Istuntokauden uudelleen avaaminen
Puhemies. -
Julistan Euroopan parlamentin torstaina 11. huhtikuuta keskeytetyn istunnon uudelleen avatuksi.

Puhemies. -
Esityslistalla on seuraavana käsittelyjärjestys

García-Margallo y Marfil (PPE-DE)
. (ES) Arvoisa puhemies, äsken mainitun mietinnön laatijana haluan pyytää, että koska mietintö hyväksyttiin yksimielisesti sekä talous- ja raha-asioiden valiokunnassa että oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokunnassa, ja koska kyse ei ole muusta kuin oikeusperustan muuttamisesta, mitä parlamentti kaksi valiokuntaa yksimielisesti ei ole hyväksynyt, huominen äänestys toimitettaisiin ilman tämänpäiväistä keskustelua, jossa olen varmasti ainoa puhuja.
Pyytäisin siis, että mietintö poistetaan tämän päivän esityslistalta ja että sitä koskeva äänestys toimitetaan huomenna ilman keskustelua sekä puhemiehen että muiden kollegoideni ajan säästämiseksi.

Puhemies. -
Esityslistalla on seuraavana neuvoston ja komission julkilausumat ulkoasiainministerien Euro-Välimeri-kokouksesta, joka pidettiin Valenciassa 22. ja 23. huhtikuuta 2002 sekä Lähi-idän tilanteesta.

Piqué i Camps
. (ES) Paljon kiitoksia, arvoisa puhemies. Minulla on suuri ilo tehdä teille selkoa kahdesta aiheesta, jotka liittyvät toisiinsa mitä ilmeisimmistä syistä.
Haluan puhua yhtäältä Valenciassa eilen ja toissa päivänä pidetystä ministerien viidennestä EuroVälimeri-kokouksesta ja toisaalta Lähi-idän nykytilanteesta, viimeisimmistä tapahtumista ja ponnisteluista rauhanprosessin jatkamiseksi.
Mikäli sallitte, aloittaisin puheenvuoroni kertomalla, mitä minun mielestäni ministerikokouksessa saatiin aikaan, ja päättäisin sen muutamiin Lähi-idän tilannetta koskeviin huomioihin.
Ensinnäkin haluan sanoa, että meillä kaikilla oli itsestään selvistä syistä epäilyksiä, pidettäisiinkö ulkoministerien EuroVälimeri-kokousta vai ei: Lähi-idän tilanne sai aikaan suunnatonta epävarmuutta ja suurta vaaran tuntua ja välistä moni saattoi epäillä, että kokousta ei tosiaankaan pidettäisi. Siksi uskon, että pelkästään jo sen järjestäminen merkitsee onnistumista.
Onnistumista on kuitenkin myös se, että sen lisäksi, että kokous järjestettiin, kaikki läsnä olleet olivat päätelmistä yksimielisiä. Tehän tiedätte, että Syyrian ja Libanonin valtuuskunnat päättivät lopulta olla saapumatta paikalle, jottei niiden tarvitsisi kohdata Israelin valtuuskuntaa, mutta muut Välimeren altaan maat olivat läsnä. Me 25 valtion edustajat hyväksyimme yksimielisesti toimintaohjelman, joka koski niinkin arkaluonteisia aiheita kuin oikeus- ja sisäasioita, samoin kuin kulttuurien ja sivilisaation välisen vuoropuhelun vauhdittamista koskevan ohjelman. Minusta jo pelkästään tämä on merkittävää, sillä se edellytti pitkällisiä etukäteisvalmisteluja samoin kuin uutteraa työtä kokouksen aikana.
Haluan myös korostaa, että käytännössä kaikki Barcelonan prosessiin kuuluvat jäsenvaltiot ottivat kokoukseen osaa ministeritasolla, joten tuki- ja päätöksentekomahdollisuudet olivat valtavat. Haluan kiittää tästä sekä Välimeren eteläisiä että itäisiä maita sekä kaikkia kollegoitani Euroopan unionissa.
Kuten sanoin, ennen kokousta tehtiin lujasti valmistelutyötä. Muussa tapauksessa konferenssia ei Lähi-idän valtavien vaikeuksien ja suunnattomien jännitteiden takia olisi voitu lainkaan järjestää eikä se olisi kantanut hedelmää. Tarkoitan nyt sellaisia asiakirjoja kuin puheenjohtajavaltion määrittelemät ensisijaiset painopistealueet, komission tiedonanto, toimintalinjat, äskettäin kokoontuneen yleisten asioiden neuvoston suuntaviivat ja kaikki Välimeren eteläisten ja itäisten maiden asiakirjat ja esitykset.
Lisäksi ja aivan erityisesti haluan kuitenkin puhua Euroopan parlamentin mietinnöstä, jonka laatija on sitä paitsi espanjalainen, jäsen Esteve. Kyseessä on suurenmoinen mietintö, jota pidän erityisen suuressa arvossa. Olemme ottaneet huomioon suuren osan sen ehdotuksista ja lisäksi yritämme vielä sisällyttää joitakin muitakin, koska kaikki niistä tuntuvat harkitsemisen arvoisilta. Haluankin sanoa, että Valenciassa hyväksymämme yksimielisesti, toistan ja aikaansaamamme asiat eivät johdu ainoastaan halustamme päästä sopimukseen, vaan myös kaikkien antamasta avusta. Kyseessä on ensimmäinen kerta puhun siitä kohta kun vuoden 1995 Barcelonan julistuksen jälkeen hyväksytään tämänlaatuisia asiakirjoja kaikkien suostumuksella, eivätkä ne ole pelkkiä puheenjohtajavaltion julistuksia, jotka esitetään keskustelujen jälkeisinä päätelminä.
Tässä yhteydessä haluan myös korostaa, ja puhun siitä myöhemmin lisää, että hyväksyimme parlamentaarisen EuroVälimeri-yleiskokouksen perustamisen. Minusta se on suurenmoinen askel: se on Euroopan parlamentin esittämä ja meidän omaksumamme ajatus, jota pidämme erittäin merkittävänä.
Joka tapauksessa uskon, että kun ajatellaan syyskuun 11. päivän tapahtumien leimaamia kansainvälisiä yhteyksiä ja Euroopan unionia sen koko olemassaolon suurimman laajentumisen kynnyksellä jonka takia sen jäsenvaltioiden määrä käytännössä kaksinkertaistuu ei ole epäilystäkään, että Välimeri on nähtävä strategisena rajanamme, näyttämönä, josta on rakennettava rauhan, vakauden ja jaetun vaurauden alue, jolla Barcelonan julistuksessa janotun kulttuurien ja sivilisaatioiden välisen vuoropuhelun ja yhteistyön on mahdollista toteutua.
Kuten kaikki prosessit, Barcelonan prosessikin rakentuu vähä vähältä. Jos katsomme taaksepäin, olemme kulkeneet jo hyvän matkaa Barcelonan jälkeen, mistä todistaa, että olemme saattaneet päätökseen jo 11 niistä 12 assosiaatiosopimuksesta, jotka on aiottu tehdä eteläisten maiden kanssa. Valenciassa sellainen allekirjoitettiin Algerian kanssa, ja Libanonin sopimus, joka on jo saatettu päätökseen, on allekirjoittamista vaille valmis. Kaikki muut on jo allekirjoitettu ja moni niistä on jo voimassa.
Kaikesta huolimatta nämä merkittävät edistysaskeleet eivät ole tarpeeksi. Barcelonan prosessi, jonka lähtökohdat ja olemassaolo ovat jo yksin arvoltaan korvaamattomia, tarvitsee uuden poliittisen sysäyksen, eräänlaisen merikortin, jonka avulla Barcelonan tavoitteet voidaan siirtää paperilta todellisuuteen. Valencian toimintaohjelma, oikeus- ja sisäasioita koskeva yhteinen ohjelma sekä kulttuurien ja sivilisaatioiden välistä vuoropuhelua koskeva ohjelma vastaavat juuri tähän haasteeseen, tähän pyrkimykseen lujittaa poliittisesti kaikkien voimattomana pitämää Barcelonan prosessia. Toistan, että olemme hyväksyneet kaiken tämän yhteistuumin viidennessä ministerien EuroVälimeri-konferenssissa.
Se ei merkitse ainoastaan prosessin koko mahdollisen muutosvoiman säilyttämistä, vaan myös sen uudistamista sekä muodollisesti että sisällöllisesti. Puhuin jo sen muodosta: kyse on ensimmäisestä asiakirjasta, jonka prosessin kaikki kumppanit ovat yhdessä hyväksyneet ministerikokouksessa. Se tekee toimintasuunnitelmasta ja muista mainitsemistani asiakirjoista eräänlaisen EuroVälimeri-maiden yhteiskuntasopimuksen sekä yhteisen hankkeen ja sitoumuksen. Haluaisin toistaa tämän viestin: Barcelonan prosessi ja EuroVälimeri-vuoropuhelu eivät tarkoita 15 jäsenvaltion 12 jäsenvaltioon kohdistamia toimia, vaan ne ovat 27 jäsenvaltion yhteinen asia, jonka haluamme niiden ottavan yhä enemmän omakseen. Asiakirjojen sisällössä on myös ollut muutoksen mahdollisuuksia, koska niissä noudatetaan eräitä periaatteita, joiden on mielestämme edistettävä prosessin muuttumista, ja koska niissä tarkastellaan merkittäviä aloitteita, joiden avulla voidaan parantaa laadullisesti EuroVälimeri-kumppanuuden rakentamista.
Mitä nämä periaatteet ovat? Viittasin äsken niistä yhteen, yhteisen vastuun periaatteeseen. On myös näkyvyyden periaate: hallitusten lisäksi myös kansalaisyhteiskuntien on ymmärrettävä prosessi prosessina. Kapillariteetin periaatteeseen kuuluu, että prosessi välitetään kaikille siihen osallistuville toimijoille. On myös muita periaatteita, kuten prosessin rakenteet, uskottavuus, tehokkuus tai lujittaminen. Prosessin lujittaminen edellyttää aloitteita. Täydellinen selonteko edellyttää tietysti koko erittäin kattavan toimintaohjelman lukemista, mutta sen lisäksi, että näistä aloitteista jokainen on osaltaan tärkeä, haluaisin esittää yhteenvedon, jossa painotan niitä aloitteita, jotka ovat tällä hetkellä mielestäni poliittisesti kaikkein tärkeimpiä prosessin kolmella osa-alueella: poliittisella ja institutionaalisella, taloutta ja rahoitusta koskevalla sekä sosiaali- ja kulttuurialaa ja inhimillistä alaa käsittelevällä osa-alueella.
Poliittisella ja institutionaalisella osa-alueella haluan korostaa prosessin parempaa demokratisoimista. Se tapahtuu parlamentaarisen EuroVälimeri- yleiskokouksen perustamista koskevan ehdotuksen avulla, joka meidän on käynnistettävä mahdollisimman pian. Se tapahtuu myös kehittämällä 27 jäsenvaltion kesken uusia poliittisen yhteistyön ja vuoropuhelun mekanismeja, joihin sisältyviä aiheita ovat esimerkiksi erittäin tärkeänä pitämäni turvallisuus- ja puolustuspolitiikka, terrorismi josta puhun myöhemmin tai ihmisoikeuksien edistäminen. Lisäksi ryhdytään toimiin luottamuksen ja kumppanuuden luomiseksi.
Kuten sanoin, Barcelonan työohjelmaan sisällytetään ensimmäistä kertaa terrorismi, mikä on mielestäni kerrassaan välttämätöntä päivänselvistä syistä. Lisäksi on ajateltu, että tämän erityisen ja kaikkien hyväksymän toimintasuunnitelman toteutumista seurataan ja arvioidaan Barcelonan kuudennessa ministerikokouksessa, millä mielestäni edistetään sen uskottavuutta.
Taloutta ja rahoitusta koskevalla osa-alueella Valencian toimintasuunnitelmassa vahvistetaan uudestaan tavoite EuroVälimeri-maiden vapaakauppa-alueen luomisesta vuoteen 2010 mennessä. Sitä varten on saatava käsitellyksi kaikki aiemmin mainitsemani assosiaatiosopimukset ja saatettava eteläetelä-integraatio päätökseen. On äärimmäisen tärkeää edistää eteläisten maiden vapaakauppa-alueita, ja siksi olemme suhtautuneet myönteisesti ja tukeneet kaikin tavoin ei ainoastaan poliittisesti, vaan komission ansiosta myös teknisesti niin kutsuttua Agadirin prosessia, jonka käynnistäjiä ovat Marokko, Tunisia, Egypti ja Jordania. Tiedämme kaikki, että EuroVälimeri-prosessin onnistumiseksi on varmistettava eteläisten maiden taloudellinen ja siten sosiaalinen ja poliittinen kehitys. Se taas tehdään, muiden asioiden lisäksi, mutta siihen merkittävästi panostaen, kanavoimalla sijoitukset asianmukaisesti. Siten toimintasuunnitelmassa otetaan huomioon yksi puheenjohtajavaltion suurimmista ensisijaisista painopistealueista, sellaisen uuden rahoitusvälineen edistäminen, jota käytettäisiin Euroopan investointipankin vahvistamana järjestelynä infrastruktuurien rakentamisen edistämiseksi ja pääasiassa yksityisten sektorien tukemiseksi. Lisäksi olemme suunnitelleet, että vuoden kuluessa tehtäisiin vuorollaan päätös tämän vahvistetun järjestelyn muuttamisesta Euroopan investointipankin haarakonttoriksi, jonka pääoma on avoinna muille mahdollisille maille tai myös toimielimille, ja joka mahdollistaa joka tapauksessa entistä suurempien rahavarojen kohdentamisen alueelle.
Lisäksi toimintasuunnitelmaan on kirjattu Toledossa ja Málagassa pidettyjen kaupan ja teollisuuden aloja koskeneiden EuroVälimeri-alueen ministerien kokousten päätelmät ja päätökset. Kaupankäynnin osa-alueeseen sisältyy joukko toimia investointien edistämiseksi ja palvelujen vapauttamisen kehittämiseksi. Teollisuuden osa-alueeseen taas sisältyy säännöksiä, joilla edistetään lainsäädännön yhdenmukaistamista kumppaniemme integraation vauhdittamiseksi, innovaation edistämiseksi ja uusien tekniikoiden käytön mahdollistamiseksi sekä yksityisen sektorin roolin vahvistamiseksi EuroVälimeri-kumppanuuden rakentamisessa.
Tässä yhteydessä haluan mainita erityisesti myös ne toimet, joilla edistetään sekä infrastruktuureihin kohdistuvia investointeja että Välimeri-kumppaniemme liikenne-, tietoliikenne- ja energiaverkkojen yhteenliittämistä rajat ylittävien eurooppalaisten verkkojen kanssa, ja haluan kiittää uudestaan komissiota sen valtavasta ja erittäin myönteisestä työpanoksesta tässä asiassa. Lisäksi haluan tässä yhteydessä korostaa Euroopan unionin halua edistää Välimeri-kumppaneiden liittymistä Galileo-satelliitin kautta toimivaan navigointiverkkoon.
Lopuksi puhun sosiaali- ja kulttuurialaa sekä inhimillistä alaa käsittelevästä osa-alueesta. Puheenjohtajavaltio on yrittänyt vastata niihin merkittäviin haasteisiin, jotka tulevat esille maahanmuutossa, kulttuurien ja sivilisaatioiden välisessä vuoropuhelussa tai kansalaisyhteiskunnan eri toimijoiden osallistumisessa EuroVälimeri-alueen rakentamiseen, sisällyttämällä toimintaohjelmaan joukon toimia, joista haluan mainita erikseen seuraavat: ensinnäkin jo mainitsemani oikeudellisia ja sisäasioita koskeva puiteasiakirja, jossa käsitellään esimerkiksi sellaisia tärkeitä asioita kuten huumeiden, järjestäytyneen rikollisuuden ja terrorismin torjunta, muuttovirtojen ja henkilöiden liikkuvuuden hallinta jne. Se on myös saanut meidät hyväksymään Valenciassa päätöksen ministerien muuttoliikkeitä käsittelevän EuroVälimeri-konferenssin koolle kutsumisesta.
On myös päätetty perustaa säätiö kulttuurien ja sivilisaatioiden välistä vuoropuhelua varten sekä kulttuurisen, henkisen ja sosiaalisen vaihdon edistämiseksi. Se on kaikkien yhteinen hanke, ja siksi sen on oltava vastaus tämän osa-alueen haasteisiin. Vastauksen on oltava konkreettinen, toiminta-ohjelma, joka voidaan kanavoida säätiön kautta tai miten parhaaksi nähdään, jotta kulttuurien ja sivilisaatioiden vuoropuhelussa keskityttäisiin kolmeen olennaisena pitämäämme osa-alueeseen: nuorisoon, koulutukseen ja tiedotusvälineisiin.
Lisäksi olemme päättäneet laajentaa Tempus-ohjelman Välimeri-kumppaneihimme, mikä mahdollistaa yliopistojen välisen yhteistyön kehittämisen Välimeren kahden puolen ja, mikä on erittäin tärkeää, Välimeren kummankin rannan yliopistojen liittämisen mukaan EuroVälimeri-kumppanuuden rakentamiseen. Lisäksi pyrkimyksenä on kehittää Välimeren alueen kaupunkien ja alueiden välistä hajautettua yhteistyötä ja hyväksyä päätelmiä, jotka perustuvat Valenciassa ennen ministerikokousta pidetyn kansalaisfoorumin päätelmiin.
Kaiken kaikkiaan olemme siirtyneet Barcelonan prosessissa uuteen osioon tai jos niin halutaan, uuteen vaiheeseen. Lähi-idän konfliktista aiheutuvista vaikeuksista huolimatta käynnistämme uudelleen Barcelonan prosessia, mikä on mielestäni osoitus eräästä keskeisestä asiasta, Barcelonan prosessin suunnattomasta kestokyvystä. On osoittautunut, että Barcelonan prosessi kykenee kestämään Lähi-idän konfliktin, mikä johdattaa minut uuteen päätelmään: Barcelonan prosessi oli suurenmoinen ajatus vuonna 1995, EuroVälimeri-vuoropuhelu oli ja on nytkin loistava idea, ja mikäli emme olisi keksineet sitä tuolloin, meidän pitäisi tehdä se nyt.
Arvoisa puhemies, on luonnollista, että näiden kahden päivän aikana, jolloin paikalla oli arabimaita, ja niiden joukossa kaikki Lähi-idän konfliktiin suoranaisesti kytkeytyneet maat sekä Israel ja Euroopan unioni, meidän oli kerrassaan välttämätöntä keskustella suurimmassa osassa istunnoista Lähi-idän tilanteesta. Valencian kokouksessa tätä tilannetta voitiin arvioida ja siitä voitiin keskustella. Keskustelu oli suunnattomista jännitteistä ja tunnelatauksista huolimatta välistä suorastaan rakentava, se osoitti osapuolten pyrkivän rauhaan ja uskon, että se voi hyödyttää koko prosessia.
Me kaikki tiedämme tilanteen itse paikalla. Tällaista väkivaltaa ei ole nähty, ja uhrien lukumäärä karmii selkäpiitä. Viime tuntien ja päivien rauhallisuudesta huolimatta viime viikkojen tapahtumat ovat olleet todella kauhistuttavia. On ollut karmaisevia terrori-iskuja, jotka tuomitsen jälleen kerran varauksetta ja sanojani mitenkään lieventämättä. Israel on miehittänyt, ja miehittää yhä, palestiinalaishallinnon alaisuuteen kuuluvia kaupunkeja, minkä osalta haluan toistaa vaatimuksemme, että Israelin joukot vetäytyvät välittömästi alueelta. Me kaikki tiedämme, ettei konfliktia voida ratkaista sotilaallisin keinoin, että ainoa tapa on käydä poliittisia neuvotteluja, jotka edellyttävät myös välitöntä tulitaukoa.
Viime päivien tapahtumien perusteella uskon, että me kaikki olemme varsin tietoisia, että palestiinalaishallinto on suuressa vaarassa tuhoutua ja hajota samoin kuin sen mahdollisuus muuttua lyhyellä ja keskipitkällä aikavälillä tulevan Palestiinan valtion siemeneksi. Vetoan siis uudestaan, että presidentti Arafatin piiritys lopetetaan välittömästi. Lisäksi teen tiettäväksi, että kansainvälinen yhteisö suhtautuu myönteisesti palestiinalaisjohtajien sekä presidentti Arafatin terrori-iskut tuomitsevaan lausuntoon. Haluan kertoa myös, että olen erittäin huolestunut humanitaarisesta kriisistä. On aivan välttämätöntä, että terveydenhuolto- ja avustusjärjestöt voivat hoitaa tehtäviään. Juuri tänään Oslossa järjestetään erittäin tärkeä kokous, jossa on täsmennettävä, miten voimme ratkaista kaikkein kiireellisimmät ja välittömimmät humanitaariset tarpeet, sekä mitä voimme tehdä palestiinalaisalueiden ja -hallinnon jälleenrakentamiseksi, ei vain fyysisesti vaan myös institutionaalisesti.
Nyt kun vaikuttaa, että vetäytyminen kaikkine eri vivahteineen alkaa, saamme nähdä selvästi sotilaallisten iskujen seuraukset. Jenin on epäilemättä järkyttävä esimerkki. On välttämätöntä, että saamme selville tapahtumat ja niiden todelliset mittasuhteet ja että Yhdistyneet Kansakunnat voi luottaa tarvittavaan tukeen uskon tietenkin, että sillä on Euroopan täysi tuki puolueettoman kansainvälisen tutkimuksen toteuttamiseksi.
Lisäksi haluaisin mainita, että näiden tapahtumien takia on kehkeytynyt erittäin suuri alueellisen epävakauden uhka. Libanonin etelärajalla on esiintynyt sangen huolestuttavaa väkivaltaisuutta. Olemme puheenjohtajavaltio ja troikka ottaneet suoraan yhteyttä Libanonin ja muiden maiden viranomaisiin, jotta ne ryhtyisivät kaikkiin tarvittaviin toimiin ehkäistäkseen niiden alueilta Israeliin suunnattuja iskuja. Minun onkin sanottava, että näissä maissa yhdytään huolenaiheeseemme ja olen varma, että ne ryhtyvät toimiin.
Lisäksi haluan mainita erään toisen hyvin tärkeän asian: on erittäin valitettavaa, että maidemme diplomaattiset edustustot eivät voi hoitaa tehtäviään, koska Israelin armeija asettaa niille jatkuvasti esteitä miehitetyillä alueilla. Joitakin uusia mahdollisuuksia on jo alkanut ilmetä, valvontaa on hieman hellitetty, mutta tilanne on edelleen kestämätön ja ehdottomasti moitittava. Diplomaattisilla edustajillamme täytyy olla täysi vapaus päästä alueille, palvella niiden kansalaisia ja ottaa selvää niiden humanitaarisesta tilanteesta.

Olemme ryhtyneet toimiin Tel Avivissa sekä troikkana että puheenjohtajavaltion kautta ottamalla yhteyttä Israelin suurlähettilääseen Espanjassa. Lisäksi Jerusalemissa olevat edustajat ovat ottaneet monta kertaa yhteyttä Israelin armeijan johtajiin, ja toistaiseksi jonkinlaista edistystä on tapahtunut, vaikka minusta se on selvästi riittämätöntä. Tässä asiassa meidän on oltava selviä ja ehdottoman lujia.
Arvoisa puhemies, nyt haluaisin puhua hyvin lyhyesti viime viikkojen ponnisteluista. Euroopan unioni on aina sitoutunut auttamaan lujasti alueen ongelmien ratkaisemisessa. Vaadimme jo Barcelonan Eurooppa-neuvostossa saada käsitellä sekä turvallisuuteen että politiikkaan ja talouteen liittyviä näkökohtia, sillä ne ovat saman prosessin erottamattomia ja toisistaan riippuvaisia osa-alueita. Yhtä ei voi panna toisen edelle, vaan niitä on tarkasteltava rinnakkain. Barcelonassa tuotiin jälleen esille perusta konfliktin ratkaisemiseksi: turvallisuusneuvoston päätöslauselmat, pääasiassa päätöslauselmat nro 242, 338 ja 1397, Madridin huippukokouksen periaatteet, erityisesti "maata rauhaa vastaan" -periaate, Oslon sopimusten periaatteet ja kaikki sen jälkeiset sopimukset, jotka ovat mahdollistaneet näiden kahden valtion, Israelin ja Palestiinan, rauhan ja turvallisuuden.
Siksi olemme tukeneet määrätietoisesti rauhanaloitteita, kuten Saudi-Arabian rauhansuunnitelmaa, joka sai Arabiliiton tuen Beirutin huippukokouksessa ja jossa tuotiin esiin mahdollisuus normalisoida Israelin ja sen naapureina olevien arabivaltioiden suhteet, mikäli Israel vetäytyisi vuoden 1967 rajoille, minkä lisäksi siinä ratkaistiin pakolaisongelma Yhdistyneiden Kansakuntien asiaa koskevien päätöslauselmien perusteella. Neuvoston puheenjohtajana toimivan Espanjan pääministerin ja korkean edustajan läsnäolo Beirutin huippukokouksen avajaisissa oli mielestäni osoitus tästä tuesta.
Järjestimme myös ylimääräisen yleisten asioiden neuvoston kokouksen kriisin vakavuuden takia. Halusimme esittää selkeän huolestumisestamme ilmoittavan viestin, jossa kuitenkin kerrotaan Euroopan unionin olevan mukana tapahtumissa. Päätimme lähettää neuvoston puheenjohtajan ja korkean edustajan alueelle puhuaksemme korkeimman tason edustajien kanssa ja vaatiaksemme heitä asettamaan välittömän tulitauon, soveltamaan Yhdistyneiden Kansakuntien päätöslauselmia nro 1397 ja 1402 ja palaavan poliittista sopimusta koskeviin neuvotteluihin. Mielestäni meidän oli toimittava näin, ja niin teimmekin, samalla kun painotimme teoillamme, että kansainvälisen yhteisön oli väistämättä puututtava tapahtumiin. Kuten tiedetään, tehtävässä oli todella paljon hankaluuksia, emmekä päässeet Israelin pääministeri Sharonin vastustuksen takia tapaamaan presidentti Arafatia. Minun on sanottava, että tämä asenne on muuttunut. Tällä hetkellä korkea edustaja Solana joka ei siksi ole täällä ja erityisedustaja Moratinos ovat käymässä alueella jonne minä en puolestani ole matkustanut voidakseni olla täällä ja heidän aikomuksenaan on tavata presidentti Arafat, ja mahdollisuuksien mukaan alueen muut johtajat.
Kun puhutaan kansainvälisen yhteyden halusta olla mukana tapahtumissa, haluan puhua eräästä toisesta tapahtumasta, jota pidän erittäin merkittävänä: niin kutsutun kvartetin, eli Yhdysvaltojen, Venäjän federaation, Yhdistyneiden Kansakuntien ja Euroopan unionin Madridin kokouksesta, joka järjestettiin korkeimmalla diplomaattisella tasolla: siihen osallistuivat ulkoministeri Powell, ulkoministeri Ivanov, Yhdistyneiden Kansakuntien pääsihteeri Annan sekä korkea edustaja Solana ja minä itse Euroopan unionin puolesta. Minusta tässä näkyy se, mitä me Euroopan unionissa olemme kannattaneet aina: kansainvälisen yhteisön on otettava osaa mahdollisimman yhtenäisin toimin ja kannoin, koska me kaikki olemme tietoisia, että ilman Yhdysvaltoja ei saada aikaan ratkaisua, mutta pelkästään Yhdysvaltojen varassa se ei kuitenkaan onnistu. Minusta on kuitenkin äärimmäisen tärkeää säilyttää koko kansainvälisen yhteisön yhteisiin kantoihin perustuva yhtenäisyys. Kuten tiedetään, esitimme yhteisen julkilausuman, jossa vahvistettiin konfliktia koskeva yhteinen kanta ja tuettiin ulkoministeri Powellin matkaa alueelle. Lisäksi siinä vahvistettiin, että kvartetin haluttiin jatkavan Lähi-idän tilanteen tarkkailua säännöllisesti järjestettävien korkeimman tason neuvottelujen kautta ja antamalla erityislähettiläiden jatkaa tehtäviään paikan päällä. Näin he tekevätkin, ja vieläpä erittäin hyvin. Tässä yhteydessä haluan mainita Venäjän federaation edustajan Vdovinin, Euroopan unionin edustajan Moratinosin Yhdysvaltojen tämänhetkisen edustajan Zinnin ja haluan ilmoittaa sen tässä erittäin selvästi Yhdistyneiden Kansakuntien erityisedustajan Larsenin, jotka tekevät suurenmoista työtä. Mitä tulee kvartetin korkeimman tason kokousten jatkumiseen, uskon, että voimme järjestää yhden lähipäivinä tarkastaaksemme uudelleen tilanteen ja edistääksemme edelleen poliittisia aloitteita.
Madridin julistuksessa pyysimme erityisesti päätöslauselman nro 1402 välitöntä noudattamista, mitä edellytetään päätöslauselmassa nro 1403, eli siis välitöntä tulitaukoa, välitöntä vetäytymistä palestiinalaiskaupungeista myös Betlehemistä ja Ramallahista ja erityisesti presidentti Arafatin päämajasta. Julistuksessa kehotetaan Israelia keskeyttämään sotilaalliset toimet, noudattamaan kansainvälisiä humanitaarisia periaatteita, sallimaan humanitaaristen järjestöjen ja yksikköjen vapaa ja esteetön pääsy alueelle, pidättäytymään liiallisesta voimankäytöstä ja ryhtymään kaikkiin mahdollisiin toimiin siviilien suojelun takaamiseksi.
Julistuksessa kehotetaan kuitenkin myös Palestiinan kansan tunnustamaa ja valitsemaa johtajaa presidentti Arafatia ryhtymään välittömästi kaikkiin mahdollisiin toimiin pysäyttääkseen viattomiin israelilaisiin kohdistuvat terrori-iskut, käyttämään kaikkea poliittista arvovaltaansa vakuuttaakseen Palestiinan kansalle, että kaikki israelilaisiin kohdistuvat iskut pitää lopettaa välittömästi sekä valtuuttamaan edustajansa aloittamaan välittömästi, mahdollisimman pian, turvallisuuden koordinoimisen Israelin kanssa. Lisäksi häntä kehotetaan toimimaan päättäväisesti ja ryhtymään kaikkiin hänelle mahdollisiin toimiin terroristien infrastruktuurin, mukaan luettuna sen rahoituksen, tuhoamiseksi, ja lopettamaan väkivaltaan kiihottamisen tai tietyntyyppisten attentaattien hyväksymisen. Julistuksessa ei sanota tätä, mutta minä haluan sanoa sen: itsemurhan tekijät ovat terroristeja, eivät marttyyreja, ja sitä on syytä toistaa jatkuvasti. Terrorismi palaan julistukseen on laitonta ja moraalitonta, se on vahingoittanut vakavasti Palestiinan kansan pyrkimyksiä, ja se on tuomittava, mikä tehdään täysin selväksi turvallisuusneuvoston päätöslauselmassa nro 1373.
Lopuksi ilmaisemme yhteisen halumme tukea osapuolia panemaan täytäntöön sopimukset, esimerkiksi Tenetin turvallisuussuunnitelman ja Mitchellin suositukset, mukaan luettuna osapuolten sopiman puolueettoman välittäjätahon käyttäminen.
Unionissa on keskusteltu eri mahdollisuuksista nykytilanteessa. Olemme panneet koko poliittisen painomme diplomaattisille ponnisteluille, jotka ulottuvat puheenjohtajavaltion julkilausumista yhteydenottoihin kaikkien osapuolten kanssa, minkä lisäksi olemme tukeneet kenraali Zinnin matkaa muutama viikko sitten samoin kuin tietysti Yhdysvaltojen ulkoministeri Powellin matkaa alueelle. Olemme myös itse vierailleet paikan päällä, kuten juuri tänään.
On myös esitetty mahdollisuus kohdistaa Israeliin painostustoimia, joihin kuuluu esimerkiksi assosiaatiosopimuksen täytäntöönpanon keskeyttäminen, ja tiedän täysin hyvin, mikä on parlamentin kanta asiaan. Viime viikolla pidetyssä tuoreimmassa yleisten asioiden neuvostossa arvioitiin, että olisi kannattavaa odottaa ulkoministeri Powellin matkan tuloksia, joista puhun seuraavaksi ja joista voin sanoa, että kaikki vaihtoehdot ovat edelleen avoinna.
Ulkoministeri Powellin kierroksen tulokset olivat myönteisempiä ja hyödyllisempiä kuin päälle päin näyttää, ja mielestäni voimme tarkastella niitä lähipäivien kuluessa. Kierroksella avautui uusi näkymä ja vetäytymisaikataulu, mutta on ilmeistä, että muutamaa poikkeusta ei voida hyväksyä. Yksi niistä on Jeesuksen syntymäkirkko Betlehemissä ja toinen on presidentti Arafatin päämaja. Ensimmäisessä tapauksessa etsitään edelleen ratkaisua. Kaikkiin osapuoliin, erityisesti Vatikaaniin, pidetään tiiviisti yhteyttä, ja toivon, että se kantaa hedelmää. Jälkimmäisessä tapauksessa jatkamme kaikkia ponnisteluja, ja korkea edustaja Solanan ja erityisedustaja Moratinosin tämänpäiväisen vierailun yhtenä suurena tavoitteena on löytää ratkaisu, joka johtaisi piirityksen lopettamiseen, mikä puolestaan mahdollistaisi tulitauon aikaansaamisen. Lisäksi me kaikki odotamme CIA:n johtajan Tenetin ja kenraali Zinnin piakkoin tapahtuvaa vierailua, sillä heistä voi olla suurta hyötyä paikan päällä.
Jos onnistumme ratkaisemaan nämä ongelmat, joihin olemme kiinnittäneet kaiken huomiomme, ja jos onnistumme saamaan aikaan joukkojen vetäytymisen, pitävän tulitauon ja siten myös terrori-iskujen loppumisen, voimme alkaa luoda edellytyksiä rauhankonferenssia varten. Tämä rauhankonferenssi ei kuitenkaan voi lähteä tyhjästä. Sen on oltava päätös konfliktille, siinä on otettava huomioon kaikki tähänastiset aikaansaannokset eikä Madridissa tai Oslossa tai näiden vuosien aikana sovittuja asioita saa ottaa enää käsiteltäväksi. Turvallisuusneuvoston päätöslauselmissa selkeästi määriteltyyn kansainväliseen legaliteettiin ei saa enää puuttua. Konferenssin on todella edistettävä lopullisen rauhan asiaa, ja siksi sen on edettävä mahdollisimman tehokkaasti. Minusta tämä tehokkuus on mahdollista ainoastaan, mikäli sillä on takanaan kaikkien kansainvälisen yhteisön merkityksellisten toimijoiden ja tietysti siis Euroopan unionin, täysi tuki ja läsnäolo.
Toivon, että kvartetin hyvin pian järjestettävässä seuraavassa kokouksessa voimme tarkastella kaikkia näitä osa-alueita ja esittää yhä uusia ajatuksia ja pyrkimyksiä, jotta palestiinalaiset, israelilaiset ja koko arabimaailma voisivat lopulta tarjota itselleen ja tuleville sukupolville ne rauhan, rinnakkaiselon, vakauden ja vaurauden näkymät, jotka niiltä on niin monen vuoden ajan kielletty.
(Suosionosoituksia)

