Det flerårige program 2010-2014 for et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed (Stockholmprogrammet) (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er redegørelser fra Rådet og Kommissionen om det flerårige program 2010-2014 for et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed (Stockholmprogrammet).
Beatrice Ask
Hr. formand, mine damer og herrer! På Det Europæiske Råds møde den 10.-11. december bliver et nyt femårigt program for området med frihed, sikkerhed og retfærdighed vedtaget. Programmet skal afløse det nuværende Haagprogram fra 2004. Der har forud for det nye program været en lang forberedelsesproces, som blev indledt for over to år siden af fremtidsgrupperne.
Programmet kommer til at bygge på Kommissionens meddelelse, men også på de mange synspunkter, der blev fremført af nationale parlamenter, civilsamfundet og forskellige EU-organer og -agenturer i løbet af processen. Programmet er naturligvis også et resultat af intensive kontakter og indgående forhandlinger med EU's medlemsstater og også med Europa-Parlamentet. Europa-Parlamentets indstilling til det fremtidige samarbejde har betydning, ikke mindst i lyset af den forstærkede rolle, som Parlamentet får som følge af Lissabontraktaten.
På grundlag af det tidligere Tampere- og Haagprogram har EU gjort store fremskridt på området med frihed sikkerhed og retfærdighed. Europa står dog stadig over for udfordringer, som vi må imødegå i fællesskab på europæisk niveau. Lissabontraktatens ikrafttræden giver os nye muligheder for at gøre dette, og det nye flerårige arbejdsprogram, Stockholmprogrammet, vil derfor bygge på de nye muligheder, som Lissabontraktaten giver.
Visionen for Stockholmprogrammet er et mere sikkert og åbent Europa, hvor den enkeltes rettigheder beskyttes. Borgernes, individernes, rettigheder skal i højere grad end tidligere være udgangspunktet for det fremtidige samarbejde på området. Vi arbejder på vegne af borgerne, og de har behov for at føle, at det fremtidige EU-samarbejde har betydning for dem. Det bør derfor være baseret på virkelige problemer, tage fat på relevante spørgsmål og fokusere på konkrete foranstaltninger, som giver en merværdi i borgernes hverdag.
Det fremtidige samarbejde på området skal også bygge på en bedre balance mellem foranstaltninger, der sigter mod at skabe et sikkert og trygt Europa, og foranstaltninger, der sigter mod at beskytte den enkeltes rettigheder.
Fra borgernes perspektiv er det vigtigt at bekæmpe kriminalitet. Borgerne forventer, at EU-samarbejdet gør det lettere at forhindre grænseoverskridende kriminalitet, men de forventer også frihed og retfærdighed. Som jeg tidligere har fremhævet over for Europa-Parlamentet, må foranstaltninger, som sigter mod at give øget sikkerhed, og foranstaltninger, som skal sikre retssikkerhed og den enkeltes rettigheder, gå hånd i hånd, og det er naturligvis også muligt.
Når det gælder bekæmpelsen af grænseoverskridende kriminalitet, er udfordringerne store. Narkotikahandel, menneskehandel og terrorisme er en realitet på vores kontinent, og samtidig har vi fået nye former for kriminalitet, bl.a. som følge af internettet. Vi kan ikke tillade, at de nationale eller administrative grænser hindrer de kriminalitetsbekæmpende myndigheder i at udføre deres arbejde effektivt.
Det grænseoverskridende, kriminalitetsbekæmpende samarbejde er blevet udviklet, men vi må stadig gøre en indsats for at opnå et effektivt europæisk politimæssigt og strafferetligt samarbejde. Vi har brug for fælles løsninger på fælles problemer. Et veludviklet politisamarbejde, en effektiv udveksling af oplysninger og erfaringer og veludviklede arbejdsmetoder er alle forudsætninger for håndteringen af disse problemer.
Et centralt element i bekæmpelsen af kriminalitet er naturligvis en effektiv og passende udveksling af oplysninger. Vi bør i visse tilfælde standardisere informationsudvekslingen på europæisk niveau, tilpasse den efter vores behov og effektivisere den. Samtidig er det yderst vigtigt at sikre, at informationsudvekslingen opfylder de grundlæggende krav om databeskyttelse og beskyttelse af privatlivets fred, som vi må stille, og at der ikke indsamles og lagres flere oplysninger, end der er brug for til formålet. Vi skal skabe et sikkert Europa, hvor grænseoverskridende kriminalitet bekæmpes effektivt, samtidig med at privatlivets fred respekteres. Det er fuldt ud muligt og absolut nødvendigt at gøre begge dele. Det handler om at finde den rette balance mellem de forskellige foranstaltninger.
Princippet om gensidig anerkendelse skal fortsat være et grundlæggende princip i vores retslige samarbejde. En forudsætning for, at medlemsstaterne skal kunne anerkende og fuldbyrde andre staters retsafgørelser og beslutninger er, at der findes en gensidig tillid til hinandens retssystemer. Det er også et spørgsmål om tillid mellem vores nationale myndigheder og om, at borgerne skal have tillid til de foranstaltninger, der træffes. En måde at øge tilliden på er ved at øge vores kendskab til hinandens retssystemer. Det kan være et spørgsmål om uddannelse, udvekslingsprogrammer, styrkelse af eksisterende netværk og veludviklede evalueringsmekanismer.
Men den vigtigste måde at udvikle tilliden på er måske ved at garantere visse minimumsrettigheder, uanset hvor i EU man befinder sig. Det drejer sig om simple ting, såsom at få at vide, på et sprog man forstår, hvad man er anklaget for, og hvilke rettigheder man har som mistænkt eller offer i en retslig procedure. Det er meget glædeligt, at vi i Rådet har kunnet enes om en køreplan for, hvordan de processuelle rettigheder for mistænkte og tiltalte skal håndteres og gennemføres trin for trin. Det ville være hensigtsmæssigt at gøre køreplanen til en del af Stockholmprogrammet, og jeg tror, at det bliver tilfældet.
Der bør også i Stockholmprogrammet tages tydelige hensyn til ofre for forbrydelser. Borgere, som udsættes for forbrydelser i deres eget land eller i en anden medlemsstat, bør modtage relevante oplysninger på et sprog, som de forstår, og tilbydes passende støtte, information og beskyttelse før, under og efter en straffesag. Derudover bør ofrene også få tilbudt passende erstatning for den skade, de har lidt.
Endelig vil jeg gerne sige et par ord om de civilretlige spørgsmål, som i høj grad berører borgernes hverdag. Et konkret spørgsmål er revisionen af Bruxelles I-forordningen om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser fra andre medlemsstater. Det virker måske som nogle meget tekniske spørgsmål, men de har stor betydning for de enkelte borgere.
Et af de vigtigste spørgsmål gælder afskaffelsen af eksekvaturproceduren. Som det er nu, må den, der vil have en retsafgørelse fuldbyrdet i en anden medlemsstat, først ansøge om og dernæst få tilladelse til fuldbyrdelse fra en domstol i det pågældende land. Det tager tid og medfører udgifter for den enkelte. Vi har bemærket, at der er stor opbakning omkring en afskaffelse af eksekvaturproceduren, men det skal være foreneligt med de processuelle garantier og lovvalgsregler.
Det er nogle af de store og vigtige spørgsmål, som blev fremhævet af Sverige og af mange medlemsstater. Jeg takker Dem for Deres opmærksomhed og ser frem til at høre Deres kommentarer og svare på spørgsmål. Men inden jeg gør det, overlader jeg ordet til min kollega, hr. Billström, som har ansvaret for og vil redegøre for nogle af de asyl- og indvandringsspørgsmål, som bliver vigtige i det kommende Stockholmprogram.
Tobias Billström
Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg vil gerne starte med at takke Europa-Parlamentet for et meget konstruktivt samarbejde om Det Europæiske Asylstøttekontor. Der er stadig nogle formaliteter, der skal udredes, men forudsætningerne for at oprette dette kontor vil snart være på plads. Rådet ser meget positivt på det konstruktive samarbejde med Europa-Parlamentet, som har gjort det muligt for os at opnå dette resultat. Det varsler godt for det øgede samarbejde, som vi kommer til at opleve, når Lissabontraktaten er trådt i kraft. Det, at vi har kunnet træffe en hurtig beslutning med hensyn til støttekontoret, er et godt eksempel på en effektiv og velfungerende fælles beslutningsprocedure.
Det, vi skal drøfte her i dag, er jo det kommende femårige program for arbejdet med de retlige og indre anliggender. Jeg vil gerne starte med at konstatere, at der i de senere år er sket meget i EU på asyl- og indvandringsområdet. Vi har f.eks. taget beslutninger om en fælles lovgivning med hensyn til de første grundsten i en fælles indvandringspolitik og et fælles asylsystem. Det er en målsætning, der for øvrigt blev slået fast i begge de foregående arbejdsprogrammer fra Tampere og Haag. Da Det Europæiske Råd sidste år vedtog den europæiske pagt om indvandring og asyl, fik dette politikområde tilført ny politisk styrke. Nu er tiden inde til at fastlægge kursen for den fortsatte udvikling af politikken på dette område. Udgangspunktet for vores arbejde er, at en velforvaltet indvandringspolitik kan være positiv for alle berørte parter, ikke bare for de enkelte medlemsstater og for EU som helhed, men også for oprindelseslandene og migranterne selv. Hvis vi skal leve op til målene i Lissabonstrategien om, at EU skal være en dynamisk og konkurrencedygtig økonomi, blive vi sandsynligvis nødt til at åbne for en mere storstilet indvandring af arbejdstagere, end det er tilfældet i dag, ikke mindst i betragtning af den demografiske udfordring, som vi står over for.
For at understrege indvandringens internationale dimension bør spørgsmålet om samarbejde med oprindelses- og transitlande inden for rammerne af den globale indvandrings- og udviklingsstrategi tage sit udgangspunkt i Stockholmprogrammet. De instrumenter, der er blevet udviklet, såsom partnerskabet for mobilitet, bør fortsat udvikles og konsolideres på en strategisk måde. Forbindelsen mellem indvandring og udvikling skal i højere grad udnyttes, og passende foranstaltninger for bedre at kunne udnytte indvandringens udviklingsfremmende virkning skal styrkes.
Under arbejdet med Stockholmprogrammet kom det frem, at der hersker enighed om behovet for, at medlemsstaterne i fællesskab og på koordineret vis forhindrer den ulovlige indvandring i EU. Udviklingen af en effektiv hjemsendelsespolitik er et vigtigt element i dette arbejde. Der er ingen tvivl om, at Frontex har en fremtrædende rolle at spille i den sammenhæng, og det er klart, at medlemsstaterne ønsker et stærkere agentur. Det er også yderst vigtigt at øge samarbejdet med oprindelses- og transitlandene. Jeg vil dog gerne understrege, at det i arbejdet mod den ulovlige indvandring er vigtigt, at vi opretholder en balance, så der ikke gennemføres sikkerhedsforanstaltninger, som komplicerer den lovlige indvandring i EU eller vanskeliggør asylansøgernes adgang til asylprocessen. Risikoen for sårbare grupper, som f.eks. uledsagede børn, skal også minimeres. Kommissionen agter at udarbejde en handlingsplan, der indeholder foranstaltninger, som tager hensyn til barnets tarv.
Spørgsmålet om solidaritet og ansvarsfordeling bliver også taget op i Stockholmprogrammet. Der findes ingen enkle løsninger. Vores udgangspunkt bør være at stræbe efter brede og holdbare løsninger, der bygger på den globale indvandringsstrategi og erkendelsen af, at et fælles samarbejde med tredjelande er en afgørende faktor. Der bør udvikles en form for solidaritetsmekanisme med de medlemsstater, som er under særlig stort pres, og som modtager et uforholdsmæssigt stort antal asylansøgere. Medlemsstaterne bør også modtage midler til en yderligere kapacitetsopbygning. Frontex skal styrkes og spille en større rolle i hjemsendelsesindsatsen. Målet er, at vi bliver bedre til at udvise solidaritet med både de medlemsstater og de tredjelande, som er udsat for det største migrationspres. Samtidig skal vi gøre det klart, at vi har brug for en omfattende tilgang, der er holdbar på både kort og lang sigt.
Det er vigtigt, at det i Stockholmprogrammet bliver slået fast, at det tidligere fastsatte mål om at skabe et fælles europæisk asylsystem inden 2012 stadig er aktuelt. Grundpillen i det fælles asylsystem skal være, at en asylansøger skal modtages på samme måde og have sin ansøgning vurderet efter de samme kriterier, uanset hvilken medlemsstat han eller hun ankommer til. For at opnå dette er det afgørende at have et velfungerende praktisk samarbejde. I den sammenhæng kommer asylstøttekontoret til at spille en vigtig rolle.
Et andet vigtigt element i det fælles asylsystem er den såkaldte ydre dimension. Jeg tænker her primært på genbosættelsen af flygtninge fra tredjelande. Kommissionen fremlagde for nylig et forslag til et fælles EU-program for genbosættelse. Det er et aspekt, som et flertal af medlemsstaterne gerne ser afspejlet i Stockholmprogrammet.
