Forberedelse af Det Europæiske Råd (29.-30. oktober 2009) (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er redegørelser fra Rådet og Kommissionen om forberedelse af Det Europæiske Råd.
Cecilia Malmström
Hr. formand! Vi har i næste uge et møde i Det Europæiske Råd. Vi har en omfattende dagsorden og mange spørgsmål, der berører vores velfærd. Vi skal drøfte spørgsmål om at bekæmpe klimaændringerne, finde ud af, hvordan vi kan lede EU ud af den finansielle og økonomiske krise, fremme energisikkerheden og håndtere problemet med den ulovlige migration.
EU vil bedst kunne tackle alle disse spørgsmål, hvis vi har klarhed omkring traktatspørgsmålet. Det er vigtigt, at Lissabontraktaten kan træde i kraft så hurtigt som muligt, så vi bl.a. kan fortsætte arbejdet med at udpege den nye Kommission. Det er derfor, at Det Europæiske Råd også skal drøfte disse spørgsmål.
Jeg vil begynde med de spørgsmål, som, jeg ved, Parlamentet viser stor interesse for. I slutningen af næste uge skal stats- og regeringscheferne forsøge at skabe klarhed over ratificeringen af Lissabontraktaten, og hvordan processen skal forløbe. Det overvældende positive resultat i Irland og den polske præsidents underskrift har givet arbejdet fornyet kraft, men som De alle ved, kan traktaten ikke træde i kraft, før alle medlemsstaterne har ratificeret den - 26 ud af 27 har gjort det, men vi venter stadig på Den Tjekkiske Republik. Landets underhus og senat har godkendt traktaten, men siden har 17 senatorer indgivet en begæring til den tjekkiske forfatningsdomstol om at undersøge, hvorvidt Lissabontraktaten er forenelig med den tjekkiske forfatning.
Vi skal naturligvis respektere den demokratiske proces i Den Tjekkiske Republik. Den 27. oktober, altså i næste uge, afholder landets forfatningsdomstol en offentlig høring om spørgsmålet. Vi regner med, at domstolen kort efter vil træffe afgørelse, men vi har endnu ingen dato. Som bekendt har præsident Klaus også stillet visse betingelser for underskrivelsen af traktaten. Vi venter og forsøger at få præcis besked om, hvad disse krav og betingelser indebærer. Derfor vil drøftelserne i Det Europæiske Råd i vid udstrækning afhænge af, hvad der sker i Den Tjekkiske Republik. Den tjekkiske forfatningsdomstols udtalelse og det videre forløb bliver afgørende for, hvornår Lissabontraktaten kan træde i kraft.
I Det Europæiske Råd skal vi også drøfte de forberedelser, der hidtil er gjort for at sikre, at traktatens ikrafttrædelse bliver så smidig som mulig. I den forbindelse vil formandskabet fremlægge en rapport, der skal gøre det klart, hvor vi står i alle disse spørgsmål. I rapporten fremfører vi medlemsstaterne synspunkter i spørgsmål, som f.eks. vedrører Tjenesten for EU's Optræden Udadtil - et spørgsmål, som vi skal drøfte her i eftermiddag - dens beføjelser, retsstilling, personalesammensætning og finansiering. Jeg har læst hr. Broks betænkning, der blev vedtaget i Udvalget om Konstitutionelle Anliggender i mandags. Vi skal som sagt drøfte den nærmere i eftermiddag.
Jeg kan allerede nu nævne, at betænkningen til næste uges møde vil ligge som vejledning for den høje repræsentants overvejelser, så han eller hun, når traktaten træder i kraft, meget hurtigt kan fremlægge et formelt forslag til, hvordan Tjenesten for EU's Optræden Udadtil skal fungere. Rådet skulle gerne kunne vedtage dette forslag meget snart, forhåbentlig inden for de nærmeste måneder. Vi har drøftet mange af disse spørgsmål med Parlamentet, og vi håber, at det vil fortsætte i de kommende uger.
Det store spørgsmål på Det Europæiske Råds møde vil være klimaændringer. Vores ambition er, at Rådet skal tage hensigtsmæssige beslutninger, også i finansieringsspørgsmålet, så EU fortsat kan spille den ledende rolle, som er nødvendig, og derved bidrage til et vellykket resultat i København.
På Økofin-mødet i går var der en lang og dybdegående debat om finansieringsspørgsmålet. Formandskabet gjorde sit yderste for at opnå en aftale, men det besluttede til sidst, at spørgsmålet bør afgøres af Det Europæiske Råd. Der er behov for yderligere drøftelser i nogle medlemsstater, før vi kan komme videre. Det er uhyre vigtigt, at vi bliver enige, så denne proces ikke trækker i langdrag. I denne fase af de internationale forhandlinger er vi udmærket klar over, hvilke vanskeligheder vi står over for. Derfor vil EU med en aftale om finansieringsspørgsmålet kunne bringe os et godt stykke videre i forhandlingerne.
Det Europæiske Råds møde kommer meget belejligt lige inden FN's Mellemstatslige Panel om Klimaændringer i Barcelona og mødet mellem G20-landenes finansministre i St Andrews. Vi kan kun nå frem til en aftale i København, hvis alle parter handler. I øjeblikket mødes EU's miljøministre for at drøfte konklusionerne om klimaændringerne. Formålet er at kunne give et helhedsbillede af EU's standpunkter til de spørgsmål, der i øjeblikket forhandles om.
En vigtig del af Rådets (miljø) konklusioner vil handle om at præcisere EU's strategi for en langsigtet emissionsreduktion og forsøge at opnå en aftale, der kan lette vores beslutning om at øge emissionsreduktionsmålet fra 20 til 30 % i forhold til 1990-niveauet. Rådets (miljø) konklusioner vil også omhandle spørgsmålet om en beslutning vedrørende EU's forslag i forhandlingerne om emissionsreduktioner inden for international luftfart og søtransport, udvikle EU's strategi for foranstaltninger i udviklingslandene med hensyn til vurdering, rapportering og kontrol af investeringer og de sektorspecifikke mekanismers rolle og videreudvikle EU's strategi til bekæmpelse af skovrydning og skovødelæggelse for at fremskynde forhandlingerne.
Det Europæiske Råd skal også evaluere de fremskridt, der er gjort med at skabe en ny ramme for EU's tilsyn med finansmarkederne. Som De ved, indgik stats- og regeringscheferne i juni en meget ambitiøs aftale med målet om at oprette et særligt organ, som har ansvaret for makrotilsynet med EU's finansielle system, og tre europæiske tilsynsmyndigheder for bank-, forsikrings- og værdipapirmarkederne. I slutningen af september fremlagde Kommissionen sin pakke med lovgivningsforslag. Det er et af formandskabets absolutte topprioriteter, og vi har fastsat en ambitiøs tidsplan. Vores mål er at have en aftale på plads om hele pakken inden udgangen af året.
Det glæder mig derfor meget, at Økofin-Rådet i går kunne tage et stort skridt fremad og indgå en bred politisk aftale om at oprette et nyt organ for makrotilsyn uden at foregribe forhandlingerne i de nationale parlamenter. Det svenske formandskab blev også af finansministrene anmodet om at fortsætte dialogen med Parlamentet. Vi har meget gode erfaringer med denne dialog og mener, at den fungerer godt.
Det er nu vigtigt, at vi benytter os af lejligheden til at fremskynde arbejdet så hurtigt som muligt. Vi må vise, at vi gør vores yderste for at forhindre fremtidige kriser, og at vi påtager os det fælles ansvar ved at sikre, at forbrugerne og investorerne igen kan nære tillid til det finansielle system.
Jeg vil også sige et par ord om beskæftigelse i Europa - et spørgsmål, som, jeg ved, Det Europæiske Råd kommer til at drøfte. I den senere tid har vi haft forsigtige tegn på økonomisk genopretning. Men situationen på arbejdsmarkederne forventes at blive værre endnu, og vi har stadig behov for stimulans- og støtteforanstaltninger.
Et spørgsmål, som det er vigtigt for Det Europæiske Råd at fremhæve, er, hvordan vi skal kunne håndtere krisens konsekvenser og samtidig leve op til vores langsigtede mål om at øge udbuddet af arbejdskraft. Et højt beskæftigelsesniveau er en forudsætning for bæredygtige offentlige finanser. Et højt beskæftigelsesniveau er også en forudsætning for økonomisk vækst, for menneskers velfærd og for et mere socialt samhørigt Europa.
I den forbindelse vil jeg også gerne minde Dem om, hvad vi har sagt med hensyn til udfasningsstrategier. Finansministrene har bekræftet, at genopretningen er reel, men skrøbelig. Det er derfor vigtigt, at vi fortsætter med at føre en ekspansiv finanspolitik. Samtaler på rådsmødet førte til en aftale om at udforme strategier på grundlag af de principper, som finansministrene drøftede på deres uformelle møde i Göteborg.
Jeg vil også gerne sige noget om energisikkerhed. I tråd med konklusionerne fra juni 2009 skal Det Europæiske Råd i næste uge vurdere, hvad der er blevet opnået med hensyn til energiinfrastruktur (sammenkoblinger) og krisemekanismer. Vi har udarbejdet en rapport om den udvikling, der har været siden januar. Det Europæiske Råd tager denne rapport til efterretning.
Det Europæiske Råd skal også vedtage EU's strategi for Østersøregionen. Vi havde en meget nyttig debat om dette på Parlamentets plenarmøde i september. Stats- og regeringscheferne skal godkende formandskabets konklusioner, som skal vedtages på Rådets møde for almindelige anliggender og eksterne forbindelser på mandag. Denne strategi udgør en integreret ramme, der skal sikre håndteringen af de udfordringer, som vi står over for, og bidrage til den økonomiske, sociale og territoriale samhørighed i EU. Jeg er overbevist om, at denne strategi kan tjene som et inspirerende eksempel for andre makroregioner i EU og derved styrke den europæiske integration. EU's strategi for Donauregionen er allerede ved at tage form og vil være klar til at kunne blive fremlagt for det ungarske formandskab i 2011.
Det er med stor tilfredshed, at det svenske formandskab nu kan fremlægge resultaterne af dette initiativ, som jo blev til her i Parlamentet. Vi håber, at Det Europæiske Råd kan opfordre alle relevante aktører til hurtigst muligt at få gennemført strategien. Det er absolut nødvendigt, hvis vi skal i gang med at håndtere de alvorlige miljøproblemer og nå målene i strategien.
Det Europæiske Råd skal også evaluere de fremskridt, der er gjort med at gennemføre de konklusioner, som handler om migrationssituationen ved Middelhavet. Rådet vil bifalde de foranstaltninger, der er truffet på kort sigt, som f.eks. lanceringen af pilotprojektet i Malta, og de fremskridt, der er gjort for at oprette det europæiske asylstøttekontor. Det vil også blive noteret, at EU og Tyrkiet har genoptaget dialogen om migration.
Vi forventer, at Det Europæiske Råd opfordrer til en yderligere indsats for at tackle den aktuelle situation i Middelhavsområdet og for at fortsætte arbejdet for langsigtede løsninger, som bygger på solidaritet mellem medlemsstaterne. Vi forventer også, at Rådet understreger behovet for en øget indsats for at gennemføre EU's samlede migrationsstrategi. Rådet vil også blive opfordret til at styrke Frontex og indføre fælles regler for Frontex-operationer til søs.
Endelig vil der også være en debat om de eksterne forbindelser. I juni anmodede Rådet (generelle anliggender og eksterne forbindelser) institutionerne om at undersøge, hvordan EU kan øge sit engagement i Afghanistan og Pakistan. Et første udkast blev drøftet på det uformelle Gymnich-møde i september, og medlemsstaterne drøfter i øjeblikket et detaljeret forslag i arbejdsgrupperne. På udenrigsministermødet i næste uge skal EU vedtage en plan for at styrke vores engagement i Afghanistan og Pakistan. I planen fokuseres der på at styrke statens kapacitet og institutionerne i begge lande. Det er yderst vigtigt, at denne plan øjeblikkeligt kan gennemføres.
Der er brug for omfattende internationale foranstaltninger, hvis vi skal kunne vende udviklingen i Afghanistan og Pakistan. Militære løsninger alene kan aldrig føre til en holdbar løsning. Uden sikkerhed og kontrol vil den økonomiske udvikling gå tabt. Vi har også brug for at investere i opbygningen af demokratiske institutioner og styrkelsen af civilsamfundet. Her har EU en uhyre vigtig rolle at spille i begge lande. Der er fælles problemer, der er regionale aspekter, og naturligvis varierer tilgangen til de to lande. Det kommer vi til at drøfte på Det Europæiske Råds møde i næste uge, og jeg står naturligvis til rådighed for at lytte til parlamentsmedlemmernes kommentarer og spørgsmål.
(Bifald)
José Manuel Barroso
Hr. formand! Jeg er i det store og hele enig med de udtalelser, som Cecilia Malmström har fremsat på vegne af Det Europæiske Råd. Lad mig fremhæve to vigtige punkter, nemlig Lissabontraktaten og alle de institutionelle anliggender på den ene side og bekæmpelsen af klimaændringer og prognoserne for København på den anden side.
Først og fremmest mener jeg, at Det Europæiske Råd bør kunne tage de endelige beslutninger, så Lissabontraktaten kan træde i kraft. Vi har i mange år vidst, at ratificeringen af en ny traktat ikke er en let sag. Vi har haft meget modgang og en del skuffelser, men hver gang har det altoverskyggende hensyn til traktaten sejret - nødvendigheden af et demokratisk og effektivt Europa. Jeg er overbevist om, at det fortsat vil være tilfældet, og at denne sidste forhindring vil blive overvundet, så traktaten kan træde i kraft efter den store tilslutning, som befolkningen i Irland har givet Lissabontraktaten.
Efter afslutningen af ratificeringsprocessen i Polen kan vi nu sige, at alle medlemsstaterne demokratisk har godkendt Lissabontraktaten. Vi mangler bare at få afsluttet ratificeringsprocessen i Den Tjekkiske Republik. Naturligvis skal de igangværende forfatningsmæssige procedurer i Den Tjekkiske Republik respekteres, men det gælder også behovet for at efterkomme det demokratiske ønske om at se traktaten træde i kraft. Dette demokratiske ønske kom klart til udtryk i det tjekkiske parlament, så jeg håber ikke, at kunstige hindringer og forsinkelser nu vil skabe flere vanskeligheder inden den fulde ratificering.
Jeg har allerede her i Parlamentet redegjort for, hvor vigtigt det er at forsinke udnævnelsen af Kommissionen mindst muligt. Vi skal dog gøre vores yderste for at opnå en kommission i henhold til Lissabontraktaten, da det er et kritisk tidspunkt for Europa. Vi har behov for at kunne gå videre med den dagsorden, som dette Parlament støttede, da det valgte mig som formand for en ny embedsperiode. For at det kan lade sig gøre, og for at institutionerne kan fungere ordentligt, er vi nødt til at ratificere Lissabontraktaten, hvis vi vil have et stærkt, sammenhængende og effektivt EU. Så jeg gør det igen klart, at Det Europæiske Råd må påtage sig sit ansvar, og der må være en nødvendig erkendelse af og forståelse for, at det har reelle omkostninger for Europa, så længe de europæiske institutioner ikke kan fungere ordentligt.
Samtidig er det rigtigt at fremskynde gennemførelsesarbejdet nu og være klar til traktatens ikrafttrædelse. Jeg ved, at Parlamentet er fuldt ud engageret i dette arbejde. Jeg glæder mig til at samarbejde med Dem for at sikre, at fordelene ved traktaten hurtigst muligt kan blive en realitet. Parlamentet har på mange områder allerede påbegyndt sit arbejde og ydet et stort bidrag, hvilket har vist sig i form af idéer inden for områder som f.eks. det europæiske borgerinitiativ. Jeg ved, at De her til eftermiddag skal drøfte Elmar Broks betænkning om Tjenesten for EU's Optræden Udadtil. Der bliver i betænkningen taget udgangspunkt i det rette grundlag, idet vi skal sikre, at tjenesten, ligesom resten af traktatens fornyelser, gør vores fællesskabssystem endnu stærkere og mere effektivt.
Jeg ved, at der fra starten har været bekymringer om, at Tjenesten for EU's Optræden Udadtil bliver en form for mellemstatsligt organ, der kommer til at svæve uden for EU-systemet, men tjenesten bør være fast forankret i EU-systemet. Den bør nødvendigvis have et meget tæt samarbejde med alle institutionerne, først og fremmest med Kommissionen. De beslutninger, som tjenesten forbereder i spørgsmål vedrørende den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, skal tages af Kommissionen eller Rådet. Faktisk er jeg overbevist om, at det er forudsætningen for tjenestens succes, og at det vil sikre, at EU's eksterne foranstaltninger er mere end summen af de institutionelle dele. Hvis tjenesten kan fungere med Parlamentets demokratiske forankring, Rådets forbindelser til de nationale administrationer og Kommissionens ekspertise og europæiske vision, kan den virkelig blive et magtfuldt instrument, så EU kan opnå sine mål på den globale scene. En fælles europæisk udenrigstjeneste, som bygger på fællesskabsmetoden, vil være en stærk tjeneste for Europa og et stærkt instrument for et forenet Europa, der udøver sin indflydelse i verden.
Samtidig skal Det Europæiske Råd arbejde videre med en aktiv politisk dagsorden. Det bør med uformindsket styrke fortsætte sit arbejde med at håndtere den økonomiske krise og især dens konsekvenser for beskæftigelsen. Vi må fortsætte det arbejde, vi blev enige om på G20-mødet. Vi må sætte alt ind på at sikre, at Kommissionens forslag om finansiel overvågning hurtigst muligt træder i kraft. Vi må fremskynde vores program for at tage fat på energisikkerheden.
Ud fra et politisk synspunkt bliver København det vigtigste spørgsmål i Rådet. Et positivt resultat i København er fortsat et af de primære mål for europæerne og en stor opgave for det internationale samfund. Der er mindre end 50 dage at løbe på inden topmødet i København. Forhandlingerne går fortsat kun langsomt fremad. Det tilfalder igen EU at udvise lederskab og fastholde tempoet. De målsætninger, vi har lagt på bordet, har opmuntret andre til at gøre en større indsats, men vi ved alle, at vi for at tilskynde til reel global handling må gå et skridt videre. Vi er nødt til at komme udviklingslandene til undsætning med konkrete idéer til finansiering, sådan som Kommissionen foreslog i sidste måned. Vi skønner, at udviklingslandene inden 2020 får brug for omkring 100 mia. EUR ekstra om året. Indenlandsk støtte, hovedsageligt fra de store vækstøkonomier i udviklingslandene, og kulstofmarkedet skulle gerne kunne dække en stor del af beløbet, men der bør også sikres en omfattende international offentlig støtte, som EU yder en rimelig andel til.
Dagsordenen for København handler ikke udelukkende om klimaændringer. Det er selvfølgelig hovedformålet, men klima handler også om udvikling, og vi må ikke glemme, at det er en yderst vigtig dimension. Det bliver en stor forpligtelse, særligt nu, hvor de offentlige budgetter allerede er under pres, men vi er alle klar over, at det bliver dyrere, jo længere vi venter. Det Europæiske Råds opgave er igen at finde kreative løsninger, så det kan vise, at EU står sammen om behovet for at bekæmpe klimaændringerne.
For det første skal København vise, at viljen til at begrænse emissionerne er på vej. For det andet skal København vise, at vi er villige til at hjælpe dem, der gør en indsats. Det er sådan, at vi bedst kan konkretisere det aktive Europa, som Lissabontraktaten vil åbne op for, nemlig ved at køre videre med en dagsorden, som viser, at EU giver borgerne konkrete fordele.
