Genoptagelse af sessionen
Formanden
Jeg erklærer Europa-Parlamentets session, der blev afbrudt fredag den 12. marts 1999, for genoptaget.

Godkendelse af protokollen
Formanden
Protokollen fra mødet fredag den 12. marts 1999 er omdelt.
Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg den som godkendt.

Barón Crespo
Hr. formand, den 12. marts døde Yehudi Menuhin i Berlin, som er byen, hvor han først sejrede, og som han vendte tilbage til i 1945 for at forsvare - og han var den første jøde, der gjorde det - dialogen med det tyske folk. Han var en europæer efter eget ønske, som forsvarede frihedskæmperne i Sovjetunionen, som var den første til i Knesset at foreslå en israelsk-palæstinensisk forening, som ledede fredskoncerten i Sarajevo, som kæmpede for kulturens udvikling og inddragelse i vores traktater, og som samarbejdede med Parlamentet og Kommissionen om at udarbejde et program - MUS-E-programmet - der betyder, at mere end 3.000 børn fra marginale områder uden for Den Europæiske Union i dag oplæres i tolerance ved at indøve musik, mime og kropssprog.
Hr. formand, jeg mener, at vi skal mindes denne selvvalgte europæer med britisk statsborgerskab, og når jeg ikke i dag beder om et minuts stilhed i hans navn, er det, fordi jeg tror, at det ville have været hans ønske, at forhandlingerne skrider harmonisk frem. Jeg ved, at det er svært i dag, men jeg synes, at det er på sin plads at mindes Yehudi Menuhin her i mødesalen.
Kraftigt bifald

Formanden
Mange tak, hr. Barón. Jeg fornemmer, at Parlamentet med sit bifald har tilsluttet sig Deres ord, og på den måde viderebringes de til rette vedkommende.

Rübig
Hr. formand, jeg vil gerne gøre Dem opmærksom på, at der for få dage siden fandt en voldtægt med efterfølgende mord sted i rue Wirtz, og jeg støtter Deres bestræbelser på at få oprettet en politistation, som er absolut nødvendig, og som også befolkningen og omgivelserne ønsker sig.

Formanden
Hr. Rübig, jeg har allerede sendt to eller tre breve til de relevante belgiske myndigheder, og jeg vil henvende mig igen og således efterkomme Deres anmodning.

Falconer
Hr. formand, jeg vil gerne henvise til protokollen fra sidste plenarmøde i Strasbourg. Torsdag spurgte jeg, om det var muligt at få oplysninger om problemerne i forbindelse med tolkene og udbetalingen af deres løn. Jeg kan forstå, at vi i dag skal drøfte lønningerne for andet personale, men jeg mener, at vi bør se på sagen med tolkene. Fru Fontaine lovede, at der ville blive omdelt en rundskrivelse om situationen. Kan De fortælle mig, om den rundskrivelse er på vej?

Formanden
Hr. Falconer, jeg takker Dem for, at De minder mig om det. Dette spørgsmål blev behandlet ved Præsidiets seneste møde, og der er et notat, der forklarer situationen, og det vil straks blive omdelt til Deres orientering. Præsidiet gav generalsekretæren besked om på vegne af Parlamentet at udøve det nødvendige pres, så dette problem kan blive løst hurtigst muligt.
Protokollen godkendtes

Dagsordenen
Formanden
Forslaget til dagsorden, der i henhold til forretningsordenens artikel 95 er fastlagt af Formandskonferencen, er omdelt.
I henhold til forretningsordenens artikel 97 og på basis af den seneste uges begivenheder foreslår jeg følgende ændringer af dagsordenen for møderne i dag og i morgen. Jeg kan oplyse Dem om, at disse ændringer allerede fremgår af en rettelsesliste til dagsordenen, men vi skal vedtage dem formelt.
Formanden læste ændringerne til forretningsordenen op

Fabre-Aubrespy
Hr. formand, De har netop - i henhold til den rettelsesliste, der er blevet omdelt - nævnt Rådets redegørelse om Kommissionens fratræden som punkt på dagsordenen. Jeg mener ikke, at disse ord er i overensstemmelse med det, der skete i sidste uge. Således var vi ganske rigtigt vidner til Kommissionens kollektive fratræden. Det fremgår i øvrigt af hr. Santers brev til hr. Gerhard Schröder, og jeg oplyser, at der er tale om et brev, der er underskrevet individuelt af alle kommissærerne.
Jeg mener, at man skal passe på ikke at sende et forkert signal til offentligheden navnlig ved at foregive, at mistillidsvotummet var blevet vedtaget. Der ville således have været kollektiv afgang, hvis vi havde vedtaget mistillidsvotummet, som jeg og 69 af mine kolleger foreslog. Dette skete ikke. Derfor skal medlemmernes individuelle fratræden fremgå af dagsordenen, således at der ikke opstår misforståelser i offentligheden.

Formanden
Hr. Fabre-Aubrespy, jeg mener ikke, at der er noget galt i at bruge termerne »Kommissionens fratræden« i dagsordenen. Der er ikke tale om et eller to medlemmers fratræden, men om alle medlemmerne. Denne fratræden blev meddelt i ét dokument, selvom det er underskrevet af dem alle. Man kan derfor tale om en fratræden af alle Kommissionens medlemmer. Vi kan altså uden problemer beholde punktet, som det er.

Theato
Hr. formand, betænkningen af De Giovanni om kontrollen med Kommissionens udøvelse af beføjelser står på dagsordenen for i morgen. Budgetkontroludvalget har bedt mig om at argumentere for, at denne betænkning bliver sendt til fornyet behandling i Udvalget om Institutionelle Spørgsmål, da Budgetudvalget stadig har stort behov for at drøfte denne betænkning, også set i lyset af hvad der står i beretningen fra ekspertgruppen, også med hensyn til adgangen til og forsyningen med informationer. Jeg beder Dem derfor lade Parlamentet stemme om, om punktet skal tages af dagsordenen og sendes til fornyet behandling i Udvalget om Institutionelle Spørgsmål. Jeg har allerede talt med formændene. Vi er enige om, at der på grund af begivenhederne i de seneste dage er behov for en efterbehandling.

Formanden
Fru Theato, kun en politisk gruppe eller mindst 29 medlemmer kan anmode om henvisning til fornyet udvalgsbehandling. Er der en politisk gruppe, som gør denne anmodning til sin egen?

Müller
Hr. formand, De husker, at jeg allerede på det sidste møde bad om, at grupperne og udvalgene skulle have lejlighed til at se på dette relativt spinkle værk igen og overveje, om det er den bedste løsning. Derfor støtter min gruppe naturligvis den fornyede udvalgsbehandling.

De Giovanni
Hr. formand, jeg vil gerne have lov til at sige, at jeg går ind for dette forslag, da det efter min mening er fuldstændigt berettiget, at vi som følge af den nye situation igen drøfter en aftale, der havde nogle interessante aspekter, men som naturligvis kan forbedres yderligere med den nye Kommission. Jeg vil således også gerne på min gruppes vegne give udtryk for min fulde støtte til dette forslag.
Fornyet udvalgsbehandling vedtoges

Robles Piquer
Hr. formand, jeg vil stille et spørgsmål, som jeg tror, at mange af mine kolleger er interesserede i at få besvaret, og som Kommissionen måske kan svare på. På baggrund af Kommissionens kollektive tilbagetræden har vi utallige gange kunnet læse, at Kommissionen vil tage sig af de igangværende sager og altså ikke tage lovgivningsinitiativer osv., hvilket er fuldt ud forståeligt.
Mit spørgsmål er: Er forhandlingen om Agenda 2000, som ifølge formand Schröder og andre har førsteprioritet for Det Europæiske Råd, der finder sted i overmorgen i Berlin, omfattet af begrebet igangværende sager? Kommissionen kender denne sag meget godt, og jeg vil gerne vide, om den til trods for dens store betydning anser den for en »igangværende sag«?

Formanden
Lad os ikke indlede en diskussion om dette emne nu. Jeg tror, at det er bedre, at vi, hvis De mener, at det er belejligt, anmoder repræsentanten for Rådet om at besvare Deres spørgsmål i sit indlæg om lidt, og under alle omstændigheder er der en juridisk rapport fra Parlamentet om dette spørgsmål, som jeg stiller til Deres disposition.

Ephremidis
Hr. formand, jeg har hørt, at både Kommissionen og Rådet, det vil sige formandskabet, vil være til stede i dag og i morgen. Og eftersom der i dag og i morgen, senest i overmorgen, træffes afgørelse om et vigtigt spørgsmål, nemlig en militær indgriben i Kosovo, som vil få uoverskuelige følger for freden og især for Balkan, kunne De måske tage initiativ til, at de to institutioner kommer med en udtalelse og informerer Parlamentet om Den Europæiske Unions synspunkter, om deres egne synspunkter, så Parlamentet også kan give udtryk for sin holdning. Der er et historisk ansvar...
Formanden afbrød taleren

Formanden
Hr. Ephremidis, dette er ikke tidspunktet for en debat om Kosovo. Det vil der være lejlighed til på et senere tidspunkt. Nu er det ikke muligt.
Den således ændrede dagsorden godkendtes

Redegørelse fra Kommissionen
Formanden
Hr. Santer, De kan fremlægge Deres redegørelse.

Santer
Hr. formand, ærede parlamentsmedlemmer, vi gennemgår i øjeblikket en af de vanskeligste perioder i Europas opbygning. Både ud fra et personligt og et fagligt synspunkt er dette en meget svær tid for mig og de andre medlemmer af Kommissionen. Vi bistod den aafhængige ekspertgruppe i sit arbejde, og vi reagerede hurtigt og uden at tøve ved at meddele vores fratræden, da vi fik kendskab til konklusionerne. Dette var en smertelig beslutning, men den var nødvendig for at bevare Kommissionen som institution og Den Europæiske Union som helhed.
Det er nu vigtigt at lære af erfaringerne fra denne krise, der bør medføre en omfattende og varig reform af de europæiske institutioner. Jeg håber, at disse omstændigheder vil bane vejen for et mere gennemsigtigt Europa - et Europa, der i højere grad er ansvarligt og demokratisk. Et Europa, der udviser en høj standard med hensyn til offentlig etik. Dette er, hvad borgerne og de europæiske skatteydere forventer af os.
Jeg gik ind for Kommissionens ønske om at fratræde sine opgaver så hurtigt som muligt. I denne henseende er vi naturligvis afhængige af medlemsstaternes gode vilje og af Parlamentets udnævnelse og godkendelse af vores efterfølgere. Indtil da vil vi anstrenge os for at sikre en overgang uden problemer. Vi vil ikke tage nye politiske initiativer, men vi vil behandle de igangværende og hastende sager. Vi vil respektere vores institutionelle og lovmæssige forpligtelser. Det er efter min mening i alle institutionernes interesse, at de interinstitutionelle forbindelser ikke ødelægges.
Med hensyn til Den Uafhængige Ekspertgruppes beretning har jeg fra begyndelsen givet udtryk for, at dette arbejde havde vores støtte, og at vi ville handle efter gruppens konklusioner. Vi har holdt vores ord, og jeg indrømmer gerne, at mine kolleger og jeg selv blev bestyrtede over at konstatere, at de konklusioner, der blev truffet på grundlag af de undersøgte sager, var så generelle og omfattende.
Hr. formand, som mange parlamentsmedlemmer i øvrig har anerkendt, har vi anstrengt os mere end nogen andre tidligere for at forbedre Kommissionens arbejdsmetoder. Da jeg tiltrådte mit embede for fire år siden, gav jeg mig øjeblikkeligt til at modernisere Kommissionens administration. Adskillige reformer er nu gennemført. Jeg beklager, at de sidste ugers røre medfører, at man ikke lægger mere mærke til de reformer, vi allerede har gennemført. Men måske er det en historisk lov, at kriserne opstår, når forholdene begynder at blive bedre, og ikke når de forværres.
Men vi må nu se fremad og lære af fortidens fejltagelser. Den Uafhængige Ekspertgruppes beretning taler meget om ansvarlighed. Dette er et uundværligt begreb i forbindelse med en offentlig og moderne udførelse af opgaverne. Jeg er overbevist om, at vores reformer vil begynde at ændre tingene. Den kommende Kommission skal gå endnu længere. Men dette koncept gælder for alle institutionerne. Dette vil sige, at det er nødvendigt med en tilpasning mellem de opgaver, der er betroet Kommissionen, og de ressourcer, man giver den. Uanset det politiske pres må Kommissionen afstå fra at påtage sig nye opgaver, når den ikke råder over de nødvendige menneskelige og finansielle ressourcer til at udføre dem.
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg ønsker min efterfølger - som jeg håber bliver udpeget hurtigt - held og lykke med den vanskelige opgave. Og jeg ønsker, at Europa-Parlamentet vil støtte ham fuldt ud i vores Unions interesse.
Bifald

Formanden
Tak hr. Santer. Parlamentet har med sit bifald givet udtryk for, i hvilken grad det har sat pris på den værdighed, hvormed De har handlet i løbet af denne periode. Tak.
Støj

Redegørelse fra Rådet efter Kommissionens fratræden
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er redegørelse fra Rådet efter Kommissionens fratræden efterfulgt af forhandling.

Fischer
Hr. formand, mine damer og herrer, Europa-Kommissionens fratræden på et tidspunkt, hvor der skal træffes vanskelige beslutninger for Europas videre udvikling, er en alvorlig belastningsprøve, men måske er den samtidig et sundt chok.
Allerførst har Europa-Parlamentet fortjent tak og anerkendelse. Det har udøvet sin parlamentariske kontrolret eftertrykkeligt, og det er godt. Uden det engagerede arbejde fra mange af Deres medlemmer fra alle grupper ville vi aldrig have fået den helbredende proces, som vi nu befinder os midt i. Borgerne i vores medlemsstater forventer med rette, at Den Europæiske Unions institutioner forvalter deres skattepenge ansvarligt.
Jeg vil imidlertid gerne tilføje med al tydelighed, at også Kommissionen og dens medarbejdere fortjener respekt og tak. Respekt, fordi de har taget det politiske ansvar for de forhold, der er beskrevet i beretningen fra Den Uafhængige Ekspertgruppe, og vores tak fortjener Kommissionen og dens medarbejdere for det arbejde, som de har ydet for Den Europæiske Union i de forløbne år, for dens uddybning og udvidelse. I deres embedsperiode er der truffet strategiske beslutninger for den europæiske integrationsproces, som Kommissionen har bidraget væsentligt til, som ved indførelsen af euroen og indledningen af den igangværende udvidelsesproces.
Hertil hører ikke mindst Agenda 2000. Det arbejde, der er indledt her, skal Kommissionen afslutte som fungerende Kommission. Jeg håber, det kan ske i løbet af få dage. Europa, formandskabet, vi alle må i de næste dage kunne stole på, at vi har en fuldt funktionsdygtig Kommission. Kommissionens fratræden viser, at der langsomt, men støt begynder at vise sig en europæisk offentlighed og en styrkelse af de demokratisk-parlamentariske komponenter. Efter min overbevisning har de demokratiske principper stået deres prøve, og det er jeg inderligt tilfreds med.
Bifald
De beklagelige fejl, der nu er bragt for dagens lys, må imidlertid ikke føre til, at hele institutionen bringes i miskredit. Kommissionen har siden oprettelsen af De Europæiske Fællesskaber for over 40 år siden været en nøgleinstitution for de fortsatte fremskridt i den europæiske integration. Den skal upartisk repræsentere alle 15 medlemsstaters almene interesse og skal også i fremtiden være motor og initiativtager til den videre udvikling af den europæiske politik. Vi må ikke bringe denne institution, som ikke har nogen fortilfælde i vores nationalstater, i miskredit, hvis vi - og det er der vel ingen tvivl om - vil realisere Unionens mål.
Den Europæiske Union har brug for en stærk, handlekraftig Kommission - meget hurtigt. Det, der nu er behov for, er en grundlæggende og gennemgribende reform, som formand Santer allerede har indledt. Også dette må man klart udtrykke anerkendelse for. Programmerne MAP 2000 for en bedre organisation og personaleadministration og SEM 2000 for bedre økonomisk kontrol er skridt i den rigtige retning.
Kommissionens interne kontrolmyndighed, UCLAF, skal ændres til et uafhængigt kontrolorgan. Hvordan skal det nu fortsætte? Det er helt afgørende, at Den Europæiske Union viser sig handlekraftig i denne vanskelige fase. For det særlige topmøde i Berlin betyder dette, at det tyske formandskab vil gøre alt for, at der i Berlin kan opnås en politisk aftale om et samlet kompromis om Agenda 2000. Det er vigtigere end nogensinde, at mødet i Berlin bliver en succes!
Bifald
Dette vil - det vil jeg gerne tilføje - blive en af de mest afgørende uger for Europa, for i denne uge har vi ikke bare Berlin, vi har desværre også en tilspidsning af situationen i Kosovo. Kommissionen er trådt tilbage. Ophobningen af disse tre kriser viser også, hvor stor den udfordring er, som vi i Europa, nationalstaterne, Kommissionen, Det Europæiske Råd, Parlamentet står over for netop nu, og hvor stort det ansvar, som vi skal løfte for i fællesskab at kunne klare disse kriser, er. Forbundskansler Schröders rundrejse og drøftelserne i Rådet i går har overbevist os om, at alle medlemsstaterne virkelig ønsker denne succes. Kommissionens fratræden er hverken en politisk eller en juridisk hindring for, at vi kan opnå denne succes i Berlin, som vi alle stræber efter. Kommissionen vil i henhold til traktaten fungere, indtil den erstattes af en ny Kommission. Dette er nødvendigt for at sikre en stabil overgang.
Jeg har tillid til, at Berlin bliver en succes, og at Agenda 2000 kan afsluttes formelt i Parlamentets indeværende valgperiode. Forudsætningerne for det er blevet skabt gennem de regelmæssige kontakter mellem Europa-Parlamentet, formandskabet og Kommissionen om arbejdets gang. Naturligvis skal Det Europæiske Råd i Berlin også beskæftige sig med følgerne af Kommissionens tilbagetræden.
Uden af foregribe stats- og regeringschefernes forhandlinger, som sikkert ikke bliver nemme, kan man allerede i dag sige, at de nødvendige beslutninger for at indsætte en ny Kommission skal træffes i en vanskelig politisk og juridisk situation, med overgangen fra Maastricht-traktaten til Amsterdam, de konstitutionelle spørgsmål, som er forbundet hermed, i det hele taget det faktum, at det er første gang, vi har at gøre med alle disse spørgsmål.
Rådsformandskabet har stor forståelse for Deres formands forslag, som får støtte fra alle grupperne, om at proceduren med at udpege en kandidat til posten som formand for Europa-Kommissionen skal indledes så hurtigt som muligt. Efter dette forslag ville Europa-Parlamentet kunne godkende udpegelsen af den nye kommissionsformand allerede på Parlamentets møde i april og godkende den nye Kommission allerede i maj - men det dog en meget ambitiøs tidsplan.
Bifald
I denne sammenhæng dukker der et andet problem op, nemlig spørgsmålet om, for hvor lang tid Kommissionen indsættes i forbindelse med den samtidige overgang fra dette Europa-Parlament til det nye, som skal vælges, og som så, efter hvad jeg hører, vil træde sammen den 20. juli, og hvis fuldt suveræne beslutning heller ikke kan eller må foregribes.
De beslutninger, der skal træffes, er af stor politisk betydning. Jeg vil gerne forsikre Dem om, at Rådsformandskabet er interesseret i at nå frem til en hurtig og konstruktiv løsning i et tæt samarbejde med Europa-Parlamentet, partnerne i Den Europæiske Union og den fungerende Kommission.
Stats- og regeringscheferne vil i Berlin beskæftige sig intensivt med spørgsmålet om den videre procedure og - hvis det er muligt - også med personspørgsmålet. Rådsformandskabet vil forsøge allerede før Europa-Parlamentets møde i april at få skabt politisk enighed blandt stats- og regeringscheferne om en kandidat, som kan udpeges i god tid før Deres møde i april.
Den seneste udvikling giver også anledning til - ud over at løse de helt akutte spørgsmål - at tænke nærmere over, hvordan Unionens arbejdsgang og institutionernes sammensætning skal udformes i fremtiden, også med henblik på udvidelsen af Den Europæiske Union. Protokollen til Amsterdam-traktaten om institutionerne samt konklusionerne fra Det Europæiske Råd i Luxembourg, Cardiff og Wien har udstukket rammerne for disse overvejelser.
Rådsformandskabet vil med henblik på Det Europæiske Råd i Köln om kort tid komme med forslag til, hvordan og hvornår der skal tages fat på de institutionelle spørgsmål, som ikke er løst i Amsterdam-traktaten, og som skal afklares før udvidelsen. Det er muligt, at vi må gå endnu længere. Når alt kommer til alt, er det ganske væsentligt fortsat at udbygge den demokratiske kontrol, som Parlamentet har udøvet så effektivt. Tilliden til institutionen - og det er den chance, som krisen indebærer - skal genetableres i fuldt omfang, for den slags udviklinger må ikke gentage sig. Det ville den europæiske enhedstanke tage substantielt skade af.
I forbindelse med reformerne må vi også tage hensyn til institutionernes vægtning og rolle i Unionens forfatningsmæssige struktur. Kommissionen er med sit lovgivningsmæssige forslagsmonopol et vigtigt instrument i den europæiske lovgivning, som det i sidste ende er Rådet i fællesskab med Parlamentet, der er ansvarlig for. Den har også udøvende opgaver, som den har legitimation til på grundlag af traktaten og den sekundære ret. I forbindelse med de forestående reformer er det vigtigt at lægge større vægt på, at Kommissionen ikke hele tiden får pålagt nye opgaver, uden at den også får de nødvendige materielle, personalemæssige og økonomiske midler stillet til rådighed.
Bifald
Jeg håber, at vi i fællesskab kan gøre dette klart for vores befolkninger derhjemme, også i forbindelse med den europæiske valgkamp, for her støder jeg - i hvert fald i Tyskland - på en vis modstrid mellem viljen til at overføre flere midler til det europæiske niveau - hvilket er nødvendigt set i lyset af de voksende opgaver - hvor dette ikke kan tjenes ind, og den diskussion, der finder sted derhjemme. Hvis man virkelig mener det alvorligt, må man efter min mening også drage den konsekvens af denne krise, at man også giver den nye Kommission disse midler, så den kan sikre en ordentlig afvikling.
Bifald
Enhver kommende reform må koncentrere sig om at styrke den demokratiske kontrol og legitimation af den udøvende og den lovgivende magt på unionsplan. Dette er ikke bare et krav i forfatningstraditionerne i alle medlemsstater. Det er også en helt nødvendig forudsætning for Unionens evne til at klare sig i fremtiden. Krisen er også ensbetydende med en chance for at fremskynde de nødvendige reformer og, håber jeg, gøre dem mere dybtgående, end det oprindeligt var tænkt. Vi må, ja, vi kan i fællesskab udnytte denne chance i Europas interesse!
Bifald

Green
Hr. formand, begivenhederne i sidste uge afslørede, måske for første gang nogensinde, et udtryk for »en fælleseuropæisk offentlig mening«. Og hvis vi på noget tidspunkt havde brug for at få demonstreret den mistro, som offentligheden i næsten alle medlemsstater, desværre, betragter institutionerne i Den Europæiske Union med, så vi den i det fælles lettelsens suk og endda, uheldigvis, den festligholdelse, som kunne høres i samtlige medlemsstater, efter Europa-Kommissionen havde trådt tilbage.
Det er vigtigt at slå fast fra begyndelsen, at Kommissionen ikke gik af i mandags, fordi ekspertergruppen havde fundet de 20 kommissærer skyldige i personlig svindel. Faktisk var det modsatte tilfældet. De rensede udtrykkeligt de 20 kommissærer for sådanne anklager og beskyldninger. Hvad angår nepotisme, blev kun én kommissær fundet skyldig i favorisering vedrørende arbejde, som ikke lå inden for kommissærens europæiske kompetenceområde. Ekspertgruppen kritiserede især to andre for dårlig dømmekraft i forbindelse med ansættelse af venner eller pårørende, samtidig med at man erkendte, at de rette ansættelsesprocedurer var fulgt, og deres arbejde havde været af europæisk natur.
Vi er også nødt til at gøre os klart, at de beskyldninger, man slog om sig med her i Parlamentet i december og januar mod andre kommissærer, i høj grad blev afvist. Det er vigtigt, at vi her i Parlamentet er voksne nok til at erkende det.
Ikke desto mindre var beretningen bestemt i sine konklusioner vedrørende Europa-Kommissionens tab af ledelsesmæssig kontrol, og det var korrekt og passende af Kollegiet at træffe beslutningen om at trække sig.
Min gruppe forventer nu, at Den Uafhængige Ekspertgruppe færdiggør anden del af sin beretning om strukturen i Europa-Kommissionen. Jeg gør opmærksom på, at jeg er bekymret over røster om, hvorvidt ekspertgruppen har gjort deres arbejde og burde træde tilbage. Jeg vil gerne advare mod disse røster. Jeg betvivler deres motiver og støtte. Jeg er sikker på, at det ville være belejligt for nogle, hvis Den Uafhængige Ekspertgruppe blev afholdt fra at kulegrave de krævede oplysninger om forskellige generaldirektoraters arbejde. Jeg vil derfor gerne bede Parlamentet om at sikre, at gruppen får plads til at arbejde, og at generalsekretæren i Europa-Kommissionen bliver bedt om at sikre, at hans embedsmænd på alle niveauer samarbejder bedst muligt for at lette beretningen.
Min gruppe mener, at den anden beretning skal indeholde en mere vidtrækkende gennemgang af kulturen, praksissen og procedurerne i Kommissionen. Vi ønsker, at den bl.a. tager fat på, hvordan man tilkender finansieringsaftaler og procedurerne for aftaler med midlertidigt personale om gennemførelse af programmer samt følger op på beskyldningerne om svindel, dårlig ledelse og nepotisme, der involverer personalet. Ekspertgruppen risikerer ikke at fjerne eller på nogen måde tilbagekalde Parlamentets beføjelser. At tro det er at udvise mangel på tillid til vores arbejde.
Denne og den kommende beretning handler om noget helt andet. Det er en procedure og en proces, der ikke er ukendt i nogen af vores lande, med henblik på fra tid til anden at se på den kultur, der trænger igennem forvaltninger og ledelser i hvert land. Nu er tiden inde til at se ud i fremtiden.
Europa-Kommissionen har ikke for vane at træde tilbage. Dette er trods alt første gang i vores 42-årige historie, at noget sådant er sket. Hvis vi skal vise, at Den Europæiske Union kan skille sig ud, hvis vi skal reagere på dette øjebliks mulighed, må vi opfordre stats- og regeringscheferne til på deres møde i Berlin på onsdag straks at foreslå deres kandidat til hvervet som formand for Kommissionen. Det er helt utænkeligt, at Europa-Kommissionen, efter at være trådt tilbage, stille og roligt fortsætter som hidtil, indtil deres mandat slutter.
Vi ønsker ikke blot formanden for Kommissionen udskiftet, men hurtigt en ny Kommission, ratificeret af Parlamentet ved hjælp af de beføjelser, vi overdrages ved Amsterdam-traktaten.
På denne baggrund bør Rådet for Den Europæiske Union foreslå en erfaren og dygtig kandidat, der ønsker dybdegående reformer, med en klar idé om, hvor han eller hun er på vej hen, og hvordan dette gøres, samt en uanfægtelig kvalifikationsmæssig og resultatmæssig baggrund. Det står klart, at den nye formand for Kommissionen skal påtage sig ikke blot politisk ansvar, men også politisk lederskab.
Parlamentet er også nødt til at indse dette øjebliks usædvanlige beskaffenhed. Vi må ikke fordybe os i en forfatningsmæssig eller institutionsmæssig debat om tørre procedurer og opstille bureaukratiske hindringer for ændringer, og ovenikøbet hurtige ændringer. Indvirkningen på den offentlige mening i Europa, såfremt Rådet og Parlamentet skulle blive enige om en ny Kommission, der kan demonstrere sin forpligtelse til at tjene Europas befolkning, ville medvirke til at forny visionen i Europa.
Kolleger, det er nu vores ansvar at videregive tre principper til Rådet. For det første ønsker vi hurtig handling for at vise, at vi har grebet øjeblikket, og vi håber, at Rådet accepterer den mulighed, som Europa-Parlamentet har opstillet gennem Den Uafhængige Ekspertgruppes arbejde. Det første princip er hurtig handling. Det andet princip skal være at insistere på brugen af Amsterdam-traktaten, uanset om den officielt er trådt i kraft, som den måde, hvorpå Parlamentet kan bruge sine beføjelser til ratificering af den nye Kommission, og vores tredje princip bør være om en kandidat til hvervet som formand for Europa-Kommissionen, om en tidsplan for, hvornår den nye Kommission skal være på plads, samt om et stærkt og tydeligt reformprogram. Det er de principper, vi bør se på under vores drøftelser i løbet af de næste to dage. Jeg er sikker på, det er de principper, som befolkningen i Den Europæiske Union ønsker at se som følge af den krise, der på nuværende tidspunkt optager os. Hvis vi gør det, arbejder sammen, tror jeg, det er muligt at demonstrere en ny slags fremtid, et nyt Europa i næste årtusinde.