Hvis vi skal nå målet om at have et fælles asylsystem inden 2012, er vi nødt til at have et tæt samarbejde mellem Rådet og Parlamentet. Der ligger en række forslag til retsakter på bordet. Vi må først og fremmest komme videre med dem.
Forbindelsen mellem EU's arbejde med de retlige og indre anliggender og EU's ydre forbindelser er blevet mere og mere vigtig, så der kan gøres fremskridt, ikke bare inden for asyl- og indvandringspolitikken. EU's rolle som global aktør på området bør derfor styrkes, og der bør navnlig fokuseres på partnerskabet og samarbejdet med tredjelande. RIA-perspektivet i EU's ydre forbindelser skal udvikles.
Det er hovedlinjerne i formandskabets udkast til Stockholmprogrammet. Vi befinder os nu i slutningen af en meget intensiv forhandlingsperiode, og programmet bliver forhåbentlig vedtaget om et par uger.
Afslutningsvis vil jeg sige et par ord om Lissabontraktaten. Den nye traktat medfører store ændringer på området med frihed, sikkerhed og retfærdighed, fordi en række nye retsgrundlag bliver indført. Den almindelige lovgivningsprocedure, som bliver indført, indebærer, at Europa-Parlamentet får en større rolle i lovgivningsprocessen på en række områder. Fru Ask og jeg ser frem til et øget samarbejde med Europa-Parlamentet. Jeg tror også, at de nationale parlamenters nye opgaver får betydning for styrkelsen af den demokratiske kontrol med dette politikområde. Jeg takker Dem for Deres opmærksomhed. Som min kollega fru Ask sagde, ser vi nu frem til at høre Deres synspunkter.
Jacques Barrot
Hr. formand! Efter de fremragende redegørelser fra fru Ask og hr. Billström vil jeg nu fokusere på de vigtigste spørgsmål.
For det første ønsker jeg at takke formandskabet for at have bevaret gejsten fra Stockholmprogrammet og for at have sat europæerne i centrum i sine tiltag og i sin meddelelse. Vi håber, at denne tekst, som skal vedtages af det næste RIA-Råd og dernæst fremlægges for Det Europæiske Råd i december, bliver en ambitiøs og afbalanceret tekst og i øvrigt en tekst, der afspejler den nye institutionelle struktur.
De bliver nu medlovgivere inden for næsten alle områder af de retlige og indre anliggender, og det er derfor rigtigt, at denne parlamentarisering af EU indebærer, at Europa-Parlamentet får flere beføjelser i beslutningsprocessen, men også at de nationale parlamenter får øget kontrol med deres respektive regeringer. Denne inddragelse af parlamenterne er gunstig for dette store område med frihed, sikkerhed og retfærdighed.
Jeg kommer nu til de prioriteter, som De har fremhævet i beslutningsudkastet. De understreger respekten for de grundlæggende rettigheder. De gør rigtigt i at understrege denne frie bevægelighed, som er et stort gode, og som selvfølgelig ikke må drages i tvivl.
Hvad angår de grundlæggende rettigheder, har vi haft to store gennembrud med Lissabontraktaten: Chartret om grundlæggende rettigheder bliver bindende, og døren står åben for EU's undertegnelse af den europæiske menneskerettighedskonvention. Som De har understreget i beslutningen, må vi udarbejde et omfattende databeskyttelsessystem, der gør brug af den teknologiske udvikling. Kommissionen fremlægger en meddelelse om emnet i 2010. Jeg mener også, at alle EU's politikker skal være omfattet af dette omfattende databeskyttelsessystem.
De fremhæver beskyttelsen af børn. Vi har under det svenske formandskab endnu en gang fejret den internationale konvention om barnets rettigheder, som har eksisteret i 20 år. EU skal fortsat ligge i front på dette område. Derfor vil vi i starten af 2010 fremlægge en handlingsplan om uledsagede mindreårige.
Generelt set har Kommissionen og Parlamentet den samme vilje til at bekæmpe alle former for forskelsbehandling og fremme ligestillingen mellem mænd og kvinder. Jeg glæder mig over, at Parlamentet og Kommissionen følger den samme strategi, nemlig at sætte europæerne i centrum i sine tiltag med hensyn til fri bevægelighed, valgrettigheder, konsulær beskyttelse osv. Vi kan nu omsætte alt dette i praksis. Lissabontraktaten tillader proceduren for borgerinitiativ, og Kommissionen har lige offentliggjort en grønbog herom. Der bliver fremlagt et forslag i 2010 på grundlag af resultatet af de igangværende høringer.
Som fru Ask lige har gjort klart, er vi nødt til at få dommerne i vores medlemsstater til at dele en fælles europæisk kultur. Det er et spørgsmål om uddannelse. Vi har i Stockholmprogrammet forpligtet os til, at mindst halvdelen af EU's dommere og anklagere skal have fulgt en europæisk uddannelse eller deltaget i et udvekslingsprogram med en anden medlemsstat.
De understregede også behovet for at lette adgangen til retssystemet og støtte en velfungerende økonomi. De understreger beskyttelsen af ofre - ofre for vold i hjemmet og ofre for terrorisme. Kommissionen agter også at fremlægge forslag om dette emne, idet den drager fordel af de muligheder, som Lissabontraktaten giver.
Med hensyn til sikkerheds- og beskyttelsesaspektet fremhæver De manglen på en helhedsstrategi for sikkerhedsstrukturen og grænseforvaltningen. Som fru Ask så glimrende har forklaret, indeholder Stockholmprogrammet derfor en reel intern sikkerhedsstrategi, der naturligvis overholder de grundlæggende rettigheder, og som supplerer den eksterne sikkerhedsstrategi.
Den omfattende interne sikkerhedsstrategi bygger på et politimæssigt og strafferetligt samarbejde og på forvaltningen af adgangen til det europæiske territorium.
Som hr. Billström med rette lige har påpeget, skal indvandringspolitikken være et led i en langsigtet vision om at optimere det bidrag, som indvandrerne yder til den økonomiske og sociale udvikling. Vi må give de lovlige indvandrere en klar og fælles status. Vi skal også hindre og reducere den ulovlige indvandring og samtidig respektere menneskerettighederne og den menneskelige værdighed. Jeg vil gerne tilføje, at vi her har angivet hovedtrækkene i den overordnede tilgang, der skal gøre det muligt at knytte udvikling og indvandring sammen.
Hvad angår asyl, støtter jeg Deres krav om ægte solidaritet mellem medlemsstaterne. EU skal være et reelt fælles og forenet beskyttelsesområde, der bygger på respekten for de grundlæggende rettigheder og en høj beskyttelsesstandard, og asyl skal, som hr. Billström nævnte, tildeles på grundlag af ens kriterier i Europa. Der skal udvises fuld solidaritet blandt medlemsstaterne og navnlig med de medlemsstater, som modtager de fleste flygtninge.
Dette område med frihed, sikkerhed og retfærdighed kræver naturligvis en stærk ekstern dimension, som stemmer overens med EU's udenrigspolitik. Ved flere lejligheder nævner De i Deres beslutning, hvor vigtigt det er at føre kontrol og foretage vurderinger. Det er vi også enige med Dem i. Vi må mindske den betydelige kløft, der er mellem de standarder og politikker, som vedtages på europæisk plan, og deres gennemførelse på nationalt plan. Vi må også overveje, hvordan lovgivningsforslag påvirker borgerne, og vi må forbedre den måde, vi anvender evalueringen af de vedtagne instrumenter på.
Afslutningsvis er Kommissionen fuldt inddraget i forhandlingerne om Stockholmprogrammet. Jeg har givet udtryk for min tilfredshed med vores samarbejde med det svenske formandskab, som vi virkelig har gjort et grundigt og seriøst stykke arbejde med. Parlamentets synspunkter er naturligvis af stor betydning for os, ikke mindst her lige op til Det Europæiske Råds vedtagelse af Stockholmprogrammet. Derfor takker jeg Dem inderligt, og derfor vil jeg også til gengæld lytte omhyggeligt til Dem.
Manfred Weber
Hr. formand, hr. næstformand, ministre, mine damer og herrer! Jeg har nu været her i Europa-Parlamentet i fem år, og jeg arbejder med indre anliggender og lovgivning. Det er derfor i dag en glædens dag for mig, fordi vi har mulighed for at diskutere programmerne for de næste fem år og kan drøfte denne fremtid som et Europa-Parlament, der lovgiver på lige fod med Rådet.
Vi drøfter en sag, et emneområde, der optager offentligheden, hvor offentligheden forventer svar fra os, og hvor de endda siger, at her er et område, hvor vi har brug for mere Europa. Det er ikke tilfældet med alle emneområder, men det er det her. De stiller krav til os. De afkræver os svar. Jeg vil derfor meget kort beskrive den ændring, der sker som følge af det nye arbejdsgrundlag og disse emner.
Det første punkt er samarbejdet med Rådet. Vi har hele tiden repræsentanter for Rådet her, og de fortæller os altid i deres egenskab af rådsformænd, at Parlamentet er meget vigtigt, og at vi må arbejde sammen. Når de forlader den rolle, smuldrer denne forståelse ofte bort. Det bliver vores opgave som parlamentsmedlemmer at kræve, at Rådet ikke længere lader denne forståelse slippe væk, eller at det, som f.eks. med SWIFT-aftalen, skaber præcedens, selv om vi her i Parlamentet ikke inddrages i godkendelsesprocessen. Det kan ikke og vil fremover heller ikke længere være tilfældet. Det var et dårligt eksempel på, at institutionerne skal tage hinanden alvorligt.
Mit næste punkt er, at vi må skabe idéer. Den nye traktat giver os mulighed for at fremsætte lovgivningsinitiativer. Hvis vi ønsker at styrke Frontex, kan vi ikke bare kræve, at der skal ske noget eller bare komme med forslag, vi må også lægge lovforslag på bordet. Det får vi fremover mulighed for at gøre.
Mit tredje punkt er, at vi også er nødt til at være en seriøs partner, der ikke bare skriver ønskesedler. Hvis vi f.eks. beskæftiger os med bekæmpelsen af ulovlig indvandring, skal vi ikke bare overtage ngo-meninger, men må være en seriøs partner. Endelig skal Europa-Parlamentet tage subsidiaritet alvorligt. Hvis vi har kompetence, må vi også overveje, hvilke emneområder der bedre kan behandles på nationalt eller regionalt niveau.
Det er fire punkter, som jeg tror bliver vigtige i de kommende fem år. Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) havde gerne set, at forslagene til Stockholmprogrammet havde været endnu mere ambitiøse, men det er i dag en dag, hvor vi skal glæde os over, at vi går ind i denne nye fase, og tilbage er kun at sige: Lad os komme videre med arbejdet!
Monika Flašíková Beňová
Hr. formand! Indførelsen af Lissabontraktaten vil i høj grad bidrage til, at hele dette initiativ lykkes.
Den proces, som traktaten indfører, kommer til at styrke EU indefra og også globalt, og den er også tæt forbundet med styrkelsen af samarbejdet på området under den nuværende tredje søjle. EU bliver mere åben, mere effektiv og mere demokratisk. Den største udfordring og prioritet er at sikre de grundlæggende rettigheder og frihedsrettigheder, integriteten og sikkerheden i Europa ved fuldt ud at støtte en effektiv gennemførelse af, tilstrækkelig respekt for og forbedring af de gældende lovinstrumenter, samtidig med at der tages hensyn til beskyttelsen af menneskerettigheder og civile frihedsrettigheder.
I Stockholmprogrammet understreges beskyttelsen af disse rettigheder, navnlig på det retlige og sikkerhedsmæssige område. Vi må skabe præcedens for mekanismer, der kan lette borgernes adgang til retssystemet, så deres rettigheder og retmæssige interesser kan blive håndhævet i hele EU. Det bør også være vores strategi at styrke politisamarbejdet og håndhævelsen af rettigheder og forbedre sikkerheden i Europa.
Jeg vil hermed gerne takke alle ordførerne for deres konklusioner og Dem for Deres tid, hr. formand.
Jeanine Hennis-Plasschaert
Hr. formand! Jeg kunne nu officielt sammenfatte de dele af den 27 sider lange beslutning, som er mest relevant for de andre grupper, men det vil jeg ikke. Jeg vil gerne fortælle Dem følgende historie.
På et British Airways-fly fra Johannesburg skulle en velhavende, midaldrende hvid sydafrikansk kvinde sidde ved siden af en sort mand. Hun kaldte på stewardessen for at klage over sin siddeplads. "Hvad er problemet, frue?" "Kan De ikke se det?", sagde hun, "Jeg kan under ingen omstændigheder sidde ved siden af dette modbydelige menneske. Find mig et andet sæde!" Efter et par minutter kom stewardessen tilbage. "Frue, som jeg frygtede, er der desværre ikke flere pladser på økonomiklasse. Jeg har talt med kabinechefen, og Club er også fuldt optaget. Vi har dog et ledigt sæde på første klasse." Før den sydafrikanske kvinde havde en chance for at svare, fortsatte stewardessen, "Det er ret usædvanligt at foretage en sådan opgradering, men i den givne situation følte kaptajnen, at det var skandaløst at være tvunget til at sidde ved siden af sådan en ubehagelig person." Hun vendte sig derefter mod den sorte mand, der sad ved siden af den sydafrikanske kvinde, og sagde, "Hvis De er så venlig at samle Deres ting, har jeg et sæde klar til Dem på første klasse oppe foran." Den sorte mand blev mødt med et stående bifald fra de andre passagerer, mens han gik op på første klasse.