En ambitiøs dagsorden kræver en effektiv institutionel ramme, og jeg kommer nu tilbage til mit første punkt. Lissabontraktaten er den første traktat i det udvidede Europa. Vores generation, især blandt vores venner i Central- og Østeuropa, kan udmærket huske, da Europa var delt op, men vi er her ikke for evigt. Institutionerne varer dog ved, så vi har brug for institutioner, der passer til et udvidet Europa. Lissabontraktaten er en traktat for et Europa af det 21. århundrede med stærke institutioner, der kan levere konkrete resultater i et Europa med 27 medlemsstater og endnu flere i fremtiden. Institutionerne er dog ikke i sig selv nok. Vi har brug for en stærk politisk vilje for at nå vores mål, og jeg håber, at Det Europæiske Råd i slutningen af måneden vil vise denne vilje til at opnå et stærkt og ambitiøst resultat i København.
(Bifald)
Joseph Daul
for PPE-Gruppen. - (FR) Hr. formand, mine damer og herrer! Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) forventer, at der på det næste møde i Det Europæiske Råd bliver gjort en ende på den alt for lange periode med usikkerhed i forhold til EU-institutionerne, og at der skabes det nødvendige incitament til at etablere den nye kommission og også den faste formand for Rådet og den høje repræsentant som fastsat i Lissabontraktaten.
Frem for alt skal Rådet træffe de nødvendige foranstaltninger for at sætte skub i væksten og gøre Europa i stand til at skabe arbejdspladser, eftersom krisen kommer til at vare ved, så længe den sociale samhørighed ikke er genetableret.
For det første, hvad angår institutionerne, vil jeg gerne minde alle om, at den polske præsidents beslutning om at underskrive traktaten betyder, at alle lande med én undtagelse har banet vejen for, at Europa endelig kan komme videre uden at spilde mere tid.
Den 27. oktober, to dage før Det Europæiske Råds møde, skal den tjekkiske forfatningsdomstol undersøge, om traktaten er forenelig med landets forfatning. Vi respekterer naturligvis den afgørelse, uanset udfaldet.
På den anden side beklager min gruppe, at den tjekkiske præsident, selv om hans parlament som sådan har vedtaget Lissabontraktaten, har fundet endnu et påskud for at udskyde sin underskrivelse, eftersom alle udmærket godt ved, at der blot er tale om et påskud. Jeg finder det beklageligt, at andre lande følger i hans fodspor og nu kræver forsikringer om forskellige aspekter i traktaten. Vi må ikke give efter for fristelsen til at åbne Pandoras æske, og jeg lykønsker formandskabet for dets klare udmelding.
PPE-Gruppen forventer, at Det Europæiske Råd melder klart ud, at EU ikke accepterer nogen forsinkende manøvrer. Alle i Europa har direkte eller indirekte støttet traktaten, og vi må nu komme videre. Vi ved hver især, at så længe den europæiske offentlige debat monopoliseres af det institutionelle spørgsmål, og så længe Europa ikke har de nødvendige redskaber til at tage både demokratiske og effektive beslutninger, vil de virkelige politiske, økonomiske, sociale og miljømæssige problemer ikke blive behandlet hurtigt og seriøst nok. Det er indlysende, at vi i øjeblikket befinder os i et dødvande.
Parlamentet bør gennemføre høringerne af de kommende kommissærer hurtigst muligt, og det bør, om muligt, kunne enes om udnævnelserne til alle de stillinger, der skal besættes i Kommissionen og Rådet inden udgangen af året.
PPE-Gruppen forventer også, at Det Europæiske Råd udstikker nogle klare retningslinjer for den økonomiske politik og drager nogle konklusioner af G20-topmødet i Pittsburgh, der leverede blandede resultater, og vi kan allerede udlede af pressen, at det er, som om der ikke skete noget.
Europa skal sætte alt ind på at give sine virksomheder mulighed for at vende tilbage til et tilstrækkeligt aktivitetsniveau, så de kan ansætte og også investere i forskning. Europa skal også gøre alt for at skabe et retfærdigt kommercielt marked.
Endelig hvad angår klima, forventer jeg, at Det Europæiske Råd fremlægger en strategi, der passer til situationen, dvs. vores partneres foreløbigt svage forpligtelser, her mindre end to måneder inden København. Jeg stiller dette klare spørgsmål: Hvilket pres skal vi lægge på USA, Kina og alle udviklingslandene? Et moderat og høfligt pres eller mest muligt pres? Selv om jeg glæder mig over, at Europa er en pioner på området, kan det ikke være den eneste aktør, der gør den nødvendige indsats for at bekæmpe den globale opvarmning.
Der er kun 50 dage til topmødet i København - 50 dage er ikke meget, men det er nok, hvis vi kan være overbevisende, og derfor anmoder jeg Dem om at fortælle os, hr. rådsformand og hr. kommissionsformand, hvordan De agter at bruge disse 50 dage.
Hr. formand, mine damer og herrer! Det Europæiske Råds møde i oktober bliver en afgørende begivenhed, og den vil vise, om Europa er klar over det presserende behov, der er for at handle på det økonomiske og sociale område og for at overvinde de institutionelle uenigheder. Min gruppe, PPE, appellerer til hver af de 27 EU-medlemsstaters ansvarsfølelse.
(Bifald)
Hannes Swoboda
Hr. formand, fru Malmström, hr. Barroso! Inden jeg vender mig mod de institutionelle spørgsmål, vil jeg gerne komme med en kort bemærkning om København.
De har fuldstændig ret i, fru Malmström, hvilket hr. Barroso også yderligere har understreget, at en af de vigtigste beslutninger, som vi nu skal tage, vedrører København. Vi har brug for bindende målsætninger, ikke generelle udtalelser. Det bliver ikke let at opnå, for amerikanerne har endnu ikke afsluttet deres lovgivningsproces. Vi bliver også nødt til at tage nogle beslutninger efter København i løbet af næste år. Der skal dog ved processens afslutning være bindende målsætninger på plads. Det er absolut nødvendigt.
For det andet, når det gælder finansmarkederne og den økonomiske situation, er de bonusser, der i øjeblikket udbetales, både skandaløse og provokerende. Det gælder især i USA, men er også tilfældet i Europa. Det er ikke det centrale problem, men det viser, hvordan mange ledere stadig ikke forstår, hvad den nye regulering af finansmarkederne indebærer, og hvilke forpligtelser de har over for befolkningen generelt. Jeg indrømmer, at De har ret i, at vi især må prioritere spørgsmålet om beskæftigelsespolitik, fru Malmström. Det handler ikke bare om at opretholde de incitamenter, som blev indført som led i den økonomiske genopretningsplan. Det handler også om at indføre nye foranstaltninger for at stimulere beskæftigelsen.
I går gav kommissionsformanden et positivt svar på Stephen Hughes' anmodning. Det er mig en stor glæde, at vi i det mindste har været i stand til at nå til enighed om, at beskæftigelsespolitikken må udgøre et centralt element i vores aktiviteter i de næste par år.
Nu vil jeg gerne sige et par ting om Lissabon. For det første formoder jeg, hvad angår Václav Klaus' manglende underskrivelse, at forfatningsdomstolen træffer en positiv afgørelse. Jeg finder det uacceptabelt, at Beneš-dekreterne anvendes på denne måde, at sagen kan blive taget op igen, og at underskrivelsen kan blive udskudt. Jeg vil gerne minde mine kolleger fra Den Tjekkiske Republik om, at vi før deres tiltrædelse fik udarbejdet en rapport om Beneš-dekreterne - det vil De kunne huske, fru Malmström, for på det tidspunkt var De en af os - hvori det blev undersøgt, hvorvidt Beneš-dekreterne udgjorde en hindring for Den Tjekkiske Republiks tiltrædelse. Et flertal fandt på det tidspunkt, at det ikke var tilfældet. Dekreterne har ikke en anden betydning nu, men de havde en betydning på det tidspunkt, hvor de blev til. Når vi siger, at Beneš-dekreterne ikke var en hindring for Den Tjekkiske Republiks tiltrædelse, betyder det, at det i dag er uacceptabelt at bruge de samme dekreter til at nægte at underskrive Lissabontraktaten. Her må vi gøre vores holdninger temmelig klare.
Lissabontraktaten har to hovedformål, nemlig på den ene side mere demokrati i Europa, hvilket indebærer mere parlamentarisk demokrati, især i Parlamentet
(Protest)
det ønsker De ikke, for De går ikke ind for mere demokrati - og på den anden side mere effektivitet. De har nu den meget vigtige opgave at sikre, at de institutionelle og personalemæssige spørgsmål i de næste par uger ikke kommer i vejen for dette, fru Malmström. I går sagde hr. Barroso med rette, at vi har brug for en rådsformand, som vi ikke kan øve indflydelse på, men som kan samarbejde med Kommissionen - og jeg ville her tilføje med Parlamentet - og som mener, at fællesskabsmetoden er kernen i beslutningsprocessen. Det er yderst vigtigt. Vi har ikke brug for en rådsformand, der gør sig vigtig, forblinder alle og forsøger at stikke blår i øjnene på os. Vi har brug for en rådsformand, som kan samarbejde effektivt med os.
Selvfølgelig har vi behov for en tjeneste for EU's optræden udadtil, ikke kun af de grunde, som kommissionsformanden nævnte, og for at få effektive fælles bestemmelser og en fælles udenrigspolitik, men også af hensyn til den parlamentariske kontrol. Det er ikke acceptabelt, at der pludselig fjernes punkter fra Lissabontraktaten, som skulle give øget parlamentarisk kontrol, med det resultat at vi i sidste ende har mindre parlamentarisk kontrol, hvis Tjenesten for EU's Optræden Udadtil bliver fuldstændig uafhængig.
Jeg ved, at vi må finde et kompromis. De skal dog være klar over, at vi sammen med hr. Brok, ordføreren, er helt enige med kommissionsformanden om, at vi har behov for en klar struktur. Den afgørende faktor for os er endnu en gang den parlamentariske kontrol, herunder kontrol med Tjenesten for EU's Optræden Udadtil og den udenrigspolitiske kurs, som den høje repræsentant udstikker, selv om vi naturligvis anerkender Rådets rolle. Da De førhen var en af os og kæmpede for dette i Udenrigsudvalget, opfatter vi Dem som en kollega på dette område. Jeg håber, at vi kan få gennemført Lissabontraktaten, sådan som det var hensigten, så vi kan få mere demokrati, mere parlamentarisk kontrol og en mere effektiv udenrigspolitik.
(Bifald)
Zoltán Balczó
(HU) Hr. formand! Hr. Swoboda nævnte, at Den Tjekkiske Republik inden sin tiltrædelse blev forsikret om, at der ikke var grund til bekymring med hensyn til Beneš-dekreterne, eftersom de var ugyldige. Er De klar over, at de alvorlige konsekvenser af disse dekreter stadig er gyldige? Derfor har Den Tjekkiske Republik i denne sag stadig, hvis vi har en retsstat her og anser hele Europa for at være styret af en sådan, et udestående med både sudetertyskerne og ungarerne.
Formanden
Hr. Swoboda, vil De komme med en kommentar til dette?
Hannes Swoboda
Hr. formand! Jeg er dybt engageret i dette problem, for der bor mange sudetertyskere i Østrig, og jeg anerkender deres rettigheder, strabadser og bekymringer. Vi må dog lægge fortidens spøgelser bag os og se fremad. Fremtiden handler ikke om Beneš-dekreterne. Den handler om et frit Europa med frie borgere, hvis rettigheder bygger på charteret om grundlæggende rettigheder. Det er min vision for Europa.
Guy Verhofstadt
Hr. formand! "Toget er allerede kørt så hurtigt og så langt, at jeg ikke tror, at det kan standses eller vendes". Det er et citat fra præsident Klaus, og det er sandsynligvis den eneste gang, at jeg er enig med ham i, at toget allerede er kørt så hurtigt og så langt, at det ikke kan standses eller vendes.
Det er et vigtigt citat fra præsident Klaus, for det viser, at han åbenbart har accepteret, at der ikke længere er noget, som kan forsinke Lissabontraktaten. Jeg synes, at det er normalt, at vi, hvis 27 medlemsstater har ratificeret og godkendt den, også skal have hans underskrivelse.
Jeg tror, at hans ændrede holdning kun kan forklares ud fra vores og Deres beslutning om at komme videre med hele denne proces som fastsat i Lissabontraktaten, og det må vi fortsætte med i de kommende dage og uger. Jeg håber på dage og ikke på uger. Med andre ord tror jeg, at vi bedst kan sikre præsident Klaus' underskrivelse og den endelige ratificering af traktaten ved simpelt hen at komme videre med hele processen og gennemførelsen, fru Malmström. Han siger, at toget er kørt så hurtigt, at det ikke kan standses, så derfor må De blive på toget.
Det er i den forbindelse absolut nødvendigt, at Rådet fremskynder proceduren for udnævnelsen af den nye kommission og hurtigst muligt fremsætter pakken om formanden for Rådet og den høje repræsentant. Jeg gentager, at det er den bedste måde at vise præsident Klaus på, at han har ret, at toget kører hurtigere og hurtigere for hver dag, der går, og at han ikke har noget andet valg end at underskrive traktaten. Hvis De venter, venter han også. Hvis De går videre, vil han underskrive. Det er min mening.
Mit andet punkt vedrører Tjenesten for EU's Optræden Udadtil. Jeg håber, at Rådet her kan indgå en aftale, men ikke en hvilken som helst aftale. Vi bør undgå en fordobling. Min frygt er, at vi er i gang med at skabe to parallelle strukturer. Den ene er Kommissionen og EU's delegationer i henhold til den nye traktat, hvor mere end 6 000 personer, heriblandt lokalt personale, i dag arbejder for Kommissionen og Kommissionens formand. Den anden er den nye tjeneste for EU's optræden udadtil, hvor tusinder af personer skal arbejde for den høje repræsentant.
I slutningen af hele denne proces er det helt klart og nødvendigt, at vi kun har én struktur, som beskæftiger sig med udenrigsanliggender, og ikke denne parallelle struktur af kommissionsdelegationer på den ene side og udenrigstjenester på den anden. Jeg håber, at vi får en aftale i stand i Rådet, men jeg håber også, at det bliver en aftale, der gør det meget klart, at der ikke kan ske nogen fordobling af Kommissionens strukturer med Kommissionens delegationer på den ene side og udenrigstjenester på den anden.
Rebecca Harms
Hr. formand, fru Malmström, hr. Barroso! Hvad angår Den Tjekkiske Republik, vil jeg gerne allerførst sige, at jeg synes, at hr. Klaus er en meget dårlig taber, og at hans handlinger repræsenterer en særlig form for politisk uforskammethed. Jeg vil gerne på det kraftigste anmode Dem om ikke at reagere på en dårlig taber, der tydeligvis ikke engang respekterer den tjekkiske lovgivning, for han respekterer ikke det forfatningsmæssige flertal, som stemte for traktaten i Den Tjekkiske Republik, og han ignorerer den tjekkiske lovgivning, når han kræver en undtagelse for Den Tjekkiske Republik med hensyn til gyldigheden af charteret om grundlæggende rettigheder. Efter min mening vil det være at gå ét skridt for langt for denne tjekkiske ballademager. De tjekkiske borgere, der har gjort så meget for Europas genforening, da tyskerne flygtede dertil, fortjener bedre. Det er alt, jeg har at sige om præsident Klaus.
(Bifald)
Med hensyn til klimaændringer har De sjældent hørt mig være så enig med Dem som her i dag, hr. Barroso. Jeg er meget, meget begejstret over, at De her endnu en gang har tilkendegivet, hvor vigtigt det er, at europæerne klart forpligter sig til at give et stort beløb til den internationale klimabeskyttelsesfond for udviklingslandene. I går skammede jeg mig over at læse, at den tyske statssekretær for finansielle anliggender, som deltog i forhandlinger i Luxembourg, sammenlignede forhandlingerne med et spil poker. Han sagde, at når man spiller poker, fortæller man ikke de andre, hvilke kort man har på hånden. Forberedelserne til København er dog bestemt ikke et spil poker. Som fru Merkel og andre ledende politikere i EU gentagne gange har sagt, er det den største udfordring af alle. Det er den allerstørste udfordring for de samfund, der lever sammen på denne jord. Jeg mener, at det bør tages meget alvorligt.
Fra og med 2020 skulle der gerne være 100 mia. EUR til rådighed for udviklingslandene, så de kan få hjælp til at opfylde de forpligtelser inden for klimabeskyttelse, som de på det tidspunkt må påtage sig, og til at iværksætte deres tilpasningsforanstaltninger. Det ville beløbe sig til omkring 3 mia. EUR fra og med 2020 for et land som Tyskland. Det er peanuts i forhold til de beløb, som vi i øjeblikket stiller til rådighed i de økonomiske genopretningspakker eller for at redde den finansielle sektor. Jeg skammer mig over, at risikoen for et nederlag i København og dette frygtelige og pinlige pokerspil bliver accepteret. Det fremgår af den måde, EU i går forhandlede i Luxembourg på, at det ikke længere er drivkraften. EU har ikke indtaget den ledende rolle i den internationale klimabeskyttelse. I stedet er det en af de store hindringer for fremskridt. De må være klar over, at hele verden følger med i alle forhandlingerne i dag i Luxembourg og i næste uge i Bruxelles.
Jeg kan kun igen indtrængende opfordre hr. Barroso til at sikre, at Kommissionen holder kursen. Finansieringen af denne internationale fond skal være gennemsigtig. Det har vi talt om i to år, lige siden Bali. Jeg synes, at svenskerne gør det rette i forhandlingerne, fru Malmström. De må fortsat være konsekvent og respektere afstemningen i Parlamentets Udvalg om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed. Målet er at begrænse CO2-emissionerne med 30 % inden 2020. Hvis vi slækker på målet, vil vi aldrig nå to-graders-målet.
Jeg har et enormt problem med det svenske formandskabs troværdighed. Jeg mener, at De én gang for alle bør overbevise Deres statsejede virksomhed, Vattenfall, om ikke at investere konsekvent og ubegrænset i kul i hele Europa og især ikke fortrinsvis investere der, hvor det ikke er nødvendigt at købe certifikater. Denne strategi i Vattenfall går imod Deres gode omdømme i forberedelserne til verdens klimaforhandlinger. Jeg vil også gerne anmode Dem om at sikre, at den retssag, som Vattenfall har indledt mod Forbundsrepublikken Tyskland for at ændre Tysklands miljølovgivning til fordel for Vattenfalls kuldrevne kraftværker, bliver droppet. Jeg synes desværre, at De har en lille, men voksende sort plet på Deres ellers så pletfrie ry. De bør sikre, at alt er i orden, inden De tager til København.
Formanden
Kære kolleger, hold Dem venligst til den tildelte tid. Deres taler er meget vigtige, men jeg har ikke desto mindre endnu en anmodning om et "blåt kort"spørgsmål. Jeg kan ikke tage alle spørgsmål efter proceduren med blåt kort, for vi må videre i debatten. Om få minutter kommer der en anmodning til. Hvis der er tale om en anmodning efter forretningsordenens artikel 149, stk. 8, accepterer jeg den.
Timothy Kirkhope
for ECR-Gruppen. - (EN) Hr. formand! Jeg vil gerne først og fremmest lykønske den svenske regering med dens formandskab og især med, hvordan den har forsøgt at fremme de yderst vigtige spørgsmål om klimaforandringer og håndtere den økonomiske og finansielle krise, som vi står over for. Jeg synes, at hr. Reinfeldt og hans regering fortjener vores taknemmelighed for, hvordan de har gjort dette, men som det har været tilfældet i mange formandskaber, har de også skullet tage hensyn til mange interne institutionelle forstyrrelser, i dette tilfælde i forbindelse med Lissabontraktaten.