Martens
Hr. formand, kære kolleger, jeg henvender mig først og fremmest til formanden for Rådet. Det er tydeligt, det har De mærket, at Europa-Parlamentet har spillet en usædvanlig rolle i denne krise. Det har Den Uafhængige Ekspertgruppe også erkendt. Parlamentet har i mere end et år med det samme reageret på Revisionsrettens beretninger. Det kan man ikke sige om Rådet. Det står udtrykkeligt i beretningen fra ekspertgruppen, at Rådet har undladt at handle i hele denne sag.
Det er derfor vigtigt lige at erindre om kendsgerningerne. For mere end et år siden, i marts 1998, udsatte Parlamentets Budgetkontroludvalg på grundlag af hr. Elles' betænkning afgørelsen om decharge for budgettet for 1996 og anmodede Kommissionen om at træffe de nødvendige foranstaltninger senest i midten af september. I oktober 1998 vedtog Europa-Parlamentet et beslutningsforslag om UCLAF's (Afdelingen for Koordinering af Foranstaltninger til Bekæmpelse af Bedrageri) uafhængighed, rolle og status og det nye kontor til bekæmpelse af svig. I december sidste år var Kommissionen endnu ikke i stand til at opfylde Europa-Parlamentets krav. Vi i PPE-gruppen fremlagde dengang et handlingsprogram, der skulle gennemføres i løbet af 12 måneder med henblik på at modernisere Kommissionen inden den 1. januar 2000. Vi opfordrede dengang til et uafhængigt kontor til bekæmpelse af svig, til ændring af vedtægten for tjenestemænd, til en adfærdskodeks for kommissærerne og de højtstående tjenestemænd, til et personligt politisk ansvar for Kommissionens medlemmer og til en formueerklæring fra kommissærerne. Den Socialdemokratiske Gruppe fremsatte ikke disse vitale anmodninger. Den stemte for afgørelsen om decharge. Den stillede derefter et mistillidsvotum, som i virkeligheden var et tillidsvotum.
Vedvarende bifald fra højre
Vi anmodede i januar 1999 om, at fru Cresson skulle påtage sig sit politiske ansvar og træde tilbage. Også dette blev afvist, og så blev Den Uafhængige Ekspertgruppe oprettet. Jeg indrømmer, at et flertal i min gruppe ikke stemte for det. Men, og hør godt efter, kære kolleger, Den Uafhængige Ekspertgruppe har godkendt og suppleret Budgetkontroludvalgets resultater og bekræftet de holdninger, som vi i PPE-gruppen havde indtaget.
Heldigvis kan kommissærerne hverken bebrejdes svig eller personlig berigelse, men det er en passage i beretningen fra ekspertgruppen, punkt 9.9.2., der gav nådestødet. Kommissærernes argument om, at de ikke var klar over problemer, som faktisk ofte og endda på det højeste officielle plan var kendt i deres tjenestegrene, er ensbetydende med, at de indrømmer, at de politiske myndigheder ikke længere har kontrol over den administration, som de anses for at lede. For dette tab af kontrol er i første instans både de individuelle kommissærer og Kommissionen som helhed i høj grad ansvarlige for. Hvad der hos mange i årevis var til stede i underbevidstheden, er kommet frem i bevidstheden gennem denne beretning fra Den Uafhængige Ekspertgruppe.
Den nuværende Kommission er også stødt på det ansvar, som den forrige Kommission påtog sig. Beretningen fra ekspertgruppen fremkommer med kendsgerningerne. I 1990 turismen, fra 1992 programmerne for Middelhavsområdet, den humanitære bistand, uddannelse med Leonardo da Vinci-programmerne samt sikkerheden. Den Uafhængige Ekspertgruppe siger, at kontrolorganerne er et virvar, at proceduren varer for længe, og at personalepolitikken er en maskine, som man ikke længere har kontrol over.
Jeg ønsker her, kære kolleger, åbent at hylde kommissionsformand Jacques Santers personlige retskaffenhed. Jeg ønsker at sige her, at denne Kommissions politiske resultater er imponerende: den fælles valuta, beskæftigelsen, forberedelsen af udvidelsen og forberedelsen af Agenda 2000. Jeg ønsker her at erklære, at de reformer, som hr. Santer har foreslået, bl.a. adfærdskodekserne, var imponerende reformer. Men på grund af den overordentligt vigtige sætning i beretningen fra ekspertgruppen var det ikke muligt, og vi påskønner således også den kendsgerning, at De har accepteret de politiske konsekvenser af denne beretning.
Hvad nu? Jeg siger til fru Green, at vi er rede til at lade Den Uafhængige Ekspertgruppe fortsætte arbejdet indtil april, men i det omfang, at vi under vores sidste mødeperiode i maj er i stand til at bedømme dette arbejde. Vi vil drøfte dette punkt om lidt på mødet i Formandskonferencen.
For det andet, og jeg henvender mig på ny til formanden for Rådet, har Kommissionen selv sagt i en erklæring den 17. marts: »We urge the member states to appoint a new Commission without delay .« Vi anmoder om, at De i Berlin vil udpege den nye kommissionsformand, og at der i hvert fald vil blive udnævnt en ny Kommission inden valget til Europa-Parlamentet. Uanset hvilken traktat der anvendes, den fra Maastricht eller den fra Amsterdam, vil denne Kommission fungere indtil begyndelsen af januar 2000. Derefter, og jeg håber, det bliver efter valget til Europa-Parlamentet, skal der på ny træffes en beslutning af Den Europæiske Unions regeringskonference.
Vi ønsker, at der øjeblikkeligt tages fat på reformerne. Vi gør os ingen illusioner. Disse reformer vil tage mange år, men de skal påbegyndes øjeblikkeligt. Vi ønsker, at kommissionsmedlemmernes individuelle politiske ansvar også vil blive taget op på den nye regeringskonference, som De bebuder. Og at de foranstaltninger, som vi har anmodet om siden diskussionerne under fru Theatos formandskab med James Elles som ordfører, siden 1998, at alt dette nu bliver omsat til virkelighed. Det vil tage tid, men tiden er inde til at genoprette tilliden.
Vi har brug for en stærk Kommission. Den er traktaternes vogter. Vi har brug for en Kommission, som står til regnskab over for Parlamentet. Vi har brug for en Kommission, som mere end nogensinde er uafhængig, således som traktaten siger, gennemsigtig, og som frem for alt stræber efter Unionens almenvel. Mange, også her i Parlamentet, taler til stadighed om, at det er godt for deres land. Hvem taler om almenvellet, om Den Europæiske Unions bien commun ? Den Europæiske Union, som nu befinder sig i en dyb krise. Denne krise kan også være en udfordring, den er en udfordring ikke blot for den nye Kommission, men også for alle os andre. Lad os forsøge at gøre denne krise til en virkelig udfordring og puste nyt liv i Den Europæiske Union.
Bifald fra PPE-gruppen

Cox
Hr. formand, dette har været en uge uden forgangstilfælde i kraft af hele Kommissionens fratræden. Det sker som følge af Den Uafhængige Ekspertgruppes fældende beretning om Kommissionen som administration, der i alt for mange tilfælde ikke havde kontrol over tingene og et system, hvor alt for få mennesker var indstillet på personligt ansvar for deres ledelse af offentlige anliggender.
Det er min overbevisning, at hr. Jacques Santer er en hæderlig mand. Hans Kommission omfattede en række positive og strategiske resultater. Indførelsen af euroen, indgåelsen af Amsterdam-traktaten, udarbejdelsen af Agenda 2000, åbningen af udvidelsesforhandlingerne. Santers Kommission er ironisk nok delvis blevet offer for sin egen vilje til at undersøge svindel og korruption i Kommissionen. Den er delvis blevet offer for den kaotiske, mangelfulde og til tider manglende vækst af ansvarsområder i årene under Delors.
Kommissionen var dog i sidste ende mester for sin egen hedengang. I løbet af de sidste 12 måneder, vedrørende gennemførelsen af anliggender med Parlamentet, førte Jacques Santer med usvigelig, om end ubevidst, sikkerhed Kommissionen til sidste uges tilblivende krise.
På hvert afgørende punkt i løbet af den periode fik han Kommissionen til at fremsætte løsninger for Parlamentet, som, hvis de havde været fremsat i starten af hvert stadium, kunne have fungeret. Til slut, og altid på det tidspunkt, viste de sig at være utilstrækkelige og komme for sent. Jacques Santer har for sine egne politiske fejlbedømmelser betalt den ultimative politiske pris, og hans kolleger er sammen med ham gået af.
Hvis det har været en svær uge for Europa-Kommissionen, har det været en god uge for europæisk demokrati. Parlamentet har i kraft af denne debat fået trådt sine barnesko, den har udgjort en ny modenhed i forståelsen af vores demokratiske rettigheder og vores kapacitet og pligt til at handle i offentlighedens interesse, når vi forsvarer dem. Ledelsessystemet i Den Europæiske Union skal være genstand for mere demokratisk kontrol og offentlig ansvarlighed. Vi mener, vi er kommet over en ny og uomstødelig tærskel i den proces. Dertil kommer, at vi aldrig ville være kommet over den tærskel, havde vi fulgt det blide råd af falsk tillid, der blev anbefalet af visse her i Parlamentet i december.
Europa-Parlamentet er ikke længere indstillet på at blive betragtet som juniorpartneren i europæisk beslutningstagning. Ikke sådan at forstå, at Parlamentet skal vinde spillet om magten, men fra nu af skal det være lige blandt lige.
Vi befinder os midt i en proces med at skabe en ny, minimumsnorm og acceptabel norm med henblik på ledelsen af offentlige anliggender og fællesskabsinstitutioner, der ikke tillader kulturel usædvanlighed. At hyre ens tandlæge til at udføre arbejde af tvivlsom europæisk værdi, om nogen overhovedet, er ikke acceptabelt.
Og hr. formand, tillad en englænder at udtrykke sig på fransk for at foreslå Dem at berige Molières sprog med et nyt og typisk europæisk koncept, nemlig »berthelisme«, som består i at nyde godt af et fiktivt arbejde på bekostning af europæiske skatteydere. Så kan medlemmerne i Det Franske Akademi medtage dette ord i ordbogen, og så vil puritanerne ikke kunne kalde det for franglais . Og desuden ville jeg aldrig turde fremsætte en sådan provokation mod Akademiets medlemmer.
I sidste uge straffede man en Kommission, hvis medlemmer havde indladt sig med berthelisation, og fremover må vi altid være parat til at gribe ind over for en Kommission, der igen angribes af Berthelot-syndromet.
Det franske udtryk berthelisme , hr. formand, er naturligvis ikke begrænset til magtkorridorerne i Europa-Kommissionen. Europa-Parlamentet skal udnytte denne lejlighed til at rydde op i egne rækker.
Vi er sårbare i forbindelse med ansættelse af det øverste personale. Vi forbliver sårbare vedrørende spørgsmålet om medlemmernes rejsegodtgørelse, indtil systemet bliver grundigt efterset. Vi er endnu ikke så gennemsigtige, som vi kunne eller burde være i forbindelse med den enkelte gruppe eller de kollektive udgifter, der finansieres af statskassen. Vi kan ikke i denne institution forlange noget af andre institutioner, som vi ikke ville forlange af os selv.
Oprettelsen af nye europæiske normer for embedsmæssig opførsel skal ikke gælde i mindre grad eller mindre overbevisende for Europa-Parlamentet end for fremtidige Kommissioner. ELDR-gruppen bemærker den implicitte kritik af Rådet i forbindelse med dets rolle som en af de to arme for budgetmyndigheden for ikke at have taget Den Europæiske Revisionsrets kritiske rapporter om turismepolitik i Med- og ECHO-programmerne op til omhyggelig og behørig overvejelse. Rådets manglende påtagelse af politisk ansvar bør advare om en vis beskedenhed i nogle af vores hovedstæder, der synes tilbøjelige til at betragte de nylige afsløringer som næsten udelukkende Europa-Kommissionens gøren. Vi bemærker i den henseende med bekymring den relative nemhed, hvormed Rådet meddelte decharge for 1996, og vi bemærker med dyb beklagelse, at Rådet på selvsamme dag for offentliggørelsen af ekspertgruppens beretning meddelte decharge, for tidligt efter vores mening, for 1997. Det er ikke et inspirerende eksempel på ansvarlighed.
Det store spørgsmål er nu, hvor vi skal bevæge os hen herfra. ELDR-gruppen mener, at den Santer-ledede kommission har mistet sin politiske og moralske myndighed til at handle og derfor straks må gå af og erstattes af en midlertidig Kommission i resten af perioden. Udnævnelsen af Kommissionen for det nye årtusinde, der skal finde sted i januar næste år, mener vi, er en passende sag for det nye Parlament med et nyt mandat, med en ny politisk balance og med nye beføjelser i henhold til Amsterdam-traktaten. De nuværende traktater opstiller allerede en mulighed, og hvis Rådet ønsker at tilføje noget til ånden i Amsterdam-traktaten, kan vi gå videre med udnævnelsen af en midlertidig Kommission derigennem.
Men lad mig gøre det klart, at udnævnelsen af hr. Jacques Santer eller fru Edith Cresson eller andre til den midlertidige Kommission ikke ville være acceptabelt for ELDR-gruppen set i lyset af de nylige begivenheder. Sådanne udnævnelser kunne fremprovokere endnu alvorligere kriser.
Den Liberale Gruppe har hele tiden argumenteret for fordelene ved personlig ansvarlighed inden for kollegialitet. I den henseende mener vi ikke, at hele den afgåede Kommission er af samme surdej. Vi er indstillet på at vurdere hver enkelt på hans eller hendes personlige fortjenester ud fra den overbevisning, at ikke alle var personligt ansvarlige for andres uduelighed eller inkompetence.
Lad mig sige til formanden, at jeg gerne vil benytte den lejlighed til, på vegne af min gruppe, at ønske Rådet held og lykke på dets møde i Berlin og sige, at vi håber, I opnår målene i Agenda 2000, der nu er vigtigere end nogensinde. Men lad mig også afslutningsvis sige, at når vi skal udpege en midlertidig og fremtidig Europa-Kommission, ønsker min gruppe, der har stået i forreste række med kritikken af den nuværende Kommission, at gøre det fuldstændig klart, at vi ønsker en stærk, uafhængig politisk Kommission, og at vi ad parlamentarisk vej vil modstå ethvert forsøg på at svække dette i fremtiden. Kommissionen har brug for reformer, og Unionen har brug for en stærk, uafhængig og politisk reformeret Kommission.

Pasty
Hr. formand, kære kolleger, de alvorlige uregelmæssigheder, der er konstateret i forvaltningen i visse af Kommissionens aktivitetssektorer, og som understreges i Den Uafhængige Ekspertgruppes beretning, har i overensstemmelse med traktaten ført til Kommissionens kollektive fratræden. Dette er en ansvarlig og modig beslutning.
Denne kollektive fratræden, der er uden fortilfælde, og som sker på trods af, at Santers Kommission kan prale med en uanfægtelig succes, som f.eks. forberedelsen af og opfølgningen på den rettidige indførelse af den fælles mønt, åbner op for en alvorlig institutionel krise, der går endnu videre end til anklager mod visse personer, kommissærer eller tjenestemænd.
Størstedelen af de konstaterede sager, som er endt med utilgivelige uregelmæssigheder, der afsløres i beretningen, er opstået under den forrige Kommission, som ikke blev straffet. Kære kolleger, jeg opfordrer Dem i denne forbindelse til at genlæse kapitlet i beretningen, der omhandler sikkerhedskontoret, som blev indført i 1990, og som på det tidspunkt afhang direkte af formanden for Kommissionen
Mere generelt bør vi beklage, at alle - og jeg mener alle - Unionens institutioner har givet efter for en særlig form for bulimi, der har ført til, at flere interventionsområder er udvidet betragteligt, f.eks regional strukturstøtte, eksterne interventioner, Med-, Phare- og Tacis-programmerne, humanitær førstehjælp, programmer til genopbygning af det tidligere Jugoslavien, tilpasning af atomkraftværker i Østeuropa - og denne liste er desværre ikke udtømmende - uden at strukturerne og de administrative procedurer er blevet tilpasset til disse nye opgaver, og uden at der er blevet iværksat en ordentlig finanskontrol.
Ansvaret for denne afvigelse ligger ikke kun hos Kommissionen, men ligeledes hos Parlamentet og Rådet, der ikke alene har accepteret, at Kommissionens aktionsområde er vokset, men ofte har støttet dette. Det er altså en reform af hele det institutionelle apparat, man nu må give sig i kast med.
Hvordan kommer man ud af denne institutionelle krise? Først og fremmest må man fremme reformprocessen i institutionerne, et problem, der desværre blev glemt under forhandlingerne om Amsterdam-traktaten. Denne reform forudsætter ligeledes udvidelsen. Det er nødvendigt allerede nu at fastsætte en bindende tidsfrist og en stopdato, som kunne være den 1. januar 2002.
Desuden må man benytte sig af udnævnelsen af en ny formand eller en ny Kommission til foretage en omlægning af denne institutions aktioner i forbindelse med de vigtigste opgaver, som fastsættes i traktaterne, idet subsidiaritetsprincippet overholdes på det strengeste. Det forekommer ligeledes ønskeligt at foretage overførelsen af forvaltningskompetencer til medlemsstaterne og til de samarbejdsstater, Den Europæiske Union har indgået associeringsaftaler med, idet man styrker kontrolkompetencerne - snarere end en direkte administration - af fællesskabsorganerne.
Endelig skal den nye kommissionsformand indlede et handlingsprogram, der går i denne retning, og han skal forsvare det over for Europa-Parlamentet, hvis godkendelse han skal indhente. Den nye kommissionsformand - der står i spidsen for et nyt hold - skal rydde op inden for institutionen, det vil sige fjerne alle de løse ender og gennemføre de disciplinære og strafferetlige procedurer i tilfælde af svig eller korruption. Der er i øjeblikket 28 generaldirektorater uden at medregne de decentraliserede kontorer. Det er for meget, og deres antal skal skæres betydeligt ned, for det drejer sig om mange feodalsystemer. Det er i dag ikke er spørgsmål om at skabe nye arbejdspladser til europæiske tjenestemænd, men simpelthen om en reform med henblik på mere effektive forvaltningsprocedurer.
Endelig skal de omfattende reformer, der anbefales af Den Uafhængige Ekspertgruppe og Revisionsretten, iværksættes øjeblikkeligt. For det første indførelse af en effektiv og uafhængig finanskontrol, der gennemfører finansforordningen med de pålidelige kontrolmekanismer. For det andet skal et interinstitutionelt organ - Parlamentet, Rådet, Kommissionen - indføres for at sikre, at Revisionsrettens henstillinger i forbindelse med afsløring af forkert forvaltning af fællesskabsmidler, følges. For det tredje skal der iværksættes en fuldstændig gennemsigtig og professionel procedure til indgåelse af kontrakter.
For at undgå de ofte forekommende forsøg på korruption skal dette personale fornys regelmæssigt, hvilket ikke har været tilfældet indtil nu. For det fjerde skal der ske en reform af rekrutteringsproceduren med henblik på at undgå de udvælgelsesprøver, der fremmer nepotisme og vennetjenester.
Alle disse aktioner skal iværksættes så hurtigt som muligt. Dog har Amsterdam-traktaten, der skal træde i kraft den 1. maj, ændret Europa-Parlamentets bekræftelsesprocedure. Det vil derfor være ønskeligt at indlede proceduren efter denne dato. I øvrigt ville det ligeledes være politisk at foretrække, hvis det var det Parlament, der vælges i juni, som udfører disse nye opgaver, hvilket kunne medføre, at vi kan fremskynde mødedatoen for det konstituerende møde i juli. Endelig er det Rådet og Parlamentets opgave - det vil sige Unionens politiske institutioner - at handle i tæt samarbejde og sørge for, at resultatet af den nuværende krise bliver en Europæisk Union, der er styrket i sin struktur, og som har genfundet legitimiteten for sine aktioner.
Vi forventer af regeringerne, at de ikke endnu en gang frasiger sig deres historiske ansvar, og at alle de europæiske institutioner ændres og bliver mere demokratiske og effektive med henblik på at leve op til udfordringen om udvidelse og globalisering, der i dag er den hovedsagelige drivkraft bag den politiske opbygning af det store Europa.
Bifald fra UPE-gruppen

Puerta
Hr. formand, vi står uden tvivl over for Den Europæiske Unions alvorligste krise. Ansvaret for det skete påhviler først og fremmest Europa-Kommissionen selv, men også medlemsstaternes regeringer, som siden slutningen af 1994 ikke har givet Kommissionen midler nok. Og det påhviler også Rådet, som har været fuldstændig fraværende under denne krise.
Kommissionen har forfejlet netop det mål, som dens formand skitserede ved indledningen af sin mandatperiode: at handle mindre for at handle bedre. Hvis denne krise bidrager til, at der skabes en europæisk offentlig mening, og tjener til at styrke gennemskueligheden, vil der være taget et skridt i den rigtige retning: at Den Europæiske Union bliver mere demokratisk.
Europa-Parlamentet kommer ud af denne krise med større autoritet som en institution, der repræsenterer borgerne. Dets lovgivningsmæssige kompetence er blevet større fra traktat til traktat, og i dette tilfælde er dets kontrolbeføjelser blevet tydeligt bekræftet, men samtidig har Parlamentet fået et nyt ansvar, som det skal tage meget alvorligt.
Den Uafhængige Ekspertgruppe har fundet uregelmæssigheder, som den har stillet nogle kommissærer, og på politisk plan hele Kommissionen, til ansvar for, og selvom det erkendes, at der er uoverensstemmelse mellem målene og de midler, der er sat af til deres gennemførelse, retfærdiggør det ikke den mangel på politisk ledelse og dårlig forvaltning, som kogalskabskrisen afslørede.
Vi takker for den beslutsomhed, som Kommissionen har vist ved at meddele sin tilbagetræden. Vi, der har været meget kritiske over for dens ledelse, må i dag langt fra enhver form for demagogi vise respekt for disse mennesker og den beslutning, som de har taget. Men vi må se fremad. Offentligheden vil ikke acceptere, at tingene fortsætter som før, borgerne vil ikke støtte det europæiske projekt, hvis de ikke kan have tillid til de institutioner, der repræsenterer det. Man kan ikke reducere problemet til jagten på en mand, der er bestemt af forsynet, eller en superpolitiker. Lige så vigtige som menneskene - som er vigtige - er metoderne, programmet og målene.
Kommissionen skal fortsat spille en afgørende rolle i den europæiske institutionelle ligevægt som beskytter af Fællesskabets interesser. Vi har brug for en fuldt ud handlekraftig og ansvarlig Kommission. Den fremtidige Kommission skal forbedre sine beslutningsprocedurer, for en god udøvelse af politikkerne er ikke kun en administrativ opgave, det er i bund og grund en politisk opgave. Kommissionen skal fremme værdier som åbenhed og ansvar over for borgerne. Og den skal give Parlamentet alle de oplysninger, der er nødvendige for udøvelsen af dets kontrolfunktioner, hvilket er det nødvendige grundlag for gensidig tillid og effektivt samarbejde.
Jeg vil gerne henvende mig til formanden for Rådet. I Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe/Nordisk Grønne Venstre ønsker vi, at den nye Kommission bliver udnævnt hurtigst muligt med det formål at efterkomme de europæiske borgeres ønsker og at tage de kommende måneders udfordringer op ved at fremme jobskabelsen og bakke op om det interne solidaritetsprincip inden for rammerne af Agenda 2000.
Vores gruppe har krævet, at der straks udnævnes en ny Kommission. Derfor er vi enige med hr. Fischer i, at Det Europæiske Råd i Berlin skal foreslå en nøjagtig procedure og tidsplan for udnævnelsen af den nye Kommission. Vi beder også om, at De hurtigt vedtager en statut for medlemmer af Europa-Parlamentet, for dermed opnår vi gennemskuelighed for alle ved at begynde med os selv, medlemmerne af Europa-Parlamentet.
Hr. formand for Rådet, vi håber, at Deres forslag går igennem. Vi vil ikke godkende en formand uden program eller en Kommission uden mål.

Aelvoet
Hr. formand, hr. formand for Rådet, kære kolleger, i mere end et år har Parlamentet anmodet om gennemskuelighed og frem for alt om finansiel gennemskuelighed. I mere end et år har Parlamentet måttet kæmpe for de oplysninger, som det i medfør af traktaten har ret til at få af Kommissionen. Erfaringen har vist, at vi fik sparsomme oplysninger, for sent og meget ofte ufuldstændige.
Når vi ser tilbage på den forløbne valgperiode, er det tydeligt, at Europa-Parlamentet er den europæiske institution, der har gjort sig de største bestræbelser på at afsløre reelle og fundamentale problemer med uforsvarlig forvaltning, svig og nepotisme. Parlamentet har med rette været rede til at tage en konfrontation. Hvis vi i december sidste år havde givet efter for Kommissionens trussel eller fulgt Den Socialdemokratiske Gruppe ved at godkende regnskabet for 1996, ville vi i dag ikke være nået dertil, hvor vi nu er kommet, og hvor vi absolut skulle komme.
Den Uafhængige Ekspertgruppes beretning bekræfter faktisk, hvad Budgetkontroludvalget havde blotlagt i forskellige rapporter. Den bekræfter kritiske rapporter fra Revisionsretten. Den giver også tjenestemanden, Paul van Buitenen, som Kommissionen øjeblikkeligt suspenderede og behandlede særdeles hårdt, ret.
Bifald fra V-gruppen
Hovedproblemet, som tages op i beretningen, er imidlertid mangelen på et reelt og ikke et mytisk kollegialt ansvar for Kollegiets funktion som helhed. Dette hovedproblem skal der nu tages fat på. Jeg beklager i den forbindelse, at de første reaktioner, som Kommissionen i den forløbne uge fremkom med, var meget defensive og meget afvisende. I den henseende har vi i Parlamentet haft samme erfaring i de forløbne år. Vi er således faktisk nu i en vanskelig situation, i en krisesituation, men det er en krisesituation, som de europæiske institutioner kan komme styrkede ud af. Hvad det angår, synes jeg, at det første resultat er synligt. Det er allerførste gang, at jeg har kunnet konstatere, at der overalt i alle Unionens 15 lande udspinder sig en debat, som borgere deltager i, med hensyn til, hvordan de ser på Kommissionen, hvordan de ser på Parlamentet, hvad de forventer af Rådet, og dette er en ny kvalitet, som er overordentlig vigtig for fremtiden.
Vi er altså af den opfattelse, at det faktisk er fundamentalt, at Rådet hurtigst muligt udpeger en ny kommissionsformand, som endnu inden valget kan vise sig med et nyt hold i Parlamentet. Den nye formand skal efter vores mening være en stærk europæisk person med visioner og lederkvaliteter, således at der kan gennemføres en reform i den resterende tid af 1999. Efter vores opfattelse skal denne reform frem for alt omfatte følgende elementer: tydelige kontrolinstrumenter, en løsning på den dybe brudlinje mellem politisk kontrol og reel gennemførelse af programmer, ordentlige vedtægter for de europæiske tjenestemænd, hvorved disse kan få taleret, samt udviklingen af en åben debatkultur mellem institutionerne og med den europæiske offentlighed. Endelig synes vi, at det er af afgørende betydning, at hr. Van Buitenen kan blive rehabiliteret. Han har spillet denne rolle som europæisk tjenestemand. Selvfølgelig har hr. Cox ret, når han siger, at Parlamentet også selv skal have bedre orden i sine sager. Alligevel vil jeg sige, at vi her skal tale ud fra vores institutionelle kontrolopgave, og at det i dette lys er vores opgave at kontrollere den udøvende magt, Kommissionen, fuldgyldigt.
Bifald fra V-gruppen

Lalumière
Hr. formand, mit indlæg er især henvendt til rådsformanden, for han er i øjeblikket den eneste kaptajn ombord - eller næsten - efter kommissionsmedlemmernes og hr. Jacques Santers fratræden, som jeg her udtrykker glæde over. Desværre har hr. Joschka Fischer forladt os - han havde sikkert travlt. Man må sige, at han har en stor opgave foran sig, eftersom han både skal fremme Agenda 2000 ved hjælp af et vellykket topmøde i Berlin og indsætte en ny Kommission.
Med hensyn til sidstnævnte punkt befinder vi os i et dilemma. Et dilemma mellem Parlamentets lyst til at begrænse dette magttomrum, som vi nu i en uge har været vidne til, så meget som muligt, og vores ønske om at så nøjagtigt som muligt - med henblik på udnævnelsen af en ny Kommission - at overholde Parlamentets krav, det vil sige de procedurer, der er et resultat af Amsterdam-traktaten, og som nødvendigvis er langvarige. Et dilemma mellem lysten til at udskifte hele den afgående Kommission - for at starte helt forfra - og en vilje til at sikre en fortsættelse af de vigtigste sager i en meget travl og følsom periode, hvilket naturligvis ville blive nemmere, hvis visse kommissærer kunne fortsætte deres arbejde.
Til disse dilemmaer skal lægges de modsatrettede følelser, som vi alle udviser. For vores gruppe er det meget vigtigt, at Parlamentet kommer til at spille sin politiske rolle. Det har den gjort - til tider tøvende - men den har gjort det. Den er kommet styrket ud af det. Det er et fremskridt for demokratiet. Men på samme tid har vi behov for stærke europæiske institutioner og navnlig en stærk Kommission. Vi må altså finde en udvej, hvor vi på den ene side undgår eftergivenhed, skødesløshed og spild og på den anden side en usund og systematisk bagtalelse.
I denne forbindelse trænger reformer sig på, og alle institutionerne bør gøre en indsats. Den kommende Kommission - naturligvis - det kommende Parlament - selvfølgelig - samt Ministerrådet. For Ministerrådet har et meget stort ansvar for de uregelmæssigheder, der er blevet konstateret. Det er især Rådet, der i betragtelig grad har øget Kommissionens opgaver uden at give den midlerne til at løse disse opgaver. Det har i alvorlig grad overset administrationen. Også her, som formanden for Rådet netop selv har sagt, skal vi løse det dilemma, der består i at ville yde mere uden at være indstillet på at løse op for det budgetmæssige jerngreb.
Jeg ønsker rådsformanden held og lykke, for arbejdet med at redde vores institutioner og EU ud af denne politiske krise hviler hovedsageligt på hans skuldre.

Bonde
Hr. formand, Nationernes Europa takker vismændene, fordi de ikke går efter syndebukke, men sætter systemet under anklage. Problemet er lukkethedskulturen. Vismændene er meget præcise i deres konklusion: De har ikke fundet én eneste, der har vist den mindste smule ansvarsfølelse. Det er en hård dom over alle Kommissionens medlemmer. Ingen af dem bør derfor kunne genudnævnes nu. Vi foreslår en midlertidig Kommission, sammensat af uafhængige personer, som ikke selv har noget i klemme. Vi ønsker undersøgelserne af sigtelserne mod den nuværende Kommission og embedsmandsapparatet. Der må placeres et ansvar, særligt hos enhver, der har medvirket til at holde oplysninger tilbage. Hvis det så viser sig, at der skulle findes medlemmer af Kommissionen, om hvem det er blevet ført til protokols, at de var meget imod godkendelsen af regnskabet og andre fatale beslutninger, så kan man da overveje at genudnævne dem til januar. Men nu, hvor Kommissionen først har besluttet at stå skulder ved skulder og tage ansvaret i fællesskab, så kan de ikke komme og sige: jeg er ikke længere en del af det fælles ansvar, som jeg påtog mig forleden. Hele Kommissionen må gå - og blive væk. Vismændene bør fortsætte arbejdet og gå videre til de øvrige institutioner, også til Parlamentet. Der er nu 1.000 komitéer, 10.000 love - og endnu flere ændringer - og 100.000 projekter. Den midlertidige rengøringskommission bør gennemgå komitéer, regler og projekter og se, hvad der kan sendes tilbage til medlemslandene. En ny Kommission vil heller ikke kunne styre det, som den gamle ikke kunne styre. Vi er alle under anklage i vismandsrapporten og særlig dem, der har stemt for de mange nye opgaver. Løsningen er ikke nye hoveder, men hovedrengøring. De, der har svindlet og dækket over svindel, skal stilles til ansvar, og Van Buitenen skal tilbage i sit job og have sin løn udbetalt. Løsningen er et slankere samarbejde med fuldstændig åbenhed, et slankt og åbent Europa.

Muscardini
Fru formand, hvis de kommissærer, der så groft misbrugte den tillid, man havde vist dem, var gået af, ville vi ikke i dag være vidner til de beskidte magtmanøvrer, som foregår. Men det var sandsynligvis efter forslag fra deres partier, at disse kommissærer ikke gik af. Det lader nemlig efterhånden til at være tydeligt, at Ministerrådet arbejdede på at vælte hele Kommissionen og ikke på at skabe klarhed omkring enkeltpersonernes fejl. De interne stridigheder er blevet bilagt med henblik på at nå et fælles mål, nemlig at udpege en ny Kommission med en embedsperiode på ca. seks år og at udnævne formanden for Kommissionen, idet det kommende Europa-Parlament berøves de beføjelser, Amsterdam-traktaten giver det, nemlig den nye beføjelse, der ville give Parlamentet mulighed for at udnævne den nye formand.
Der er et institutionelt slagsmål i gang. Ministerrådet ønsker en svækket Kommission og ønsker at fratage Europa-Parlamentet den rolle, som det med møje og besvær har kæmpet sig til gennem årene. Det demokratiske underskud risikerer reelt at opstå igen, og det lader til at passe i regeringernes kram, de regeringer, der - og det vil vi gerne gøre opmærksom på igen - reelt modarbejder den politiske union til fordel for deres egne partiers interesser. Og vi ved godt, at uden en politisk union vil den økonomiske union forblive et abstrakt fænomen, der kun tjener de overordnede interesser, men som er langt fra - om ikke direkte skadelig for - de europæiske borgeres krav. Det er således en institutionskrig, der er i gang for at forhindre, at Kommissionen og Parlamentet kan samarbejde på en hensigtsmæssig måde, og for at Europas fremtid ene og alene skal være afhængig af Ministerrådets valg. Men der er også en politisk krig i gang, for det kommende Parlament, der burde udpege formanden for Kommissionen, kunne få et flertal, der er forskelligt fra flertallet i Ministerrådet, hvor 13 ud af de 15 regeringer er venstreorienterede.
Den Nationale Alliance gør opmærksom på, at krisen kunne forebygges og undgås, og vi minder Dem alle om, at det kan få en negativ indflydelse på borgernes valgdeltagelse, hvis udpegelsen af de nye kommissærer ikke sker på en gennemskuelig og korrekt måde. Vi anmoder kraftigt om, at hvis det besluttes at udnævne en ny Kommission og ikke at genindsætte den nuværende, idet man erstatter de kommissærer, der har misbrugt deres mandat, bør denne nye Kommission være midlertidig, det vil sige, at dens funktionsperiode skal udløbe den 31. december, da det er Parlamentets politiske opgave at udpege den nye formand.
Ethvert andet valg vil være en hån mod demokratiet og mod de europæiske borgere. Vi minder dog også om, at når man for et par måneder siden talte om Ministerrådets ønske om at indsætte den nye Kommission før valgperiodens udløb, betød det, at der allerede på daværende tidspunkt var et politisk ønske om at fratage Parlamentet dets beføjelser og om at få valget til at gå i en bestemt politisk retning. Dette er skandaløst, og det er i modstrid med demokratiet!