Patten
. (EN) Arvoisa puhemies, joidenkin mielestä Barcelonan prosessista puhuminen voi vaikuttaa epärealistiselta, kun Lähi-itä on liekeissä - eikä tuo näkökanta ole täysin perusteeton. Kuten ministeri Piqué sanoi, se kuitenkin vahvistaa Barcelonan prosessin tarpeen ja kestävyyden. Se, että yleensä pystyimme pitämään Valencian kokouksen tämänhetkisissä oloissa, on kunnianosoitus sekä Barcelonassa vuonna 1995 muodostetulle visiolle että puheenjohtajavaltio Espanjan erinomaiselle työlle.
Keskitytäänpä hetkeksi Valencian saavutuksiin: ensiksi siellä hyväksyttiin erinomainen toimintasuunnitelma, joka näyttää tietä tulevina kuukausina; toiseksi assosiaatiosopimuksen allekirjoittaminen Algerian kanssa vie meidät lähelle kokonaisen sopimusverkoston valmistumista - olemme nyt neuvotelleet 11 sopimusta 12:sta. Toivon, että Syyria on pian valmis jatkamaan varsinaisia neuvotteluja ja että EU:n jäsenvaltiot nopeuttavat tähän mennessä allekirjoitettujen sopimusten ratifiointia. Totta puhuen on hiukan hämmentävää, kun ilmaisemme kollegoillemme Välimeren eteläpuolella innokkuutemme näitä sopimuksia koskevien neuvottelujen loppuun saattamiseksi ja sitten niiden ratifioiminen kestää kuukausia tai vuosia. Toivon, että jäsenvaltioiden parlamentit olisivat hiukan dynaamisempia.
Vielä on paljon tehtävää. Varallisuuserot Välimeren pohjois- ja eteläpuolen välillä eivät ole pienenemässä. Tulevalla vuosikymmenellä tarvitaan 40 miljoonaa uutta työpaikkaa, jotta työllisyystaso saadaan pysymään edes nykyisellä tasolla. Talousuudistukset auttavat saavuttamaan tätä tarkoitusta varten tarvittavan kasvun ja investointimäärän, ja todellisten Euro-Välimeri-sisämarkkinoiden asteittainen luominen tuo monia uusia mahdollisuuksia. Tätä tarkoittaa Barcelonan prosessin taloudellinen pilari. Asiaa voidaan katsoa myös laajemmasta näkökulmasta. Jos elintasojen välistä kuilua ei pystytä kaventamaan, jos ei pystytä lisäämään kasvua ja lieventämään köyhyyttä Välimeren eteläpuolella, alueen ääriliikkeet vahvistuvat. Tämä voi myös ruokkia sellaisia ääriliikkeitä Euroopassa, joiden olemassaolosta saimme juuri paheksuttavan ja häpeällisen osoituksen.

Jotta pääsisimme näihin tavoitteisiin, etelä-etelä-suhdetta on syvennettävä. Valenciassa saatujen hyvien uutisten mukaan neljän Agadirin prosessissa mukana olevien maan välinen sopimus allekirjoitetaan hyvin pian. Meidän on myös voitettava muut kuin tariffeihin liittyvät kaupan ja integraation esteet. Valencian kokouksessa vahvistettiin kauppaministerien Toledossa tekemien yleiseurooppalaista alkuperäjärjestelmää, alueellista integraation työryhmän perustamista ja palvelukaupan vapauttamista koskevien päätösten ulottaminen Välimeren alueen kumppaneihin.
Sovimme myös taloudellisen yhteistyömme tehostamisesta. Asiassa on jo edistytty jonkin verran, mutta haluaisin vielä paljon enemmän edistystä. Meda-ohjelman sitoumusten maksujen suhde parani kauden 1995-1999 26 prosentista vuoden 2000 37,6 prosenttiin ja 53,1 prosenttiin vuonna 2001. Olemme siis suunnilleen kaksinkertaistaneet sen summan, joka meillä oli 1990-luvun loppupuolella, mutta meidän on vielä tästäkin parannettava. Viime joulukuussa hyväksyimme uudet maa- ja aluestrategiaohjelmat vuosille 2002-2004, jotka tarjoavat entistä keskitetymmän ja vakaamman kehyksen taloudelliselle yhteistyöllemme. Tässä suhteessa pidän myös myönteisenä sopimusta EIP:n lainausmahdollisuuksien vahvistamisesta tällä alueella, ja onnittelen neuvoston puheenjohtajavaltiota siitä johtajuudesta, jota se on osoittanut tällä alueella. Sen pitäisi mahdollistaa lisäapu Välimeren eteläpuolella sijaisevien maiden yksityissektorille.
Barcelonan julistuksen kolmannessa osassa pääsimme sopimukseen oikeudellista yhteistyötä, huumeiden, järjestäytyneen rikollisuuden ja terrorismin torjuntaa sekä maahanmuuttoon liittyviä kysymyksiä koskevasta ohjelmasta. Tämä oli merkittävä onnistuminen, koska nämä ovat kaikki vaikeita ja arkaluonteisia asioita.
Lopuksi: keskustelimme Valenciassa kulttuurien ja sivilisaatioiden välisestä vuoropuhelusta. Kuten tiedätte, komissio on tehnyt tällä alalla lukuisia aloitteita, mukaan luettuna ehdotuksen Euro-Välimeri-säätiön perustamisesta. Valitettavasti jotkin jäsenvaltiot olivat vastahakoisia antamaan kultakin jäsenvaltiolta pyytämämme 1 miljoonan euron panoksen. Kaikki tahot ovat olleet valtavan innokkaita kulttuurien välisen vuoropuhelun syventämisestä, mutta nähtävästi miljoona euroa on joillekin ihmisille liian suuri hinta tällä hetkellä. Tästä asiasta on tehty periaatesopimus, mikä on mielestäni myönteistä, mutta jäsenvaltioiden on tehtävä tämä vaatimaton taloudellinen sitoumus, jos haluamme saada säätiön aloittamaan toiminnan.
(Suosionosoituksia)
Siirryn nyt puhumaan Lähi-idän tilanteesta, joka varjosti kokoustamme Valenciassa. Yleinen mielipide Euroopassa on ollut syvästi järkyttynyt paljastuneesta tragediasta. Olen tuominnut jyrkästi itsemurhapommi-iskut ja terrori-iskut, ja teen sen taas täällä määrittelemättä niitä mitenkään. Lasten tai nuorten rohkaiseminen kiinnittämään itseensä dynamiittia ja lähtemään tappamaan muita tappaen samalla itsensäkin on todella ikävää. Epäonnistumista pyrkimyksissä lopettaa tämänkaltainen toiminta ei voida mitenkään puolustaa.
(Suosionosoituksia)
Olen kuitenkin ollut myös erittäin järkyttynyt niistä Israelin puolustusvoimia koskevista uutisista, joita on tullut Länsirannalta. Olemme saaneet raportteja, jotka on tutkittava perusteellisesti ja joiden mukaan Israelin puolustusvoimat ovat suhtautuneet - valitsen nyt sanani erittäin diplomaattisesti - välinpitämättömästi siviilien henkiin, ja ne ovat ainakin suhtautuneet välinpitämättömästi YK:n ja kansainvälisen Punaisen Ristin vetoomuksiin humanitaarisen työn jatkamisesta. Israelin on demokraattisena maana, moniarvoisena yhteiskuntana, jossa uskotaan oikeusvaltioon, noudatettava kansainvälisiä käyttäytymisstandardeja yksiselitteisesti ja jossittelematta. Tätä tarkoittaa demokraattinen yhteiskunta; tätä tarkoittaa oikeusvaltio.
(Suosionosoituksia)
Haluan korostaa neljää seikkaa:
Aivan ensimmäiseksi: täydellinen vetäytyminen. Valitettavasti ulkoministeri Powellin matkan aikana ei saatu aikaan välittömiä tuloksia tulitauon tai välittömän vetäytymisen muodossa. Tiedän kuitenkin, kuinka sitoutunut ulkoministeri Powell oli tähän matkaan, ja että matka oli ehkä kuitenkin menestyksekkäämpi kuin jotkut kriitikot ovat vihjanneet. Olen edelleen huolissani arabimaailman reaktioista tähän pysähtyneeseen tilanteeseen. Toistan voimakkaan tukeni YK:n johtaman selvitysryhmän matkalle Jeniniin. Ei ole Israelin edun mukaista jättää vastaamatta esitettyihin väitteisiin. Haluamme selvitysryhmän matkan johtavan tehokkaaseen ja pikaiseen edistykseen ja kehotamme kaikkia osapuolia aktiiviseen yhteistyöhön.
(Suosionosoituksia)
Kaikki, jotka tuntevat presidentti Ahtisaaren ja muut valtuuskunnan jäsenet, tietävät heidän vilpittömyytensä, ja toivon, ettei heihin kohdistu mitään epäilyksiä, kuten on kohdistettu YK:n edustajaan Larseniin, joka on erinomainen kansainvälinen virkamies.
(Suosionosoituksia)
Toiseksi täydet pääsymahdollisuudet: kun tiedetään, millainen humanitaarinen tilanne siellä on, kärsiville alueille, erityisesti pakolaisleireihin, on päästävä vapaasti antamaan kipeästi tarvittavaa apua.

Puhemies. -
Anteeksi arvoisa komission jäsen, mutta voisiko se kollega, jonka puhelin tuo on, poistaa sen salista, ja voisivatko kollegat ystävällisesti sammuttaa omat matkapuhelimensa.

Patten
. (EN) Minun on sanottava, että vastustan jyrkästi kuolemanrangaistusta, mutta ainoa asia, jolloin se voisi tulla kyseeseen?
Puhemies. -
Arvoisa komission jäsen, älkää menettäkö hermojanne nyt.

Patten
. (EN) Ainoa asia, jolloin se voisi tulla kysymykseen, ovat tuonkaltaiset henkilöhakulaitteet silloinkin, kun ne soittavat "Oodia ilolle".
Halusin keskustella täysistä pääsymahdollisuuksista: kun tiedetään, millainen humanitaarinen tilanne siellä on, kärsiville alueille, erityisesti pakolaisleireihin, on päästävä vapaasti antamaan kipeästi tarvittavaa apua ja humanitaarista apua ja arvioimaan vahinkoja ja tarvittavia korjauksia. Tiedän, että useat parlamentin jäsenet ovat äskettäin käyneet siellä.
Kolmanneksi haluan mainita täyden kansainvälisen koordinaation: kansainvälinen yhteisö on valmiina auttamaan. Nyt on keskityttävä humanitaariseen apuun. Olemme kuitenkin edelleen sitoutuneita antamaan rauhan rakentamiselle täyden ja merkittävän taloudellisen panoksen, jonka tavoitteena on palestiinalaisten elinolojen parantaminen, palestiinalaishallinnon vakiinnuttaminen, tulevan Palestiinan valtion taloudellisen perustan vahvistaminen ja kehityksen ja alueellisen taloudellisen integraation edistäminen. Haluan kuitenkin sanoa vielä tämän seikan ja valitsen sanani erittäin huolellisesti?
Puhemies. -
Voisivatko vartijat varmistaa, että ovet ovat kiinni, jotta voisimme kuulla oman keskustelumme.

Patten
. (EN) Otaksun, että ulkopuolella keskustellaan yhdestä Euroopan sivilisaation epämiellyttävästä puolesta!
(Naurua ja voimakkaita suosionosoituksia)
Kun me Euroopassa joskus luennoimme muille ihmisoikeuksista ja kansalaisoikeuksista, meidän olisi joskus muistettava tämä.

Haluan toistaa, että valitsen sanani erittäin tarkkaan. Palestiinalaishallinnolle ja uudelleenrakentamiselle antamamme sitoumus on integroitava laajempaan poliittiseen prosessiin, johon kuuluu konfliktin kummankin osapuolen antamat riittävät takuut siitä, etteivät meidän ponnistelumme mene hukkaan tai tuhoudu. Palestiinalaishallintoa ei voi rakentaa poliittiseen tyhjiöön.
(Suosionosoituksia)
Ulkoministeri Peres kertoi eilen meille tukevansa kukoistavaa ja nykyaikaista palestiinalaishallintoa. Jotkut voivat ajatella, että Israel on löytänyt kummallisen tavan ilmaista tuota tukeaan viime viikkoina. Toivon kuitenkin, että ulkoministeri Peres puhuu koko Israelin hallituksen puolesta, ja että näemme hänen ilmaisemansa näkökannan heijastuvan Israelin asenteeseen, joka koskee toivetta palestiinalaisvaltion luomisesta, sekä Israelin toimiin palestiinalaisalueilla.
Vaikka onkin vielä liian aikaista arvioida aiheutetun vahingon täyttä laajuutta, on selvää, että tarvitaan myös paljon uudelleenrakentamis- ja kuntoutustyötä. Tarpeen arviointi, joka on vasta alkanut, on tehtävä nopeasti. On jo kuitenkin selvää, että myös lyhyen aikavälin tarpeet nousevat satoihin miljooniin dollareihin. Otaksun, että huomenna Oslossa pidettävä kansainvälisen lahjoittajayhteisön, niin sanotun Ad Hoc Liaison -komitean, kokous auttaa määrittämään vahinkojen suuruuden ja auttaa lahjoittajia aloittamaan koordinoidun reaktion valmistelun. Haluaisin vielä toistaa sen, mitä aiemmin jo sanoin. Sanon "sopii" niille, jotka puhuvat Marshall-avusta Lähi-idälle, Marshall-avusta palestiinalaisalueelle. Marshall-apuun liittyvä tärkeä seikka oli kuitenkin se, että sitä alettiin antaa, kun pommitukset olivat loppuneet.
Viimeiseksi haluaisin mainita palestiinalaisten rakenteiden täyden palauttamisen ennalleen. Hallinto- ja turvallisuustyhjiö on myös täytettävä Israelin vetäydyttyä. Vaihtoehtona on kaaos ja anarkia, mikä ei ole kenenkään edun mukaista.
Minun täytyy toistaa suuri huoleni palestiinalaishallinnon perusrakenteiden tuhoamisesta ja sotilastoimista Arafatia vastaan. Se heikentää palestiinalaishallinnon mahdollisuuksia oikeusvaltion ylläpitämiseen ja itsemurhapommi-iskujen estämiseen. Se hyödyttää Hamasin kaltaisia ääriryhmiä ja lisää niiden kannatusta. Terrorismin torjuntaa ei voida käyttää oikeutuksena palestiinalaishallinnon perusinfrastruktuurin tuhoamiselle.
(Suosionosoituksia)
Olen myös erittäin huolissani yleisen lain ja järjestyksen luhistumisesta. Viime päivinä olemme nähneet kauheita tapahtumia, kuten lynkkauksia. Tämän on loputtava. Se loppuukin todennäköisesti silloin, kun palestiinalaiset saavat takaisin alueensa hallinnan.
Israelin sotilastoimet eivät ole kohdistuneet pelkästään palestiinalaishallinnon turvajärjestelmään, vaan niillä on järjestelmällisesti vahingoitettu siviili-infrastruktuuria, jolla ei ole minkäänlaista merkitystä turvallisuudelle. Mikä oli opetus-, valtiovarain-, maatalousministeriön ja maarekisterin tuhoamisen turvallisuustavoite?
(Suosionosoituksia)
Miksi tilastokeskus tai Palestiinan lainsäädäntöneuvosto piti tuhota? Tämä huolestuttaa varmasti parlamentin jäseniä. Palestiinalaisten on rakennettava uudelleen suuri osa hallinnostaan, jota ilman arkielämä ei toimi hyvässä järjestyksessä.
Komissio on sitoutunut tukemaan ja rakentamaan näitä rakenteita uudelleen. Meidän resurssimme on kuitenkin jo venytetty äärirajoilleen. Kun tarveharkinta on tehty, palaamme parlamenttiin kertomaan teille sen taloudellisista vaikutuksista ja pyytämään apuanne, jotta Euroopan unioni voisi antaa asianmukaisen vastauksen. Toistan kuitenkin, että teidän on kysyttävä meiltä silloin, missä poliittisessa tilanteessa pyrimme rakentamaan sitä, mikä on tuhottu.
En pysty enää laskemaankaan, kuinka moneen Lähi-itää koskevaan keskusteluun olen osallistunut kahden ja puolen viime vuoden aikana. Voidaan kuitenkin sanoa, että jokaisessa keskustelussa uutiset ovat olleet synkempiä kuin edellisessä keskustelussa. Toivon hartaasti, että voisin joskus osallistua sellaiseen keskusteluun, jossa asiat alkaisivat parantua.
(Jatkuvia suosionosoituksia)

Poettering (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, suosionosoitukset komission jäsen Pattenille tekivät juuri selväksi, ettei mikään tilanne, vaikka se olisi kuinka dramaattinen ja vaikuttaisi lähes toivottomuuden ilmaisulta, saa johtaa siihen, että lakkaamme keskustelemasta toistemme kanssa. Jos nimittäin lakkaamme keskustelemasta keskenämme, puhuvat enää aseet. On tärkeää, että käymme tänään keskustelun EuroVälimeri-vuoropuhelusta. Haluaisin kiittää puheenjohtajavaltio Espanjaa sydämellisesti sen antaumuksellisuudesta.
EuroVälimeri-vuoropuhelu ei ole Lähi-idän järkyttävistä tapahtumista huolimatta todennäköisesti milloinkaan ollut niin tarpeellista kuin nyt. Olemmehan nyt sellaisessa suuressa vaarassa, että kulttuurien yhteentörmäys on todella lähellä. Yhteentörmäys syntyy, jos alamme rakentaa päissämme muureja kulttuurien välille. Siksi meidän tehtävänämme on oltava nyt ja tulevaisuudessa kulttuurien välisen vuoropuhelun käyminen. Sen on oltava kaikkein tärkeintä!
Nyt olen kuitenkin hätääntynyt kuullessani, että yhtäältä ehdotetaan säätiötä kulttuurien välisen vuoropuhelun edistämiseksi, mihin me suhtaudumme myönteisesti, mutta toisaalta sille ei mahdollisesti myönnetä miljoonaa euroa, mikä ei ilmiselvästi ole mikään suuri summa. Jos allekirjoitamme asiakirjoja eikä niillä ole mitään arvoa sen jälkeen kun olemme lopettaneet konferenssin, konferensseissa ei ole mitään järkeä! Siksi pyydän puheenjohtajavaltio Espanjaa ja komissiota varmistamaan, että tarvittava raha myös annetaan käytettäväksi, jotta vuoropuhelua voidaan käydä.

Katsomme nyt tulevina viikkoina ja kuukausina etupäässä itään Euroopan unionin laajentumista odotellessamme. On kuitenkin tärkeää, että katsomme eteläänkin, sillä vaara on siellä todennäköisesti paljon suurempi kuin ne ongelmat, joita meillä on Itä-Euroopassa. Jos on totta, että Algerian pääkaupungista Algerista on lyhyempi matka Pariisiin kuin Pariisista Varsovaan, sen on osoitettava meille maantieteellisestikin, että Välimeren alue, että Pohjois-Afrikka, että Lähi-itä on meille eurooppalaisille erittäin tärkeä.
Me kannatamme sitä, että me luomme Välimeren alueen, Pohjois-Afrikan maiden ja Lähi-idän kanssa todellisen poliittisen strategisen kumppanuuden, että luomme taloudellisen ja rahoituksellisen kumppanuuden ja että luomme sosiaalisen ja kulttuurisen kumppanuuden. Terrorismin torjunta on tietysti tärkeää, ja me kaikki tuemme sitä. Me emme saa kuitenkaan rajoittaa arabimaailman ja islamilaisen maailman kanssa käytävää vuoropuhelua terrorismin torjunnaksi, vaan sen on oltava vuoropuhelua, joka sisältää kaikki poliittiset, taloudelliset ja kulttuuriin liittyvät kysymykset. Siksi meidän on tehtävä siinä yhteydessä paljon enemmän kuin olemme aiemmin tehneet.
(Suosionosoituksia)
Euroopan unionin ja Välimeren maiden yhteisen parlamentaarisen kokouksen aikaansaaminen on tietysti tärkeää. Mehän olemme vaatineet sitä. Emme kuitenkaan kantaisi vastuutamme eurooppalaisina, Euroopan parlamenttina, jos ajattelisimme, että perustamalla tällaisen toimielimen olisimme jo hoitaneet tehtävämme. Nyt on oltava kyse juhlallisten julkilausumien toteuttamisesta. Käytyäni jo muutaman kerran Israelissa vierailin myös useissa arabimaissa, ja vaikutelmani on se, että nämä maat voivat elää turvallisuudessa, vapaudessa ja demokratiassa vain, jos onnistumme luomaan sinne työpaikkoja. Komission jäsenhän puhui siitä, että Välimeren alueelle tarvitaan 40 miljoonaa työpaikkaa. Jos niitä ei saada aikaan, nuoret ihmiset astuvat edelleen veneisiin ja Välimerellä kuolee arvioiden mukaan joka vuosi 7 000 marokkolaista, koska he haluavat Espanjaan tai Portugaliin. Siksi alueen maiden kehityksen on onnistuttava. Meidän on vaikutettava ennen kaikkea siihen, että talous yksityistetään, että keskiluokalla on mahdollisuus, jotta työpaikkoja syntyy. Pohjois-Afrikan valtioista on poistettava lukutaidottomuus, sillä koulutus on ihmisten kehityksen yksi tärkeimmistä edellytyksistä, ja se on ennen kaikkea myös ihmisoikeuksien toteuttamisen edellytys.
Lähi-idästä: olemme käyneet ryhmässäni näistä asioista erittäin perusteellisia keskusteluja, koska asia on vakava ja vaikea. Toteamme kuitenkin kaikkein ensimmäiseksi: lakatkaa soveltamasta silmä silmästä, hammas hampaasta -politiikkaa! Jos sitä jatketaan, Lähi-itään ei milloinkaan saada rauhaa! Siksi on tärkeää, että Israelin joukot vetäytyvät nyt. Sanomme kuitenkin samanaikaisesti: on rikos ylipuhua nuoria ihmisiä sitomaan vartaloonsa itselaukaisulaitteita muidenkin ihmisten tappamiseksi! Siksi meidän on esitettävä vaatimuksia molemmille osapuolille, Israelille ja palestiinalaisille samalla tavalla.
Lisäksi meidän on todettava, etteivät yhdysvaltalaiset ystävämme saa rauhaa aikaan yksin. Yhdysvaltalaisten on tietysti annettava tärkeä panoksensa, mutta palestiinalaiset luottavat monista syistä enemmän meihin eurooppalaisiin kuin yhdysvaltalaisiin ystäviimme. Siksi meidän on tästäkin syystä tietysti Israelinkin vuoksi, mutta tästäkin syystä kannettava suuri vastuu alueesta. Israelilla on luojan kiitos luotettaviakin edustajia. Mehän puhuimme eilen puheenjohtajakokouksessa knessetin puhemiehen, Abraham Burgin, kanssa, ja minun on tunnustettava, että sain keskustelusta taas toivoa, koska Israelissa on sellaisiakin poliittisia henkilöitä, jotka asettavat etusijalle sovittelun yhteenoton ja sotilaallisten toimien sijasta.
Vaadimme osapuolia, palestiinalaisia ja israelilaisia ja maailmanyhteisöä, auttamaan meitä ponnisteluissamme, jotta Lähi-itään saadaan lopultakin rauha, jotta eurooppalaisilla on hyvä yhteinen tulevaisuus myös Välimeren maiden kanssa ja jotta Israel ja Palestiina voivat elää turvallisten rajojen sisällä. Vain se edistää ihmisoikeuksien kunnioittamista Lähi-idässä!
(Suosionosoituksia)

Barón Crespo (PSE).
Arvoisa puhemies, tämä on hetki, jolloin meidän täällä yhdessä työtä tekevien eurooppalaisten on palautettava mieleen meitä yhdistävät perimmäiset syyt, minkä lisäksi meidän on muistettava, että tavoitteenamme on yhtenäinen ja demokraattinen Eurooppa, jossa torjutaan rasismia ja ksenofobiaa. Muistakaamme presidentti Mitterrandin sanat hänen viimeisessä puheessaan parlamentille: nationalismi on sotaa. Se on yhteiselomme keskeisiä periaatteita, joka on syytä vahvistaa uudelleen hyvin kuuluvasti ja selkeästi tänään.