Institutionel teologi er ikke en prioritet for de europæiske borgere. Det, vi naturligvis har brug for, er Lissabondagsordenen og ikke Lissabontraktaten.
Lissabondagsordenen har en ædel mission, nemlig missionen om at skabe verdens mest dynamiske og konkurrencedygtige videnbaserede økonomi, som kan sikre en bæredygtig økonomisk vækst med flere og bedre job, større social samhørighed og respekt for miljøet inden 2010.
Se, det ville have gjort en virkelig forskel for millioner af mennesker og skabt et solidt fundament for vores økonomiske fremtid, og alligevel har Lissabondagsordenen, som hr. Reinfeldt selv nævnte, været en fiasko.
Hvorfor kan vi aldrig opnå resultater, som virkelig betyder noget for vores borgere? De prisværdige hensigter i Laeken-erklæringen blev ikke ført ud i livet, og nu står Lissabondagsordenen over for den samme manglende vilje og det samme manglende resultat.
Så tæt på, men dog så langt fra, og igen skal de tiltag, der har at gøre med medlemsstaternes økonomier, være til at forstå for almindelige mennesker. Jobskabelse bør ikke handle om at skabe job til forhenværende premierministre, så de kan blive formand for Rådet, eller til inkarnerede globetrottere, som kan få posten som den høje repræsentant for udenrigsanliggender.
Disse to poster vil ikke kunne hjælpe de hårdt pressede små og mellemstore virksomheder i nogen af medlemsstaterne. De vil ikke lindre den krise, som millioner af familier lige nu oplever.
Og institutionelle ændringer hjælper ikke på klimaændringerne. Vi skal konfrontere den største trussel mod vores verden, og der skal findes praktiske og velfungerende løsninger. Tusindvis af sider med tekst, som borgerne i de fleste tilfælde vil have alt for svært ved nogensinde at forstå, opbruger bare de træer, som vi bør beskytte.
Lad os lægge pres på verdenssamfundet for at gå sammen om at redde planeten til gavn for fremtidens generationer, ikke på dem, som ikke fuldt ud deler nogle personers entusiasme for EU-institutionerne.
Til trods for alt dette håber jeg, at det svenske formandskab i den resterende tid og især på topmødet er i stand til at henlede alle de europæiske lederes opmærksomhed på de store emner, der optager befolkningen - de emner, som formandskabet i starten fokuserede på vedrørende økonomien, Europa og ikke mindst klimaændringerne. Jeg ønsker dem held og lykke i den resterende tid og takker dem for deres hidtidige arbejdsindsats.
Lothar Bisky
Hr. formand, fru Malmström, hr. Barroso! Der har i de sidste tre måneder været mange spekulationer om personalespørgsmålet og om den mulige ikrafttrædelse af Lissabontraktaten, som min gruppe har forkastet af tre gode årsager.
Kort og godt ønsker vi for det første, at et socialt Europa prioriteres frem for en radikal markedsorientering. For det andet ønsker vi nedrustning i stedet for udvikling af militær kapacitet, og for det tredje ønsker vi et mere direkte demokrati frem for et elitært Europa.
Endelig bør vi drøfte konkrete emner. Mens vi diskuterer navne og stillinger, mister flere og flere personer deres job. Bankerne er naturligvis blevet reddet. Samtidig opfordrer hr. Barroso os til snart at afslutte de økonomiske genopretningsplaner - i går blev tidsfristen sat til 2011 - og hurtigt mindske budgetunderskuddet i medlemsstaterne. Det vil medføre løn- og pensionsnedgang, nedskæringer i offentlige ydelser og socialsikringsydelser, højere moms og færre kollektive aftaler. Et aktuelt eksempel herpå findes i den tyske industri for kommerciel rengøring, hvor arbejdstagerne nu har strejket i tre dage.
Det er problemer, der berører befolkningen i Europa, og det er problemer, som Rådet burde gøre noget ved. I stedet går den største bekymring på at tilføje klausuler til Lissabontraktaten for at tilskynde den tjekkiske præsident til at underskrive den. Hvis det virkelig er så simpelt, som det synes at være i praksis, vil jeg bede regeringscheferne om at tænke nærmere over en klausul om sociale fremskridt i Lissabontraktaten. Det ville være meget mere hensigtsmæssigt.
I begyndelsen af valgperioden blev der fremsat en hel række forslag om en mere social EU-politik. Det drejede sig ikke bare om klausulen om sociale fremskridt. Det drejede sig også om en ny økonomisk genopretningsplan for Europa for at skabe og bevare arbejdspladser og om øgede investeringer og en bæredygtig miljøvenlig vækst.
Der blev opfordret til oprettelsen af en Europæisk Beskæftigelsespagt for flere og bedre job, ligeløn, flere arbejdstagerrettigheder og bedre arbejdsforhold. Der var drøftelser om øget solidaritet blandt medlemsstaterne og om at sikre bæredygtige socialsikrings- og pensionssystemer.
Jeg har endnu ikke kunnet få øje på nogen strategi i medlemsstaternes eller Kommissionens politikker, der kunne føre os tættere på disse målsætninger. Rådet skal naturligvis nu tage sig af udnævnelserne til den nye kommission og de mulige ændringer i Lissabontraktaten. Fokus bør dog være rettet mod de problemer, jeg har nævnt, og løsningen af dem. Min gruppes afstemning om Kommissionen afhænger af dette.
Nigel Farage
for EFD-Gruppen. - (EN) Hr. formand! Hr. Barroso har her til morgen sagt, at alle medlemsstaterne har ratificeret denne traktat demokratisk. Det passer ikke. Den britiske befolkning har ikke haft noget at skulle have sagt, selv om den fik lovning på det, og jeg nægter at anerkende denne traktats legitimitet, før vi får en folkeafstemning om den.
(Protest)
Nu er alles øjne rettet mod præsident Klaus og det, han måtte eller ikke måtte gøre i næste uge, og det er interessant. Jeg ved, at De alle hader præsident Klaus, fordi han går ind for et nationalt demokrati.
(Protest)
Men det, han gør her, er at forsvare de nationale tjekkiske interesser. Han frygter de tyske krav på ejendomme i Sudeterland, og efter at have lyttet til tyske politikere udtale om denne sag mener jeg, at han har god grund til at være bekymret.
Så hold ud, præsident Klaus. Hvis de ikke giver Dem det, De ønsker, skal De ikke underskrive traktaten. Hvis de giver Dem det, De ønsker, skal traktaten ratificeres igen i 25 medlemsstater, hvilket betyder, at briterne får en folkeafstemning, og jeg er sikker på, at De alle som demokrater ønsker en britisk folkeafstemning om denne traktat. Det gør jeg i hvert fald.
Og jeg gad vide, om vi efter dette topmøde virkelig vil have en ny europæisk kejser? Bliver det Tony Blair med hans kejserinde Cherie? Nå, jeg er nået frem til den konklusion, at jeg vil have Tony Blair. Udpeg venligst Tony Blair, som forærede 2 mia. GBP af den britiske rabat på medlemsbidraget væk til gengæld for ingenting, og som lovede os en folkeafstemning om forfatningen og dernæst nægtede os den.
Det er helt tydeligt, at belønningen for at begå nationalt forræderi i EU virkelig er høj. Så udpeg venligst Tony Blair. Det vil få den britiske befolkning til at sande, at det ikke er de folkevalgte repræsentanter, der betyder noget i EU, men at det er de personer, der giver det nationale demokrati bort til fordel for EU, som belønnes med topstillinger. Jeg beder Dem om at give os Tony Blair som den første præsident for Europa.
Diane Dodds
- (EN) Hr. formand! Det er skuffende, men ikke uventet, at Rådet og Kommissionen er opsat på at komme videre med Lissabontraktaten. Jeg ved, at det nok ikke er populært her i forsamlingen, men det er min faste overbevisning, at der i Det Forenede Kongerige bør være en folkeafstemning om traktaten. Jeg kan ikke forstå, hvorfor både det Konservative parti og Arbejderpartiet i Det Forenede Kongerige er imod det.
Her til morgen vil jeg dog gerne gøre Dem, fru minister, opmærksom på den finanskrise, der fortsat tvinger Europa i knæ. I går aftes meddelte direktøren for Bank of England, hr. Mervyn King, at Det Forenede Kongeriges udlån til bankerne lå tæt på 1 trillion GBP. Han sagde, at det aldrig før er sket, at så få mennesker har skyldt så mange penge til så mange mennesker og med så få reelle reformer. Hr. King fortsatte med at sige, at det ikke var tilstrækkeligt at regulere bankerne, men at der lå et moralsk dilemma til grund for denne bankkrise, eftersom finans- og bankinstitutionerne ved, at de er for store til at blive ladt i stikken, og at det altid vil være skatteborgerne i Det Forenede Kongerige eller i andre regioner af Europa, der bliver nødt til at redde dem, uanset krisen. Det er en meget alvorlig anklage, fru minister, og den kommer fra en af bankverdenens ledende medlemmer. Der skal vilje til for at løse dette moralske dilemma på Rådets møder, og denne forsamling vil gerne vide, hvor stor viljen er, og hvordan dette skal løses.
Cecilia Malmström
Hr. formand! Tak for muligheden for at komme med et par kommentarer, selv om jeg naturligvis bliver her til afslutningen af forhandlingerne.
Jeg vil gerne først henvende mig til hr. Verhofstadt. Nej, jeg tror heller ikke, at vi kan standse toget. Jeg håber, at toget meget snart kommer til sin endestation. Jeg kan forsikre hr. Verhofstadt og parlamentsmedlemmerne om, at det svenske formandskab er i meget tæt kontakt med Den Tjekkiske Republik, og vi håber, at vi meget snart kan give mere præcise og konkrete svar på spørgsmålet om, hvad der skal ske med traktaten og hvornår. Vi er ligesom Dem meget ivrige efter at få alt til at falde på plads hurtigst muligt, både hvad angår de stillinger, der skal besættes, og listen over kommissærer, som skal forelægges Parlamentet forud for den høring, som De skal afholde. På topmødet vil vi træffe alle de nødvendige beslutninger, som det er muligt at træffe. Vi forventer at have alle forberedelserne på plads, så Lissabontraktaten kan træde i kraft, lige så snart vi har alle ratificeringerne.
Jeg vil også gerne takke for den store støtte, som parlamentsmedlemmerne fra alle grupper har givet formandskabets absolut vigtigste prioritering, nemlig at nå frem til en aftale i København. Det er yderst vigtigt. Der hviler et stort ansvar på Europas skuldre for at få løst finansieringsspørgsmålet, så vi kan vise, at vi tager vores del af det globale ansvar og sender det rigtige budskab.
Vi har meget intensive kontakter med andre aktører, hr. Daul. Vi skal om små to uger have et topmøde med både Rusland, Kina og USA, hvor klima- og energispørgsmål naturligvis vil blive prioriteret højt i drøftelserne med alle disse lande. Vi har også arbejdsgruppemøder og topmødet i Barcelona om ti dage. Desuden skal finansministrene mødes i St Andrews, så der er mange muligheder for at tale om dette. Jeg er ikke tilfreds med de hidtidige resultater, men jeg er fortsat fuldstændig overbevist om, at vi endnu kan nå en aftale i København. Borgerne i hele verden forventer det af os.
Jeg mener også, at det vil være rigtig godt for EU at vise resultater med hensyn til håndteringen af finanskrisen. Selv om vi nu ser nogle positive tegn, må vi ikke glemme, at vi skal have de nye tilsynsorganer på plads, så vi fremover er bedre rustede til at forhindre lignende kriser og i god tid kan identificere dem. Jeg håber derfor, at overvågningssystemet og makrotilsynsorganet snarest muligt bliver oprettet.
De institutionelle spørgsmål er uhyre vigtige. Det er vigtigt, at EU kan tage beslutninger, og at det sker på demokratisk og effektiv vis. I den forbindelse er Lissabontraktaten et vigtigt instrument. Samtidig kan EU aldrig vinde borgernes tillid, hvis vi ikke leverer resultater i konkrete spørgsmål. Håndteringen af den økonomiske krise og miljøspørgsmål er det, der bekymrer folk i hele verden, ikke mindst i EU. Hvis vi kan komme videre og opnå et resultat på topmødet og senere på efteråret, tror jeg, at det vil skabe rigtig gode forudsætninger for øget legitimitet og tillid til de europæiske institutioner.
José Manuel Barroso
Hr. formand! Jeg synes, at formanden for Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater), hr. Daul, og fru Harms har stillet nogle meget relevante spørgsmål.
Hvordan kan vi sikre et vellykket resultat i København, især når andre parter ikke gør den samme indsats? Det er virkelig vanskeligt, for en del af de udviklede lande har helt klart ikke ambitioner om konkret at forpligte sig til at begrænse emissionerne. De største økonomier i udviklingslandene er heller ikke villige til at indskrive deres nationale risikobegrænsningsplaner i den globale aftale, og der er i øjeblikket ikke nogen troværdig økonomisk plan.
Så hvad skal vi gøre?
For det første mener jeg ikke, at det er det rette tidspunkt for Europa at sænke sine ambitioner. Det vil kun give de negative kræfter en undskyldning for ikke at gøre nogen indsats. Det er derfor vores opgave fortsat at udvise engagement og lederskab, men samtidig, og her svarer jeg konkret hr. Daul, skal vi sige, at vores tilbud, særligt det finansielle, er et betinget tilbud. Vi er villige til at hjælpe de lande, som gør en reel indsats for at begrænse emissionerne. Det er derfor vigtigt at fremsætte et betinget finansielt tilbud, men det ville være en fejl at begrænse vores ambitioner.
Jeg mener, at det stadig er muligt at få et positivt resultat i København. Der er også positive aspekter. USA er gået ind i forhandlingerne igen. Vi skal ikke glemme, at USA for nogle år siden ikke rigtig deltog i processen, men de er nu engageret i forhandlingerne. Vi skal heller ikke glemme, at Australien og Japan har annonceret ambitiøse målsætninger, som ganske vist ikke er bindende endnu, men på et politisk plan. Selv Kina, Mexico, Brasilien og Sydkorea har offentliggjort ambitiøse nationale planer, men de har endnu ikke accepteret at indskrive dem i en global aftale.
Lad os derfor satse på disse positive aspekter og skabe en dynamik, og jeg håber, at Det Europæiske Råd i slutningen af måneden ikke tjener skeptikerne og ulykkesprofeterne, som allerede siger, at vi har brug for en plan B. Jeg har allerede sagt, at der ikke er nogen plan B, for der er ikke nogen planet B. Det, vi må gøre, er at koncentrere os og ikke forpasse denne historiske chance, som København giver os.
EN- (EN) Hr. formand! Til sidst vil jeg give udtryk for min overraskelse. Jeg havde aldrig forventet, at et britisk parlamentsmedlem ville sætte spørgsmålstegn ved den fornemme institution, som det britiske parlament er. Et af Det Forenede Kongeriges største bidrag til civilisationen var og er det britiske parlament.
(Bifald)
Lad os få tingene på det rene. Den britiske regering har forhandlet traktaten på plads. Den britiske regering har underskrevet traktaten. Det britiske parlament - Underhuset og Overhuset - har godkendt traktaten. Hendes Majestæt Dronningen har ratificeret traktaten. Det Forenede Kongeriges ratificeringsinstrumenter er deponeret i Rom.
Så Det Forenede Kongerige har ratificeret Lissabontraktaten, og jeg håber, at alle, især de britiske parlamentsmedlemmer, respekterer det britiske demokratiske system.
(Bifald)
Othmar Karas
- (DE) Hr. formand, mine damer og herrer! Hr. Farage er nu ved at gå. Jeg håber ikke, at der er nogen her i forsamlingen, som føler et had i forhold til det, han har antydet om os. Had går imod den europæiske ånd, og egoisme, protektionisme og nationalisme er EU's største fjender.
For det andet håber jeg ikke, at der er nogen her i forsamlingen, som spiller det parlamentariske demokrati ud imod borgerne, og som ser en skillelinje mellem os og vores job som borgernes repræsentanter, sådan som han antydede.
Vi har alle oplevet gnisterne fyge forud for topmødet, og vi håber på en endelig og befriende afgørelse fra forfatningsdomstolen. Vi forventer, at Rådet lever op til sit ansvar over for Europa og ikke lader sig tage som gidsel af en enkelt person, og at det tager de nødvendige beslutninger vedrørende personale, institutioner, tidsplan, indhold og finanser.
Jeg opfordrer dog også regeringerne til ikke at søge den laveste fællesnævner, når de skal udvælge og udnævne kommissærerne, men i stedet finde den bedste løsning for fællesskabet, som vi alle er en del af. Jeg opfordrer regeringerne til ikke at spille det sædvanlige gamle partipolitiske spil, når de skal vælge kommissærerne, men i stedet sætte det fælles europæiske ansvar i centrum for udvælgelsesproceduren. Jeg opfordrer Kommissionens formand til at fremsætte en række ambitiøse krav til kommissærerne og medlemsstaterne.
Mit næste punkt handler om overvågning af finansmarkederne. Jeg hilser forslagene om makrotilsyn velkommen, men de går slet ikke langt nok. Vi har også brug for mikrotilsyn, og efter min opfattelse udgør Kommissionens forslag den laveste fællesnævner, et minimum. Vi skal gå længere endnu. Vi skal oprette et overvågningsorgan for de europæiske finansmarkeder, der har beføjelse til at træffe de nødvendige foranstaltninger på linje med Den Europæiske Centralbank.
(Formanden afbrød taleren)
Jo Leinen
(DE) Hr. formand! Kravet fra Václav Klaus om et tillæg til charteret om grundlæggende rettigheder er både tilfældigt og overflødigt. Det er dog let at modsætte sig kravet, for charteret henviser kun til EU-lovgivningen og gælder kun i fremtiden. Om nødvendigt kan Rådet derfor afgive en politisk erklæring. Om nogle få uger skulle ratificeringen af traktaten så gerne finde sted, hvilket vi har ventet på i ni år.
Det Europæiske Råd må foretage de nødvendige forberedelser, men må ikke drage nogen forhastede konklusioner. Det gælder også Tjenesten for EU's Optræden Udadtil. Det er den høje repræsentant, der har ansvaret for at udforme et koncept for tjenesten, ikke Rådets bureaukrati. Jeg vil derfor gerne anmode formandskabet om at sikre, at tjenesten ikke får en marginal position, men at den indpasses i fællesskabssystemet, sådan som hr. Barroso har sagt.
Denne traktat giver os retsgrundlaget for en fælles energipolitik og en fælles klimabeskyttelsespolitik. Jeg kan kun håbe på, at tågen letter før København, for vi må ikke lade disse spørgsmål stå åbne indtil konferencen. Miljøudvalget har fremsat klare krav, også med hensyn til finansiering. Jeg håber, at man når frem til enighed om et finansieringskoncept på næste uges topmøde. Derudover har vi brug for en intern byrdefordeling i EU. Tyskland og andre lande må give efter, da vi både har brug for en retfærdig aftale i EU og mellem EU og udviklingslandene i hele verden.
Marielle De Sarnez
(FR) Hr. formand! Jeg vil gerne stille tre spørgsmål.
For det første er der spørgsmålet om klimaændringer. Alle kan se, at EU har en særlig pligt til at lede verdens nationer i København. For at det kan lade sig gøre, skal vi være krævende og ambitiøse med hensyn til målsætningerne, men vi må også erkende, at vi står i gæld til udviklingslandene. Hvert land må acceptere at gøre en passende økonomisk indsats. Hvis vi ikke kan udvise solidaritet, vil det ikke kunne lykkes.