Verheugen
Fru formand, mine damer og herrer, når vi har flere kriser på én gang, sådan som det er tilfældet i dag, burde en rådsformand egentlig have evnen til at befinde sig to steder samtidig. Det skulle vi måske vedtage i samme omgang som en kommende reform.
Hr. Fischer kan ikke være her længere i dag, fordi han måtte tage hjem til Bonn til et møde i den tyske regering om kosovokrisen. Det beder jeg Dem have forståelse for.
Formandskabet betragter løsningen af den personkrise, som vi er kommet i, som en fælles opgave for Parlamentet, Rådet og medlemsstaterne. Derfor glæder det mig, at der i debatten i dag har kunnet konstateres stor overensstemmelse her i Parlamentet, men også stor overensstemmelse mellem meningerne her i Parlamentet og Rådets opfattelse. Vi vil finde en hurtig og overbevisende løsning, som kan genoprette og styrke borgernes tillid til de europæiske institutioner. Derfor vil vi ikke have en midlertidig løsning, vi vil have klarhed for de næste år. Vi må vide nu, hvor vi skal hen, og hvem der skal stå ved roret på vores europæiske skib.
Jeg er enig med alle dem, som har sagt, at vi nu har brug for en Kommission, som vil tage fat på opgaven med den interne reform af vores arbejde og vores institutioner med stor energi og handlekraft. Denne Kommission skal leve op til meget store krav. Derfor bør vi også være meget påpasselige med, at vi fra medlemsstaternes og Rådets side stiller forslag, som lever op til disse store krav. I Berlin vil vi træffe de første beslutninger. Noget, vi efter min mening under alle omstændigheder kan opnå, er enighed om proceduren. Hvad er det egentlig, vi vil afgøre, og hvornår vil vi gøre det? Formandskabet forestiller sig, at der meget kort efter topmødet i Berlin skal afholdes et uformelt særligt topmøde, hvor den vigtigste personafgørelse skal træffes. Hvis der kan opnås mere i Berlin, er det kun så meget desto bedre. Men det kan man ikke garantere, for det drejer sig om at skabe enighed mellem 15 medlemsstater. De ved, hvor vanskeligt det er.
Det er vigtigt for mig at holde fast i, at i forbindelse med de beslutninger, der skal træffes, vil Parlamentets rettigheder blive overholdt i fuldt omfang. Det betyder, at uafhængigt af hvornår den nye kommissionsformand og den nye Kommission bliver præsenteret, vil Parlamentets rettigheder i henhold til Amsterdam-traktaten skulle overholdes. En anden løsning vil ikke være rimelig hverken for Parlamentet eller i øvrigt for den nye kommissionsformand, når man tænker på, at vi nu skal finde en løsning, der skal holde til år 2005.
Jeg betragter det som en meget vigtig og værdifuld støtte, at De i Deres fælles beslutning i punkt 9 udtrykkeligt henviser til, at de aktuelle problemer, som vi har, ikke må bruges som en undskyldning for at udskyde eller undlade at træffe vigtige beslutninger i sagen. Prioriteterne er helt klare: I overmorgen, på torsdag i Berlin skal vi afslutte Agenda 2000, og vi må sørge for, at personkrisen overvindes hurtigt.
Vi er også enige om, at reformprocessen i Den Europæiske Union skal omfatte alle institutioner. Jeg vil heller ikke udelukke, at også Rådet vil overveje, hvordan det kan organisere sit eget arbejde bedre, og hvad det eventuelt har gjort forkert. Jeg betragter det som nødvendigt, at det sker.
Jeg vil gerne henvise til endnu et punkt, som er blevet omtalt her. Til de reformer, som vi må tage fat på, hører også medlemsstatutten. Det har ikke nogen direkte sammenhæng med Kommissionen, men under overskriften »reform af institutionerne« er også det meget vigtigt. Jeg vil gerne forsikre Dem om, at formandskabet med stor energi støtter Parlamentets målsætning om at afslutte denne medlemsstatut i indeværende valgperiode.
Det er den eneste fornuftige vej! Jeg vil gerne appellere til Dem, mine damer og herrer, om at gøre Deres indflydelse på de politisk ansvarlige i Deres hjemlande gældende, så vi i Rådet også får den nødvendige brede støtte, som vi desværre ikke har endnu, men processen bevæger sig!

Görlach
Fru formand, mine kære kolleger, det glæder en at høre det, som vi lige har hørt fra rådsformanden. Nuvel, hr. minister Verheugen, vi må konstatere, at der også her i Parlamentet er tradition for velmenende erklæringer fra Rådets side! De forstår, at vi fremover naturligvis vil lægge særlig vægt på at kontrollere, om de også bliver indfriet. Men jeg tror, det er rigtigt, og jeg er enig med Dem i det, som De på en måde sagde mellem linjerne, nemlig at man egentlig ikke burde tale om en krise i Den Europæiske Union. Hvis det sker hjemme i vores medlemsstater, at en regering mister flertallet og tilliden i parlamentet, fører det i første omgang til en regeringskrise, men ikke til en statskrise. Naturligvis kan regeringskriser vokse og blive til statskriser, og også krisen mellem institutionerne - her først og fremmest i Kommissionen - kan vokse og blive til en krise for EU. Men det vil vi allesammen forhindre i fællesskab! Det, vi i dag har hørt fra rådsformandskabet, giver grund til forhåbninger, i det omfang det bliver tydeligt, at forholdet mellel institutionerne, mellem Parlamentet og Kommissionen, mellem Parlamentet og Rådet fremover ikke vil være som tidligere. Forholdene omjusteres. Vi vil gerne - det vil de to andre institutioner forstå - formulere det til fordel for Parlamentet, men ikke ved bare at rage alle andres styrke og magt til os, men fordi denne nye styrke for Parlamentet er vokset ud af dets egne handlinger.
Det har sandelig ikke været enkelt. Hvis jeg tænker nogle uger og måneder tilbage, på januar f.eks., var der store skel på kryds og tværs i alle grupper - især de store - i det ene eller andet spørgsmål. At det ikke er sådan i dag, skyldes minimalkonsensen fra januar, at Parlamentet gik ind for en neutral undersøgelseskommission. Jeg håber meget, at vi ikke vil få brug for dette mellemskridt i vores fremtidige arbejde, når denne gruppe af fem eksperter også har fremlagt sin anden beretning. Det må Parlamentet fremover kunne gøre alene af egen kraft, hvis det tager sig selv alvorligt!
Nuvel, når det er sådan, så er det efter min mening også klart, at den samlede reform af institutionerne, som vi har brug for - for der kan ikke blive nogen udvidelse, før institutionerne er reformeret - fremover virkelig bliver lavet i fællesskab, ligesom vi også må indsætte den nye Kommission i fællesskab. Den næste revisionskonference om udvidelse af traktaterne, især hvad revisionen af institutionerne angår, vil ikke længere kunne blive en normal regeringskonference. Det vil nødvendigvis blive en konference for de europæiske institutioner, især Parlamentet og Rådet.

Theato
Fru formand, vi befinder os virkelig i en helt ny og forhåbentlig enestående situation i Den Europæiske Union. Efter den hårde beretning fra ekspertgruppen var det nødvendigt, at Kommissionen trådte tilbage, men det kunne allerede være sket tidligere. Det kunne også være gået anderledes, nemlig hvis Kommissionen havde udnyttet den nådige frist, som vi gav den i forbindelse med udsættelsen af godkendelsen. Så ville vi ikke have været i denne situation i dag. Vi ville også have været tidligere ude, hvis Parlamentet havde udnyttet sine magtbeføjelser fuldt ud og med sit mistillidsvotum havde fremkaldt denne situation, som her er blevet betegnet som en krise, men også som en chance, to måneder tidligere.
For det andet fremgår det klart af beretningen fra ekspertgruppen, at Europa-Parlamentet og dets Budgetkontroludvalg har handlet rigtigt. De har udøvet kontrol. De har bragt tingene frem i lyset. Nu er konsekvensen, at vi må indlede det, som der blev lagt op til i betænkningen af Elles: Vi må se fremad og indlede og gennemføre de relevante reformer.
For det tredje læser jeg af beretningen, at Kommissionens informationer til Parlamentet har været mangelfulde, ligefrem vildledende. Det må der tages fat på. Vi har ret til at få informationer. Det er os, der er kontrolorganet, og det er os, der skal bestemme, hvilken kontrol vi udfører, og hvilke mundtlige og skriftlige informationer vi har brug for til dette formål.
Hvad skal der ske nu? Vi må se fremad, for for os som Europa-Parlament er der valg om kort tid. Men Europas anseelse hos borgerne er også på spil. Derfor er der nok ikke megen mening i at granske fortiden alt for meget og blive for navlebeskuende, selvom der må gøres op. Allerførst har vi brug for hurtigt at få indsat en ny Kommission. Jeg tror, det må blive en midlertidig Kommission, som forbereder det, som vi har brug for, så vi kan få en funktionsdygtig, effektiv og troværdig Kommission, som træder til i år 2000.
For det fjerde må det institutionelle hul mellem administrationens og kommissærernes ansvar lukkes hurtigst muligt. Det var en af de mest alvorlige bebrejdelser mod Kommissionen. Jeg går ikke ind for flere beretninger, derimod bør det arbejdsprogram, som vi har udarbejdet, gennemføres hurtigst muligt, så vi fra år 2000 virkelig undgår de misforhold, der har været her. Det er vigtigt at se fremad og bringe demokratiet videre frem! Jeg tror, borgerne har forstået, at vi er kommet videre som advokat for deres skattepenge, som advokat for borgerne her i Europa-Parlamentet. Den vej bør vi fortsat følge!

Brinkhorst
Fru formand, det er bemærkelsesværdigt, så store fremskridt EU har gjort i løbet af et par måneder. Hvad der var helt utænkeligt for blot et par måneder siden er nu opnået. Personligt ansvar hos kommissærerne bliver en kendsgerning i fremtiden, og formanden bør roses for at have erkendt dette. Vi skal naturligvis fortsætte med kollektivt ansvar i det omfang, at Kommissionen, som lovgivende magt, ikke er under pres fra individuelle regeringer. Men som mange talere har sagt, har vi brug for personlig ansvarlighed.
Vi er ikke blot ved vejs ende, vi står over for en ny start. Det kræver reel fremsynethed hos Rådet, Parlamentet og Kommissionen. Vi har brug for en ny balance. Jeg vil gerne stille formanden et spørgsmål vedrørende dette. Jeg lyttede omhyggeligt efter, da han sagde, at vi ikke har brug for en midlertidig Kommission. Jeg vil gerne henlede hans opmærksomhed på den kendsgerning, at afsnit 7 i vores beslutning både taler om en Kommission indtil år 2000 samt en ny Kommission. Der er en vis flertydighed hos Rådet. Formanden siger, at vi skal arbejde med Amsterdam-traktaten - jeg håber, han taler på vegne af alle 15 medlemsstater - hvilket betyder, at Parlamentet er med til at beslutte, hvem der skal være ny formand. Jeg håber, at man indser, at der ikke kun kan være én kandidat.
For det andet ønsker vi hurtig handling. Samtlige talere har understreget dette. Kan vi udpege en ny Kommission i løbet af første uge i maj, hvor Parlamentet afslutter sit arbejde? Det, håber jeg, er tilfældet. Hvis ikke, ville vi krænke det nye Parlaments rettigheder, som er suveræn, og vi bør godkende Kommissionen for de næste fem år. Hvordan sikres det? Formanden er nødt til at besvare dette. Hvis vi ikke får en ny Kommission, der er godkendt af Parlamentet, betyder det, at den nye Kommission kun skal arbejde indtil september eller måske oktober i år. I så tilfælde er det fuldstændig i strid med det, vi siger, nemlig at vi har brug for en ny Kommission så hurtigt som muligt, og det inkluderer det, formand Santer lagde vægt på. Dette bør understreges, da flertydigheden kan føre til misforståelser.
Mit sidste punkt er, at vi ikke bør se på formen, men på indholdet. Indholdet af ændringer, nemlig iværksættelse af formand Santers reformprogram, er vigtigt. Han gjorde rigtigt i at understrege, at mange af disse ting allerede er startet. Nu handler det om spørgsmålet om gennemførelse, og til det er der brug for erfarne kommissærer, som allerede er der. Vi har brug for en Kommission, der kan rydde op, til sidst på året, og jeg håber, at formanden omhyggeligt vil læse den fælles beslutning, der er fremsat af mange grupper, som siger, at vi først skal se handling og senere reformer. Denne flertydighed skal klarlægges. Ellers kaster denne debat kun et halvt resultat af sig.

Formanden
Tak, hr. Brinkhorst. Jeg er ikke et øjeblik i tvivl om, at Rådet har hørt Dem, og at det vil tage Deres spørgsmål til efterretning.

Rosado Fernandes
Fru formand, hr. formand for Rådet, jeg kommer fra et land, Portugal, der altid har troet på stærke mænd. Personligt tror jeg mere på stærke institutioner. Stærke institutioner forsynet med stærke mænd, selvfølgelig. Sagen er jo, at de svage landes problem, det svage Europas problem, skyldes, at institutionerne ikke er stærke. Og det er de ikke på grund af den tidsånd, der råder for tiden, med et umådeligt centrum, hvor alle er lige, hvor alle partier hugger hinandens roller, hvor alle taler samme sprog, og hvor der praktisk talt ikke er nogen ideologi.
Det har vi f.eks. set i et noget tvetydigt forslag til mistillidsvotum fra Den Socialdemokratiske Gruppe, som naturligvis førte til forvirring blandt Parlamentets medlemmer. Til sidst kom der et andet forslag, der også fremkom allerede i forbindelse med BSE, og som førte frem til den uundgåelige udgang på sagen. Det var ifølge Aristoteles' teori afslutningen på et dårligt drama, fordi det ikke burde have været en deus ex machina , men selve intrigen, der skulle lede til den katastrofe og den slutning, som vi overværede. Jeg er selvfølgelig tilfreds med, at der midt i krisen er endnu en krise. Det er den eneste måde, hvorpå der kan dukke stærke mænd op, der kan træffe beslutning om det, som Europa skal gøre.

Moreau
Fru formand, Kommissionen betaler prisen for en forvaltning, der bygger på uigennemskuelighed og hemmeligholdelse. Dens fratræden er på en gang et krisetegn og et tegn på fiasko for en europæisk konstruktion, der er langt fra borgerne, og som overser det sociale aspekt og er ligeglad med demokratiet. Kommissionen og Rådet skal lære af dette og ændre visse fremgangsmåder radikalt.
F.eks. at Kommissionen længe har anset sig selv som hævet over al kontrol og har nægtet at komme med de forklaringer, Parlamentet har anmodet om i forbindelse med de alvorlige uregelmæssigheder, der er konstateret gennem årene. Stædighed og arrogance har ofte kendetegnet Kommissionens opførsel.
Stædighed med hensyn til de ultraliberale retninger, der i højere og højere grad forkastes af befolkningen, og også med hensyn til de sager, der er blevet anfægtet af Parlamentet og Rådet, som f.eks. liberaliseringen af postvæsenet eller de handelsmæssige forbindelser med USA.
Arrogance med hensyn til en retfærdiggørelse af disse retninger og en udemokratisk funktion, hvilket naturligvis ikke på nogen måde sår tvivl om de europæiske tjenestemænds arbejde og den respekt, vi bør have for den europæiske offentlige tjeneste.
De konstaterede uregelmæssigheder må ikke gentage sig. Dette kræver en ændring af metoder og retningslinjer. Såvel Kommissionen som Rådet må holde op med at betragte kampen mod arbejdsløshed som et emne, der skal drøftes, og ikke som et emne, der skal gøres noget ved. De nuværende prioriteter til fremme af den finansielle rentabilitet og prisstabilitet skal erstattes af politikker, der fremmer beskæftigelse og vækst, og som følges op af bindende målsætninger. ECB's opgave skal genovervejes i dette aspekt. Europa har behov for et nyt pust, der er baseret på gennemsigtighed og demokrati. De europæiske institutioners forbindelser og ansvar skal opklares. Rådet skal leve op til sit ansvar, hvilket det ikke altid har gjort.
Jeg tror for mit vedkommende ikke, at en styrkelse af Kommissionen vil løse noget problem, tværtimod. Det, der skal styrkes, er Parlamentets kontrol af Kommissionen og Parlamentets initiativrolle og kontrolevne i samarbejde med de nationale parlamenter. Man skal ligeledes styrke de store demokratiske debatter, der bør finde sted i hele Unionen i forbindelse med europæiske spørgsmål. Det er således på høje tid, at borgerne i Den Europæiske Union blander sig i den europæiske konstruktion med henblik på at gennemtvinge gennemsigtighed, demokrati, ansvarsfornemmelse, etik, kort sagt respekt for borgerne.

Müller
Fru formand, hr. formand for Rådet, kære kolleger, efter min mening var det ikke hele Europa, men Kommissionen, som befandt sig i en dyb krise, ingen tvivl om det, og den havde allerede varet alt for længe. Derfor er Kommissionens fratræden kun logisk, et helbredende chok, som baner vejen for en renæssance for troværdigheden. Europas sjæl er borgerne, som har tillid til, at deres repræsentanter fortsætter integrationsarbejdet efter bedste evne og samvittighed, demokratisk og effektivt, sagt med et enkelt ord: ansvarligt. Denne afgående Kommission har imidlertid mistet Parlamentets og offentlighedens tillid. Derfor er det første og vigtigste krav, at vi så hurtigt som muligt har brug for en ny Kommission med en stærk europæisk personlighed som formand, der som helhed er fast besluttet på at tage sin tørn indtil år 2004. Det er Rådet, der skal komme med det næste udspil, og det må hurtigt komme med forslagene. Efter min opfattelse skal det ske før valget for at bevise over for offentligheden, at vi er i stand til at handle.
I denne forbindelse er det set fra mit synspunkt helt klart, at Parlamentets godkendelse før valget sker efter Maastricht-spillereglerne, men politisk binder og forpligter den os allerede i ånden fra Amsterdam. Derfor må formanden i en ny Kommission også have ret til at afskedige enkelte belastede kommissærer. Men behovet for reformer omfatter alle institutioner. Sammenfletningen af forfatningerne i Europa, balancen mellem institutionerne og en stærkere retsstilling for Unionens borgere, det står alt sammen på dagsordenen, og det har det gjort senest siden den sidste regeringskonference i Amsterdam.
Derfor, hr. statssekretær Verheugen, vil jeg gerne foreslå, at man som startskud for den næste regeringskonference under Deres ledelse gør én ting: Inddrag Europa-Parlamentet fra starten af, og tillad ikke, at vi endnu en gang bliver sat uden for døren, når det bliver spændende! Denne krise kalder også på et andet forhold mellem Rådet og Parlamentet. Udnyt denne chance nu!

Maes
Fru formand, De ved, at jeg egentlig først for nylig er blevet medlem. Ved min ankomst var jeg fuld af beundring for medlemmerne af Europa-Parlamentet, særligt Budgetkontroludvalget, som havde lavet meget nøje og meget tydelige analyser af, hvad der gik skævt i Parlamentet. Jeg beundrede Parlamentet, og jeg var stolt over, at jeg havde lov at være en del af det, fordi det opfordrede til effektive foranstaltninger.
Vi kunne således allerede i efteråret være nået frem til en bedømmelse med et grundigt kendskab til sagen. Ved årets udgang var vi færdige, og dengang mente vi allerede, at vi måtte stille et mistillidsvotum. Det gjorde vi, og i sidste instans stemte således også næsten halvdelen af Parlamentets medlemmer for det i begyndelsen af året. En del af vores kolleger, flertallet, syntes, at vi alligevel gennem en uafhængig ekspertgruppe skulle have endnu flere argumenter fremlagt, og disse foreligger nu. Det har Kommissionen også taget konsekvensen af, og det synes vi er udmærket.
I forbindelse med alt dette er Ministerrådet imidlertid forblevet døvt og blindt. Selv efter at Kommissionen var trådt tilbage, har det næppe gjort sig den umage i forskellige medlemsstater at undersøge, hvilke bebrejdelser der var, og hvilken opgave den nye Kommission bør have. For der var naturligvis ikke tale om, at den nuværende Kommission, som netop er trådt tilbage, skulle blive siddende. Det kan da ikke være rigtigt. I hvert fald ønsker vi, at den kommende Kommission påtager sig sit fulde ansvar for at rense denne augiasstald.
Det skal være en stærk Kommission. Om den sidder kort eller længe, har i den forbindelse ikke nogen afgørende betydning for mig. Det, der er vigtigt, er, at Europa-Parlamentets rettigheder, læs borgernes rettigheder, respekteres fuldt ud, nu i henhold til Maastricht-traktaten, snart i henhold til Amsterdam-traktaten og måske endnu tidligere. Hovedsagen er, at Rådet indser, at en stærk Kommission nødvendigvis har et stærkt, demokratisk valgt Parlament ved sin side, idet respekten for Parlamentet skal være udgangspunktet for Rådet, så det kan give os en Kommission, som vi helhjertet kan godkende og samarbejde med, for at det, som i de seneste måneder er sket her, aldrig mere kan ske.

Fabre-Aubrespy
Fru formand, det er altid fristende at omskrive historien, men man kan ikke benægte faktum. Europa-Parlamentet har ikke altid gjort sit arbejde i forbindelse med de begivenheder, der siden august har ført til Kommissionens fratræden.
Må jeg minde om, at fru Green på vegne af Den Socialdemokratiske Gruppe i december og i januar sagde, at de, der mener at kunne sige over for offentligheden, Kommissionen og Parlamentet, at de ingen tiltro har til Kommissionens finanskompetencer, simpelthen ikke har deres plads her i Parlamentet. Hr. Martens, formand for Det Europæiske Folkepartis Gruppe, sagde, at hans gruppe bevarede sin fulde tillid til formanden for Kommissionen. Hvis et flertal i Parlamentet udtalte sig mod Kommissionen, ville dette medføre en veritabel katastrofe. Hr. Cox og fru Lalumière sagde, at de personligt ville stemme for decharge.
I beretningen fra Den Uafhængige Ekspertgruppe, som er en god beretning, gentages blot det, fru Wemheuer og hr. De Luca skrev i betænkningen om turisme, det, hr. Fabra Vallés skrev i betænkningen om Med-programmerne, eller det, han sagde i forbindelse med sit arbejde om ECHO-sagen, og det, hr. Elles skrev i sin betænkning om decharge. Ja, Den Uafhængige Ekspertgruppe har endnu noget at sige. Den sagde det selv, og vi modtager hver dag opfordringer fra gruppens medlemmer til at betro dem den ekstra opgave, de bør udføre.
Derfor skal Den Uafhængige Ekspertgruppe udarbejde endnu en beretning. Og derfor skal Den Uafhængige Ekspertgruppe også udtale sig om Parlamentet og dets funktion, således at alt er gennemsigtigt, og så man ikke kan sige, at også Parlamentet er bange for dets egen funktion. Ja, det er nødvendigt med et midlertidigt udvalg, der har til opgave at helbrede det, Den Uafhængige Ekspertgruppe har diagnosticeret.

Le Pen
Fru formand, mine damer og herrer, vores kollega Jean-Claude Martinez var den første, der i 1990 afslørede Kommissionens uregelmæssigheder, alvorlige løgne og fejl i forbindelse med skandalen om kogalskab. Det tog ni år, før Kommissionen blev tvunget til at gå af. Og det er sandt, at ekspertgruppens beretning den 15. marts, hvori Kommissionen blev anklaget for bl.a. at have mistet kontrollen med den administration, den skulle forvalte, var knusende.
Denne politiske mafialignende svindel, som når helt op til Jacques Delors, forklares delvist gennem den direkte styring af betydelige fællesskabsmidler og uddelegeringen af offentlige opgaver til eksterne konsulenter eller til underleverandører, der er udvalgt efter tvivlsomme kriterier uden nogen offentliggørelse eller gennemsigtighed. Claude Perry, direktøren for Perry-Lux, har indrømmet, at ud af 5.0-6.000 eksterne eksperter, der arbejder i Kommissionen, nyder flere hundrede godt af fiktive jobs og modtager dagligt diæter på FRF 2.860, som det er tilfældet i Euro-Rådet.
Maastricht- og Amsterdam-traktaterne har medført, at Kommissionen har mangedoblet sine aktiviteter og fællesskabsprogrammer med fare for at tilintetgøre borgernes og virksomhedernes liv lidt mere hver dag. I denne orwellske verden, der er overstatslig og totalitær, er det selv efter ekspertgruppens mening blevet svært at finde nogen med blot den mindste smule ansvarsfølelse. Det er denne mangel på ansvarsfølelse, som har gjort det muligt for de europæiske kommissærer, med socialdemokraten Cresson i spidsen, at tolerere eller at dække over svig, underslæb eller nepotisme.
I stedet for eksemplariske sanktioner, som den europæiske skatteborger, hvis penge er blevet stjålet, med rette kunne forvente, har Kommissionen tænkt sig at give 20 fratrådte kommissærer 60 % af deres løn i tre år, det vil sige mindst FRF 60.000 om måneden. Det vil vælgerne og skatteyderne sikkert sætte pris på.
Der opstår derfor en retfærdig oprørsfølelse over for de anonyme tjenestemænd, som vil berøve os vores suverænitet, vores identitet og vores frihed. I hvert fald vil det franske folk den 13. juni udvise politisk modenhed og national modstandsånd ved at stemme på min liste.

Medina Ortega
Fru formand, vi skal efter min mening have lidt overblik over den situation, som vi befinder os i. Europa-Kommissionen er trådt tilbage, og det har den gjort på grundlag af en beretning fra en uafhængig ekspertgruppe, som Parlamentet såvel som Kommissionen besluttede at godkende forudgående. Ekspertgruppen har naturligvis ikke en guddommelig magt, men den har udarbejdet en beretning, og vi må holde os til det, der står i beretningen. Denne beretning siger ikke, at den eller den kommissær har begået svig eller forbrydelser. Beretningen slår fast, at Kommissionen har fungeret dårligt, at der er nogle procedurer, der ikke er korrekte, og at Kommissionen som følge deraf har et kollektivt ansvar. Og på grund af Kommissionens kollektive ansvar er den trådt tilbage.
Det, der ikke må ske, er det, som har fundet sted her i aften: at nogle ledere af politiske partier eller af politiske grupper i Parlamentet har udnyttet situationen til med valget for øje at hænge andre politiske grupper ud. Det er der ikke grundlag for.
Med henvisning til Bibelen vil jeg sige, at den, der er uden synd, skal kaste den første sten. I øjeblikket er situationen den, at Kommissionen fungerede dårligt, og at vi på grundlag af den dårlige funktion så os nødsaget til at udskifte Kommissionen.
Fra nu af indledes der naturligvis en forfatningsmæssig procedure. Udskiftningen af Kommissionen er bestemt i traktaterne, men Parlamentet er i en vanskelig situation, fordi dets mandat udløber i juni i år, og hvis Rådets forslag ikke kommer i rette tid, vil Parlamentet ikke kunne godkende den nye Kommission. Det må vi overlade til det nye Parlament, til det Parlament, der afløser os.
Samtidig er det nødvendigt med en advarsel: Det brændende ønske om at kontrollere og følge Fælleskabets offentlige regnskaber må ikke føre til, at Fællesskabets handleevne ødelægges. Det vil sige, at det fortsatte arbejde i Den Uafhængige Ekspertgruppe, hvor den på må og få undersøger alle aspekter ved Kommissionen, muligvis kan gøre os til en virkelig magtfuld og effektiv kontrollerende institution, men det kan også betyde, at vi dermed hindrer Kommissionens normale funktion.
Jeg mener, at vi må være lidt forsigtige, når vi følger ekspertgruppens aktiviteter. Jeg har på fornemmelsen, at snarere end kontrol er det, vi mangler, nye idéer, der kan gøre, at den nye Kommission kan blive ordentligt struktureret. Og under alle omstændigheder forventer vi, som de foregående talere gang på gang har sagt, at Rådet giver os en oversigt over aktiviteterne, at det fortæller os, hvilken kurs vi skal følge, hvad vi kan gøre i de få måneder, som vi har tilbage for at se, om vi virkelig er i stand til at udfylde den forfatningsmæssige rolle, som traktaterne tildeler os.
Jeg mener dog, at vi over for den tidligere Kommission, over for den Kommission, der stadig fungerer, skal give udtryk for vores anerkendelse af dens medlemmers værdighed og af den anstændige måde, hvorpå Kommissionen har fuldbyrdet fratrædelsen og afstået fra at fortsætte med at udøve sine beføjelser.

Galeote Quecedo
Fru formand, i forlængelse af det foregående vil jeg sige, at vi meget snart får lejlighed til at måle vores ansvar for denne krise, når stemmeurnerne taler deres ubønhørlige sprog. Og jeg føler mig meget rolig ved tanken om den aktive - og i visse tilfælde afgørende - rolle, som min delegation har spillet. På samme måde som jeg har en klar forestilling om de følger, som det havde for hele processen at indgive forslag om mistillidsvotum med det selvmodsigende formål at styrke tilliden til Kommissionen for derefter få minutter før dens afgørende møde, efter at den berømte beretning blev offentliggjort, at true med et effektivt mistillidsvotum, hvis Europa-Kommissionen ikke kollektivt trådte tilbage.
Men alt i alt mener jeg, at det i denne krise først og fremmest gælder om at finde en løsning forholdsvis hurtigt.
Desuden mener vi, at det er tvingende nødvendigt, at Det Europæiske Råd i Berlin fastlægger en klar tidsplan og metode. Jeg er overbevist om, at vi kan have tillid til, at Det Europæiske Råd i Berlin vil handle fornuftigt.
Endelig synes jeg, at vi skal gøre det muligt at anvende Amsterdam-traktaten, som i denne forbindelse giver Europa-Kommissionen større legitimitet. Men lad os ikke miste perspektivet. Det, der er vigtigst for vores medborgere, er at få at vide, hvordan vi bliver mere effektive i bekæmpelsen af arbejdsløsheden, hvordan vi fortsætter med at beskytte vores landmænd, hvordan vi kan støtte saneringen af vores økonomier, hvordan vi fremmer udviklingen af vores infrastrukturer og endelig, hvordan vi sikrer, at solidariteten fortsætter med at være fundamentet i Unionen. Og disse ting skal også være vigtigst for os. Det betyder, at vi ikke må vende ryggen til det, som fortsat er det vigtigste formål med Det Europæiske Råd i Berlin.

van Bladel
Fru formand, lad mig først sige, at jeg beklager, at der ikke længere er nogen til stede fra Kommissionen. Men hvorom alting er, så var Kommissionens tilbagetræden efter beretningen uundgåelig. Alligevel ville det efter min opfattelse have været en hel del bedre for de demokratiske og politiske udviklinger i Europa, hvis Parlamentet havde haft mod til at afsætte Kommissionen i januar i år. Egentlig har Parlamentet gemt sig bag ekspertgruppens ryg og er dermed gået glip af en politisk chance.
Med hensyn til ekspertgruppens beretning mener jeg, at konklusionen om, at Kommissionen overhovedet ikke var i stand til at påtage sig sit ansvar, er temmelig unuanceret. Denne Kommission har forberedt euroen og Agenda 2000 på en beundringsværdig måde. Jeg synes egentlig heller ikke, at det er rigtigt, at der så let kan fremsættes beskyldninger over for individuelle personer og deres familie, uden nogen bevisbyrde.
For borgerne er det ikke nemt at skelne mellem dårlige tilstande i Parlamentet og i Kommissionen. Derfor er tydeligere forholdsregler nødvendige, bl.a. med hensyn til, hvordan embedsmandsapparatet i virkeligheden fungerer, netop fordi borgerne viser modvilje mod tjenestemænd, teknokrater og deres bureaukrati. Der er således behov for en uafhængig finansiel kontrol.
Jeg er enig med hr. Brinkhorst i, at det er nødvendigt at handle. Men vi må ikke lade os rive med af krisens følelser ved at træffe hurtige beslutninger, som vi bagefter fortryder. Det drejer sig om en strategisk måde at gribe demokratiet an på i Europa. Efter min opfattelse kan kun et nyt Parlament indsætte en ny Kommission.