Men hvad har det med os at gøre? Betragter vi andre som ringere? Den hvide sydafrikanske kvinde ville have forarget os alle. Men det var naturligvis et ekstremt eksempel. Jeg tror dog nok, at nogle af vores kolleger, især i PPE, men også i Rådet, udmærket forstår, hvor jeg vil hen med dette. Den anden gruppe, min gruppe, går stærkt ind for et Europa, som folk kan forstå, have tillid til og tro på. Et sådant Europa skal bygge på menneskerettigheder, grundlæggende frihedsrettigheder, demokrati, retsstaten og, ja, ægte ligestilling for alle. Det er på høje tid, at vi tackler alle former for forskelsbehandling af enhver årsag, også på grund af seksuel orientering.
Jan Philipp Albrecht
Hr. formand! Her i Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance undrer vi os allerede meget over, hvordan det kan være, at vi nu skal vedtage en beslutning om et program, der allerede er forældet? Så sent som i går fremsatte det svenske formandskab et nyt og yderst ændret forslag til Stockholmprogrammet. Jeg går ud fra, at de fleste af medlemmerne i dette høje Parlament ikke har haft lejlighed til at læse det pågældende forslag. Efter min mening er det ikke en acceptabel situation for dette højst følsomme område.
Hvad mere er, var den procedure i Parlamentet, der førte til denne beslutning, i overvejende grad uigennemskuelig og til tider kaotisk. De mindre grupper blev så vidt muligt udelukket fra udarbejdelsen af beslutningen, og de mange ændringer af procedurerne i de fælles udvalg lagde betydelige hindringer i vejen for den demokratiske beslutningstagning. Tag derfor venligst hensyn til vores anmodninger om en hel række opdelte afstemninger. Parlamentet må gøre sig alvorlige overvejelser over, hvordan det ønsker at håndtere disse forhold, både med hensyn til Rådet og sine egne medlemmer.
Jeg vender mig nu mod indholdet i Stockholmprogrammet. En del af dette arbejdsprogram skal uden tvivl betragtes som fremskridt. Når det gælder retfærdighed og den fælles udarbejdelse af civilretlige regler, ser vi Grønne det også som en positiv begyndelse for de kommende år. Når det derimod gælder forholdet mellem borgere og stat, er programmet et udslag af en yderst dårligt udarbejdet ramme. Med hensyn til indvandrings- og asylpolitik, borgerrettigheder og databeskyttelse har behovet for sikkerhed i Europa fået forrang for menneskerettigheder og frihedsrettigheder. Det bliver åbenlyst foreslået, at mere frihed i Europa automatisk vil føre til mindre sikkerhed.
Jeg spørger Dem: Hvad er der i dette tilfælde blevet af den grundlæggende myte bag den europæiske idé? Der bliver skabt frygt her, og der er ikke, som det nævnes i programmet, tale om begrundet frygt for organiseret kriminalitet eller terrorisme, men frygt for vores medborgere her i Europa, frygt for dem, der gerne vil til Europa, og ikke mindst frygt for alt det, som vi betragter som fremmedartet.
I Stockholmprogrammet, og desværre også i den foreslåede beslutning, fortsættes sammenkoblingen mellem den interne og eksterne politik for at lette overvågningen af alle i Europa og fratage folk ved vores ydre grænser deres rettigheder, hvilket Frontex får til opgave at håndhæve. Europa må én gang for alle lægge denne tendens bag sig og sætte de seneste års forkerte træk under lup.
Det betyder også, at vi bevidst skal forsvare og støtte det, vi tror på. Det gælder f.eks. vores drøftelser af SWIFT-aftalen. Hvorfor giver vi nu igen efter for amerikansk politik, når det gælder sikkerhedspolitiske spørgsmål, som det også var tilfældet med SWIFT-aftalen, når der ikke er nogen grund til det, og når vi endnu en gang ikke har haft en bred debat om det her i Parlamentet. Hvorfor tillader vi i Parlamentet gang på gang, at Rådet løber om hjørner med os? Vi har som Parlament i høj grad brug for at gøre noget ved det. Send et budskab her og nu for menneskerettigheder og for frihed, også til Deres regeringer, og stem for alle vores ændringsforslag. Vi Grønne kan ikke stemme for beslutningen i dens nuværende form.
Timothy Kirkhope
Hr. formand! Jeg må sige, at det beslutningsforslag, som vi her drøfter, er et perfekt eksempel på Europa-Parlamentet, når det er værst. Selv om jeg anerkender ordførernes hårde arbejde og uden tvivl ædle hensigter ved at forsøge at medtage alt i den 27 sider lange tekst, er forslaget forvirrende og efter min opfattelse langt mindre værdifuldt, end Stockholmagendaen og det svenske formandskab fortjener.
Lad mig understrege, at vi også ønsker et øget samarbejde for at finde løsninger, solidaritet med hensyn til indvandring, bekæmpelse af korruption og udveksling af oplysninger, men det skal ikke nødvendigvis være på bekostning af den nationale suverænitet, og det skal heller ikke være alt for restriktivt.
Den bedste måde at håndtere asylspørgsmålet på er fortsat at anvende FN's flygtningekonvention fra 1951 i hele Europa. Vi støtter udvekslingen af oplysninger for at sikre, at vi har en virkelig RIA-tilgang til anvendelsen af data, der er understøttet af en effektiv databeskyttelse og bygger på principperne om proportionalitet, nødvendighed og gennemsigtighed.
Vi støtter også princippet om gensidig anerkendelse, og de europæiske borgere skal sikres retten til fri bevægelighed, men misbrug af denne ret skal begrænses ved at styrke grænsekontrollen, ved at bruge EU's indflydelse til at sikre hurtigere hjemsendelser og ved at udvikle Frontex, som beskytter EU's ydre grænser. Udvekslingen af oplysninger bidrager også til bekæmpelsen af terrorisme.
Vi støtter også EU's seriøse strategi for organiseret kriminalitet, der er målrettet de bander, som handler med mennesker, våben og hunde, og som fører til, at den ulovlige fortjeneste konfiskeres, og der samarbejdes med europæiske organisationer ved EU's ydre grænser. Vi støtter dog ikke de punkter, som vi betragter som et åbenbart indgreb i suveræniteten, medmindre de i sig selv fører til øget samarbejde. Det er da lidt ironisk at opfordre til obligatorisk og uigenkaldelig solidaritet. Er solidaritet da ikke netop noget, der udvises, og som ikke er obligatorisk?
I det store og hele synes jeg, at det svenske formandskab og også selve forslaget fremsætter nogle gode idéer, men som sædvanlig fortsætter vi desværre med at udstyre os selv med kæmpe juletræer, og der kan derfor kun opnås meget lidt.
Cornelia Ernst
Hr. formand, mine damer og herrer! Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe/Nordisk Grønne Venstre bakker ikke op om denne beslutning. Der bliver i Stockholmprogrammet slet ikke taget fat på nutidens virkelige udfordringer. Den største fejl er, at der skabes et rettighedernes Europa, som EU-borgerne får adgang til, men som andre, der bor i Europa, ikke får adgang til. Disse andre personer får ikke ret til de samme menneske- og borgerrettigheder.
EU ønsker at tiltræde Den Europæiske Menneskerettighedskonvention, hvilket vi hilser velkommen, men samtidig skal indvandrerne opdeles efter princippet "lovlig eller ulovlig". Frontex bliver derfor udstyret, så det kan føre krig mod den såkaldte ulovlige indvandring, hvilket fuldstændig tilslører idéen om en upartisk indvandringspolitik. Det er her, at Stockholm slår fejl.
Et andet problem er den fuldstændige mangel på balance mellem frihed og sikkerhed. Det er rigtigt, at der ikke er frihed uden sikkerhed, men det gælder også, at der ikke er sikkerhed uden frihed. Frihed er ikke noget, der kan forhandles om, det er en universel menneskeret. Stockholm symboliserer derimod EU's maniske higen efter sikkerhed, hvor der skal oprettes enorme overstatslige databaser uden tilstrækkelige kontrolmuligheder, og hvor efterretningstjenestens og politiets data så skal blandes på et paneuropæisk plan. Det betyder, at befolkningens selvbestemmelsesret med hensyn til egne oplysninger skrottes, og at visionen om et gennemsigtigt menneske faktisk bliver til virkelighed.
Tillad mig som parlamentsmedlem fra det østlige Tyskland at afslutte med at konstatere, at jeg finder det ulideligt, at Europa 20 år efter Berlinmurens fald mere og mere kommer til at ligne en fæstning.
Mario Borghezio
Hr. formand, mine damer og herrer! Dokumentet for Stockholmprogrammet er begrænsende, når det sammenlignes med rådskonklusionerne, og indeholder f.eks. ikke de vigtige krav, som den italienske regering har fremsat om bestemte emner. Faktisk kommer dokumentet ikke ind på en række europæiske strategier til bekæmpelse af formuer, der hidrører fra organiseret kriminalitet.
Jeg har i dag hørt meget og har tidligere gentagne gange hørt tale om kriminalitetens forskellige bekymrende aspekter. Vi bør omsætte ordene til handling. Europa bør gøre ligesom Italien, som sætter et eksempel for hele Europa ved at angribe mafiaens formuer, takket være minister Maroni. Det virker, som om Europa ikke ønsker at gå i samme retning.
Vi må skabe et enkelt europæisk retssystem, hvis vi på europæisk niveau skal bekæmpe kriminaliteten, der er blevet et internationalt fænomen, og som let bevæger sig mellem banker, skattely, finansmarkeder og markederne for fast ejendom og løsøre.
Endvidere bliver der ikke fokuseret meget på bekæmpelsen af indvandring ved Europas sydlige grænser, hvor f.eks. aftalen med Libyen, der fungerer, hvad Italien angår, kan støde på problemer. Det ville være tilfældet, hvis EU ikke opfylder sin forpligtelse til at samfinansiere satellitovervågningssystemet ved Libyens sydlige grænse, som krydses af et særdeles stort antal ulovlige indvandrere.
Endelig vil jeg gerne med hensyn til den racistiske hændelse over for en ikke-hvid person nævne de enormt mange lige så alvorlige tilfælde af racisme mod hvide, som finder sted i enklaverne for den ulovlige indvandring, for ikke at nævne den jagt på hvide, der fandt sted i præsident Mugabes embedsperiode og endda også i Sydafrika. Dem, der taler så meget om racisme mod sorte, bør også være klar over den racisme, der er rettet mod europæere og hvide.
Andreas Mölzer
(DE) Hr. formand! Bekæmpelse af terrorisme, organiseret kriminalitet og ulovlig indvandring er bestemt et vigtigt anliggende for Europa. Det skal dog siges, at Stockholmprogrammet beklageligvis er en konsekvent fortsættelse af vejen mod en konstant nedbrydning og krænkelse af de grundlæggende menneskerettigheder, borgerrettigheder og frihedsrettigheder, som vi har fulgt siden den 11. september 2001. Bekymringer om databeskyttelse bliver blot fejet til side i kampen mod påstået terror.
Når det sker, er det de enkelte borgere, de samme personer, som EU gang på gang sætter øverst på dagsordenen, som får deres oplysninger registeret og indsamlet, selv i de tilfælde hvor der ikke er mistanke om kriminel aktivitet, og hvis oplysninger derefter er i fare for at blive misbrugt. Officielt er målet her at kæmpe mod organiseret kriminalitet. Det er alt sammen meget fint, men der er allerede spirende tegn, tendenser og meningstilkendegivelser, som ikke svarer til konsensus om det såkaldt politisk korrekte, og som går i retning af at begrænse, forbyde og, hvem ved, måske før eller senere straffe. George Orwell advarede os om dette, og vi må forhindre det i at ske.
Carlo Casini
(IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Udvalget om Konstitutionelle Anliggender, som jeg har æren at være formand for, gav mig opgaven at fungere som ordfører for dette dokument i fællesskab med ordførerne fra Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender og Retsudvalget.
Det er første gang, at forretningsordenens artikel 51 er blevet anvendt, og jeg må sige, at resultatet efter min opfattelse har været meget tilfredsstillende med hensyn til samarbejdet mellem de tre ordførere og udførelsen af deres arbejde.
Der har dog været alvorlige problemer med tidsrammen og ikke mindst inddragelsen af skyggeordførerne og den rettidige oversættelse af ændringsforslag, som der var næsten 500 af. Det skyldes dog ikke artikel 51 selv, men snarere de meget korte tidsfrister, som vi gav os selv for at kunne have dokumentet klart til Det Europæiske Råds møde den 10. december. Det var derfor ikke muligt at undgå, at sådanne problemer opstod i forbindelse med arbejdstempoet. Hvad det øvrige angår, mener jeg, at vi bør erkende, at artikel 51, som er blevet anvendt for første gang, er nyttig.