Mit andet punkt vedrører migrationsspørgsmålet. Det er naturligvis udmærket at forbedre Frontex-operationerne, men hvis vi virkelig vil hjælpe landene i Sydeuropa, skal vi gå i retning af at harmonisere asylretten, revidere Dublinkonventionen og frem for alt endelig formulere en reel indvandringspolitik. Jeg tror, at det er den eneste måde, hvorpå vi kan behandle dette spørgsmål på rolig og ansvarlig vis.
Endelig handler det tredje spørgsmål om udenrigspolitik. Rådet går videre med spørgsmålet om Tjenesten for EU's Optræden Udadtil. Så meget desto bedre! Vi får sandsynligvis en høj repræsentant. Så meget desto bedre! Det ville dog være endnu bedre, hvis vi kunne tale med én stemme, i det mindste når det gælder konflikter, der berører hele verden. Jeg tænker her især på Afghanistan, hvor jeg gerne vil bemærke, at der næsten er lige så mange udsendte europæiske soldater som amerikanske soldater.
Der bliver afholdt et topmøde mellem EU og USA den 3. november, og europæerne har et særligt ansvar. De må foreslå en strategi, der ikke udelukkende er militærpræget. Hvis ikke vi gør det, er der ingen andre, der gør det.
Gerald Häfner
(DE) Hr. formand, mine damer og herrer! Lissabontraktaten befinder sig på opløbsstrækningen, og det er nu tid til at se fremad. Vi skal gøre Europa mere socialt, mere miljøvenligt og mere demokratisk. Der er meget at indhente, især på disse områder.
Jeg vil gerne se et Europa, hvor borgerne ikke kun opfatter sig selv som tilskuere eller som objekt for Det Europæiske Fællesskab, men som subjekt. Jeg vil gerne se et Europa, som befolkningen føler, er et borgernes Europa, men vi må gøre en stor indsats for at opnå det.
Jeg sagde, at Lissabontraktaten befinder sig på opløbsstrækningen, men det er netop her, at den nemt kan blive slået ud af kurs.
Jeg er frustreret over, at vi kort før afslutningen af ratificeringsprocessen oplever et stigende antal åbenbare krænkelser af den europæiske ånd og lovgivning. En enkelt præsident i Europa forsøger at holde sit folk, sit land og hele Europa som gidsel. Nu erklærer han pludselig, at charteret om grundlæggende rettigheder ikke bør gælde i hans land. Hvis det, jeg fandt ud af i går, er rigtigt, skulle han endda have fået forsikringer om det. Det ville virkelig være skandaløst, og jeg vil gerne bede om at få denne situation afklaret og få en klar udmelding om, at sådanne forsikringer ikke er blevet afgivet. Ellers er vi vist på vej tilbage til middelalderen, hvor despotiske herskere kun gav deres undersåtter de rettigheder, som de var parate til at tillade. Vi befinder os dog ikke i middelalderen, men i Europa, og Europa er et fællesskab baseret på lovgivning og demokrati.
Det tjekkiske parlament og senat har allerede stemt for denne traktat uden at stille denne form for krav. De har naturligvis gjort det med god grund, for de ønsker, at charteret om grundlæggende rettigheder gælder i Den Tjekkiske Republik. Det udgør hjertet i denne traktat, og vi bør ikke acceptere, at hjertet uden videre rives ud af traktaten.
De grundlæggende rettigheder er alle borgeres umistelige ret og skal ikke kun være forbeholdt nogle få. Europa er et fællesskab baseret på lovgivning, et demokrati. Det er ikke et tag-selv-bord. Det betyder, at vi skal forhindre, at der indgås sådanne frygtelige aftaler om charteret om grundlæggende rettigheder, og vi skal under ingen omstændigheder tillade, at det indskrænkes eller drages i tvivl. Vi skal ikke tillade, at der forhandles om sådanne ting, og at Europa gøres til et tag-selv-bord.
Disse begivenheder viser, hvor vigtigt det er, at vi styrker demokratiet i Europa.
(Formanden afbrød taleren)
Oldřich Vlasák
(CS) Hr. formand, fru minister, hr. kommissær, mine damer og herrer! Jeg vil gerne reagere på den foregående tale. Det er helt klart, at det næste møde i Det Europæiske Råd vil være domineret af institutionelle spørgsmål og ratificeringen af Lissabontraktaten. I drøftelserne om, hvilken retning EU fremover skal tage, bør vi efter min mening opføre os over for hinanden med en passende portion ydmyghed og samtidig stille og roligt respektere de suveræne beslutningstagningsmekanismer, der gælder for de forskellige medlemsstater og konstitutionelle aktører.
Jeg vil gerne vende tilbage til mit eget punkt. Jeg opfatter personligt den makroregionale strategi som et lige så vigtigt diskussionspunkt på Rådets dagsorden. Det blev allerede i den forrige valgperiode vedtaget, at Østersøregionen var egnet til et pilotprojekt, der sigter mod at få gennemført en intern EU-strategi for makroregionen, og det glæder mig derfor, at denne rådsafgørelse højst sandsynligt vil blive ratificeret.
Samtidig mener jeg, at tiden nu er inde til at begynde at overveje, hvordan dette pilotprojekt kan gentages. Hvis vi i den forbindelse kaster et blik på Europakortet, kan vi se, at de største økonomiske, sociale og kulturelle forskelle stadig findes langs grænserne mellem den forhenværende socialistiske blok og de vesteuropæiske kapitalistiske stater. Disse forskelle er også synlige her i Parlamentet. Tyve år efter Berlinmurens fald taler vi stadig om de gamle og de nye medlemsstater. Tyve år efter fløjlsrevolutionen anvender vi stadig undtagelser fra den frie bevægelighed for personer, når vi gør brug af overgangsperioder for arbejdskraftens frie bevægelighed. Det er helt tydelige hindringer, som systematisk bør afskaffes ...
(Formanden afbrød taleren)
Georgios Toussas
(EL) Hr. formand! Rådets og Kommissionens udtalelser om det kommende topmøde i Det Europæiske Råd signalerer en optrapning af EU's og de nationale regeringers antigræsrodspolitik med et nyt omfattende angreb på arbejderklassen. Det vigtigste for EU og de nationale regeringer, både de venstre- og højreorienterede, er at sikre monopolernes fortsatte rentabilitet ved at lægge byrden for den kapitalistiske økonomiske krise over på arbejderklassen i hele EU.
Mens EU har støttet monopolgiganterne med en pakke på flere hundrede milliarder euro, og en ny støtterunde ikke kan afvises, er det i denne nye fase en fremskyndelse af de kapitalistiske strukturomlægningsplaner, som inden for rammerne af Lissabontraktaten får støtte. Kernen i det arbejderfjendske angreb er afskaffelsen af den ottetimers arbejdsdag og kollektive aftaler og den generelle anvendelse af flexicurity og midlertidige og dårligt betalte job ved at fremme brugen af lokale beskæftigelsesaftaler og praktikantophold. Socialsikrings-, sundheds-, velfærds- og uddannelsessystemerne bliver lagt på en prokrustesseng, og der gennemføres gennemgribende ændringer på bekostning af arbejderne, hvilket yderligere baner vejen for etableringen af monopolkoncerner i disse kapitalistiske rigdomsskabende sektorer. Samtidig har masseafskedigelser, over 5½ mio. sidste år, tyranniske arbejdsgivere og et øget arbejdspres skabt middelalderlige forhold på arbejdspladsen. Et typisk eksempel er den langvarige forbrydelse, der begås mod arbejdstagerne i France Telecom, hvor 25 arbejdstagere har begået selvmord som følge af uacceptable arbejdsforhold og en intensivering af slaveriet.
William
- (EN) Hr. formand! Det store problem for medlemsstaterne er, som hr. Bisky sagde tidligere, beskæftigelseskrisen. Ungdomsarbejdsløsheden ligger på 24 % i Frankrig, 25 % i Italien og 39 % i Spanien.
Vi kan dog være sikre på, at Det Europæiske Råds møde vil være gennemsyret af en enorm triumffølelse med hensyn til massearbejdsløshed. Denne triumffølelse er upassende og smagløs, og den er der, fordi eliten formoder, at de har fået deres Lissabontraktat igennem.
Alle de hidtidige skridt hen imod Deres europæiske superstat er blevet taget med list og manipulation, og i tilfældet med Lissabontraktaten har manipulationen været så skamløs og åbenlys, at traktaten ikke har nogen demokratisk legitimitet. Det vil få konsekvenser. Lige nu fester de, men meget snart kommer tømmermændene.
Csanád Szegedi
(HU) Hr. formand, fru Malmström, mine damer og herrer! Enhver debat om underskrivelsen af Lissabontraktaten er overflødig, så længe vi ikke har fået afklaret med hinanden, hvilke grundlæggende værdier vi har. Lad mig give Dem et par eksempler fra det største udstødte mindretal i Europa, som er den ungarske befolkningsgruppe, der lever uden for Karpaterbækkenet. Er De f.eks. klar over, at den territoriale selvbestemmelse for den 2 mio. store ungarske befolkningsgruppe i en af EU's medlemsstater stadig ikke er på dagsordenen den dag i dag, selv om vi alle ved, at territorialt selvstyre er en europæisk retlig institution?
Er De klar over, at der i det samme land, Rumænien, er titusinder af Csango-ungarere, som selv i dag ikke må dyrke deres tro og blive undervist på deres modersmål? Så har vi en stat, der er yngre end mig, Slovakiet, med sin slovakiske sproglov, som vi med rette kan sige bringer skam over Europa. Oven i det hele er der foragtelige politikere, som anvender de umenneskelige Beneš-dekreter som grundlag for forhandlinger. Hvad er det for et diktatorisk og racistisk Europa, vi lever i, når Beneš-dekreterne kan betragtes som forhandlingsgrundlag? Vi har fået nok af at få påduttet diktaturer forklædt som demokratier.
Vi parlamentsmedlemmer fra partiet Jobbik vil gerne leve i et Europa uden Beneš-dekreter, uden en slovakisk sproglov og uden Lissabontraktaten, og hvor ikke en eneste ungarer forfølges på grund af etnisk oprindelse eller modersmål. Jeg vil derfor gerne spørge hr. Swoboda om, hvornår ofrene fik erstatning, hvis det, som han sagde, er korrekt, at Beneš-dekreterne ikke er gyldige.
Marian-Jean Marinescu
(RO) Hr. formand! Der er visse talere her i Parlamentet, der uanset emnet på dagsordenen taler om det samme emne og ikke altid på passende vis.
Den første prioritet på Det Europæiske Råds møde må naturligvis være at finde en løsning, så Den Tjekkiske Republik kan få afsluttet procedurerne for ratificeringen af Lissabontraktaten. Denne løsning skal dog være retfærdig for alle de andre medlemsstater.
Samtidig må vi ikke glemme den nuværende økonomiske krise, som vi stadig står over for, og som vi også skal finde en hurtig løsning på. Den økonomiske og finansielle krise og de særlige finansielle foranstaltninger, vi vedtog sidste år, har i foruroligende grad destabiliseret de offentlige finanser i de fleste EU-medlemsstater. Indtil videre holder Kommissionen øje med 17 af de 27 medlemsstater, der har et for stort underskud, og det skønnes, at endnu tre medlemsstater snart vil havne i samme situation.
Uanset deres økonomiske styrke har medlemsstaterne overskredet de beløb, som de har forpligtet sig til, da krisen har forårsaget et skarpt fald i budgetindtægter og vækst ud over de allerede planlagte offentlige udgifter. Der er faktisk klare forudsætninger for en genopretning i nær fremtid, og derfor kan vi indlede forhandlingerne om at begrænse de finansielle incitamenter på visse områder.
Vi må dog tage højde for den specifikke situation i de enkelte medlemsstater, og de europæiske institutioner må erkende, at vi endnu ikke er nået til et punkt, hvor vi kan se helt bort fra den offentlige støtte til alle økonomiske sektorer. Medlemsstaterne må enes om at fortsætte genopretningsstrategien og de hensigtsmæssige instrumenter til støtte herfor, herunder fremskynde de strukturreformer, som på mellemlang sigt kan begrænse underskuddet på de offentlige finanser og naturligt bidrage til den økonomiske genopretning.
Hvis ikke tiden efter genopretningen forvaltes ordentligt af medlemsstaterne, kan det destabilisere EU's indre marked. Derfor bør beslutningen for og tilladelsen til fortsat at yde offentlig støtte tages ud fra de specifikke forhold i de enkelte lande.
Liisa Jaakonsaari
(FI) Hr. formand! Jeg er enig med hr. Marinescu om, at der på det kommende rådsmøde skal findes en løsning på to problemer. Det første er at afslutte ratificeringen af Lissabontraktaten, og det andet er at finde en ny kur mod den økonomiske og finansielle krise. Vi oplever i øjeblikket den dybeste krise i Europas økonomiske historie. Krisen kommer til at vende grundigt op og ned på folks muligheder, indkomster, pensioner og job, og det må vi være klar over.
Genopretningen i EU kom meget godt fra start. Det kan vi takke Kommissionen for. Kommissionen og Den Europæiske Centralbank handlede endda så hurtigt, at USA fulgte Europas eksempel. Men så begyndte tingene på temmelig forunderlig vis at gå langsommere, og folk begyndte at sige, at krisen var ovre. Krisen ligger dog faktisk forude, for en firebladet guillotine hænger over EU i form af stigende arbejdsløshed, gældsatte nationale økonomier, en aldrende befolkning og de store omstruktureringer, der kommer til at præge skovindustrien, bilindustrien osv.
Faktisk er den eneste gode ting ved denne økonomiske krise, at der er brug for politikker for at løse problemerne. Hvad angår den nye finansieringsstruktur, er Kommissionen ikke særlig ambitiøs. Forhåbentlig kan den arbejdsgruppe om finanskrisen, som Parlamentet har nedsat, være en ny inspirationskilde. Målet skal være at regulere finansmarkederne. Overregulering skal dog undgås, da dette kan være en hindring for vækst og beskæftigelse.
Silvana Koch-Mehrin
(DE) Hr. formand, fru Malmström, hr. Barroso, fru Wallström! Jeg kan forestille mig, at fru Malmström har så mange emner at drøfte, at hun hellere ville have haft to uger end to dage til topmødet i næste uge. Det er emner, som er virkelig vigtige for borgerne i Europa, såsom den økonomiske krise, og hvordan den kan løses, mulighederne for at skabe nye arbejdspladser og selvfølgelig Afghanistan. Det er ikke nye emner. Det nye er dog, at det denne gang er muligt at drøfte alt, eftersom EU nu virkelig kan fungere mere effektivt, og vi får en ny traktat.
Det er et spændende perspektiv, og derfor bør De nu handle hurtigt og gennemføre en fælles overvågningsstruktur for de europæiske finansmarkeder, indføre en fælles udenrigspolitik og forberede topmødet i København. De bør også hurtigt præcisere EU's fremtidige lederskabsstruktur og bringe denne selvransagelse til ophør. Vi har brug for mindre navlebeskuelse og flere succeshistorier fra EU. Jeg ønsker Dem derfor held og lykke og al den autoritet, De har brug for.
Oriol Junqueras Vies
- (IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg vil gerne påpege, at jeg ikke kan holde min tale på catalansk, da det endnu ikke er et officielt sprog, selv om det er et sprog, der tales af mere end 10 mio. europæiske borgere. Derfor taler jeg i dag på italiensk.
Den finske regering anerkendte for nylig, at alle borgere har ret til at have en internetforbindelse via bredbånd som en universel tjeneste. Denne tjeneste udgør faktisk et led i den økonomiske udvikling, sociale retfærdighed og territoriale balance, da den garanterer adgang til oplysninger og dermed udjævner den digitale kløft. Samtidig er adgangen til billige bredbåndstjenester afgørende, når det gælder opbygningen af det videnbaserede samfund som fastsat i Lissabonmålene.
Agter man på det næste møde i Det Europæiske Råd at vedtage foranstaltninger, der skal sikre, at EU som sådan også på dette område er et eksempel for hele verden?
Martin Callanan
- (EN) Hr. formand! Mange vigtige emner vil blive drøftet på Det Europæiske Råds møde, men efter min mening er et af de vigtigste Lissabontraktatens fremtid.
Mange talere i disse forhandlinger har uden nogen synlig ironi talt om, at Lissabontraktaten vil føre til mere demokrati og ansvarlighed i EU-institutionerne, men de glemmer, at de med fuldt overlæg indtog den holdning, at selve traktatforløbet ikke skulle være præget af demokrati eller ansvarlighed. Der blev aktivt indgået hemmelige aftaler mellem regeringscheferne for at undgå, at der blev afholdt folkeafstemninger om traktaten, for det tilfælde at borgerne skulle være så besværlige at sige, at de faktisk ikke ville have traktaten.
Jeg lyttede med stor interesse til hr. Barrosos bemærkninger tidligere. Lad mig forklare over for ham, hvorfor befolkningen i Det Forenede Kongerige er så vrede over dette. Ved parlamentsvalget i 2005 i Det Forenede Kongerige forpligtede alle de tre største politiske partier sig i deres manifest til at afholde en folkeafstemning om den europæiske forfatning, som det dengang var. Det blev siden til Lissabontraktaten, men det er i virkeligheden det samme dokument. Ved afstemningen i Underhuset løb to af partierne så fra deres løfter og nægtede befolkningen en folkeafstemning, så det er et spørgsmål om grundlæggende tillid og ansvarlighed i politik. Befolkningen vil have den folkeafstemning, som den blev lovet. Hvis den ikke havde fået lovning på det, havde hr. Barrosos bemærkninger været korrekte, og der ville have været en normal parlamentarisk ratificeringsproces i Det Forenede Kongerige.
Jeg støttede hr. Barrosos genvalg, men vi har ikke brug for hans belæringer om tillid og ansvarlighed i politik, når han samtidig søger at støtte dem, der nægter borgerne en folkeafstemning. Så det er kort og godt derfor, at befolkningen i Det Forenede Kongerige er så interesseret i denne folkeafstemning. De retter blikket mod Irland og ser, at den irske befolkning er blevet spurgt om at stemme to gange om denne tekst, mens vi er blevet nægtet muligheden for at stemme bare én enkelt gang. De kan ikke på den ene side sige, at traktaten vil føre til mere demokrati og ansvarlighed i EU og samtidig nægte EU-vælgerne mulighed for at give deres besyv med om denne tekst.
Mario Borghezio
- (IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg vil gerne komme med et par punkter, som bør behandles i lyset af den mulige ikrafttrædelse af Lissabontraktaten og frem for alt også i lyset af den tyske forfatningsdomstols nylige afgørelse om Lissabontraktaten, der har haft stor betydning.
Jeg vil gerne især fokusere på problemet med den manglende demokratiske legitimitet som følge af to aspekter, nemlig de folkerigeste landes utilstrækkelige repræsentation i Parlamentet og også i de forskellige europæiske institutioner og det manglende hensyn til de nationale parlamenter med hensyn til udøvelsen af suveræne beføjelser på EU-niveau.
Jeg vil gerne nævne en anden, efter min mening, vigtig mangel ved Lissabontraktaten, nemlig at de regionale parlamenters rolle i det store og hele ignoreres. Mens der tages en smule hensyn til de nationale parlamenter, vil jeg mene, at subsidiaritetsprincippet har fået en slags dødsstød i Lissabontraktaten, som den er i dag.
Afgørelsen fra den tyske forfatningsdomstol burde, netop på grund af dens autoritet og styrke, have rejst og stadig rejse en bred retslig og politisk debat i denne forsamling om de farer og risici, der kan opstå som følge af den føderalisering af EU, som denne traktat lægger op til.