Miranda
Fru formand, Kommissionens afgang er efter vores opfattelse den eneste mulige og forudsigelige udgang på sagen, især på baggrund af Den Uafhængige Ekspertgruppes beretning. En beretning, der i alt væsentligt har underbygget og bekræftet det, der i januar fik mange af os til at stemme for mistillidsvotummet - som nogle ønskede skulle være en tillidserklæring.
Vi kan derfor i dag sige, at vi på sin vis har tabt tre måneder. Men det, der i dag står på dagsordenen, er udskiftningen af det nuværende Kommissærkollegium. Hvad dét angår, mener vi, at denne udskiftning må ske så hurtigt som muligt, for at alle de politiske og juridiske følger af Kommissionens afgang kan drages, men at en hurtig udskiftning ikke bør forhindre en seriøs overvejelse over både de umiddelbare og de dybereliggende årsager til, at Kommissionen måtte gå af.
Det er ikke nok at udskifte personer. Der skal ske en ændring i metoder, men det er afgørende også at ændre politik. Efter vores opfattelse kan Kommissionens afgang netop finde sin begrundelse på de to områder. På den ene side mangelen på gennemsigtighed, den absurde private forvaltning af offentlige redskaber og midler og deraf uundgåeligt resulterende uregelmæssigheder, nepotisme og svig. På den anden side Kommissionens indlysende isolation og afstand til borgerne på grund af den forkerte politik, som er blevet ført, og især dens virkninger på vores samfund.
Heraf følger, at det ud over personudskiftningerne bliver nødvendigt at finde frem til, hvordan vi på den rigtige måde og i tilstrækkeligt omfang får gennemført en ændring i metoder og politik. Det forekommer os væsentligt i fremtiden at sikre en større og mere effektiv kontrol med denne institution, ikke mindst på grund af den lovgivende og udøvende magt, som er koncentreret i den. Derfor er det spørgsmål, som vi står over for i dag, ikke, om Kommissionen skal styrkes eller ej, men først og fremmest kontrollen med dens virksomhed. Det næste Europæiske Råd må tage hensyn hertil, og det bør gerne i samarbejde med Parlamentet udarbejde en præcis og realistisk tidsplan, som gør en analyse af disse forhold og en hurtig udpegning af den nye Kommission mulig.
Jeg vil til sidst gerne nævne, at topmødet i Berlin også har finansieringsspørgsmålet på sin dagsorden. Rådets succes ligger ikke kun i, om det kan finde svar, hvad de så end bliver, på disse to relevante spørgsmål. Det er frem for alt vigtigt, at Rådet, hvad angår såvel Kommissionen som Agenda 2000, finder tilfredsstillende svar. Dét bør det allerførst bestræbe sig for.

Holm
Fru formand, vi, som har ageret her i to måneders tid, for at Kommissionen ikke skulle opnå ansvarsfrihed, har jo fået ret nu. Vi har vist, at vi tillidsvalgte ikke accepterer svindel og bedrageri, og Kommissionen er nu endelig blevet tvunget til at træde tilbage. Det er klart, at der skal udpeges en ny Kommission så hurtigt som muligt, så den kan komme i gang med at arbejde. Ledestjernen i dette arbejde må være at »rydde op« i Kommissionen og at skabe et ordentligt grundlag for åbenhed og offentlighed, der er mere værd end blækket på papiret. Det er det, der er pointen i det hele.
Den Uafhængige Ekspertgruppe og dens beretning berører et aspekt, nemlig den ikkekontrol, som Kommissionen har haft i forbindelse med mange politiske projekter. Spørgsmålet er så, om Kommissionen virkelig skal have denne magt på så mange områder. Er det ikke på tide at anvende subsidiaritetsprincippet og lade en hel del af magten ligge hos medlemslandene selv, f.eks. når det gælder samfinansiering inden for landbrugspolitikken? EU kan ikke klare alt. Kommissionen kan ikke engang klare det, som medlemslandene har pålagt den, hvilket denne kommission klart har vist. Jeg ønsker ikke en styrket Kommission uden øget parlamentarisme, som indebærer mere indflydelse for Europa-Parlamentet og mindre for Kommissionen.

Hudghton
Fru formand, den særlige gruppes beretning har, hævet over skyggen af enhver tvivl, vist, at det er absolut nødvendigt med reformer i Kommissionen. Den har bragt en kultur af laden stå til over for ureglementeret praksis på højeste niveau for dagens lys. Disse beviser var måske ikke kommet for dagens lys, hvis Parlamentet ikke havde krævet hurtig handling i januar. Beretningen og dens eftervirkninger giver os en historisk mulighed for at gennemtvinge et seismisk ændring i forholdet mellem Kommissionen og Parlamentet for at tackle det demokratiske underskud i Den Europæiske Union og efterse undersøgelsessytemet.
Kommissionen har ikke kun brug for at blive underkastet demokratisk ansvarlighed. Jeg ønsker, at medlemmerne af Europa-Parlamentet får nye beføjelser med henblik på at tackle dårlig ledelse, svindel og nepotisme. Nu hvor de er gået af, bør der ikke være tale om, at nogle kommissærer kan vende tilbage til deres poster. Efter frivilligt at have accepteret deres kollektive ansver og være gået af, ville det være uforståeligt for borgerne i Europa, hvis de selvsamme personer blev genindsat. Unionens institutioner, hvor Parlamentet spiller en stor rolle, skal sikre snarlig indsættelse af en ny Kommission, der overdrages ansvaret for at sikre iværksættelse af en fuldstændig revurdering af ledelsen og strukturen i Kommissionen og skal sikre, at det nye Parlament efter juni får mulighed for at vurdere dem, der indstilles til Kommissionen fra år 2000 og frem.

Blokland
Fru formand, jeg vil begynde med at gøre rådsformandskabet opmærksom på punkt 9.4.12 i Den Uafhængige Ekspertgruppes beretning. Jeg citerer: »Den eksterne revision (Revisionsretten) har i de fleste af sagerne afgivet klare og relevante beretninger [...]. Men kun den ene af budgetmyndighedens to parter (Parlamentet) behandlede dem grundigt.«
Budgetmyndighedens anden part - Rådet - har således åbenbart i høj grad svigtet på dette punkt. Den kendsgerning, at ØKOFIN-Rådet på selve den dag, hvor beretningen fra ekspertgruppen blev offentliggjort, anbefalede Parlamentet at meddele decharge for 1997, ser jeg som en illustrering af Rådets sløve holdning.
Rådet løber store risici, når det vil begynde at genudnævne nuværende kommissærer. Vi synes ikke, at der i den nye, midlertidige Kommission kan være nogen medlemmer af den nuværende Kommission, for Den Uafhængige Ekspertgruppes arbejde er endnu ikke afsluttet. Der kan stadig dukke alle mulige nye tilfælde af svig og andre uregelmæssigheder op. Det varer for længe, hvis man venter på resultaterne af Ekspertgruppens undersøgelser.
Den nye midlertidige Kommission skal tiltræde hurtigst muligt. Der hviler et tungt ansvar på Rådet. Hvis Rådet ikke i tide når frem til en løsning, bliver denne Kommission siddende til udgangen af 1999. Det er fuldstændig uacceptabelt. Inden valget til Europa-Parlamentet skal der være en midlertidig Kommission. Borgerne må kunne se, at der sker noget.
Fru Cresson skal træde tilbage med det samme. Også her bør Rådet påtage sig sit ansvar. Se traktatens artikel 159, hvori der står, at medlemmer af Kommissionen kan afskediges af Domstolen på begæring af Rådet eller kommissionsformanden.
Også hr. Santer har som kommissionsformand i de seneste par måneder og uger mistet for megen troværdighed til at blive siddende nu. Hans funktion skal med det samme overtages af næstformanden. Hvad det angår kan vi tilslutte os det, som hr. Cox bemærkede derom.
Hr. Van Buitenen skal hurtigt vende tilbage til sin stilling.

Le Gallou
Fru formand, på trods af hvad Kommissionens stort opslåede fratræden kunne forlede os til at tro, er problemet ikke en svaghed hos de mænd og kvinder, den består af, men selve institutionens manglende berettigelse. Ja, Kommissionen i Bruxelles mangler berettigelse, fordi den er en blandingsorganisme, der delvist består af en udøvende tværnational forsamling og delvist af en administrativ Kommission, fordi dens opgave er at bygge et gyldent bur for befolkningerne, et bur af forordninger og direktiver, der bliver stadig mere pedantisk, et gyldent bur af subventioner og klientilisme. Korruptionen skyldes ikke menneskelig svaghed. Den findes i hjertet af det europæiske system, eftersom Kommissionens og i øvrigt også Parlamentets hovedopgave er at omdanne de utallige lobbyer og pressionsgruppers ønsker til lov.
Kommissionen er et læhegn, der skal beskytte Rådets og de nationale regeringers uansvarlighed. Derfor forventer Front National - en national bevægelse med Bruno Mégret i spidsen - sig intet andet end en lappeløsning, men forlanger, at Kommissionen simpelthen afskaffes, og at den erstattes med et enkelt sekretariat inden for Ministerrådet.

Colajanni
Fru formand, hr. formand for Rådet, først vil jeg gerne svare formanden Martens, som jeg generelt værdsætter. Jeg må sige, at hans gengivelse af denne krise ikke er overbevisende. Jeg vil gerne gøre opmærksom på, at sidste gang drejede den åbenlyse krise sig om svindel. Vi vurderede, at det ikke var noget godt udgangspunkt, og at det heller ikke var tilstrækkeligt underbygget. Jeg må sige, at beretningen fra ekspertgruppen har givet os ret. I dag drejer krisen og løsningen af denne sig nemlig om et problem, der har at gøre med en politisk krise i opbygningen. Det er her, Kommissionens krise kommer ind i billedet, og for os Europa-tilhængere kan det blive en sund krise, der fører til en reel institutionsreform. Vi er efter min mening nået ufatteligt meget længere end sidste gang, hvor det drejede sig om svindel.
Når det er sagt, tror jeg, at det er i Parlamentets interesse, men også i alle Europa-tilhængernes - og jeg vil gerne gentage dette ord - at vi går til valg med en ny Kommission, så vi viser, at de europæiske institutioner er i stand til at handle hurtigt. Efter at Parlamentet og Kommissionen har udført deres del af opgaven, er det således meget vigtigt for os, at Rådet nu udfører sin del. Vores del går ud på, at vi skynder os, først og fremmest i Berlin, og i den forbindelse er jeg glad for det, som den fungerende formand for Rådet, hr. Fischer, meget klart sagde, nemlig at Parlamentet - og her vil jeg gentage hans ord fra indlægget her i eftermiddags - kunne godkende forslaget til en formand i april og den nye Kommission i maj. Det betyder, at det er nødvendigt med en aftale mellem stats- og regeringscheferne inden Europa-Parlamentets mødeperiode i april. Denne timing er perfekt for os. Vi håber, at den vil kunne overholdes, for den opfylder kravet om ikke at give anledning til kritik af de europæiske institutioner og om hurtigt at gøre Kommissionen i stand til at tage de politiske emner op, der er på tapetet.
Vi ønsker, at man skynder sig, og vi ønsker en stærk politisk løsning, det vil sige en løsning, der ikke bare er gyldig i nogle få måneder. Hvis det er muligt - og vi tror på, at det er muligt, eftersom det er et spørgsmål om politisk vilje - ønsker vi, at man lige fra starten følger Amsterdam-traktaten, for hvis Kommissionen skal være stærk, skal den for det første have en tilstrækkelig varighed, det vil sige ikke bare indtil årets udgang, og for det andet skal dens formand have større beføjelser, nemlig dem, som Amsterdam-traktaten giver ham. Det er nok at have den politiske vilje til at gøre dette, og det er meget vigtigt, at det sker. Endelig skal det være en formand med forskellige opgaver, nemlig administrationsopgaver i forbindelse med den komplekse struktur, som EU-Kommissionen har, men også en opgave, der går ud på at foretage en reform af sig selv. Og Parlamentet har mange forslag i den forbindelse. Jeg foreslår Rådet, at de behandler de forslag, som Parlamentet har fremsat flere gange med hensyn til en reform af Kommissionen, mere indgående.
Vi er overbeviste om, at alle de europæiske institutioner har brug for en reform i forbindelse med udvidelsen, og vi er overbeviste om, at reformen af Kommissionen er en krise, som opstår der, hvor den mest operative struktur findes, det vil sige den struktur, der er mest udsat for virkningerne fra den udvidelse, som allerede har fundet sted, og fra forøgelsen af Den Europæiske Unions opgaver. Også de andre institutioner, det vil sige Rådet og Parlamentet, har dog brug for reformer. Jeg tror derfor, at det første skridt, vi nu er ved at tage, nemlig at foretage en reform af Kommissionen og at gå i retning af en mere demokratisk Europæisk Union, er begyndelsen til et vigtigt forløb for Unionen.

Elles
Fru formand, det er en kendt sag, at alle vil tage ansvar for en sejr, men ingen for et nederlag. Alle går i dag ind for reform og overbyder hinanden. Det var ikke tilfældet for få måneder siden. De fleste socialdemokrater - bortset fra enkelte bemærkelsesværdige undtagelser - stemte i december imod beskyldningerne om dårlig ledelse og behovet for snarlige reformer i Kommissionen. Lad os ikke forsøge at omskrive historien. Lad historien notere, at den virkelige fortrop for ændringer - som hr. Martens bemærkede tidligere - blev udgjort af dem, der stemte for ikke at meddele decharge for 1996. Var det ikke for denne udfordrende handling, var der ikke sket noget, og vi ville have fortsat som hidtil.
For det andet har ekspertgruppens beretning fuldstændig støttet Budgetkontroludvalgets resultater. Hr. Van Buitenen burde komme tilbage i sit job. Desuden synes visse kollegers iver, især fru Greens, efter at tage udenforstående eksperters konklusioner i en beretning, der sandsynligvis er udarbejdet af de samme mennesker, som udarbejdede vores egne beretninger i Budgetkontroludvalget, til sig, at angive, at hun tager udenforstående eksperters meninger mere alvorligt end hendes kollegers meninger.
For det tredje, når vi skal udpege en ny Kommission, uanset dens sammensætning, skal den virkelige vægt lægges på reformen i Kommissionen, og programmet for adfærdskodekser, reformen af statutterne samt screeningsrapporten om de krævede ressourcer fortsættes. Afslutningsvis bevæger vi os henimod en diskussion mellem Parlamentet og Rådet. Det virkelige spørgsmål er: Ønsker vi regler for de få eller regler for de mange? Som Perikles sagde i sin gravtale i Thukydides' Den Peloponnesiske Krig »[...] Lovene give alle Borgere lige Rettigheder med Hensyn til deres private Anliggender, men den offentlige Mening udpeger den enkelte fortrinsvis til Deltagelse i Samfundets fælles Anliggender, alt efter som han nyder et godt Ry i den ene eller den anden Retning, idet den ikke gaar efter Klassehensyn, men tværtimod efter Hensyn til Dygtigheden.« Samtidig sagde han, »Vi have altså en Statsforfatning, der ikke tager Fremmedes Love til Rettesnor, men hvormed vi snarere selv tjene til Mønster for adskillige andre end efterligne andre. Og ser man paa dens Navn, saa kaldes den Demokrati, fordi Statsstyrelsen ikke er lagt i et Faatals, men i Flertallets Hænder [...].«

Escolá Hernando
Fru formand, jeg tror, at vi alle er klar over, at vi befinder os i en situation uden fortilfælde i Unionens historie. Øjeblikke som dette er en prøve på Den Europæiske Unions styrke for at vide, om vi opfører konstruktionen på et solidt fundament eller blot bygger et korthus. Derfor er vi forpligtede til ikke afværge denne krise på skrømt.
Problemet er ikke blot at erstatte den nuværende Kommission med en anden. Den opgave, som vi står over for, er ikke blot at lave en reform af arbejdsmetoderne i én institution, men en reform af selve institutionerne, Parlamentet, Kommissionen og Rådet. I modsat fald vil en enestående mulighed gå tabt.
Parlamentet har påtaget sig sit ansvar og har vist modenhed, og det kan det være stolt af. Kommissionens tilbagetræden skal være en katalysator for den nødvendige institutionelle reform. Nu må Rådet være på højde med situationen, tænke på Europa som et hele, glemme nationale interesser og finde frem til en positiv udgang på denne krise, så vi kan konkludere, at vi har fået et Europa, der er mere solidt, gennemskueligt og demokratisk.

Formentini
Fru formand, først vil jeg gerne beklage, at Parlamentets møder finder sted i dag og i morgen i stedet for på den dato, vi havde fastsat. Holdningen er grundlæggende, at man indretter sig efter regeringernes og staternes behov. Noget sådant sker ikke i nogen af vores demokratier, og det gælder måske ikke så meget for de nationale parlamenter, men uden tvivl for de regionale parlamenter, hvor den demokratiske sans er større. Det er en holdning, der efter min mening ikke skaber de store forhåbninger om de reelle intentioner om den kontrol, som Parlamentet burde udøve. Vi viser i virkeligheden, at vi takket være et initiativ, som nogle af os har taget - og som flertallet så på en klodset måde har forsøgt at administrere anderledes - har fået en sag til at eksplodere, og som viser, at uanset, hvor tilrettelagt bureaukratier og teknokratier er, kan de faktisk ofte ikke undgå de fejl, som fører til de forvridninger, der i dag er mundet ud i, at de forskellige kommissærer er fratrådt hver for sig.
Jeg tror, at vi skal være meget mere opmærksomme i fremtiden, og jeg er navnlig modstander af, at man allerede nu henviser til Amsterdam-traktaten, det vil sige, at man ønsker at lade noget nyt blive styret før tiden af noget gammelt, der kommer på et sent tidspunkt. Jeg ønsker på ingen måde at fratage det nye Parlament nogen beføjelser, og jeg anmoder derfor kraftigt om, at det bliver det nye Parlament, der skal udtale sig om Kommissionen, så det ikke skal udsættes for en Kommission, det ikke har haft lejlighed til at udtale sig om.

Duhamel
Fru parlamentsformand, Shakespeare in Love har vundet, Europa glæder sig. De kender Hamlet: though this is madness, yet there is method in it - der er en mening med galskaben. Hr. Santer burde fundere lidt over William Shakespeare. Men der er ikke tale om galskab. Der er tale om en nutidig og en fremtidig revolution.
Det er en nutidig revolution af de tre grunde, der skabte den. For det første vil begivenhederne omkring Kommissionens afgang den 16. marts 1999 blive indskrevet i historiebøgerne.
Det er en reel kritik, der blev fremsat af Parlamentet. I 1979 fik vi direkte valg, og i 1999 opnåede vi ansvarlighed. Ringen med hensyn til demokratiets opbygning er sluttet.
Det er en nutidig revolution på grund af årsagen til den. Europa-Parlamentet straffede en almindelig mangel på kontrol. Lad os her understrege, at vi ikke accepterer individuelt svig. Vi ved det, men udenfor lyver man. I Bruxelles, i orkanens hjerte, forstår man det, men borgerne undrer sig, de bliver narret af løgne i Murdoch-pressen, franske populister, nationalister i alle partier og populister i alle medier. Vi har hørt nogle her i dag. Man snyder folk for at vinde læsere eller stemmer og for at ødelægge Europa. Det er op til os at sige sandheden.
Det er en nutidig revolution med henblik på den lektie, vi lærer, for Europa har givet en lektion i demokrati. I medlemsstaterne bør mange parlamenter lade sig inspirere med henblik på at blive mere myndige. Mange regeringer får mere ansvar.
Men det er også, fru formand, en lektie for fremtiden og en fremtidig revolution på grund af tre aspekter. Først og fremmest en stærk Kommission, det vil alle have, og alle er enige - selv UPE-gruppen. Jacques Chirac og Lionel Jospin er enige om det. Det er godt. Jospin og Schröder er enige. Det er vigtigt. Schröder, Jospin, Blair er enige. Det havde vi aldrig turde håbe på. I går blokerede Major for alt, i dag kalder Blair sammen med Frankrig, Tyskland og de andre medlemsstater på Prodi. Sikken en revolution for Storbritannien og for Europa!
Det andet aspekt i den fremtidige revolution er nye kontroller, nye bestemmelser, nye kulturer. Vi skabte den fælles mønt. Vi vil skabe en fælles etik for magten i Europa. Det tredje og sidste element: valg plus ansvarlighed. Borgerne vælger os. Vi undersøger Kommissionen. Vi kontrollerer den. Det europæiske demokrati er noget nyt, og det er op til os at udvide det.

Brok
Fru formand, hr. formand for Rådet, kolleger, igennem flere måneder har vi givet udtryk for vores advarsler til Kommissionen på møder og i personlige samtaler. Man lyttede ikke, og resultatet er, som det er. Vi må konstatere, at tiderne har ændret sig, fordi Den Europæiske Union i dag har styrken til demokratisk selvrenselse. Jeg tror, det er et godt budskab til borgerne, at dette er muligt i et sådant demokratisk system, at apparatet ikke slipper af sted med hvad som helst.
Men vi må også konstatere, at dette problem ikke så meget er et spørgsmål om enkelte personer. Der findes mange ordentlige folk også i den sidste Kommission, det må vi ikke glemme. Men vi må konstatere, at dette især er et strukturelt spørgsmål, et spørgsmål om manglende effektivitet i de europæiske institutioner. Kun hvis vi ændrer på Kommissionens strukturer, kommer vi ikke til at stå i samme situation igen om to år, for at skifte personerne i toppen ud er kun en del af sandheden.
Derfor har vi brug for bestemte procedurer i forbindelse med nyindsættelsen af Kommissionen. På den ene side er det sikkert rigtigt, at vi må sende et signal til borgerne før valget. På den anden side skal der imidlertid være tid nok til, at proceduren til indsættelse af Kommissionen indebærer en mulighed for en dramatisk reorganisation af denne institution, og en ny, god kommissionsformand vil også udnytte denne procedure og Parlamentet til at sætte sin vilje igennem over for apparatet. Da dette jo så vil være den Kommission, som skal virke i de næste fem år, skal dette Parlament også tage hensyn til det nye Parlament, som skal leve med denne Kommission, som skal acceptere den og fremover også skal levere legitimationen for denne Kommission.
Jeg tror, det kan føre frem til et indlysende kompromis, og jeg tror, at De i rådsformandskabet vil være i stand til at foreslå os en tidsramme, som gør det muligt at forbinde de to ting med hinanden, så vi får reorganisationen på plads og dermed et bedre Europa.

Raschhofer
Fru formand, kære kolleger, det var beretningen fra ekspertgruppen, som fik gennemført, hvad dette Parlament ikke kunne, nemlig at afkræve Kommissionen et politisk ansvar. Det er en beskæmmende erkendelse. Alle de, som ikke stemte for mistillidserklæringen, er blevet belært om noget andet med beretningen fra ekspertgruppen. Faktisk står der ikke noget nyt på de 140 sider. Alligevel har ekspertgruppen åbenbaret en vis erkendelse ved at konstatere, at Kommissionen som helhed har mistet kontrollen over økonomien og embedsmændene. Dermed blev det egentlige problem bragt op til overfladen. Grænserne for, hvad der kan administreres, begynder at vise sig.
Kommissionens tilbagetræden var ikke nogen heltedåd, men derimod et greb efter silkesnoren, for alternativerne var klare. Det tillidstab, som denne Kommission har lidt, er så graverende, at der efter vores opfattelse kun kan blive tale om at udskifte hele holdet så hurtigt som muligt, men jeg understreger, at det ikke er nok at udskifte hovederne. Det er ikke småreformer, men virkelige reformer, der er brug for. For det første skal der foretages en grundig gennemgang af Kommissionens strukturer, for det andet er det absolut påkrævet at udvide kontrolbeføjelserne, også Parlamentets. Det er ekspertgruppens sande fortjeneste, at denne debat bliver ført, for i sidste ende drejer det sig om, at borgerne ikke lades i stikken med deres krav om demokrati og kontrol.

Donnelly, Alan
Hr. formand, selvom de kristelige demokrater var sene til at gå over til idéen om en ekspertgruppe, som de modsatte sig i januar, bifalder vi i Den Socialdemokratiske Gruppe den kendsgerning, at de nu støtter oprettelsen af ekspertgruppen, og vi ser frem til dens anden beretning, der offentliggøres inden for de næste par måneder. Jeg ønsker at fokusere mit bidrag her i eftermiddag på den beretning.
Jeg vil dog gerne i form af en bemærkning blot sige, at de reformer, vi ser på inden for institutionerne i Den Europæiske Union, som den forrige taler sagde, ikke er gjort med at se på de 20 kommissærer. Det har man i de sidste par måneder fokuseret på, men det, vi skal gøre nu, er at finde årsagerne til de omfattende problemer i Kommissionen og, hvad der er mere vigtigt, vi ønsker, at ekspertgruppen anbefaler afhjælpningsmidler. Jeg håber derfor, at ekspertgruppen, når den mødes i løbet af de næste par uger, og når den undersøger ledelsen i Kommisssionen indgående, vil se nærmere på de strukturelle problemer i Kommissionen.
Dette er ikke kun et spørgsmål om politisk lederskab. Det vedrører processerne i forbindelse med personalemæssig og økonomisk forvaltning. Det handler om hele ledelsesstrukturen i Kommissionen, forholdet mellem personalet og direktørerne, forholdet mellem direktørerne og generaldirektørerne, forholdet mellem generaldirektørerne og kommissærerne og deres kabinetter. Det er derfor uhyre vigtigt, at den anden beretning, vi nu skal fokusere på, ser på den nødvendige gennemgribende reform. Jeg håber, at vi, ved afslutningen på morgendagens afstemning, vedtager en beslutning, der meget klart slår fast, at vi ønsker, at ekspertgruppen fremsætter disse henstillinger. Vi ønsker ikke udbredt polemik fra ekspertgruppen, vi ønsker specifikke henstillinger om, hvad den har opdaget, ikke kun vedrørende de sidste fire år, men også om procedurer, der, så vidt vi ved, har fundet sted i Den Europæiske Unions offentlige tjenester i mange år.
Udfordringen består nu i, hvordan vi skal reagere på det. Det afgørende for Den Socialdemokratiske Gruppe er, at vi ønsker en ny formand for Kommissionen så hurtigt som muligt, og vi ønsker, at den formand tager ekspertgruppens beretning og sikrer, at hvert skridt gennemføres, ikke kun hvad angår de 20 kommissærer, ikke kun hvad angår kulturen i Kommissærkollegiet, men for generaldirektører, direktører og hvert ansvars- og ledelsesniveau i Kommissionen. Hvis vi ikke gør det, vil hele udfoldelsen i de sidste par måneder have været spild af tid, og vi vil ikke have gjort yderligere fremskridt inden for det, der trods alt er en stor begivenhed for offentligheden i Den Europæiske Union.

Tillich
Hr. formand, hr. Donnelly, rådsformanden sagde, at vi havde gjort brug af vores demokratiske ret og løst vores opgave. Hvis Kommissionen i sin tid havde været villig til at give os adgang til alle informationer, ville vi heller ikke have haft brug for ekspertgruppen, og vi er så absolut lige så vel i stand til at udarbejde den anden beretning, som ekspertgruppen er det, hvis vi får de nødvendige informationer fra Kommissionen.
Jeg vil gerne slippe en lille bemærkning ud med adresse til Kommissionen og formanden for Kommissionen. Det er ikke sådan, at krisen begyndte, da reformerne tog fat, tværtimod, Leonardo kom først i 1998, og fru Cressons problemer har vi først hørt om inden for de seneste måneder. Derfor er det katastrofalt. Lige så katastrofal er den kendsgerning, at alle de finansielle transaktioner, som Kommissionen har foretaget, og som nu kritiseres i beretningen fra ekspertgruppen, har fået grønt lys af finanskontrollen.
Men nu et par ord om beretningen fra ekspertgruppen og aktiviteterne her i Parlamentet. Hvem kan det undre, at Den Socialdemokratiske Gruppe forbød de af kollegerne, som var modstandere af at godkende regnskabet for 1996, at tage ordet? Hvem kan det undre, at Den Socialdemokratiske Gruppe stemte imod ordføreren for OLAF, deres egen kollega hr. Bösch, og hvem kan det undre, at Den Socialdemokratiske Gruppes koordinator i Budgetkontroludvalget nedlagde sit hverv på grund af sin gruppeformands politik? Derfor er det sandsynligvis konsekvent, at gruppeformanden først foreslår et mistillidsvotum for derefter at trække det tilbage igen. Hvis Den Socialdemokratiske Gruppe havde forholdt sig så konsekvent i januar, som den gør i dag, havde vi måske haft en fungerende Kommission allerede i dag og kunne have sparet os denne krise, som vi alle sammen taler om i dag!

Vanhecke
Hr. formand, jeg er bange for, at vi her med Shakespeares ord oplever stor ståhej for ingenting, og jeg tror således ikke, at der nu er grundlag for at begynde på en frisk. Problemet med Kommissionen er jo alle fællesskabsinstitutioners problem uden undtagelse: svig, nepotisme, ødslen med penge, uigennemsigtig subsidiepolitik og fyrstelige godtgørelser. Hvem her i Parlamentet tør sige, at det kun er Kommissionen, der er noget i vejen med?
Det forholder sig således, at de europæiske institutioner uden undtagelse, inklusive Parlamentet, befinder sig for langt væk fra borgerne til stadig at muliggøre en normal demokratisk kontrol. Skandalen med Kommissionen bør således frem for alt føre til en større respekt for subsidiaritetsprincippet, til en drastisk afvikling af den europæiske subsidierings- og foræringspolitik og frem for alt til, at medlemsstaterne og deres regeringer udøver større kontrol. Så længe det ikke sker, er jeg bange for, at der ikke vil ske nogen principielle forbedringer.

Roubatis
Hr. formand, jeg kan ikke forstå, at der er medlemmer, der på smålig vis forsøger at udnytte en situation, der er så alvorlig, og det synes jeg er beklageligt. Vi står over for en krise i Unionens institutioner, som vi straks må søge at løse. Vi er nødt til at sige, at Europa-Kommissionens fratrædelse var tegn på politisk og personlig lydhørhed hos samtlige medlemmer af Kommissionen. På den anden side har den også vist, at de regler, vi har lavet, fungerer, og dem må vi udvikle.
Europa-Parlamentet har på beundringsværdig vis bevaret roen og overblikket og reageret på krisen med modenhed. Men timen er nu kommet, hvor vores ledere må træffe nogle modige beslutninger, beslutninger som vil have en positiv indvirkning på og styrke EU's institutioner. Modstandere af den europæiske idé vil måske udnytte denne institutionelle krise til at rette et slag mod netop den idé, som er grunden til, at vi alle er her i dag.
Det er nogle vanskelige beslutninger, der skal træffes. Men blindgyder og tomrum er alt for farlige. Vores statsledere er nødt til at træffe hurtige beslutninger og komme med en helt klar løsning. Det er positivt, at formanden for Rådet har udtalt, at han allerede i april vil komme med et navn på den nye formand for Kommissionen. Jeg mener dog ikke, det er tilstrækkeligt. Der må også træffes nogle hurtige beslutninger med hensyn til de øvrige medlemmer af Europa-Kommissionen. Så kunne eventuelle forfatningsmæssige spørgsmål bringes i orden, og Rådet og Europa-Parlamentet kunne på grundlag af Amsterdam-traktaten arbejde på at foretage de nødvendige reguleringer. Vi har her en chance for at straks at genoprette den nødvendige tillid til EU's institutioner, og det synes jeg, vi skylder de europæiske borgere og selve Den Europæiske Unions idé.