Jeg kan ikke på de få sekunder, jeg har tilbage, redegøre for det dokument, som Parlamentet har til behandling. Jeg kan dog give udtryk for min tilfredshed med, at systemet med fælles beslutningstagning nu er blevet det normale lovgivningssystem, at indvandring nu betragtes som et europæisk anliggende - og jeg håber også, at det fortolkes på den måde af Kommissionen og Rådet - og ikke som et problem for de enkelte medlemsstater, der handler i solidaritet med hinanden, at opfattelsen af samarbejdet med de nationale parlamenter ikke er, at de er vogtere, der fastsætter begrænsninger, men snarere at de fungerer som positive samarbejdspartnere i lovgivningsprocessen, og endelig at der henvises til menneskerettighederne, hvilket er ekstremt vigtigt og udgør ånden i EU.
Jeg mener derfor, at dokumentet er et positivt fremskridt i lyset af, at det ikke var hensigten at gå i de store detaljer med hensyn til gennemførelsen af Stockholmprogrammet, men kun at angive hovedtrækkene. Der vil på et senere tidspunkt blive lejlighed til at gøre det mere udtømmende og indføje flere detaljer.
Juan Fernando López Aguilar
(ES) Hr. formand! Jeg vil gerne begynde med at udtrykke anerkendelse af det svenske formandskabs og Kommissionens arbejde med at skabe fremdrift for programmet for de næste fem år vedrørende området med frihed, sikkerhed og retfærdighed.
Jeg vil dog frem for alt gerne fremhæve Parlamentets arbejde, fordi de tre udvalg, Retsudvalget, Udvalget om Konstitutionelle Anliggender og Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender, for første gang har arbejdet sammen skulder ved skulder i henhold til proceduren i artikel 51 for at få arbejdet færdigt til tiden. Det er nemlig vigtigt, særdeles vigtigt, at skabe fremdrift vedrørende området med frihed, retfærdighed og sikkerhed i betragtning af, at Lissabontraktaten snart træder i kraft, hvilket er et stort skridt i den rigtige retning. Det vil nemlig styrke Parlamentet, som bliver medlovgiver og beslutningstager på et helt område, som indtil nu har været underlagt mellemstatsligt samarbejde, men også fordi det europæiske charter om grundlæggende rettigheder og mandatet til at ratificere den europæiske menneskerettighedskonvention træder i kraft, hvilket vil styrke det harmoniske forhold mellem frihed og sikkerhed.
Sikkerhed er ikke underordnet i forhold til frihed og er heller ikke en trussel mod frihed. Sikkerhed er ligesom frihed en borgerrettighed. Dette gør sig gældende i mange af forfatningerne i medlemsstaterne, og man må sammen gøre en indsats for at få afdækket, hvor vi står med hensyn til det europæiske statsborgerskab, borgernes grundlæggende rettigheder, indvandring, asyl, flygtninge, kontrol af EU's ydre grænser og retsligt samarbejde. Dette skal gøres med henblik på at styrke den gensidige tillid, den gensidige anerkendelse af vores borgerlige rettigheder samt af aftaleretten, hvilket styrker økonomisk vækst og jobskabelse, og frem for alt det politimæssige og strafferetlige samarbejde med henblik på sammen at bekæmpe de reelle fælles fjender, dvs. organiseret kriminalitet og terrorisme.
Parlamentet har arbejdet hårdt på at forbedre Rådets forslag. Det er blevet forbedret ved at styrke bestemmelserne om forbud mod forskelsbehandling, især vedrørende kvinder og børn, og der er en forpligtelse til at bekæmpe kønsbestemt vold og beskytte ofrene for kønsbestemt vold ved at styrke solidaritetsbestemmelserne med hensyn til asyl. Dette viser, at hverken indvandrings- eller asylområdet er et problem, der kun påvirker én medlemsstat, men at områderne kræver samarbejde mellem alle medlemsstaterne, idet vi ellers ikke vil kunne gøre noget ved problemerne.
Parlamentet har også forbedret teksten ved at fremhæve betydningen af at uddanne juridiske fagfolk i at samarbejde og sikre større tilnærmelse mellem vores retslige rammer via gensidig anerkendelse og tillid, således at vi kan få integreret reaktionsinstrumenterne med henblik på at gøre EU til et reelt område med frihed, retfærdighed og sikkerhed.
Jeg mener derfor, at det lønner sig for Parlamentet at sende et klart budskab til borgerne, som holder et vågent øje med os, når vi i morgen stemmer om den betænkning, som de tre udvalg har udarbejdet i fællesskab. Budskabet er, at deres grundlæggende rettigheder betyder noget for os, deres frihed betyder noget for os, deres sikkerhed betyder noget for os, samt at det betyder noget for os at samarbejde om at bekæmpe organiseret kriminalitet, vold og terror på tværs af grænserne og beskytte alle ofre for disse former for kriminalitet, navnlig terrorofre.
Jeg tror, borgerne vil have svært ved at forstå det, hvis vi svigter dem på dette område. Jeg anmoder derfor om den bredest mulige opbakning fra Parlamentet til den betænkning, der fremlægges i morgen, og som vi skal stemme om i denne mødeperiode.
Sophia in 't Veld
(NL) Hr. formand! Først og fremmest glæder mig over de varme ord fra Rådets side om samarbejdet med Parlamentet, men jeg så gerne, at Rådet tog Parlamentets henstillinger til sig. Når alt kommer til alt, konstaterer jeg ligesom hr. Albrecht, at Rådet faktisk til dels vender det døve øre til og blot fortsætter med at gå sine egne veje, mens Parlamentet arbejder intenst på at indtage en holdning, uden at dette efterfølgende afspejles i Rådets program.
Mit andet punkt er allerede belyst meget godt af min kollega fru Hennis-Plasschaert. Jeg vil gerne minde Parlamentet, navnlig de to store grupper, om, at lighed er en udelelig størrelse. Vi kan ikke give en smule lighed til visse grupper og ikke til andre. Før i tiden blandede staten sig i menneskets valg af partner og forbød ægteskab mellem personer med visse religioner og mellem personer af forskellig race. Disse tider er heldigvis forbi, og derfor bør ingen medlemsstat i EU efter min mening kunne nægte at anerkende et ægteskab, som på lovformelig vis er indgået i en anden medlemsstat - og det omfatter ægteskab mellem to personer af samme køn. Jeg vil således opfordre de to store grupper til at tage det kompromis tilbage, hvormed de forsøger at svække homoseksuelle pars rettigheder. Jeg henvender mig her navnlig til vores venner i Gruppen for Det Progressive Forbund af Socialdemokrater i Europa-Parlamentet.
Vi befinder os altså i det 21. århundrede, og jeg mener, at alle europæiske borgere, uanset race, religion, alder eller seksuel orientering, fortjener at blive beskyttet. Det er på høje tid, at Parlamentet en gang for alle erkender dette.
Rui Tavares
(PT) Hr. formand! Jeg tror, at Parlamentet ville se positivt på det, hvis Stockholmprogrammet var konkret og kortfattet og virkelig kunne fremme borgernes Europa.
Desværre er vi efter min mening ikke kommet helt så langt, som vi burde. Der er i Stockholmprogrammet en uheldig tendens til, at formuleringerne er vage, uldne og generelle, og jeg er nødt til at sige, at Parlamentets manglende demokratiske kontrol eller beføjelser til at gribe reelt ind, hvilket kunne medføre ændringer eller få en praktisk virkning, udgør en del af det problem, som har betydet, at programmet ikke er fyldestgørende og er alt for forenklet.
Et eksempel herpå er indvandringspolitikken. Vi har alle med stor interesse fulgt oprettelsen af Det Europæiske Asylstøttekontor, men jeg mener f.eks., at der er truffet meget få foranstaltninger med henblik på at åbne for den indvandring ad lovlige kanaler, der er strengt nødvendig, eller at få udarbejdet det direktiv om indvandring i form af sæsonarbejdere, som vi har set frem til i så lang tid, men som man i Stockholmprogrammet tilsyneladende end ikke har overvejet.
Gerard Batten
(EN) Hr. formand! Stockholmprogrammet er en del af opgaven med at opbygge et fælles juridisk og retsligt system i hele EU. I dokumentet er der en overskrift, som hedder "En forenkling af borgernes liv: et Europa for ret og retfærdighed".
Lad mig fortælle, hvad det fælles retssystem har gjort ved livet for en specifik person. Den 20-årige Andrew Symeou fra London blev i sommer udleveret til Grækenland efter en anklage om uagtsomt manddrab. Han sygner nu hen i et græsk fængsel og venter på at komme for en domstol. Bevismaterialet mod ham ville ikke holde vand i fem minutter, hvis det blev gennemgået af en britisk domstol. Bevismaterialet vedrørende identificeringen af ham er selvmodsigende. Vidneudsagnene bærer alle præg af at være skrevet af politiet. To vidner påstår, at de blev slået og mishandlet og tvunget til at underskrive nogle erklæringer, som de senere straks trak tilbage.
Appeldomstolen i London vidste udmærket godt, at der ikke var noget reelt bevismateriale mod Andrew Symeou, men man var tvunget til at udlevere ham, fordi man i henhold til den europæiske arrestordre ikke havde nogen magt til at standse udleveringen. De britiske domstole kan nu ikke længere beskytte britiske borgere mod uberettiget anholdelse og fængsling på foranledning af udenlandske domstole.
Vi havde et helt perfekt område med frihed, sikkerhed og retfærdighed i Storbritannien, inden vi kom med i EU. EU er ødelæggende for den retsbeskyttelse, som vi i århundreder har nydt godt af i England. I den proces vil mennesker få ødelagt deres liv. Stockholmprogrammet handler måske nok om retslige forhold, men det handler ikke om retfærdighed. Hvis det britiske folk gerne vil bevare sine frihedsrettigheder, må Storbritannien træde ud af EU.
Franz Obermayr
(DE) Hr. formand! Stockholmprogrammet indeholder så afgjort en række nyttige udspil, og jeg går helt klart ind for at presse på med hensyn til bekæmpelse af børnepornografi og terrornetværk på internettet. Foranstaltningerne til bekæmpelse illegal indvandring og organiseret kriminalitet har også min opbakning. Sikkerhedstjenesters uindskrænkede adgang til EU's' fingeraftryksdatabase er i den sammenhæng velbegrundet. Overvågningen må imidlertid ikke gå så vidt, at EU bliver et overvågningssamfund, som efterfølgende også leverer data videre til USA.
Der er derfor behov for at sikre, at de indsamlede data ikke misbruges. Dette handler i sidste ende om at beskytte den centrale grundlæggende rettighed til privatlivets fred, som hver enkelt EU-borger har, og i den forbindelse må vi være opmærksomme på, at frihed betyder frihed fra staten og ikke frihed gennem staten.
Jeg vil også gerne sige noget om harmonisering af EU's asyllovgivning. Dette er bestemt det helt rigtige at gøre. Vi bliver dog nødt til at gøre det fuldkommen klart, at uden harmonisering af de økonomiske forhold i de forskellige lande, vil dette ikke kunne fungere, idet folk naturligt nok vil tage derhen, hvor de kan få den bedste sociale sikring, de højeste indkomster, de reneste gader og de sikreste byer. Én ting står klart, og det er, at vi helt bestemt skal have harmoniserede forhold, men EU skal ikke blive til et område, hvor asylpolitikken er et tagselvbord.
Simon Busuttil
(MT) Hr. formand! Vi mener, at spørgsmålet om retfærdighed, frihed og sikkerhed er EU's næste store projekt. Dette projekt skal efter min mening håndteres i samme stil, som da vi håndterede det store projekt med EU's indre marked. Vi er nødt til at etablere et område med retfærdighed, frihed og sikkerhed for alle EU-borgere.
Hvordan når vi frem til det? Vi vil kunne gøre det ved hjælp af Stockholmprogrammet, der er et femårigt arbejdsprogram. Det er et vidtrækkende program, der dækker en række områder vedrørende retfærdighed, frihed og sikkerhed. I Parlamentets beslutning fastlægges de politiske målsætninger på dette område. F.eks. har vores prioritetsområder med hensyn til indvandring fokus på bekæmpelse af ulovlig indvandring samt en fælles asylpolitik, der bygger på reel og påbudt solidaritet. Jeg må også tilføje, at Parlamentet, når Lissabontraktaten træder i kraft, skal spille en meget væsentlig og konstruktiv rolle via beføjelserne i henhold til den fælles beslutningsprocedure.
Der er også visse politiske forskelle internt i Parlamentet. Og hvorfor ikke? Der er forskellige politiske grupper, og der er forskelligartede politiske synspunkter. Jeg vil dog gerne med specifik reference til min kollega Jeanine Hennis-Plasschaert, som jeg har stor respekt for, sige, at menneskerettighederne også har høj politisk prioritet for PPE-Gruppen, og at ALDE-Gruppen ikke har monopol på det her i Parlamentet. Vi kan ikke acceptere, at ALDE-Gruppen går ud fra, at den har ret til at have monopol på princippet om forbud mod forskelsbehandling. Vi tror på dette princip, men vi tror også på nærhedsprincippet, hvilket vil sige, at vi også har pligt til at respektere de nationale følelser i EU's medlemsstater. Vi må ikke glemme, at Unionen bygger på enhed i mangfoldighed og ikke på enhed i ensartethed.