Jeg vil også gerne nævne de statsløse nationers rettigheder, fra Padania til Bretagne og Korsika til Valle d'Aosta. Der er snesevis af statsløse nationer, som bør nævnes, når man tænker på, at Fællesskabets fædre ønskede at opbygge et Europa af nationer og ikke et føderalt Europa eller et Europa for de største interesser.
Franz Obermayr
(DE) Hr. formand! Hvad angår spørgsmålet om illegal indvandring i EU, vil jeg gerne påpege, at der i det sidste års tid har været en markant og meget alvorlig stigning. Ifølge Kommissionen er antallet af registrerede illegale indvandrere steget med omkring 63 %.
I 2008 blev der registreret 62 000 sæt fingeraftryk fra arresterede illegale indvandrere i Eurodak-databasen. Vi kan kun gisne om det antal indvandrere, der ikke blev pågrebet.
Den geografiske situation i Østrig, som jeg kommer fra, gør det til et særligt populært rejsemål, og det har fået katastrofale konsekvenser. F.eks. forsvandt 58 af de 64 kurdere, der for nylig blev arresteret, ind på asylcenteret og indgav straks ansøgninger om asyl, hvilket involverer en langtrukken procedure.
Byrden af den konstant stigende mængde af illegale indvandrere - jeg vil gerne her understrege ordet "illegale" - er ved at være uudholdelig for EU's borgere. Hvis vi ikke straks løser dette problem, bør vi ikke blive overraskede over den stigende skepsis over for EU og følelsen af resignation blandt borgerne. Jeg anmoder derfor Det Europæiske Råd om at overveje dette problem den 29. og 30. oktober.
Elmar Brok
(DE) Hr. formand, fru Wallström, fru Malmström, mine damer og herrer! Lissabontraktaten må nu træde i kraft og hurtigst muligt gennemføres. Over ti års forhandlinger i institutionerne må være nok. Nu kan vi endelig bruge disse instrumenter til at hjælpe borgerne i Europa. Vi må især i forbindelse med den økonomiske krise gøre noget for borgerne i kampen mod arbejdsløshed og lignende problemer. Derfor bør vi hurtigt afslutte disse forhandlinger.
Derfor anmoder jeg præsident Klaus om at bane vejen for traktaten, som er blevet ratificeret i alle 27 medlemsstater. I Den Tjekkiske Republik har forfatningsdomstolen sagt ja til traktaten ved to lejligheder, og den vil gøre det igen for tredje gang. Det er også fuldstændig klart, at charteret om grundlæggende rettigheder kun gælder i forbindelse med den europæiske lovgivning. Fysisk planlægning er udelukkende et nationalt anliggende. Den lovgivning, der er gældende forud for fællesskabslovgivningen, bliver ikke gjort ugyldig af fællesskabslovgivningen. Disse tre sikkerhedsforanstaltninger er på plads, så han har ingen grund til bekymring. Det Europæiske Råd kan om nødvendigt præcisere det igen ved at afgive en erklæring.
I den forbindelse vil jeg gerne komme med en anden bemærkning. Gennemførelsen af traktaten skal afspejle de tre principper i forfatningsudkastet og forfatningskonventet, nemlig effektivitet, gennemsigtighed og demokrati. Her vil jeg gerne især nævne Tjenesten for EU's Optræden Udadtil, da vi skal drøfte det punkt igen her i eftermiddag. Der må ikke gives afkald på gennemsigtighed, demokrati og navnlig fællesskabsprincippet for at opnå effektivitet. De nødvendige sikkerhedsforanstaltninger skal være på plads. Man kan sige, at en del af Kommissionen har en egenartet karakter, men det er muligt at drøfte alt muligt her. Derfor vil jeg gerne bede Dem, fru Malmström, om at droppe Deres regerings nuværende planer og ikke udarbejde retningslinjer for Tjenesten for EU's Optræden Udadtil på Det Europæiske Råds møde i næste uge, hvilket ville give et begrænset spillerum til forhandlinger, men i stedet nå til en endelig beslutning om emnet med den nye høje repræsentant, så vi har et fælles og retfærdigt forhandlingsgrundlag.
William
- (EN) Hr. formand! De nævnte 10 års forhandlinger om Lissabontraktaten, hr. Brok. Er det faldet Dem ind, at De og Deres kolleger i disse 10 år med forhandlinger simpelt hen ikke har formået at overbevise tilstrækkeligt mange borgere, og at det er derfor, at De og Deres kolleger har været nødt til at ty til den åbenlyse manipulation, som jeg henviste til tidligere, for at få traktaten igennem?
Elmar Brok
(DE) Hr. formand! Jeg vil gerne sige til min kollega, at de institutionelle ændringer som følge af Nicetraktaten, forfatningstraktaten og Lissabontraktaten altid har fundet bred opbakning hos borgerne i EU og i de fleste medlemsstater. Der har altid været enkelte stater, som har truffet nogle andre beslutninger, til dels med indenrigspolitiske formål for øje. Beslutningen er nu truffet i parlamenterne i 27 stater - og parlamenter er jo ikke nogen andenrangs form for demokrati - eller ved folkeafstemninger som i Irland. Som følge heraf går et meget stort flertal nu ind for Lissabontraktaten, bl.a. flertallet i min kollegas hjemland.
Libor Rouček
(CS) Hr. formand! Jeg vil gerne komme med nogle få kommentarer inden rådsmødet vedrørende ratifikationen af Lissabontraktaten i mit hjemland, Den Tjekkiske Republik. Den tjekkiske befolkning har sagt klart ja til Lissabontraktaten via de folkevalgte repræsentanter i begge kamre i parlamentet. Alle meningsmålinger tyder på, at man gerne vil have præsident Klaus til hurtigt at undertegne traktaten. Den tjekkiske befolkning vil også gerne sikres de samme menneske- og borgerrettigheder samt sociale rettigheder i EU som andre EU-borgere. De har derfor også sagt klart ja til chartret om grundlæggende rettigheder. Præsident Klaus er kendt for sin langvarige modstand mod chartret, og navnlig afsnittene om sociale rettigheder. Og nu forsøger han under påskud af den såkaldte sudetertyske trussel og under tidspres at forhandle en såkaldt undtagelse på plads for Den Tjekkiske Republik.
EU skal ikke være medspiller i dette lidet glorværdige spil. En flertal af tjekkerne vil gerne have chartret i sin helhed, herunder afsnittede om sociale rettigheder. Det er trist, beklageligt og nedværdigende for den tjekkiske præsident, at han trækker sudetertyskerne ind i dette spil 65 år efter afslutningen på Anden Verdenskrig. Både tjekkerne og sudetertyskerne har været udsat for rigelig med rædsler og lidelser som følge af krig og fordrivelse. Jeg mener bestemt, at både tjekkerne og sudetertyskerne har lært af disse tragiske erfaringer, og at tjekkerne, tyskerne og sudetertyskerne ønsker at leve i samdrægtighed og sammen opbygge et nyt forenet Europa i fred og samarbejde.
Fiona Hall
(EN) Hr. formand! Det svenske formandskab og Kommissionen henviser begge til, hvor vigtigt det er for udviklingslandene, at der indgås en aftale i EU om finansieringen af tiltag som følge af klimaforandringerne. Jeg er helt enig. Men det tilbud, der er fremsat af Kommissionen, er et illusorisk forslag, som udviklingslandene har al mulig grund til at gøre indsigelse mod.
Hr. Barroso sagde lige før, at CO2-markedet i de nye vækstlande vil dække det meste af den skønnede årlige udgift på 100 mia. EUR til modvirkning af og tilpasning til klimaforandringerne.
Men der er ingen vished for, at det internationale CO2-marked vil give en pengestrøm på 38 mia. EUR om året til udviklingslandene. Vi har set, hvor ustabil CO2-prisen har været i EU's ETS-system, og hvor lang tid det tager, inden der bliver etableret et ordentligt CO2-marked.
Endvidere er det en alvorlig fejl at gå ud fra, at udviklingslandene og de nye vækstlande vil være særlig villige til at finansiere deres egne foranstaltninger vedrørende energieffektivitet. Det giver slet ingen mening. Det, der blokerer for energieffektiviteten i vores egne medlemsstater, er de manglende mekanismer til forhåndsfinansiering, men alligevel går ud fra, at udviklingslandene kan skaffe deres egne midler. Vi er nødt til at have nogle ekstra midler.
Andreas Mölzer
(DE) Hr. formand! Jeg vil gerne komme med tre kommentarer vedrørende det kommende rådsmøde. For det første er det irske ja ved folkeafstemningen efter min mening primært et resultat af finanskrisen, hvor bankerne for et år siden blev reddet ved hjælp af skatteydernes penge. Nu vil bankcheferne endnu en gang få rekordhøje lønninger. EU vil afgjort blive vurderet ud fra, i hvilket omfang man kan få sat en stopper for, at milliarder af skatteydernes euro forsvinder ned i dette sorte hul.
For det andet dukker der som følge af Lissabontraktaten nye ansigter op i topstillingerne i EU. Deres faglige kvalifikationer er helt klart for ringe, idet de fleste kandidater er fallerede politikere, som er blevet sat uden for magtens cirkler i deres hjemlande. Hvem skal repræsentere EU fremover? Formanden for Rådet, den højtstående repræsentant eller formanden for Kommissionen? Der bliver helt bestemt kaos.
Min tredje kommentar er følgende. Hvis præsident Václav Klaus i Den Tjekkiske Republik undertegner Lissabontraktaten på den betingelse, at der indføjes en fodnote, som sikrer, at Beneš-dekreterne fortsat er gældende, dvs. dekreter, som er i strid med folkeretten og menneskerettighederne, vil der være to typer af grundlæggende rettigheder, nemlig for tyskere, for sudetertyskere og for alle andre. Det må ikke få lov at ske!
Jacek Saryusz-Wolski
(EN) Hr. formand! Med den kommende Lissabontraktat forventer vi, at der på rådsmødet i oktober sker fremskridt vedrørende et af de højt prioriterede emner - Tjenesten for EU's Optræden Udadtil (EU-Udenrigstjenesten). Europa-Parlamentet har konsekvent opfordret til, at der blev oprettet en ægte fælles EU-udenrigstjeneste. EU-Udenrigstjenesten har potentiale til at sikre, at EU optræder enigt og sammenhængende udadtil, hvilket der er hårdt brug for, hvis EU skal optræde med én stemme og effektivt kunne imødegå udefrakommende udfordringer som f.eks. vedrørende energisikkerheden.
For at kunne gribe den mulighed, oprettelsen af EU-Udenrigstjenesten giver, forventer vi, at Rådet tager højde for Parlamentets holdning som vedtaget i denne uge i Udvalget om Konstitutionelle Anliggender og navnlig følgende punkter. For at kunne føre en handlekraftig udenrigspolitik må vi udstyre den nye leder af den europæiske udenrigstjeneste med passende instrumenter for at sætte vedkommende i stand til at styrke vores udenrigspolitik. EU-Udenrigstjenesten bør hvile på fællesskabsmetoden med klar inddragelse af Kommissionen og Parlamentet. Den højtstående repræsentants kompetenceområde skal være stort og involvere FUSP-relaterede politikker som udvidelse, naboskab, handel og udvikling.
Betingelsen for en handlekraftig, sammenhængende udenrigspolitik er demokratisk legitimitet, som kun kan tilvejebringes ved markant inddragelse af Parlamentet. Denne inddragelse skal ske i to faser, nemlig via ex ante-høringer af Parlamentet under processen med oprettelse af tjenesten og ex ante-høringer af Parlamentet ved fastsættelse af de udenrigspolitiske mål. Når den højtstående repræsentant og tjenesten er på plads bør Parlamentet have et stærkt mandat til at spille en aktiv rolle ved kontrol med EU's udenrigspolitik og tjenesten.
I gennemførelsesfasen må vi hindre, at de udenrigspolitiske bestemmelser i Lissabontraktaten bliver udvandet. Den nye tjenestes demokratiske legitimitet afhænger også af, hvordan tjenesten er sammensat. Der skal tages hensyn til den geografiske ligevægt i EU. Det er et centralt princip, at alle medlemsstater er retfærdigt repræsenteret i EU-institutionerne, og EU-Udenrigstjenesten skal ikke være nogen undtagelse herfra.
Pervenche Berès
(FR) Hr. formand, fru formand for Rådet! Mere end fire måneder efter valget til Parlamentet træder Rådet sammen på et tidspunkt, hvor EU er præget af ubeslutsomhed, og hvor Kommissionen stadig er der til at kunne håndtere rutinesager.
Hvis vi ikke vil drive borgerne i EU til vanvid, kan Rådet efter min mening sende to signaler. For det første må man ét år efter den solidaritet, som alle europæiske stater udviste over for bankerne, indlede en debat i EU om afgifter på finansielle transaktioner eller om det bidrag, som bankerne må yde til medlemsstaterne for at sikre solidaritet den anden vej.
På vegne af Kommissionen fortalte kommissionsformanden i går, at han bakkede op om budgettet som fremsat i dag, og at der et år efter genopretningsplanen ikke ville blive taget noget nyt med. Men i løbet af det sidste år er beskæftigelses- og gældsætningssituationen blevet markant værre. Det budget, vi har fået forelagt i dag, er et budget, der end ikke vil kunne finansiere den anden del af genopretningsplanen, som man udarbejdede for et år siden. Så Rådet skal handle ud fra følgende retningslinjer: beskatning af finansielle transaktioner, solidaritet fra bankernes side vedrørende medlemsstaternes budgetter og en reel genopretningsplan, sådan som den blev iværksat for et år siden, selv om vi dengang kritiserede den for ikke at være vidtgående nok.
Marian Harkin
(EN) Hr. formand! For det første glæder det mig at se min tidligere kollega Cecilia Malmström her, navnlig på baggrund af det overbevisende ja til Lissabontraktaten i Irland efterfulgt af den demokratisk valgte polske præsidents undertegnelse. Disse to yderligere godkendelser vil forhåbentlig gøre det lettere for det svenske formandskab at gennemføre fuld ratifikation af Lissabontraktaten.
De fleste europæiske borgere er imidlertid langt mere bekymret over, hvad EU gør ved den aktuelle økonomiske krise frem for detaljerne i Lissabontraktaten. Så jeg siger til mine EU-skeptiske venner, at de nu må se at komme videre. Inden det irske ja ved folkeafstemningen havde 27 mio. EU-borgere stemt ja, og 24 mio. havde stemt nej. Det er da demokratisk legitimitet.
Så lad os forholde os til realiteterne. I den forbindelse vil jeg gerne tale om mikrofinansieringsfaciliteten Progress, der vil give de arbejdsløse mulighed for at starte på en frisk og bane vejen for iværksætterinitiativer. Denne facilitet vil tilvejebringe 100 mio. EUR, og der vil kunne fremskaffes yderligere 500 mio. EUR i mikrokreditter. Men jeg vil gerne sige til Kommissionen og Rådet, at dette slet ikke er nok. Dette er en reel mulighed, EU har for at udvise respons på borgernes reelle behov, men der skal flere økonomiske midler til.
Wim van de Camp
(NL) Hr. formand! Det er godt, at EU nyder det vellykkede udfald af den irske folkeafstemning i et stykke tid. Vi skal også se lyst på tingene, idet vi har taget et stort skridt i retning af at få gennemført Lissabontraktaten. Vi er naturligvis alle sammen bekymret over Den Tjekkiske Republik. Vi må respektfuldt afvente domstolsafgørelsen, men vi skal huske at være tålmodige og fornuftige, når vi har med hr. Klaus at gøre. Hvis vi slår ud efter ham, kan det meget vel virke stik imod hensigten.
Den vellykkede konference i København er en kilde til håb, ikke alene for Europa, men for hele verden. Bæredygtighed er en kilde til teknologisk udvikling. Vigtige teknologiske fremskridt i Europa, f.eks. CO2-oplagring, kan også bidrage til at bekæmpe den økonomiske krise.
Dette bringer mig frem til mit tredje punkt, nemlig den økonomiske krise. Vi ønsker et borgernes Europa. Der skal rettes yderligere opmærksomhed mod beskæftigelsessituationen, og Rådets planer desangående er gode. Disse planer virker dog stadig meget fjerne for mange borgere, som i vid udstrækning slet ikke kender til dem. Finansielt tilsyn med bankinstitutioner er også særdeles vigtigt, og i næste uge vil man forhåbentlig også kunne gøre fremskridt på dette punkt.
Endelig er der tilgangen til asylspørgsmålet. Jeg bakker kraftigt op om det svenske formandskabs hensigter, men håndgribelige resultater, herunder som følge af Rådets overvejelser, har vi endnu til gode. På mødet i Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender i sidste uge beklagede man sig over, at Kommissionen, Rådet og Parlamentet stadig ikke kan fremvise tilstrækkelige håndgribelige resultater.
Gianluca Susta
(IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg tror, tidspunktet er kommet, hvor Parlamentet kan indstille de evindelige forhandlinger om Lissabontraktaten, som jo er fortsat her i dag.
Jeg mener, vi skal respektere ønsket i Parlamentet, de store europæiske lande, de 27 lande og de 26 lande, der har ratificeret denne traktat i forskellige former, men på demokratisk vis, og dermed må vi også afvise krænkelserne af traktaten og dens demokratiske indhold. Jeg tror også, at rådsmødet ved månedens udgang vil blive en vigtig lejlighed til at genbekræfte behovet for at genoplive idéen om "Europa efter gennemførelse af Lissabontraktaten" og at genoplive økonomien samt at sikre, at Europa ikke trækker i land med hensyn til den vigtige problemstilling vedrørende klimaforandringerne. Set i det perspektiv tror jeg ikke, at det, vi på det seneste har hørt fra rådsformanden, men som vi også har hørt i dag, er tilstrækkeligt.
I oplægget "Europa efter gennemførelse af Lissabontraktaten" fortolker man ikke det stærke indhold i den nye traktat og efterkommer ikke bestemmelserne i Lissabondagsordenen. Hvis vi 500 mio. EU-borgere fortsat ønsker at være verdens største økonomiske magt, en magt, der forbereder sig på at blive en væsentlig aktør på den internationale politiske scene, opfordrer jeg derfor kraftigt Kommissionen til fuldt ud at gennemføre dens mandat med hensyn til at foreslå europæisk lovgivning om væsentlige emner vedrørende økonomien, det økonomiske opsving og genopretningen af arbejdsmarkedet, og jeg opfordrer kraftigt Rådet til at omsætte den lange liste med overskrifter i politisk praksis for at medvirke til at løse de økonomiske problemer.
Det er efter min mening det, vi mangler. Vi mangler en større økonomisk genopretningsplan, vi mangler at få væsentlige områder på plads såsom genoplivning af infrastrukturpolitikken ved hjælp af euroobligationer, og vi mangler en højprofileret europæisk tilgang. Dette er vores forventninger til mødet i Rådet ved månedens udgang.
Johannes Cornelis van Baalen
(EN) Hr. formand! Det er særdeles vigtigt at bekæmpe den økonomiske krise, og det indebærer også hjælp til de små og mellemstore virksomheder. Vi skal forpligte os i forhold til de resultater, Stoiber-udvalget nåede frem til, og jeg vil gerne høre fra både Kommissionen og Rådet, om de er engageret i denne proces, og hvad vi skal gøre, fordi vi bliver nødt til at skære ned på bureaukratiet.
Et andet punkt, jeg gerne vil drøfte, er Ankaraprotokollen. Den tyrkiske udenrigsminister sagde under et offentligt interview i Haag, at Tyrkiet ikke vil ratificere eller gennemføre Ankaraprotokollen. Dette stod i et godkendt interview i de Volkskrant den 7. oktober 2009. Hvad skal vi gøre ved det? Vi kan ikke, som kommissær Rehn sagde i Udenrigsudvalget, bare igen bede dem om at gøre det. Fristen er den 1. november. Hvad er vores modtræk?