Castagnetti
Hr. formand, den krise, der er opstået i Europa, er på én gang alvorlig og nyttig. Den er alvorlig, fordi den uden tvivl afspejler et vanskeligt øjeblik, som er uden fortilfælde, men den er også nyttig, for som det er blevet sagt, kan vi fra i dag af ikke længere komme uden om det emne, der hedder institutionsreformer. Det drejer sig om de institutionsreformer, som skal vedtages og foretages før udvidelsen, og som skal skabe en mulighed for et økonomisk styre i Europa, nemlig i Europa efter euroen. Det Europa, der har indført institutioner som Den Europæiske Centralbank for at administrere den monetære politik, er et Europa, som også kræver et kompetent politisk styre og nogle kompetente politiske institutioner. Vi går ind for Centralbankens uafhængighed, men vi går ind for den som en uafhængighed af en anden politisk magt, som skal eksistere. I dag kan vi ikke længere komme uden om dette emne.
Det, der er sket, er dog også nyttigt, fordi man endelig har taget gennemsigtighedsproblemet op. Vi ved alle, hvor meget det hastede med at behandle dette problem vedrørende gennemsigtigheden i Europa-Kommissionens aktiviteter. De, der har haft forbindelse til institutionen, og de, der har indgivet ansøgninger for at deltage i et eller andet program, har erfaring med mangelen på informationer og mangelen på begrundelser for beslutningerne. Det er ligeledes nyttigt, fordi man som følge af beretningen fra ekspertgruppen har fået en slags ny moralsk retspraksis, ifølge hvilken man fortæller politikerne, at det ikke bare er forbudt for dem at gøre noget, der ikke er tilladt, men at de heller ikke må gøre noget, som ikke er hensigtsmæssigt. Denne moralske retspraksis skal være en værdifuld lektie, og også lederne i de forskellige lande bør rette sig efter den på nationalt plan, hvis vi ønsker at gøre borgerne venligt stemte over for politikken og over for institutionerne. Man må ikke gøre noget, der ikke er hensigtsmæssigt.
Jeg ønsker også en hurtig løsning på krisen, og jeg ønsker også en kompetent formand. Og jeg vil også gerne understrege, at hvis det skal være en stærk og kompetent formand, skal det ikke være en formand, der er indsat for en kort periode, men som er indsat for en tilstrækkelig periode.

Marinho
Hr. formand, denne krise, som ingen har ønsket, og som ingen har kunnet undgå, bør, fordi den kan være regenererende og nyskabende, åbne en ny tid for vores institutioner og gøre dem egnede til at tjene et mere ambitiøst, et mere gennemsigtigt og naturligvis også et mere politisk Europa. Men også mere ansvarligt i sin funktionsmåde og i sin kontrol, uden slaphed, uden demagogi, men også uden syndebukke.
Vi har oplevet en autentisk vækstkrise, hvor institutionerne skrumper, mens opgaverne vokser. Man skal derfor ikke undre sig over den uudslettelige grænse, der adskiller det individuelle ansvar fra det kollektive ansvar eller Fællesskabets ansvar fra regeringernes ansvar. Vi har i dag ikke engang lovteksternes vished og sikkerhed til at berolige os hverken med hensyn til fortiden eller fremtiden.
Derfor, hr. formand, kan institutionerne kun finde en politisk udvej, en politisk løsning, hvilket vil sige, at det er op til de ansvarlige politikere, nu først og fremmest i Rådet og i Parlamentet, hurtigt at finde en løsning på krisen. Hurtigt, hr. formand, betyder imidlertid ikke overilet. Det betyder, at Rådet inden for en rimelig frist præsenterer en kandidat til formand for Kommissionen, en formand, der bør basere sig på Parlamentets større demokratiske legitimitet, en helt nødvendig betingelse for en stærk Kommission. Og den, der siger stærk, hr. formand, siger holdbar, siger med politisk fremtid. Kommissioner med midlertidig status kan ikke indfri kravene om reformer og en ny begyndelse for institutionerne. Parlamentet er parat til hurtigt at løse en krise, der, hvis den får lov til at vare ved, kun vil gavne Europas fjender og svække det økonomisk. Derfor skal dets krav imødekommes, men det er beredt på i politisk samarbejde med Rådet at finde frem til en løsning.
Denne krise, hr. formand, har ikke Bruxelles som epicenter, men har sin oprindelse i alle de 15 landes hovedstæder. Det er nu Rådets opgave, især det tyske formandskabs opgave, at lægge kortene på bordet og også påtage sig sit ansvar. Vi vil her være på vores pladser og afvente dets forslag. Efter hvad den fungerende formand for Rådet i dag har sagt, ser det ud til, at Rådet er på rette vej, den sunde fornufts vej. Gid det må være således!

Maij-Weggen
Hr. formand, i denne forhandling om Kommissionens fratræden og om det kommende topmøde i Berlin vil jeg begynde med at takke de gode kommissærer for alt det arbejde, som de har gjort i de forløbne år. Det er ærgerligt, at det skulle komme så vidt, og at der i januar ikke blev reageret positivt på en appel fra Parlamentet, også fra en stor del af min gruppe, om at afsætte de kritiserede kommissærer. Hvis det var sket i januar, ville både Kommissionen og Parlamentet være kommet styrket ud af denne strid. Nu er de gode kommissærer revet med af de dårlige. Det er simpelthen ærgerligt. Jeg ser også kritisk hen på vores socialdemokratiske venner, for hvis de havde hjulpet os med dette beslutningsforslag i januar, var der ikke sket, hvad der nu er sket.
Vi støtter hele Kommissionens fratræden som noget uundgåeligt. Vi håber, at der meget hurtigt kommer en ny Kommission, først og fremmest en kommissionsformand. Det skal imidlertid efter vores opfattelse være en midlertidig Kommission. For en rigtig definitiv Kommission kan først ansættes efter valget. Det forekommer mig at være en normal demokratisk regel. Heller ikke i vores medlemsstater er der først regeringsdannelse og derefter valg, men det foregår omvendt.
For så vidt angår valget af formanden, ville det egentlig være udmærket, hvis Parlamentet kunne opstille en kandidatliste. Der er, så vidt jeg har forstået, tre kandidater: hr. Prodi, hr. Solana og hr. Kok. Efter min opfattelse kunne de alle tre blive formand, men hvis De spørger om, hvem jeg personligt foretrækker, ser jeg helst den politisk beslægtede, hr. Prodi, komme her. For mit vedkommende støtter jeg ham. En, som leder det italienske bureaukrati og den italienske økonomi i de rette baner, kan også klare Bruxelles. For mit vedkommende er Prodi således hjertelig velkommen.
Jeg har lige en enkelt bemærkning om Agenda 2000, for den vil også blive taget op i Berlin. Jeg håber helhjertet, at landbrugspolitikken bliver korrigeret, for den måde, hvorpå den nu former sig, er ikke god. Jeg håber, at strukturfondene bliver korrigeret. Jeg håber frem for alt, at Nederlandene vil have flere fordele af Agenda 2000, end det nu ser ud til. For den nuværende nederlandske regering kan godt forberede sig lidt bedre, end den nu har gjort. På dette område afventer vi i spænding, om resultaterne er bedre, end de nu ser ud til. Hvad det angår, ser vi med lige så stor interesse på Agenda 2000 som på en ny Kommissions tiltræden.

d'Ancona
Hr. formand, de nederlandske medlemmer af De Europæiske Socialdemokraters Gruppe synes, at Kommissionen med sin beslutning om at træde tilbage har truffet den eneste rigtige beslutning, som var mulig på grund af konklusionerne i beretningen fra ekspertgruppen. Det er således noget andet, end hvad fru Maij-Weggen netop sagde, nemlig afskedigelsen af to kommissærer på grundlag af beskyldninger om svig, og at afskedigelsen skal betragtes som det foreløbige resultat af en proces. Derfor er det vigtigere, at Parlamentet nu enigt arbejder videre i retning af en ny stilling i forhold til Rådet, end at det fastslår, hvilken gruppe der satte denne proces i gang
Denne nye stilling, denne nye kultur skal give sig udtryk i gennemførelsen af adfærdskodeksen. Udviklingen af kommissærers individuelle ansvar, reformen af vedtægterne for tjenestemænd og statutten for medlemmerne. Kommissionens nye holdning med hensyn til arbejdsmåden og holdningen til Parlamentet kan man kort sammenfatte som enden på arrogancen. Det er uden tvivl en fordel for Parlamentet, såfremt den ikke erstattes af Rådets arrogance. Måske vil det være vanskeligt for Rådet at arbejde under tidspres. Men alligevel er det af største betydning, at der hurtigst muligt kommer en ny Kommission endnu inden valget af et nyt Europa-Parlament.
Der skal nemlig udarbejdes et ambitiøst arbejdsprogram, som skal vurderes af Europa-Parlamentet, navnlig det nuværende Parlament er i stand til råde den nye Kommission med hensyn til, hvilke reformer der skal finde sted. En ny Kommission skal forpligte sig hertil. Parlamentet kan derefter på ny bedømme den nye Kommission ud fra dens arbejdsprogram ved begyndelsen af dens nye tjenesteperiode i 2000.
Vi vil altså have en ny Kommission for fem et halvt år med en prøvetid på et halvt år. Hvis en Kommission er god, behøver den ikke være bange for, at Parlamentet på ny eksaminerer den. For når alt kommer til alt, bedømmes ministre til stadighed i ethvert normalt demokratisk fungerende nationalt parlament.

Christodoulou
Hr. formand, hvis man sætter sig ned og analyserer det sidste års begivenheder, vil man se, at der er mange ting, som har været oppe til debat. Der er ingen tvivl om, at der også er personer, der er blevet uretfærdigt behandlet, for mange af dem, som er blevet tvunget til at gå af, burde ikke være gået af. Hele denne række af begivenheder har også været genstand for snæversynet politisk udnyttelse fra forskellige sider. Men sket er sket, og det, vi skal koncentrere os om nu, er at se på, hvad vi kan lære af disse begivenheder, og hvordan vi kan udnytte dem til størst mulig gavn for Den Europæiske Union og for hele verden.
Jeg tror, at noget meget grundlæggende og fundamentalt i denne sammenhæng er erkendelsen af, at Europa-Parlamentet spiller en langt vigtigere rolle, end de øvrige institutioner har været villige til at acceptere. Og Europa-Parlamentet må fra nu af leve op til de forventninger, der er skabt hos de europæiske befolkninger med hensyn til, hvordan det bør håndtere disse spørgsmål. Der er også andre, der skal tage ved lære. Rådet har f.eks. haft alt for travlt med at give decharge uden at undersøge de reelle kendsgerninger. Og hvis Kommissionen også havde handlet anderledes i visse tilfælde, havde vi ikke stået i den situation, vi står i i dag. Men det mest basale, vi kan lære af dette, er, at vi er nødt til at handle ansvarligt over for de mennesker, som skal vælge os om ganske kort tid.
Og dette ansvar gælder også for medlemmerne af Rådet. For hvis de ikke træffer den rigtige beslutning, der giver Den Europæiske Unions institutioner mulighed for at operere fornuftigt og i et fornuftigt samarbejde i de krisetider, vi er i lige nu, og vi alt for længe bliver holdt i en situation næsten uden ledelse, er jeg meget bange for, at vi ikke har lært, hvad vi skulle af denne krise, og så vil det hele være forgæves.

Lööw
Hr. formand, på dette tidspunkt i debatten er det meste vel allerede blevet sagt. De fleste har jo konstateret, at det, som er sket i den seneste uge, ikke er noget, som vi kan bifalde, men det kan måske alligevel være en nødvendig udladning for at rense luften, både i forholdet mellem Parlamentet og Kommissionen og for på langt sigt at kunne genoprette medborgernes tillid til Unionen.
Jeg mener, at vi i dag tydeligt kan drage den konklusion, at vi havde brug for tiden fra januar til marts til at få denne beretning. Den giver os nemlig et helt andet grundlag for en konstruktiv forbedring for fremtiden end det, vi havde i januar. Jeg er imponeret over det hurtige og effektive arbejde, som ekspertgruppen har udført.
Der er jo blevet fremført den kritik, at det var en fejl at lade udenforstående eksperter gøre det, og at Parlamentet burde have gjort dette arbejde selv. Jeg tror dog ikke, at det i den politiserede situation, som vi befandt os i, var muligt for Parlamentet at foretage denne undersøgelse. Jeg mener også helt generelt, at man af og til må ty til en udenforstående bedømmelse. Det er nødvendigt, selvom det kan føles svært, eftersom det er svært at se løsningerne, når man befinder sig midt i arbejdet og rutinerne.
Lad os nu håbe, at denne beretning virkelig bliver et pejlemærke for en ordentlig reform af Kommissionens arbejde - og, måske som det allervigtigste, det, der er blevet sagt om og om igen i denne uge: Der skal være øget åbenhed og øget indsigt, hvilket Parlamentet også har krævet flere gange. Så sent som i januar vedtog vi meget konstruktive forslag på dette område.

Bourlanges
Hr. formand, fra i dag af træder Parlamentet ind i en ny æra. Jeg er fristet til at omformulere Goethes berømte ord i Valmy: De europæiske institutioner træder ind i en ny æra og en ny kultur trænger sig på. Denne kultur er demokratiet.
Er vi denne kultur værdige? Jeg mener, at vi sammen skal løse den fælles udfordring. Det er først og fremmest Kommissionen, der skal tage denne udfordring op. Den har længe været en urørlig institution, der var støttet af et kor af tilhængere. Den bliver fremover en tværnational organisme, der hele tiden vil være underlagt en kontrol af befolkningernes repræsentant. Det er irriterende, men sådan er det.
Parlamentet skal også tage udfordringen op. Parlamentet er blevet en vigtig aktør i det institutionelle spil. Men som man siger i mit land: Adel forpligter. Med dette nye ansvar følger pligter. Vil vi kunne indgå i bindende partnerskaber og være i stand til at støtte Kommissionen - uden hvilken ingen af os er noget værd - eller vil vi opføre os som smålige og lunefulde personer, der har tilranet sig en magt, der ikke tilkommer dem? Vi skal være ansvarlige.
Men også Rådet skal tage denne nye udfordring op. Det skal - som budgetansvarlig i fællesskab med os - sørge for at give Kommissionen de nødvendige administrative aktionsmidler. Vi forventer det i de finansielle overslag - kategori 5 - hr. formand. Og også Rådet skal fuldt ud overholde demokratiets regler.
Endelig skal staterne tage udfordringen op. I Amsterdam glemte man fuldstændig en reform af Kommissionen. Nu må vi udnævne en rigtig Kommission, som fungerer, både hvad angår Kollegiet og formanden. Fristerne skal overholdes. Udfordringerne skal overkommes i fællesskab, ellers taber vi alt i fællesskab.

Swoboda
Hr. formand, mine damer og herrer, Kommissionens fratræden var retfærdiggjort og nødvendig på baggrund af beretningen fra ekspertgruppen, og det glæder mig, at så mange kolleger i dag er enige i beretningen og dens resultat, selvom de var imod, at man skulle nedsætte denne gruppe. Man har lov at blive klogere.
For det andet var beretningen fra ekspertgruppen streng, men ikke unfair, for jeg mener, at jo længere væk fra borgeren dennes penge bliver givet ud, desto strengere må kriterierne for administrationen og regnskabsføringen være. For det tredje måtte EU-Kommissionen træde tilbage, fordi den var alt for svag i forhold til Rådet. På den anden side havde den tit spillet den overlegne i forhold til Parlamentet. For det fjerde har vi brug for en stærk Kommission med en stærk formand. Kun en sådan Kommission er en jævnbyrdig og egnet partner for Parlamentet. Stærk betyder imidlertid også åben, gennemsigtig og uden hemmelighedskræmmeri.
For det femte har vi brug for en ny balance mellem Kommissionens kollegialitet og det individuelle ansvar. Borgerne skal kunne mærke den samlede Kommissions ansvar, men også hver enkelt kommissærs ansvar. For det sjette har nogle slet og ret erklæret denne krise i Kommissionen for en EU-krise, men EU må og vil vise sig at være livsduelig, især, når den reagerer hurtigt, og jeg håber, at formandskabet kan komme igennem med sine forslag i Rådet i Berlin.
For det syvende har vi brug for et nyt mandskab, ikke bare en ny formand. Kommissionen skal forny sig, så det kan ses, med nye ansigter. For det ottende er der nogle, der mener, at de skal og bør udnytte Kommissionens utilstrækkelighed og fejl til at svække Kommissionen, ja, sågar EU. Det er efter min opfattelse forkert, og jeg afviser denne holdning. For det niende har vi opnået meget i EU, også med denne Kommission, som nu er trådt tilbage, men jeg tror ikke, det er nok med et fælles økonomisk område og en fælles valuta. For det tiende må vi forsætte med at arbejde hen mod en miljøunion og en social union. Vi må fortsat arbejde frem mod den politiske union, og vi har brug for en Kommission og en kommissionsformand, som fuldt ud vil påtage sig dette ansvar.

McCartin
Hr. formand, som folk har påpeget under denne debat, er det vigtigt, at dette er en krise i Kommissionen. Det er ikke en krise i Den Europæiske Union. Vores borgere har derfor på nuværende tidspunkt brug for at blive forsikret for, at der ikke er noget i den nuværende krise, som traktaterne ikke tager højde for, og som ikke kan klares, hvilket kun Ministerrådet, Parlamentet og det administrative personale, der fortsætter med det vigtige opgaver, der skal udføres, f.eks. gennemførelsen af Agenda 2000 og regulering af euroen, kan gøre.
Mange i Parlamentet er stolte af og tilfredse med den rolle, Parlamentet har spillet i denne sammenhæng. Efter min mening har Parlamentet dog tumlet af sted snarere end planlagt en meget omhyggelig strategi i forbindelse med alt det, der er sket. For det første besluttede Budgetkontroludvalget med et snævert flertal at meddele decharge. Parlamentet nægtede at meddele decharge, men stemte senere for et tillidsvotum til Kommissionen og dens formand. Formanden for Den Socialdemokratiske Gruppe stemte for at meddele decharge og stemte ligeledes for tillid til Kommissionen. Hr. Cox, formand for Den Liberale Gruppe stemte for at meddele decharge. Vi bør derfor huske på, at det ikke stod helt klart fra begyndelsen, i hvilken retning vi bevægede os.
Undersøgelsesudvalget kom frem med sine resultater, og det virker som om, at det er disse resultater, som ikke indeholdt noget nyt, der førte til Kommissionens fratræden. Undersøgelsesudvalget tydeliggjorde det bedre, end Parlamentet nogensinde har været i stand til, så offentligheden klart kunne læse, hvor fejlene lå. Jeg mener, at konsekvenserne har stået i misforhold til Kommissionens forsømmelse som kollegium. Kommissionens forsømmelser har været der længe. Forsømmelserne har været tydelige, idet vi gav dem for mange opgaver uden at give dem ressourcerne til at udføre dem. Jeg beklager, at et par kommissærer ikke levede op til deres ansvar, men jeg er ked af, at så mange gode folk, herunder formanden, hr. Santer, der har udført meget vigtigt arbejde og opnået så stor succes, i Europas øjne har fået et dårligt omdømme, når de i realiteten er hæderlige mennesker, der har gjort et godt stykke arbejde.

Desama
Hr. formand, kære kolleger, man har i forbindelse med Kommissionens fratræden talt meget om en institutionel krise og en politisk krise. Jeg vil snarere tale om en vækstkrise.
Da Jacques Delors var formand for Kommissionen, trængte denne således kraftigt ind på det politiske område, på de områder af europæisk politik, der i øvrigt for størstedelens vedkommende blev stadfæstet med Maastricht-traktaten: det indre marked, Den Økonomiske og Monetære Union og det europæiske statsborgerskab. Vi tog udgangspunkt i Kommissionens klassiske plan og har ikke kunnet lære noget heraf.
Det kunne heller ikke de medlemsstater, som gik glip af Amsterdam-traktaten, fordi de ikke kunne tage problemerne op i forbindelse med omdannelse af Unionens institutioner. Også Parlamentet, som sommetider har været for tilbageholdende i sin holdning til denne traktat, og som ikke kunne tage den ønskede føring i denne forbindelse. Endelig - og især - Kommissionen, som mere end nogen andre var den bedst placerede til at bedømme, i hvilken grad dens organisation og funktion var blevet uklar i forhold til de opgaver, der blev givet den, som den accepterede, og som den krævede.
Altså er linjen i dag klar for den nye formand og den nye Kommission. Det vil være at opføre sig - inden dette bliver lovbestemt - som en veritabel europæisk regering med alt, hvad dette forudsætter af gennemsigtighed og effektivitet med hensyn til organisationen af forvaltningen. Den teknokratiske kultur skal - som hr. Bourlanges sagde - erstattes af en demokratisk kultur.
Jeg mener, at dette er Den Socialdemokratiske Gruppes store fortjeneste, for hvem det med en tålmodig strategi netop er lykkes at prikke hul på den byld, der bragte forrådnelse til vores institutioner. I stedet for at give sig hen til politipolitik, landsbyskænderier og regnskabsforordninger har vi tvunget Parlamentet til at fremsætte en politisk gestus, og når Den Europæiske Union fremover drager fordel af dette, er det vores gruppe, den kan takke.

McMillan-Scott
Hr. formand, jeg vil først og fremmest gerne komme med en bemærkning på vegne af mange medlemmer om Kommissionens store uhøflighed ved ikke at være til stede ved denne debat. Det gør Rådet ære, at det i det mindste er repræsenteret ved COREPER.
Jeg er formentlig den person, der er mindst overrasket over ekspertgruppens resultater, da jeg, som mange kolleger er bekendt med, siden 1990 har fulgt svindelen i GDXXIII. Dette er i høj grad uddybet i beretningen, men der er ikke noget nyt i det. Jeg mener, at betænkningen af vores kollega fru Wemheuer fra den socialdemokratiske side, som ikke har talt her til aften, og som trådte tilbage fra Budgetkontroludvalget i protest over Den Socialdemokratiske Gruppes holdning før jul, faktisk undersøgte de institutionelle spørgsmål, der skulle undersøges af ekspertgruppen.
I afsnit 1 i den beslutning, Parlamentet vedtog i januar, blev ekspertgruppen faktisk anmodet om at undersøge den måde, hvorpå Europa-Kommissionen systematisk dækker over svindel, dårlig ledelse og korruption, og det er ikke i beretningen, om jeg så må sige, især i forhold til sagaen om turisme. Det eneste, vi egentlig har set, er en forsinkelse på tre måneder i forbindelse med Elles-betænkningen, der blev sendt tilbage til udvalget i december trods socialdemokratiske ønsker. Den indeholdt en række reformer, der kunne have været bragt i stand allerede da. Hr. Van Buitenens vidneudsagn blev rundsendt i Parlamentet den 9. december og indeholdt alle de oplysninger, Parlamentet behøvede med henblik på et forslag om mistillidsvotum, muligvis til enkelte kommissærer, på daværende tidspunkt. Skylden for den krise, der har udviklet sig i løbet af de sidste tre måneder, ligger derfor hos fru Green. Jeg beskrev hende som den mest forvirrede kvinde i Europa, og jeg mener stadig, det er den bedste beskrivelse af hende.
Den beretning, vi derfor her debatteret her til aften, er Van Buitenen II. Der er meget lidt nyt i den, og jeg ønsker blot at sige til Rådet, at ekspertgruppens beretning, hvis den anbefaler en fundamental ændring af vedtægten for tjenestemænd og den måde, hvorpå Kommissionen opererer, vil have opnået noget.
Lad mig blot påpege over for Parlamentet, at ingen medlemsstat på noget tidspunkt i løbet af de forgangne 18 måneder gennem COREPER eller andetsteds har anmodet om reformen af institutionerne. Det er på høje tid, de gjorde det.

Blak
Hr. formand, vismandsrapportens konklusioner er helt klare. Kommissionen har mistet den politiske kontrol med sin administration. Det er faktisk den mest skræmmende konklusion i rapporten. Det betyder nemlig, at de ansatte i Kommissionen kan køre derudad uden styring og overordnede politiske retningslinjer. I et sådant klima kan korruption, nepotisme og uregelmæssigheder trives. Næste vismandsrapport bliver heldigvis en endevending af embedsmandskulturen i Kommissionen, og det er her, de største slag skal kæmpes. Vi skal have en omfattende personalereform, der efter min mening bør indeholde et opgør med livstidsansættelser og i stedet indføre åremålsansættelser. Nu skal der selvfølgelig ikke drives hetz på embedsmændene i Kommissionen som sådan. Der er mange, der arbejder godt og flittigt, men det skal være muligt at smide de rådne æbler ud. Det bliver en hård kamp. Personaleorganisationerne vil kæmpe med næb og kløer, når de ser de enestående privilegier forsvinde. Vismandsrapporten placerer et kollektivt ansvar på kommissærerne, de har endelig accepteret deres kollektive ansvar, og de er gået i samlet flok. Det kan vi jo se - de er ikke til stede i aften. I Parlamentet ville vi have afsat hele Kommissionen, hvis de ikke selv var gået.
I den danske socialdemokratiske delegation er vi derfor enige om ikke at stemme for en genindsættelse af en Kommission, der er næsten magen til den, vi lige har afsat. Det er ikke et personspørgsmål, selvom en enkelt person har prøvet at gøre det til det. Det er et spørgsmål om principper, og vi vil opfordre vores kolleger til at sætte nationale partipolitiske hensyn til side. Der må nyt blod til.
Til sidst vil jeg gerne komme med en opsang til Rådet. Nu må det være slut med de femten gummistemplers politik! De nationale regeringer har overhovedet ikke vist noget ansvar i denne sag. De har år efter år godkendt regnskaberne uden at blinke, så måske skulle vi overveje at fyre Rådet i næste omgang. Så vil jeg godt sige til min ven, McMillan-Scott, at jeg synes, det er plat at genere Pauline Green, når hun ikke er til stede, men det er jo kendetegnende for, hvad de konservative står for i England. De er nogle platugler!

Stenzel
Hr. formand, krisen i Europa-Kommissionen, som har ulmet længe, har med Kommissionens tilbagetræden sendt et tydeligt signal, og det var på høje tid. Bruxelles har fået sit Watergate, og nu skal der drages konsekvenser for at overvinde tillidskrisen mellem Europa-Parlamentet og Kommissionen, mellem offentligheden og Den Europæiske Union i det hele taget. Krisen i Europa-Kommissionen vedrører ikke kun Kommissionen. Der er snarere tale om en krise for Den Europæiske Union. For at overvinde denne krise er der brug for øjeblikkelige initiativer og mere varige reformer. Til de øjeblikkelige initiativer hører, at medlemsstaterne i Den Europæiske Union skal udpege en ny kommissionsformand, helst allerede i Berlin, og at de kommissærer, som er blevet klart kritiseret i beretningen fra ekspertgruppen, ikke deltager i den kommende Kommission.
Til de mere varige reformer hører, at Rådet hurtigst muligt fastlægger en procedure, som gør det muligt at drage enkelte kommissærer til ansvar i tilfælde af fejl, dårlig administration og svig. De nødvendigheder, som Den Europæiske Union er konfronteret med i dag, har længe været ude af trit med den politiske realitets krav. Her indeholder Amsterdam-traktaten væsentlige forbedringer. De er imidlertid ikke nok i sig selv. Senest i forbindelse med en ny regeringskonference må der fastlægges en procedure, som gør det muligt at stille enkelte kommissærer til ansvar. Der skal også ske en gennemgribende forbedring af bekæmpelsen af svig. 80 % af svindelen foregår i de enkelte medlemsstater. For at afskaffe disse misforhold er der ikke bare brug for en uafhængig svindelbekæmpelsesmyndighed OLAF, det er også nødvendigt at udvide Revisionsrettens kompetence. Den skal kunne efterforske på stedet i samarbejde med regionale og nationale højesteretter og myndigheder.
Europa-Parlamentets kontrolret må under ingen omstændigheder svækkes. Vismandsrapporten fra ekspertgruppen var værdifuld, men den bør afsluttes den 20. april, og den bør især undersøge embedsmandsniveauet, for det må ikke gælde for denne Kommission, at kommissærer kommer og går, og embedsmænd består!

Myller
Hr. formand, Europa-Kommissionen fratrådte, fordi en uafhængig ekspertgruppe konkluderede, at Kommissionens ledelse var dårlig. Kommissionsformand Santer drog de helt rigtige konklusioner og tog ansvaret for dette. Processen har vist, at det var meget vigtigt at nedsætte Den Uafhængige Ekspertgruppe, fordi vi udelukkende ved hjælp af deres arbejde har fået fat i faktiske problemer. Uden dette arbejde var sagen blevet fejet ind under gulvtæppet ved, at vi eventuelt havde fået afsat to eller tre kommissionsmedlemmer for at statuere et eksempel. Når vi nu læser beretningen, virker det, som om at det nok ikke engang var lykkedes for os at få øje på alt med de rette begrundelser.
Vi må dog ikke glemme, at vi i fremtiden har brug for et godt samarbejde med Rådet. En ny Kommission skal udnævnes hurtigt. Det var rart at høre repræsentanten fra formandsstaten sige, at Amsterdam-traktaten skal respekteres i denne forbindelse. Ved drøftelsen af disse magtstrukturer er der grund til at erindre, at det vigtigste på dagsordenen ved det kommende topmøde i Berlin er godkendelsen af Agenda 2000, og for situationen i dag er det meget vigtigt, at det lykkes i Berlin.
Her er der også fremkommet indlæg for, at der i den nye Kommission ikke kan være medlemmer fra den nuværende Kommission. Jeg mener, at dette skal undersøges nærmere ud fra, hvad vi vil have ud af Kommissionen. Formålet bør være at forbedre arbejds- og administrationskulturer i Kommissionen, og Kommissionen skal bestå af personer, som er i stand til at gennemføre dette. Den nuværende situation skal udnyttes. Vi skal have tid og kræfter til fornyelser og sådanne mennesker til at lede fornyelser, som virkelig er i stand til at realisere dem.

Reding
Hr. formand, Jacques Santer har udvist politisk mod. Ved at gå af sammen med sin Kommission lever han op til sit fulde ansvar, og jeg hylder dette træk. Men jeg beklager samtidig, at en Kommission, der har gjort et glimrende arbejde gennem hele perioden, er blevet tvunget til at gå af. Hvis fru Cresson i januar, da hendes dårlige ledelse blev kendt, var gået af sig selv, som hun burde, var vi ikke i dag kastet ud i en sådan politisk krise på europæisk niveau.
Jeg håber ikke, at nationale eskapader, som dem fru Cresson har praktiseret, bliver mulige i den nye Kommission. En ny Kommission, der, hvis det står til mig, skal være stærk og godkendes af det nye Parlament, der skal vælges til juni.
Jeg ville også gerne benytte mig af lejligheden til, hr. formand, at hylde hr. Jacques Santer og størstedelen af hans Kommission, som har iværksat projekter af historisk omfang: euroen, udvidelsen, Agenda 2000. Den har desuden gennemført fundamentale reformer med henblik på en mere effektiv bekæmpelse af korruption.
Historiens ironi vil, at Santer-kommissionen blev det første offer for egne reformer. Lad os håbe, at de initiativer, der er taget under Santer-kommissionen, vil gøre det muligt for efterfølgerne at udvise større gennemsigtighed og mere demokrati og effektivitet.

Malone
Hr. formand, jeg er virkelig rystet over bemærkningerne fra de konservative og deres formand her til aften, men de overrasker mig ikke. Det bekræfter blot det, jeg altid har ment om dem.
Ikke desto mindre giver denne beretning os en mulighed for en frisk start. Med »os« mener jeg samtlige institutioner i Den Europæiske Union. Reformen af Kommissionen er begyndelsen. Ministerrådet og de nationale regeringer skal også undersøge sig selv kritisk og spørge, om de altid har handlet i Unionens interesse.
Ministerrådet vil træffe meget vigtige beslutninger i denne uge, som vi ved får en langvarig indvirkning på Den Europæiske Unions fremtidige succes og troværdighed. Lad os håbe, at de træffer disse beslutninger i samme ånd af åbenhed, ansvarlighed og respekt for demokratiet, som de med rette forlanger af Kommissionen.
Kommissionen er fundet skyldig i pligtforsømmelse. Jeg vil foreslå, at man først og fremmest råder bod på dette, ved at alle aftaler og kontrakter åbent bekendtgøres, uafhængigt afgøres og nøje undersøges af Parlamentet. Personalet i Kommissionen bør ophøre med imperiebygning og optræde kollektivt til Fællesskabets bedste.
Praksissen med, at der faktisk er en national kvote for udnævnelse af øverste tjenestemænd i Kommissionen, skal slutte. Kommissærerne bør have ret til at udpege et personligt kabinet, men det skal gøres med fuld gennemsigtighed. Hver kommissær bør skulle retfærdiggøre udnævnelserne ved offentliggørelse af oplysninger om personens forudsætninger for jobbet over for en uafhængig rådgiver. Hvert kabinetsmedlem bør ubetinget skulle fratræde sit embede samtidig med kommissæren. Slut med at kaste sig ud i vigtige stillinger for personalet i Kommissionen.
Hvad angår de nationale regeringers rolle, er disse og andre reformer absolut nødvendige. Offenligheden skal vide, at det ofte er praksis i regeringer og Ministerrådet at give Kommissionen skylden, når noget går galt. Som det er blevet påpeget, administreres størstedelen af EU-finansieringen faktisk af de nationale regeringer, og der er omfattende bevis på svindel og pligtforsømmelse inden for dette område. Det er regeringernes ansvar at tage fat på det.
Og afslutningsvis, hr. formand, vil jeg gerne sige, at for så vidt angår Ministerrådets rolle, ved vi, at de mødes privat. De hører til et af de få tilbageværende ledende organer i Europa, hvor beslutningerne træffes bag lukkede døre, og det skal stoppes.

