ. Det var centralt for denne lovgivende forsamling at afslutte programmet og få det sat i gang og gennemført inden 2005, og Parlamentet var virkelig indstillet på det. Det er til skade for EU, at det ikke er sket, fordi Rådet har været uvillig til at betale for det. Det, som det nu tilbyder, er peanuts i forhold til et EU med 25 medlemsstater.
Jeg vil lykønske ordføreren, som gjorde sit bedste for at få programmet gennemført, da en del af os i andre grupper ønskede at holde fast ved det oprindelige forslag fra Kommissionen, som var på 165 millioner euro. Det er det nødvendige beløb, hvis vi virkelig skal gennemføre noget med hensyn til Content-forslaget.
Fiaskoen skyldes ikke en manglende indsats fra ordførerens side. Jeg håber, at Rådet under andenbehandlingen forstår budskabet om, at Parlamentet ikke vil støtte programmer, der er baseret på spredte bestræbelser. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.00(1).