Arvoisa puhemies, lisäksi uskon ja osoitan sanani ihailtavalle ystävälleni Shimon Peresille, joka sanoi eilen Madridissa olevansa huolestunut antisemitismin noususta Euroopassa että meidän kaikkien on oltava huolissamme myös mantereellamme ilmenevistä suvaitsemattomuuden ilmauksista. Kaikkien demokraattisten eurooppalaisten, kaikkien Euroopan kansalaisten on torjuttava tätä ruttoa ja syöpää, josta on aiheutunut niin monta vastoinkäymistä menneisyydessämme.
(Suosionosoituksia)
Arvoisa puhemies, nyt haluaisin kiittää teitä tilaisuudesta puhua tänään knessetin puhemies Burgin kanssa. Olemme käyneet tämän työväenpuoluetta edustavan toverimme kanssa avointa ja rankkaa keskustelua ryhmässämme, ja toivomme, että myös puhemies Abu Alan voi tulla piakkoin puhumaan kanssamme. Meidän on rakennettava täällä Lähi-idän rauhaan vieviä siltoja.
Siirtyäkseni neuvoston puheenjohtajan selontekoon, sallikaa minun sanoa teille, että kuten tiedätte, jaamme EuroVälimeri-konferenssia koskevat tavoitteenne. Sanoitte, että se oli suurenmoinen ajatus, mutta ette lisännyt, että tuo ajatus ei syntynyt yksin, vaan että sitä koskeva aloite esitettiin Espanjan edellisen puheenjohtajakauden aikana. Voin kaiketi kiittää nyt poissa olevaa korkea edustaja Solanaa kohdellakseni häntä siten kuin hän toivoisi seuraajansa kohtelevan itseään.
Joka tapauksessa neuvoston puheenjohtajan tämänpäiväisistä sanoista kävi ilmi keskeinen ajatus: vähitellen on kehkeytymässä assosiaatiosopimusten verkko, Algerian sopimus on juuri allekirjoitettu, mikä on erittäin myönteistä. Ikävä kyllä ja osoitan nytkin sanani neuvoston puheenjohtajalle ette ole välittänyt siitä, mitä parlamentti esitti viimeisimmässä julkilausumassaan, sillä olemme ystävällisissä väleissä kaikkien Välimeren maiden kanssa ja haluamme olla niiden kumppaneita. Se on keskeinen periaate, ja kun kaksi kumppanusta riitelee keskenään, vähin mitä voimme sanoa toiselle niistä, kuuluu seuraavasti: "Älkää kuristako noin kovasti, vaan antakaa naapurinne hengittää." Se on kerta kaikkiaan keskeinen periaate. Tämän takia pyydämme, että assosiaationeuvosto kutsuttaisiin koolle. Valtiosihteeri de Miguel oli täysistunnossa hyvin tarmokas vakuuttaessaan, että puheenvaltio Espanja noudattaa tätä periaatetta. Haluaisin tietää, noudattaako se sitä nyt.
Totesimme myös muita asioita: kannatamme väliintulojoukkoja ja aseidenvientikieltoa. Nämä ovat asioita, joita voitaisiin mielestäni käsitellä neuvostossa, koska ei ole järkeä tulla valittamaan parlamenttiin, että diplomaattisia edustajiamme kohdellaan huonosti ja sanoa sitten, että kaikki vaihtoehdot ovat avoinna. Täytyy olla vähän enemmän päättäväisyyttä.
Yhdyn komission varapuheenjohtaja Pattenin oivallisiin huomioihin hänen sanoessaan selkeästi, että meillä on inhimillinen ja historiallinen vastuu ottaa selvää, mitä Jeninissä tapahtui ja että presidentti Ahtisaari on yhtä kunnioitettava henkilö kuin muutkin jäsenet. Emme voi sallia pääsyn epäämistä, mikä ei johdu siitä, että kyse on eurooppalaisesta, vaan siitä, että me kaikki toimimme Yhdistyneiden Kansakuntien periaatteiden mukaisesti ja sen siipien suojissa.
Olemme myös valmiita tekemään työtä Palestiinan infrastruktuurin jälleenrakentamiseksi, mutta emme ymmärrä, miksi se on tuhottu. Sitä paitsi mikään ei takaa, ettei sitä tuhottaisi uudestaan. Meidän on saatava takeet kumppaneiltamme. Mielestämme Yhdistyneiden Kansakuntien arvovaltaa on ehdottomasti toteltava ja kunnioitettava.
Arvoisa puhemies, päätän puheenvuoroni toteamalla, että kannatamme selkeästi sitä, että kvartetti ja Arabiliitto arvoisa neuvoston puheenjohtaja, tässä Euroopan unioni voi olla merkittävässä osassa jatkavat työtään toisen Madridin kokouksen järjestämiseksi, koska se on ehdottomasti tarpeellista. Myöhemmin, mikäli onnistumme saamaan aikaan toimivan säätiön, tämä voi osoittautua varsin hyödylliseksi, mutta nyt teidän ei pidä keskittää tavoitteitanne uusien säätiöiden luomiseen, vaan sellaisen toimivan rauhankonferenssin aikaansaamiseen, johon voivat osallistua eurooppalaiset ja kaikki muutkin.
(Suosionosoituksia)

Riis-Jørgensen (ELDR).
Arvoisa puhemies, sivilisaatiota ei enää ole Lähi-idässä. Haluan lainata komission jäsen Pattenin sanoja: Israel on selvästi ylittänyt terrorismin vastaisen taistelun lailliset rajat, eivätkä palestiinalaiset tee läheskään riittävästi hirvittävien itsemurhapommien estämiseksi. Meidän pitää viedä sivilisaatio takaisin tälle alueelle. Siellä pitää olla voimassa oikeusvaltio (rule of law) eikä sotilaallinen voimankäyttö (rule of power), niin että voima korvataan oikeudella. Tähän periaatteeseen EU-yhteistyö perustuu, ja Lähi-idässä voitaisiin ottaa siitä oppia.
Aivan ensimmäiseksi YK:n ryhmälle pitää antaa mahdollisuus tutkia siellä tehtyjä julmuuksia. On järkyttävää, että Israelin johtaja on kieltänyt kolmen korkea-arvoisen henkilön pääsyn alueelle. Kyseessä on Suomen entinen presidentti, Kansainvälisen punaisen ristin entinen puheenjohtaja ja pakolaisasiain päävaltuutettu. Israelille ei pidä myöntää erityiskohtelua. Israelin pitää hyväksyä, että kaikkia kohdellaan samalla tavalla ja että kaikki ovat samanarvoisia lain edessä. Sain eilen tilaisuuden keskustella Knessetin puhemiehen kanssa, ja hänen mukaansa 65 prosenttia israelilaisista tukee Sharonia, mutta samaan aikaan 80 prosenttia israelilaisista tukee Saudi-Arabian rauhanehdotusta. Se on minusta paradoksaalista. Egyptin ja Israelin ja Jordanian ja Israelin välillä on olemassa rauhansopimus. Rauha on siis mahdollista tällä alueella, ja meidän Euroopassa pitää sen takia säilyttää optimismi ja toivo.
Mitä voimme tehdä? Mielestäni meidän pitää saada itse paikalle ihmisoikeuksien edustajia valvomaan, että kumpikin osapuoli kunnioittaa ihmisoikeuksia, kuten vaadimme päätöksessämme. Kysymys on nytkin sen varmistamisesta, että sotilaallisen voimankäytön (rule of power) tilalle tulee oikeusvaltio (rule of law). Paikalla pitää olla ihmisoikeusjärjestöjä valvomassa tilannetta. Samaan aikaan meidän pitää saada kansainväliset rauhanjoukot Palestiinan alueelle, ja on yhdentekevää, ovatko ne YK:n, Naton, EU:n vai USA:n joukkoja, mutta sellaisia pitää olla paikalla luomassa rauhaa. Kansainvälisen yhteisön pitää saada takuut, mutta samaan aikaan pitää estää se, että Israel kokee sen vihamielisenä toimintana. Tarvitaan uutta rauhankonferenssia, mutta siellä tarvitaan myös uusia osanottajia, uusia henkilöitä. Eräs hyvin arvostettu Tanskan juutalainen sanoi minulle: "Alueella on tällä hetkellä kaksi idioottia, joista toinen on Sharon ja toinen Arafat." Alueelle pitää palauttaa oikeusvaltio.
Tämä on liberaaliryhmän sanoma, ja meidän eurooppalaisten Israelin ystävien pitää voida kritisoida Israelin hallitusta, ja tanskalaisten, jotka ovat Israelin totisia ystäviä, pitää voida kritisoida Israelia ilman, että heitä syytetään antisemitisteiksi. Lopuksi haluan vakuuttaa komission jäsen Pattenille, että liberaaliryhmä myöntää rahaa, jos siltä sitä pyydetään.

Cohn-Bendit (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, hyvät kollegat, minulla on oikeastaan sellainen tunne, että olemme kaikki tavallaan oikeassa ja tavallaan kaikki tekopyhiä.
Sanomme, että Israel ei tee tarpeeksi tai että se tekee liikaa, ja tämä on totta. Sanomme, että Palestiinalaiset eivät tee tarpeeksi, ja tämäkin on totta. Entä me, teemmekö me tarpeeksi? Esitän hyvin yksinkertaisen kysymyksen. Päätimme Barcelonassa kehitysavusta, joka ei ole tarpeen vaatimat 0,7 prosenttia eikä vielä tarpeellisempi 1 prosentti, vaan 0,39 prosenttia! Tämän jälkeen julistamme sitten puheissamme, että Maghreb-maihin on luotava 40 miljoonaa ja koko maailmaan yli 150 miljoonaa uutta työpaikkaa.
Emmekö olekin tekopyhiä? Emmekö olekin ihmisiä, jotka pitävät kauniita puheita, mutta kun meidän pitäisi mukauttaa omia talousarvioitamme, ajattelemme ensin itseämme ja sitten vasta muita? Eikö tämä olekin totta? Esitän siis kysymyksen: teemmekö me tarpeeksi?
Miettikäämme seuraavaksi Israelin ongelmaa. Kansainvälinen yhteisö hyväksyi tietenkin Israelin valtion perustamisen juutalaisten kauhistuttavan joukkomurhan jälkeen. Se oli samalla oikeudenmukaista ja epäoikeudenmukaista. Kansainvälinen yhteisö puolusti samalla oikeutta ja vääryyttä. On aika turvata oikeus ja korjata vääryys. Vääryyden korjaaminen tarkoittaisi, että YK tunnustaisi äänestämällä Palestiinan valtion samalla tavalla, kun se tunnusti äänestämällä Israelin valtion.

Täten korjattaisiin vääryys ja turvattaisiin oikeus. Se voidaan tehdä välittömästi.
Toiseksi, jos halutaan rauhaa, on mietittävä, kuka rauhan voi tuoda? Sanomme, että Israelin valtio on demokraattinen valtio. Tämä on totta. Palestiinalaishallinto on mielestäni yhteiskunnallinen rakennelma, jossa demokraattinen kehitys on käynnistynyt mutta jossa on vielä paljon tehtävänä. Tiedämme kuitenkin, että demokraattisissa vaaleissa äänten enemmistö ei mene aina kaikkein demokraattisimmille. Euroopassa on pidetty vaaleja, jotka ovat osoittaneet tämän.
(Suosionosoituksia)
Kuinka siis voisimme rauhoittaa Israelin yhteiskuntaa, jotta se voisi vihdoinkin vapautua pääministeri Ariel Sharonista? Rauhan saavuttamiseen on todellakin vain yksi ratkaisu: että Israeliin saataisiin viimeinkin hallitus, joka haluaisi taas rauhaa, toisin kuin nykyinen hallitus, joka Israelin turvallisuuden lisäämisen verukkeella lisää israelilaisten kuolonuhrien määrää ja turvattomuutta. Meidän on tätä varten tehtävä enemmän. Knessetin puhemies Avraham Burg on sanonut: miksemme takaisi Israelin alueen koskemattomuutta esimerkiksi liittämällä Israel Natoon? Todellakin, miksi ei? Mietitäänpä sitä. Mietitään sitten, että Nato takaisi YK:n mahdollisimman pian tunnustaman Palestiinan valtion koskemattomuuden. Nyt nämä kaksi kansaa eivät tässä tilanteessa pysty takaamaan toistensa turvallisuutta ja pitää yllä toivoa. Meidän, kansainvälisen yhteisön, on pyrittävä takaamaan molempien turvallisuus. Kaksi valtiota, yksi rauha, yksi turvallisuus. Teemmekö me tarpeeksi? Olemmeko todellakin päässeet ristiriitojemme päähän? Lakatkaamme sanomasta yhtäältä, että olemme kaikki israelilaisia, tai toisaalta, että olemme kaikki palestiinalaisia. Emme ole sen enempää israelilaisia kuin palestiinalaisiakaan. Olemme eurooppalaisia, jotka haluavat puolustaa israelilaisten ja palestiinalaisten oikeutta elää omassa valtiossaan. Olemme kaikki israelilais-palestiinalaisia tai palestiinalais-israelilaisia. Tehkäämme tämä asia nyt täysin selväksi. Jos onnistumme ajattelemaan näin, voimme todellakin ajatella, että jos pääministeri Sharon on syyllistynyt rikoksiin ihmiskuntaa vastaan tai sotarikoksiin - sitä en tiedä enkä minä päätä siitä - meillä on nyt Haagissa kansainvälinen tuomioistuin. Sabran ja Shatilan pakolaisleirien tapahtumista Jeninin tapahtumiin, verilöylyistä vastuussa olevat henkilöt on tuomittava kansainvälisessä tuomioistuimessa.
(Suosionosoituksia)
Niiden, jotka taputtavat tälle, on taputettava myös sille, että ne palestiinalaiset päättäjät, jotka lähettävät nuoria murhaamaan israelilaisia, joutuvat myös Haagin kansainväliseen tuomioistuimeen. Sama koskee molempia osapuolia.
(Suosionosoituksia)
Jos tuemme tätä kantaa, jos jatkamme tällä linjalla, meistä tulee uskottavia.
Haluan vielä lopuksi sanoa, että kannatan YK:n kansainvälisen tutkijaryhmän lähettämistä selvittämään Jeninin tapahtumia, ja kysyn kaikilta, jotka tätä kannattavat, että kun otetaan kuitenkin huomioon, että Israelin valtio on demokraattinen valtio, niin miksi torjuttiin kansainvälisen tutkijaryhmän lähettäminen Algeriaan, joka ei ole puoliksikaan yhtä demokraattinen valtio kuin Israel? Yksi paino, kaksi mittaa. Tämän halusin sanoa. Olemme tekopyhiä, kannatamme asiaa, kun se sopii meille, ja vastustamme sitä, kun se ei sovi meille. Sitten kun olemme suoraselkäisiä, olemme maailmalla uskottavia.
(Suosionosoituksia)

Wurtz (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, olin eilen kuudesta eri ryhmästä olevan 18 muun Euroopan parlamentin jäsenen kanssa Jeninin pakolaisleirillä. Kun kuulimme viime yönä Jerusalemista lähtiessämme, että pääministeri Ariel Sharon vastustaa tutkijaryhmän saapumista selvittämään Jeninin pakolaisleirin tapahtumia niin kauan kuin tähän YK:n alaiseen ryhmään kuuluu sellaisia henkilöitä kuin Punaisen Ristin kansainvälisen komitean entinen johtaja tai entinen pakolaisasiain päävaltuutettu, jokainen meistä ymmärsi välittömästi, miksi Israelin pääministeri uhmasi jälleen kansainvälistä yhteisöä. Jeninissä on todellakin tuhottu kolmasosa tästä kaupungista kaupungin sisällä, jossa oli vielä viime kuussa 15 000 asukasta. Perheet kerääntyvät sortuneiden rakennusten vielä pystyssä oleviin osiin, senkin uhalla, että loputkin heidän talojensa seinistä saattavat kaatua heidän päälleen. Eräässä leirin korttelissa eteemme avautui aukio samalla paikalla, jolla vielä kuukausi sitten oli kymmeniä kolme- tai nelikerroksisia rakennuksia. Rakennuksista ei ole enää jäljellä kuin joitakin maasta työntyviä metallirakenteita, eikä kukaan tiedä, kuinka monta ruumista raunioihin on yhä hautautuneena. Tähän päivään mennessä raunioista on saatu kaivettua yhteensä 47 ruumista. Luku saattaa valitettavasti kohota rajusti, kun kunnon etsinnät päästään aloittamaan.
Asukkaiden kertomukset, joita todisteet tukivat, saivat meidät jähmettymään kauhusta. Useat 2. huhtikuuta leiriin tunkeutuneista sotilaista eivät tunteneet mitään sääliä siviiliväestöä kohtaan, olipa kyse sitten lapsista, vanhuksista, vammaisista tai loukkaantuneista.
Saimme tästä sietämättömästä asenteesta järkyttäviä havaintoesimerkkejä, kun tapasimme leirin sairaalan työntekijöitä, jotka kertoivat meille yksityiskohtaisesti noista synkistä päivistä. Kuulimme, että 4. huhtikuuta klo 15 armeija piiritti sairaalan 22 panssarivaunulla. Työntekijöitä oli kielletty liikkumasta. "Jos ambulanssi liikkuu, me ammumme", varoitti israelilainen kenraali, joka on itsekin lääkäri. He todellakin tulittivat leiriin pyrkinyttä Punaisen Ristin ryhmää. "Emme saaneet pelastaa loukkaantuneita, jotka olivat vielä hengissä", kertoivat lääkärit. Yhdelle lääkärille, joka tiedusteli äidistään, vastattiin, että äiti oli loukkaantunut, eikä hänen olinpaikkaansa tiedetty. Äiti löydettiin myöhemmin luotien repimänä. Samana päivänä panssarivaunut hyökkäsivät sairaalaan ja tuhosivat happivaraston. Yksi lääkäri kertoi, että rintakehään luodin saaneen potilaan verenvuodon pysäyttämiseksi heillä oli käytössään vain rautalankaa. Lääkärit anelivat sotilailta, että he olisivat päässeet hoitamaan potilasta. Lääkäri huusi, että potilas menettäisi kätensä. Sotilas vastasi siihen: "Miksei henkeään?" He veivät kyseisen potilaan ja kaksi muuta, jotka olivat odottaneet kuusi tuntia suorassa auringonpaisteessa. Potilaiden kohtalosta ei ole tietoa. Eräs nuorukainen tuli hakemaan sairaalasta lääkkeitä äidilleen. Sairaalan ovella panssarivaunu ampui häntä kohti ja haavoitti häntä. Sairaanhoitaja yritti vetää nuorukaisen sisälle. Hänelle sanottiin: "Jos koskette häneen, kuolette." Sen jälkeen sotilas tappoi haavoittuneen ja pyysi sairaanhoitajaa siirtämään ruumiin pois.
Tällaisille teoille on nimi: ne täyttävät kaikki sotarikoksen tunnusmerkit. Niillä ei ole mitään tekemistä Israelin turvallisuuden oikeutetun puolustamisen kanssa. Syytä siihen, että Ariel Sharon pyrkii nyt kaikin keinoin estämään YK:n valtuuttamaa tutkijaryhmää selvittämästä totuutta, ei tarvitse etsiä kauempaa. Kuten eräs israelilainen virkamies ilmoitti Jerusalem Post -lehden etusivulla tänä aamuna: "Olemme suvereeni valtio, meidän ei tarvitse hyväksyä tällaista määräystä. Meidän on parempi kestää muutama päivä kielteistä julkisuutta kuin kantaa puolueellisen raportin seuraukset."
Meidän pitäisi mielestäni päätellä tästä, että kansainvälisen yhteisön on ensinnäkin muistutettava näille ihmisille erosta suvereenin valtion ja miehitetyn alueen välillä ja toiseksi tehtävä heille täysin selväksi, että rankaisemattomuuden aika on ohi. Kyse ei ole vain muutamasta kiusallisesta päivästä.
Sharonin on ennemmin tai myöhemmin vastattava teoistaan. Meidän on reagoitava nyt paljon jämerämmin. Meidän on reagoitava, sillä muuten olemme osasyyllisiä sietämättömiin tekoihin. Meidän on sitäkin tärkeämpää reagoida, koska Jenin ei ole pelkkä yksittäinen tapaus. Meidän on selvitettävä totuus kaikista uudelleen miehitetyistä kaupungeista, etenkin Nablusista, jossa on myös saattanut tapahtua hirmutekoja. Meidän on reagoitava, sillä rankaisemattomuus ruokkii ylimielisyyttä. Useat keskustelutovereistamme - palestiinalaisista mutta myös israelilaisista - ja muun muassa knessetin entinen puhemies Chazan, kertoivat meille pelkäävänsä, että Arafatin päämajaan hyökätään. Mitä seurauksia on palestiinalaisen johtajan ja kansanedustajan Barghoutin pidätyksellä? Betlehemissä ei ole löydetty mitään ratkaisuja, vaikka keskusteluja käydäänkin. Lisäksi Ariel Sharon ilmoitti sotilasoperaatioiden käynnistämisestä Gazassa. Hän ilmoitti myös, ettei hän aio tyhjentää vähäisimmässäkään määrin ensimmäistäkään siirtokuntaa. Meidän on todellakin reagoitava odottamatta Yhdysvaltojen - valitettavasti epätodennäköistä - väliintuloa, Yhdysvaltojen, jonka presidentti herjaa palestiinalaisia ja saattaa itsensä naurunalaiseksi esittämällä Sharonin rauhanpuolustajana.
Reagoiminen, vastuun kantaminen, tarkoittaa mielestäni meille parlamentin jäsenille paitsi tarvittaessa hätäavun tarjoamista myös täydellistä sitoutumista rauhanturvaajien lähettämiseen, ei sotimaan vaan rakentamaan rauhaa. Se tarkoittaa myös kaksi viikkoa sitten hyväksymämme päätöslauselman hengen mukaista mahdollisimman voimakasta painostusta niitä kohtaan, jotka neuvostossa estävät Euroopan unionin ja Israelin välisten suhteiden tarpeellisen tarkistamisen. Arvoisa puhemies, lopuksi reagoiminen ja vastuun kantaminen tarkoittaa kaikkea sitä, mikä on suoraan riippuvaista meistä Euroopan parlamenttina. Haluan tässä yhteydessä välittää vetoomuksen, jonka meille on esittänyt Palestiinan lakiasäätävän neuvoston puheenjohtaja Abu Ala. "Hädän hetkellä ystävä tunnetaan", hän sanoi meille, ja "ottaisin ilomielin vastaan Euroopan parlamentin virallisen valtuuskunnan ja puhemiehen." Nyt jos koskaan on mielestäni oikea hetki vastata kutsuun ja tehdä samalla vastavierailu knessetin puhemiehen Avraham Burgin luokse. Osoittaisimme täten selkeästi, ettemme kritisoi Israelia, vaan tuomitsemme Sharonin.
Haluamme kestävän rauhan oikeudenmukaisesti ja arvokkaasti, sillä ensimmäisen kerran vuoden 1948 jälkeen arabimaiden ryhmä tarjoaa siihen mahdollisuuden. Tähän historialliseen tilaisuuteen on tartuttava. Euroopalle olisi kunniaksi olla säästelemättä voimiaan, jotta ainutlaatuinen toivonkipinä saataisiin vielä pelastetuksi.
Crowley (UEN).
Arvoisa puhemies, olemme monella tapaa niin turtuneet siihen kaikkialla maailmassa tapahtuvaan väkivaltaan, että emme ole huomanneet ollenkaan Jeninin tapahtumia ja Israelin itsemurhapommituksia. Totuus on kuitenkin, että meidän on pyrittävä löytämään ratkaisuja ja tehtävä työtä niiden saavuttamiseksi. Muistakaamme kuitenkin kaikkein tärkein asia, eli että kyseessä ovat oikeat ihmiset. Meidän on asetettava oikeaan mittasuhteeseen jokaisen yksittäisen ihmisen hengen pyhyys. Kun tilannetta tarkastellaan tältä pohjalta, ratkaisun tai kompromissin löytäminen ei ole vaikeaa, koska huolimatta joidenkin puhujien sanoista, sotia ja väkivaltaa ei aiheuta rakkaus omaan maahan tai nationalismi, vaan se, ettei yhteiskunnassamme kunnioiteta eikä suvaita erilaisia mielipiteitä eikä monimuotoisuutta. Tämä aiheuttaa väkivaltaa ja konflikteja.
Ainoa todellinen ratkaisu Israelin, Palestiinan ja koko Lähi-idän ongelmiin on konfliktin osapuolten tuominen yhteen. On elettävä sovussa vihollisensa kanssa, ei ystävän. Siinä ei ole mitään järkeä, että sanomme tukevamme Israelia tai Palestiinaa. Ei ole mitään järkeä, että yhdysvaltalaiset sanovat "tukevansa Israelin toimia" tai pyytävänsä "heitä olemaan maltillisempia reaktioissaan". Mikään, mitä me sanomme tai teemme, ei voi olla tehokkaampaa kuin se, mitä israelilaiset ja palestiinalaiset voivat yhdessä saada aikaan, kun he istuutuvat selvittämään ongelmansa.
Vaikeus piilee kuitenkin heidän saamisessaan yhteen. Kummankin osapuolen on löysennettävä neuvotteluasemaansa tai lopullista tavoitettaan jonkin verran, koska rauhanprosessissa ei voi olla selviä voittajia eikä myöskään selviä häviäjiä. Vaikka olemmekin oikeassa tuomitessamme kaikki väkivallan muodot, Jeninin, Betlehemin syntymäkirkon tapahtumat ja itsemurhapommittajat Israelin kahviloissa ja ravintoloissa, meiltä on myös löydyttävä halua ja meidän on myös oltava perillä asioista, jotta voisimme auttaa ihmisten tuomisessa yhteen. Tämä voidaan tehdä ainoastaan siten, että heidät viedään pois konfliktialueelta ja otetaan mukaan vuoropuheluun, annetaan heille heidän tarvitsemaansa tukea ja voimaa, jotta heidät saataisiin vakuuttuneiksi sekä siitä, että rauha on mahdollinen ja että israelilaisten ja palestiinalaisten välille voidaan saada sopu aikaan, että siitä, että he saavat Euroopan unionin ja kaikkien sen jäsenvaltioiden täyden tuen sen saavuttamiseksi.
Pankaamme käsi sydämelle ja sitoutukaamme rauhaan, oikeudenmukaisuuteen ja ennen kaikkea ihmisyyteen.
Belder (EDD).
Arvoisa puhemies, parlamentissa ja muissa Euroopan toimielimissä korostetaan jatkuvasti, että Euroopan unioni on arvojen yhteisö ja että sen kuuluukin olla sitä. Tästä voin olla täysin samaa mieltä.
Antisemitistiset lausunnot eivät siksi kerta kaikkiaan kuulu eurooppalaiseen yhteisöömme. Lähi-idän konfliktin kiristyminen on kuitenkin johtanut päinvastaiseen tulokseen: täysin tuomittavien antisemitististen mielenilmausten kukoistukseen. Se ei ole sopivaa Euroopassa, joka on kuitenkin juutalaisten joukkomurhan tapahtumapaikka!
Missä kulkevat Euroopan unionin jäsenvaltioiden mielestä poliittisen hyvän käytöksen rajat? Se ei tosiaankaan ole enää nykyisin teoreettinen kysymys. Äskettäin ilmestyneessä espanjalaisessa aikakauslehdessä Israelin pääministerin nimi oli varustettu hakaristillä ja tämän hallituksen päämiehen kasvot oli väännetty sianpääksi, jota koristi kipa-päähine. Luulinpa tosiaankin, että on palattu tunnetun natsimyrkyttäjän Julius Streicherin päiviin. Israelin ulkopolitiikasta vastaava Shimon Peres arvostelikin Valencian Euro-Välimeri-kokouksen aikana terävästi Euroopassa esiintyneitä antisemitistisiä ylilyöntejä.
Ennen Euro-Välimeri-kokouksen alkua oli allekirjoitettu Algerian ja Euroopan unionin välinen assosiaatiosopimus. Tässä tilaisuudessa Algerian presidentti Bouteflika kutsui palestiinalaisia itsemurhaajia "marttyyreiksi" ja piti heidän terroritekojaan oikeutettuina kutsuen niitä "lailliseksi vastarinnaksi". Näin Bouteflika vei heti pohjan "terrorismin torjunnan" tavoitteelta, joka on merkittävä osa assosiaatiosopimusta.
Arvoisa puhemies, jos Euroopan unioni haluaa olla myös Israelin valtion hyväksymä keskustelukumppani, sen on päättäväisesti vastustettava nyt ja tulevaisuudessa kaikkia antisemitismin ja terrorismin ilmauksia.
Kiitän sekä neuvoston puheenjohtaja Piqué i Campsia että komission jäsen Pattenia siitä, että he ovat selvästi tuominneet Lähi-idän terrorismin.

Puhemies. -
Haluaisin pyytää niitä kollegoita, jotka haluavat esittää vastalauseen, esittämään sen hiljaa ja antamaan puhujan jatkaa.

Le Pen (NI).
Arvoisa puhemies, jokainen sydämellinen mies, etenkin ranskalainen, on surullinen ja pahoillaan siitä, mitä tällä hetkellä tapahtuu Lähi-idässä, näillä pyhillä seuduilla, joita Ranska suojeli vuosisatojen ajan. Tämä todellinen Jumalan uhmaaminen, jota on väkivallan puhkeaminen Jeesuksen syntymäkirkossa, ei voi olla vaikuttamatta maailmanlopun enteeltä. Ranska ja Eurooppa ovat olleet näkymättömissä sen jälkeen, kun ne alistuivat korkea edustaja Solanan, Naton entisen pääsihteerin, kautta Yhdysvaltojen komennukseen. Tilannetta ei voi kuin pahoitella. Domine dona nobis pacem.

Galeote Quecedo (PPE-DE).
Kiitos, arvoisa puhemies. Täällä parlamentissa puhuja voi aina valita sen hetken, jolloin hän haluaa puhua, eikä tämä varmasti ole siihen paras mahdollinen. Arvoisa puhemies, pyytäisin teiltä joka tapauksessa, että palaisimme keskusteluun, sillä tärkeitä ovat nyt Valencian kokous ja Lähi-idän tilanne.