Cunha
Hr. formand, den virkelig afgørende af beretningens konklusioner, er den, der fremgår af det sidste afsnit, der giver udtryk for, at det trods den ansvarsforflygtigelse, som undersøgelsen har konstateret, er kommissærerne som kollegium, som kollegialt organ, der må drages til ansvar. Over for en sådan konklusion kunne Kommissionen ikke gøre andet end at træde tilbage, hvad den så gjorde med fuld værdighed.
Denne krise er kommet på det værst mulige tidspunkt, hvor Unionen befinder sig i slutfasen af forhandlingerne omkring Agenda 2000, som en god del af vores fælles fremtid afhænger af, og især for samhørighedslandene, som f.eks. mit eget land, for de kommende medlemmer østfra og for vores landmænd. Visse politiske kræfters iver efter at slagte denne Kommission får mig til at mistænke dem for, at en svag Kommission ville passe ind i deres interesser, fordi det med en svag Kommission teoretisk ville være lettere at få gennemført deres minimalistiske planer for Unionens fremtid.
Jeg mener, at det vil være fornuftigere at lade denne Kommission fungere videre, fordi den kender til de sager, der er under forhandling, og den derfor kan sikre en hurtigere, mere effektiv og afbalanceret sagsbehandling. Vi er imidlertid åbne over for andre fornuftige løsninger. Det afgørende er, at forhandlingsrytmen og -ligevægten omkring Agenda 2000 ikke påvirkes, og at Unionens strategiske interesser ikke bringes i fare. Jeg vil også gerne sige, at jeg er imod endnu en beretning fra ekspertgruppen. Vi har brug for en stærk Kommission, hvor det politiske ansvar dominerer over bureaukratiet. Vi har brug for et Parlament, der er aktivt i dets budgetkontrolfunktioner, og vi har brug for et organ til effektivt at bekæmpe svig. Hvis det, vi har nu, ikke er nok, må vi skride til de nødvendige reformer. Men vi kan ikke videreføre undtagelsesløsninger i det uendelige. Det er på tide, at institutionerne fungerer og påtager sig deres politiske ansvar.

Fayot
Hr. formand, tillad mig først at hylde min landsmand, Jacques Santer, der ikke er fra mit parti, men hvis betydningsfulde arbejde i spidsen for Kommissionen jeg respekterer. Jeg ville gerne her understrege Jacques Santers politiske succeser, men også det onde, der førte til hans fald, og jeg vil også sige, at hans eget politiske parti bærer et stort ansvar herfor.
Hr. formand, alle har sagt, at vi snarest må have en ny stærk Kommission, der er i stand til at gennemføre vidtgående reformer. Jeg tilslutter mig naturligvis dette princip. Jeg vil dog gerne fremhæve den nye situation, vi vil befinde os i.
Den nye Kommission skal godkendes af Parlamentet. Formanden, den nye formand for Kommissionen, vil blive udnævnt af Parlamentet på grundlag af et program. Mellem Parlamentet og Kommissionen vil der komme en ny forbindelse. Det vil blive Kommissionen og dens program, som Parlamentet skal godkende for valgperioden. Således vil Parlamentet, der godkender Kommissionen være bundet af en valgperiodekontrakt. Den skal disciplinere sig og være politisk moden. Det vil blive nødvendigt at finde et stabilt flertal til at realisere det, som Kommissionen vil foreslå. Parlamentet kan ikke længere stille sig tilfreds med skiftende flertal, med risiko for at give sig over for enhver form for afpresning, navnlig fra de euroskeptiske eller antieuropæiske grupper.
Dette parlamentariske demokrati, hr. formand, som således indføres i Europa, kræver også, at Parlamentet er legitimeret af sine vælgere. Derfor er jeg personligt mod, at det er det gamle parlament, der godkender den nye Kommission. Det bør være det nye Parlament, der findes ved valget den 13. juni.

Burenstam Linder
Hr. formand, Socialdemokraterne har et stort ansvar for, at EU nu befinder sig i en konstitutionel krise. I december sidste år stemte de for at give Kommissionen ansvarsfrihed for dens forvaltning. Dette og den holdning, som afspejledes heri, og som gik forud for denne afstemning, har indebåret, at Kommissionen ikke har følt sig tilstrækkeligt presset til at gennemføre reformer så tidligt, at den nuværende situation kunne være undgået. I januar støttede Socialdemokraterne også Kommissionen ved at stemme mod et forslag til mistillidsvotum.
I den situation, som vi nu er havnet i, er det nødvendigt, at en ny Kommission med mandat frem til år 2000 kan tiltræde før valget til Europa-Parlamentet i juni i år. Andet ville vælgerne ikke kunne forstå. Det er også nødvendigt, fordi Kommissionen har en central rolle, når det handler om at tage initiativ og overvåge, at traktaten efterleves. Med alle disse store spørgsmål på dagsordenen kræves det nu, at det politiske arbejde virkelig kan fortsætte.
Hvad forskellige regeringer end måtte erklære, varer mandattiden for denne nye Kommission imidlertid kun frem til udgangen af dette år. Det nyvalgte Europa-Parlament skal undersøge, hvilken formand og hvilken Kommission Unionen skal have i perioden 2000-2004. Overgangen til en ny valuta skal respekteres i overensstemmelse med traktaten. Processen og tidsplanen kompliceres af, at man skal udvælge en kommission i to trin, at det nuværende Parlaments resterende mandatperiode er så kort, og at man skal anvende to forskellige traktater. I denne proces er Europa-Parlamentets betydning kommet til at fremstå klart. Ministerrådet har ikke presset på for nogen administrative reformer. Men for at Parlamentet skal kunne tale med vægt, er det vigtigt, at der ikke kan rettes nogen kritik mod Parlamentets egne forhold. Det er godt, at Parlamentet i forskellige trin har foretaget vigtige ændringer i de arbejdsvilkår, der gælder her. Et nyt forslag til vedtægt for medlemmerne af Europa-Parlamentet er blevet fremsat i Ministerrådet til godkendelse. Selv dette spørgsmål burde kunne færdigbehandles før valget til Europa-Parlamentet.

Matikainen-Kallström
Hr. formand, Kommissionens fratrædelse efter offentliggørelse af beretningen fra ekspertgruppen var en rigtig konklusion. Siden marts 1998 har Parlamentets PPE-gruppe konsekvent afsløret fejltrin i Kommissionens arbejde. Resultaterne af beretningen, som førte til fratrædelsen, fremlægger blot én gang til arbejdet fra Budgetkontroludvalget sort på hvidt. Det havde været rimeligt, at medlemmerne af Kommissionen, som blev beskyldt for forsømmelser, dårlig administration og nepotisme, selv havde forstået at fratræde set i lyset af de tidligere oplysninger, specielt fordi Parlamentet ikke har ret til at afskedige enkelte medlemmer af Kommissionen. Fremover er det nødvendigt grundigt at klarlægge bestanddelene i suppedasen og ligeledes se på embedsmændenes arbejde. Fortsættelse af ekspertgruppens arbejde er imidlertid ikke løsningen på dette. Parlamentet har allerede midlerne til at overvåge Kommissionens arbejde. Parlamentet skal sikre, at de igangværende positive fornyelser i Kommissionen gennemføres, og at der hurtigt gribes ind, når der konstateres problemer.
Situationen i dag er svær for Unionen. En midlertidig Kommission skal derfor udnævnes hurtigt, så Unionen er funktionsdygtig allerede, når det nye Parlament påbegynder sit arbejde efter valget i juni. Naturligvis skal den nye Kommission kun arbejde indtil udgangen af året, hvor det nye Parlament med omtanke vælger Kommissionen for den efterfølgende periode på fem år. I Kommissionen har vi ikke brug for politikere, som er mislykket i deres hjemland eller skrinlagte ringvrag. Ved valget af medlemmer skal der lægges vægt på kandidaternes evne til at lede arbejdet i Unionen og stå til ansvar for deres beslutninger både personligt og kollektivt. Parlamentet har nu påført sig en stor politisk ændring, og den skal være parat til at påtage sig ansvaret for gennemførelsen af reformerne. Unionens kurs går nu mod et mere åbent og demokratisk Europa for borgerne.

Formanden
Mange tak, fru Matikainen-Kallström.
I henhold til forretningsordenens artikel 37, stk. 2, har jeg modtaget otte beslutningsforslag om at afslutte forhandlingen.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 15.00.
Mødet udsat kl.20.35 og genoptaget kl.21.00

Aftale Euratom/KEDO - Forbindelserne EU/Nordkorea
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende dokumenter:
betænkning (A4-0104/99) af Tindemans for Udvalget om Udenrigs-, Sikkerheds- og Forsvarsanliggender om aftale om betingelserne for Det Europæiske Atomenergifællesskabs tiltrædelse af Den Koreanske Halvøs Energiudviklingsorganisation (KEDO) (C4-0483/97); -mundtlige forespørgsler af Spencer for Udvalget om Udenrigs-, Sikkerheds- og Forsvarsanliggender til Rådet (B4-0147/99) og Kommissionen (B4-0148/99) om Den Europæiske Unions forbindelser med Den Demokratiske Folkerepublik Korea.Som formanden gjorde opmærksom på ved mødets begyndelse, minder Rådet om, at det ikke kan være til stede på grund af det forberedende arbejde til Det Europæiske Råds møde i Berlin.

Tindemans
Hr. formand, det drejer sig om en meget alvorlig sag. Det er medlemmerne af Parlamentet klar over. Det drejer sig om KEDO og forbindelserne med Nordkorea, et land, som lever i total ensomhed i øjeblikket, og hvor der hersker hungersnød. Dette er således en meget alvorlig forhandling. Jeg har besluttet at gøre rede for tre punkter ved denne lejlighed.
For det første selve KEDO. Vi har allerede haft den første forhandling her i Parlamentet, hvor vi udtalte os om den første tranche af finansieringen. KEDO er resultatet af et projekt med henblik på at bekæmpe spredningen af atomvåben i Nordkorea og inddrage Nordkorea bedre i det internationale samfund. I 1993 var der frygt for, at Nordkorea ville hente atommateriale fra landets atomkraftværker af Sovjet-typen, grafitmodererede reaktorer, i den hensigt at søge at bruge det militært. Denne formodning blev styrket af den nordkoreanske trussel om at opsige traktaten om ikkespredning af kernevåben. Dengang blev der indgået en aftale med USA, hvori der stod, at Nordkorea skulle fastfryse sit atomprogram og eventuelt afvikle sine atomkraftværker til gengæld for bygningen af to letvandsreaktorer og en interimslevering af brændselsolie.
KEDO var således et amerikansk initiativ, dog med Sydkoreas og Japans medvirken, med henblik på at gennemføre denne opgave. Det kan forekomme mærkeligt at stræbe efter ikkespredning og samtidig opføre to nye atomkraftværker. Men disse atomkraftværker, letvandsreaktorer, er ikke blot mere sikre at arbejde med, det er også vanskeligere at bruge dem til at stræbe efter militære mål.
Den Europæiske Union fremlagde derefter sin nye strategi for Asien, der sigter mod at udvikle bedre forbindelser med Asien. At blive medlem af KEDO var således egentlig i overensstemmelse med denne politik, og det ville gavne sikkerheden i det nordøstlige Asien. Således ville man også vise solidaritet med vores asiatiske forbundsfæller og med USA, og det kunne også være en fordel for den europæiske industri, for den ville have mulighed for at indgå KEDO-kontrakter.
De udenrigspolitiske aspekter af beslutningen om at tiltræde KEDO er altså vigtige. Parlamentets Udenrigsudvalg brugte 18 måneder og mange diskussioner på at forelægge Dem en så fuldstændig og så korrekt betænkning som muligt. Det har også samarbejdet med Budgetudvalget og Forskningsudvalget. Disse andre udvalg, som også har direkte interesse i denne betænkning, foreslår nu, at vi tiltræder KEDO-organisationen, og at Parlamentet her udfører sin opgave med henblik på at muliggøre denne tiltrædelse, også finansielt.
Jeg vil benytte denne lejlighed til fra begyndelsen at sige, at samarbejdet med Udvalget om Forskning, Teknologisk Udvikling og Energi og Budgetudvalget med mine kolleger, hr. Ford og hr. Brinkhorst, har været eksemplarisk. Det var en fornøjelse, og vi kan således ofte, hvor vi skal tale, sige, at vi alle tre var enige om konklusionerne.
Nu har der været et problem. Rådet har besluttet, at tiltrædelsesaftalen skulle indgås af EURATOM. Den traktat, hvorpå EURATOM er baseret, forpligter ikke til, at Europa-Parlamentet informeres eller høres. Rådet og Kommissionen støttede dette på frivilligt grundlag. Men europæisk medlemskab af KEDO fører til betalinger med penge, som kommer fra budgettet, og det var Udenrigsudvalget, Forskningsudvalget, Budgetudvalget samt Parlamentets plenarforsamling klar over. Dermed var der risiko for, at resultatet ville blive, at betalingen ikke godkendtes, hvis der ikke kunne opnås nogen aftale om Parlamentets inddragelse i de internationale aftaler, som vil blive indgået i fremtiden i forbindelse med gennemførelsen af EURATOM-traktaten.
Hr. formand, vi har takket være kontakter og en brevveksling om den første tranche, som jeg har talt om, allerede opnået en aftale. Men hvad konstaterer vi nu, vi, de tre ordførere og en tjenestemand, som var i Nordkorea mellem den 5. og 14. december? Den 15. december undertegnede EURATOM, og således med de europæiske instansers medvirken, en ny aftale med Canada. Jeg er ikke en pedant. Jeg vil ikke skabe unødige problemer, men dette er fuldstændigt uacceptabelt for et direkte valgt Parlament, som også bærer et ansvar og må kunne stå til ansvar over for dets vælgere. Vi kan ikke acceptere, at der indgås en aftale, der indebærer, at vi får til opgave at betale, at give tilladelse til betaling. Det kan vi ikke acceptere, hvis vi heller ikke bliver behørigt informeret og hørt.
Det har i de seneste dage skabt en del postyr, men jeg vil ikke tale udførligt herom. I Udenrigsudvalget har kommissær sir Leon Brittan afgivet en erklæring, som gav os indtryk af, at vi gik i retning af en aftale. Vi har nu her i eftermiddag kunnet læse et brev, der var adresseret til formanden for Parlamentet og underskrevet af sir Leon Brittan, hvori han siger, hvordan Kommissionen i fremtiden agter at opføre sig i sådanne sager. Jeg er glad for ved denne lejlighed at kunne sige, at vi er tilfredse med dette brev. Også de erklæringer, som sir Leon afgav i udvalget om fortolkningen af nogle af disse punkter, er vi tilfredse med, således at vi i dag kan foreslå Parlamentet, at vi når frem til positive konklusioner med hensyn til hele KEDO-sagen.
Men jeg har lige et andet punkt. Da vi var i Nordkorea, havde vi tre ordførere og en medarbejder meget interessante kontakter. Det var uundgåeligt, at vi bad om at få lov at møde de højeste personligheder, og det skete også. Vi førte, sommetider temmelig lange, samtaler med formanden for parlamentet, med udenrigsministeren, viceudenrigsministeren, energiministeren, talsmanden for hæren osv. Vi er påvirkede af situationen. Jeg har allerede sagt, at der hersker hungersnød der. Landet er fuldstændigt isoleret. Vi er nået til den overbevisning, at den humanitære bistand skal opretholdes, og at samarbejdet med instanserne dér skal forbedres for at kunne yde bedre bistand. Vi er nået til den overbevisning, at det er indlysende, at vi må gøre alt for at undgå spredning af kernevåben, for at få landet ud af isolationen og ind i de internationale kredse, og at KEDO kan medvirke dertil. Vi tror, at de efter opfordring fra Parlamentet vil være rede til her at møde medlemmer af Parlamentet, fra specialiserede udvalg. Vi opfordrer hertil i det forslag til beslutning, som er fremsat. Vi tror også, at bedre diplomatiske kontakter kan føre til gode resultater. Af Den Europæiske Unions 15 medlemsstater er det kun Sverige, der har en ambassade der. Kun Sverige, ikke de andre. Kan de nu åbne et forbindelseskontor her? Så kan vi styrke vores diplomatiske tilstedeværelse dér, og Den Europæiske Union kan tage et initiativ dér. Det opfordrer vi til. Mere vil jeg ikke sige derom.
Det tredje punkt var hr. Spencers to forespørgsler. Jeg ved ikke, om jeg må læse dem op. Den første lyder: Kan Rådet i anledning af den seneste åbning af en politisk dialog med Den Demokratiske Folkerepublik Korea oplyse sin holdning til muligheden for og det ønskværdige i en yderligere udvikling af forbindelserne mellem Den Europæiske Union og dens medlemsstater og Den Demokratiske Folkerepublik Korea? Hvad mener det om den nuværende sikkerhedssituation i det nordøstlige Asien? Hvilke drøftelser af denne situation er blevet eller vil sandsynligvis blive afholdt med Den Demokratiske Folkerepublik Korea, Japan og USA?
Hans anden forespørgsel var: Kan Kommissionen i anledning af den seneste åbning af en politisk dialog med Den Demokratiske Folkerepublik Korea og dens seneste meddelelse om Den Europæiske Unions politik med hensyn til Den Demokratiske Folkerepublik Korea oplyse sin holdning til muligheden for og det ønskværdige i en yderligere udvikling af forbindelserne mellem Den Europæiske Union og dens medlemsstater og Den Demokratiske Folkerepublik Korea? Hvad mener den om den nuværende sikkerhedssituation i det nordøstlige Asien? Hvilke drøftelser af denne situation er blevet eller vil sandsynligvis blive afholdt med Den Demokratiske Folkerepublik Korea, Japan og USA?

Brinkhorst
Hr. formand, jeg taler både på vegne af Den Liberale Gruppe og Budgetudvalget. Det er ret ironisk, at vi på samme dag drøfter konsekvenserne af Kommissionens fratræden og spørgsmålet om KEDO. Budgetudvalget har på sin vis været det supplerende udvalg. Det stod for os helt klart, da Rådet i slutningen af februar 1996 ensidigt besluttede, at KEDO skulle støttes af økonomiske ressourcer fra budgettet, at Udvalget om Udenrigs-, Sikkerheds- og Forsvarsanliggender, der ikke var konsulteret, skulle afgive udtalelse. Den historie har taget tid, og på nuværende tidspunkt er der stadig en reserve på EU-budgettet.
Den grundlæggende årsag vedrører de drøftelser, der fandt sted tidligere i dag. Den vedrører demokrati og ansvarlighed. Den vedrører derfor spørgsmålet om, hvorvidt vi i fremtiden her i Parlamentet har mulighed for at drøfte det meget grundlæggende spørgsmål - som alle normale nationale parlamenter gør. EURATOM-traktaten er 40 år gammel. Den giver Kommissionen og Rådet omfattende beføjelser. Den giver ingen beføjelser til Parlamentet. Da Kommissionen derfor valgte at indgå aftalen, valgte den EURATOM-traktatens artikel 101, og denne traktat indeholder ikke en gang bestemmelser om høring af eller oplysninger til Parlamentet.
Det er på den baggrund - og det siger jeg ufortrødent - at Budgetudvalget besluttede at hensætte ressourcerne til reserven, indtil Udenrigsudvalget og Udvalget om Forskning, Teknologisk Udvikling og Energi blev tilstrækkeligt involveret. Vi har handlet på vegne af disse to udvalg. Det er i realiteten helt klart, at det ikke er Budgetudvalget, der afgør, hvorvidt vi skal indgå en aftale om et energisamarbejde med Nordkorea. Det er på den baggrund, at det glæder os at høre, at Kommissionen erkender, at tiderne skifter. Vi ser frem til at høre sir Leon Brittan, på vegne af Kommissionen, læse resultaterne op af vores drøftelser, som jeg håber, vil føre til en situation, hvor vi i fremtiden vil have mere ansvarlighed inden for EURATOM-spørgsmål.
Det er igen meget ironisk, at Rådet på en dag som denne ikke en gang er politisk repræsenteret, og det viser, at det næste demokratiske slag måske ikke bliver med Kommissionen, men med Rådet.
På vegne af Den Liberale Gruppe bifalder vi, at Den Europæiske Union har et strategisk energimæssigt og udenrigspolitisk engagement i Nordøstasien. Vi bifalder ligeledes sir Leon Brittans meget aktive engagement på vegne af Kommissionen. Det er på denne baggrund, at vi blev dybt skuffet over, at det ikke var muligt at nå til en tilstrækkelig institutionel aftale vedrørende dette særlige punkt tidligere. Den Liberale Gruppe støtter fuldt ud hr. Tindemans' synspunkt om, at en ny forbindelse ikke kun bør udvikles med Sydkorea, men også med Nordkorea.
Jeg vil gerne stille sir Leon et spørgsmål. Der var her til morgen i International Herald Tribune en indtrængende bøn om at gribe tingene an på en ny måde over for Nordkorea. Japanerne er tilsyneladende mere reserverede end sydkoreanerne. Vi vil kraftigt støtte præsident Kim Dae Jungs åbne politik. Han har mere end nogen anden i Sydkorea lidt under de spændinger, der i mere end 40 år har eksisteret mellem Nord- og Sydkorea. Det er på denne baggrund, at vi gerne støtter en KEDO-aftale samt nye forbindelser mellem Vesteuropa og Nordkorea.

Ford
Hr. formand, som hr. Brinkhorst taler også jeg på vegne af to organer, for det første på vegne af udvalget og for det andet på vegne af Den Socialdemokratiske Gruppe. Jeg vil for det første gerne lykønske mine to ledsagere under denne lange stræben: hr. Brinkhorst og hr. Tindemans. Vi startede denne proces den 21. november 1997. Havde jeg vidst, at vi kom til at bruge så megen tid sammen, ville jeg have undersøgt mere omhyggeligt, hvem de var. Jeg kunne ikke desto mindre have valgt to bedre ledsagere. Vi var sammen en hel uge i Nordkorea og brugte 10½ time på møder med viceudenrigsministeren. Det kunne meget vel have resulteret i eventuelt sammenstød mellem personligheder.
Jeg vil ligeledes gerne takke sir Leon Brittan for alle hans bestræbelser på at forsøge at nå til en aftale mellem Kommissionen og Europa-Parlamentet. Det har været en lang, hård vej. Jeg vil ikke gå i detaljer, da disse punkter blev taget op af de to foregående talere. Vi har nu en aftale, som jeg tror Parlamentet kan acceptere på grundlag af det brev, der er blevet sendt i dag. Jeg er dybt skuffet over, at det ikke er lykkedes Ministerrådet, der tilsyneladende accepterede et mundtligt forslag til drøftelse om forbindelserne med DPRK, at sende en person med henblik på deltagelse i debatten. De er måske forsinkede, og det ville glæde mig at høre fra Dem, hr. formand, hvis det er tilfældet. Jeg formoder, vi forventes at nå frem til Rådets synspunkt vedrørende disse spørgsmål ved hjælp af en eller anden form for telepati.
KEDO er, som det er blevet sagt, et projekt, hvorved der skal opføres to letvandsreaktorer som erstatning for de reaktorer, der er i stil med Tjernobyls, der er designet af russerne, som var under opførelse i DPRK, og som er egnede til produktion af våbenplutonium. Med det formål at forsøge at løse det problem har vi den rammeaftale, der blev indgået mellem USA og DPRK i 1995. Den Europæiske Union blev anmodet om at bidrage til dette, og det er heraf, det kommer. Forskningsudvalgets synspunkt var kritisk støtte. Vi har en række bekymringer. For det første er der stadig et økonomisk hul. Japans bidrag på USD 1 milliard, Sydkoreas 60 % samt Den Europæiske Unions USD 85 millioner dækker ikke projektets samlede udgifter. Det ligger ikke klart, hvordan denne kløft udjævnes.
For det andet er vi bekymrede over, hvordan USA skal levere den lovede råolie, der skal fungere som bro, indtil disse to nukleare reaktorer kommer i drift. Den leveres uregelmæssigt. Nordkorea er et meget suspekt land. Vi i Den Europæiske Union forstår muligvis, at kontrolbeføjelserne i den amerikanske forfatning betyder, at præsident Clinton ikke altid klart kan leve op til sine løfter, men det kan næppe overraske, at nordkoreanerne anlægger et andet synspunkt, når leveringen af råolie til det oliefyrede kraftværk i SonBong, i den koldeste måned på året, og når energi er allermest påkrævet, svigtede.
For det tredje er vi bekymrede over, at KEDO er som et bat uden bold. Der fremsendes ingen penge til forbindelse af de to nukleare kraftværker med det nordkoreanske forsyningssystem. Det kommer kun til at koste USD 100-200 millioner, relativt ubetydeligt sammenlignet med det, der bruges på KEDO-projektet som helhed, men hvis man ikke har battet og bolden, kan man selvfølgelig ikke lege med. For det fjerde er vi bekymrede over mangelen på klarhed i forbindelse med disse gigantiske aftaler, og hvorvidt den europæiske industri får rimelig mulighed for at afgive bud. Trods disse forbehold stemte Forskningsudvalget for programmet. Vi mener, at det generelt er i vores interesse som Parlament og som Europæisk Union, når vi demonstrerer vores rolle i Østasien.
Denne debat handler ikke kun om hr. Tindemans' KEDO-betænkning. Den vedrører også to mundtlige forespørgsler til Rådet og Kommissionen angående fremtidige forbindelser med DPRK. Vi har ydet humanitær bistand i nogle år efter en række naturkatastrofer - oversvømmelser, tørke og tidevandsbølger - der gav Nordkorea, der knap nok var selvforsynende, et underskud, for så vidt angår fødevareproduktion.
Der er alvorlig fejlernæring i Nordkorea. En nylig rapport fra verdensfødevareprogrammet angiver, at 16 % af børnene i alderen 1-6 år er så fejlernærede, at de lider af varige hjerneskader. 45 % af børnene får så dårlig ernæring, at de bliver invalideret livstid. Det vil sige, at 300.0-400.000 af de 0-6-årige er varigt hjerneskadet, og 1.000.000 af de 0-6-årige er invalideret på livstid. Jeg bifalder derfor den nye aftale om yderligere fødevarehjælp på lidt over ECU 30 millioner og om at satse på børn under 12 år og ammende kvinder.
Jeg bifalder nordkoreanernes aftale om overvågning. Efter begivenhederne i sidste uge er det af afgørende betydning for os i Parlamentet at blive forsikret om, at Kommissionen bruger pengene hensigtsmæssigt. Jeg bifalder også hjælpen til landbruget - nye teknikker og måske endda nye afgrøder. Jeg er dog skuffet over, at der ikke gøres noget i den nukleare energisektor. Da jeg var der med delegationen, besøgte jeg en kulmine og et kraftvarmeværk. For det første var der ingen strøm, så minearbejderne måtte evakueres. Man kunne derfor ikke producere kul i en periode på otte timer, og kraftværket havde kun forsyninger til tre dage. Begge var yderst primitive, og jeg taler i egenskab af en, hvis familie var minearbejdere i Det Forenede Kongerige i 1950'erne. Det vurderes, at en tiendedel af 1 % af KEDO-projektet, sammenlignet med udgiften til KEDO, ville øge produktiviteten i kulmineindustrien med omtrent 25 % og modernisere elementer i den kulfyrede energiproduktion.
Politisk bifalder jeg resultatet af Rådets diskrete politiske dialog med DPRK og støtter idéen om et yderligere møde, når tiden er inde til dette. Jeg bifalder Kommisionens meddelelse om Korea, der opfordrer til kritisk engagement. Det eneste, jeg beder om, er, at vi handler hurtigt. Situationen er kritisk. Vi bør ikke gå glip af muligheden. Jeg ved, at nordkoreanerne har anmodet om, at der åbnes et kontaktorgan i Bruxelles. Jeg håber, vi kan blive enige om, at dette kan ske efter gensidige indrømmelser i Pyongyang, og at vi, efter de nødvendige aftaler, kan gå videre til mere udviklede forbindelser.
Afslutningsvis bifalder jeg det afsnit i betænkningen, hvori der anmodes om, at en delegation fra DPRK's parlament kommer hertil. Vi går nogle hårde og problematiske forhandlinger med dem i møde, men dialogen skal starte et sted.