Gunnar Hökmark
(SV) Hr. formand, fru minister, fru kommissær! Det er dejligt at se Dem her. Jeg vil gerne nævne to ting forud for mødet i Rådet. Det første punkt, jeg gerne vil nævne, vedrører klimaet. Jeg tror, det er vigtigt at gå ind i forhandlingerne med det mål, at den bedste løsning på problemet er en løsning, der inddrager alle, som så indgår en fælles forpligtelse. Jeg nævner dette, fordi vi i forhandlingerne nogle gange taler, som om det var et spørgsmål om at formulere den bedste løsning her i Europa eller i et bestemt land. Men det slår ikke til, hvis vi ikke kan få Kina, Indien og en lang række andre lande, som på nuværende tidspunkt ikke er inddraget i den fælles klimamæssige forpligtelse, med på vognen. Dette indebærer, at pragmatisme og resultater skal have forrang. Denne type løsning skal også bygge på, at samtlige lande er rede til at indgå en forpligtelse. Det skal ikke være sådan, at forpligtelser og politikker i andre dele af verden bygger på fortsatte investeringer fra Europas side. De skal i stedet bygge på en sund økonomi, sund vækst og sund udvikling af nye muligheder - med hjælp fra Europa og andre velstående lande.
Mit andet punkt drejer sig om finansmarkederne. Jeg mener, det frem for alt er vigtigt at understrege, at stabilitet på finansmarkederne kræver det, vi kalder en stabil makroøkonomi, dvs. stabile statsfinanser. Dette betyder, at forhandlingerne om at komme af med de store budgetunderskud er meget vigtigere, end hvordan individuelle bestemmelser for det finansielle marked skal se ud. Det forholder sig dog også sådan, at stabile finansmarkeder kræver, at vi har stabil vækst og stabile investeringer samt skaber nye arbejdspladser. Vi skal ved lovgivningen vedrørende finansmarkederne med andre ord sørge for bedre tilsyn, foranstaltninger på tværs af grænserne og gennemsigtighed, men der skal ikke være så mange bestemmelser, at investeringerne og væksten finder sted i andre lande. Det ville være en trussel mod vores egen økonomis og vores egne finansmarkeders stabilitet.
Juan Fernando López Aguilar
(ES) Hr. formand! Det positive resultat af den irske folkeafstemning gør det mere sandsynligt og nært forestående end nogensinde før, at Lissabontraktaten træder i kraft. Dette er en god nyhed, da det betyder, at vi endelig får nogle handlekraftige institutioner. De vil først og fremmest kunne bidrage til, at vi kommer ud af krisen og kan tage fat på den sociale dimension deraf, dvs. skabe beskæftigelse. Ud over dette bør spørgsmålene om klimaforandringer, energi og reglerne for fair trade også være med på dagsordenen.
Topmødet giver også mulighed for at tilvejebringe den indledende, afgørende fremdrift, der er nødvendig for at få sammensat Kommissionen i den nye periode, og vi har allerede hørt formanden, hr. Barroso, sige noget om, hvordan udvælgelseskriterierne bliver.
Jeg vil gerne fremhæve to ting, som er vigtige. For det første mener jeg som medlem af Gruppen for Det Progressive Forbund af Socialdemokrater i Europa-Parlamentet, at udvælgelsen af medlemmer i Kommissionen skal ske på en velafvejet måde. S&D-Gruppen har nævnt, hvor væsentligt det ville være, at den højtstående repræsentant er medlem af denne politiske familie, men det er så sandelig også vigtigt at sikre kønsmæssig ligevægt.
På den anden side nævnte man fra gruppens side også fordelingen af porteføljer og henviste til en portefølje, der er væsentlig for mig som jurist med speciel interesse for frihedsrettigheder og som formand for Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender, og som er forbundet med underopdelingen af Generaldirektoratet for Retlige og Indre anliggender (RIA) i et generaldirektorat med ansvar for anliggender vedrørende retslige og grundlæggende rettigheder og et andet direktorat med ansvar for sikkerhedsanliggender.
Jeg mener ikke, dette er den rigtige løsning. Den rigtige løsning indebærer ikke, at området vedrørende retslige anliggender er underlagt det sikkerhedsmæssige område, eller at de to områder stilles op over for hinanden, men snarere, at der etableres et generaldirektorat for retslige og grundlæggende rettigheder, et andet generaldirektorat for interne anliggender og et tredje direktorat, som ikke forbinder sikkerhed med indvandring, men i stedet adskiller dem, hvorved der etableres et generaldirektorat for sikkerhed og et andet for indvandring, asyl og flygtninge, som så omfatter området vedrørende grundlæggende rettigheder.
Brian Crowley
(EN) Hr. formand! I vores forhandlinger om disse topmøder kan man, hvis man går over 10 år tilbage, konstatere, at der er kommet mange idéer, mange tilsvarende planer eller forslag fra medlemmerne af Parlamentet, fra medlemmerne af Rådet og også fra medlemmerne af Kommissionen, og det sidste år har om noget vist mig én ting, nemlig at EU, når man i solidaritet optræder sammen og har store planer og store ambitioner, kan udrette noget på verdensplan. Og nu er tiden måske inde til større planer og større ambitioner med hensyn til, hvordan vi kommer videre.
Mange har talt om arbejdsløsheden, der er en sand plage, og som har ramt så mange mennesker i de seneste måneder, og har nævnt, at det nu er på tide at gøre noget alvorligt og få fjernet overflødige bestemmelser og komme af med de overflødige hindringer, som står i vejen for virksomhederne og iværksætterne.
Apropos solidaritet vil jeg gerne sige, at det ikke er et spørgsmål om de store mod de små, og jeg kunne godt frygte, at det nye G20-forum kan få negativ betydning for de små og mellemstore fremadstormende lande på disse nye markeder.
Endelig vil jeg gerne bede rådsformanden om også at sætte spørgsmålet om en forlængelse af ophavsretsbeskyttelsen på dagsordenen for Rådets møde under det svenske formandskab.
Tunne Kelam
(EN) Hr. formand! Med Lissabontraktaten, der snart træder i kraft, er dette et historisk øjeblik, hvor vi først og fremmest skal fokusere på Europas fælles fremtid og fælles gode. Jeg er bange for, det ikke er nogen god idé at bruge disse sidste øjeblikke til at fremme nationale interesser og sætte de øvrige partneres nerver på højkant.
De globale udfordringer, EU står over for, kan ikke løses uden effektive fælles institutioner og fælles politikker. EU i dag har dog mere end nogensinde brug for langsigtede løsninger, moralske forpligtelser og forståelse for de fælles europæiske værdier, som inspirerede EU's grundlæggere til at bryde historiens og den nationale egoismes onde cirkel. For at sikre EU's udvikling og troværdighed i verden har vi derfor ikke nødvendigvis brug for gode administratorer, men sande statsmænd, stærke demokratiske ledere med visioner og myndighed for at kunne gennemføre en ændring også i Europa.
Vi har derfor brug for en klar forpligtelse til og praktisk gennemførelse af europæiske fælles institutioner. Vi har ikke alene brug for en fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik med en ekstern tjeneste, men også en fælles energipolitik. Rådet vil også vedtage Østersøstrategien. Jeg vil gerne endnu en gang takke Kommissionen og det svenske formandskab for at have taget dette punkt med. Rådets opgave er nu at gennemføre strategien uden at miste tid. Forhåbentlig får Østersøstrategien den opmærksomhed, den fortjener, også fra det spanske og belgiske formandskab. Jeg støtter idéen fra minister Malmström om, at Østersøstrategien kan betragtes som et pilotprojekt for andre makroregioner i EU. Ingen EU-strategi vil dog blive taget alvorligt, uden at der er afsat tilstrækkelige ressourcer til gennemførelsen deraf. Den allerede eksisterende budgetpost skal suppleres med yderligere midler og tillægges en vis troværdighed.
Edite Estrela
(PT) Hr. formand! Jeg vil gerne kort nævne to punkter. Det første punkt drejer sig om Lissabontraktaten. Efter at Irland har stemt ja til den, og Polens præsident har undertegnet den, forventes det, at forfatningsdomstolen i Den Tjekkiske Republik vil afsige sin dom, og præsident Klaus vil gøre det, han skal, og undertegne traktaten. Rådet kan ikke give efter for afpresning fra præsidenten for Den Tjekkiske Republik. Lissabontraktaten er helt afgørende for, at EU's institutioner kan fungere bedre, og giver desuden andre fordele såsom styrkelse af Parlamentets beføjelser og borgernes rettigheder. Det er derfor bydende nødvendigt, at Lissabontraktaten snart træder i kraft. Rådet og Kommissionen bør give præsident Klaus en frist til, at han skal begynde at opføre sig som en præsident i et demokratisk land, der er medlem af EU. Vi kan ikke et eneste øjeblik udholde den tanke, at en statsleders luner kan veje tungere end flertallets vilje.
Mit andet punkt drejer sig om konferencen i København. Verden har brug for en global aftale om at bekæmpe klimaforandringerne. Både de udviklede lande og udviklingslandene bliver nødt til at standse den globale opvarmning, og man skal således gøre en samlet indsats og nå frem til en dristig beslutning. København er vores store mulighed for at undgå en katastrofe, sådan som fageksperterne siger. Der er intet hold i argumentet om, at finanskrisen skulle være nogen begrundelse for at forhale eller nedtone planerne for København, og forsøg herpå skal ikke tages alvorligt. Vi skal være ambitiøse, hvis vi vil redde jorden.
Gay Mitchell
(EN) Hr. formand! I løbet af en generation vil befolkningen i EU udgøre ca. 6 % af verdens befolkning. Vi er ikke så langt fra dette tal allerede nu, og vi er derfor ganske enkelt nødt til at afskaffe systemet med, at formandskabet i Rådet roterer hvert halve år, og at vi har op til fem forskellige personer, der taler om udenrigspolitiske anliggender på EU's vegne. Men i løbet af denne generation vil befolkningstallet i verden ligeledes være steget med ca. to mia. mennesker. 90 % af denne stigning vil ske i det, der nu er udviklingslandene, hvor op mod 11 mio. børn dør hvert eneste år - ca. fem mio. af dem af mangel på lægemidler, som har været rådighed i det, vi kalder den vestlige verden, i over 30 år.
I den sammenhæng er det ikke alene væsentligt, at vi er velorganiseret med hensyn til den interne drift af EU. Det er også væsentligt, at vi er rustet til at håndtere situationer som denne i udviklingslandene, og jeg vil derfor gerne slå til lyd for en stærk, uafhængig, separat kommissær for udviklingsbistand, der vil få sit eget afgrænsede budget og kompetenceområde, og som vil stå til ansvar over for Parlamentet via Udviklingsudvalget.
Der er yderst vigtigt, at den højtstående repræsentant, ministeren for udenrigsanliggender eller hvilken titel, man nu ønsker at tildele personen, vil have nok at gå i gang med, dvs. mange arbejdsopgaver, men der er et enkelt punkt, som kræver og skal kræve vores særlige opmærksomhed. Jeg går meget ind for, at vi ikke alene fortsat skal have en stilling som udviklingskommissær, men at denne portefølje gives til en person, der kan magte opgaven, og som er besluttet på at sikre, at disse lande, vores naboer, der kun ligger en kort rejse væk fra EU, behandles med respekt - og dette af både selviske og uselviske grunde.
Monika Flašíková Beňová
(SK) Hr. formand! Det vigtigste punkt på det kommende rådsmøde vil være at få afsluttet ratifikationen af Lissabontraktaten og puste liv i traktaten.
Den proces, der indvarsles med Lissabontraktaten, vil styrke EU både internt og globalt. En styrkelse af EU's position er nøje forbundet med en styrkelse af samarbejdet på det område, som udgør den nuværende tredje søjle. EU vil blive mere åben, mere effektiv og mere demokratisk. Den vigtigste udfordring med høj prioritet er at sikre de grundlæggende rettigheder og frihedsrettighederne samt integriteten og sikkerheden i Europa. Disse målsætninger kan nås ved fuld støtte til, effektiv gennemførelse af og tilstrækkelig respekt for allerede eksisterende love og instrumenter vedrørende beskyttelse af menneskerettighederne og de borgerlige frihedsrettigheder.
I Stockholmprogrammet understreges håndhævelsen af disse rettigheder, navnlig med hensyn til retfærdighed og sikkerhed. Vi må lade mekanismer, der fremmer borgernes adgang til domstolene, få forrang, således at borgernes rettigheder og lovformelige interesser kan håndhæves i hele EU. Det må også være vores strategi at styrke politisamarbejdet og rettighedshåndhævelsen samt forbedre sikkerheden i Europa. Den interne sikkerhedsstrategi skal udvikles for at bekæmpe stigende ekstremisme i medlemsstaterne, hvorved man kan borteliminere de anspændte forhold, uansvarlige politikere anstifter, og dette skal ske via konkrete løsninger på så ømtålelige områder som f.eks. indvandring, asylpolitik eller spørgsmålet om romaerne og de nationale minoriteter på en sådan måde, at disse problemområder ikke udnyttes af højreorienterede ekstremister.
Veltilrettelagt migration kan gavne alle involverede parter. Europa vil få brug for en fleksibel indvandringspolitik som respons på samfundets og arbejdsmarkedets behov i de forskellige EU-medlemsstater.
Med hensyn til at sikre en troværdig indvandrings- og asylpolitik, der er holdbar på lang sigt, må vi dog være yderst opmærksomme på problemet med illegal migration, der giver anledning til stor bekymring hos EU's borgere.
Mario Mauro
(IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Vis mod, vis mod, vis mod. Det er den henstilling, jeg har lyst til at komme med inden rådsmødet, og når det drejer sig om drøftelserne om indstillingen af kandidater til Kommissionen i den nye periode og til posten som ny EU-udenrigsminister og formand for Rådet - dvs. de personer, der sammen med formanden, hr. Barroso, og de øvrige medlemmer af Kommissionen vil være ansvarlige for EU's politik i den nærmeste fremtid - er den eneste metode til beslutningstagen, der skal anvendes, derfor den metode, hvor man bedst muligt varetager EU-borgernes interesser.
De personer, der bør vælges, skal derfor have dybde som politiker og menneske og skal i deres nationale og europæiske politiske indsats have udmærket sig ved at være fokuseret på det fælles bedste. Disse personer udgør det grundlag, hvorpå vi fortsat skal finde løsninger på de vigtigste spørgsmål som f.eks. klimaforandringer, evt. yderligere undersøgelse af de forskellige økonomiers behov og den økonomiske krise, hvilket kan ske ved hjælp af dristige initiativer såsom euroobligationerne, som også skal sættes på dagsordenen for det næste rådsmøde.
Afslutningsvis vil jeg gerne citere noget, som pave Benedikt 16. sagde forleden - hvilket jeg ville være begejstret for også at se håndhævet blot en enkelt gang i Det Europæiske Råd i den kommende periode - fordi disse ord er en passende reminder om det fælles ansvar, som samtlige borgere og samtlige politiske repræsentanter har, nemlig at opfylde de behov, vi søger i fællesskab, og i den fælles søgen efter sandheden - dette afgørende incitament - at vi bliver nødt til at begynde at opbygge noget betydningsfuldt for os selv og for de kommende generationer.
Udvikling og civilisation udspringer af fællesskab, og Europa oplevede sin storhedstid, da man viderebragte disse grundlæggende værdier, som stammer fra den kristne tro, og omdannede dem til nationernes kulturarv og identitet. Jeg mener derfor, det er klart, hvilken vej vi skal gå for at kunne imødekomme den altafgørende udfordring med at genetablere Europa som en global magt.
Zuzana Roithová
(CS) Hr. formand! Lissabontraktaten er et centralt anliggende. Retspraksis i den tjekkiske forfatningsdomstol er konsekvent, og jeg tror ikke, domstolen i næste uge vil afgøre, at traktaten er uforenelig med den tjekkiske forfatning. Jeg tvivler imidlertid på, at præsidenten vil holde op med at spænde ben. Den Tjekkiske Republik har imidlertid ikke præsidentstyre, og regeringen kan anlægge sag mod en sådan præsident for overtrædelse af vedkommendes beføjelser. Det er kendt, at Václav Klaus i årevis nægtede at udnævne en bestemt jurist til dommer, blot fordi han havde tabt en sag til ham i retten, og han respekterer heller ikke den øverste forvaltningsdomstols afgørelser. Sammen med denne jurist er 500 mio. EU-borgere blevet taget som gidsel på grund af vores præsidents luner. Den påførte skade er ikke ubetydelig. I disse krisetider trækker udnævnelsen af Kommissionen i langdrag, Parlamentet mangler beføjelser til at løse budgetsituationen, de nationale parlamenter kan i den mellemliggende periode ikke udstede gule eller røde kort, og vi gør ikke brug af nye beføjelser med henblik på at bekæmpe epidemier, energikriser, terrorisme og organiseret kriminalitet eller de nye principper vedrørende civilbeskyttelse og humanitær bistand.
Det er muligt, at chartret bliver forkastet blot på grund af fortidens Beneš-dekreter. Dette er ganske enkelt absurd, ikke alene på grund af timingen, men også fordi der ikke er nogen juridiske grunde til det. I Lissabontraktatens art. 345 står der sågar udtrykkeligt, at traktaten ikke gælder ejendomsretslige ordninger i medlemsstaterne. Chartret giver ikke nye juridiske muligheder ud over det, der i forvejen gælder for ejendomsretslige uoverensstemmelser i Den Tjekkiske Republik. Desuden gælder forordning nr. 44 om anerkendelse af domme ikke for ejendomsretslige spørgsmål, der går 50 år tilbage i tiden. Det bobler og syder ikke desto mindre i de tjekkiske medier på grund af skepsis og tvivl. Hvad sker der i virkeligheden i Den Tjekkiske Republik? Det er klart, at det næste præsidentvalg i Den Tjekkiske Republik vil blive en hård kamp, og Václav Klaus forsøger med denne teatertorden at pleje sit image som stærk leder, der ene mand kan lægge arm med hele EU og forfægte tjekkernes ejendomsret over for udenlandske borgere. Det glæder mig, at EU ikke pressede Den Tjekkiske Republik på nogen som helst måde, og jeg vil gerne opfordre til tålmodighed, indtil det demokratiske underskud som følge af vores præsident finder sin løsning i mit hjemland et godt stykke tid inden valget i Det Forenede Kongerige. Afslutningsvis vil jeg gerne igen opfordre Rådet til at bistå Den Tjekkiske Republik i modstanden mod Canadas ensidige indførelse af visumkrav over for tjekkiske borgere og træffe beslutning om fælles sanktioner.
Georgios Papastamkos
(EL) Hr. formand! Jeg vil fokusere på tre punkter i mit indlæg. Det første punkt er den økonomiske krise. Krisen ramte samtlige økonomiske systemer i flæng - både de stærke og de mindre stærke. Hvis vi fortolker ti års erfaringer med Den Økonomiske og Monetære Union i lyset af den økonomiske krise, er det tydeligt, at den økonomiske politik skal europæiseres yderligere. Det er også tydeligt, at den økonomiske risiko skal europæiseres. Tillid er godt, men kontrol er endnu bedre.
Det andet punkt er klimaforandringerne. EU er helt med rette i førerfeltet med hensyn til globalt miljødiplomati. Jeg er helt og aldeles enig med formanden for Kommissionen, hr. Barroso, i, at der i opløbet til topmødet i København ikke er nogen plan Β. Den miljømæssige gæld er en byrde for alle uden undtagelse. Jeg støtter idéen om at etablere en global klimabank, der vil få midler fra "emissionsbanken" til at finansiere udviklingslandenes indsats for at etablere miljøvenlige udviklingsstandarder.