(Puhemies keskeytti puhujan)
Kiitos, arvoisa puhemies. Luulen, että minun on aloitettava kiittämällä puheenjohtajavaltiota sen tuesta, jonka ansiosta parlamenttia edusti Valenciassa epätavallisen laaja valtuuskunta, johon kuului edustajia parlamentin viidestä suurimmasta poliittisesta ryhmästä. Mielestäni parlamentin valtuuskunnan läsnäolo oli kannattava asia, koska se saattoi varmistua itse paikalla puheenjohtajavaltio Espanjan ponnisteluista tällä alueella vallitsevien suurten jännitteiden takia erittäin monimutkaisen kokouksen jatkamiseksi ja luotsaamiseksi, välistä vastatuuleen, mutta aina taitavasti.
Lisäksi luulen, että voin erehtymistä pelkäämättä sanoa, että parlamentin läsnäolosta on ollut hyötyä ja että sillä on ollut jonkinlaista vaikutusta siihen, että Valencian toimintasuunnitelmassa edistetään joitakin ehdotuksia, jotka ovat syntyneet nimenomaan parlamentin päätöslauselmissa ja keskusteluissa.
Sitoutuminen ihmisoikeuksien kunnioittamiseen ja terrorismin torjuntaa koskevaan yhteistyöhön merkitsevät poliittisesti varsin huomattavaa edistystä. Nämä kysymykset on kirjattu ensimmäistä kertaa täsmällisesti tämänluonteisen tapaamisen päätelmiin. Yhtä tärkeitä ovat sellaiset päätökset, joissa kehotetaan jatkamaan Välimeren alueen vapauttamista, ja toivommekin, että assosiaatiosopimus Libanonin kanssa allekirjoitetaan tämän puheenjohtajakauden aikana. Arvoisa puhemies, siitä puheen ollen Libyan valtuuskunta on mielestäni toivotettava erikseen tervetulleeksi. Tämä maa on epäilemättä tärkeässä osassa alueella ja koko maanosassa.
Tämän markkinoiden avaamisprosessin on saatava yhteisöltä selvää tukea, johon kuuluu, niin kuin komission jäsen Patten muistutti, investointien lisääminen alueella, millä edistetään aivan erityisesti infrastruktuurien kehittämistä. Toisaalta meidän on onniteltava itseämme siitä havainnosta, että muuttovirtojen järjestämisestä ja hoitamisesta Välimeren kummallakin puolella on keskusteltava avoimesti ja perusteellisesti.
Euroopan parlamentin on vaadittava edelleen EuroVälimeri-kehityspankin perustamista, ja sitä odotellessamme meidän on valvottava ja vaadittava asianosaisten toimielinten tukea olen varma, että tässä asiassa meillä on komission tuki täyttääksemme sitoumuksen Euroopan investointipankin varojen kaksinkertaistamisesta alueella vuoteen 2006 mennessä.
Minusta on erittäin merkittävää, että konferenssissa tuettiin EuroVälimeri-alueen parlamentaarisen edustajakokouksen luomista ja olen varma, että seuraavalla parlamentaarisella foorumilla, kesäkuussa Barissa, voimme keskustella kokouksen käynnistämisestä. Sen taas on puolestaan oltava keskeisenä elementtinä Barcelonan prosessin institutionalisoimisessa. Siksi meidän on oltava mielissämme kulttuurien ja sivilisaatioiden välistä vuoropuhelua edistävän säätiön perustamisesta, jota ryhmäni on pyytänyt sitkeästi.
Lopuksi toistan, että pystyimme olosuhteista huolimatta vahvistamaan uudestaan Valenciassa, että Barcelonan prosessin elvyttäminen, kuusi vuotta sen käynnistämisen jälkeen, on strateginen tulevaisuuden vaihtoehto Euroopan unionille ja sen kaikille jäsenvaltioille, samoin kuin kaikille sen demokraattisille ilmenemismuodoille, sillä mielestäni puolueelliset vetoomukset, jollaisen sosialistiryhmän puheenjohtaja esitti, ovat täällä liikaa. On turhaa edes sanoa tätä, mutta Lähi-idän tilanne uhkaa vakaan ja turvallisen Välimeren alueen aikaansaamista.
Arvoisa puhemies, tekemättä enää enempää huomioita haluaisin lopettaa esittämällä parlamentille kaksinkertaisen vetoomuksen. Ensinnäkin vetoan, että vastuksista huolimatta ponnistelisimme jatkossakin rauhan puolesta, ja toiseksi haluaisin meidän kaksinkertaistavan vuoropuhelun omassa edustajainhuoneessamme sen varmistamiseksi, että Euroopan parlamentin kannat laaditaan laajan yhteisymmärryksen tuloksena, sillä vain siten, yhtenäisyyden avulla, parlamentti voi saada äänensä kuuluville ja antaa panoksensa meidän kaikkien toivoman rauhanprosessin hyväksi.

Imbeni (PSE).
Arvoisa puhemies, olen samaa mieltä siitä, että Valencia oli menestys: se oli menestys jo siksi, että - tässä olen samaa mieltä neuvoston puheenjohtaja Piquén kanssa - kokous yleensä pidettiin. Minulla oli kunnia johtaa Euroopan parlamentin valtuuskuntaa, ja minun on sanottava, että kokouksessa käytiin vilkasta keskustelua ja että hetkittäin siellä oli hyvin suuria vaikeuksia, mutta liittyminen toimintaohjelmaan ja - Euroopan parlamentti korostaa luonnollisesti tätä - myös parlamentaarista edustajakokousta sekä kulttuurien välistä vuoropuhelua koskevan rahaston hyväksyminen ovat varmasti osoitus onnistumisesta: tämän perusteella voimme todeta, että Lähi-idän dramaattisesta tilanteesta huolimatta tilanne saattaa Valencian jälkeen hieman parantua. Ainakin meillä on nyt pohja Välimeren alueen yhteistyöprosessin elvyttämiseksi.
Israelin on mielestäni lyötävä monta vihollista elääkseen turvassa ja rauhassa. Kuten täällä on jo todettu, tärkein vihollinen on varmasti juutalaisvastaisuus, ja me, Euroopan unioni ja Euroopan parlamentti, olemme eturivissä taistelemassa tätä viime aikoina jopa jäsenvaltioissamme kaameiden iskujen muodossa esiintynyttä julmaa vitsausta vastaan. Toinen vihollinen on terrorismi, ja myös tältä osin olemme Israelin rinnalla taistelemassa kaikenlaista terrorismia, kuten julmia itsemurhaiskuja, vastaan. Tässä kysymyksessä esiintyy jonkinasteista epäjohdonmukaisuutta tietyissä puolueissa ja tietyissä arabimaissa, kun väitetään, että myös Euroopassa natsifasismin vastainen taistelu on merkinnyt kapinointia: sitä se on merkinnytkin, mutta haluan muistuttaa, että - vaikka vertaus hieman ontuukin - natsifasismin vastustaminen ei ole koskaan kohdistunut siviileihin: siviilien tappaminen ei ole mikään marttyyriteko, kuten on väitetty, vaan kyse on terrorismista.
Israelin kolmas vihollinen on luonnollisesti se, että toistaiseksi monet maat ovat kieltäytyneet tunnustamasta sen olemassaoloa ja pitämästä yllä asianmukaisia suhteita siihen. Saudi-Arabian suunnitelma voi tarjota tässä mielessä tärkeän käännekohdan. Neljäs Israelin vihollinen on, mieleni tekisi sanoa, sen vahva epäluulo Euroopan unionia kohtaan. Nyt tuota epäluuloa ei voida missään nimessä hyväksyä, jos kohta sitä on voitu joskus menneisyydessä perustella: nyt sille ei ole mitään perusteita. Israelin ystävä ja liittolainen löytyy juuri Euroopan unionista, sen periaatteista ja politiikoista: Israelin hallitus tekee suuren virheen, jos se ei hyödynnä tätä ystävyyttä ja liittolaisuutta.
Lopuksi, eräs toinen Israelin vihollinen on - tämä on oma mielipiteeni - Sharonin hallitus ja hänen politiikkansa: yhtä hyvin symboliset iskut kuin konkreettiset teotkin. Koko Israelin kansan olisi syytä selkeästi arvioida Sharonin aikaansaamaa vahinkoa sen jälkeen, kun oikeutettu terrorismin vastainen taistelu muuttui kohtuuttomaksi, liialliseksi ja tuomittavaksi voimainkäytöksi, kun levitettiin ajatusta sotilaallisen ratkaisun mahdollisuudesta terrorismin kukistamiseksi ja kriisin lopettamiseksi ja kun palestiinalaishallinnon edustajasta tehtiin terroristien johtaja ja kun hänet pantiin kotiarestiin, minkä jälkeen todettiin, ettei hän tee mitään terrorismin kukistamiskesi sen jälkeen, kun jätettiin tunnustamasta kahden valtion ja kahden kansan tavoitteet ja kun ei asetettu tarkkaa aikataulua sotilaiden vetäytymiseksi kaikilta miehitetyiltä alueilta. Kaikki nämä Sharonin hallituksen kannat saattavat Israelin vaikeuksiin eivätkä varmastikaan auta rauhan asiaa eivätkä siten takaa Israelille varmaa tulevaisuutta.
Lopuksi sanoisin, ettei turvallisuus riipu alueella olevien tankkien määrästä vaan kansainvälisen yhteisön sitoutumisesta, joten Madridin kvartetti edustaa tärkeintä uutta näkökulmaa, kuten neuvoston puheenjohtaja Piqué totesi. Meidän on tartuttava tähän tilaisuuteen aloittaaksemme - kuten YUTP:n korkea edustaja Javier Solana on asian ilmaissut - pikaiset neuvottelut varman ja kestävän rauhan takaamiseksi sekä Palestiinan ja Israelin kansalle että koko Välimeren alueelle. Meidän on tehtävä nykyistä enemmän, jotta nuoret saisivat vihdoinkin toivonkipinän tulevaisuudesta, jossa vallitsee rauha ja turvallisuus.
Esteve (ELDR).
Arvoisa puhemies, kun alan arvioida Valencian konferenssia ja Lähi-idän tilannetta, minun on ilmiselvästi puhuttava eräästä erityisen merkityksellisestä yhteensattumasta. Ensiksi haluan painottaa, kuinka perusteltua Barcelonan prosessin uudelleen käynnistäminen on juuri nyt, ja samalla haluan tunnustaa, että tilanne Lähi-idässä on pahempi kuin moneen vuoteen.
Kuten tiedätte, olen ollut monessa tilanteessa sillä kannalla, että Barcelonan prosessin avulla pitää ja että sen avulla voidaan tukea mahdollisimman paljon rauhanprosessia, ja että toivottavaa on, että Lähi-idän konflikti jarruttaa sitä mahdollisimman vähän. Nyt on kuitenkin ilmeistä, että tilanne on äärimmäisen vaikea ja piinallinen.
Pelkästään se seikka, että tässä hankalassa tilanteessa on hyväksytty toimintasuunnitelma, osoittaa, kuinka perusteltua Barcelonan prosessin uudelleen käynnistäminen on ollut. Mielestäni suunnitelman hyväksyminen riittää kattamaan itsellemme asettamamme tavoitteet. Ensinnäkin sen ensisijainen painopistealue on toistuvasti osoitettu perustelluksi ja toiseksi se perustuu esikuvalliseen toimintasuunnitelmaan, konkreettisiin tekoihin.
Kuten aiemmin jo sanottiin, toimintaa koskevissa ehdotuksissa vauhditetaan ihmisoikeuksien puolustamista, kehitystä, työntekoa, vuoropuhelua, rauhaa ja demokratiaa. Sitä paitsi olemme toteuttaneet sen sellaisten tärkeiden keinojen avulla kuin säätiö, kuin päätös olla luopumatta avoimesta ja yhteisomistajuuden mahdollistavasta pankista, kuin sellaisen parlamentaarisen yleiskokouksen luominen, jossa yhdistyy käyttökelpoisuuden lisäksi kaksi ominaisuutta: ensinnäkin se on parlamentin tekemä ehdotus ja toiseksi se on aidosti parlamentaarinen ehdotus, joten se kuuluu meille aivan erityisellä tavalla.
Pidän myönteisenä, mikä sanottiin jo aikaisemmin, parlamentin valtuuskunnan läsnäoloa: sillä oli kahdeksan edustajaa, ja minusta sen läsnäolo ja Valenciassa esitetyt huomiot parlamentin mietinnöstä ovat myönteisiä, mutta, arvoisa puhemies, palaan alkuun: Lähi-idän konflikti ja murhenäytelmä heijastuu kaikkeen ja kaikkiin.
Se, että palestiinalaishallinnon rakenteet on nyt tuhottu, että presidentti Arafat on pidätetty, että palestiinalaisalueita on miehitetty, että on ilmennyt suuria humanitaarisia ongelmia, että samaan aikaan Israelin hallitus ei välitä mistään, ei mistään laista tai sopimuksesta ja että Euroopan unioni ei voi painostaa mihinkään ratkaisuun, on äärimmäisen huolestuttavaa. Pidän tietenkin myönteisenä, että korkea edustaja Solana on tänään Palestiinassa ja että molemmat valtuuskunnat olivat Valenciassa eilen ja toissapäivänä ainakin hetken samassa pöydässä, ja katson, että toimintasuunnitelma on elintärkeä rauhan kannalta. Toistan kuitenkin, ettei turvallisuusneuvoston päätöslauselmia ole noudatettu, eikä parlamentissa ymmärretä, kuinka Euroopan unionin neuvosto voi panna toimeen hyväksytyt toimet. Viittaan nyt aseidenvientikieltoon ja Israelin assosiaatiosopimukseen, mutta myös Yhdysvaltojen rooliin tässä asiassa, samoin kuin siihen, kuinka tiukasti parlamentti ja Euroopan unionin pysyvät kannassaan.
Arvoisa puhemies, kaikki edellä esitetty yksinkertaisesti estää meitä olemasta yhtä tyytyväisiä kuin eri syistä voisi olla perusteltua.
Gahrton (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, matkustin jäsen Wattsin ja muiden kanssa Jeniniin eilen. Olen ollut Palestiinassa kymmeniä kertoja vuoden 1968 jälkeen ja olen nähnyt lukemattomia räjäytettyjä palestiinalaisia taloja. Luulin, että olin jo tottunut, mutta Jenin oli pahempi kuin olin kuvitellut. Terje Larsson on aivan oikeassa. Voidaan sanoa, että Jenin on Palestiinan nollapiste.
Voidaan myös sanoa, että Jenin on uusi Deir Jassin. Juuri siellä Sharonin poliittiset kantaisät Irgun-järjestössä murhasivat huhtikuussa 1948 yli 250 palestiinalaista siviiliä, mikä antoi alkusysäyksen palestiinalaisten joukkopaolle, joka on koko ongelman taustana. Se oli myös silloin tarkoituksena ja näyttää siltä, että se on nytkin tarkoituksena. Palestiinalaisia yritetään pelotella niin, että he lähtisivät. Heidät halutaan ajaa pakosalle. Ne, jotka jäävät, pannaan vankilaan.
New York Times -lehdessä kerrottiin viime sunnuntaina, että koko Länsirannan ympärille rakennetaan Berliinin muurin kaltainen muuri. Muuria ei tosin rakennettaisi pelkästään Israelin ja Palestiinan väliin, vaan se rakennettaisiin koko Länsirannan ympäri niin, että koko alueesta tulee eräänlainen suuri keskitysleiri. Kun olimme itse paikalla tässä eräänä yönä, 12 palestiinalaista häädettiin ulos 12 asunnosta kaupungin keskustasta. Haaretz-lehden mukaan tämä on osa strategiaa, jonka mukaan vanha kaupunki ympäröidään juutalaisten etuvartioilla. Jerusalem Post -lehti kertoo knessetin jäsenen Ben Elonin "luvanneen juutalaisille jatkuvuutta Jerusalemiin".
Jos sanoisimme "juutalaisille" sanan sijasta "valkoisille" tai "ruotsalaisille" tai "kristityille" tai jollekin muulle etnisille tai kansalliselle ryhmälle, alkaisivat kaikki huutaa "rasismia, rasismia".
Miksi komission jäsen Patten ja neuvoston puheenjohtaja Pique i Camps ovat niin tavattoman varovaisia? He tosin varmasti monia hyviä asioita, mutta miksi he eivät katsoneet totuutta suoraan silmiin ja tajunneet, että Israelin miehityspolitiikka on samanlaista politiikkaa, kuin se, joka lopulta johti Etelä-Afrikan boikotointiin. Samanlainen politiikka johti lopuksi myös interventioon Kosovossa Kosovon albaanien pelastamiseksi.
Siksi Israelia on kohdeltava samalla tavalla kuin kohtelimme apartheidiä Etelä-Afrikassa ja Milo?evi?in Serbiassa. Sharonin hallinto on eristettävä.
Onneksi on monia, jotka ymmärtävät tämän. Guardian -lehdessä 120 tutkijaa on julkaissut kirjeen ja vaatinut, että Israel on suljettava EU:n kanssa tehtävän tutkimusyhteistyön ulkopuolelle. Ruotsin ja Ison-Britannian lääkäriliitot ovat ehdottaneet, että Israelin lääkäriliitto on erotettava World Medical Associationista, ja jalkapallojärjestö FIFA ottaa kantaa Israelin erottamiseen toukokuun alussa.
Etelä-Afrikassa juutalainen ministeri Ronald Kasrils vaatii Israelin boikotoimista. On sopiva aika siihen, että me EU:ssa olemme myös vähän kovia ja toteutamme edes Euroopan parlamentin asettaman melko lievän vaatimuksen eli Israelin kanssa tehtävän assosiaatiosopimuksen lykkäämisen. Vähin, mitä voidaan edes vaatia, on, että neuvosto ja komissio varmistavat, että vaatimus toteutetaan käytännössä.

Morgantini (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, vaikka Israelia ja Palestiinaa koskeva kysymys oli keskeisellä sijalla Valenciassa - eikä muutoin olisi voinut ollakaan tragedia huomioon ottaen -, ei ole epäilystäkään edistymisestä sellaisen toimintaohjelman hyväksymisessä, jonka avulla voitaisiin kehittää vuoropuhelua ja kumppanuutta. Toisarvoinen ei ole mielestäni myöskään Euroopan ja Välimeren alueen parlamentaarisen edustajakokouksen päätös, jonka hyväksi meidän on työskenneltävä uutterasti.
Olen useaan otteeseen ilmoittanut kantani konfliktin ratkaisuun, joten olen kyllästynyt toistamaan samoja asioita. Kannatan sitä paitsi suureksi osaksi sitä, mitä täällä on jo todettu. Näin ollen haluaisin käyttää puheaikani toistaakseni niiden palestiinalaisten ja israelilaisten naisten kertomaa, jotka tulivat yhdessä tänne parlamenttiin pyytääkseen meitä toimimaan rauhan hyväksi. Kyse on kahden naisjärjestön muodostamassa koordinointielimessä Jerusalem Linkissä toimivista israelilaisista ja palestiinalaisista naisista. Heidän äänensä on yhteys tulevaisuuteen, ja nuo äänet odottavat meiltä todella johdonmukaisia toimia. Kiitän pidetyistä puheenvuoroista sekä neuvoston puheenjohtaja Piquén ja YUTP:n korkean edustajan Solanan - joka ei ole läsnä - sekä komission jäsen Pattenin eleistä, mutta meidän on mielestäni annettava valtakirja parlamentin päätöslauselmalle.
Luen nyt teille, mitä nuo naiset ovat sanoneet: "Viattomien siviilien, sekä palestiinalaisten että israelilaisten, tahallista tappamista ei pidä antaa anteeksi. Palestiinalaisväestön kärsimysten pitkittäminen, perusrakenteiden ja siviilien kotien tuhoaminen ja Arafatin kotiaresti vain pahentavat molempien kansojen kärsimyksiä ja turvattomuutta ja tuhoavat kaikki rauhan mahdollisuudet. Kumpikaan kansa ei saavuta rauhaa ja turvaa poistamatta konfliktin perimmäistä syytä, joka on rauhan todellinen vihollinen: tarkoitan sotilasmiehitystä. Pelon ja pakkomielteisen koston ilmapiiri pitää molempia kansoja nyt pihdeissään. Me naiset kieltäydymme jähmettymästä paikoillemme tai antamasta valtaa noille peloille. Emme voi sulkea silmiämme niiltä menettelyiltä ja käytännön toimilta, joita on suunniteltu alistettujen palestiinalaisten nöyryyttämiseksi ja pelottamiseksi ja joilla heidät pakotetaan hyväksymään Israelin strateginen valloitus- ja asuttamisohjelma, jota se on vienyt eteenpäin 34 vuotta kestäneen miehityksen ajan.
Emme voi sulkea silmiämme siltä tosiasialta, että palestiinalaisliikkeiden rauhanomaiset pyrkimykset vastustaa heidän perusihmisoikeuksiensa riistoa on kautta historian tukahdutettu väkivalloin ja pakkokeinoin Israelin toimesta ja kansainvälisen yhteisön hiljaisella suostumuksella. Rauhan ja turvallisuuden toteutuminen edellyttää, että tehdään loppu Palestiinan kansan itsemääräämisoikeuden kieltämisestä oikeudenmukaisissa ja yleisissä neuvotteluissa.
Tässä tarkoituksessa vaadimme kansainvälisten joukkojen läsnäoloa alueella siviiliväestön suojelemiseksi. Tässä tarkoituksessa vaadimme YK:n päätöslauselmien soveltamista. Oikeus, molempien osapuolten yksittäisten ja yhteisten oikeuksien vastavuoroinen tunnustaminen ja kunnioittaminen avaavat tien rauhan rakentamiselle."
Tämä oli noiden naisten sanoma, emmekä voi mielestäni sivuuttaa heidän, Israelin ja Palestiinan naisten mielipiteitä, emmekä myöskään niiden lukuisten palestiinalaisten ja israelilaisten miesten mielipiteitä, jotka yhdessä vaativat sotilasmiehityksen lopettamista. Nyt on siirryttävä sanoista tekoihin. Euroopan unionin nykyinen läsnäolo - ja toivon, että sen edustajat tapasivat Arafatin - on tärkeää, mutta meidän on todella toimittava siten, että Israel ymmärtäisi, että sen olemassaolon ehdottomassa puolustamisessa, minkä tahansa juutalaiskansaa mahdollisesti koskevan teon ehdottomassa puolustamisessa ei ole hyväksyttävää edetä tällä tavoin. Meidän on hyödynnettävä myös omassa käytössämme olevat keinot. Emme saa olla rasisteja ja toimia siten, että keskeytämme Zimbabwen kanssa tehdyn sopimuksen, kun taas Israelin kohdalla turvaudumme vain lempeisiin sanoihin. Meidän on toimittava mahdollisimman pian, sillä rauhasta hyötyvät kaikki.

Della Vedova (NI).
Arvoisa puhemies, yksi Valencian huippukokouksessa saavutetuista tuloksista oli se, että Euroopan unioni teki assosiaatiosopimukset Algerian ja Libanonin kanssa. Parlamentti ei voi mielestäni olla panematta merkille, että tämän kohtalona on jäädä kuolleeksi kirjaimeksi niiden lausekkeiden osalta, joissa vaaditaan, että kaikissa unionin kolmansien maiden kanssa tekemissä taloudellisissa ja institutionaalisissa sopimuksissa on kunnioitettava ihmisoikeuksia, kansalaisoikeuksia ja poliittisia oikeuksia. Libanon ja Algeria eivät tietenkään tule eri syistä noudattamaan näitä sitoumuksia. Tämä on tekopyhyyttä, joka nakertaa unionin sisäistä ja kansainvälistä uskottavuutta, sillä teoriassa unioni vakuuttaa yleisessä mielipiteessä olevansa sitoutunut edistämään sopimusmaiden kansalaisten vapautta ja antamaan heille takeita, mutta käytännössä se ei koskaan uskalla tehdä mitään sellaisia hallituksia - sekä Tunisian että Laosin kohdalla - vastaan, jotka kyllä ottavat vastaan apua mutta eivät koskaan tee mitään sitoumusten kunnioittamiseksi. Tätä olisi hyvä pohtia, ja olisi syytä valita kunniakas tapa luopua lausekkeista sen sijasta, että osoitamme tekopyhyyttä ja tehottomuutta. Parlamentin olisi syytä pohtia tätä, sillä se on vaatinut ja vaatii edelleen sanktioita Israelille, joka on kuitenkin ainoa Lähi-idän maa, joka on sitoutunut kunnioittamaan demokratiaa sekä ihmis- ja kansalaisoikeuksia. Sitä vastoin parlamentti ei tosiasiassa vaadi eikä ole vaatinut mitään muilta mailta yhtä painokkaasti.
Arvoisa puhemies, Eurooppa on keskittynyt ja keskittyy pohjoisen ja itäisen rajan tuntumaan - jos nyt ajatellaan vaikka laajentumista -, mutta se on laiminlyönyt törkeästi eteläistä, Välimeren alueen rajaa. Monet Euroopan kohtaamista ongelmista, jotka koskevat esimerkiksi maahanmuuttoa ja turvallisuutta, juontavat juurensa Euroopan eteläisestä rajasta, joka on kosketuksissa islamilaiseen maailmaan.
Olen kannattanut Barcelonan prosessin elvyttämistä koskevia ehdotuksia ja puheenvuoroja. Joidenkin mielestä Valencian huippukokous oli menestys. Muistakaamme, että myös Barcelonan huippukokousta pidettiin menestyksenä, mutta nyt julistamme sen epäonnistuneeksi. Pelkään pahoin, että samoin käy nyt, jos ei siirrytä sanoista tekoihin. Tässä on mietittävää kaikille: milloin aiomme kyseenalaistaa Euroopan protektionistiset politiikat kaupan, tehdastuotteiden markkinoiden ja maataloustuotteiden markkinoiden alalla? Puolustammeko edelleen yhteistä maatalouspolitiikkaa eduilta, joita meillä on tai joita meillä pitäisi olla siitä, että Maghreb-maiden maataloustuotteita tuodaan tänne, mikä synnyttäisi työllisyyttä noissa maissa ja jarruttaisi kenties maahanmuuttoa?
Lopuksi sananen Israelia ja Palestiinaa koskevasta kysymyksestä: tyytyväisyys valtuuskuntamme vierailuun Palestiinassa on ymmärrettävää. Tiedämme, mitä vaatia Israelilta. Eilen neuvosto varoitti jälleen Israelia toimimasta Ramallahissa Arafatia vastaan. Hyvä niin, mutta mitä me aiomme vaatia Arafatilta? Tyydymmekö hänen kielteisiin vastauksiinsa vai vaadimmeko itsemurhaiskujen lopettamista?
Arvoisa puhemies, lopuksi haluan korostaa painokkaasti, että unionin on osoitettava ja sillä on mahdollisuus osoittaa valmiutensa integroida Israelin demokratia täysin osaksi Euroopan unionia. Israelin parlamentin knessetin puhemies Avram Burg totesi eilen, ettei hän ymmärrä sanktioiden toimivan "keppinä", mutta että hän sitä vastoin ymmärtää hyvin, että täydellinen integraatio voisi toimia "porkkanana". Nyt Euroopalla on tilaisuus, johon tarttua, Euroopalla, jolle rauha ja tuon alueen tulevaisuus on tärkeä ja jolla on visio. Tämä on se visio!

Coûteaux (EDD).
Arvoisa puhemies, luulin, että olitte jättänyt puheenvuoroni välistä, mikä olisi ollut ikävä esimerkki niiden sääntöjen rikkomisesta, joiden noudattamatta jättämisestä moititte joitakin ranskalaisia edustajia.
Pahoittelen, jos näin voin sanoa, että puhemies Cox siirsi teille puhemiehen tehtävät, sillä olisin halunnut sanoa hänelle suoraan, että - mutta ehkä voitte välittää hänelle sanomani - Ranskassa useilla yleisen mielipiteen eri aloilla ja etenkin suvereniteetin kannattajien keskuudessa hänen toissapäiväistä kantaansa Ranskan presidentinvaalien tuloksista pidetään merkityksettömänä, sopimattomana ja aivan tehottomana sekä ennen kaikkea erittäin vakavana rikkeenä sitä puolueettomuutta vastaan, jota jokaisen parlamentin puhemiehen on noudatettava, etenkin kansainvälisen, eli ylikansallisen parlamentin, jonka ei kuulu puuttua jäsenvaltion sisäpolitiikkaan. Toivon, että hän tunnustaa erehdyksensä ja peruu ne monella tavoin täysin tarpeettomat ja skandaalimaiset puheet, jotka hän piti toissapäivänä.
Lähi-idän tilanteessa meitä hämmästyttää vain yksi asia - ainakin eurooppalaisesta näkökulmasta - se, että Eurooppa ja loppujen lopuksi EU:n jäsenvaltiot ovat jälleen kerran näkymättömissä, sillä perusteeton eurooppalainen solidaarisuus sitoo niitä Lähi-idän näyttämöllä, jolla dramaattisia tapahtumia on seurattu paitsi viime viikkojen ja kuukausien ajan, todellisuudessa jo vuosien ajan. Arvoisa puhemies, meille on turha jälleen kerran väittää, että Eurooppa tarvitsee ulkopolitiikkaa. Niin sanottiin Persianlahden sodan aikaan vuonna 1991, se toistettiin muutamaa vuotta myöhemmin Afrikan suurten järvien alueen tapahtumien yhteydessä, se toistettiin jälleen Bosnian tapahtumien ja vielä kerran Kosovon tapahtumien yhteydessä. Joka kerta esitettiin sama hurskas toive, ja joka kerta, kun puhkeaa uusi kansainvälinen kriisi, Eurooppa vaikenee, se vaikenee, koska Euroopan maat eivät kykene pääsemään sopuun yhteisestä linjasta. Eurooppa pystyy puhumaan yhteen ääneen vain ollakseen sanomatta mitään, se ei sano mitään, sillä se on yhtenäisyytensä liioitellun ja vaarallisen näkemyksen vanki, ja tämä näkemys estää kansakuntia tuomasta kantojaan esiin. Tämä on vakavaa etenkin Ranskalle, sillä jos eurooppalaiset köydet eivät olisi sitoneet sitä, se olisi voinut puhua oikeudenmukaisuuden ja rauhan äänellä, jota erittäin moni maailman maa olisi kuunnellut. Ranskan on jo aika irtaantua tämän ikeen alta - olen itse ollut vakuuttunut tästä jo vuosien ajan - eikä ole epäilystäkään, että Ranska vielä lähivuosina tekee näin, kuten valtaenemmistö sen kansalaisista haluaa.