Luigi Berlinguer
(IT) Hr. formand, mine damer og herrer! I Stockholmprogrammet er der i forhold til Haagprogrammet to nyskabelser, nemlig en rimelig balance mellem rettigheder og sikkerhed samt retsbeskyttelse på både det straffe- og civilretlige område.
Sikkerhed er en rettighed, og det vil sige, at man ikke lider nogen overlast på sin arbejdsplads, at man kan gå på gaden uden risiko for sit liv, at man som kvinde ikke bliver udsat for vold, og at man ikke bliver udsat for terrorhandlinger.
Medlemsstaterne og EU skal garantere borgernes sikkerhed. Sikkerhedsforanstaltninger, som formindsker retsgarantien for frihed, er imidlertid foranstaltninger, der gør den retslige situation mindre sikker, og er således en kilde til usikkerhed og grusomheder. Tænk bare på Guantánamo.
Europa er rettighedernes arnested. I Stockholmprogrammet er rettighederne nu fastlagt særdeles detaljeret. Der er en rimelig balance mellem på den ene side afskrækkende foranstaltninger med henblik på at forhindre kriminalitet og på anden side borgernes daglige liv samt deres familiemæssige, sociale, økonomiske, arbejdsmæssige og undervisningsmæssige relationer, som alle reguleres via civilretten og det civilretlige system.
Dette er borgernes Europa. Det skal opbygges i medlemsstaterne og Fællesskabets institutioner. Det europæiske samfund er mere forenet, og bevægeligheden er mere udtalt, end man sædvanligvis tror. Fri bevægelighed er nu en rettighed. Grænserne mellem medlemsstaterne er ikke uigennemtrængelige vægge, men net, som borgerne daglig bevæger sig igennem. Stockholmprogrammet udgør den institutionelle hovedhjørnesten, som tilvejebringer retsligt samarbejde og gensidig anerkendelse, et europæisk retssystem (bestående af de nationale og Fællesskabets systemer), både national ret og fællesskabsret, europæiske borgere og europæiske domstole (både de nationale og Fællesskabets domstole).
De europæiske regler dikteres af Fællesskabets regler og de europæiske domstoles retspraksis, men de afledes også af adfærden hos arbejdstagere, virksomheder, studerende og dommere, både nationalt og i form af det europæiske netværk mellem aktører på det retslige område. Man vil i Stockholmprogrammet gerne støtte en proces, der starter nedefra.
Parlamentet har gjort et godt stykke arbejde med denne beslutning, der forhåbentlig vil blive vedtaget her med stor enstemmighed, og som vi har arbejdet meget hårdt for. Rådet bør tage passende hensyn til beslutningen. Lissabontraktaten er endnu ikke trådt i kraft, men den er her og er nærværende. Jeg vil gerne sige til ministeren, at jeg håber, at Rådet er ambitiøst og tager det, som vi har udarbejdet her, og de mange krav som følge deraf til sig.
Sarah Ludford
(EN) Hr. formand! Jeg vil gerne lykønske det svenske formandskab med den måde, hvorpå man har fået gjort noget ved det spørgsmål om tiltaltes rettigheder til rimelig behandling i hele Europa, som man for længst burde have haft løst. Dette er et helt centralt supplement til den europæiske arrestordre. Vi er nødt til at sikre, at gensidig anerkendelse reelt kan bygge på gensidig tillid til alle de nationale strafferetlige systemer. Dette er på nuværende tidspunkt ikke tilfældet, og der er alvorlige svagheder.
Andrew Symeou fra min valgkreds har siddet i fængsel i Grækenland siden juli og kunne ikke blive løsladt mod kaution, fordi han var udenlandsk statsborger. Hans græske advokat har indgivet en klage over politiovergreb og ødelæggelse af bevismateriale. Der vil blive indgivet en anmodning til Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol, og det er noget af en skandale, at det er nødvendigt, idet der er tale om, hvordan en EU-borger bliver behandlet i en anden medlemsstat. Det er rystende, at man skal gå via Strasbourg.
Så jeg støtter den europæiske arrestordre, men vi skal bestemt have tilsvarende rettigheder for de tiltalte. Ellers får vi skandaler som med Andrew Symeou, og det er ødelæggende for offentlighedens opbakning til den europæiske arrestordre, sådan som man oplevet det i mit hjemland.
Kyriacos Triantaphyllides
(EL) Hr. formand! Vi har nu i nogle måneder talt om behovet for at finde den rette balance mellem at fastholde sikkerhedsniveauet og forsvare borgernes personlige rettigheder, hvilket understreger, at borgerne skal stå i centrum i Stockholmprogrammet. EU vedtager og iværksætter imidlertid foranstaltninger, der bringer ubalance mellem sikkerhedsniveauet og de personlige rettigheder, hvilket fører til oprettelse af organer, som skal kontrollere og indsamle alle mulige personoplysninger og krænker vores værdighed ved at gøre os alle til mistænkte. Det er endvidere uacceptabelt, at indvandrerne skal behandles som forbrydere og potentielle terrorister. Vi støtter ikke forslaget til beslutning, fordi man dermed lægger fundamentet til at opbygge et moderne europæisk panoptikon, hvor man ligesom i den fængselsbygning, der i sin tid blev projekteret af Jeremy Bentham, løbende kan overvåge alles aktiviteter, uden at de indsatte er klar over overvågningens omfang, hvilket giver dem en falsk fornemmelse af privatlivets fred.
Tadeusz Zwiefka
(PL) Hr. formand! Jeg tøver ikke med sige, at Stockholmprogrammet med hensyn til retfærdighed i EU er det mest ambitiøse udspil i de sidste par år. Jeg glæder mig så meget desto mere, fordi én af de grundlæggende idéer i programmet er at gøre livet lettere for EU's borgere. Korrekt gennemførelse af Stockholmprogrammet med hensyn til retfærdighed for borgerne vil naturligvis afhænge af, at der tilvejebringes en reel europæisk retskultur, sker ændringer i den praktiske tilgang ved udarbejdelse af ny lovgivning, og at e-justice-portalen kommer til at fungere ordentligt.
Princippet om gensidig anerkendelse, der for mig er et grundlæggende princip, kræver gensidig tillid, men også tillid til retssystemerne i andre lande, således som det er blevet nævnt her i dag. Disse værdier kan kun opstå via gensidig anerkendelse og forståelse, som efterfølgende vil kunne skabe en europæisk retskultur. Kendskab til og forståelse for hinandens systemer kan i sig selv kun opnås som følge af en aktiv, positiv politik, herunder erfaringsudveksling, besøg, vidensdeling og kurser for personer, der arbejder inden for retssystemet, navnlig dommere ved førsteinstansdomstole. Det omfatter også en grundig modernisering - og dette er særdeles vigtigt - af universiteternes uddannelsesprogrammer i EU.
Endvidere er det vigtigt at understrege betydningen af den flersprogede e-justice-portal. Portalen skal give adgang til juridiske databaser og til retslige og ikkeretslige elektroniske midler vedrørende appel. Der bør også være adgang til intelligente systemer udviklet som hjælp til de borgere, der søger efter løsninger på juridiske problemer, eller som gør brug af store registre, samt adgang til lister over personer, der arbejder i retssystemet, eller blot enkle vejledninger til retssystemet i hver enkelt medlemsstat. Så det glæder mig meget, at fru Ask og hr. Barroso har talt sammen om dette.
Jeg vil også gerne understrege behovet for, at der inden for det retslige samarbejde i civile sager udvikles en europæisk lovgivning af højeste kvalitet, der skal bygge på hensigtsmæssigt udarbejdede konsekvensvurderinger, med henblik på at give borgerne og virksomhederne effektive instrumenter, som sætter dem i stand til at løse en række juridiske problemer på det indre marked.
I en tid med stigende EU-modstand i mange medlemsstater giver Stockholmprogrammet os mulighed for at vise borgerne, at EU-institutionerne reagerer på borgernes aktuelle behov.
Zita Gurmai
(EN) Hr. formand! Jeg vil gerne rette en særlig tak til de tre sekretariater, der fik denne beslutning færdig til dette plenarmøde.
Stockholmprogrammet kan betragtes som en pragmatisk handlingsplan for et mere sikkert og åbent Europa baseret på fælles værdier, principper og initiativer. Det bidrager til det praktiske samarbejde mellem de retshåndhævende institutioner, domstolene og udlændingemyndighederne. Der er en balance mellem de forskellige tiltag, og man fastholder den fælles sikkerhed, retsstatsprincippet og individets rettigheder. Det er imidlertid også et særdeles kompliceret spørgsmål.
Jeg vil gerne fremhæve indførelsen af konvergensprincippet. Det er endnu et skridt i retning af opbygning af en EU-stat. Det er udelukkende et spørgsmål om, at man samler suveræniteten på et sted. Det bygger på princippet om, at alle EU-organer i hele EU skal have adgang til alle data, oplysninger og efterretninger.
Der skal opnås interoperabilitet mellem EU's informationssystemer, således at alle EU-organer har adgang til hinandens data. Parlamentet tilfører Kommissionens forslag merværdi. Alle spørgsmål vedrørende lighed, køn og forskelsbehandling er nævnt og velbeskrevet i dokumentet.
Når Lissabontraktaten træder i kraft, kan vi gribe det historiske øjeblik og etablere et vitalt og stærkt område med frihed, sikkerhed og retfærdighed. Parlamentet understreger med rette sin nye rolle som medlovgiver på lige fod med Rådet, når Lissabontraktaten træder i kraft. Jeg er glad for at få en masse europæiske fælles værdier ind i teksten såsom frihed, retfærdighed, grundlæggende rettigheder, demokrati, kvalitet og i den forbindelse privatlivets fred.
Jeg ved, at disse værdier har forskellig betydning, alt afhængigt af den generelle politiske situation, men i denne beslutning har man fundet den rette balance mellem dem. Jeg vil gerne reflektere over PSE's kampagne "Sæt børnene i første række". Jeg noterer mig med glæde de børne- og familierelaterede afsnit i dokumentet. Det er min politiske hensigt at sikre lige rettigheder og engagement i EU for alle borgere.
EU's borgere kræver en pragmatisk, fremadrettet og omfattende europæisk migrationspolitik, der bygger på fælles værdier og bestemmelser, herunder principperne om solidaritet og gennemsigtighed.
Velhåndteret migration kan være til gavn for alle aktører og bidrage til økonomisk vækst i EU og i de andre medlemsstater, der har brug for migrantarbejdere.
Formanden
Tak til Zita Gurmai, som formåede at holde sig inden for taletiden på to minutter, men jeg ved ikke, om tolkene kunne følge med, fordi jeg fik hele tiden rødt lys. Men lad os under alle omstændigheder rose tolkene, hvis de kunne følge med.
Pascale Gruny
(FR) Hr. formand, fru minister, hr. minister, hr. kommissær, mine damer og herrer! Jeg vil ikke gentage alle de hovedpunkter, som mine kolleger har fremsat vedrørende retfærdighed og indvandring, men jeg vil gerne påpege, at der kun kan etableres et europæisk retsligt område ved at forstærke den gensidige tillid blandt medlemsstaterne, da dette vil forbedre princippet om gensidig anerkendelse, der er hovedhjørnestenen i retfærdighedens Europa.
Der er sket betydelige fremskridt i løbet af de sidste 15 år, men der er stadig mange svagheder. Det glæder mig, at Lissabontraktaten omsider blev ratificeret af alle medlemsstater under forhandlingerne om denne tekst. Parlamentet vil på lige fod med Rådet få noget at skulle have sagt i spørgsmål vedrørende retlige og indre anliggender. Den demokratiske legitimitet vil blive større til gavn for borgerne.
Som ordfører for udtalelsen fra Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) for Udvalget for Andragender vil jeg gerne understrege, at Udvalget for Andragender modtager alt for mange klager vedrørende hindringer for borgernes frie bevægelighed i selve EU.
Jeg vil også nævne problemerne i forbindelse med den gensidige anerkendelse af eksamensbeviser og med retten til socialforsorg samt med forskelsbehandling. Anerkendelse af ægteskab mellem personer af samme køn er derimod et område, der hører hjemme under medlemsstaternes kompetence. EU skal respektere dette nationale kompetenceområde.
Jeg opfordrer Kommissionen til hurtigst muligt at offentliggøre dens retningslinjer med henblik på at hjælpe medlemsstaternes myndigheder med effektivt at bekæmpe brud på princippet om fri bevægelighed. Borgerne skal kunne bevæge sig frit og gøre fuld brug af deres rettigheder på dette område uden indre grænser.
Jeg er begejstret for i beslutningen at se, at EU's strategi til bekæmpelse af narkotika har fundet plads ved udarbejdelsen af dette europæiske retslige område. Jeg håber dog, at EU vil udvise yderligere initiativ på dette punkt. Hvorfor udstyrer EU sig ikke med nye våben til bekæmpelse af dette voksende problem, der påvirker vores børn i en stadig yngre alder? Børnene er vores fremtid. Hvad gør vi for at beskytte dem? Lad os omsider udvise en vis pragmatisk sans i vores institutioner! Det et det, vores medborgere forventer af os.