Mit tredje punkt er indvandring. Det er helt åbenlyst, at vi er nødt til at komme op i omdrejninger med hensyn til at vedtage en fælles indvandringspolitik. Men der er også udenrigspolitiske aspekter i forbindelse med indvandring. Vi må hurtigst muligt få oprettet effektive udenrigspolitiske forbindelser med tredjelande, fordi der er ganske stort pres på visse lande, især i Sydeuropa. Jeg vil gerne helt klart sige, at Tyrkiets holdning er provokerende. Jeg var glad for at høre, at det svenske formandskab præciserede dette. EU's budskab til Tyrkiet - og til andre lande - skal være højlydt, klart og effektivt. Disse rammer udgør en del af den gældende fællesskabsret, og alle skal respektere disse rammer.
Peter Liese
(DE) Hr. formand! Fru Malmström og hr. Barroso har omtalt klimaforandringerne og forberedelserne til topmødet i København. Jeg er enig med alle dem, der siger, at Rådet skal drage nogle ambitiøse konklusioner. Jeg vil dog fraråde, at man kun ser på den erhvervssektor, som har været omfattet af emissionshandelssystemet siden 2005, når man ser på både finansieringen og spørgsmålet om hvem, der skal stå for reduktionen.
Det er nødvendigt, at flere erhvervssektorer bærer byrden. Mere end 50 % af emissionerne er endnu ikke omfattet af emissionshandelssystemet. Flere erhvervssektorer skal påtage sig et ansvar for at opnå vores mål og sikre finansieringen. Jeg tænker her på luft- og søfartsbranchen. Jeg har været skuffet over de hidtidige tiltag fra Rådets og Kommissionens side. Under forberedelserne til mødet i Pittsburgh indgik dette emne ikke i Rådets konklusioner.
Hvis vi gerne vil have succes på konferencen i København, er det uhyre vigtigt, at vi fremskynder vores aktiviteter. Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed gjorde dette i mandags. Jeg vil gerne anmode Rådet og Kommissionen om at kigge nærmere på at dette.
For det andet vil jeg gerne sige, at jeg ved, at drøftelserne vil blive meget uformelle, men Rådet skal også drøfte Kommissionens sammensætning. I al beskedenhed vil jeg gerne komme med et forslag. Af historiske grunde er lovgivning om lægemidler kommet ind under Generaldirektoratet for Erhvervspolitik og kommissæren for erhvervsliv. Lovgivning om lægemidler er naturligvis et erhvervsmæssigt anliggende, men det er også et sundhedsmæssigst anliggende. I alle medlemsstaterne, i Europa-Parlamentet og selv i USA udgør dette område en del af sundhedspolitikken. Det er derfor muligvis nu på tide at forsøge at ændre på dette. Kommissionens formand bedes venligst se nærmere på dette.
Vytautas Landsbergis
(EN) Hr. formand! Kommissionens formand, hr. Barroso, nævnte her i går i sit pæne svar til hr. Farage, at vi i EU skal have en formand for Rådet, som er en sand europæer. Jeg er sikker på, at mange her deler denne opfattelse. Har vi også brug for en person på denne post, som vil være en sand "Gazprom-mand" som Gerhard Schröder, Paavo Lipponen osv.? Eller mener man måske, at disse egenskaber udmærket kan forenes, således at en god "Gazprom-mand", navnlig hvis de stemte for venskabelige og bestikkelsesbaserede forbindelser, er den bedste europæer. I så fald kunne vi fremskynde den aktuelle udvikling, hvor EU bevæger sig hen imod at blive til "GU" - "Gazprom-Unionen" - og dermed kunne man undgå den situation, hvor Rusland totalt ser bort fra EU og samtidig udelukkende arbejder på at splitte EU. Hvad mener parlamentsmedlemmerne om at få en "Gazprom-mand" som formand?
Mirosław Piotrowski
(PL) Hr. formand! Lissabontraktaten er endnu ikke blevet ratificeret og er stadig kun et udkast til et politisk dokument. Vi er i EU med andre ord fortsat bundet af princippet om enstemmighed. Hvert land har ret til tage sine forbehold. Præsidenten for Den Tjekkiske Republik, Václav Klaus, handler inden for rammerne af de fastsatte regler. Ved at lægge pres på præsidenten påvirker man faktisk ikke kun ham personligt, men også de mange millioner borgere i EU, som i stor grad har taget forbehold vedrørende dette dokument. På det kommende møde i Rådet bør lederne i EU-medlemsstaterne tænke alvorligt over det tilrådelige i og konsekvenserne ved bevidst at forbigå ønskerne hos de borgere, de repræsenterer.
Silvia-Adriana Ţicău
(RO) Hr. formand! Rådet opfordres til at vedtage strategien vedrørende Østersøregionen. Jeg mener, at denne strategi udgør en god model for EU's kommende strategi i Donauregionen.
Donauregionen omfatter 10 stater, hvoraf seks er EU-medlemsstater, og har et befolkningstal på 200 mio. Dette tal omfatter 75 mio. mennesker, som bor i områder, der grænser op til Donau. Jeg mener derfor, det er vigtigt, at denne model ligeledes bliver anvendt på Donaustrategien, hvor der er brug for en handlingsplan og et handlingsprogram for de kommende år.
Et yderligere punkt til Rådets program er også, at det efter min mening er overordentlig vigtigt for os, at vi på EU-plan indfører de finansielle instrumenter, der er nødvendige af hensyn til udviklingen af en "miljøeffektiv" økonomi. Jeg taler konkret navnlig om bygningers energieffektivitet og bæredygtig transport.
Jean-Pierre Audy
(FR) Hr. formand, fru minister, fru næstformand i Kommissionen! Mit spørgsmål drejer sig om anvendelse af Lissabontraktaten, navnlig det løfte, der er afgivet til det irske folk, om, at hvert land skal have en kommissær.
I december 2008 blev det besluttet, at Rådet ville iværksætte de hensigtsmæssige juridiske foranstaltninger for at sikre, at hvert land får en kommissær. Jeg vil gerne spørge fru Malmström om, hvad disse juridiske foranstaltninger består i. Det forlyder, at der vil komme en ændring af Lissabontraktaten, når Kroatien kommer med i EU, eller er der andre hensigtsmæssige juridiske tiltag? Kunne fru Malmström give os disse oplysninger? Og hvordan tager man højde for, at antallet af parlamentsmedlemmer stiger med 18, eftersom der med Lissabontraktaten vil være 18 ekstra parlamentsmedlemmer i næste parlamentsperiode?
Ilda Figueiredo
(PT) Hr. formand! Ved det kommende rådsmøde skal det have absolut topprioritet at ændre de liberale politikker, der har ført til den alvorlige økonomiske og sociale krise. Det må være på tide at indse, at ca. 80 mio. borgere i EU lever i fattigdom, herunder mere end 30 mio. arbejdstagere, hvis lønninger er så lave, at de og deres familier blot overlever, og de kan ikke slippe ud af deres fattigdomstilstand. Det må være på tide at forpligte sig til at gøre noget ved den alvorlige arbejdsløshed, der fortsat stiger, og som kan nå op på 30 mio. inden for det næste år, hvis vi ikke straks træffer de fornødne foranstaltninger.
Den største udfordring ved dette rådsmøde er således at bryde med de neoliberale politikker i Lissabonstrategien og stabilitetspagten. Disse politikker skal udskiftes med et reelt program, der sikrer fremskridt og social udvikling, og som fremmer højkvalitative offentlige tjenester, støtter produktions- og mikrovirksomheder samt små og mellemstore virksomheder, giver påskønnelse til dem, der arbejder, og skaber mere beskæftigelse med tilhørende rettigheder, herunder arbejdspladser til kvinder og de unge.
Enikő Győri
(HU) Hr. formand, mine damer og herrer! Ifølge nogle rygter, jeg har hørt, verserer der en idé om, hvordan man evt. kan få præsident Klaus i Den Tjekkiske Republik med på vognen, hvilket kunne ske ved på en eller anden måde at indarbejde Beneš-dekreterne i Lissabontraktaten bagefter. Jeg vil af tre årsager gerne forskåne os for denne form for juridisk hokuspokus og nonsens. For det første mener jeg, vi ville skabe en farlig præcedens, hvorved enhver forfatningsekspert ville tro, at de kunne omfortolke en kontrakt retrospektivt, og dette er jo farligt, fordi den slovakiske regering allerede har meddelt, at hvis Klaus kan slippe af sted med det, vil de ligeledes selv gerne gøre det. Jeg mener derfor, at dette ville danne en farlig præcedens.
For det andet er det forkert at fremhæve irerne som et eksempel. Det, irerne bad om, indgik også oprindelig i Lissabontraktaten, og de protesterede ikke mod noget, der ikke var med i traktaten. Der lå altså ikke nogen juridiske hindringer i vejen for deres anmodning. For det tredje betød indholdet i 13 ud af de 143 Beneš-dekreter, at ungarere og tyskere blev frataget deres stemmeret. Jeg mener ikke, at EU kan tillade, at der henvises til sådanne dokumenter.
Rachida Dati
(FR) Hr. formand! Jeg vil gerne fortsætte med argumentet fra mit indlæg i går om forberedelserne til topmødet i København og derefter nævne gårsdagens møde i Økofin-Rådet, der ikke var nogen stor succes.
Jeg stillede spørgsmålstegn ved det ansvar, vi som industrialiserede lande har med hensyn til at opføre os på en sådan måde, at udviklingslandene kan følge os i vores indsats for at bekæmpe klimaforandringerne.
På topmødet i København kan vi ikke agere, som om vi alle formår det samme - dette ville betyde, at vi alle havde samme udgangspunkt, og vi ville i sidste ende ikke komme nogen vegne. For at kunne overbevise vores partnere, som står midt i en udviklingsfase, om at følge trop med os, bliver vi derfor helt klart nødt til at tage fat på spørgsmålet om den hjælp, de skal have, og ikke afvente resultaterne fra topmødet i København.
På det næste rådsmøde og på baggrund af den vigtige problemstilling med klimaforandringerne må de 27 ledere være helt enige om, hvad EU mener om støtte til udviklingslandene.
Som sagt lykkedes det på mødet i Økofin-Rådet i går ikke at nå frem til en fælles holdning til dette problemområde. Imidlertid ved vi, at denne problemstilling er helt central. Kommissionen har allerede udarbejdet sit forslag, og jeg håber inderligt, at vi kan tage initiativet og få vores partnere med os med henblik på at opnå den globale solidaritet, der er påkrævet for at få løst problemet med klimaforandringerne.
Charles Goerens
(FR) Hr. formand! Mit spørgsmål er rettet til rådsformanden. Som bekendt er det centrale spørgsmål vedrørende den fremtidige formand for Rådet, om vedkommende foretrækker fællesskabsmetoden under alle omstændigheder. Mener rådsformanden, at dette kriterium skal være en forudsætning ved udnævnelse af den kommende formand for Rådet?
I den seneste tid har vi med regelmæssige mellemrum været vidne til den såkaldte tendens til mellemstatsligt samarbejde. Jeg mener, det er på tide at afslutte denne periode og vende tilbage til udgangspunktet for den europæiske integrationsproces og være tro over for arven fra Robert Schuman og Jean Monnet.
Angelika Werthmann
(DE) Hr. formand, mine damer og herrer! Vi taler altid om "økonomi- og finanskrisen" i anførselstegn. Hvorfor refererer vi ikke til en strukturel krise? Alt dette begyndte med en ægte bankkrise, der omfattede investeringsbankerne. Dette er blot én branche, men hele den internationale økonomi blev ramt som følge deraf.
Romana Jordan Cizelj
(SL) Hr. formand, mine damer og herrer! Konferencen i København står for døren, og alligevel har vi kun taget nogle små skridt i den rigtige retning siden konferencen sidste år. Vi burde have opnået en hel del mere og handlet med større beslutsomhed. Vi tumler med store problemer ikke alene med hensyn til finansieringen, men tillige med hensyn til at forpligte os vedrørende de enkelte landes mål for reduktion af emissionerne.
De industrialiserede lande skal spille en mere synlig rolle på dette område, og vi er nødt til at sende et klart signal til USA. Helt konkret er det problematisk, at USA jo ikke engang vil have vedtaget den nødvendige nationale lovgivning, når vi når frem til december. Jeg mener, vi tydeligt skal tilkendegive, at vi forventer, at præsident Obama lever op til et af sine vigtigste valgløfter, nemlig at USA vil spille en proaktiv rolle i forbindelse med bekæmpelse af klimaforandringerne. Vi skal ligeledes tydeligt tilkendegive, at vi forventer, at præsident Obama benytter sig af sin personlige tilstedeværelse til at få konferencen til at blive en succes.
Jaromír Kohlíček
(CS) Hr. formand, fru formand for Rådet, fru kommissær, mine damer og herrer! Rådet er helt klart en vigtig institution, og det skal derfor kunne løse grundlæggende problemer. Den allervigtigste problemstilling er, at der skal skabes arbejdspladser, som kan sikre folk en anstændig levestandard. Jeg er overrasket over den strøm af meningsløse indlæg, der afslører en manglende viden, og hvor man på tåbelig vis laver en mærkværdig gullasch af revanchistiske krav og ekstreme liberale metoder. Rådet bør slet og ret afvise disse røster og samtidig give et klart signal om, at dets primære mål er at få erhvervslivet i gang igen og at løse den kritiske situation i landbruget. Hvis man i stedet indvilliger i nedskæringer på det sociale område, samtidig med at der gives støtte til bankerne og de mest velstående, kan der ikke forventes noget positivt, især hvis man insisterer på abstrakte kriterier om finansiel stabilitet. Til sidst vil jeg gerne sige til alle dem, der desperat har kæmpet mod, at Lissabontraktaten skulle ratificeres ved folkeafstemning, at de skulle få styr på deres egne ting, og hvis man ikke kan forklare borgerne i sit hjemland, hvad der er godt ved denne traktat, skal man ikke belære andre.
Agustín Díaz de Mera García Consuegra
(ES) Hr. formand! Jeg vil gerne nævne de udfordringer, vi skal imødegå og overvinde med hensyn til frihed, sikkerhed og retfærdighed, nemlig fastsættelse af en rimelig, fælles migrations- og asylpolitik, effektiv kontrol af vores ydre grænser, en effektiv integrations- og hjemsendelsespolitik, et troværdigt og pålideligt Eurojust-organ, et Europol-organ i samfundets tjeneste og under Parlamentets kontrol, fremskridt vedrørende harmonisering i forhold til civilret og strafferet, effektive transatlantiske forbindelser, især med USA, baseret på tillid og ligeværdighed, en retfærdig løsning på spørgsmålet om SWIFT-data, en effektiv databeskyttelsespolitik, bedre beskyttelse af euroen mod forfalskning og aktiv fremme af chartret om grundlæggende rettigheder.
Robert Goebbels
(FR) Hr. formand! Mit spørgsmål er ganske enkelt. Vi har for nylig fået udnævnt formanden for Kommissionen i den nye periode, men hvornår vil selve Kommissionen være på plads? I disse vanskelige tider er det umuligt at arbejde med Kommissionen, når halvdelen af medlemmerne allerede er ved at pakke deres ting. Vi har brug for ny fremdrift i Europa - vi har brug for snart at få Kommissionen på plads.
Seán Kelly
(EN) Hr. formand! Noget af det, man kan lære af den nylige folkeafstemning i Irland, er, at en god reklamekampagne gør en stor forskel. I juni 2008 stemte det irske folk imod Lissabontraktaten. Knap et år senere stemte de med et flertal på 2/3 for traktaten. Havde EU haft meget større indflydelse på deres liv i mellemtiden? Nej. Men ja-tilhængerne fik EU-budskabet solgt meget bedre i den anden kampagne.
Navnlig nu, hvor Lissabontraktaten træder i kraft, er det med de nye kompetenceområder efter min mening vigtigt, at der bliver udført et godt stykke arbejde. Kommissionen skal imidlertid også anlægge en ordentlig reklamestrategi for at overbevise borgerne om, at der bliver udført et godt stykke arbejde. Så jeg vil spørge Kommissionen om, hvad den agter at gøre i den henseende, således at fremtidige folkeafstemninger bliver mindre problematiske end hidtil.
Petru Constantin Luhan
(RO) Hr. formand! Mit navn er Luhan, ikke Luman. Jeg ser meget positivt på, at de politiske grupper støtter, at ratifikationsprocessen fremmes. For at sikre, at EU kan fungere effektivt, har vi brug for Lissabontraktaten, og vi har brug for, at den træder i kraft hurtigst muligt.
Den Tjekkiske Republik er i øjeblikket den eneste medlemsstat, som endnu ikke har ratificeret traktaten. Som Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) allerede har nævnt, opfordrer vi præsident Klaus til at udvise en ansvarlig holdning og ratificere traktaten inden rådsmødet i slutningen af oktober. Ellers kommer vi til at hænge fast i disse institutionelle forhandlinger, og vi kan ikke fokusere på de reelle problemer, som almindelige borgere står over for såsom økonomi- og finanskrisen, arbejdsløshed og social inddragelse, og vi vil heller ikke kunne forstærke billedet af EU som en ægte global medspiller.
Jeg mener, vi har drøftet fordelene ved denne traktat så meget, at det ikke nytter noget at tage fat på denne debat igen. Det, vi er interesseret i nu, er, at vi på det næste rådsmøde kan bekræfte, at ratifikationsprocessen er blevet afsluttet i alle medlemsstater, således at vi kan komme videre til næste fase vedrørende sammensætningen af kommissærkollegiet.
Cecilia Malmström
Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg takker for spørgsmålene og bemærkningerne. Vi taler ofte om borgernes Europa, og derefter fortolker vi dette begreb, så det passer til vores egne politiske formål. Der er ret beset ikke noget forkert i det, men hvis vi spørger borgerne om, hvad de ønsker, EU skal gøre, vil borgerne i samtlige EU-medlemsstater sige, at de ønsker et samarbejde i Europa, der er baseret på en række værdier, og som løser vores fælles problemer - den økonomiske krise, arbejdsløsheden, klimaproblemerne, den internationale kriminalitet, migrationsproblemerne osv.
Det er altså disse ting, vi skal gøre noget ved. Mange af disse emner vil blive drøftet på topmødet om ti dage. Vi vil naturligvis ikke kunne løse dem alle, men forhåbentlig vil vi kunne tage nogle vigtige skridt i den rigtige retning og derved etablere en større grad af borgernes Europa. Vi skal træffe disse beslutninger på en måde, der er demokratisk og åben og giver mulighed for gennemsigtighed.
Vi ser jo nok forskelligt på Lissabontraktaten. Den holdning, som det svenske formandskab og Rådet samt formodentlig et flertal i Parlamentet har, er, at Lissabontraktaten vil bringe Europa tættere på borgerne. Vi vil træffe beslutninger på en mere effektiv og demokratisk måde, og vi vil også lægge større vægt på EU's rolle i vores globale forbindelser. Det er således vigtigt at få traktaten på plads, og jeg kan garantere, at vi vil gøre vores yderste for at sikre, at dette sker hurtigst muligt.
Der er stadig ingen løsning, for så vidt angår den tjekkiske præsident. Jeg har hørt, at der er en masse spekulationer, men ikke desto mindre er der stadig ingen løsning. Vi forhandler intenst med vores venner i Prag, og vi håber meget, at vi i løbet af kort tid vil kunne fremlægge et forslag til løsning af denne problemstilling. Jeg vil gerne påpege, at vi naturligvis må afvente den tjekkiske forfatningsdomstols afgørelse, inden vi kan komme videre.