Brok (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, uskon todella, että Valenciassa järjestetty ministerikokous oli menestys, ja meille selviääkin vähitellen, miten tärkeä Välimeren alue on meille kaikille, eikä pelkästään niille Euroopan unionin maille, jotka ovat Välimeren rantavaltioita, vaan myös niille maille, jotka ovat kauempana siitä. Välimeren alue on tärkeä, laajentuminen on tärkeä, ja se on meidän yhteisen etumme mukaista.
Me ymmärrämme, että jos Välimeren alueen kehitys ei ole vakaata ja rauhanomaista, palo on aivan meidän kaikkien oven edessä. Djerbassa turisteja vastaan suunnattu isku osoittaa, miten lähelle meitä tämä palo on jo edennyt. Tästä syystä on tärkeää, että vuoropuhelua käydään tasa-arvoiselta pohjalta. Se on myös kulttuurikeskustelua, josta politiikka ei voi selviytyä yksin. Taloudellisen, sosiaalisen ja poliittisen näköalan tarjoaminen Pohjois-Afrikan ihmisille on meille erittäin tärkeää, koska niin voidaan aloittaa tämän alueen vakaa ja tulevaisuudessa demokraattinen kehitys.
Siksi onkin tosin niin tärkeää, että sinne saadaan apua nopeasti, ilman byrokratiaa ja tehokkaasti. Tiedän, että komission jäsen Patten on ponnistellut viime vuosina ankarasti tämän alueen parantamiseksi, mutta olemme edelleen tilanteessa, jossa annamme rahaa, teemme virallisia päätöksiä, joiden vaikutuksessa on edelleen toivomisen varaa. Parannukset eivät riitä, koska vaikeuksia on sekä meidän puolellamme että vastaanottavien maiden byrokratiassa, ja tähän asiaan on saatava muutos.
Emme edisty Välimeren alueella niin kauan kuin Lähi-idän konflikti on ratkaisematta, koska se kuumentaa jatkuvasti tunteita ja vaikeuttaa Välimeren alueen ongelman kokonaisratkaisua. Minusta siellä nyt harjoitettava matkalaukkudiplomatia on usein naurettavaa. Parillisina viikkoina matkustaa ulkoministeri Powell, parittomina korkea edustaja Solana. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, mitäpä jos neuvosto päättäisi lähettää seuraavan valtuuskunnan Jerusalemin sijasta Washingtoniin pakottamaan Yhdysvallat viimeinkin lähettämään Jerusalemiin ja Ramallahiin yhteisen valtuuskunnan, vieläpä Venäjän ja Yhdistyneiden Kansakuntien kanssa?
Minusta juuri siinä on ero. Komission jäsen Patten puhui täällä yhteisistä yrityksistä, ja nimenomaan se on tuotava tässä yhteydessä selvästi esiin. Tiedän, että yhdellä jos toisellakin osapuolella on suuria diplomaattisia varauksia, mutta olen sitä mieltä, että meidän on saatava heidät uskomaan, että väkivalta saadaan loppumaan vain yhteisellä ponnistuksella niiden arabimaiden kanssa, jotka ovat valmiit tekemään jotain, sanomalla: lipputangon pää on saavutettu! Vain sillä tavalla alueen turvallisuus voidaan taata uskottavasti, ja niin voidaan luoda edellytykset Marshallin suunnitelman kaltaisen toimen onnistumiselle, johon me olemme valmiit.
Meidän on saatava kaikki naapurimaat tunnustamaan molemmat valtiot Israelin ja Palestiinan valtiot. Se on tulevan kehityksen tärkeä ehto. Meidän on ratkaistava erityisesti pakolaisongelma, jotta alueen ihmisten tulevaisuudentoivo herää ja pakolaisleirit eivät ole jatkuvasti uuden terrorismin pesiä. Se on saatava loppumaan. Pakolaisia ei voi lähettää Israeliin, jotta tällä tavoin muutetaan Israelia sisältäpäin, vaan arabien on oltava valmiit tarjoamaan palestiinalaisille pakolaisille toivoa omissa maissaan. Tarkoitan sitä, että meidän on vastattava Le Penin kannattajille ja itsellemmekin, jos edustamme erilaisia käsityksiä, Voltairea lainaten: "Olen täysin eri mieltä kanssanne, mutta puolustan kuolemaan asti oikeuttanne sanoa mielipiteenne!"
Obiols i Germà (PSE).
Arvoisa puhemies, Valencian ministerikokousta koskeva myönteinen arvio on tietenkin suhteutettava Lähi-idän murhenäytelmään.
Ei todellakaan ollut selviö, että konferenssi pystyttiin järjestämään, että Barcelonan prosessin arabiryhmä suostuisi istumaan samaan pöytään Israelin edustajien kanssa, että palestiinalaishallinnon edustaja pystyisi olemaan läsnä ja niin edelleen. Meidän ei kannata yksinomaan onnitella itseämme hyvistä tuloksista, vaan myös selittää niiden syitä, jotka ovat mielestäni ilmiselviä.
Ensinnäkin prosessi toimii jo oman toimintamallinsa mukaan, ja yhteiset edut ja päämäärät on tiedostettu. Joitakin vuosia Barcelonan julistuksen jälkeen tämä tuntuu täysin selvältä. Minua kuitenkin kiinnostaa tuoda jälleen esiin toinen syy, sillä Euroopan unionin ulkopolitiikkaa arvostellaan niin taajaan, että meidän kannattaa silloin tällöin pysähtyä tuumimaan, missä määrin Valencian ministerikonferenssin onnistuminen johtuu pääasiassa siitä käsityksestä, joka kumppaneillamme on Euroopan unionin ulkopolitiikasta: niiden käsityksestä, että kauhumme Lähi-idän murhenäytelmästä on aitoa, että emme peräänny tämän ongelman edessä, että näkökulmamme ei ole yksipuolinen vaan yhteensovitettu ja lopuksi, että emme pyri nykyisten ongelmien helppoon kaksinapaistamiseen. Komission jäsen Patten sanoi konferenssissa lauseen, joka ei kenties ollut täysin uusi, mutta kylläkin loistava: Euroopan unioni haluaa pureutua lujasti terrorismiin, mutta myös sen syihin. Olemme hyötyneet tästä politiikasta, enkä epäröi onnitella korkea edustaja Solanaa, komission jäsen Pattenia ja monia muita näistä hyvistä tuloksista, vaikken tietenkään kannata henkilönpalvontaa.
Tyytyväisyytemme ei kuitenkaan pitäisi saada meitä unohtamaan Barcelonan prosessin haurautta. Köyhät kansat, joita kyllä riittää Välimeren alueella, ovat suunnattoman kärsivällisiä niin kauan kuin kaksi edellytystä täyttyy: ensimmäinen on, että ne huomaavat, että ensi vuosi menee hieman paremmin kuin tämä tai viime vuosi ja että lasten tilanne on parempi kuin vanhempien ja että lapsenlapset pääsevät yliopistoon; toisena edellytyksenä on, että ne eivät tunne itseään nöyryytetyiksi. Nämä ovat Euroopan unionin Välimeri-politiikan kaksi perushaastetta. Kuten neuvoston puheenjohtaja Piqué sanoi, Barcelonan prosessi kesti Valenciassa, mutta se ei kestä, ellemme pysty vastaamaan tähän kaksinkertaiseen haasteeseen.

Van der Laan (ELDR).
Minäkin palasin vastikään Jeninin pakolaisleiriltä, ja on mahdotonta kuvata sanoin kunnolla niitä kauhuja, joita olemme viime päivinä nähneet ja kuulleet. On mahdotonta kuvata miestä, joka oli jo neljä päivää yrittänyt paljain käsin kaivaa veljensä esiin raunioista, koska Israel estää työssä tarvittavia puskutraktoreita tulemasta avuksi. On mahdotonta kuvata lääkäriä, joka sai luvan hakea verta vuotavan miehen kadulta vasta, kun mies oli jo vuotanut kuiviin. On mahdotonta kuvata palestiinalaisperhettä, joka on asunut Itä-Jerusalemissa jo 50 vuotta ja joka ajettiin maanantaiyönä talostaan, jotta saataisiin tilaa Israelin siirtolaisille. On mahdotonta kuvata Israelin sotilaita, jotka heittävät Palestiinan opetusministeriön tietokoneet pinoon ja räjäyttävät ne sitten kranaateilla.
Voiko joku kertoa minulle, mitä tekemistä näillä teoilla on terrorismin vastaisen taistelun kanssa? Israelin hallituksen toimet eivät ole pelkästään terrorismin vastaista taistelua: Sharon tuhoaa tarkoituksellisesti Palestiinan infrastruktuurin ja siten palestiinalaisten toivon, ja epätoivoiset ihmiset ajautuvat toivottomiin tekoihin. Tuloksena on inhottavia itsemurhaiskuja. Ja niin Sharon itse edistää Israelin turvattomuutta, jonka hän sanoo haluavansa tuoda lähemmäksi.
Israelin turvallisuus voidaan taata vain, jos poistamme tämän epätoivon syyt: siirtokunnat ja miehityksen. Sharon on kuitenkin ilmoittanut haluavansa alkaa rakentaa jälleen uusia siirtokuntia. Miten näin on tarkoitus taata Israelin turvallisuus?
Arvoisa puhemies, lopuksi vielä tämä. Olemme kaikki järkyttyneitä antisemitismin noususta Euroopassa. Tuomitsemme sen ja kehotamme hallituksia puuttumaan siihen ankarasti. Jos jokainen Israelin arvostelija kuitenkin leimataan heti antisemitistiksi, niin kuin Peres tekee, sitä on mahdotonta hyväksyä ja se on hyvin helppo tapa sivuuttaa perusteltu kansainvälinen arvostelu.

Nogueira Román (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, niin kuin aiemmin puhunut kollegani, minäkin olin eilen Jeninin pakolaisleirillä, ja minua edeltäneet kollegani kuvasivat jo näkemiämme kauhuja.
Kyse ei ole ainoastaan Jeninistä. Ne palestiinalaiset, joiden kanssa keskustelimme, kertoivat meille, että tilanne oli samankaltainen myös Nablusissa, Ramallahissa ja kaikissa Länsirannan kaupungeissa.
Kauhut ovat myös poliittisia. Palestiinalaishallinto on tuhottu täydellisesti. On tuhottu ministeriöt, koulut, infrastruktuurit, arkistot, sanalla sanoen kaikki. Jerusalemista Jeniniin vievän tien jolla poliisin ajoneuvot, tankit ja jeepit pysäyttivät meidät monta kertaa varrella taas näimme palestiinalaisalueille saapuneiden ulkomaalaisten siirtokuntia, jotka vaikuttivat Pariisin, Lontoon, Madridin tai minkä tahansa Euroopan pääkaupungin asuntoalueelta. Rikkautta ja kurjuutta rinta rinnan. Saimme todistaa, että suvereenin valtion oli mahdollista pidättää sellaisen hallintoalueen presidentti, joka ei missään tapauksessa kuulu sille, tai Marwan Barghutin kaltaisen johtajan ja että helikopterien ja tankkien toiminta oli terroristista. On totta, että epätoivo on sysännyt jotkut itsemurhaajaterroristeiksi, mutta on myös terroristihelikoptereita, minkä saatoimme todeta omin silmin toissa päivänä.
Kun tämä otetaan huomioon, suhtautumiseni voi olla vain pessimististä, elleivät kansainvälinen yhteisö ja Yhdistyneet Kansakunnat, Euroopan unioni ja aivan erityisesti Yhdysvallat puutu napakasti tapahtumien kulkuun. Mitään ei ole tehtävissä, mikäli Yhdistyneiden Kansakuntien päätöslauselmia ei todella panna täytäntöön. Kuten koko maailma, minäkin tunnen arabien alkujaan vastahankaisen suhtautumisen Israeliin, mutta se ei ole nykyään perimmäisenä ongelmana: ongelmana on, että pääministeri Sharon ja käytännössä kaikki muutkin uskovat Israelin historialliseen, moraaliseen, kulttuuriseen ja tekniseen ylemmyyteen. Eräs äskettäin hallituksessa aloittanut uskonnollinen ministeri sanoi, että kaikki palestiinalaiset pitäisi heittää mereen ja että kaikkien näille alueille jäävien asema on joka tapauksessa samanlainen kuin turkkilaisten asema Saksassa tai algerialaisten Ranskassa. Edes edistykselliset eivät tosiasiassa halua Palestiinan valtiota. Mitä palestiinalaisilla asuinalueilla voidaan tehdä tässä tilanteessa? Ne saattaisivat olla jopa uudisasukkaiden asuinalueiden, ainoastaan uudisasukkaiden ja armeijan käyttämien teiden sekä armeijan pirstomia ja sijaita alueella lisäksi pienellä , josta ei olisi pääsyä esimerkiksi kallisarvoiseen Jordanin laaksoon.
Minusta palestiinalaiset Palestiinan parlamentin puhemies ja valitettavasti menehtyneen kuningas Husseinin seuraaja Jerusalemissa olivat oikeassa ilmaistessaan meille epätoivonsa. Meidän mielestämme ainoana ratkaisuna on Yhdistyneiden Kansakuntien ja aivan erityisesti Euroopan unionin väliintulo. Keskenään osapuolet eivät pysty järjestämään asioitaan, koska Israel ei halua Palestiinan valtiota, se ei sovi sen ideologiaan. Tämä on tosiasia. Mielestäni meidän on oltava tietoisia tästä ongelmasta voidaksemme ratkaista sen.
Minusta Euroopan ei tarvitse syyllistää itseään tässä tilanteessa. Yhdysvalloissa on sanottu monella taholla, että Euroopan ei pidä puuttua asioihin aikaisempien kokemustensa takia. Me olemme Euroopan kansalaisia nykyaikana, emme voi tuntea syyllisyyttä ja antaa kiristää itseämme sen varjolla, että olisimme juutalaisvastaisia, koska puollamme Palestiinan valtiota. Ongelma ei ole uskonnollinen, vaan poliittinen: eräs valtio nöyryyttää toista kansaa ja tuhoaa sen. Joka tapauksessa ongelmana on miehitys, ja Euroopan unionin tehtävänä on vakuuttaa Israel, pakottaa se ratkaisuun ja auttaa Palestiinaa.

Marset Campos (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, myös minä olin eilen Jeninissä. Lääkärinä ja lääketieteen professorina olin hämmästynyt Jeninin sairaalan johtajan sanoista hänen valittaessaan, ettei hän voinut hoitaa haavoittuneita, jotka makasivat kuolevina sairaalaa ympäröivällä alueella, koska tankit, konekiväärit ja helikopterit estivät sen. Tämä on järkyttävää, eikä sillä ole mitään tekemistä turvallisuuden kanssa. Kokonaisen kansan pelotteleminen on puhdasta valtioterrorismia. Kiitänkin ulkoministeri Piquéta, joka tuomitessaan oikeutetusti palestiinalaisten itsemurhaiskujen tekijöiden harjoittaman terrorismin tuomitsee yhtä jyrkästi Israelin valtion terrorismin, sillä muussa tapauksessa käytämme kahta mittatikkua, mikä kyseenalaistaa uskottavuutemme.
Haluaisin tehdä selväksi, että rauhanprosessin epäonnistumisen syynä on, ettei voida hyväksyä, että valtio miehittää toisen ja että se perustaa sinne siirtokuntia kuten nyt. Se muistuttaa sitä, miten Saksa miehitti Ranskan, ja se on kestämätöntä. Tässä tilanteessa looginen vastaus on miehittävän armeijan ja miehittäjien vastainen. Kuka tahansa henkilö, kuka tahansa ihminen kapinoi nähdessään siirtokuntien vaurauden ja pakolaisleirien kurjuuden. Kaiken tämän takia Palestiinan valtio on tunnustettava välittömästi ja sen on annettava valtiona esittää kanteensa kansainväliselle yhteisölle.

Sandbæk (EDD).
Arvoisa puhemies, minäkin olen juuri palannut Jeninistä, ja kun komission jäsen Patten sanoo, että "israelilaiset sotilaat ovat tietyissä tapauksissa osoittaneet ihmiselämän kunnioituksen puutetta", niin minun pitää sanoa, että minua ihmetyttää kovasti, että hän käyttää tällaista terminologiaa. On päivänselvää, että me näimme Jeninissä ihmiselämän kunnioituksen täydellisen puutteen. Sinne mentiin panemaan talot maan tasalle raivaustraktoreilla, ja jotta sieltä ei varmasti missään tapauksessa löydettäisi mitään elävää tai kaivettaisi ylös yhtä ainutta ruumista, talojen yli ajettiin jälkeenpäin panssarivaunuilla, niin että sinne, missä oli ollut taloja, syntyi lähinnä suuri tie. Jos se ei ole ihmiselämän kunnioituksen puutetta, niin en tiedä, mitä se sitten on. Ei lainkaan tiedetä, miten monta kuollutta Jeninissä makaa murskattujen talojen alla. Mutta sen voi haistaa, että siellä on kuolleita. Kun alueella kiertelee, siellä tuntee vastenmielisen hajun, niin että voidaan alkaa kaivaa siitä, missä haju on pahin. Maan sisällä makaavien ruumiiden määrää ei tiedetä sen takia, että miehet ja naiset eroteltiin toisistaan. Miehiä ei ole vielä luovutettu takaisin Jeniniin, joten ei tiedetä, miten monta miestä on yhä edelleen israelilaisten vankiloissa ja miten monta makaa kuolleena murskattujen talojen alla.
Jos meidän pitää tuomita itsemurhapommit, mikä meidän ilman muuta pitää tehdä, niin meidän pitää aivan yhtä voimakkaasti tuomita Jeninissä tapahtunut. Meidän ei pidä pelkästään vaatia, että Israel vetää joukkonsa takaisin. Meidän pitää tuomita se, ja meidän pitää vaatia, että syylliset asetetaan vastuuseen, että Israel itse asettaa vastuuseen ne sotilaat, jotka ovat tehneet nämä julmuudet. Tiedämme hyvin, miten monta siviiliä siellä on surmattu. Olemme saaneet ihmisoikeusjärjestöiltä tarkat luvut. Siellä on surmattu yli 2000 siviiliä. Tiedämme, miten heidät on surmattu, saivatko he surmansa pommituksissa, ammuttiinko heidät ja missä heidät ammuttiin. Tiedämme, miten paljon oli lapsia. Tiedämme, miten paljon oli miehiä ja miten paljon oli naisia. Tiedämme lisäksi, että palestiinalaisalueilla on käynnissä koko infrastruktuurin järjestelmällinen tuhoaminen. Tiedämme, että tällä hetkellä siellä ei rekisteröidä syntyneitä ja kuolleita. Siellä ei rekisteröidä avioliittoja. Siellä ei rekisteröidä rikollisia, ja samaan aikaan sanotaan, että Arafatin pitää vangita rikolliset, mutta rekisterejä ei enää ole, koska kaikki on tuhottu järjestelmällisesti.
Haluan pyytää komission jäsen Pattenia vetämään takaisin lausuntonsa, joka koski takuita siitä, että tällaista ei enää tapahdu. Miten ihmeessä voimme - täysin järjestelmällisen ja tietoisen hävittämisen jälkeen - laskea sen varaan, että saamme Israelilta takuut siitä, että sitä ei tapahdu uudestaan, ja pitääkö meidän todella lykätä tai jättää tekemättä koko struktuurin rakentaminen, jos emme saa Israelilta takuita. Ei ole epäilystäkään siitä, mitä Israel haluaa ja mitä Sharon haluaa, mutta nyt minun ei pidä rinnastaa näitä kahta, sillä kysymyshän on Sharonista. Hän vangitutti viime viikolla johtaja Marwan Barghoutin, joka on ollut yksi johtavista hahmoista rauhan vaatimusten takana. Häntä pidetään nyt vangittuna, hän on kahdeksan päivän aikana tavannut vain yhden tunnin ajan asianajajaansa. Häntä kuulustellaan 21 tuntia yhtä mittaa, hän saa nukkua vain kolme tuntia. Hän on minun kollegani, hänelle kuuluu sama koskemattomuus kuin minulle, mutta tällä hetkellä häntä siis kidutetaan israelilaisessa vankilassa. Se on yksi rengas palestiinalaisyhteisön, sen infrastruktuurin ja johtajien täydessä tuhoamisessa. Meidän pitää sanoa asia niin kuin se on eikä tyytyä olettamuksiin, sillä todisteita on tarpeeksi.

Souchet (NI).
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, haluan ensimmäiseksi korostaa, että yleisten asioiden neuvosto toimi vastuullisesti kieltäytymällä noudattamasta Euroopan parlamentin suositusta keskeyttää epäoikeudenmukaisesti Israelin kanssa tehty assosiaatiosopimus. Arvoisa puhemies, tekin teitte oikein, kun torjuitte tarkkailijoiden tai rauhanturvajoukkojen lähettämisen neuvottelematta poliittista sopimusta. Mikä rooli niillä todellakin voisi olla tilanteessa, jossa vastakkain ei selvästikään ole kaksi tavallista armeijaa? Puolueellisuus Euroopan unionin käyttäytymisessä ei voisi kuin tuhota sitä luottamusta, jota tarvitsemme ehdottomasti kiistan molemmilta osapuolilta, jos haluamme edistää oikean hetken tullen tehokkaasti kestävän rauhansopimuksen tavoittelua. Ideologinen elehdintä ja tunteellinen sokeus jättävät diplomaattisen kentän vapaaksi, eli rauhan todellisen tavoittelun, yksinomaan Yhdysvaltojen eduksi.
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, tänä iltapäivänä pitämänne puheet ovat jokseenkin oikeansuuntaisia usean harhapolun jälkeen, olipa kyse sitten eurooppalaisten kantojen epäselvyydestä Durbainin konferenssissa, eurooppalaisten kompuroinnista Yhdistyneiden Kansakuntien ihmisoikeustoimikunnassa tai tästä Euroopan parlamentin puolueellisesta päätöslauselmasta, joka välitti huonon signaalin huonolla hetkellä. Arvoisa puheenjohtaja, julkilausumanne oli tasapainoinen. Neuvosto pyytää samalla Israelin joukkojen vetämistä alueilta ja Israeliin tehtyjen iskujen lopettamista. Tuomitsitte jyrkästi itsemurhaiskut, kuvailitte niitä oikeutuksettomiksi ja tarkensitte, etteivät niiden tekijät ole marttyyreja vaan terroristeja. Tässä asiassa ei saa todellakaan olla mitään epäselvyyttä, mitään monitulkintaisuutta tai mitään myötämielisyyttä Euroopan unionin taholta. Euroopan unionin on lähiviikkoina myös varmistettava, että Yhdistyneet Kansakunnat tekee Jeninin tapahtumista puolueettoman tutkinnan, eikä tutkintaa käytetä verukkeena manipuloinnille tai ylilyönneille, jotka eivät auttaisi rauhan rakentamisessa. Palestiinan valtion perustamista ajatellen meidän on myös saatava palestiinalaishallinto luopumaan lopullisesti tyylien sekoittamisesta ja käyttäytymään täysin vastuullisesti.

Suominen (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, arvoisat tätä maratonkeskustelua seuraamaan jääneet neuvoston ja komission edustajat, kiitos komissiolle ja neuvostolle Euro-Välimeri-kokousta ja Lähi-idän tilannetta koskevasta selonteosta.
Luonnollisesti me parlamentissa haluamme pysyä ajan tasalla ja oma ryhmämme tukee kaikkia tasapainoisia pyrkimyksiä rauhantilan saavuttamiseksi Lähi-itään. Tuntuu kuitenkin lähes irvokkaalta vain keskustella tästä asiasta kuukaudesta ja viikosta toiseen. Mehän emme parlamentista käsin pysty olemaan asiassa operatiivisia. Me tulemme tänne puhumaan kuka millekin yleisölle, mutta poistummeko me sitten tyytyväisinä, kun olemme sen tehneet? Toivottavasti emme.
Tuntuu siltä, että aivan kuten Wall Trade Centerin pelastus- ja raivaustöissä vihdoin päästiin tasolle ground zero, israelilaisten ja palestiinalaisten välit ovat myös tasolla ground zero. Optimisti sanoisi, ja optimistihan minä olen, että tästä voidaan mennä ja täytyy mennä kohti parempaa. Tähän viittasi toiveen muodossa myös komission jäsen Patten.
Näyttää selvältä, että vain kvartetin - Yhdistyneet Kansakunnat, Euroopan unioni, Yhdysvallat ja Venäjä - yhteisin ponnisteluin voidaan päästä eteenpäin. Soolotyöskentely, olipa kyseessä vaikka kunnioitetut Colin Powell tai YUTP:n korkea edustaja Javier Solana, ei tuota tulosta. Jompikumpi osapuoli kiistassa epäilee toista aina puolueellisuudesta. Kun jo niinkin selkeältä näyttävä missio kuin presidentti Martti Ahtisaaren pääsihteeri Kofi Annanilta saama tehtävä tutkia Jeninin tuhot ja ihmisuhrien määrät, kohtaa epäluuloa toisen osapuolen taholta, ollaan todella pisteessä ground zero. Hyvin tuntemaani presidentti Ahtisaarta voi tuskin syyttää puolueellisista ennakkoasenteista.
Koko maailman yhteisön on koottava voimansa saavuttaakseen ainoan mahdollisen lopputuloksen: Palestiinalaisten on saatava oma yhtenäinen valtio, jonka koko pinta-alaa he suvereenisti hallitsevat, eikä vain pinta-alaa kokonaisuudessaan vaan myös vesialaa ja ilmatilaa sen yläpuolella. Israelilaisten on saatava ehdoton varmuus siitä, että heidän lapsensa, vanhuksensa, isät ja äidit voivat ehdottoman turvallisesti liikkua oman valtionsa alueella ilman uhkaa jatkuvista salakavalista terroristien pommi-iskuista. Vain tästä voi alkaa rakentava, molemminpuoliseen kunnioitukseen perustuva yhteiselo.
Herra puhemies, en usko pakotteisiin, painostuksen tulisi riittää, mutta elleivät rakentavat, todelliset ja päämäärätietoiset neuvottelut pian pääse vauhtiin ja johda myös tulokseen, tulee eittämättä déjà-vu-olo. Kuinka kauan ja kuinka turhaan entisessä Jugoslaviassa neuvoteltiinkaan ennen pakotteita!