Claude Moraes
(EN) Hr. formand! Det har været en lang rejse fra Tampereprogrammet, hvor vi blot så konturerne af et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed - og måske taler vi for meget - til denne usædvanlige situation, hvor Stockholmprogrammet og Lissabontraktaten falder sammen med hinanden. Jeg siger med respekt til alle dem, der tror, at vi ikke har brug for en handlingsplan i kampen for vores sag vedrørende den frihed og sikkerhed og retfærdighed, vi ønsker, at vi ikke sender vores spillere ud af banen, når kampen begynder. Vi kæmper i vores progressive hjørne, og for vores gruppe vil vi kæmpe for vores progressive politikker.
Men vi skal først have Stockholmprogrammet på plads. Vi har Lissabontraktaten, så alle medlemmer her, uanset hvordan de stemmer, vil skulle påtage sig et ansvar med efter jul at lovgive om områder, der betyder noget for os. Dette er et meget stort ansvar, og min gruppe har - som vores hårdtarbejdende ordførere hr. Aguilar og hr. Berlinguer har skitseret - sine prioriterede områder. Vi vil derefter kunne få et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed i et demokrati, som vi vinder, eller vi taber.
Hvad angår vores prioriterede områder i forbindelse med bekæmpelse af forskelsbehandling sender vi et budskab til Rådet. Vi vil gerne have et horisontalt direktiv. Vi skal kæmpe for denne progressive linje. Vedrørende strafferet siger vi, at gensidig anerkendelse er vigtig, således at den europæiske arrestordre kommer til at fungere ordentligt. Vedrørende asyl siger vi ja til solidaritet mellem medlemsstaterne, men for os betyder en progressiv løsning, at de asylansøgere, der er sårbare, skal have den bedste bistand.
Så dette er de prioriterede områder i vores gruppe, dette er vores merværdi vedrørende hadforbrydelser, en ændring af migrationspolitikkerne, vold mod kvinder og en europæisk beskyttelsesordre. Alle disse emner illustrerer, hvordan vi som politisk gruppe - hvordan alle politiske grupper - kan tilføje værdi til Stockholmprogrammet og kan udforme lovgivning, der giver mening.
I sidste ende spiller vi med i kampen, fordi det for EU's borgere ikke blot er et spil. Det drejer sig om, at vi endelig - langt om længe - leverer de rettigheder, borgerne har bedt om i så lang tid, dvs. grundlæggende rettigheder vedrørende databeskyttelse, sikkerhed og bekæmpelse af terror. Alt dette vil betyde noget, når vi her i Parlamentet påtager os ansvaret for at lovgive. Vi vil kun kunne gøre det, hvis vi vedtager Stockholmprogrammet. Vi vil derefter kæmpe for en progressiv udgave af Stockholmprogrammet og progressiv lovgivning.
Carlos Coelho
(PT) Hr. formand! Jeg vil gerne sige hjertelig tak til næstformanden i Kommissionen, hr. Barrot, og til det svenske formandskab for Stockholmprogrammet. Stockholmprogrammet er gode nyheder for dem, der støtter idéen om, at EU ikke kun skal være et indre marked.
Opbygningen af et borgernes Europa betyder et reelt område med frihed, sikkerhed og retfærdighed. Jeg glæder mig over den lige store vægt, der tillægges de tre sider i denne trekant. I modsætning til visse mere radikale synspunkter mener jeg, at de alle tre er nødvendige. Sikkerhed uden frihed er diktatur, frihed uden sikkerhed er anarki, og retfærdighed er umulig uden frihed og sikkerhed.
Dette femårige program har sin rod i målene i Tampereprogrammet og er udtryk for reelle fremskridt på mange områder. Det er ikke desto mindre vigtigt at sikre sig, at disse mål bliver opfyldt. Den lovgivning og de instrumenter, som er blevet vedtaget, skal gennemføres effektivt. EU's borgere tager os ikke alvorligt, hvis vi ikke består denne test af, hvor effektive vi er. Det er f.eks. umuligt at presse på for et ind- og udrejsesystem og opfordre Kommissionen til at fremsætte et forslag til dette system med virkning fra 2015, når vi ikke ved, om Schengeninformationssystem II eller visuminformationssystemet vil blive taget i brug, idet systemerne er plaget af problemer og massive forsinkelser.
Jeg håber, der inden 2012 bliver etableret et fælles europæisk asylsystem og en indvandringspolitik med en fælles tilgang, både vedrørende modtagelse og integration af indvandrere og effektiv bekæmpelse af ulovlig indvandring.
Endelig er der fortsat mange udestående punkter, vi sammen skal tage fat på med henblik på at opbygge et borgernes Europa. Det nytter ikke at spilde tiden med anliggender, som ikke er vores ansvar. Når man forsøger at blande sig i familieretten, hvilket hører under medlemsstaternes kompetence, er det ikke alene noget juridisk makværk, men det er også politisk set perverst, fordi det trækker os ind i meningsløse konflikter og leder opmærksomheden væk fra noget uhyre vigtigt, nemlig Stockholmprogrammet, som er af så afgørende betydning.
Ramón Jáuregui Atondo
(ES) Hr. formand! Jeg vil også gerne lykønske det svenske formandskab og hele Parlamentet med den betænkning, vi har udarbejdet. Jeg vil dog gerne komme med tre advarende kommentarer, som jeg mener, er vigtige for fremtiden.
Det første punkt er, at programmet naturligvis ikke bliver nogen succes, hvis der ikke er noget lovgivningsinitiativ, dvs. hvis Rådet og Kommissionen ikke fremlægger retsakter med henblik på at udfylde programmet.
Den anden advarende kommentar, som mine kolleger allerede med rette har fremsat, er, at Parlamentet vil skulle spille en ny rolle. Det skal ikke blot udarbejde betænkninger med henblik på høring, som det har været tilfældet indtil nu. Det skal være medlovgiver, og der skal opnås enighed - og det skal sørge for at sikre den balance mellem sikkerhed og frihed, der til tider er så vanskelig. Dette er en ny opgave og et nyt ansvar for alle medlemmer i Parlamentet.
Endelig vil jeg gerne advare mod, at man helt ukritisk anvender nærhedsprincippet. Jeg hører mine kolleger tale om, at der skal udvises respekt for de nationale parlamenter - og det er rigtigt - men jeg må advare mod, at man ved en ufleksibel og fundamentalistisk fortolkning af nærhedsprincippet ikke vil kunne gøre fremskridt ved hjælp af Stockholmprogrammet. Hvis medlemsstaterne holder fast i en overdreven fortolkning af nærhedsprincippet, vil der ikke komme nogen fælles lovgivning om Stockholmprogrammet.
Monica Luisa Macovei
(EN) Hr. formand! Jeg vil gerne kort henvise til afsnittet om økonomisk kriminalitet og korruption i Stockholmprogrammet. Teksten er blevet noget tandløs under forhandlingerne i Coreper. Den nuværende tekst henviser f.eks. til standarderne i Greco, som er et organ i Europarådets regi, for bekæmpelse af korruption. Samarbejde med Greco og Europarådet er uhyre vigtig, men EU's standarder for bekæmpelse af korruption er højere end standarderne i Europarådet, der jo har 47 medlemsstater.
Jeg anmoder derfor venligst Rådet om - og opfordrer samtidig kraftigt til - at bibeholde en tekst, hvor der udtrykkes stort engagement med hensyn til at bekæmpe korruption. Vi skal have en EU-politik og en EU-ordning for at kunne bekæmpe korruption og svindel på en robust måde inden for EU, og dette behov og denne forpligtelse skal afspejles i Stockholmprogrammet.
Michael Cashman
(EN) Hr. formand! Jeg vil gerne lykønske alle de personer, der har arbejdet med den foreliggende betænkning, og lykønske det svenske formandskab. Samfund ændrer sig ikke ved middelmådighed, men ved mod, overbevisning og visioner. Og disse elementer er blevet sat til skue her på plenarmødet i eftermiddag.
Vi taler om frihed, sikkerhed og retfærdighed, der er tre grundlæggende principper. Men uden lighed og ligebehandling opnår man aldrig frihed - og man vil aldrig få sikkerhed, og man vil bestemt aldrig få retfærdighed. Det gælder især for minoriteter, der ofte tales ondt om, og som får så dårlig omtale.
Lighed og ligebehandling er de eneste holdbare byggesten i ethvert civiliseret samfund. Og jeg er derfor stolt over at kunne fremme og associere mig selv med et Europa, hvor vi alle er lige, uanset race, etnicitet, religion, overbevisning, alder, handicap, køn eller seksuel orientering - et Europa bestående af lige individer og et Europa bygget på grundlæggende værdier.
Zbigniew Ziobro
(PL) Hr. formand! Stockholmprogrammet er en reaktion på, hvor vigtigt det er at sikre EU-borgernes sikkerhed. Det er dog ikke altid en tilfredsstillende reaktion, for vi har ikke brug for en fuldstændig standardisering af straffe- og civilretten. Vi har kun brug for en harmonisering af disse lovområder og kun på klart definerede, begrænsede områder.
Europa har mest af alt brug for et godt samarbejde mellem politi og retsmyndigheder, således at juridiske domme kan fuldbyrdes effektivt, og forbrydere kan retsforfølges effektivt uden hensyntagen til EU's indre grænser. Med Stockholmprogrammet bør der således etableres en række incitamenter, og programmet skal fokusere på disse områder. Jeg vil her gerne gøre opmærksom på tre forhold i forbindelse med samordning af medlemsstaternes tiltag.
For det første er det vedrørende fri bevægelighed, der er en af vores kerneværdier, uhyre vigtigt, at vi samarbejder om udveksling af oplysninger om forbrydelser, som udgør en særlig trussel for den offentlige orden. Jeg tænker her navnlig på de forbrydelser af seksuel karakter, der udgør en fare for de svageste og mest forsvarsløse, dvs. børnene, og i Stockholmprogrammet fokuserer man med rette på dette.
Det er nødvendigt hurtigst muligt at begynde arbejdet med at oprette et europæisk register over seksualforbrydere og især over personer, der begår disse aggressive og yderst farlige forbrydelser mod børn. Interesserede parter og organisationer skal have størst mulig adgang til disse oplysninger. Fri bevægelighed skal gå hånd i hånd med bevægelighed for viden og oplysninger om eventuelle farer med henblik på at yde borgerne, herunder de mest udsatte (i det aktuelle tilfælde børnene), fyldestgørende beskyttelse.
For det andet er vi nødt til at sørge for effektiv eksekvering af domme vedrørende beslaglæggelse af forbryderes aktiver. Dette handler især om at gøre bekæmpelsen af organiseret kriminalitet effektiv og betyder, at man med domme afsagt i et land effektivt vil kunne opspore og efterfølgende beslaglægge aktiver, der er blevet skjult af forbrydere i et andet land. Det handler også om penge, der direkte er tjent på kriminalitet, samt om penge, der på et senere tidspunkt indirekte er tjent på kriminalitet.
For det tredje er jeg godt nok enig i, at ikkefrihedsberøvende straffe er en passende reaktion på mindre forbrydelser, men vi skal holde os for øje, at en frihedsberøvende straf, der isolerer lovovertræderen fra samfundet, i visse særlig velbegrundede tilfælde er den eneste reelle og praktiske måde, hvorpå man kan beskytte borgerne mod de farligste forbrydelser. Det er derfor også nødvendigt at tage hensyn til, at denne form for strafferetlig sanktion også er en retfærdig reaktion på yderst grusomme forbrydelser.
Afslutningsvis vil jeg gerne udtrykke min respekt for det dokument, der er blevet udarbejdet, og understrege, at formålet med programmet skal være at forbedre samarbejdet mellem medlemsstaterne, samtidig med at man bevarer retssystemernes nationale karakter.
Formanden
Det er nu tid til "catch the eye"proceduren. Jeg holder mig meget strengt til forretningsordenen.
Der er fem medlemmer, som hver især får ordet i ét minut, og vi slukker for mikrofonen, når det ene minut er gået. Da mere end 15 medlemmer har bedt om ordet, hører vi de fem første.
Anna Maria Corazza Bildt
(EN) Hr. formand! Jeg vil gerne starte med at sige, at Stockholmprogrammet er den bedste vej fremad mod et Europa med borgerne i centrum, og takke både fru Ask og hr. Billström for deres visioner. Vi kan omsider gå hjem og fortælle alle uden undtagelse, at Europa er for dem, Europa er med dem, og Europa er os.
Stockholmprogrammet bliver naturligvis kun det, vi gør det til. Lad os give det en chance. Lad os støtte det så meget som muligt og komme i gang med at gennemføre det.
Jeg vil især gerne sige tak for, at der er fokus på børnene, hvilket vil sige, at vi endelig kan forstærke aktiviteterne med hensyn til at beskytte børnene, herunder migrantbørnene. Det er også rigtig godt, at vi har større mulighed for at bekæmpe kriminalitet på tværs af grænserne, samtidig med at vi respekterer de individuelle rettigheder.