I mellemtiden fortsætter forberedelserne, for så vidt angår den fælles beslutningsprocedure med Parlamentet og Tjenesten for EU's Optræden Udadtil, som vil blive drøftet i eftermiddag. Jeg vil komme tilbage til mange af de synspunkter, der er blevet givet udtryk for, og de øvrige spørgsmål i forbindelse med Lissabontraktaten. Vi har haft et meget konstruktivt samarbejde med Parlamentets formand, hr. Buzek, og hans kolleger med henblik på, hvordan Parlamentet, Rådet og Kommissionen kan samarbejde, når de nye regler er på plads.
Der er blevet stillet nogle få spørgsmål om Afghanistan. Jeg kan over for fru de Sarnez bekræfte, at vi håber på at kunne gøre fremskridt i drøftelserne om en mere ensartet europæisk holdning vedrørende Afghanistan, baseret både på den militære tilstedeværelse, som EU har i landet, og på øget støtte til civilsamfundet og de demokratiske, statsopbyggende processer. Der afholdes lige nu intense drøftelser om, hvordan vi kan støtte det valg, der finder sted den 7. november. Det er jo meget snart. Det er vanskeligt at få EU-valgobservatører på plads med så kort varsel, men vi vil naturligvis gøre vores bedste for at nå det.
EU's langsigtede mål, som vi støtter, er at få en fælles asyl- og migrationspolitik. Vi vil ikke kunne nå dette inden årets udgang, til dels fordi Lissabontraktaten først skal træde i kraft. Jeg er dog enig i, at det er et vigtigt område. I mellemtiden arbejder vi på Stockholmprogrammet, og en af de ting, vi drøfter i den forbindelse, er migrationsrelaterede spørgsmål. Det er naturligvis meget komplicerede spørgsmål og vedrører samarbejdet med tredjelande, handel, støtte og muligheden for indførelse af rammebestemmelser, således at der også kan være lovlig indvandring til Europa. Det er også et spørgsmål om solidaritet og modtagelsesordninger. Kommissionen vil gøre status over de fremskridt, der gøres i den henseende. Vi vil efterfølgende træffe yderligere beslutninger i december.
Til hr. van Baalen vil jeg sige, at spørgsmålet om Ankaraprotokollen er vigtigt. Vi siger ofte til vores tyrkiske venner, at de skal ratificere og gennemføre Ankaraprotokollen. Dette emne vil ikke blive drøftet på det kommende topmøde, men vi vil drøfte spørgsmålet om udvidelse senere på efteråret, idet der evt. vil blive truffet afgørelse i december. Jeg vil således helt sikkert vende tilbage til emnet.
Vedrørende antallet af medlemmer af Kommissionen har Rådet jo truffet afgørelse om, at hver enkelt stat skal have en kommissær. Ifølge den nuværende traktat ville dette kunne ændres i 2014. Så snart traktaten er på plads, vil der være tid til at gennemgå de eventuelle juridiske ændringer, som måtte være nødvendige for at sikre, at hver stat kan bevare sin kommissær, og dette skal vi nok sørge for. Vi ligger i forhandlinger med de forskellige juridiske organer for at få overblik over, om det er nødvendigt med yderligere ændringer af traktaten, eller om det er tilstrækkeligt, at Rådet enstemmigt træffer en afgørelse.
Det samme gælder, for så vidt angår de 18 ekstra parlamentsmedlemmer. Så snart traktaten er på plads, vil vi indlede forberedelserne på dette område. En række stater har allerede gjort forberedelser for hurtigt at kunne sende de pågældende medlemmer af sted. Til hr. Audy vil jeg sige, at de nationale afstemningssystemer er noget mere kompliceret i nogle stater. Det kan derfor godt tage et stykke tid. Jeg håber, at forberedelserne kommer i gang hurtigst muligt. Det glæder mig meget, at Parlamentet har givet disse medlemmer lov til at være observatører, selv om de godt nok formelt afventer at blive parlamentsmedlemmer. Sammen med det kommende spanske formandskab vil vi gøre vores bedste for at sikre, at dette sker så hurtigt og smertefrit som muligt.
Endelig vil jeg gerne sige tak, ikke alene for denne forhandling, men også for den særdeles store opbakning, Parlamentet giver formandskabet vedrørende klimaspørgsmålet. Vi vil gøre vores yderste for at gøre det muligt at træffe beslutninger om EU-midler på Rådets møde, baseret både på det europæiske bidrag og på vores bidrag i relation til udviklingslandene, hvorved vi får mulighed for at sende et stærkt signal og sætte skub i de internationale forhandlinger i København for at gøre dem til så stor en succes som muligt. Det er den alvorligste og vigtigste opgave for vores generation, at vi træffer passende, konkrete foranstaltninger for at bekæmpe den globale opvarmning og få en global ordning på plads. Jeg er meget taknemmelig for Parlamentets opbakning og engagement på dette område.
Margot Wallström
Hr. formand! Først og fremmest vil jeg gerne sige mange tak for denne livlige og interessante debat. At det er presserende at få gennemført Lissabontraktaten, kommer helt tydeligt til udtryk her i Parlamentet og i forbindelse med denne forhandling. Og Kommissionen venter jo ligesom Parlamentet utålmodigt på, at den nye traktat skal træde i kraft.
Vi ved alle, at den politiske godkendelsesproces nu er blevet afsluttet i alle medlemsstater. Det er naturligvis op til hver enkelt medlemsstat at få ratifikationsprocessen helt afsluttet, og i den forbindelse må de respektere de interne procedurer, men det er også klart, at ingen individuel medlemsstat kan lade som om, man er Palle alene i verden. Beslutninger eller forsinkelser i de pågældende lande vil have en indvirkning på os alle.
Vi håber naturligvis, at Den Tjekkiske Republik i løbet af kort tid vil kunne ratificere traktaten. Jeg vil også gerne minde alle om, at loyalt samarbejde er et af principperne og hovedtrækkene i EU. Det er efter min mening af afgørende betydning, at medlemsstaterne kan stole på hinanden med hensyn til indgåede forpligtelser.
Jeg vil også gerne knytte en kommentar til, at mange af medlemmerne af Parlamentet her har valgt at skelne eller sondre mellem virkeligheden - med arbejdsløshed og en økonomisk krise - på den ene side og ordlyden i Lissabontraktaten på den anden side, men det er naturligvis hele idéen med ordlyden i Lissabontraktaten, at vi skal kunne reagere i forhold til virkeligheden, og at vi vil være bedre rustet til at træffe effektive beslutninger vedrørende indvandring eller asylpolitik samt vedrørende energisikkerhed osv. Dette er hele idéen, og vi skal forbinde tingene i stedet for at adskille dem, men i løbet af kort tid kan vi forhåbentlig indstille disse evindelige forhandlinger om institutionelle spørgsmål og tage de nye effektive instrumenter i brug.
Kommissionen arbejder nu aktivt på at forberede gennemførelsen, når traktaten træder i kraft. Jeg ved, at forhandlingerne i Parlamentet i eftermiddag specifikt vedrører Tjenesten for EU's Optræden Udadtil. Dette er således ikke det rette tidspunkt til at gå ind i en nærmere drøftelse af dette punkt. Men efter min mening står vi her over for en virkelig udfordring.
Det er en udfordring at samle de forskellige aktører, der har med udenrigsrelationer at gøre, og det overordnede mål skal være at opnå en diplomatisk synergieffekt. Det er nødvendigt med en vis grad af kreativ tænkning, samtidig med at man respekterer den interinstitutionelle ligevægt.
Tjenesten skal også stå til fuldt ansvar over for Parlamentet. Det er min faste overbevisning, at oprettelsen af Tjenesten for EU's Optræden Udadtil kan blive en succes, hvis Rådet, Parlamentet og Kommissionen arbejder tæt sammen. Vi skal desuden respektere, at det er op til den højtstående repræsentant/næstformanden i Kommissionen at stille et forslag efter aftale med Kommissionen.
Med hensyn til et andet vigtigt spørgsmål, det europæiske borgerinitiativ, agter Kommissionen at udsende en grønbog midt i november. Det er vores hensigt at holde en bred høring blandt borgerne, i civilsamfundet og blandt alle interesseparter med henblik på at fremlægge lovforslagene meget kort tid efter, at Lissabontraktaten er trådt i kraft.
Følgerne af økonomi- og finanskrisen vil blive højt prioriteret på Rådets dagsorden. Dette specifikke emne blev berørt ofte under forhandlingen. Jeg er enig med dem, som sagde, at der ikke er plads til selvtilfredshed. Ganske vist begynder politikkerne som reaktion på krisen til en vis grad at bære frugt - finansmarkederne er så småt ved at konsolidere sig, og tilliden er for opadgående - men vi har langt fra fået økonomien helt genoprettet, og konsekvenserne i form af arbejdsløshed er - og vil fortsat være - meget alvorlige. Og med vores politiske indsats skal vi også fortsat støtte aktive arbejdsmarkedspolitikker.
Kommissionen står naturligvis - og jeg siger dette på baggrund af nogle af de spørgsmål, der blev stillet under forhandlingen - ved sit budgetforslag. Vi håber, Parlamentet også vil bekræfte vores ambitioner, når der skal stemmes om budgettet. Som Kommissionens formand, hr. Barroso, nævnte i går i spørgetiden, er det ikke tilstrækkeligt med det, der hidtil er gjort.
Beskæftigelsessituationen er således, at vi alle skal gøre mere på europæisk, men også på nationalt plan. Arbejdsløsheden er det problem, der bekymrer os mest i dag, og vi kan forhåbentlig regne med Parlamentet i forbindelse med vores fortsatte arbejde på dette område og også lægge pres på Rådet samt på nationalt plan få vedtaget vores forslag om at forenkle forvaltningen af strukturfondene, fordi det helt sikkert ville kunne hjælpe.
Et andet emne, der blev berørt, drejede sig om de administrative byrder. Kommissionen vil på torsdag vedtage en meget vidtrækkende meddelelse om begrænsning af de administrative byrder. I denne meddelelse vil der stå, hvad der er blevet opnået indtil videre, og hvad der stadig udestår. Meddelelsen ligger også i forlængelse af det vigtige arbejde, som Stoiber-gruppen har stået for. Ifølge denne særlige rapport ser det meget positivt ud, og forslaget om, hvordan man kan reducere de administrative byrder, er på forhandlingsbordet. De fleste af disse forslag afventer desværre behandling i Rådet, så igen håber vi på, at Parlamentet vil være med til, at vi kan lægge pres på medlemsstaterne, så der ret faktisk sker fremskridt på dette område.
Jeg vil også gerne sige noget om finansiel markedskontrol, som naturligvis jævnlig har været med på Kommissionens dagsorden i de seneste måneder. Der skal etableres en helt ny tilsynsordning på EU-plan, og vi noterer med glæde, at der er sket visse fremskridt. Der er bred enighed i Rådet om Kommissionens forslag om Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risici vedrørende makroprudentielt tilsyn. Vi håber, Parlamentet vil bakke op om dette. Der er brug for en meget større indsats, når det drejer sig om tilsynsmyndighederne for mikroprudentielt tilsyn, og igen regner vi med, at både Rådet og Parlamentet er villige til hurtigst muligt at nå frem til en ambitiøs og effektiv løsning.
Lad mig til slut sige noget om det emne, som også står øverst på det svenske formandskabs dagsorden, nemlig klimaforandringerne, idet konferencen i København jo finder sted om et par uger. Jeg tror, flere af parlamentsmedlemmerne har berørt det, der bliver de centrale spørgsmål, som kommer til at afgøre, om konferencen bliver en succes eller fiasko. Jeg ville kalde det klimaretfærdighed, fordi det handler om relationerne mellem udviklingslandene og de udviklede lande og viljen til at fremlægge et troværdigt forslag til finansiering af både afbødende og tilpasningsmæssige foranstaltninger samt den måde, hvorpå vi også viser vores vilje til at føre an.
Kommissionen har - som det eneste organ - forelagt et finansieringsforslag. Det er af mange blevet kritiseret for at være utilstrækkeligt. Jeg er sikker på, at det ikke vil være tilstrækkeligt, men det er det første skridt, og det får forhåbentlig også de andre til at komme med deres egne forslag til indsats, som vi så vil kunne forhandle om i København. Vi vil naturligvis fortsat være fuldt aktive og ikke sænke vores ambitionsniveau, men i stedet tilskynde alle andre parter og partnere - herunder for første gang USA - til at deltage helt og fuldt og sætte sig til forhandlingsbordet således at vi kan reagere på alle de bekymringer, borgerne har.
Jeg kan forsikre om, at vi ikke agter at slække på vores ambitioner, men i stedet vil sikre, at vi arbejder proaktivt for at opnå en god aftale i København.
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Skriftlige erklæringer (artikel 149)
Gerard Batten  
Der spekuleres voldsomt i, hvorvidt Tony Blair bliver udnævnt som den første faste formand for EU i henhold til Lissabontraktaten/den europæiske forfatning. Næsten 38 000 mennesker har støttet en underskriftsindsamling i hele Europa om at forpurre, at han bliver fast formand. Det er let at forstå hvorfor. Som premierminister i Storbritannien har hr. Blair vist sig at være en løgner og en fantast. Med en relativt beskeden premierministerløn er det på mystisk vist lykkedes ham at blive mangemillionær. I den skandale, der ruller i Storbritannien vedrørende underhusmedlemmernes udgifter, er der kun ét medlems udgiftsbilag, som af uforklarlige grunde er blevet væk. Og det er hr. Blairs bilag. Jeg deler den afsky, som modstanderne af hr. Blairs udnævnelse nærer. Men hvem ville så være en bedre kandidat til denne post end hr. Blair i denne union, der jo bygger på bedrag, løgne og korruption? Hr. Blair bragte Storbritannien på randen af undergang. Han kunne gøre det samme for EU. EU og Tony Blair fortjener hinanden.
Ivo Belet  
Vi går ud fra, at dagsordenen for det kommende møde i Rådet også omfatter den økonomiske krise, navnlig situationen for Opel. Overtagelsen af Opel og den massive nationale statsstøtte, der blev lovet i denne forbindelse, er mere end blot en principiel sag for EU. Det drejer sig nemlig om troværdigheden for Kommissionen, som skal påse, at der ikke ydes ulovlig statsstøtte. Det er uacceptabelt, at sunde, overskudsgivende fabrikker bliver lukket, fordi den medlemsstat, hvori de ligger, ikke kan give så meget i statsstøtte, som en anden - større og mere betydningsfuld - medlemsstat kan.
Vi skal desuden tage ved lære af sagen om Opel, idet det endnu ikke er for sent at iværksætte en samordnet europæisk strategi for automobilbranchen. CARS 21 var - og er fortsat - en rosværdig plan, men den er langt fra tilstrækkelig. Man bør fra europæisk side udarbejde en robust plan for fremtiden, hvor man dramatisk fremskynder udviklingen hen mod bæredygtige elektriske biler. Vi skal til det formål have samlet de europæiske bilproducenter om forhandlingsbordet og øremærke ressourcer fra det syvende rammeprogram til dette område. Det er på tide at træde ud af vores defensive rolle og sende alle arbejdstagerne i den største erhvervssektor i Europa et positivt signal.
Maria Da Graça Carvalho  
Et af de primære formål med det næste rådsmøde vil være at sikre, at FN-konferencen om klimaforandringer, der finder sted i december i København, bliver en succes.
Rådets konklusioner om EU's holdning på konferencen i København er grundlæggende med henblik på at sikre, at EU taler med én stemme. Det er vigtigt at fastholde en ambitiøs forhandlingsposition. EU må vise, at unionen er forenet og kan foregå som et eksempel på lederskab, navnlig ved at hjælpe udviklingslandene, der vil stå over for omkostninger på ca. 100 mia. EUR om året fra 2020 for at kunne tilpasse sig til virkningerne af klimaforandringerne og reducere deres emissioner.
Det er af altafgørende betydning, at der bliver etableret en ramme for et finansieringssystem for udviklingslandene, især de mindst udviklede lande, samtidig med at kilderne til og størrelsen af denne finansiering skal udstikkes for at sikre en aftale i København.
Denne aftale vil gøre det muligt, at der kan træde en protokol i kraft, som fra den 1. januar 2013 erstatter Kyotoprotokollen, og sikre en effektiv reduktion af emissionerne af drivhusgasser, samtidig med at europæisk erhvervsliv fortsat kan være konkurrencedygtigt på de globale markeder.
András Gyürk
skriftlig. - (HU) Vi håber, at de sidste hindringer for, at Lissabontraktaten kan træde i kraft, senest vil være ryddet af vejen inden mødet i Rådet i slutningen af oktober. Denne aftale kan i mange henseender inspirere EU til at få en mere effektiv beslutningsproces. Jeg vil gerne fremhæve et eksempel, nemlig energisikkerhed. Det er et tegn på fremskridt, at energipolitik i modsætning til hidtil nu har fået et separat afsnit i en EF-traktat. På baggrund af begivenhederne i de sidste par år mener jeg, at man med det nye kapitel vil have retningslinjerne for EU's energipolitik. De målsætninger, der skal støttes, omfatter forbedring af energieffektiviteten, støtte til anvendelse af vedvarende energikilder og sammenkobling af netværk. Som parlamentsmedlem fra en ny medlemsstat er jeg overordentlig glad for, at begrebet solidaritet også optræder i det nye kapitel om energi. Lissabontraktaten giver os dog, i hvert fald når det drejer sig om energipolitik, på ingen måde færdigsyede løsninger. Indføjelsen af det nye kapitel fungerer meget mere som en advarsel - dvs. at EU straks skal træffe foranstaltninger for at reducere sin afhængighed og fremme sine miljømæssige synspunkter.
Lissabontraktaten giver i sig selv absolut ingen garanti, men blot nogle muligheder. Dette er en mulighed for, at medlemsstaterne kan konsolidere grundlaget for en fælles EU-energipolitik, samtidig med at man kan blive bevidst om sine egne interesser. Planer om udvikling af alternative forsyningsveje, sammenkobling af netværk eller endda tilvejebringelse af beskyttelse mod opkøb udefra kan fremover ikke realiseres uden en passende grad af politisk beslutsomhed og samarbejde mellem medlemsstaterne.
Iosif Matula  
Resultatet af Irlands godkendelse af Lissabontraktaten sætter sine spor over hele det europæiske kontinent. Formålet med denne traktat er selvsagt at forenkle beslutningsprocessen efter EU's udvidelse mod øst. I den forbindelse er det signal, der sendes fra vores partnere i Irland, en støtte til solidariteten blandt EU's borgere. Vi taler også om et af de sidste rådsmøder, der skal afholdes under EU's ordning med roterende formandskab. Dette er i den grad af stor betydning i og med, at man skal vælge, hvem der skal sidde på de vigtigste poster i de kommende år. Dette er et spørgsmål, som har givet anledning til livlige drøftelser, der indebærer talløse politiske ømtålelige emner. Det er efter min mening vores opgave at behandle dette spørgsmål således, at klare principper har forrang frem for eventuelle følelser af stolthed her og nu. Det er vores pligt at tilføre EU sammenhæng, effektivitet, langsigtede fremtidsløsninger og en velafvejet udvikling for alle regioner, således at EU kan leve op til udfordringerne på den globale politiske scene, det være sig den økonomiske krise, klimaforandringerne, vores fælles identitet osv. EU vil faktisk først opnå den styrke, det fortjener, når vi er på samme bølgelængde på globalt plan, og når vi kan identificeres som en enhed, der handler i samlet flok.
(Mødet blev udsat i nogle minutter)