Brittan
Hr. formand, mine damer og herrer, lad mig først og fremmest sige, at det glæder mig, at det overordnede spørgsmål vedrørende Parlamentets rolle i EURATOM-aftaler er på plads, og jeg kan forsikre Dem for, at Kommissionens tjenestegrene vil gennemføre de praktiske aftaler, vi er nået frem til. Før disse opstilles, vil jeg gerne sige, at jeg er helt enig i det, hr. Tindemans sagde om KEDO's rolle som en del af vores asiatiske strategi, og som var et vigtigt bidrag til den. Vi kommer til Nordkorea om et øjeblik, men vi er nødt til at se på vores politik vedrørende regionen, som skal integreres fuldt ud og positivt. Hvad angår de problemer, vi har med EURATOM-aftaler, er jeg glad for det, der er blevet sagt om min rolle i løsningen af dem. Jeg kan forsikre Dem for, at jeg er helt enig med hr. Brinkhorst i, at tiderne er skiftet, og det er vi nødt til at afspejle i det, vi laver.
De foranstaltninger, Kommissionen agter at træffe, er angivet i et brev, jeg i dag har sendt til formanden for Europa-Parlamentet. Brevet angiver for det første, at Kommissionen ved begyndelsen af hvert år vil sørge for en liste over samtlige relevante EURATOM-aftaler i medfør af artikel 101, stk. 2, der er til forhandling, eller som skal forhandles i det kommende år. Denne liste ajourføres regelmæssigt og sendes til Parlamentet i henhold til de krævede fortrolighedshensyn. For det andet sørger Kommissionen i tilfælde af en anmodning for mundtlig information til det relevante parlamentsudvalg om ledelsen af forhandlingerne i henhold til de krævede fortrolighedshensyn.
For det tredje sender Kommissionen forslagene om indgåelse af de relevante EURATOM-aftaler til Parlamentet, samtidig med at de sendes til Rådet med henblik på godkendelse. Det er en betydelig proceduremæssig fornyelse, da det giver Parlamentet garanti for, at det informeres, før Rådet træffer beslutning om indgåelsen af disse aftaler. Parlamentet får derved mulighed for at bekendtgøre sine synspunkter, før der træffes en beslutning om at indgå aftalen i tråd med de tilsagn, der er givet i tidligere brevudvekslinger.
Jeg bør tilføje, at det generelt tager nogen tid for Rådet at træffe en beslutning om indgåelse. Det giver Parlamentet rigelig tid til at bekendtgøre sine synspunkter, hvis det ønsker at gøre dette. I de tilfælde, hvor Rådet måtte ønske at træffe hurtig beslutning, informerer Kommissionen Parlamentet på behørig vis om denne mulighed. For det fjerde gives der i form af et brev oplysninger om de relevante aftaler i henhold til EURATOM-traktatens artikel 101, stk. 2, som på pågældende tidspunkt enten er under forhandling, eller for hvilke der endnu ikke er truffet beslutning eller indgået aftale om. De aftaler, der henvises til, er alle dækket af EURATOM-traktatens artikel 101, stk. 2, og er til forhandling eller skal forhandles i det kommende år.
Afslutningsvis, med henblik på at sikre, at der ikke forekommer yderligere misforståelser mellem Kommissionen og Parlamentet, videregiver Kommissionen ligeledes samtlige relevante tekster og aftaler til Parlamentet, som skulle have været dækket af vores aftale i 2. halvår sidste år og starten af dette år. Det er indholdet i brevet.
Hvad angår betænkningen om KEDO-tiltrædelsesaftalen, er den et godt fremlagt og interessant dokument, der tager fat på de grundlæggende aspekter ved KEDO-initiativet. Den parlamentariske delegations besøg i Nordkorea blev opfattet meget positivt af det internationale samfund, og jeg er taknemmelig for den opmærksomhed, Parlamentet har givet KEDO. Jeg bifalder især konklusionen, hvori det angives, at Parlamentet mener, at Den Europæiske Union skal spille en rolle i at begrænse risikoen for kernevåbenspredning, øge den nukleare sikkerhed samt opfordre til udviklingen af bedre forbindelser mellem DPRK og nabolandene, og at medlemskab af KEDO i højere grad vil sætte den i stand til at spille den rolle.
Vi spiller fuldt ud den rolle i gennemførelsen af tiltrædelsesaftalen. Vi deltager i samtlige KEDO's bestyrelsesmøder og forhandlingsmøder med Nordkorea. EU har ansatte i KEDO, herunder på ledelsesplan, følger forsyningsaspekterne - og her kan jeg forsikre hr. Ford for, at vi så absolut har til hensigt at sikre, at Europa får sin del af kagen - og Europa har formandskabet for det vigtige rådgivende udvalg for international nuklear sikkerhed. Vi betaler vores økonomiske bidrag, der hjælper med til at sikre, at DPRK respekterer sine løfter om ikkespredning, og det glædede os at bemærke, at DPRK nu vil tillade adgang til den såkaldte underjordiske facilitet for at dæmpe den internationale bekymring. Sikkerhedsaspekter er fundamentale for fred og stabilitet på halvøen, og KEDO-projektet bidrager til en forsoning mellem de to koreanske regeringer. Det er et unikt eksempel på, at syd- og nordkoreanerne arbejder samme.
KEDO er i sig selv en speciel organisation, hvor vi samarbejder aktivt med vores amerikanske, japanske og sydkoreanske partnere for at hjælpe med til at forbedre sikkerheden i Nordøstasien. Nordkorea er også vidende om vores engagement ikke kun gennem KEDO, men også via den politiske dialog, som jeg vil henvise til i mit svar på spørgsmålet, samt via Den Europæiske Unions program for fødevarehjælp. Det forholder sig faktisk således, at Kommissionens forhandlere for nylig nåede frem til en ad referendum-aftale med deres DPRK-modparter om betingelserne for et nyt hjælpeprogram for 1999 på EUR 30 millioner. Vi bidrager derfor til en proces for engagement med Nordkorea, hvorved landet tilskyndes til at blive et mere ansvarligt medlem af det internationale samfund.
Vi er nødt til at være realistiske. Der er en vigtig, problemfyldt og igangværende opgave med at garantere sikkerhed i Nordøstasien og understøtte den globale ordning med ikkespredning. KEDO spiller en central rolle i den opgave, og vi fortsætter den tætte kontakt med Parlamentet i gennemførelsen af vores deltagelse i den. Vi er snart nødt til at starte med at forberede os på vores fremtidige deltagelse i KEDO, da den nuværende aftale udløber med udgangen af år 2000, og vi vil forblive i tæt kontakt med Parlamentet i henhold til de procedurer, jeg henviste til tidligere. Jeg er derfor glad for at se, at Parlamentets holdning er en godkendelse af tiltrædelsesaftalen, der muliggør frigivelse af midler til det økonomiske bidrag for 1999. Det er sandt, at der eksisterer mere omfattende økonomiske problemer, men det første, vi må gøre, er at spille vores rolle.
For at vende mig mod hr. Spencers spørgsmål om forbindelserne med Nordkorea hilser jeg det besøg, medlemmerne af Europa-Parlamentet foretog i Nordkorea velkomment, og det glæder mig, at det var vellykket. De forhandlinger, jeg har haft med medlemmerne af Parlamentet om KEDO-problemet har ligeledes været vellykkede, og jeg takker alle de involverede. Der er slet ingen tvivl om, for så vidt angår forbindelserne med Nordkorea, at en krise på den koreanske halvø ville få vidtrækkende konsekvenser i bl.a. Nordøstasien, og vi har et ansvar i forhold til vores nye rolle, hvor vi forsøger at være politisk engagerede i den del af Asien, for at gøre hvad vi kan for at undgå en sådan krise.
Præsident Kim Dae Jung har været en stor forkæmper for større internationalt engagement som et middel til at klare problemet, og jeg kan bestemt forsikre Dem for, at vi fuldt ud støtter, som hr. Brinkhorst har opfordret os til, præsidents Kims åbne politik. USA foretager ligeledes en omfattende gennemgang af sin politik under den tidligere forsvarsminister Perry. Vi har fulgt en politik med begrænset engagement illustreret ved fødevarehjælp og andre hjælpeprogrammer samt KEDO. Vi drøfter på nuværende tidspunkt, hvordan denne politik kan føres videre. En vigtig faktor vil naturligvis være de politikker, som DPRK selv følger på nøgleområder som sikkerhedsspørgsmål, forbindelser med nabolande, menneskerettigheder osv. Vi er også nødt til at tage behovet for at støtte vores primære partnere i deres forretninger med DPRK i betragtning. EU udveksler regelmæssigt synspunkter med vores dialogpartnere, herunder USA, Sydkorea og Japan med hensyn til situationen på den koreanske halvø. Vi vil absolut overveje idéen med yderligere udvikling i energisektoren. Muligheder overvejes, herunder en undersøgelse af alternative energikilder og/eller en rehabilitering af kulsektoren.
Rent politisk skal vi tydeligvis træde varsomt, men ikke så varsomt, at vi ikke gør fremskridt. Det er kursen, vi skal følge, og jeg er Parlamentet taknemmelig for dets støtte.

Jarzembowski
Hr. formand, kære kolleger. Hr. kommissær, De har på Deres uforlignelige måde fremlagt problemerne, men også peget på udveje. Vi er meget taknemmelige for, at De - lad mig kalde det i sidste øjeblik - med Deres brev har gjort det muligt for os at træffe beslutning om KEDO-projektet. Det kunne måske nok være sket en anelse tidligere, men vi er glade for, at De med vores tre musketerer har fundet den rigtige vej. Det er jo virkelig tre engagerede musketerer, som bekymrer sig om menneskene i Nordkorea og om sagen. Jeg vil gerne på vegne af min gruppe rette en varm tak til hr. Tindemans, hr. Brinkhorst og Glyn Ford.
Mens De, som i andre diplomatiske forhold, går den forsigtige, men absolut effektive vej over tilnærmelse og samarbejde, vil De sikkert tillade, at jeg, som medlem af et parlament, som ikke behøver være så diplomatisk, henviser til, at også KEDO-projektet i sidste ende skal bedømmes efter, hvordan regeringen i Den Demokratiske Folkerepublik Korea optræder med hensyn til sine militære aktiviteter og sine humanitære ikke-aktiviteter. Jeg tror, at den nordkoreanske regering nu langt om længe må gøre overbevisende rede for, at dens militære aktiviteter ikke udgør nogen trussel for dens nabostater og heller ikke har til formål at gøre det.
Vi kræver, at uafhængige inspektører får adgang til de nukleare anlæg, især de underjordiske anlæg. Egentlig måtte vi også forvente, at den nordkoreanske regering endelig afgiver en erklæring om, at den ikke vil foretage flere uanmeldte raketforsøg. For det helt overraskende raketforsøg hen over Japan måtte af Japan opfattes som en trussel. Jeg synes egentlig, at vi må være enige om, at et land, der som Nordkorea vil modtage støtte fra verdenssamfundet, naturligvis må opføre sig på en sådan måde, at det hverken er truende eller fjendtligt over for andre stater. Så meget om det militære aspekt.
Nu til det humanitære aspekt. Sir Leon, vi er glade for, at De har taget spørgsmålet om at forsyne befolkningen med fødevarer op. Men ærligt talt, så er jeg skeptisk over for alle den nordkoreanske regerings oplysninger om omfanget af hungersnøden i Nordkorea. Jeg tror, det er nødvendigt at opretholde kontakten med hjælpeorganisationerne. For jeg tror, at den hjælp, som er nødvendig - Glyn Ford nævnte nogle tal - ikke en gang kan dækkes tilnærmelsesvist, heller ikke med dette projekt. Den kendsgerning, at Nordkorea har penge til militæraktioner og ingen penge til fødevarer til landets egen befolkning, er en selvmodsigelse, som vi i befolkningens interesse ikke kan acceptere. Derfor tror jeg, at vi skal være særligt opmærksomme på dette punkt og forvente, at Nordkorea fortæller os sandheden og er os behjælpelig med at forsyne befolkningen, særligt i landets mere fjerntliggende egne.

Kreissl-Dörfler
Hr. formand, kære kolleger, det vil næppe undre Dem, at jeg ikke kan se hele denne sag så positivt, som De gør, især som sir Leon Brittan gør. Vi kender jo allerede hinanden fra Udvalget om Eksterne Økonomiske Forbindelser. De få positive initiativer, som findes i KEDO-programmet, nemlig at nå frem til en anden energiform og yde en indsats i dette land, om det nu er for forsoning eller for at forbedre situationen for menneskene, overskygges af en lang række punkter, som jo er udførligt beskrevet i hr. Tindemans begrundelse. Kollega Ford har jo også fortalt, hvad der egentlig sker i Nordkorea. Jeg spørger mig selv, om det ikke er helt andre problemer, vi skal løse der på nuværende tidspunkt, end at være med til at opbygge to letvandsreaktorer. Hvordan skal Nordkorea nogensinde kunne betale gælden fra dette område tilbage?
Når det så forlyder, at for os er det jo nødvendigt også økonomisk at have en fod i døren og profitere af projekter og ordrer, må jeg sige, at det er dog en meget kræmmeragtig holdning, for ikke at sige, at her går vi endnu en gang eklatant i den forkerte retning i en politik, som skulle sigte mod at yde udviklingspolitisk hjælp til et land. Her bliver der opbygget en ny hvid elefant under dække af at yde hjælp. Det er da ikke nogen langsigtet hjælp! Her skal der stilles reaktorer op midt i landskabet, mens det ikke en gang er klarlagt, hvordan energien skal transporteres videre! Hvad med bortskaffelsen af atomaffaldet? Det spørgsmål har De jo heller ikke løst endnu!
Sir Leon Brittan, det kan godt være, De synes, det er morsomt. Men jeg må sige til Dem, at for mig som udviklingsarbejder, som har arbejdet længe nok i denne verdens fattige egne, er det bestemt ikke den model, jeg forestiller mig!
Til slut vil jeg gerne sige, at Parlamentets behandling i al den tid, der er blevet forhandlet om KEDO, naturligvis har været alt andet end strålende. Når De nu, sir Leon Brittan, fremlægger et brev, hvis indhold jeg er helt enig i, må jeg sige, nå ja, det kommer noget sent, men alligevel! Men indsigten kommer virkelig meget, meget sent. Jeg ved, at De som regel gerne vil informere Parlamentet og også gør det og kommer til møderne. Men indholdsmæssigt kommer der for det meste - det vil jeg gerne sige meget tydeligt - ikke ret meget ud af det, for spørgsmålene bliver ofte besvaret meget, meget blomstrende! Det oplever vi jo meget tit i Udvalget om Eksterne Økonomiske Forbindelser. Jeg kan i hvert fald forestille mig en anden form for hjælp til disse lande. Derfor må vi, selvom der kan være meget rigtigt i betænkningen, desværre stemme imod den.

Brinkhorst
Hr. formand, jeg kan forstå, at Rådet ikke er til stede. Er det korrekt?

Formanden
Jeg vil gerne gentage, hvad formanden sagde ved mødets begyndelse, nemlig at Rådet beklagede, at det ikke kunne være til stede på grund af det forberedende arbejde til Det Europæiske Råds møde i Berlin.

Formanden
Hr. Brinkhorst, vi er nu nået til denne forhandlings afslutning. Jeg forstår Deres bemærkning, og den noterer vi os, men forhandlingen er afsluttet.

Brinkhorst
Hr. formand, De kan ikke erklære forhandlingen for afsluttet, hvis en af de to institutioner, som vores spørgsmål er henvendt til, ikke en gang har svaret. Det forekommer mig, at det bør være op til formanden at bede Rådet om at afgive et svar. Hvis De afgør, at vi ikke vil hæve forhandlingen til i morgen tidlig - og jeg kan forstå, det er underforstået i det, De siger, om end jeg ville sætte spørgsmålstegn ved det - kunne De så ikke i det mindste sige, at Rådet svarer skriftligt på de specifikke spørgsmål, der er fremsat af hr. Spencer for Udvalget om Udenrigs-, Sikkerheds- og Forsvarsanliggender, og at vi får det svar i morgen før afstemningen? Det vender op og ned på en debat, hvis to institutioner skulle være til stede. Sir Leon har svaret fyldestgørende, men formanden for Rådet er fraværende. Kan De svare på det? Min gruppes holdning vil i høj grad afhænge af Deres svar.

Formanden
Hr. Brinkhorst, vi vil anmode Rådet om et skriftligt svar, men jeg kan ikke sige Dem, om vi får dette svar før i morgen tidlig.
Jeg vil nu spørge kommissær Brittan, om han ønsker at sige mere.

Brittan
Hr. formand, jeg ønsker blot at kommentere noget af det, der er blevet sagt af de tre foregående talere, og jeg skal gøre det kort.
Jeg er fuldstændig enig med hr. Jarzembowski i, at det er af afgørende betydning, at de nordkoreanske militæraktiviteter ikke må udgøre en trussel. Han har udtrykt sig meget tydeligt. Jeg er enig i og bifalder, at det vi gør, i lige så høj grad er designet med henblik på sikkerhedsspørgsmålet som så meget andet. Det fremsættes udtrykkeligt for på den måde at charmere nordkoreanerne og afholde dem fra den værste form for militær trussel, der findes - nemlig en nuklear trussel. Det skal ses i den sammenhæng.
Hr. Kreissl-Dörfler foreslår, at vi fokuserer på andre problemer. Det eneste, jeg kan sige, er, at De må spørge Dem selv - og dette gælder også hr. Dupuis - i hvilket omfang, vi kan gøre dette med et land som Nordkorea. Det er en kendsgerning, at den alvorligste trussel, det udgør over for sine nabolande, er af sikkerhedsmæssig art og ved at forebygge det med KEDO-programmet eller mindske risikoen for det med KEDO-programmet, yder vi faktisk et bidrag, uden hvilket det ikke ville være muligt at gøre sig tanker om andre former for foranstaltninger. Jeg vil gerne sige til hr. Dupuis, at idéen med, at en ordning med de forfærdelige kendetegn, som han har beskrevet, der giver plads til vores propaganda, ærlig talt er urealistisk.
Jeg vil dog sige til ham, at det nye hjælpeprogram faktisk er betinget. Vi har været særligt opmærksomme på at sikre tilstrækkelige tilsagn fra DPRK vedrørende overvågningsprocedurerne og en reformpolitik for landbrugsmæssige rehabilitetsprodukter med øget incitament til landmænd, uddelegering af beslutningstagning, revolverende kreditfaciliteter osv. Under de omstændigheder mener jeg oprigtigt, i lyset af at det hidtil har været anset som et uigennemtrængeligt regime, at vi har gjort store bestræbelser på både at engagere dem i reformprocessen og på at mindske truslen mod sikkerheden, som de ellers ville have udsat deres nabolande og resten af verden for.

Formanden
Tak, kommissær Brittan.
Som jeg sagde før, vil vi anmode om at få et svar fra Rådet, der er repræsenteret af to embedsmænd her i salen.
Jeg har i overensstemmelse med forretningsordenens artikel 40, stk. 5, modtaget et beslutningsforslag.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 15.00.

Indvandrere fra Irak og naboregionen
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0079/99) af Terrón i Cusí for Udvalget om Borgerlige Frihedsrettigheder og Indre Anliggender om tilstrømning af indvandrere fra Irak og naboregionen - EU-handlingsplan vedtaget af Rådet den 26. januar 1998 (5573/98 - C4-0124/98).

Terrón i Cusí
Hr. formand, som De netop har sagt, skal vi i aften forhandle om en handlingsplan vedrørende tilstrømningen af indvandrere fra Irak og naboregionen, der blev vedtaget den 26. januar 1998. Parlamentet blev hørt i sagen for blot nogle få måneder siden, da handlingsplanen allerede havde fungeret i et års tid. Vi ville gerne på det relevante tidspunkt have udarbejdet en betænkning om de foranstaltninger, der var foreslået i denne handlingsplan, men for mig og resten af Udvalget om Borgerlige Frihedsrettigheder og Indre Anliggender var det nærmest latterligt at skulle udarbejde den næsten et år efter, at planen blev iværksat.
Som ordfører ønskede jeg at få lejlighed til at blive hørt - for det var ikke Parlamentets skyld, at det ikke kunne afgive udtalelse i rette tid, årsagen er, at det er blevet hørt på et umuligt tidspunkt - for at kunne udarbejde en politisk betænkning om denne handlingsplan og om dens gennemførelse. Derfor stillede vi Rådet nogle spørgsmål, som vi mente var væsentlige. Vi spurgte Rådet, hvor mange mennesker, der var tale om, hvor stor indvandrerstrømmen var. Vi spurgte Rådet om resultatet af de foreslåede foranstaltninger, som allerede havde været iværksat i et års tid, om handlingsplanens indflydelse på den illegale indvandring, om indvirkningen på den kriminelle menneskesmugling og om antallet af personer, der har søgt asyl, og hvis sager er blevet behandlet siden iværksættelsen af handlingsplanen.
Jeg ved, hr. formand, at det er oplysninger, der er vanskelige at få. Det ved jeg godt. Men alligevel har jeg tillid til, at nogen på nuværende tidspunkt er i besiddelse af dem. Men Udvalget om Borgerlige Frihedsrettigheder og Indre Anliggender og Parlamentet har dem selvfølgelig ikke. Vi har ikke fået noget at vide. Vi har ikke fået nogen oplysninger og heller ikke nogen svar på de spørgsmål, som vi stillede.
Som sagerne står, har jeg i det mindste gjort et forsøg på at analysere alle aspekter af Rådets forslag, og det er mange. Til Rådets fordel skal det siges, at denne handlingsplan er et forsøg på i sin helhed at tage fat på et problem, der allerede blev nævnt af Parlamentet den 15. januar 1998 i en beslutning om dette spørgsmål.
Men der er nogle ting, der foruroliger mig. For det første foruroliger det mig, at der i denne handlingsplan behandles og sammenblandes meget forskellige situationer, som så skæres over en kam. Når vi med en formildende omskrivning taler om »indvandrere fra Irak og naboregionen«, refererer vi også til en kurdisk region, der er sunket ned i en politisk konflikt, som skaber kraftig undertrykkelse. Det drejer sig altså i første omgang om en fordreven befolkning, der søger beskyttelse i andre områder uden konflikter. I handlingsplanen behandles dette overfladisk og blandes sammen med aktioner, der er rettet mod andre grupper af mennesker, der også udgør en strøm - det er sandt - men som har en anden baggrund. Og de blandes også sammen med aktioner, der skal bekæmpe menneskesmugling. Vi går ind for bekæmpelse af menneskesmugling, men vi mener, at der for hver enkelt opgave skal træffes passende foranstaltninger, og at der skal skelnes mellem en asylansøger eller et menneske på flugt fra en konflikt og menneskesmuglinger. Selvom det er rigtigt, at denne strøm er blandet, mener vi ikke, at det berettiger til ikke at skelne mellem disse tilfælde.
Derfor er vi også bekymrede for Tyrkiets rolle i forbindelse med denne handlingsplan. Det er klart, at Tyrkiet med dets placering er det første land til at tage imod de fordrevne. Og denne modtagelse skal ske med respekt for den menneskelige værdighed. Tyrkiet skal give tilladelse til, at UNHCR organiserer denne første modtagelse, især fordi Tyrkiet, hvad angår flygtningene, der kommer fra Nordirak, og især flygtningene, som kommer fra Kurdistan, er en del af problemet, og Tyrkiet kan ikke anses for at være et sikkert tredjeland for disse borgere. Vi skal lade overholdelsen af menneskerettighederne og respekten for minoriteterne i landet gå forud for samarbejdet og støtten på dette område.
Og endelig, kære rådsmedlemmer - som jeg håber er til stede, og det håber jeg, for hvis det ikke er tilfældet, er det, vi laver her i dag, temmelig absurd - kunne De være så venlige at fortælle os, hvad en handlingsplan er? For vi ved det ikke. Vi ved, hvad en fælles handling inden for rammerne af FUSP er, vi kender andre procedurer, men en handlingsplan er noget nyt, og vi vil gerne vide, på hvilket grundlag denne beslutning er blevet taget. Vi mener, at det ikke er en beslutning, der er taget på et juridisk korrekt grundlag. Vi ønsker derfor, at Kommissionen om tre måneder fremsætter et nyt forslag, og at Parlamentet høres, inden Rådet træffer sin afgørelse, og vi vil også gerne vide noget om den budgetmæssige ramme for alt det her. Jeg håber, at disse oplysninger findes. Og jeg håber, at Parlamentet kan få dem.

Lambrias
Hr. formand, endnu en gang kommer Rådet til Parlamentet, når det er for sent, som ordføreren sagde, og beder om dets udtalelse om en handlingsplan, der blev vedtaget i januar 1998 uden den forudgående høring, som traktatens artikel K6 kræver. Er undskyldningen for denne forsømmelse, at emnet for aktionen er uden betydning?
Det modsatte er faktisk tilfældet. Det problem, der skal løses, er enormt, mangesidet og vanskeligt at håndtere. Det opstår på det mest følsomme og brandfarlige tidspunkt, hvor vores kontinent går balancegang. Dette er et sår, der bløder og bliver dybere og større i mange stater, hvor flygtningemasserne søger tilflugt. Vores humanisme og kultur bliver sat på prøve. For de mange flygtninge og hjemløse, hvad enten det er kurdere fra Irak, eller det er folk, der af mange forskellige grund forvises fra nabolandene, falder i hænderne på menneskesmuglere og havner i elendige og illegale forhold. Vi ser dagligt hårrejsende afsløringer af forhold, hvor også kvinder og børn er ofre.
Ordføreren handler korrekt, når hun i sin omfattende og grundige betænkning kræver, at der inden tre måneder fremsættes et nyt forslag, og at Parlamentet høres i sagen. Først da kan medlemsstaterne deltage i denne aktion på lovformelig vis. I Udvalget om Borgerlige Frihedsrettigheder er man helt enig. Det er man også i Udvalget om Udenrigsanliggender. Ordføreren undlader heller ikke at påpege de svagheder, den naivitet og de forsømmelser, der kendetegner den plan, som så hastigt og krampagtigt blev vedtaget. Hun benægter ikke, at der skal sættes strengt ind over for den ulovlige indvandring, men den strenge holdning skal ikke være helt uforsonlig. Det vil være hyklerisk af os at ignorere, at man på denne måde nærmest afskaffer asylbegrebet, på trods af at nægtelse af asyl og hjemsendelse ofte resulterer i en dødsdom.
Og det kan kun opfattes som en dårlig vittighed, når Tyrkiet tildeles en ledende og central rolle. Tyrkiet, som netop har en fortid med krænkelser af menneskerettighederne, med situationen i fængslerne og i det hele taget de svagheder, der præger landets retssystem. Det kan kun opfattes som en smagløs vittighed, at Rådet tildeler Tyrkiet en regulerende rolle i dette spørgsmål, som landet selv forsøger at skaffe sig af med, også med militære midler.

Wiebenga
Hr. formand, den, som ser på Den Europæiske Unions handlingsplan fra januar sidste år, ser en masse gode foranstaltninger, men vedkommende ser også tegn på panik. Dér skulle der naturligvis træffes foranstaltninger i forbindelse med indvandringen fra Kurdistan-området og lignende, men alle disse foranstaltninger skulle være truffet meget tidligere. Man kan sige, at Rådet i årevis har sovet, og da Rådet vågnede, var de kurdiske indvandrere allerede i Italien.
Mit første spørgsmål lyder: Hvad er der egentlig kommet ud af alle disse foranstaltninger fra denne handlingsplan? Det er der ikke nogen oversigt over. Vi synes egentlig, at Parlamentet skal informeres ordentligt derom. Når jeg taler om information, var der sidste år et andet tegn på panik i Rådet, fordi hele Parlamentet ikke er ordentligt inddraget i beslutningsprocessen. Ordføreren, fru Terrón, gjorde med rette opmærksom på det. Det er skammeligt. Det er et hårdt ord, det ved jeg, men jeg siger det. Parlamentet skulle have udtalt sig herom.
I sidste uge så vi, at Kommissionen trådte tilbage, men jeg tror, at Rådet i den tredje søjle måske har behandlet Parlamentet meget dårligere. Hjemmearbejdet skal altså gøres om. Det betyder faktisk, således som der står i punkt 1 i beslutningsforslaget, at der inden tre måneder skal foreligge en god oversigt og en ordentlig plan, som Parlamentet kan udtale sig om. Det skal Kommissionen sørge for. Forhåbentlig er den alligevel i stand dertil.
Dette drejer sig også om forbindelserne med Tyrkiet. Disse er naturligvis til stadighed vanskelige. Vi i ELDR-gruppen synes, at dialogen med Tyrkiet, bl.a. om modtagelsen af de kurdiske indvandrere i området, om en generel forbedring af menneskerettighederne, skal fortsættes, og også herom skal Kommissionen og Rådet orientere Parlamentet ordentligt.

Ceyhun
Hr. formand, netop nu, i en tid, hvor kurderne er et meget aktuelt emne i hele Europa, er forslagene fra ordføreren, fru Terrón i Cusí, initiativer, som er tvingende nødvendige. Hendes kritik af handlingsplanen er også berettiget. Den Europæiske Union kan gennem sin politik bidrage til, at menneskene i denne region kan have deres livscentrum i deres hjemegn og kan leve dér, hvor de som indfødte føler sig hjemme. Så længe det ikke lykkes for os, Den Europæiske Union, at forhindre grundene og årsagerne til disse menneskers flugtbevægelse, så længe der ikke er fred i denne region, og så længe politisk undertrykkelse af minoriteter er gængs praksis, har vi brug for en effektiv anvendelse af asylproceduren, sådan som ordføreren foreslår.
Min gruppe støtter også hendes forslag til spørgsmålet om, hvordan Tyrkiet skal behandles som første asylland for flygtninge fra Irak. For os er det meget vigtigt, at organisering og gennemførelse af den første modtagelse i Tyrkiet kun må overdrages til UNHCR. Vi tilslutter os også ordføreren fru Terrón i Cusís opfattelse af, at Kommissionen må fremlægge et nyt forslag, som Europa-Parlamentet skal høres om, før Rådet træffer sin beslutning. Det ville være en forbilledlig fremgangsmåde, som ville leve op til sagens alvor.

Bertens
Hr. formand, denne handlingsplan viser igen, at ordningerne og procedurerne i den tredje søjle ikke fungerer succesfuldt, og at den europæiske politik er afventende og uden visioner. Det er vigtigt, at der udvikles en langsigtet politik. Den plan, som er rettet mod de store flygtningestrømme, er for en stor del forældet på grund af det faldende antal flygtninge. Dette kan betyde, at politikken har virket. Men vi har ikke nogen oplysninger, hvormed vi kan vurdere effektiviteten.
Der er et stort behov for gennemsigtighed og indsigt i vurderingskriterierne. Høring af Europa-Parlamentet om handlingsplanen ville have været et første skridt. Desuden skal denne politik betragtes i sin udenrigspolitiske sammenhæng. I dette område med konflikt, undertrykkelse og manglende respekt for menneskerettighederne skal man være meget varsom med at sende flygtninge tilbage. At sende kurder tilbage til Tyrkiet på nuværende tidspunkt er i det mindste ikke på sin plads. Irak har hidtil ikke opført sig på en måde, som retfærdiggør tilbagesendelse af flygtninge. Vi må passe på med at lukke grænserne uden grundige analyser. Det er væsentligt, at vi undersøger de dybereliggende årsager, og at vi løser problemerne lokalt. Det hjælper jeg Dem med at håbe.

Gradin
Hr. formand, i Terrón i Cusís betænkning kritiseres EU's handlingsplan om tilstrømning af indvandrere fra Irak og naboregionen. Kritikken gælder både rapportens indhold og det forhold, at Parlamentet først er blevet delagtiggjort i handlingsplanen, efter at den er blevet godkendt. Når det gælder formelle spørgsmål, forstår jeg Deres kritik. Parlamentet bør høres, før man godkender et så vigtigt dokument. Samtidig er gennemførelsen af handlingsplanen nu genstand for en undersøgelse.
Som De måske ved, har Rådet nedsat en særlig gruppe på højt plan. Den har fået til opgave også at udarbejde handlingsplaner for Afghanistan, Pakistan, Sri Lanka, Somalia, Marokko og Albanien og omegn. Desuden har Ministerrådet bedt gruppen på højt plan om at kontrollere gennemførelsen af handlingsplanen for Irak. Det arbejde, som ordføreren har udført, er derfor i allerhøjeste grad værdifuldt.
Den opgave, som gruppen på højt plan skal udføre, indebærer altså, at den skal udarbejde forslag til foranstaltninger, som drager fordel af de muligheder, som Unionen tilbyder under alle tre søjler. Grunden er åbenbar: Situationen på stedet adskiller sig fra ét land til et andet. Derfor skal vores indvandrerpolitiske foranstaltninger også skræddersyes for at passe til den situation, som faktisk hersker. Jo flere politiske værktøjer vi kan bruge, desto større fleksibilitet kan vi opnå. Det handler altså om at drage nytte af hele det arsenal af muligheder, som Unionen tilbyder. Også af den grund er Parlamentets synspunkter meget velkomne.
Når det gælder spørgsmålet om finansiering af projekter i Tyrkiet, står Kommissionen fast ved den opfattelse, at dette kun er muligt, hvis vi får garantier for, at menneskerettighederne overholdes. Desuden er det vores klare opfattelse, at UNHCR bør involveres i ethvert forsøg på at starte asylprojekter i Tyrkiet.
I betænkningen opfordres Kommissionen til at foreslå foranstaltninger til at fremskynde asylprocessen. Jeg kan glæde Parlamentet med at fortælle, at Kommissionen på min anmodning den 3. marts vedtog et arbejdsdokument, som indeholder forslag på netop dette område. Meddelelsen har til formål at starte en bred politisk diskussion med Parlamentet, medlemslandene og frivillige organisationer om, hvordan fremtidens asylprocedurer bør udformes i Europa. Udgangspunktet er, at det kan lade sig gøre at fremskynde asylproceduren uden at undergrave menneskets ret til at få sin asylansøgning prøvet sagligt og grundigt. Jeg sendte dette arbejdsdokument til Udvalget om Borgerlige Frihedsrettigheder og Indre Anliggender i Parlamentet samme dag, som det blev vedtaget. Kommissionen har til hensigt at vende tilbage med et formelt forslag, når Amsterdam-traktaten er trådt i kraft. Jeg forudsætter, at Kommissionen inden da delagttiggøres i Parlamentets synspunkter.
Terrón i Cusí-betænkningen beskæftiger sig også med spørgsmålet om behovet for at gøre en indsats for at hjælpe asylansøgere og flygtninge med at vende tilbage til deres oprindelseslande. Jeg vil derfor gerne minde om, at jeg i december 1998 fremsatte et forslag til retsgrundlag for den budgetpost, som behandler spørgsmål om asylanter og hjemvendte. Jeg beklager naturligvis dybt, at diskussionerne om vores forslag om tilfældig beskyttelse og solidarisk ansvarsfordeling ikke er kommet længere i Ministerrådet.
Jeg er og bliver overbevist om, at der er brug for initiativer for at komme den omfattende menneskesmugling til livs, som forekommer rundt omkring i Europa. Man er i øjeblikket i gang med at forhandle om to protokoller til De Forenede Nationers konvention om internationelt organiseret kriminalitet. Den ene har til formål at styrke kampen mod smugling af immigranter af forskellig slags. Den anden sigter mod at forebygge og straffe smugling af især kvinder og børn. Her har vi en enestående mulighed for at udarbejde en fælles holdning i Ministerrådet, når forhandlingerne fortsætter. Vi bør hurtigt tage stilling til, hvilke europæiske retningslinjer der skal gælde, for at vi skal kunne forsvare det, som vi anser for at være en god strategi på dette område. Dette spørgsmål er nu genstand for diskussioner i Ministerrådet. Af den grund er dagens debat i høj grad af interesse for den fortsatte gennemførelse af handlingsplanen.