Soares (PSE).
Arvoisa puhemies, hyvät jäsenet, aloitan onnittelemalla puheenjohtajavaltio Espanjaa ja erityisesti ministeri Piquéta kaikista heidän ponnisteluistaan Valencian konferenssin loppuun saattamiseksi enkä väheksy myöskään kokouksen tuloksia. Onnittelen myös komission jäsen Pattenia hänen puheenvuorossaan osoittamasta älykkyydestä, puolueettomuudesta ja neuvokkuudesta.
Osoitan yksinkertaisen kysymykseni ministeri Piquélle: uskotteko te, kuultuanne komission jäsen Chris Pattenin lausuvan, että Lähi-itä on liekeissä - mitä se tosiaankin on - että Lähi-idän konflikti voidaan pitää aisoissa Barcelonan prosessilla? Pääministeri Sharon on osoittanut karmivalla politiikallaan, ettei hän tottele Euroopan unionin tai Yhdistyneiden Kansakuntien päätöslauselmia eikä presidentti Bushin suosituksia. Hän ei suhtaudu niihin vakavasti! Kysynkin, tyydymmekö edelleen kauniisiin sanoihin, yleviin puheisiin ja suuriin äänestyksiin, vaikka tiedämme, ettei niistä ole varsinaisesti mitään hyötyä, kun meillä on käytössämme keinoja, joilla voimme pakottaa pääministeri Sharonin muuttamaan politiikkaansa? Miksi Euroopan parlamentin suuren enemmistön hyväksymää päätöslauselmaa Euroopan unionin ja Israelin välisen assosiaatiosopimuksen keskeyttämisestä ei panna täytäntöön? Miksi Yhdistyneissä Kansakunnissa ei ryhdytä vakavasti otettaviin toimiin Israelin pakottamiseksi väliintulo- ja rauhanturvajoukkojen lähettämiseksi alueelle? Israelin ikuisena ystävänä olen pahoillani, että pääministeri Sharon tahraa peruuttamattomasti Israelin kunnian, sysää maansa moraalisesti anteeksiantamattomaan asemaan ja eristää sen kansainvälisesti pahemmin kuin koskaan aikaisemmin.
Ludford (ELDR).
Arvoisa puhemies, palasin juuri Jeninin vierailulta ja myös minä olen huolissani kummankin osapuolen tekemistä ihmisoikeusrikkomuksista. Meidän on edelleen muistutettava presidentti Arafatia, että itsemurhapommitukset ovat moraalisesti inhottavia ja lisäksi ne estävät meitä auttamasta häntä palestiinalaisvaltion perustamisessa. Ne hyödyttävät Ariel Sharonia.
Kaksi viikkoa sitten parlamentin enemmistö vaati EU:n ja Israelin välisen assosiaatiosopimuksen lykkäämistä. Tuen aseiden kieltämistä, mutten pakotteita, ja nyt matkalta palattuani olen yhä vakuuttuneempi, että se olisi mahdollisesti umpikuja, vaikka se tyydyttääkin sen tarpeemme, että näyttäisimme tekevän jotakin. Otaksuttavasti pakotteiden tarkoituksena on toimia Israelin kansan kautta, joka kärsisi vientimäärien ja työpaikkojen menetyksestä ja painostaisi Sharonin hallitusta lopettamaan mielettömän politiikkansa. Komission jäsen Pattenin haastattelussa Heratissa maanantaina annettiin ymmärtää, että israelilaiset eivät näyttäneet arvostavat tätä EU-yhteyttä. He eivät luota meihin, syystä tai syyttä.
Palestiinalaiset tuntevat taistelevansa vapauttaakseen itsensä Israelin sortavasta miehityksestä, kun taas 75 prosenttia israelilaisista katsoo olevansa pääasiallisia uhreja ja taistelevansa kansallisen olemassaolon puolesta. En ota kantaa näiden kahden näkökannan puolesta tai vastaan, mutta mitä apua on siitä, että katkaistaan akateemiset ja tieteelliset yhteydet, kuten kaksi brittiprofessoria on vaatinut. Näiden kanavien kautta me eurooppalaiset voimme välittää kokemuksiamme keskinäisen kunnioituksen käyttämisestä vihan voittamiseen, auttaa israelilaisia ja palestiinalaisia vahvistamaan vuoropuheluaan. Mitä apua olisi siitä, että lopetettaisiin ihmisoikeuksia puolustavien kansalaisjärjestöjen rahoitus Israelissa? Jos lykkäämme assosiaatiosopimusta, me vain vahvistamme Israelin käsitystä petollisesta Euroopasta. Mikä olisi meidän kauppapakotteista luopumisen strategiamme? Minkä edellytysten tulisi täyttyä, että assosiaatiosopimus voitaisiin ottaa uudestaan neuvoteltavaksi? En ole kuullut kenenkään selittävän, kuinka näiden asioiden kanssa meneteltäisiin.
Mielestäni on paljon parempi keskittyä päätöslauselmamme toiseen kohtaan: tarpeeseen saada Palestiinaan kansainvälisiä joukkoja. Jos tavoitteenamme on saada perustettua palestiinalaisvaltio mahdollisimman pian ja vakiinnuttaa rauha ja oikeudenmukaisuus alueelle, meidän on käytettävä kaikki diplomatian keinot noiden tavoitteiden saavuttamiseksi eikä lykätä sitä mahdollisuutta vuoropuheluun, mikä meillä on.
Evans, Jillian (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, haluaisin ensiksi kiittää niitä jäseniä, jotka ovat äskettäin käyneet alueella ja tuoneet meille ensi käden tietoa. Kuten monet muutkin parlamentin jäsenet, minäkin olen viime viikkoina tavannut Lähi-idän edustajia, jotka ovat tulleet tänne pyytämään meiltä apua.
Kuten jäsen Morgantinilla viime viikolla, minullakin oli kunnia tavata erittäin urheita ja innostavia israelilaisia ja palestiinalaisia naisia, jotka toimivat yhdessä rauhan puolesta - tasaveroisten ihmisten välisen rauhan puolesta, kuten he asian näkevät. He kertoivat meille erittäin elävästi, kuinka epätoivoinen tilanne on. Palestiinalaisten tekemä työ, jota he ovat tehneet rakentaessaan valtion perustuksia 10 viime vuoden aikana, tuhotaan järjestelmällisesti. Useimmat näistä naisista työskenteli kansalaisjärjestöissä, joiden tiedostot, tietokoneet ja rakennukset tuhottiin niin, etteivät he enää voineet jatkaa työtään.
Asiasta on tehty lukuisia päätöslauselmia ja lukuisia konferensseja on pidetty. Ne ovat välttämättömiä, ja niitä pidetään vielä monta, mutta nämä naiset eivät nähneet, että asioihin olisi puututtu verenvuodatuksen lopettamiseksi. He vaativat rauhanturvajoukkoja kansansa suojelemiseksi, ja uskon, että meidän on tuettava tuota vaatimusta. Voimapolitiikalla ei päästä koskaan eroon siitä ahdistuksesta ja epätoivosta, joka johtaa uuteen väkivaltaan. Tilanteelle on saatava oikeudenmukainen ja rauhallinen pitkäaikainen ratkaisu, ja siihen on reagoitava nopeasti nyt, jotta estetään uudet tapaukset tappamisessa. Meidän on painostettava kaikilla tasoilla ja kaikilla tavoilla kestävän rauhan saavuttamiseksi.

Alavanos (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, Lähi-idän tilannetta koskevan keskustelun aikana moni on protestoinut sitä, että Jean-Marie Le Pen on tänään paikalla parlamentissa. Epäilen kuitenkin, että paitsi talous- ja sosiaalipolitiikallamme niin myös Lähi-idän politiikallamme vahvistamme näitä ääriliikkeitä. Kansallinen rintama -puolueen tapaisten liikkeiden aatteet toki tunnetaan.
Mitä nämä aatteet ovat? Yksi on ajatus oman kansan suuruudesta. Kun Eurooppa toimii Yhdysvaltojen apurina ja seuraa välinpitämättömänä sivusta palestiinalaisiin kohdistuvia julmuuksia, on aivan luonnollista, että Euroopan kansat kääntävät selkänsä vallanpitäjien politiikalle ja entisiä suuruuden aikoja haikailevat aatteet alkavat kiehtoa niitä. Toinen on antisemitismi. Kun Eurooppa - missä juutalaisten verta on vuodatettu - sallii Jeninin pakolaisleirin kehittyvän nykyaikaiseksi Varsovan ghetoksi, on luonnollista, että vanhoja syytöksiä juutalaisten syyllisyydestä alkaa jälleen kuulua ja antisemitismi nostaa päätään. Sitten on muukalaisviha, joka on myös luonnollinen ilmiö, sillä sen sijaan että islamilaiset maat ja arabimaat saisivat kehittyä sellaisiksi, että niissä vallitsisi turvallinen hallinto, jossa sosiaalinen yhteenkuuluvuus ja syntyvyyden säännöstely olisivat mahdollisia, ne vedetään mukaan Lähi-idän konfliktiin. Ja mihin tämä kaikki johtaa? Väheneekö maahanmuutto tai Maghreb-maista tulevien määrä, rajoitetaanko joidenkin tahojen mahdollisuuksia julistaa muukalaisvihaa?
Arvoisa puhemies, haluan lopuksi sanoa, että meidän on puututtava välittömästi Lähi-idän tilanteeseen suojellaksemme palestiinalaisia, varjellaksemme Israelia antisemitismiltä, mutta myös turvataksemme Euroopan demokraattisen kehityksen.

Nassauer (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, komission jäsen Patten esitti taas vaikuttavasti Euroopan unionin voimakkaan kannan Lähi-idän konfliktiin, ja haluan esittää muutaman sitä koskevan huomautuksen. Kerron heti aluksi, että tunnen olevani sidoksissa Israeliin, sekä sen kansaan että valtioon. Kysyn kerron sen heti aluksi israelilaisilta ystäviltäni: mitä te olette nyt saavuttaneet, kun vedätte lyhyen ajan kuluttua todennäköisesti panssarinne palestiinalaisalueilta, tapettuanne useita palestiinalaisia, oletettuja salamurhaajia, murhaajia ja mahdollisia murhaajia, tuhottuanne useita asuntoja ja kouluja ja palestiinalaisten viranomaisrakenteen? Edistyikö rauha ja turvallisuus vähääkään? Vai eikö ole pikemminkin pelättävissä, että menettelynne synnytti taas tuhatkertaisen vihan, joka räjähtää heti tilaisuuden tullen, Lähi-idässä tai mahdollisesti Euroopassakin?
Nyt esitän kuitenkin kysymyksen meille itsellemme: olemmeko todella tehneet riittävästi voidaksemme osoittaa Israelille kaikki nämä itseriittoiset vaatimukset, joita täällä esitetään? Olivatko ne, jotka olivat Jeninissä, myös Jaffassa niiden perheiden luona, jotka menettivät pääsiäisjuhlan yhteydessä omaisiaan mitä hirvittävimmällä tavalla pommiräjähdyksessä, jossa kaikki muuttui vereksi ja sirpaleiksi? Eikö ole niin, että Israel on kärsinyt palestiinalaisterrorista jo vuosia, kauan ennen kuin Sharon sai järjettömän ajatuksensa marssia provosoivasti Temppelivuorelle? Riittääkö se, mitä me olemme tehneet tällaisissa tapauksissa, mitä me aina teemme tällaisissa tapauksissa, nimittäin että annamme kiireellisessä käsittelyssä päätöslauselman, jossa tuomitaan terrori, tietäen hyvin, ettei yksikään palestiinalainen välitä siitä hetkeäkään? Olemmeko siis tehneet riittävästi tässä tilanteessa?
Eikö ole niin, ettei Arafat ole milloinkaan halunnut eikä todennäköisesti kyennytkään lopettamaan terroria? Miten me oikeutamme sen, että annamme palestiinalaisviranomaisille kuukausittain huomattavan summan rahaa? Arvoisa komission jäsen Schreyer, tiedättekö te, mitä sille rahalle tapahtuu? Oletteko joskus tutkinut asiaa? Voitteko todistaa sen parlamentille? Miten komissio reagoi niihin asiakirjoihin, jotka osoittavat todeksi sen perustellun epäilyksen, että Arafat on itse sekaantunut terrorismin rahoitukseen?
Eräässä Saksan suuressa sanomalehdessä oli viime viikolla kertomus Jerusalemissa neljä vuotta sitten kauan ennen toisen Intifadan alkua tapahtuneesta verisestä terrori-iskusta, jossa menehtyi ja loukkaantui useita viattomia ihmisiä. Kertomuksessa kuvattiin, kuinka iskun vanhan tekijän kuvia kunnioitetaan palestiinalaisissa kouluissa niin kuin sankarien kuvia. Olemmeko tosiaan tehneet riittävästi sen terrorin ohjaamiseksi, joka on kohdistunut Israeliin vuosia? Siksi minusta ei riitä, että vaadimme Israelia vetäytymään. Ilman muuta sen on vetäydyttävä, mutta se ei yksinään varmista rauhaa. Palestiinalaisten terrorin tuomitseminen ei riitä, jos annamme vain paperilla julkilausumia. Moni seikka viittaa siihen, että osapuolet eivät kykene vapautumaan keskinäisestä vihastaan, vaan että Lähi-itään on perustettava kansainväliset joukot. Euroopan unioninkin on vaadittava sitä.
Van den Berg (PSE).
Arvoisa puhemies, ensin sananen tämän viikon mauttomista tapahtumista: täysin tuomittavasta hyökkäyksestä juutalaisia synagogia ja Euroopan kansalaisia vastaan Lähi-idän konfliktia tekosyynä käyttäen. Viranomaisten on varoitettava yleistä mielipidettä terävästi ja pidätettävä tekijät. Sama koskee kuitenkin Euroopan äärioikeiston sanallisia, muukalaisvihamielisiä hyökkäyksiä maanosaamme muuttaneita kansalaisia vastaan.
Pelon hyväksikäyttö ja muiden ottaminen syntipukeiksi on yhteiskuntamme syöpä, sen on Euroopan viime vuosisadan historia opettanut. Näköaloja tarjoaa vain askel askeleelta rakentaminen ja yhteistyö kaikkia kunnioittaen, uskonnosta tai rodusta riippumatta. Tämä pätee sekä Euroopassa että Lähi-idässä.
Arvoisa puhemies, tieto siitä, että Solana ja Moretinos ovat matkalla tapaamaan Sharonia ja Arafatia, on toivottavasti pieni läpimurto. Euroopan on korkea aika ryhtyä yksimielisempiin ja tehokkaampiin toimiin kuin tähän mennessä. Euroopan parlamentti on pyytänyt mahdollisimman suurta painostusta, assosiaatiosopimuksen keskeyttämistä, valmiutta osallistua välittömästi tulitauon synnyttyä tarkkailu- ja rauhanturvajoukkoihin, jotka auttavat palestiinalaishallintoa jälleenrakentamisessa ja erottavat kiistan osapuolia.
Polttava kysymys kuuluu, onko Eurooppa-neuvostossa tehty valmisteluja neuvoston kutsumiseksi koolle assosiaatiosopimuksen mukaisesti ja sopimusrikkomusten ottamiseksi esiin Israelin kanssa? Onko neuvostossa käynnistetty sisäisiä valmisteluja YK:n tarkkailu- ja rauhanturvajoukkoihin osallistumiseksi vai jääkö asia yhä sanahelinäksi?
Selvyyden vuoksi: tässä ei ole kyse asetelmasta Eurooppa vastaan Yhdysvallat, me tarvitsemme toisiamme, Venäjää ja arabimaita saadaksemme aikaan todellisen rauhan mahdollisuuden. Kuten Yossi Beilin, niiden Oslon sopimusten arkkitehti, jotka Sharon nyt näyttää tuhonneen, sanoi minulle tällä viikolla: "Tulitauossa ja kansainvälisissä rauhanturvajoukoissa on järkeä vain, jos osapuolet pakotetaan tekemään nyt tosissaan työtä poliittisen ratkaisun hyväksi ja neuvottelemaan." Hänen mielestään kaikki ainekset tähän ovat jo olemassa.
Arvoisa puhemies, on ehkä totta, että vakavat neuvottelut ovat ainoa todellinen poispääsy vaikeimpana hetkenä, kun hätä on suurin, molemminpuolisesta verenvuodatuksesta ei näytä tulevan loppua ja mustavalkoinen kaavamainen ajattelu tuntuu ehtymättömältä. Siihen tarvitaan itsevarman, vahvan, yhtenäisen Euroopan painostusta. Se on paras ja uskottavin tapa saada Yhdysvallat puolellemme ja olla mukana tekemässä Madridin toisesta huippukokouksesta tehokasta.

Schmidt, Olle (ELDR).
Arvoisa puhemies, arvoisa ministeri, olemme kaikki surullisia ja turhautuneita, kun ajattelemme Lähi-idän tapahtumia. Väkivallan ja tappamisen on loputtava. EU:lla ja Yhdysvalloilla voi yhdessä olla tärkeä tehtävä aselepoon, rauhaan ja sovintoon tähtäävässä prosessissa. Euroopan päättäjien on pystyttävä herättämään Lähi-idässä laajaa luottamusta EU:hun kumppanina. Hyvät ystävät, näin ei ole asian laita tänään. Tähän vaaditaan tasapainoista katsantotapaa, jonka avulla voidaan ratkaista konflikteja ja luoda sopiva ilmasto rinnakkaiselolle eikä jonkin osapuolen eristykselle tai ulkopuolelle jättämiselle.
Nykyään yhä useammat, erityisesti parlamentissa, puhuvat kauppapakotteista. Ovatko Israelin ja sitä kautta epäsuorasti myös Palestiinan vastaiset kauppapakotteet todellakin paras tapa tasoittaa tietä rauhalle? Onko Israelin eristäminen hyvä keino, jos EU aikoo tulla nykyistä merkittävämmäksi alueella? Ei minun mielestäni.
Haluan myös sanoa, että Per Gahrtonin äsken tekemä vertaus Israelin ja Etelä-Afrikan apartheid-politiikan välillä oli törkeä. Aikaisemmista kansainvälisistä pakotteista saatujen kokemusten tulisi johtaa uuteen harkintaan - katsokaa Kuubaa, katsokaa Irakia. Onko Castron ja Saddam Husseinin asema heikentynyt? Tuskinpa vain. Ketkä saavat kärsiä? Ei Ariel Sharon, vaan ne puutarhatyöntekijät ja maatyöläiset, jotka kasvattavat hedelmiä ja viljelevät viiniä.
Minulla on joitakin suoria kysymyksiä teille, arvoisa ministeri. Olen saanut tietoja, joiden mukaan edellisessä neuvoston kokouksessa Ruotsin ulkoministeri puhui Luxemburgissa sen puolesta, että EU:n olisi valmisteltava Israelin vastaisten pakotteiden ottamista käyttöön. Ovatko nämä tiedot oikeita? Mitkä maat voisivat pitää kauppaesteiden asettamista varteen otettavana keinona? Olen myös saanut tietoja, jotka viittaavat siihen, että Ruotsin hallitus valmistelee kauppapakotteisiin ryhtymistä. Tekevätkö muutkin maat näin?
Arvoisa ministeri, lopuksi kysyisin, mitä mieltä itse olette kauppapakotteista ja Israelin eristämistä koskevasta uhasta. Onko tämä keino, jonka itse haluaisitte EU:n ottavan käyttöön? Sanoitte, että kaikki vaihtoehdot ovat mahdollisia. Mitä te sillä tarkoitatte? Tarkoittaako se sitä, että myös te olette valmis eristämään Israelin?

Bautista Ojeda (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, yhdyn suurimpaan osaan tänään esitettyjä lausuntoja, joten sallinette minun olla toistamatta niitä ja keskittyä tärkeänä pidetyn EuroVälimeri-yhteistyön muihin näkökohtiin.
Myönteinen suhtautuminen Euroopan unionin ja Välimeren 12 rannikkovaltion toimintasuunnitelmaan merkitsee askelta eteenpäin siinä tarpeelliseksi katsotun Välimeren vapaakauppa-alueen luomisessa, jonka minä luokittelisin varsinaisesti verhotuksi laajentumiseksi etelään.
Tämän hankkeen toteuttamiseksi meidän täytyy katsoa, että maatalouden kaltaisilla aloilla kestävyyteen, ympäristöystävällisyyteen sekä taloudellisiin ja sosiaalisiin kysymyksiin liittyvät periaatteet otetaan huomioon Välimeren molemmin puolin. Tässä prosessissa on ensisijaisesti edistettävä kansojen keskinäistä tuntemista ja niiden välisiä kulttuurisiteitä. Olemme joutuneet huomaamaan, että kun tankit ovat vyöryneet pakolaisleireille, ensimmäiseksi on kielletty lehdistön toiminta. Siksi meidän olisi edistettävä sellaisia yhteisiä hankkeita kuten EuroVälimeri-alueen televisio, jolla olisi kirjeenvaihtajia kaikissa rannikkovaltioissa ja lähetyksiä kaikilla Välimeren alueen kielillä ja joka tekisi tästä ja muista toimintasuunnitelmista avoimempia lähetyksissään.
Hyvät jäsenet, ottakaamme opiksemme Jeninin tapahtumista. Pyrkikäämme välttämään näiden tapahtumien toistumista ja olkaamme valmiita hoitamaan ja ratkaisemaan räjähdysalttiit tapaukset, kuten tämä tai Länsi-Saharan kysymys jota kukaan ei ole maininnut tässä salissa jotka ovat erittäin tärkeitä Maghrebin arabiunionin luomiselle.

Tajani (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, olemme täällä osallistuaksemme ties monennenko kerran Lähi-idän tilannetta koskevaan keskusteluun, mutta todellisuudessa Euroopan unioni on kyvytön tekemään mitään. Valenciassa yritettiin vihdoin antaa merkki unionin läsnäolosta ja tehdä tiettäväksi, että nyt on toimittava ja ettei aikaa ole enää tuhlattavaksi ongelmien saivarteluun tai julkilausumiin.
Euroopan on otettava entistä lujempi rooli Lähi-idän rauhankysymyksessä, mutta toistaiseksi Eurooppa on tuossa tehtävässä epäonnistunut. Lähi-idän kriisi saattaa sytyttää kriisipesäkkeitä koko Välimeren alueelle ja ruokkia terrorismia, mikä helpottaisi myös terroristien värväämistä. Näin ollen Euroopan on luonnollisesti oltava vahvasti, entistä vahvemmin, läsnä tuolla alueella, mutta sen on myös oltava tasapuolinen näiden kahden taistelevan osapuolen välillä. Minä en ollut samaa mieltä parlamentin äänestyskannasta sen hyväksyessä Strasbourgissa Israelin vastaisen päätöslauselman, jossa ei kannatettu tasapuolista suhtautumista konfliktin osapuoliin. Palestiinalaisilla on oikeus itsenäiseen valtioon, mutta Israelillakin on oltava oikeus turvallisuuteen: Arafatin on estettävä itsemurhaterroristien - jotka ovat aivan liian usein lapsia - toimet, ja Sharonin on vedettävä joukkonsa miehitetyiltä alueilta siten, että ihmisoikeuksia kunnioitetaan.
Mikä on sitten se tapa, jota noudattaen voimme antaa Euroopalle tärkeän roolin? Ensinnäkin on saatava aikaan neuvottelut, joihin osallistuisivat tietenkin Euroopan unioni, Yhdysvallat, Venäjä, Arabiliitto, palestiinalaishallinto sekä Israel. Italia on ilmoittanut voivansa toimia rauhankokouksen isäntänä. On myös kiireesti aloitettava toimet humanitaarisen avun ja elintarvikeavun toimittamiseksi Palestiinan väestölle sekä ryhdyttävä tosissaan pohtimaan Israelin mahdollisesta vastustuksesta huolimatta sellaisten välitysjoukkojen toimittamista alueelle, jotka voisivat erottaa taistelun osapuolet toisistaan tilanteen rauhoittumiseen asti. On myös pantava käyntiin Marshallin suunnitelma vakavasti vaurioituneen palestiinalaisalueen perusrakenteiden jälleenrakentamiseksi.
Meidän on estettävä Lähi-idän kriisiä synnyttämästä Eurooppaan uutta juutalaisvastaista liikettä. Vaikka Israelin kritisointi on täysin oikeutettua, se ei saa missään nimessä kääntää huomiotamme pois unionissamme tehdyistä iskuista israelilaisia synagogia ja hautausmaita vastaan. Muistelkaammepa vain, mitä Strasbourgin hautausmaalla tapahtui. Juutalaisuskoa tunnustavien maanmiestemme uskonnonvapauden vaarantaminen tietää ikävyyksiä! Sen vuoksi on tärkeää olla antamatta politiikassa tilaa äärimmäisyysilmiöille, jotka aina silloin tällöin "vetävät henkeä", kuten tapahtui Ranskassa ja Saksassa. Sen vuoksi meidän kaikkien on todella sitouduttava sellaisen uudenlaisen Euroopan rakentamiseen, joka harjoittaisi yhdenmukaista ulko- ja puolustuspolitiikkaa, jolla olisi merkitystä ja joka olisi solidaarinen ja toimisi toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. Tällaisella Euroopalla olisi mahdollisuus voittaa taistelu, sillä Euroopan kansalaiset ovat puolellamme, rauhan ja suvaitsevuuden puolella.

De Rossa (PSE).
Arvoisa puhemies, pidän komission jäsen Pattenin tämänpäiväistä julkilausumaa myönteisenä. Se oli mallijulkilausuma, joka oli samaan aikaan maltillinen ja järkevä sekä vahva ja tasapainoinen, ja siinä hahmoteltiin tilanne sellaisena kuin se on ja ne toimet, joihin kaikkien osapuolten on tartuttava kestävän rauhan saamiseksi alueelle.
Minua kummastuttaa neuvoston liiallinen varovaisuus. Sanon "liiallinen" varovaisuus. Minulla ei ole mitään varovaisuutta vastaan, mutta neuvosto esitti tänään näkökantoja, jotka eivät ole tasapainossa. Minäkin olen ollut Jeninissä ja nähnyt sen tuhot, tuhotut kodit ja elämät, ihmisten hautaamisen oman kotinsa raunioihin. Haluaisin ehdottaa yhtä käytännön seikkaa tänään. Meiltä pyydettiin raskasta kalustoa, jonka avulla voitaisiin kaivaa esiin niiden ihmisten ruumiit, jotka ovat edelleen siellä. Eilen siellä ei ollut raskasta kalustoa. Pyydän nopeaa apua tähän asiaan.
Meillä on parlamentaarikkoina vastuu välttää jyrkkiä ilmaisuja ja jyrkkiä ratkaisuja. Meidän on osoitettava, että Sharonin jyrkkä kanta ei tuo Israelin valtiolle turvallisuutta, eivätkä palestiinalaisten itsemurhapommittajat luo palestiinalaisvaltiota. Se voidaan saada aikaan ainoastaan hitailla ja tuskallisilla neuvotteluilla, joissa tehdään kompromisseja. Vain silloin israelilaiset ja palestiinalaiset voivat olla turvassa omissa valtioissaan.
Tapasin Tel Avivissa lähettiläitä, menin sitten Jerusalemiin tapaamaan israelilaisia rauhanjoukkoja ja jatkoin sen jälkeen Jeniniin puhumaan sikäläisten asukkaiden kanssa. Sharonin hallituksen tavoitteena on tällä hetkellä tuhota kaikki mahdollisuudet palestiinalaisvaltion perustamiseksi. Tätä en epäile hetkeäkään. Euroopan on siksi painostettava Sharonia ja hänen hallitustaan huomaamaan, ettei tämä ole Israelin kannalta toteutettavissa oleva vaihtoehto.
Lopuksi sanoisin, että meidän tärkein ja tehokkain aseemme on assosiaatiosopimus. Me vaadimme nyt tuon sopimuksen lykkäämistä, emme kaikkien Israelin kanssa solmittujen yhteyksien lykkäämistä, vaan niiden etuuskohtelujärjestelyjen lykkäämistä, joita Euroopan unionilla on Israelin kanssa niin, että Israelissa ainakin alettaisiin huomata, että olemme valmiit toimimaan. Se on maltillinen lähestymistapa, jota voidaan tehostaa tai joka voidaan perua, kun Israel on edistynyt joukkojensa vetämisessä pois palestiinalaisalueilta niin, että humanitaarinen apu pääsee vapaasti alueelle ja YK:n selvitysryhmä pääsee vapaasti Jeniniin ja muualle. On monia muita ehtoja, joita voimme kenties soveltaa. Toimien lopettamiseen pyrkivä strategia ei ole ongelma. Me sanomme vain, mitkä ehtomme ovat ja mitä tarvitaan, jotta voitaisiin aloittaa Oslon sopimukseen perustuvat neuvottelut Lähi-itä-kvartetin johdolla.

García-Margallo y Marfil (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, espanjalaisena, valencialaisena ja kansanpuolueen jäsenenä en hukkaa aikaa sen toteamiseen, että Valencian huippukokous oli mielestäni menestys.
Sitä vastoin haluan painottaa, mitä parlamentin muut jäsenet sanoivat. Minusta oli menestys, että kokous saatiin pidetyksi niin vaikeissa oloissa, että siihen osallistui 25 jäsentä 27 kutsutusta, että yhteinen toimintasuunnitelma hyväksyttiin yhteisymmärryksen vallitessa ja että kokouksessa tehtiin päätelmä, jonka komission jäsen Patten ilmaisi minua paremmin: Barcelonan prosessin nopeuttamiseksi on nopeutettava Lähi-idän rauhanprosessia, mutta sinne ei saada aikaan pysyvää rauhaa muussa kuin sellaisessa vakauden, kehityksen ja yhteistyön hengessä kuin joka määriteltiin Barcelonassa.
Niinpä en toista mitään Lähi-itää varten ehdotetuista ratkaisuista. On ilmeistä, että täällä suunnattoman tarkasti ja suunnattomaksi suruksemme esille tuotu teurastus on saatava loppumaan välittömästi ja kansainväliseen oikeuteen perustuva poliittinen vuoropuhelu on elvytettävä. Neuvoston puheenjohtaja viittasi kaikkiin julkilausumiin, joissa kerrotaan, kuinka se on toteutettava, Madridin konferenssista tai Oslon prosessista Yhdistyneiden Kansakuntien päätöslauselmiin asti.
Sitä vastoin on hankalaa selittää valitsijoillemme, lehdistölle tai vieraillemme, miten Euroopan unioni, joka on Israelin suurin kauppakumppani tai palestiinalaishallinnon suurin avustaja, ei kykene tekemään enempää kuin se tekee. Olen samaa mieltä, että oli hyvä, että Valenciassa vahvistettiin uudestaan kantamme, mikä on uutta, jos vertaamme sitä yhdysvaltalaisten diplomaattien epäröintiin. Lisäksi olen samaa mieltä siitä, että Lähi-idän matka oli menestys, ennen kaikkea koska sillä korjattiin edellisen vierailun epäonnistuminen. Pidän kuitenkin kiinni siitä, että meidän on selitettävä valitsijoillemme, mitä, miten ja milloin kunhan se tapahtuu pian aiomme tehdä.
Barcelonan prosessin toimintasuunnitelmassa tunnustetaan aluksi, että tarvitaan kirjaimellisesti uusi virike, mikä tarkoittaa ainoastaan sen tosiasian hyväksymistä, että vuoden 1995 Barcelonan prosessi on edennyt ennakoitua hitaammin ja tietysti huomattavasti hitaammin kuin edellytetään täällä esitetyissä tarpeissa, joiden yhteydessä puhutaan Välimerestä strategisena rajana sekä 45 miljoonasta uudesta työpaikasta, jotka on luotava Välimeren etelärannikolle, jottei työttömyysaste nousisi nykyisestä. Toistan, että Valenciassa tunnustettiin, että on olemassa vaihe-ero, suunnaton ero sen välillä, mitä haluamme, mitä tarvitaan ja mitä tehdään.
Olen iloinen, että kokouksessa puhuttiin terrorismin ja huumeiden torjunnasta. Olen iloinen, että siellä vahvistettiin uudestaan pyrkimys luoda vapaakauppa-alue vuoteen 2010 mennessä, mutta haluan kuitenkin korostaa, että vapaakauppa-aluetta varten tarvitaan jotakin, jolla käydä kauppaa. Siksi Meda-ohjelman suunnittelun ja taloudellisen yhteistyön on oltava tehokkaampaa ja joustavampaa ja EuroVälimeri-kehityspankin käynnistämisen räväkämpää. Haluaako parlamentti sitä? Haluavatko Välimeren etelänpuoliset kumppanimme sitä? Haluavatko kaikki neuvoston jäsenet sitä? Puheenjohtajavaltio Espanja tietysti haluaa sitä; vakuuttakaamme muut, että se on tarpeen.
Arvoisa puhemies, lopuksi korostan, että kulttuurien välistä vuoropuhelua hoitava säätiö on ehdottomasti tarpeellinen. On kuitenkin mahdotonta perustaa säätiötä ilman taloudellisia ponnistuksia. Ilman niitä ei ole säätiötä eikä henkistä toimintaa, olipa se miten vaatimatonta hyvänsä.