(Formanden fratog taleren ordet)
Anna Hedh
(SV) Hr. formand! Det glæder mig, at spørgsmålet om børns rettigheder, vold mod kvinder og forebyggelse af menneskehandel er blevet behandlet mere indgående i den seneste udgave af Stockholmprogrammet fra Rådet. Jeg var lidt bekymret over, at formandskabet ville opgive sine prioritetsområder. Og nu har vi også mulighed for at foretage forbedringer i overensstemmelse med Parlamentets stemmeafgivning.
Jeg er dog skuffet over, at der ikke er blevet nævnt noget om at udvikle en børnerettighedsstrategi for Europa som foreslået af Parlamentet for ganske nylig. EU skal, præcis som kommissær Barrot nævnte, fortsat gå i brechen for børns rettigheder. Med hensyn til ordlyden vedrørende menneskehandel er jeg også skuffet over, at formandskabet ikke har stået fast, for så vidt angår forbindelsen til købesex, køb af tjenester og muligheden for at lovgive på dette område. EU har også brug for et retsgrundlag til bekæmpelse af vold mod kvinder.
Franziska Keller
(EN) Hr. formand! Jeg vil bare nævne to punkter, som min gruppe mener, er meget afgørende omkring Stockholmprogrammet. For det første mener vi, at den fremgangsmåde til opnåelse af en balance, der meget ofte anvendes i programmet, går lidt i den gale retning. Sikkerhed er for os blot et redskab til at opnå frihed. Der er ikke tale om modsætninger. Når vi ikke er frie, er vi ikke sikre. Vi mener ikke, at den balance er helt i orden.
For det andet vil vi vedrørende Frontex gerne vide, hvad fru Wallström rent faktisk mener, når hun taler om at styrke Frontex. Hvad mener hun med det? Det er nemlig ikke blevet præciseret i nogen af de udgaver af Stockholmprogrammet, jeg har set.
Og mener hun ikke, at det kan være overordentlig vigtigt - endda endnu vigtigere - at styrke Parlamentets kontrol over Frontex og få Frontex til at holde op med at hjemsende personer, der meget vel kan have en grund til at bede om asyl, sådan som Frontex har gjort i år. Jeg ville foretrække at se en styrkelse på dette område. Jeg mener, at Stockholmprogrammet skal gavne alle indbyggerne i EU - ikke blot nogle få.
Teresa Jiménez-Becerril Barrio
(ES) Hr. formand! Der hersker i dag ingen tvivl om EU's engagement i kampen mod terror, og takket være Stockholmprogrammet vil vi fortsat gøre fremskridt på det uhyre vigtige område med frihed, sikkerhed og retfærdighed.
Denne kamp bygger efter min opfattelse på gensidig tillid mellem medlemsstaterne, men det er nu med de muligheder, Lissabontraktaten åbner op for, på høje tid at harmonisere de nationale lovgivninger, således at der ikke er nogen tidsfrist for at retsforfølge terrorhandlinger, som skal anses for at være en forbrydelse mod menneskeheden.
Når dette sker, vil ingen her i Parlamentet eller i andre parlamenter kunne forsvare terroristerne, sådan som det er sket, sker nu og måske fortsat vil ske, til skade for terrorofrene, som ser de personer, der myrdede deres elskede, blive behandlet som helte, mens de selv lider i stilhed.
Jeg beder derfor Parlamentet om at fremme eller vedtage et europæisk charter om rettighederne for terrorofre baseret på at forsvare mindet...
(Formanden afbrød taleren)
Sylvie Guillaume
(FR) Hr. formand! At dømme ud fra mange af talernes kommentarer i dag mener de, at Stockholmprogrammet fortjener, at der opnås bredest mulig konsensus, og at der udarbejdes et ambitiøst program. Dette vil være formålet med beslutningen, som i morgen sættes under afstemning.
Jeg beklager, at henvisningen til ikke-EU-statsborgeres stemmeret og til garantien for adgang til sundhedspleje for syge migranter ikke er medtaget i beslutningen. Jeg vil dog nævne vedtagelsen af en række væsentlige punkter som f.eks. behovet for, at der indføres et direktiv om forbud mod forskelsbehandling, fri bevægelighed for europæiske borgere og familier - jeg forstår det sådan, at der er tale om alle familier - henstillingen om at fjerne hindringer for, at man kan udøve sin ret til familiesammenføring, og forbuddet mod at frihedsberøve uledsagede mindreårige for blot at nævne nogle få.
Stockholmprogrammets succes kan efter min mening måles på fire punkter, nemlig om der kommer konkrete resultater, som gavner borgerne, om der udvises omhyggelig respekt for Parlamentets nye rolle - hvor den fælles beslutningsprocedure er et element, der tilfører merværdi - om de nationale parlamenter gennemfører Stockholmprogrammet med kvalitet for øje, samt om borgerne og særlig de unge i EU bliver bevidst om værdierne i programmet.
Der skal fra nu af være lige så meget fremdrift i forbindelse med vedtagelsen, som ligger bag den kommende gennemførelse...
(Formanden afbrød taleren)
Formanden
Vi er nu færdige med talerne i henhold til "catch the eye"proceduren. Jeg beklager, at 10-12 medlemmer ikke har kunnet få ordet, men det er umuligt i betragtning af det sene tidspunkt på dagen og den forretningsorden, vi er bundet af.
Beatrice Ask
Hr. formand! Tak til alle for deres synspunkter. Jeg er egentlig ikke så ked af, at ti medlemmer ikke kunne få ordet. Jeg glæder mig meget over det engagement, som medlemmerne udviser over for disse vigtige spørgsmål.
Nogen sagde, at dette program er ambitiøst. Det glæder mig at høre, for det har været et ambitiøst arbejde, men også et praktisk arbejde, hvor vi har villet forene visionen med en pragmatisk tilgang til, hvordan man kan gøre tingene bedre ud fra et medborgerperspektiv. Da jeg lyttede, virkede det som om, at mange af medlemmerne i det mindste er enige i hovedtrækkene i det udkast til program, som vi lige nu forhandler om.
Lad mig kommentere to områder. For det første spørgsmålet om form. Forhandlingen i dag har været lidt forvirrende - hvis jeg må udtrykke det sådan - eftersom nogle henviser til Stockholmprogrammet, men i virkeligheden taler de om det interessante beslutningsforslag, som man skal drøfte og træffe beslutning om i Parlamentet, dvs. medlemmernes holdning til det udkast, som formandskabet har fremlagt.
Nogen spurgte i begyndelsen af forhandlingen om, hvorfor vi drøfter et udkast, når der allerede findes et nyt. Sandheden er, at Parlamentet står midt i de drøftelser og forhandlinger, som pågår. Det forandrer sig hele tiden, og på fredag eller i weekenden kommer der et nyt udkast. Men jeg kan sige til det medlem, som syntes, at han havde et gammelt dokument, at vi på formandskabets websted hele tiden har det seneste udkast stående. De medlemmer, som gerne vil holde sig orienteret og se, hvad der sker, og også, hvordan forhandlingen i Parlamentet påvirker slutresultatet, skal naturligvis sørge for at få fat i de dokumenter, vi offentliggør.
For formandskabet har det været yderst vigtigt at arbejde med gennemsigtighed og åbenhed. Det er derfor, vi har haft rigtig mange drøftelser. De ti, som ikke fik mulighed for at fremlægge deres synspunkter her, må meget gerne sende en e-mail til mig eller Tobias Billström. Det er såre enkelt - adressen er beatrice.ask@justice.ministry.se, og Tobias Billströms adresse følger samme mønster. Man kan så sende en besked med sine synspunkter, således at de kommer med i betragtning. Vi må begynde at arbejde på en moderne måde, og åbenhed er for det svenske formandskab moderne metoder. Jeg ser frem til beslutningen og resultatet deraf, eftersom jeg noterer mig stor støtte til en del synspunkter, en del nuancer og en del fokuspunkter, som man peger på i beslutningen. Vi vil naturligvis give disse nøje eftertanke.
Der er også nogle få politiske spørgsmål, som jeg blot gerne vil nævne. For det første nævnte to medlemmer, hvoraf den ene var hr. Batten, specifikke eksempler på, hvordan borgerne bliver ramt - måske i et andet land - og efter medlemmernes mening er forholdene ikke synderlig gode. Det er typiske eksempler på manglende tillid til hinandens retssystemer. Man har så to valgmuligheder. Den første er at fortælle sine medborgere, at man skal blive hjemme, for hjemme har man altid det bedste retssystem. Men hvis man tror, at ens medborgere fortsat vil benytte sig af muligheden for at bevæge sig frit, er det muligvis på tide at tænke over, hvordan man kan forbedre bl.a. de processuelle rettigheder i EU som helhed. Det er præcis formålet med Stockholmprogrammet. Jeg er derfor så utrolig glad for, at vi har kunnet tage det første skridt, for så vidt angår en styrkelse af de processuelle rettigheder med henblik på nu at garantere, at enhver, der er mistænkt eller offer for en forbrydelse og havner i en retssag i Europa, nu faktisk får hjælp med oversættelse og tolkning. Den grundlæggende rettighed findes bl.a. i Rådets konventioner, men findes ikke i praksis. Nu kan vi gøre en forskel, og det er præcis, hvad vi skal gøre.
Fru Macovei tog spørgsmålet om korruption og økonomisk kriminalitet op og syntes, at dette punkt var for vagt formuleret. Jeg vil gerne sige, at det er et meget tydeligt afsnit, hvor der stilles høje krav. Når vi nævner Sammenslutningen af Stater mod Korruption (Greco), skyldes det ikke - og det står der da heller ikke i Stockholmprogrammet - at vi som følge af deres holdninger skal have et lavere ambitionsniveau. Det, der står, er, at, vi ligesom med mange andre opgaver skal arbejde tæt sammen med dette betydningsfulde organ i disse spørgsmål, da vi skal gå efter pengene, hvis vi skal bekæmpe organiseret kriminalitet. Jeg tror, det er vigtigt.
Mange har nævnt nærhedsprincippet. Jeg mener, at det forslag, der nu drøftes, indebærer en meget tydelig stillingtagen i og med, at EU-samarbejdet på det retslige område og indenrigsområdet skal udgøre en merværdi. Det, man på nationalt plan kan klare præcis lige så godt, skal man lade blive der. Det er, når vi har brug for at samarbejde, at vi skal anvende EU's institutioner. Jeg mener ikke, at vi fratager nationalstaterne nogle rettigheder, men i stedet tilfører vi en merværdi, som kan gavne alle medborgere.
Til sidst vil jeg gerne tage spørgsmålet om privatlivets fred og databeskyttelse op, hvilket er en stor og vigtig debat. Jeg tror, det var hr. Borghezio, som nævnte dette og følte, at der var en del bekymring over Stockholmprogrammet, som det ser ud nu. Han udtrykte bekymring for bl.a. overvågning og store databaser. Han sammenlignede også det, vi arbejder med på dette område, med situationen i det tidligere Østtyskland og i de kommunistiske stater, som tidligere fandtes i Europa. Jeg mener, at denne type argumentation er fuldstændig usaglig. I Østtyskland var der ingen databeskyttelse, intet demokrati og ingen grundlæggende rettigheder for borgerne - tre vigtige faktorer, som er grundlæggende for vores samarbejde. For så vidt angår Stockholmprogrammet, styrker og skærper vi reglerne for databeskyttelse og respekt for de individuelle rettigheder og også for demokratiet i en række henseender. Faktum er, at man i den informationsstrategi, som vi vil, at EU skal udarbejde, skal afveje en metodisk og effektiv informationsudveksling med strenge krav om beskyttelse af privatlivets fred og sikker datahåndtering, men også krav om, at oplysninger ikke bliver liggende for længe. Man kan eventuelt læse disse afsnit på ny, for de er meget tydelige. Dette er et fremskridt, som vi også har fået ros for fra den ombudsmand i EU, der arbejder med dette.
Til slut sagde nogen, at vi burde gøre Stockholmprogrammet mere konkret. Programmet indeholder en række meget konkrete og praktiske elementer, men det reelle arbejde begynder nu. Nogle medlemmer påpegede, at man havde måttet arbejde med beslutningen under tidspres, og at det har været meget vanskeligt at nå det hele til tiden. Jeg kan kun sige, at det vil blive værre. Når vi har vedtaget Stockholmprogrammet, vil Parlamentet blive involveret i det vigtige arbejde, som skal gøres med hensyn til at gennemføre og gå ind i detaljerne i de forskellige forslag. Det vil indebære et stort tidspres og meget stress, men også store udfordringer og store muligheder for at gøre en forskel. Jeg siger rigtig mange tak for synspunkterne, og man må som sagt gerne bruge internettet, hvis man vil i kontakt med formandskabet i de kommende dage.
Tobias Billström
Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg er naturligvis helt enig i det, fru Ask lige har sagt om de generelle konklusioner vedrørende programmet. Og jeg vil gerne sige tak for alle de konstruktive indlæg, der er blevet fremlagt her i dag.
Jeg vil også gerne takke formændene for de tre udvalg, Udvalget om Konstitutionelle Anliggender, Retsudvalget og Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender, for deres meget konstruktive samarbejde om disse spørgsmål. Som jeg sagde i mit indledende indlæg, viser dette virkelig, at alle involverede parter påtager sig et stort ansvar, hvilket jeg mener, at vi har grund til at være meget stolte over.