Terrón i Cusí
Jeg slutter mig til, hr. formand, at Rådet ikke er til stede og ikke vil besvare nogen af de spørgsmål, som det er blevet stillet. Jeg beder formandskabet om at meddele dem, at jeg som ordfører mener, at det er en upræsentabel handling, og at jeg finder det ydmygende. Jeg takker fru Gradin for hendes synspunkter. Jeg er meget enig med hende. Hun har altid haft denne indstilling til Parlamentet, og det er jeg hende meget taknemmelig for. Hendes indstilling lyser endnu mere op, når den sammenholdes med indstillingen hos nogle herrer, som et år og tre måneder efter at have iværksat en handlingsplan, som vi i dag havde mulighed for at udtale os om, selvom det er sent, ikke engang er til stede. Jeg beder venligst formanden om at overbringe Rådet min personlige indignation og mit håb om, at det på et eller andet tidspunkt vil besvare de fremsatte spørgsmål.

Formanden
Vi vil naturligvis efterkomme Deres ønske. Jeg gjorde for lidt siden opmærksom på, at formanden ved mødets begyndelse sagde, at Rådet ikke ville være til stede. Også med hensyn til den foregående forhandling står der faktisk tydeligt i artikel 40, at den adspurgte institution skal give et svar. Der er tale om en usædvanlig situation, og vi vil derfor sørge for, at der finder en præcis anmodning sted fra Parlamentet til Rådet.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 15.00.

Gennemførelsen af fællesskabsretten
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0092/99) af Sierra González for Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder om den femtende beretning om kontrollen med gennemførelsen af fællesskabsretten (1997) (KOM(98)0317 - C4-0377/98).

Sierra González
Hr. formand, Kommissionens årsberetninger om kontrollen med gennemførelsen af fællesskabsretten har to hovedfunktioner, nemlig at give oplysninger om Kommissionens kontrol med medlemsstaternes gennemførelse af direktiverne og at give en oversigt over, hvordan Kommissionen som garant for traktaterne har anvendt sine beføjelser til at iværksætte overtrædelsesprocedurer.
Hvad angår det første formål, skal det siges, at Kommissionen har gjort en rimelig indsats med hensyn til gennemførelsen af direktiverne, især de direktiver, der vedrører det indre marked. Som et resultat af dette steg procentdelen af gennemførelsen af direktiverne i de nationale retsordener i 1997 i samtlige medlemsstater, i nogle af dem, som Finland, Danmark og Sverige, med betydelige resultater.
Men til trods herfor er det nødvendigt at nævne, at de nationale gennemførelsesforanstaltninger ikke altid betyder, at direktiverne er blevet gennemført korrekt i den nationale retsorden, og det skal også siges, at de fleste af medlemsstaterne ikke har vedtaget direktivernes nationale gennemførelsesbestemmelser, før tidsfristen er udløbet.
Hvad angår det andet formål vedrørende overtrædelserne, skal det nævnes, at iværksættelsen den 1. januar 1997 af et nyt instrument - ordningen for gensidig information om foranstaltninger - der har til formål at muliggøre hurtig udenretslig behandling af konflikter på grundlag af åbenhed og gensidig tillid, sammen med Kommissionens forslag til Domstolen om, at der, når en dom er afsagt, idømmes dagbøder, indtil dommen er efterkommet, har medført betydelige fremskridt. Især truslen om idømmelse af tvangsbøder havde en yderst gunstig virkning.
Der er dog stadig en god vej at gå med hensyn til at efterkomme de afsagte domme. Forsinkelserne med at efterkomme dem medfører en mangel på tillid til domstolenes afgørelser. Der er stadig 87 afgørelser afsagt af Domstolen med udgangspunkt i artikel 169, som endnu ikke er efterkommet, men antallet af domme er faldet i forhold til det foregående år, for i 1996 var der 98. Og med udgangspunkt i artikel 171 findes der ca. 34 domme, der ikke er efterkommet. Disse forsinkelser i efterkommelsen af dommene skader ikke blot troværdigheden af Domstolens afgørelser, men generelt troværdigheden af alle institutionerne, der kommer til at fremstå som ineffektive.
Som et resultat af en ændring af proceduren, hvorved perioden mellem registreringen af en klage eller af Kommissionens afsløring af en overtrædelse og den første afgørelse om grundlaget er blevet kortere, er antallet af overtrædelsessager under behandling generelt gået ned, omend overtrædelsesprocedurer om spørgsmål, der vedrører miljøsektoren og forskelsbehandling på grund af nationalitet, er steget relativt.
Til trods for disse fremskridt - som skal anerkendes - er der et stykke vej at gå på områder, der er særlig relevante for procedurerne, f.eks. streng overholdelse af fristerne for åbningsskrivelser og fristen for at behandle en klage eller et andragende, sagsøgernes mulighed for at få indsigt i de juridiske synsvinkler, der kan motivere den endelige beslutning om en klage med det formål at iværksætte mulige retlige foranstaltninger osv. Det er områder, der i nærmeste fremtid skal tages op af hensyn til den retlige effektivitet og gennemsigtigheden i procedurerne, ligesom de skal tages op for at sikre procedurernes troværdighed i borgernes øjne.
Af samme årsag er det nødvendigt at give jurister og offentligheden i almindelighed et større kendskab til fællesskabsretten ved at støtte uddannelsesprogrammer og en forenkling af retsforskrifterne.
Til sidst skal jeg blot nævne, at det er beklageligt, at der i denne årsberetning ikke er blevet taget hensyn til henstillingerne i den foregående beretning om at inddrage nye afsnit om anvendelsen af internationale aftaler, hvor Fællesskabet er kontraherende part, andragender og gennemførelse af socialpolitiske direktiver.

Anastassopoulos
Nye forslag til nye forbedringer med en forenkling af fællesskabsretten, forbedret overførsel heraf til medlemsstaternes egne retsregler og nemmere adgang hertil for de europæiske borgere er det, der kendetegner fru Sierra González' betænkning. Og den kendsgerning, at betænkningen blev vedtaget enstemmigt i Retsudvalget, viser, hvor bredt acceptabel den er, og det fortjener ordføreren ros for.
Jeg selv fungerede som ordfører vedrørende gennemførelse af fællesskabsretten i 1994 og har siden da ofte gjort opmærksom på, hvor vigtigt jeg mener det er, at juristerne bliver fortrolige med fællesskabsret. I mit ændringsforslag, som er medtaget i forslaget til beslutning, opfordres medlemsstaterne og universiteterne endnu en gang til at gøre det til et obligatorisk fag. Schuman-aktionen for bevidstgørelse af jurister spiller en vigtig rolle i denne sammenhæng.
Her, hvor vi står over for endnu en udvidelse af EU, er de procedurer, der skal føre frem til en vellykket integration af den afledte ret i de nye medlemslandes nationale lovgivning, af indlysende vigtighed. Dette danner også grundlag for et andet ændringsforslag, som ligeledes er medtaget i beslutningsforslaget, og som opfordrer Europa-Kommissionen til at yde alle former for teknisk bistand.
Hvad de central- og østeuropæiske lande angår, er der naturligvis Phare-programmet; men Cypern og Malta, som man forhåbentlig snart vil indlede optagelsesforhandlinger med, er ikke omfattet heraf. Den betænkning, vi behandler her, er den sidste i den fjerde lovgivningsperiode med hensyn til den årlige kontrol af gennemførelsen af fællesskabsretten, og den giver os mulighed for at fremhæve de forbedringer, som er sket gennem de sidste år, bl.a. takket være presset fra Europa-Parlamentet, som efter Maastricht-traktaten er med til at træffe beslutninger og således også med til at lovgive.
Med hensyn til integreringen af fællesskabsretten i den nationale lovgivning, springer fremskridtene næsten i øjnene, og Kommissionens anvendelse af traktatens artikel 169 og 171 om pålæggelse af bøder har, som fru Sierra González også påpeger, tvunget medlemsstaterne til at respektere Domstolens afgørelser i langt højere grad, end de har gjort tidligere.
Om nogle få uger træder Amsterdam-traktaten i kraft. Europa-Parlamentet vil også få nye, væsentlige beføjelser med hensyn til fælles beslutningstagning samt på andre områder. Jeg er helt sikker på, at denne forandring vil bidrage væsentligt til, at fællesskabsretten kommer endnu tættere på den europæiske borger, og til at der bliver endnu større åbenhed i beslutningstagningen i Den Europæiske Union.

Thors
Hr. formand, jeg kan med glæde konstatere, at ordføreren for betænkningen i punkterne 9-15 beskæftiger sig med gennemførelsen af fællesskabsretten på samme måde, som vi gjorde det i sidste års betænkning, og på samme måde, som det også blev gjort i Larive-betænkningen om forretningskommunikation. Vi efterlyser en hurtigere procedure bl.a. for Kommissionens møder med hensyn til disse spørgsmål en gang hver tredje måned, tidsfrister på seks måneder osv. Jeg håber, at den nye kommission kan opfylde disse forpligtelser, således at vi får en mere effektiv gennemførelse.
Det var også med glæde, at vi hørte ordføreren nævne, at man skal have hurtigere adgang til de sammenfatninger og konklusioner, som behandles ved domstolen. Min kollega Wijsenbeek har f.eks. ikke fået konklusionerne i sin sag ved EF-domstolen.
Endvidere får spørgsmålet om et klart sprog ret meget opmærksomhed. Vi ved, at Parlamentet på Palacio Vallelersundis anmodning godkendte retningslinjerne for en bedre fællesskabslovgivning. Desværre må jeg sige, at de kommentarer, som sprogeksperter har fremsat om disse retningslinjer, ikke er særligt opmuntrende. Man har bl.a. ikke konsulteret nogen sprogeksperter. Samtidig ved vi, at Kommissionens engelsksprogede oversættelsesafdeling udfører arbejdet to fight the fog . Den Liberale Gruppe har forsøgt at henlede opmærksomheden på denne virksomhed, men desværre har vi endnu ikke fået alle til at indse, at Parlamentet burde presse på, så de andre sproggrupper også opfatter det. Vi skal tilpasse det skrevne sprog til brugerne. Det er ikke os, der skriver, som skal forstå det, men dem, som rent faktisk skal bruge det. På den måde opnår vi betydelige besparelser i vores administrationer.
Jeg håber og er overbevist om, at det finske formandskab vil tage dette forhold op som en af sine prioriteringer i efteråret. På den måde kan vi virkelig nå frem til en bedre forståelse for fælleskabsretten.

Palacio Vallelersundi
Hr. formand, når man taler om en betænkning som denne, der har fået stor opbakning - og jeg vil lykønske ordføreren og tilslutte mig det, som hr. Anastassopoulos har sagt - for den er ikke blot blevet vedtaget enstemmigt, men det er også en betænkning, der kommer til forhandling uden nogen ændringsforslag, er det vanskeligt at bidrage med nye spørgsmål.
Lad os derfor gøre os nogle overvejelser. Kommissionens årsberetning drejer sig om kontrollen med gennemførelsen af fællesskabsretten. Altså kontrol og dermed udøvelse af de kontrolbeføjelser, som traktaten tillægger Kommissionen som vogter af traktaterne. Udøvelsen af disse beføjelser - særligt artikel 169 og 171 i EF-traktaten - er blevet styrket. Men som andre talere har sagt før mig, skal procedurens gennemsigtighed øges, især den del, der vedrører den administrative procedure, Kommissionens procedure indadtil. Vi står i øjeblikket midt i nogle overvejelser omkring Kommissionen. I den forbindelse står Kommissionen over for en blandt flere udfordringer, der går ud på at fastlægge en procedure, der er mere klar, mere gennemsigtig, og med frister, med tider, som vi alle bør kende.
Men det drejer sig om kontrol med gennemførelse. Gennemførelse betyder kendskab, kendskab betyder forståelse, og forståelse betyder i første række klarhed. Fællesskabsretten er ikke klar. Hr. Anastassopoulos har nævnt en samtalepartner fra et østeuropæisk land, og jeg husker, at han sagde til mig: »Fru Palacio, De forpligter os til at indføre den gældende fællesskabsret, men De ændrer den hele tiden.« Vi har for nylig set bevis på det i Retsudvalget. Vi har modtaget en sag om kodifikation. Fra det tidspunkt, hvor kodifikationsinitiativet blev fremlagt, til Parlamentet påbegyndte sin betænkning, var der foretaget to ændringer af to direktiver, som teoretisk set skulle kodificeres. Det er et typisk eksempel på den mangel på forudseenhed, på det lovgivningsrod, som fællesskabsretten generelt lider under. Det er altså erklæring 19 i Amsterdam-traktaten.
Og vi har også erklæring 39 i Amsterdam-traktaten om kvaliteten af affattelsen. Vi udformer en lovgivning på 11 sprog, der inddrager retlige institutioner med forskellige retlige traditioner. Det skal harmoniseres, og derfor er det nødvendigt at gøre en særlig indsats for, at det endelige resultat bliver forståeligt, som fru Thors siger, for alle, og naturligvis især for specialisterne. Og derfor skal initiativer som programmerne Grotius og Schuman støttes, for hvis fællesskabsretten skal anvendes ordentligt, er de første, der skal anvende den ordentligt, specialisterne, dommerne, advokaterne, domstolene som helhed.
Hr. formand, jeg synes alligevel, at det er på sin plads at slutte af med en positiv bemærkning. Jeg synes, at fra 1994 og frem til i dag - og det har min kollega hr. Anastassopoulos sagt - er denne kontrol af fællesskabsretten, anvendelsen af traktatens artikler vedrørende kontrol og generelt kendskabet til fællesskabsretten blevet forbedret. Vi skal fortsætte vores indsats på området, og der er langt igen.

Brittan
Hr. formand, jeg vil gerne komplimentere fru Sierra González for hendes beundringsværdige betænkning. Kontrollen med gennemførelsen af fællesskabsretten er en vigtig del af det, vi gør i Europa. Kommissionen er vogter af traktaten. Vi er nødt til at sikre, at de berørte borgere nyder godt af de fordele, Europa tilbyder, og jeg er taknemmelig for Parlamentets støtte i forbindelse med denne problemfyldte, endeløse opgave.
Den femtende beretning (1997) viser, at vi har taget adskillige vigtige skridt i forbindelse med at sikre respekten for fællesskabsretten, og fru Sierra González har i sin tale i dag henvist til en række af dem.
Vi har forbedret vores arbejdsmetoder betydeligt. Gode eksempler herpå er bestræbelserne på at fremskynde behandlingen af sager og tilskyndelsen til gennemsigtighed i vores handlinger, og alt dette er gjort i tæt samarbejde med ombudsmanden.
Vi har brugt alle de instrumenter, vi har, med henblik på effektiv håndhævelse af fællesskabsretten. Samarbejde og gruppepres er ofte et effektivt værktøj til at øge omsættelsen og den korrekte gennemførelse af fællesskabsretten. Det demonstreres ved succesen ved det indre markeds handlingsplan og de bilatereale møder med medlemsstater om direktiver.
Jeg er ligeledes enig med fru Sierra González i, at en af de bedste måder at undgå problemer på senere, er ved at udarbejde en enkel og klar lovgivning. Fru Thors gjorde ret i at tale om vigtigheden af at have et brugervenligt sprog. Jeg er ligeledes enig med hr. Anastassopoulos m.fl., der talte om vigtigheden af at undervise i jura, så advokaterne forstår, hvad fællesskabsretten går ud på.
Når det er sagt, er der tidspunkter, hvor vi skal bruge vores beføjelser i henhold til traktatens artikel 169 til iværksættelse af overtrædelsesprocedurer, og det gør vi naturligvis. Vi behandler på nuværende tidspunkt mere end 3.200 sådanne sager.
Vores reformer har forbedret procedurerne, og det er meget vigtigt for borgerne, der står for næsten 50 % af sagerne. Vi behandler sager betydeligt hurtigere end for få år siden, og hovedårsagerne til dette er, at vi nu indbringer åbningsskrivelser, nylige udtalelser og henvisninger for Domstolen mere regelmæssigt. Sager afgøres nu to gange ugentligt.
Tidligere var systemet mere stift og lod ikke nogen træffe afgørelse, når sagen var klar. For det andet gennemføres beslutninger hurtigere. Førhen kunne det tage adskillige måneder at sende en åbningsskrivelse. I dag modtager medlemsstaten ofte åbningsskrivelsen en uge efter afgørelsen. Og endelig håndhæver vi svar- eller overholdelsesfristerne meget strengere, selvom en medlemsstats ret til at forsvare sig naturligvis skal respekteres.
Vi udnytter alle muligheder for at løse overtrædelsesproblemerne så hurtigt som muligt. Kun 10 % af sagerne kommer for Domstolen, og der er henvist til det bødesystem, vi har i dag, og Kommissionen har fremsat forespørgsler på mellem EUR 7.0-260.000 pr. dag. Det hele er til gavn for vores borgere, så det er fuldstændig rigtigt, at vi bør oplyse dem om samtlige trin i en overtrædelsesprocedure, der vedrører dem. Her har både Den Europæiske Ombudsmand og Parlamentet spillet en vigtig og belærende rolle. Informationen vedrørende fællesskabsretten skal generelt være mere omfattende, og jeg bifalder Parlamentets støtte til yderligere at øge gennemsigtigheden på dette område.
Afslutningsvis er respekten for fællesskabsretten af afgørende betydning for at bringe Europa tættere på borgerne. Vi udnytter alle vores beføjelser til at forebygge og om nødvendigt forfølge medlemsstaters overtrædelser. Det er, hvad vores borgere har ret til at forvente, og det er, hvad de får.

Formanden
Tak, kommissær Brittan.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 15.00.

Fælles merværdiafgiftssystem (standardsatsen)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0129/99) af Secchi for Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik om forslag til Rådets direktiv om ændring af direktiv 77/388/EØF om det fælles merværdiafgiftssystem med hensyn til standardsatsen (KOM(98)0693 - C4-0711/98-98/0331(CNS)).

Secchi
Hr. formand, De nævnte teksten til dette forslag til direktiv, som Rådet har bedt Parlamentet om en uopsættelig behandling af, da det drejer sig om at forlænge det gældende system til indeværende år og om samtidig at fastlægge det interval - nemlig mellem 15 % og 25 % - som standardsatsen kan variere inden for.
Vores kolleger er godt informerede om den udvikling, der er sket på afgiftsområdet i den seneste tid. Der er sket en betydelig udvikling, som har ført til forskellige forslag om samordningen af medlemsstaternes skattesystemer, en samordning, der tager sigte på at fjerne de skadelige former for skattekonkurrence og til gengæld at give den gavnlige skattekonkurrence mulighed for at få sin fulde virkning. Foruden de nødvendige samordningsaktioner - der, som jeg allerede har sagt, til dels allerede er blevet foretaget - er der dog også nogle andre aktioner, som i stedet har at gøre med en egentlig harmonisering, der er nødvendig i den henseende for at få det indre marked til at fungere bedst muligt. I den forbindelse understregede Kommissionen i den handlingsplan om det indre marked, der blev forelagt for Det Europæiske Råd i Amsterdam forrige år - eller rettere for næsten to år siden - at det er nødvendigt at gå i retning af en fælles merværdiafgiftsordning, der kan afløse den nuværende overgangsordning, og samtidig at gøre en større indsats for at modernisere og forenkle den gældende ordning.
Man er blevet enig om tre etaper i det ideelle forløb, nemlig at rette op på de eksisterende skævheder i det nuværende merværdiafgiftssystem, at modernisere det nuværende system med hensyn til nye aktiviteter såsom moderne tjenester og ikke mindst at fastlægge det endelige merværdiafgiftssystem, der er baseret på indførelsen af princippet om, at beskatningsstedet er oprindelseslandet. Dette vil muliggøre en forenkling af de procedurer, der eksisterer i dag, ligesom det vil give de nationale forvaltninger og virksomhederne mulighed for at reducere de administrative omkostninger. Det vil uden tvivl også bidrage til at løse det alvorlige problem med svindel i EU. Desuden får forbrugerne nogle fordele heraf takket være den større gennemsigtighed og de former for konkurrence, der vil opstå mellem de forskellige medlemsstaters systemer. Medlemsstaterne bliver på denne måde tvunget til sammen at gå i retning af nogle mere acceptable afgiftsniveauer.
Vi er dog stadig forsinkede, og vi venter således på det endelige system. Det er derfor nødvendigt med et direktiv for indeværende år, nemlig 1999, på linje med det direktiv, der forelægges for os i dag. Dette forslag til direktiv forlænger, som jeg sagde før, grundlæggende det eksisterende system med et år, og det fastlægger et spillerum - mellem 15 % og 25 % - inden for hvilket standardsatsen skal befinde sig. Jeg tror ikke, at man kan være andet end enig i denne anmodning. Vi er i øvrigt allerede forsinkede med hensyn til denne, eftersom vi nu er i slutningen af marts.
Når Europa-Parlamentets Økonomiudvalg nu godkender Kommissionens forslag og således afgiver positiv udtalelse, vil vi i udvalget dog gerne benytte os af denne lejlighed til at gentage, hvor meget det haster med at gå over til det endelige merværdiafgiftssystem. Udvalget har i den forbindelse fremsat et ændringsforslag, der tager sigte på at slå fast, at det på en måde drejer sig om den sidste forlængelse, og på samtidig at forlange, at det endelige system træder i kraft den 1. januar til næste år. Et andet ændringsforslag, som jeg har fremsat på min gruppes vegne, gentager dette koncept med hensyn til betragtningerne og tilføjer også, at det nuværende system - det vil sige overgangssystemet inden det definitive system - er et system, der medfører en lang række ulemper ligesom dem, jeg kort kom ind på i min redegørelse.
Jeg håber, at disse ændringsforslag bliver godkendt af Parlamentet og også af Kommissionen, så vi endelig kan begynde at gå i retning af det endelige system, vi taler så meget om, men som synes at være en slags drøm, der bliver sværere og sværere at nå.

Paasilinna
Hr formand, jeg tilslutter mig mange af de synspunkter, som ordfører Secchi fremlagde i hans kompetente arbejde. Kommissionens forslag, som danner baggrunden for hans betænkning, gælder et fælles merværdiafgiftssystem for medlemsstaterne. Kommissionens forslag er et forsøg på at udglatte forsinkelsen af reformen. Det drejer sig om en vigtig sag, som generes af Unionens stillestående beslutningstagen. Ordføreren er, med rette, streng med hensyn til forlængelsen af gyldighedsperioden. Reformen af merværdiafgiftssystemet skal gennemføres.
Kommissionens forslag er nærmest teknisk. Sagen i sig selv er imidlertid i højste grad politisk. Forholdet mellem indirekte og direkte beskatning samt varer og tjenester, som er omfattet af den indirekte beskatning, er en del af den samfundsmæssige retfærdighed. Når hovedvægten af beskatningen overføres til indirekte beskatning, svækkes den progressive beskatning, og det er netop progressiviteten, som indkomstforskelle udjævnes med. Ved harmoniseringen af Unionens skattepolitik må vi ikke glemme dette vigtige, samfundsmæssige instrument.
Nu drejer det sig alligevel om den indirekte beskatning. Harmoniseringen af merværdiafgifter i Unionen letter situationen i f.eks. Finland. Merværdiafgiften på fødevarer ligger nemlig hos os i dag ca. 10 % højere end den gennemsnitlige procentsats i EU. I Finland er merværdiafgiften på fødevarer på 17 %. Nedsættelse af merværdiafgiften på fødevarer kan forbedre beskæftigelsen ved at stabilisere arbejdsbetingelserne for fødevaresektoren. Forbrugerne vil købe mere forædlede produkter. Der er også tale om social retfærdighed. Jo mindre borgerens løn er, jo forholdsvis mere tager den indirekte beskatning af indkomsten. Lettelse af fødevarebeskatningen kan straks mærkes i borgernes lommer.
Også ved produktion af tjenester er niveauet af merværdiafgiften et essentielt spørgsmål for skattepolitikken. Set fra et beskæftigelsessynspunkt har en høj beskatning af tjenester og forbrug været en hindring for vækst og dermed for forbedring af beskæftigelsen, det er et slags kvælningsfænomen. Merværdiafgiften på den arbejdskrafttunge serviceproduktion skal altså lettes. Harmonisering af beskatningen på et vist niveau er dog uundgåelig. Denne nødvendighed kan gøres til en dyd ved at binde reduceringen af beskatningen til beskæftigelses- og vækstpolitikken. Reducering af merværdiafgiften på fødevarer og tjenester understøtter denne politik.

Mendes Bota
Hr. formand, vi diskuterer ikke på dette sene tidspunkt en så alvorlig sag blot for at holde hr. Secchi med selskab under fremlæggelsen af hans betænkning om det fælles merværdiafgiftssystem. Det hele er faktisk sent på den. Det gælder ikke blot denne ændring af direktiv 77/388, der skulle være trådt i kraft fra den 1. januar i år og vare til udgangen af samme, men også Rådet, hvad angår de nødvendige beslutninger med hensyn til indførelsen af et endeligt merværdiafgiftssystem, som skal træde i kraft fra den 1. januar 2000.
Det er derfor, at vi er her for på dette sene tidspunkt at give vores støtte til ordføreren og understrege nødvendigheden af hurtigt at indføre princippet om oprindelsesland, nedbringe bureaukratiet, lette samhandlen, bekæmpe skatteunddragelse og skaffe fuldstændig gennemsigtighed i den indirekte beskatning. Det indre marked fungerer, men er endnu ufuldstændigt, og her og der forekommer konkurrenceforvridning. Indførelsen af den fælles mønt og fraværet af valutakonkurrence mellem medlemsstaterne gør afgiftskonkurrence til en forstyrrende markedsfaktor. Kald det afgiftssamordning, eller kald det afgiftsharmonisering. Der er en række foranstaltninger, som de 15 afgiftssystemer i Unionen er nødt til i fællesskab at sætte i værk.
I dag taler vi kun om et spillerum på mellem 15 og 25 %, som medlemsstaterne skal holde deres momsnormalsats inden for. Men anvendelsen af reducerede satser må overvejes på kort sigt, fordi det medfører konkurrenceforvridning mellem visse geografiske områder, mellem visse produkter eller serviceydelser, mellem Belgien og Østrig eller mellem Portugal og Spanien. Momsen, der er en afgift, som skulle være neutral, ender med at blive en faktor, der afhænger af virksomhedernes eller varebevægelsernes placering. Denne afgiftsharmonisering og denne overgang fra overgangsordningen til det endelige system kræver mod og ofre fra alle medlemsstater med henblik på en tilnærmelse af de enkelte staters afgiftssystemer til hinanden, også selvom den sker i faser efter en tidsplan. Hvis afgiftsegoismen ikke forsvinder, bliver det indre marked og Den Monetære og Økonomiske Union haltende og ufuldstændige.

Wolf
Hr. formand, det er kun tilsyneladende et tørt, teknisk spørgsmål, vi diskuterer i dag. Det, det drejer sig om, er, om Unionen faktisk magter at diskutere eller regulere konkurrencebetingelserne i det indre marked i fællesskab og overvinde de hidtidige muligheder både for skatteunddragelse og for konkurrenceforvridning, som ligger i princippet om modtagerlandet inden for merværdiafgiften. Det er virkelig et centralt krav. Her kan jeg helt tilslutte mig de foregående talere. Det er egentlig det politiske punkt, som det drejer sig om i betænkningen af Secchi. Jeg tror ikke, vi skal gøre os nogen illusioner om, at det bliver let at overholde datoen 1. januar 2000 i denne sag. Men det er rigtigt, at vi som Parlament i fællesskab endnu en gang lægger dette krav på forhandlingsbordet. Så er der chance for, at det princip, som det drejer sig om, kan nås i rette tid.

Blot
Hr. formand, i betænkningen findes der meget velunderbyggede mål, nemlig målet om skatteforenkling, der sigter mod at undgå skattemæssige forvridninger mellem medlemsstaterne og mod at forenkle procedurerne, navnlig ved vedtagelse af princippet om oprindelseslandet. Alt, der går i disse to retninger, kan kun hilses velkomment.
Men der findes visse underliggende perspektiver i betænkningen, der er meget mere bekymrende. For det første fører ønsket om i stadig højere grad at ville forordne og begrænse medlemsstaternes selvbestemmelse til, at man reducerer den skattemæssige selvbestemmelse i Unionens forskellige stater. Efter vores mening udgør dette en reducering af det skattemæssige demokrati, fordi de beslutninger, der træffes så tæt på borgerne som muligt, betyder mindre og mindre i forhold til de beslutninger, der træffes stadig længere væk.
For det andet kan man utvivlsomt efter euroens indførelse gøre sig visse bekymringer med hensyn til asymmetriske konjunkturchok, der gør, at medlemsstaterne får færre og færre midler til at regulere konjunkturerne. I tilfælde af inflation f.eks. kan hvert land f.eks. ikke længere, hvis man harmoniserer skatterne, praktisere pengepolitik eller skattepolitik. Tilbage er løn og indkomstpolitik, der er særligt centralistisk.
Endelig bevarer de valg, der er truffet, et ekstremt højt skatteniveau, eftersom man med hensyn til normalsatsen overvejer 15 til 25 %. Hvorfor dog ikke mindre end 15 %, når alt kommer til alt? Den skattemæssige forskel mellem Europa, USA og Japan er meget stor, og det er uden tvivl en af grundene til, at den europæiske arbejdsløshed er meget højere end arbejdsløsheden i de to andre lande.
Derfor er vi ikke tilfredse med denne betænkning, der dog er en betænkning af høj kvalitet inden for rammerne af de nuværende retningslinjer, og af principielle grunde kan vi kun være imod det, der anbefales i betænkningen.

Brittan
Hr. formand, Europa-Parlamentet og de ændringer, det har forslået, bekræfter dets støtte til udviklingen mod et nyt fælles momssystem. Kommissionen støtter helt og holdent de angivede mål. Ikke desto mindre er jeg bange for, at Rådets vedtagelse af et endeligt momssystem mellem nu og december 1999 ikke synes realistisk. Faktisk havde Kommissionen i sit program opstillet brede rammer for det påtænkte fremtidige momssystem samt en tidsplan baseret på gradvise tiltag med henblik på forlæggelse af specifikke forslag. I dette program blev tre hovedoverskrifter foreslået: modernisering, forenkling af det nuværende system samt en ændring af stedet for afgiftsopkrævning. Kommissionen har allerede fremsat adskillige forslag, der er forelagt Rådet, og som dækker forenklingen og moderniseringen af de nuværende ordninger, specielt med henblik på at imødekomme de erhvervsdrivendes umiddelbare forventninger, det vil sige omsættelsen af henstillingerne til Slim II.
Disse forslag er af afgørende betydning for udviklingen mod det endelige momssystem. Faktisk kan overgangen fra ikkeharmonisering til egentlig harmonisering, hvis den overhovedet skal finde sted, kun opnås i tre faser, og forslaget om standardsatsen falder ind under dette. Rådet synes dog ikke rede til at følge Kommissionens forslag, men foretrækker at fastholde status quo, hvilket ikke er i den ønskede retning af større ensretning af momssatserne. Ikke desto mindre mener Kommissionen, at en generel forenkling af det nuværende momssystem ikke kan opnås uden en radikal ændring af de nuværende komplekse regler, særligt dem, der vedrører stedet for afgiftsopkrævning.
Forbedringerne af det nuværende momssystem udgør derfor en vigtig fase for overgangen til et nyt system, der forudser et enkelt sted for afgiftsopkrævning, hvilket er den eneste måde, hvorpå man sikrer den radikale forenkling af momssystemet, som de europæiske virksomheder kræver.
Jeg er bange for, at forslagene, der er forelagt Rådet, med henblik på en forenkling af systemet og sikring af en mere ensartet afgiftsanvendelse befinder sig i et dødvande, mens Europa-Parlamentet naturligvis har støttet dem betingelsesløst.
Jeg vil derfor gerne takke Dem for den støtte, De har givet dette forslag og især det mål, Kommissionen har fulgt - det endelige momssystem.

Formanden
Tak, kommissær Brittan.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 15.00.
Mødet hævet kl. 22.55