Fiori (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, osallistuttuani Valencian kokoukseen kiinnittäisin teidän huomionne ja parlamentin huomion muutamiin huomioihin, joita tein raskain mielin niin sanoakseni: ensinnäkin sain vahvistuksen siitä, ettei rauhan ja vakauden sekä vaurauden ja kasvun takaava tulevaisuus ole mahdollista, jos Välimeren alueella on käynnissä konflikteja, joita olemme nyt tässä vaiheessa saaneet nähdä. Toiseksi en haluaisi olla muiden kanssa eri mieltä, mutta ensimmäistä kertaa minulla on ollut sellainen tunne, että - tuo tunne vahvistui myöhemmin kahdenvälisissä tapaamisissa - arabimaailma ja Välimeren etelärannikko pitävät Eurooppaa ja Euroopan unionia ainoana mahdollisena keskustelukumppanina, joka on niiden ongelmien tasalla, ainoana keskustelukumppanina, joka voi ymmärtää niiden ongelmia ja tuoda niihin ratkaisun. Tältä osin minun on kiitettävä neuvoston puheenjohtaja Piquéta, joka johti kaikkia tapaamisia ja troikkaa todella harvinaisen tasapainoisesti poliittisen tilanteen vaikeuteen nähden.
Mikä meidän, Euroopan unionin, panos on tässä kysymyksessä? Panoksemme on sellaisen suunnitelman toteuttaminen, jossa voimme vain tunnistaa itsemme, panoksemme on Barcelonan prosessin elvyttäminen siten, että sitoudumme aikataulun muuttamiseen. Panoksemme on sellainen parlamentaarinen edustajakokous, joka valvoisi toteutettuja toimia. Panoksemme on kehittää Välimeren eri puolten kesken sellainen uudenlainen vuoropuhelu, jota vahvistetaan mahdollisimman paljon sekä humanitaaristen ja oikeudellisten että terrorismin vastaisen taistelun osalta. Toisaalta on myös vaadittu ehdotustemme pikaista toteuttamista.
Välimeren alueen kehityspankki, suhteet vahvistetussa yhteistyössä ja assosiaatiosopimusten yhteydessä harjoitettava yhteistyö ovat kaikki konkreettisia toimia, jotka osoittavat, että Euroopan unioni on ihanteellinen yhteistyökumppani Välimeren toisen rannan maille. Rauhanprosessi vaikuttaa tähän, siihen vaikuttaa Israelin ja palestiinalaisten välinen konflikti. Jos meillä unionissa ei kuitenkaan ole rohkeutta uskaltaa tehdä nykyistä enempää hyödyntämällä käytössämme olevia välineitä ja meissä uudelleen herännyttä toivoa, hukkaamme kenties historiallisen tilaisuuden myös silloin, kun suunnittelemme sellaista Eurooppaa, joka on meidän monien mielessä ja meille tärkeä ja joka on saamassa muotoaan valmistelukunnassa.
Seuraavassa esimerkki konkreettisesta toimesta: tarkoitan myös tänä aamuna tehtyä paavin vetoomusta. Seuraamme näitä Jeesuksen syntymäpaikkaan liittyviä tapahtumia Mario Mauron kanssa suorassa yhteydessä fransiskaanien veljeskunnan johtajaan Giacomo Biniin. Tilanne on niin kireä, että asiaan olisi kohta puututtava humanitaarisesti. Betlehemin uskonnollisessa yhteisössä eläviä veljiä ja sisaria ei voida kohdella panttivankeina. Tämä on äärimmäisen tärkeä symbolinen tosiasia: koko maailman huomio on kiinnittynyt ihmisten välisen rauhantuojan Jeesuksen syntymäkirkon tapahtumiin. Miljoonat miehet ja naiset odottavat toimintaa, joka murtaisi kuoleman ajatukset ja teot. Pyydämme täällä parlamentissa, että te puhemiehenä, komissio sekä neuvoston puheenjohtajana toimiva ulkoministeri Piqué puuttuisivat tilanteeseen konkreettisin toimin tämän kiistan ratkaisemisen jouduttamiseksi. Se olisi mielestäni todellinen osoitus toivosta ja lupaus tulevaisuuden vakaudesta tässä pyhässä ja valitettavasti veren tahrimassa maassa.
Cushnahan (PPE-DE).
Pidän myönteisenä sekä komission jäsenen puheenvuoroa että Kofi Annanin päätöstä lähettää selvitysryhmä varmistamaan, mitä tarkkaan ottaen tapahtui Israelin pommittaessa Jeninin pakolaisleiriä. Olen kuitenkin jonkin verran huolissani Israelin syistä pyrkiä viivyttämään tutkimusta.
Israel väittää, että sen hyökkäys Jeniniin ja muille alueille oli yritys tuhota palestiinalaisten terrori-infrastruktuuri. On kuitenkin esitetty vakavia syytteitä, että Israelin puolustusvoimat olivat mukana ilman oikeudenkäyntiä suoritetuissa teloituksissa ja käyttivät ihmiskilpiä. Jos nämä väitteet osoittautuvat oikeiksi, ovat Israel ja sen armeija yhtä syyllisiä terroritekoihin kuin ne, jotka suunnittelevat, tukevat ja suorittavat itsemurhapommituksia.
Silloinen puolustusministeri Ariel Sharon oli vuonna 1982 tehdyn Galilean rauhanoperaatioksi kutsutun maahanhyökkäyksen pääsuunnittelija. Hänen tavoitteenaan oli silloin hänen sanojensa mukaan "poistaa palestiinalaisten terroriuhka Libanonista". Tämän tuloksena tapahtui 800 palestiinalaisen joukkosurma Sabran ja Shatilan pakolaisleireillä. Myöhemmin israelilainen tiedustelukomissio tuli siihen päätelmään, että hän oli vastuussa eikä ollut "ottanut huomioon kostoiskujen vaarallisuutta", kuten tiedustelukomissio asian ilmaisi.
Näyttääkö siltä, että historia toistaisi itseään?
Presidentti Sharonin on otettava henkilökohtainen vastuu siitä, mitä Jeninissä ja muualla Länsirannalla on tapahtunut. Se on hänen politiikkansa, hänen ennakkoluulojensa ja hänen Jasser Arafatiin kohdistuvan vihansa seurausta. Jos YK:n selvitysryhmä tulee siihen tulokseen, että sotarikoksia on todellakin tapahtunut, on kansainvälisen yhteisön ryhdyttävä toimiin, joihin kuuluu asian vieminen kansainväliseen sotarikostuomioistuimeen.
Presidentti Sharon tekee Israelin kansalle pahan karhunpalveluksen. Hän on aivan yksin aiheuttanut maansa poliittisen eristyksen. Lisäksi hän on ruokkinut sitä vihaa, josta on valitettavasti ollut seurauksena juutalaisvastaisen toiminnan lisääntyminen.
Hän nöyryytti Yhdysvaltojen hallitusta Colin Powellin äskettäisen vierailun aikana. Ehkä tämä kuitenkin vaikuttaa myönteisesti Yhdysvaltojen politiikkaan ja johtaa Yhdysvaltojen politiikan uudelleenarviointiin tällä alueella ja kannustaa Yhdysvaltoja luopumaan yksipuolisesta Israelin tukemisesta ja työskentelemään sen sijaan EU:n ja muiden kanssa tasapainoisen, rauhanomaisen ratkaisun saamiseksi aikaan tälle kauhealle konfliktille, joka on jo nyt maksanut liian monta henkeä.
Khanbhai (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, melkein kaikki Israelin tavalliset kansalaiset haluavat elää rauhassa omassa maassaan. He haluavat maan, jossa on turvalliset rajat, ja he haluavat normaalit diplomaattisuhteet kaikkiin arabinaapureihin. Kuinka voimme auttaa sen tulipalon sammuttamisessa, joka on tuhonnut Palestiinan ja suistanut sen kansan kurjuuteen, pelkoon ja peruspalvelujen puutteeseen?
Juutalaiset, muslimit ja kristityt palestiinalaiset työskentelivät ja elivät yhdessä vuosisatoja ennen Israelin valtion perustamista. Juutalaiset uneksivat omasta maasta ja he oikeutetusti saivatkin sen. Palestiinalaiset, sekä muslimit että kristityt, uneksivat myös omasta maasta eivätkä lepää, ennen kuin heillä on turvallinen ja elinkelpoinen valtio, joka on perustettu oikeudenmukaiselle sopimukselle. Kuinka EU voi auttaa tässä?
Älkäämme olko enää kohteliaita ja poliittisesti korrekteja. Tänään on ilokseni ensimmäinen kerta minun kaksi ja puolivuotisen parlamenttiurani aikana, kun kuulen jäsenten puhuvat näin varmoina tästä asiasta. Meillä on ollut suukapula koko tämän ajan. Sanokaamme suoraan, mitä tällaiseen oikeudenmukaiseen sopimukseen tarvitaan, sanotaan suoraan ne asiat, joihin uskomme, mutta joita emme ole uskaltaneet sanoa. Ensinnäkin Israelilla on oltava oikeus turvallisiin rajoihin, ja kaikkien sen naapureiden on tunnustettava se valtioksi. Toiseksi Israelin on kunnioitettava kansainvälistä lakia ja sen omia kansallisia lakeja sekä YK:n turvallisuusneuvoston päätöslauselmia. Kolmanneksi Israelin on hyväksyttävä YK:n tukemat puolueettomat kansainväliset tarkkailijat, joiden avulla tulitauko olisi mahdollinen.
Tavalliset ihmiset, juutalaiset, muslimit ja kristityt, ovat kyllästyneet poliitikkoihinsa. He haluavat nyt rauhaa. Antakaamme heille rohkeutta ja varmuutta ja sanokaamme suoraan se, mitä suurin osa meistä hiljaa mielessään ajattelee: jotta Palestiinasta tulisi oikea valtio, jotta se voisi ottaa takaisin miljoonat pakolaiset, on vain yksi rajamahdollisuus ja se on raja, joka oli voimassa ennen vuotta 1967. Sen taakse Israelin on vetäydyttävä. Ennen kuin näin tapahtuu, ei Lähi-itään saada rauhaa, mikä aiheuttaa sen kauhun, pelon ja ongelmat, joita me Euroopan unionissa nyt näemme.
On aika sanoa suoraan, mitä tulisi tehdä.
Sacrédeus (PPE-DE).
Arvoisa puhemies ja neuvoston edustaja, kaksi viikkoa sitten Euroopan parlamentissa hyväksyttiin sosialistien, liberaalien, vihreiden ja vasemmistososialistien Lähi-idän tilannetta koskeva yhteinen päätöslauselma pienellä äänierolla. Me kristillisdemokraattisessa PPE-DE-ryhmässä äänestimme vastaan. Totuus on ainoa tie rauhaan, sovintoon ja rinnakkaiseloon.
Päätöslauselmassa kritisoitiin 12 yhteydessä Israelin valtiota, mutta palestiinalaisia ja palestiinalaishallintoa kritisoitiin vain kolme kertaa. Kumpaakaan sekä Yhdysvaltojen että EU:n terroristijärjestöksi leimaamaa järjestöä Hamasia tai islamilaista Jihadia ei mainittu. Päätöslauselmassa ei myöskään mainittu niitä ryhmiä, joita Yhdysvallat pitää terroristiryhminä, nimittäin Hizbollah- ja Al-Aqsa-järjestöjä.
Viimeksi mainittu ryhmä on Jasser Arafatin Fatah-liikkeen sotilashaara, ja se on vastuussa Jerusalemissa 12. huhtikuuta tapahtuneesta itsemurhapommi-iskusta, jossa kuoli kuusi israelilaista siviiliä.
Vain kolme puhujaa yleensäkin mainitsi nämä terroristiryhmät nimeltä kaksituntisen täysistuntokeskustelun aikana Strasbourgissa 10. huhtikuuta. Kuitenkin kaikki tietävät, että nämä väkivallan ja itsemurhapommitusten miehet - nämä ihmiset, jotka haluavat, että pojat tai tyttäret lahjoitetaan muiden ihmisten tappamiseksi ja jotka saavat rahaa Irakilta tätä tarkoitusta varten - eivät ole valmiita ylipäänsä tunnustamaan Israelin valtion oikeutta olla tuolla alueella. Arvoisa puhemies ja puheenjohtajavaltio Espanjan edustajat, nämä terroristiryhmät ovat osa Lähi-idän arkipäivää. Kuinka suhtaudumme niiden olemassaoloon?
Viime kerralla PPE-DE-ryhmä äänesti vastaan, koska meistä tuntuu, että EU ja Euroopan parlamentin merkitys osapuolille vähenee koko ajan. Keskustelussa on tullut esiin sen tyyppistä yksipuolisuutta, jonka johdosta kumpikaan tämän erittäin traagisen ja verisen konfliktin osapuoli ei ota meitä vakavasti.
Sen ajan luulisi olevan ohi, jolloin Euroopan parlamentti hyväksyy poliittisesti kevyitä päätöslauselmia vain saavuttaakseen periaatteessa mahdottoman konsensuksen koko poliittisessa paletissa vasemmistososialisteista ja kommunisteista sosiaalidemokraattien kautta aina vihreisiin liberaaleihin ja kristillisdemokraatteihin, EU-kriittisiin ja oikeistoradikaaleihin saakka. Nyt EU:n on aika tulla merkittäväksi Lähi-idän kummallekin osapuolelle.

Gutiérrez-Cortines (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, ensinnäkin haluan sanoa, että olen hyvin ylpeä, että työskentelen parlamentissa ja että saan nähdä, että kaikki se, mitä meille kerrottiin Valencian ministerikonferenssissa, vastaa yhteistyösopimusta, johon muut maat yhtyvät. Minusta tämä on voimakkaan ja tulevaisuuteen suuntautuvan Euroopan toimintaa, ja mielestäni toimielinten välinen yhteistyö ja muiden maiden välinen yhteistyö ovat korostamisen arvoisia.
Lisäksi haluan onnitella siitä, että EuroVälimeri-kokouksessa esitettiin tai yritettiin esittää Välimeren laajuisia ratkaisuja. Yksi Meda-ohjelman epäonnistumisia, yksi niistä syistä, joiden takia Välimeren maat on sisällytetty myöhään eurooppalaiseen politiikkaan tai tekemäämme tarjoukseen, on se, että nämä maat on sisällytettävä niiden omista lähtökohdista ja ulottuvuuksista lähtien ja ottamalla huomioon niiden erilaiset ongelmakentät ja toisenlainen ongelmien käsittelytapa.
Yhtä lailla haluan onnitella, että kulttuuria, matkailua, koulutusta, kansojen välistä yhdentymistä ja vuoropuhelua käsiteltiin ensisijaisina painopistealueina. Mielestäni kulttuurin, koulutuksen, matkailun ja kulttuurisen vuoropuhelun lisäksi on käsiteltävä kestävää kehitystä ja maailmanlaajuistumista, jonka hyödyistä voidaan nauttia ne tarjoavalla alueella. Tämä on mielestäni esimerkki modernisoituvan maailman ja muutosta tarvitsevan mutta kunniakkaan historian leimaamaan maailman oivallisesta rinnakkaiselosta.
Suhteista Israeliin vastaavan valtuuskunnan varapuheenjohtajana haluan lisäksi puhua hieman Lähi-idän konfliktista: meidän kantamme, minun kantani, on hyvin selvä ja olemme esittäneet sen muilla foorumeilla. Nyt on aika esittää toimielinten kantoja. On totta, että me kaikki voimme pahoitella, kuten minä nyt, palestiinalaisten terrorismia ja Israelin kohtuutonta vastausta siihen, koko sietämätöntä tilannetta. Sitä paitsi me, joilla on eurooppalaiset käsitykset, rauhan ja demokratian luonnehtima menneisyys ja omat pelisääntömme, emme voi hyväksyä, ettei humanitaarista apua sallita, ja meidän onkin vaadittava sitä kovin äänenpainoin.
Nyt ei kuitenkaan ole mielestäni sen aika, että jäsenet tai edes valtuuskunnat ja ryhmät antaisivat erillisiä lausuntoja. Nyt on aika vahvistaa Euroopan yhteenkuuluvuutta, auttaa Eurooppaa kehittämään yhteinen näkemys, neuvoston puheenjohtajan, komission ja parlamentin antama toimielinten kanta, koska nyt päätetään alueen tulevaisuudesta, eikä ongelma koske vain tätä hetkeä vaan myös tulevaisuutta. Siksi puolustan selkeästi rauhaa, mutta sen on kuljettava käsi kädessä erittäin selkeiden ja jyrkkien kantojen kanssa, joiden osalta meidän on toimittava yhtenäisesti, ei henkilökohtaisella tai tunteiden tasolla, vaan sellaisen puolueettoman, pitävän ja kestävän ratkaisun hyväksi, jossa velvollisuutenamme on varjella rauhaa yhtä lailla kuin tulevaisuutta ja Välimeren aluetta.

Costa, Raffaele (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, arvoisat kollegat, minun on sanottava, että on olemassa joitakin todellisia välineitä, joilla voidaan estää Lähi-idän tilanteen paheneminen ja jopa laajentuminen: tarkoitan diplomatiaa, jota on harjoitettu mutta jota ei enää arvosteta riittävästi, koska se jää usein aseiden jylinän alle. Toinen hyödyllinen väline sitä vastoin on rauhanomainen: se on taloudellinen, kehitysmaa-apu, köyhimmille maille myönnettävä apu, ja sitä on varmasti käytetty liian vähän, toisinaan myös siksi, että se on jopa hylätty autettavien ja auttavien maiden välisessä vuoropuhelussa. Meidän on täällä istunnossa jälleen kerran vastustettava paitsi aseita ja itsemurhaterroristeja myös tankkeja ja kostoa.
Mikä olisi siis se jälleen kerran ikivanha toimintamalli, jonka varaan alueen rauha on rakennettava? Kenties hallitukset voisivat työskennellä yhdessä toimielimissä, jotka voivat vastaanottaa eri hallitusten edustajia, tai sitten hallitukset voisivat toimia erikseen. Italian hallitus on laatinut suunnitelman, esityksen taloudellisesta avusta eli eräänlaisen Marshallin suunnitelman - kuten on mielestäni täysin oikeutetusti vaadittu, vaikka jotkut ovat sitä vastustaneet - kaikkein köyhimmälle maalle eli Palestiinalle. Tämä on tärkeä väline, jota ei ole viime vuosina lainkaan käytetty, vaikka monet valtiot ovat varanneet talousarvioonsa huomattavia summia Lähi-idän eniten apua tarvitseville ihmisille.
Mikä minua sitten huolestuttaa eniten? Eniten minua huolestuttavat luultavasti ne pahenevat olot, joissa lukuisat nuoret yhä elävät koko nuoruutensa aina työikään asti Palestiinan pakolaisleireillä. Se on äärimmäisen vaarallinen pesäke. Eräät arabihallitukset eivät ole mielestäni auttaneet veljiään riittävästi, vaan päinvastoin ne ovat vain yllyttäneet heitä ja sallineet heidän joukossaan liikehdinnän, jolla on ollut viime aikoina kokemiamme seurauksia.
Eräs myönnytys on tehtävä YK:lle, jolla on varmasti ollut väsyttävä, tärkeä mutta riittämätön ja siten tulokseton rooli. Alueelle ollaan nyt puuhaamassa väliintulojoukkoja, joita on useaan otteeseen vaadittu. Sanoisin, että logiikka, kokemus ja historia opettavat meitä, miten väliintulojoukkoja voitaisiin nykyaikana hyödyntää. Näin ei kuitenkaan ole käynyt.
Millaista näkökulmaa Eurooppa ja Euroopan unioni voisivat viedä eteenpäin? Se voisi olla kenties sellainen, jossa annetaan nykyistä enemmän painoarvoa YK:n aloitteille, etenkin aloitteelle lähettää alueelle väliintulojoukot kahden kiistelevän kansakunnan välille.

Tannock (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, jaan syvän huolenne äkillisestä väkivallan lisääntymisestä Lähi-idässä viime viikkoina, koska kumpikin osapuoli näyttää asettaneen itsensä syöksykierteeseen, jossa ei juuri jää tilaa vuoropuhelulle ja edistykselle kohti lopullista ratkaisua. Ainoa mahdollinen ratkaisu perustuu YK:n päätöslauselmiin 242, 338, 1397 ja 1402, joihin liittyy kahden valtion ratkaisun hyväksyminen, mikä toisi turvallisuutta Israelille ja arvokkuutta palestiinalaisille. Tähän sisältyisi lopulta täydellinen vetäytyminen miehitetyiltä alueilta ja kaikkien laittomien siirtokuntien purku.
Emme saa kuitenkaan unohtaa, että sitä mukaa kuin väkivaltaisuudet lisääntyvät, yhdentyy kansainvälinen mielipide, jolle meidän on rakennettava. On myös tehtävä selväksi, että palestiinalaisten oikeutta palata voidaan soveltaa ainoastaan uuteen Palestiinan valtioon, koska muuten vaarannettaisiin Israelin juutalaisvaltion turvallisuus. On kuitenkin harkittava korvauksia niille, joiden omaisuus pakkolunastettiin tarpeellisena välivaiheena, jotta olisi voitu aloittaa uudelleen lopullista poliittista sopimusta tavoittelevat mielekkäät neuvottelut.
Toisaalta on järkyttäviä itsemurhapommittajia, jotka ovat tehneet umpimähkäisiä hyökkäyksiä israelilaisia siviilejä vastaan, ja toisaalta on järkyttäviä siviiliuhreja palestiinalaisten puolella, kun Israel lähetti joukkojaan poistamaan ne, jotka olivat asiasta vastuussa.
En tukenut vaatimusta EU:n ja Israelin välisen assosiaatiosopimuksen lykkäämisestä, koska pidin sitä liian rankaisevana ja valikoivana tässä vaiheessa. Kannatin kuitenkin vaatimusta EU:n ja Israelin assosiaationeuvoston hätäkokouksen kutsumisesta koolle keskustelemaan kriisistä. Erityisesti olin monien kollegojen tapaan sitä mieltä, että palestiinalaishallinnon, joka saa EU:lta 120 miljoonaa euroa vuodessa, olisi pitänyt ponnistella enemmän itsemurhapommittajien ja islamilaisten terroristien hillitsemiseksi. Kehotan presidentti Arafatia tuomitsemaan terrori-iskut joka kerta ja arabian kielellä ja tunnustamaan Israelin oikeus olla olemassa rauhanomaisesti vuoden 1967 rajojen takana.
Samalla kehotan Likud-puoluetta poistamaan julistuksestaan kaikki viittaukset siihen, että Länsiranta on Israelin valtion kiinteä ja ikuinen osa. Olen kuitenkin huolissani siitä, että armeija käyttää liiallisia voimakeinoja, että sivuutetaan Geneven sopimus siviilihenkilöiden suojelemisesta sodan aikana ja että ambulanssien pääsy varsinaiseen Israeliin kielletään, sillä tämä on haitannut haavoittuneita siviilejä taistelijoiden ja terroristien lisäksi. Ilahduin nähdessäni, että tämä kumottiin seuraavana päivänä.
Uskon, että kahden valtion ratkaisulla kansainvälinen yhteisö on nyt vakiinnuttanut perusteet pitkäaikaiselle ja kestävälle rauhalle. Meidän kaikkien kansainvälisessä yhteisössä on nyt käytettävä tämä tilaisuus hyväksemme ja toteutettava tämä, ennen kuin Lähi-idässä puhkeaa suuri sota.
Sumberg (PPE-DE)
Arvoisa puhemies, olen Israelin ystävä ja ylpeä siitä. Olen myös Israelin suorapuheinen ystävä. Siinä on kaksi sanaa: suorapuheinen ja ystävä, joten saanen ensiksi olla Israelin suorapuheinen ystävä. Kyllä, Israelin on hyväksyttävä, että on oltava olemassa palestiinalaisvaltio, jolla on turvalliset rajat. Kyllä, Israelin on vetäydyttävä niiltä alueilta, jotka se on miehittänyt näiden viime viikkojen aikana. Kyllä, Israelin on sallittava Jeninin tapahtumien tutkiminen, edellyttäen että tutkimus on oikeudenmukainen ja tasapainoinen ja että siinä päädytään kantaan, joka on kaikkien osapuolten kannalta puolueeton. Kyllä, sanon Israelin valtiolle, sillä en ole täysin vakuuttunut, että niillä toimilla, joihin se on tarttunut viime viikkojen aikana, päästään siihen tavoitteeseen, jonka se on itselleen asettanut, koska pelkään, että se on lisännyt niiden ihmisten määrää, jotka haluavat tehdä itsemurhaiskuja. Olen siis Israelin valtion suorapuheinen ystävä.
Minulla on kuitenkin Israelin ystävänä oikeus puolustaa sitä parlamentissa. Sanon parlamentille, että sen on ymmärrettävä, mitä Israel on kärsinyt näiden viime kuukausien aikana; 418 viattoman miehen, naisen ja lapsen murha on melkein liian paljon kestettävää demokraattiselle valtiolle. Mitä Israelin voidaan odottaa tekevän, kun sen viattomia kansalaisia vastaan hyökätään lähes päivittäin? Mitä Israelin voidaan odottaa tekevän, kun sen ympärillä on maita, jotka eivät vieläkään hyväksy sen oikeutta olemassaoloon?
Tuen saudien rauhansuunnitelmaa, mutta on järkyttävää sanoa, että arabivaltioilta on kestänyt melkein 53 vuotta saada aikaan suunnitelma, jossa todellakin tunnustetaan Israelin valtio. Israelin on myös kohdattava Jasser Arafatin kanssa vallitseva tilanne, jossa hän ei estä terrori-iskuja, ja lisäksi on olemassa vahvimmat mahdolliset todisteet siitä, että hän on itse asiassa osallinen tapahtumiin. Tätä ei voida hyväksyä sellaiselta kumppanilta, jonka kanssa kaikkien valtioiden, kaikkien hallitusten odotetaan neuvottelevan.
Sanon tälle parlamentille, että syyskuun 11. päivän tapahtumien jälkeen, muodostimme sivistyneestä maailmasta sellaisen kuvan, johon kuuluu terrorismin mahdollisuus. Kyllä, ihmisillä oli oikeuksia, mutta terrorismia ei voida hyväksyä. Ei ole olemassa hyvää terroristia. Meidän on pidettävä kiinni tuosta ehdotuksesta, koska jos me epäonnistumme, sanomme, että terrorismi on OK Lähi-idässä muttei Yhdysvalloissa tai Euroopassa. Tällöin teemme virheen, josta saamme kärsiä.
Rauha voidaan saavuttaa ja Eurooppa voi osallistua rauhan saavuttamiseen käyttämällä vaikutusvaltaansa alueella, erityisesti palestiinalaisiin, ja sanoa heille, että kyllä, Palestiinan valtion pitäisi olla olemassa, kyllä, Israelin valtion pitäisi olla olemassa, mutta kummankin pitäisi olla turvallisia tulevina vuosina.
Piqué i Camps
. (ES) Arvoisa puhemies, haluan kiittää kaikkia puhujia mielipiteistä ja ajatuksista, joihin en paneudu tässä syvemmin, koska luulen, että keskustelussa esitettiin kaikki mahdolliset perusteet kaikista näkökulmista, ja minun on sanottava, että lisäksi monet niistä toistuivat lähes samoin sanoin. Kiitän siis uudestaan kaikista puheenvuoroista ja haluaisin keskittyä vastauksessani kahteen kohtaan.
Ensimmäinen koskee Barcelonan prosessin ja Lähi-idän tulevaa suhdetta. Tämänhetkisen tilanteen vakavuudesta huolimatta Lähi-idässä syntyy jossakin vaiheessa rauha, ja kun se syntyy toivomme kaikki, että mieluummin ennemmin kuin myöhemmin , Barcelonan prosessi näyttää toteen kaikki mahdollisuutensa, koko potentiaalinsa ja tehokkuutensa, ja sillä hetkellä se sitä paitsi osoittautuu tarpeellisemmaksi kuin koskaan aikaisemmin. Pysyvä rauha voi perustua ainoastaan vaurauteen, taloudelliseen yhdentymiseen, kansojen väliseen liikkuvuuteen, ajatusten vaihtoon, koulutusjärjestelmien vaihtoon ja ihmisten vaihtoon, ja siksi kaikki Barcelonan prosessin vaikutukset politiikan ja talouden alalla sekä kulttuuristen ja sosiaalisten kysymysten alalla ovat äärimmäisen tärkeitä. Päättelen siis tämänpäiväisen keskustelun perusteella meidän kaikkien olevan yhtä mieltä siitä, että Valenciassa ilmaistusta halusta elvyttää Barcelonan prosessi on pidettävä lujasti kiinni.
Toisena kohtana haluaisin käsitellä erityisesti Lähi-idän tilannetta, jonka yhteydessä moni jäsen viittasi Israelin tämänhetkisen pääministerin Sharonin politiikkaan. Haluaisin palauttaa mieleen, että Ariel Sharon on ollut pääministerinä hieman yli vuoden, alle kaksi vuotta, ja että hän on pääministeri israelilaisen yhteiskunnan tahdosta. Lisäksi haluan muistuttaa, että pääministeri Sharonin hallitus on kansallisen yhtenäisyyden luonnehtima hallitus, jossa on edustettuna työväenpuolue ja monta muuta puoluetta, ja että kun puhutaan Ariel Sharonin politiikasta tätä ei kannata unohtaa puhutaan monen muunkin politiikasta. Kyse on kaikkien hallituksen jäsenten politiikasta, koska muussa tapauksessa he olisivat eronneet tai heidät olisi erotettu, kun he olisivat ilmaisseet erimielisyytensä.
Mielestäni teemme erittäin usein virheen, kun syytämme konfliktista liiaksi yhtä henkilöä. Lähi-idän konfliktin uusin ilmenemismuoto kestänyt yli 50 vuotta, eikä pääministeri Sharon ole kuulunut siihen aina. Haluan muistuttaa, että toinen kansannousu alkoi ennen kuin Ariel Sharonista tuli pääministeri. Meidän on siis otettava kaikki tämä huomioon ja pureuduttava suoraan konfliktin syihin. On kuitenkin totta, että on olemassa joitakin konkreettisia politiikkoja, jotka ovat erityisen arvosteltavia ja moitittavia, ja sellaisina komission jäsen Patten ja minä olemme pitäneet niitä, emme vain tänään vaan sangen monessa muussa tilanteessa. Ongelma ei kuitenkaan kiteydy ainoastaan tiettyihin henkilöihin, vaan se on jossakin huomattavasti syvemmällä. Kun konflikti kestää näin kauan eri vaiheineen, se johtuu siitä, ettei osapuolten enemmistö halua todella pyrkiä rauhaan, etteivät osapuolten rauhanilmaisut ole vilpittömiä ja rehellisiä: kun ensimmäinen niistä ilmaisee rauhantahtoaan, mutta käytännössä tahtoo Israelin tuhoa, se ei tahdo rauhaa, ja kun toinen osapuoli sanoo haluavansa rauhaa, mutta käytännössä pyrkii toteuttamaan Suur-Israelin myyttiä eli Israelin valtion ulottamista nyt miehitetyille alueille, se ei tosiasiassa halua rauhaa.
Nämä kaksi asennetta pohjautuvat ikiaikaisiin unelmiin, joita ei voi sovittaa yhteen. Niin kauan kuin näistä ikiaikaisista unelmista ei luovuta yksiselitteisesti, vilpittömästi ja rehellisesti, rauhaa ei saavuteta, vaikka kuinka yrittäisimme määrätä rangaistuksia ja vaikka kansainvälinen yhteisö tekisi kaiken voitavansa. Kansainvälisen yhteisön toimintaa on tarkasteltava tässä asiayhteydessä, koska roolimme on tällä hetkellä erityisen selvä: meidän on iskostettava osapuolten mieliin, että Israelin on luovuttava vilpittömästi ja rehellisesti laajentamasta alueitaan miehityksen avulla ja palestiinalaisten ja arabimaiden on lakattava vilpittömästi ja rehellisesti yrittämästä tuhota Israelia.
Siinä vaiheessa voimme todella alkaa rakentaa täysin vakaalle perustalle. Kyse on taivuttelusta. En ole ollenkaan varma, että se perustuu rangaistuksiin, en ollenkaan varma. Kyse on työstä käyvästä taivuttelusta, jonka on kohdistuttava kummankin osapuolen poliittisiin johtajiin ja kansalaisiin. On nimittäin niin, että Israelin kansa, joka vähän reilu vuosi sitten äänesti Ariel Sharonia, oli aiemmin äänestänyt Ehud Barakin rauhantekijäksi, ja sitä ennen Benjamin Netanjahun, ja viisi tai kuusi vuotta aikaisemmin Jitzhak Rabinin.
Mahdollisuudet rauhaan ovat siis olemassa, ja sen takia meidän on jatkettava yhteensovittamista; siksi on niin tärkeää kulkea käsi kädessä Yhdysvaltojen, Venäjän ja Yhdistyneiden Kansakuntien kanssa, ja kun välistä pohditaan, kannattaisiko tietynlainen toisinajattelu tai pitäisikö Euroopalla olla oma mielipiteensä, joka eroaa Yhdysvaltojen vastaavasta, meidän on mielestäni syytä olla suunnattoman varovaisia. En halua sanoa, että meidän pitäisi yhtyä kaikkiin sen kantoihin. Tarkoitan, että meidän pitäisi toimia yhdessä, koska se on erittäin tärkeää, ja tarkasti katsoen Madridin päätöslauselmassa sanotaan sama asia, jota Euroopan unioni on toistanut jo kauan. Muut ovat yhtyneet Euroopan unionin kantoihin, mukaan luettuna Yhdysvallat suureksi osaksi. Olen siitä hyvin mielissäni, ja tässä politiikassa aiomme pitäytyä, koska se on mielestäni aivan välttämätöntä.
Kun viitekehyksenä on toimissaan yhtenäinen kansainvälinen yhteisö, on järkevää puhua tarkkailijoista ja väliintulojoukoista, koska muussa tapauksessa se ei olisi mahdollista; silloin on myös järkevää puhua Marshall-avusta ja taloudellisesta tuesta joka on sivumennen sanottuna erittäin tärkeää sekä kaikesta siitä, mitä merkitsee muun muassa koulutusjärjestelmiin perustuva kansojen lähentyminen.
Aiemmin mainitsemani ikiaikaiset unelmat vaikuttavat mitä ilmeisimmin osapuolten koulutusjärjestelmiin; nuorisoa ei ole kasvatettu sovitukseen tai yhteiselämään vaan vihaan. Meillä on siis runsaasti työtä tehtävänä, mutta polku on hahmoteltu. Tiedämme, mitä taivaanrannassa siintää, ja nyt on vain kuljettava siihen suuntaan.
Puhemies. -
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 11.00.
Puhemies. -
Jäsen Alyssandrakisilla on työjärjestyspuheenvuoro.