Jeg vil gerne understrege betydningen af at samarbejde på alle væsentlige områder i forbindelse med dette program. I sit indlæg sammenlignede hr. Busuttil med den store opgave vedrørende det indre marked, hvilket jeg ikke synes, er så fjernt fra sandheden, da dette er et omtrent lige så stort og vigtigt projekt. Et ord, som har været gennemgående i de politiske samtaler om asyl- og migrationsspørgsmålene i de senere år, har jo været solidaritet. Samtlige medlemsstater er enige om, at solidariteten skal styrkes, og ikke alene solidariteten mellem medlemsstaterne, men også solidariteten mellem EU og tredjelande. Det er det budskab, vi gerne vil formidle i Stockholmprogrammet.
Som jeg sagde i min indledning, mener vi, at dette komplekse spørgsmål kræver meget brede og holdbare løsninger, som gennemsyrer hele politikområdet. Det er bl.a. derfor, der ikke findes noget specifikt afsnit om solidaritet i Stockholmprogrammet. Der findes i stedet et element af solidaritet i samtlige punkter.
Den globale tilgang til migration bør i denne sammenhæng være et af de vigtige udgangspunkter. Den rolle, Frontex spiller, bør styrkes. Fru Keller tog jo dette op i sit indlæg. Jeg vil gerne gøre det helt klart, at Frontex alene ikke er svaret på dette problem. Frontex er ansvarlig for samordningen af medlemsstaternes grænsekontrol, men har f.eks. intet mandat med hensyn til redningsoperationer til søs. Situationen i Middelhavet er ikke primært et grænsekontrolproblem. Det er et problem, som kræver flere forskellige typer foranstaltninger. Et øget samarbejde mellem oprindelses- og transitlande er af allerstørste betydning. Vi er også nødt til at satse på udviklingssamarbejde i form af bistand. Jeg synes, det er vigtigt at understrege, at Parlamentet i allerhøjeste grad vil blive involveret i alle disse aspekter, nu når vi får Lissabontraktaten på plads, og den demokratiske kontrol vil blive større på disse områder.
Med udgangspunkt i alt det, som er blevet sagt her i dag, synes jeg også, det er vigtigt at påpege, at Lissabontraktaten virkelig indebærer en reel og betydningsfuld forandring. Det er jo store forandringer, som indebærer, at den almindelige lovgivningsprocedure erstattes med en procedure, som på en række områder giver Parlamentet en stærkere position i lovgivningsprocessen. Jeg føler altså overhovedet ikke den uro, som fru Keller har udtrykt her i dag, for så vidt angår disse spørgsmål. Jeg synes tværtimod, at vi ser store fremskridt i retning af øget demokratisk kontrol på dette politikområde.
Afslutningsvis vil jeg gerne ligesom min kollega fru Ask sige, at man er mere end velkommen til at fremsende sine synspunkter til os via e-mail, hvis man ikke havde lejlighed til at fremlægge dem her i dag.
Jacques Barrot
næstformand i Kommissionen. - (FR) Hr. formand! Jeg vil gerne fremhæve kvaliteten af det arbejde, der er udført af de tre udvalg: Retsudvalget - hr. Casini er her - Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender - hr. Aguilar er her - og også Udvalget om Konstitutionelle Anliggender. Det er et yderst interessant stykke arbejde, og det er med til, at vi og det svenske formandskab kan udarbejde en endelig udgave af Stockholmprogrammet.
Som hr. Busuttil sagde, er det rigtigt, at borgerne har et indre marked, men de har ikke reelt et område med retfærdighed, sikkerhed og frihed, også selv om der takket være Schengenaftalen nu er etableret et område med fri bevægelighed. Vi må holde fast i fordelene ved dette. Jeg vil tilføje, at retningslinjerne med hensyn til misbrug er blevet offentliggjort.
Jeg vil gerne sige, at denne tekst virker forholdsvis velafvejet på mig. Efter at have hørt en række personers forskellige forhåbninger, har man i denne tekst fundet en vis balance. Jeg må også sige, at vi formulerer Stockholmprogrammet i en verden, hvor organiseret kriminalitet, it-kriminalitet og terrorisme spreder sig, og hvor vi jo har brug for at beskytte os. Dette er, hvor EU kan bidrage med at tilføre merværdi.
Jeg vil også gerne sige, at vi på dette juridiske område stadig oftere har borgere, par, som har dobbeltnationalitet, og de skal derfor også her kunne nyde godt af deres rettigheder i de forskellige medlemsstater, de befinder sig i.
Det ligger mig også meget på sinde at understrege, at vi har gjort fremskridt med hensyn til processuelle garantier, som fru Ask så udmærket forklarede, og dette er et særdeles vigtigt element i Stockholmprogrammet. Der blev nævnt et eksempel med en britisk statsborger i Grækenland. Hvis der var minimumsprocedurer, ville det gøre tingene meget lettere. Desuden vil jeg gerne gentage hr. Coelhos udsagn om, at vi er kommet langt siden Tampere.
Jeg vil tilføje, at vi heller ikke kan acceptere udtrykket "fort Europa". Hr. Billström har allerede talt om det. Dette er også garantien for en velafvejet europæisk migrationspolitik. Når vi afviser ulovlig indvandring, skyldes det al den menneskehandel og organiserede kriminalitet, der ligger bag. Det er der ingen grund til at benægte. Men det er dog også sådan, at det vist er lykkedes os at fremlægge en asylpolitik, der i overensstemmelse med de europæiske værdier ikke er for stram.
Jeg har selvsagt ikke mulighed for at besvare alle spørgsmålene, fordi tiden løber. Jeg vil blot gerne sige, at Stockholmprogrammet er meget pragmatisk, som fru Ask nævnte, og at det således er op til det spanske formandskab at gennemføre en handlingsplan - og at Parlamentet fra nu af vil være medlovgivere. Jeg ser afgjort dette som et betydningsfuldt middel til fremme af dette område med frihed, sikkerhed og retfærdighed, som borgerne ønsker sig så inderligt.
Jeg er taknemmelig for det, Parlamentet allerede har gjort, og for det, man som medlovgiver vil gøre fremover vedrørende området med retfærdighed og sikkerhed.
Formanden
Som afslutning på forhandlingen har jeg modtaget et forslag til beslutning fremsat i overensstemmelse med forretningsordenens artikel 110, stk. 2.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.
Skriftlige erklæringer (artikel 149)
Elena Oana Antonescu  
I de senere år har EU's dagsorden i stadig mindre grad båret præg af ønsket om at forsvare og fremme menneskerettighederne, idet medlemsstaternes sikkerhed har fået så stor politisk prioritet. EU's område med frihed, sikkerhed og retfærdighed går ind i en afgørende fase. Med Maastrichttraktaten blev der på fællesskabsplan indført visse aspekter vedrørende retfærdighed og indre anliggender, som indtil da helt igennem var blevet behandlet på mellemstatsligt niveau. Med Tampere- og Haagprogrammerne kom der større politisk fremdrift med hensyn til at konsolidere disse politikker. Og med Stockholmprogrammet fastlægges så prioritetsområderne for de næste fem år, således at fordelene ved et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed bliver til virkelighed for borgerne. Programmet vil blive gennemført, når Lissabontraktaten træder i kraft. Ved at gøre den fælles beslutningsprocedure til den almindelige lovgivningsprocedure vil EU's politikker vedrørende retfærdighed og indre anliggender og de foranstaltninger, der i den anledning iværksættes, være omfattet af parlamentarisk kontrol.
Kinga Gál  
Under udarbejdelse af Stockholmprogrammet var det vores mål at gøre EU's borgere bevidst om de konkrete fordele ved et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed. Men det at skabe et Europa for borgerne går langt videre end blot at formulere et program. Lissabontraktaten åbner for en ny dimension for borgerne med hensyn til at gøre deres interesser gældende. De rettigheder, frihedsrettigheder og principper, der er nedfældet i chartret om grundlæggende rettigheder, får retskraft. EU kan nu undertegne Europarådets aftale om beskyttelse af menneskerettigheder. Denne retsakt skal træde i kraft hurtigst muligt. Vi skal have en klar gennemførelsesplan for, hvordan vi opfylder disse forpligtelser, således at de nye lovrammer får ordentlig substans.
Dette vil være op til Spaniens kommende EU-formandskab. Processen vedrørende menneskerettigheder, herunder mindretalsrettigheder, i henhold til fællesskabsretten blev påbegyndt med Lissabontraktaten. Med Stockholmprogrammet vil dette blive udmøntet til politiske målsætninger for at de påtænkte specifikke handlingsplaner for de kommende år kan få substans. Som led i hele processen vil ikke alene EU's muligheder være blevet større efter den 1. december, men også dets ansvarsområder.
Kinga Göncz  
Et af de højtprioriterede områder i Stockholmprogrammet vil være håndhævelse af grundlæggende rettigheder. Nu hvor chartret om grundlæggende rettigheder får retskraft, og EU undertegner den europæiske menneskerettighedskonvention, er det EU's pligt at styrke engagementet vedrørende menneskerettigheder og at bidrage til at gøre EU's borgere så bevidst om deres rettigheder som muligt.
Dette er med sikkerhed nyttige foranstaltninger, da de grundlæggende principper bag menneskerettighederne kræver konstant opmærksomhed, og vi har også i EU stadig en del at gøre på dette område. Voksende diskrimination og intolerance udgør i stadig større grad alvorlige sociale problemer. Nationale og etniske minoriteter, navnlig romaerne, de homoseksuelle og de handicappede, er hver dag ude for en vis form for diskrimination. Det er derfor vigtigt, at hver medlemsstat gennemfører de eksisterende direktiver konsekvent, og at Rådet udvider beskyttelsen til at omfatte hver udsat gruppe ved at godkende det nye, omfattende forslag til direktiv.
Som følge af den økonomiske krise er der stigende racisme og fremmedhad samt et stigende antal forbrydelser på grund af disse problemer. Ifølge Agenturet for Grundlæggende Rettigheder giver statistikken ikke et reelt billede af den virkelige situation, idet ofrene i de fleste tilfælde ikke er klar over deres rettigheder og ikke går til myndighederne. Det er et fælles ansvar for EU's institutioner og medlemsstaterne at få ændret den situation. Vi skal på EU-plan udarbejde bestemmelser, der kan sikre, at EU og medlemsstaterne fortsat beskytter mangfoldigheden og slet ikke levner plads til vold.
Joanna Senyszyn  
I Stockholmprogrammet forpligtes Kommissionen til at fremsætte et forslag til, hvordan Den Europæiske Union kan tiltræde den europæiske menneskerettighedskonvention. Dette er et vigtigt og betydningsfuldt skridt, der vil sætte os i stand til at kunne udvikle et ensartet minimumsbeskyttelsesniveau vedrørende grundlæggende rettigheder i Europa. I kraft af konventionstiltrædelsen vil EU's institutioner være omfattet af ekstern, uafhængig kontrol med hensyn til, om EU's lovgivning og aktiviteter overholder den europæiske menneskerettighedskonvention. EU vil samtidig kunne forsvare sin position i Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol. Dette vil sætte en stopper for, at der kan være uoverensstemmelse mellem afgørelser truffet af De Europæiske Fællesskabers Domstol og af Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol.
Med henvisning til punkt 16 i forslaget til beslutning opfordrer jeg til, at forhandlingerne om EU's tiltrædelse til den europæiske menneskerettighedskonvention påbegyndes straks. I forbindelse med den beslutning, vi drøfter, opfordrer jeg til, at Polen øjeblikkelig opsiger protokollen om anvendelse af chartret om grundlæggende rettigheder på Polen og Det Forenede Kongerige. Nu hvor Lissabontraktaten træder i kraft, finder chartret om grundlæggende rettigheder anvendelse på alle tiltag vedrørende det fælles område med frihed, sikkerhed og retfærdighed. Det er en skandale, at den højreorienterede regering i Republikken Polen ved at give efter for pres fra den katolske kirkes høje herrer nægter polakkerne de rettigheder, som de er berettiget til. Borgerne i Polen bør kunne nyde disse rettigheder på samme måde som borgerne i de øvrige EU-medlemsstater. Hvis vi ikke ønsker at se polakkerne som andenklassesborgere i EU, skal chartret om grundlæggende rettigheder indføres i sin helhed.
Csaba Sógor  
En vigtig del af Stockholmprogrammet vedrører øget beskyttelse af udsatte grupper. Det er urealistisk at etablere et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed uden et forbud mod alle former for diskrimination. Men et forbud er ikke vidtrækkende nok. EU skal gøre en specifik indsats mod enhver diskriminerende bestemmelse, da dette er den eneste mulige måde, hvorpå EU kan være ordentlig til gavn for borgerne på dette område. Jeg vil gerne blot nævne en af disse diskriminerende bestemmelser, der påvirker helt almindelige nationale minoriteter. Der foregår i øjeblikket et sprogligt folkedrab i to EU lande. Jeg beder derfor Rådet og det kommende spanske formandskab om være mere opmærksom på at forhindre diskriminerende bestemmelser, når man gennemfører Stockholmprogrammet. Ellers vil programmet ikke tjene den enkelte EU-borgers interesser, men blot de respektive befolkningsflertals interesser.