Alyssandrakis (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, Euroopan unionin korkea edustaja Javier Solana ilmoitti haastattelussaan kreikkalaiselle To Vima -sanomalehdelle, että jos Kyproksen ongelmaan ei löydetä ratkaisua, ainoastaan saaren kyproksenkreikkalainen osa liittyy Euroopan unioniin. Javier Solanan samankaltaiset vastaukset toimittajan toistuviin kysymyksiin - joissa korostettiin, että näkemys on ristiriidassa sen kanssa, mitä Helsingin huippukokouksessa tehdyistä päätöksistä tiedettiin - olivat varsin yksiselitteisiä.
Javier Solanan kanta vahvistaa Kreikan kommunistisen puolueen käsityksiä siitä, että Kyproksen liittymisprosessi Euroopan unioniin johtaa maan kahtiajakoon, Turkin miehityksen laillistamiseen ja vuoden 1974 hyökkäyksen oikeutukseen. Javier Solanan kanta osoittaa myös, että hän väheksyy Yhdistyneiden Kansakuntien ja ylipäätään kansainvälisen oikeuden päätöksiä.
Arvoisa puhemies, haluaisin, että puuttuisitte asiaan, sillä Euroopan unionin korkean edustajan ilmaisema kanta on jyrkästi ristiriidassa Euroopan parlamentin päätösten ja päätöslauselmien kanssa.

Puhemies. -
Paljon kiitoksia, hyvä jäsen Alyssandrakis.
Puhemiehistö panee merkille esittämänne työjärjestyspuheenvuoron.
Jäsen Korakasilla on työjärjestyspuheenvuoro.

Korakas (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, minullakin on sanottavaa esityslistan ulkopuolelta Javier Solanan Kreikan vierailusta. Espanjan valtiosihteeri de Miguel kertoi meille täällä viime viikolla, että korkea edustaja Solana vierailee Kreikassa taivutellakseen maan hallitusta hyväksymään Istanbulissa ja Ankarassa laaditun asiakirjan tekstin, jonka Iso-Britannia, Turkki ja Yhdysvallat ovat muokanneet. Tässä asiakirjassa kyseenalaistetaan Kreikan valtion alueellinen koskemattomuus, kun siinä viitataan euroarmeijan käytössä olevan Naton infrastruktuurin hyödyntämiseen, jolla edistetään niin sanottua Euroopan turvallisuus- ja puolustuspolitiikkaa.
Turkin vaatimukset sanellaan epäilemättä Yhdysvalloista, ja on valitettavaa, että Euroopan unioni hyväksyy ne. Arvoisa puhemies, tuomitsen Kreikan hallituksen painostuksen ja varoitan myös parlamentissa, että jos Kreikan hallitus - joka on kansan painostuksesta pysynyt kannassaan olla hyväksymättä asiakirjan tekstiä - myöntyy Euroopan unionin 14 jäsenvaltion ja Javier Solanan vaatimuksiin, se joutuu jatkossa suuriin vaikeuksiin Kreikassa, missä - kuten jo mainitsin - kansan vastustus on ehdotonta ja yksimielistä.
Arvoisa puhemies, pyydän teitä myös omasta puolestanne huomioimaan nämä syytökset ja tekemään kaikkenne, jotta tämä sietämätön painostus päättyy.

Puhemies. -
Esityslistalla on seuraavana yhteiskeskustelu kahdesta ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnan mietinnöstä, yhtäältä Johan Van Hecken laatimasta mietinnöstä (A5-0106/2002) ihmisoikeuksista maailmassa vuonna 2001 ja Euroopan unionin ihmisoikeuspolitiikasta ja toisaalta Díez Gonzálezin laatimasta mietinnöstä (A5-00084/2002) komission tiedonannosta neuvostolle ja Euroopan parlamentille Euroopan unionin tehtävästä ihmisoikeuksien ja demokratisoitumisen edistämisessä kolmansissa maissa.

Van Hecke (PPE-DE)
. (NL) Arvoisa puhemies, vuoden 2001 ihmisoikeusmietinnön läpi kulkeva punainen lanka on oikeastaan Euroopan unionin ihmisoikeuspolitiikan valtavirtaistaminen.
Se merkitsee ensinnäkin, että on tehtävä loppu Euroopan unionin ja sen jäsenvaltioiden huonosta tavasta liputtaa päätöslauselmissa ja mietinnöissä ihmisoikeuksien puolesta mutta antaa käytännössä, päivittäisessä ulkopolitiikassa, muiden asioiden nousta usein ensisijaisiksi.
Olen vasta palannut Genevestä, jossa osallistuin parlamentin valtuuskunnan kanssa YK:n ihmisoikeustoimikunnan 58. istuntoon. Keskustelussa 15 EU:n lähettilään kanssa ilmeni, että tämä maailman tärkein ihmisoikeusfoorumi kamppailee suunnattoman uskottavuusongelman kanssa, minkä lisäksi kävi ilmi, että unioni ei kerta kaikkiaan onnistu harjoittamaan johdonmukaista ja yhtenäistä ihmisoikeuspolitiikkaa, esiintymään yhtenä rintamana.
YK:n toimikunnan eurooppalaisten edustajien äänet jakautuivat viime viikolla, kun oli kyse Lähi-idän ihmisoikeustilannetta koskevasta esityksestä. Sellainen tuntuu tietenkin moraalisessa vaikutusvallassamme. Lisäksi syntyy sellainen vaikutelma, että Euroopan unioni tukee vaikeuksitta päätöslauselmia, jotka koskevat ihmisoikeusloukkauksia Kongon, Sudanin ja Kolumbian kaltaisissa valtioissa, mutta on paljon pidättyväisempi, jos on kyse strategisesti tai taloudellisesti tärkeistä kumppaneista, kuten esimerkiksi Kiinasta.
EU:n uudet ihmisoikeusvuoropuhelua koskevat suuntaviivat vahvistavat epäilemättä EU:n ihmisoikeuspolitiikan yhtenäisyyttä ja johdonmukaisuutta, ainakin, jos niitä sovelletaan. Suuntaviivat ovat muuten myös sen ohjelma-asiakirjan perusta, jossa demokratiaa ja ihmisoikeuksia koskevaa eurooppalaista aloitetta pidetään ensisijaisena.
Komission jäsen Patten on tehnyt asiassa uraauurtavaa työtä. Olemme kuitenkin huolissamme työn toteutuksesta. Siitä huolimatta, että parlamentti pitää tätä talousarvion lukua ensisijaisen tärkeänä, määrärahoja vähennetään jo vuonna 2002.
Olen mietinnössäni keskittynyt kahteen ajankohtaiseen aiheeseen: nykyaikaisen orjuuden muotoihin sekä terrorismin vastaisen taistelun ja ihmisoikeuksien kunnioittamisen hankalaan tasapainottamiseen.
Vaikka orjuus kiellettiin virallisesti jo 50 vuotta sitten, se jatkuu edelleen eri muodoissa: ihmisiä myydään ja ostetaan kuin kauppatavaraa, heidät pakotetaan työhön, heille ei makseta juuri mitään ja heidän liikkumisvapauttaan rajoitetaan. Harvat saatavilla olevat luvut ovat hälyttäviä. Varsinkin nyt, kun ajan henki on Euroopassa sellainen, että äärioikeisto on nousemassa, Euroopan unionin on ehdottomasti syytä puuttua tähän kasvavaan ongelmaan. Mietinnössä puolletaan kansallisen ja kansainvälisen lainsäädännön muuttamista siten, että ihmiskauppiaita vastaan voidaan nostaa syyte, heidän uhrejaan voidaan suojella ja ihmisten päätyminen nykyaikaisiksi orjiksi voidaan estää.
Toinen aihe ovat terrorismin ja ihmisoikeuksien monimutkaiset yhteydet syyskuun 11. päivän iskujen jälkeen. On ilman muuta selvää, että terrori-iskut ovat vakavia rikoksia ja että niitä olisi käsiteltävä sellaisina. Ihmisoikeusloukkaukset saattavat kuitenkin myös ruokkia terrorismia, ja samaan aikaan terrorismin vastainen taistelu voi aiheuttaa uusia ihmisoikeusloukkauksia, toimia ihmisoikeusloukkauksien oikeutuksena tai saada jotkut valtiot sulkemaan silmänsä ihmisoikeusloukkauksilta, joita tekevät niiden liittolaiset terrorismin vastaisessa taistelussa.
Eturivin poliitikot, kuten lordi Russell-Johnston, ovat varoittaneet toistamasta kylmän sodan virheitä; silloinhan tuettiin kehitysmaiden diktatuureja kommunismin vastaisen taistelun nimissä. On tärkeää poistaa osana kansainvälisen terrorismin vastaista taistelua taustalla olevat syyt, jotka ruokkivat äärimmäisiä tunteita tai joita terroristit hyödyntävät värvätäkseen itselleen seuraajia.
Syyskuun 11. päivän iskut ja terrorismin vastainen taistelu ovat paljastaneet ennen kaikkea piinallisella tavalla kansainvälisen oikeuden puutteet. Geneven yleissopimuksissa pidetään edelleen lähtökohtana sitä olettamusta, että valtioiden väliset sodat ovat suurin rauhaan kohdistuva uhka, vaikka useimmat nykyisistä konflikteista ovat kansalaissotia tai terrori-iskuja. Sotavankien kohtelusta tehdyn Geneven yleissopimuksen tarkoituksena on suojella tavanomaisten armeijojen sotilaita, vaikka nykytaistelijoiden enemmistö on sissejä ja miliisejä ja uhrien enemmistö kansalaisia.
Mietinnössä halutaankin uusia sääntöjä, uusia yleissopimuksia ja uusia välineitä, joissa otetaan huomioon nämä uudet konfliktityypit. Unionin on otettava edelläkävijän rooli kansainvälisen oikeuden muuttamisessa ja varmistettava, että kansainvälinen rikostuomioistuin voi aloittaa toimintansa mahdollisimman pian.
Euroopan parlamentin, jolla on maailmanlaajuista mainetta ihmisoikeuksien alalla, on valvottava Arguksen katsein, että tiettyjä yleismaailmallisia perusihmisoikeuksia kunnioitetaan kaikissa oloissa. Lisäksi haluaisin kiittää niitä kollegoja, jotka ovat väliintulollaan edistäneet sellaisen tasapainoisen mietinnön syntymistä, jonka kohdalla saattoi ainakin ulkoasioiden valiokunnassa olla varma laajasta yksimielisyydestä. Toivon, että koko parlamentti voi huomenna tulla tämän ihmisoikeusmietinnön taakse.

Díez González (PSE)
. (ES) Arvoisa puhemies, laatiessamme tänään esittelemääni mietintöä otimme huomioon, että komission tiedonannossa korostetaan ihmisoikeuksien merkitystä unionin ulkopolitiikassa, mitä pidämme erittäin myönteisenä.
Haluan kuitenkin korostaa, että vaikka tiedonannossa tehdään merkittäviä ehdotuksia ja aloitteita, siinä ei kuitenkaan tarjota sellaisia käytännön välineitä, joiden avulla meidän olisi mahdollista vastata menestyksekkäästi niihin uusiin haasteisiin, jotka juontavat juurensa uudesta yhteisestä näkemyksestämme, jossa ihmisoikeudet ja niiden edistäminen otetaan täydellisesti unionin ulkopolitiikkaan mukaan.
On totta, että unionin toimielinten näkökulmissa ei ole olennaisia eroja, kun määritellään, miten ihmisoikeuksien kehitystä ja demokratian lujittumista on tarkasteltava, mutta on myös totta, että unionin toimielinten väliset erot ja eri vastuualueet tulevat huomatuksi, kun siirrytään puheista käytännön tekoihin. Ei siis ole epätavallista todeta, että kumppaneihimme kohdistuvat demokraattiset vaatimukset tulevat kovasti jälkijunassa unionin ja sen yksittäisten jäsenvaltioiden taloudellisiin ja kaupankäyntiin liittyviin etunäkökohtiin verrattuna.
Tämän lisäksi on tehty toinenkin havainto, joka on mielestäni vielä ristiriitaisempi: vaikka oppeja on vain yksi, politiikkoja on monta. Tästä on malliesimerkkinä Kuuba, jota käytän vain esimerkkinä. Neuvosto ylläpitää saartoa, kun taas jäsenvaltioilla on tämän saaren kanssa kahdenvälisiä, kaupallisia ja kaikenlaisia suhteita. Tässä mielessä mietinnön tavoitteena ei ole toistaa unionin vanhastaan tunnettua oppia, vaan tehdä konkreettisia toimintaehdotuksia, jotka liittyvät sekä kaikenlaisten unionin ja kolmansien maiden tekemien sopimusten neuvotteluvaiheeseen sekä niiden täytäntöönpanoon tai mahdolliseen keskeyttämiseen.
Mietinnön ehdotuksilla halutaan tehdä yhteisön eri toimielinten työskentelystä entistä johdonmukaisempaa tekemällä loppu ristiriitaisuuksista ja neuvoston poliittisen tahdon erityisestä painottamisesta tässä asiassa, sillä mielestämme se, että unionilla ei ole omaa yksiselitteistä näkemystä, saa meidät toimimaan kansainvälisellä näyttämöllä pakon edessä tai sellaisten vaihtuvien johtajien ohjailemina, joilla ei aina ole samoja intressejä tässä asiassa.
Olemme laatineet tämän mietinnön kunnianhimoisesti ja vastuuntuntoisesti. Kunnianhimoa edellyttää sitoutuminen ihmisoikeuksien puolustamiseen maailmassa ja vastuuntuntoa antaa se tieto, että ihmisoikeuksien sisällyttäminen unionin ulkopolitiikkaan on todella monimutkainen haaste. Olemme kuitenkin pitäneet mielessä, että toimielinten väliset ristiriidat, yksimielisyyden, koordinaation ja toiminnan yhtenäisyyden puute ovat ihmisoikeuksien ja demokratisaation pahimpia vihollisia maailmassa.
Mietinnön ehdotukset on siis ymmärrettävä yrityksenä ratkaista tämä tilanne, selvittää omat ristiriitaisuutemme. Kuten komission jäsen Patten sanoi puheenvuorossaan, me luennoimme mielellämme ihmisoikeuksista, mutta välistä meidän olisi syytä kääntää katse omaan napaamme.
Siksi pyydän ensimmäisessä ehdotuksessani komissiota laatimaan toimielinten väliset menettelysäännöt, joiden tarkoituksena on tuoda unionin ulkoiseen toimintaan johdonmukaisuutta ja tasapuolisuutta tällä alalla. Näiden menettelysääntöjen olisi ohjattava unionin suhteita niihin yli 120 valtioon, joihin nykyisin sovelletaan demokratialauseketta. Hyvät jäsenet, nämä menettelysäännöt ovat väline, jonka avulla selvitetään, millä sisäisillä ja ulkoisilla ehdoilla vuoropuhelua käydään, ne ovat menettelysäännöt unionin puhetavan ja toiminnan johdonmukaistamiseksi, muttei koskaan vuoropuhelun panttaamiseksi. Nämä menettelysäännöt ovat poliittinen ellei sitten juridinen ja eettinen väline, johon on sisällytetty järjestelmällisesti unionin arvot ja poliittinen ajatusmalli ja säännöt niiden soveltamiseksi.
Haluan korostaa, että menettelysäännöt eivät saa perustua ihmisoikeuslausekkeen rankaisevaan ja lykkäävään luonteeseen, vaan sopimuspuolten keskinäiseen kunnioitukseen ja että niihin olisi sisällytettävä täysimääräisesti kaikki mahdolliset myönteiset kannustimet, ja laajat yhteistyöohjelmat, jotta ihmisoikeuksien kunnioittamista voitaisiin edistää kaikilla tasoilla. Tavoitteenamme ei saa olla ainoastaan arvioida, miten eri kumppanuusmaat ovat edistyneet ihmisoikeuksien edistämisessä, vaan myös tarkastella maita ja alueita johdonmukaisesti välttäen ennen kaikkea Genevessä näkemiämme epäoikeudenmukaisia tuloksia, virheellisiä vertailuja ja epäyhdenmukaista kohtelua. Kaiken kaikkiaan menettelysäännöt ovat parlamentaarisen demokratian aakkoset.
Mietinnön toinen ehdotus, jota haluan korostaa, on suositus, että vuoden 2004 vaalien jälkeinen parlamentti asettaa ihmisoikeusvaliokunnan, jonka tehtävänä on käsitellä ihmisoikeuskysymyksiä, demokratisoitumista kolmansissa maissa ja suhteita ihmisoikeuksien alalla toimiviin kansainvälisiin järjestöihin.
Kolmanneksi ja viimeiseksi haluan puhua komission ehdotuksesta, joka koskee unionin ihmisoikeusviraston perustamista, mitä ehdotettiin jo Kölnin Eurooppa-neuvostossa. Hyvät jäsenet, tämän viraston tavoitteena olisi määritellä yhteiset arviointiperusteet ja muuttujat maailman ihmisoikeustilanteen analysoimiseksi ja laatia vuosittain arvio, joka mahdollistaisi toimielinten välisen toiminnan tapahtuvan menettelysääntöihin kirjattujen periaatteiden mukaisesti. Komissio on tietenkin se taho, jonka on määriteltävä viraston toiminta-alueet, mutta tehokkaan ja koordinoidun työn toteuttamiseksi olisi erittäin hyödyllistä, että se voisi sisällyttää niihin esimerkiksi rakenteellisten toimien arvioinnin, koska niillä on suuri merkitys aseellisten konfliktien jälkeisissä sovitteluprosesseissa. Kaiken kaikkiaan se on hyödyllinen väline, joka ei vähennä kenenkään toimivaltaa, vaan jossa yhdistyvät omat ja ulkoiset ponnistelut ja voimavarat.
Lopuksi minun on sanottava jäsen Malmströmin esittämästä viidestä tarkistuksesta, etten hyväksy niitä, vaan että pyydän täysistuntoa äänestämään tämän mietinnön puolesta, joka hyväksyttiin valiokunnassa suurella äänten enemmistöllä, joiden joukossa oli kolme tyhjää eikä yhtään ei-ääntä. Kiitän kuitenkin sekä jäsen Malmströmiä että kaikkia niitä poliittisten ryhmien jäseniä, jotka esittivät tarkistuksia mietintöön ja pohtivat sitä kanssamme parantaen sitä panoksellaan.
Lisäksi haluaisin pyytää parlamentin yksiköitä ottamaan huomioon, että alkuperäinen versio on espanjankielinen ja että muut kieliversiot on tarkastettava, koska niissä on mielestäni sävyeroja.

Martin, Hans-Peter (PSE)
Arvoisa puhemies, juuri sillä hetkellä, kun me keskustelemme täällä, parlamentissa otetut ajankohtaiset kuvat kiertävät tiedotusvälineitä, ja kyseessä on yhteinen vastustus, jota parlamentin valtava enemmistö juuri osoitti erästä miestä kohtaan, joka edustaa juuri päinvastaisia asioita kuin käsiteltävänä olevassa mietinnössä ajetaan ja jotka ovat Euroopan tärkeimpiä arvoja. Me vastustimme, päättäväisesti ja yhdessä, ääriliikkeitä edustavia viettelijöitä, ihmisvihaajia, ja käsiteltävänä olevassa mietinnössä me tuemme varauksettomasti ihmisoikeuksia. Emme vaadi niitä ainoastaan politiikassa, vaan me vaadimme niitä myös teollisuus-, ulkomaankauppa-, tutkimus- ja energiavaliokunnassa, jolloin voisi aluksi kysyä, mitä sillä on oikeastaan tekemistä asian kanssa. Erittäin paljon, koska tänä globaalistumisen aikana monikansallisia yrityksiäkin vaaditaan yhä enemmän ottamaan huomioon nämä asiat. Jos joudumme nyt politiikassa kuulemaan moitteita hurskastelusta, kun puhutaan Yhdysvaltain ulkopolitiikasta, vielä kehittymättömästä EU:n ulkopolitiikasta, niin moitteet koskevat vielä paljon enemmän yrityksiä. Vain jos nekin pystyvät kääntymään tälle kurssille ja kunnioittamaan varauksettomasti ihmisoikeuksia, säästymme paljolti siltä, mitä me kaikki pelkäsimme, kun syyskuun 11. päivän kauheat tapahtumat koettelivat meitä.
Tässä mietinnössä ei ole hämmästyttävää niinkään se, että siinä toistetaan useita lupauksia, vaan että varsin konservatiivisessa, ei niinkään näihin kysymyksiin suuntautuneessa teollisuus-, ulkomaankauppa-, tutkimus- ja energiavaliokunnassa päästiin yksimielisyyteen sosiaalisen suojelun tasosta, lyhyestä vihreästä kirjasta, jossa on vaadittava yritysten sosiaalista vastuuta, vaikka henkilö, jota tänään vastustimme, on myös tämän valiokunnan jäsen. Teimme yksimielisen päätöksen. Miksi? Koska demokratian halveksija, joka vähättelee asiaa, ei ollut paikalla eikä työskennellyt ollenkaan! Toivon, että valitsijat koko Euroopassa näkevät tämän, ja että he näkevät samalla senkin, että me vastustamme häntä ja sen, mitä me kannatamme, nimittäin tätä mietintöä ja ihmisoikeuksia varauksitta.

Ferrer (PPE-DE)
Arvoisa komission jäsen, ensinnäkin haluan kiittää kehitysyhteistyövaliokunnan puolesta komissiota sen ihmisoikeuksien edistämistä käsittelevästä tiedonannosta, minkä lisäksi haluan onnitella esittelijä Rosa Díezia erinomaisesta mietinnöstä, jossa täydennetään ja parannetaan komission tiedonannon jo muutenkin myönteisiä ehdotuksia.
Se, että Euroopan unionin on sitoutunut ihmisoikeuksien ja demokraattisten periaatteiden puolustamiseen, edellyttää todellakin tehokasta ja ennen kaikkea johdonmukaista toimintaa: ilman johdonmukaisuutta ei saavuteta uskottavuutta ja ilman uskottavuutta ei saavuteta sitä arvovaltaa, jota tarvitaan ihmisoikeuksien kunnioittamisen edistämiseksi ja sen vaatimiseksi.
Tämän takia kannatan komission ehdottamaa strategista ja kokonaisvaltaista lähestymistapaa ihmisoikeuksien sisällyttämiseksi unionin ulkopolitiikkaan ja sen varmistamiseksi, että ne otetaan huomioon kaikissa politiikoissa ja kaikissa yhteisön ohjelmissa ja hankkeissa. Lopuksi olen samaa mieltä humanitaarisen avun sitomisesta ihmisoikeuksiin, koska se on erittäin tärkeää konfliktien estämiseksi, ja mielestäni maakohtaisissa strategia-asiakirjoissa on ehdotettava ihmisoikeuksien edistämiseksi konkreettisia toimia, joita on pidettävä ensisijaisina painopistealueina.
Ihmisoikeuksien puolustamista ei voi erottaa köyhyyden torjunnasta ja kehitysyhteistyöpolitiikasta, sillä molempien avulla edistetään sellaisten taloudellisten ja sosiaalisten olojen vakiinnuttamista, jotka takaavat rauhan ja varmistavat, että kaikki ihmiset voivat elää ihmisarvoista elämää. Ilman tällaisia oloja perusoikeuksien kunnioittaminen on pelkkä harhakuva.
Pyydänkin komissiolta aivan erityisesti, että kaikkien pääsyä koulutukseen pidettäisiin poliittisessa vuoropuhelussa ja maakohtaisia strategia-asiakirjoja koskevassa keskusteluissa temaattisena painopistealueena, koska koulutus on välttämätön asia kansojen kehittymiselle, jota ilman voidaan tuskin puhua ihmisoikeuksien kokonaisvaltaisesta kunnioittamisesta.

Dybkjær (ELDR)
. (DA) Arvoisa puhemies, haluan naisten oikeuksien ja tasa-arvoasioiden valiokunnan puolesta kiittää komissiota tiedonannosta, mutta ennen kaikkea haluan kiittää esittelijöitä hyvistä mietinnöistä. Parlamentti on aina asettanut ihmisoikeudet ensisijaiseksi tavoitteeksi ja puolustanut niitä kaikissa yhteyksissä, eikä niiden puolustamista ole vähennetty 11. syyskuuta 2001 jälkeen. Suhteessamme ehdokasvaltioihin, jotka ovat myös eräänlaisia kolmansia maita, olemme onnistuneet erittäin hyvin panemaan painoa ihmisoikeuksiin ja demokratisointiin Kööpenhaminan kriteerien ja koko EU-säännöstön avulla, ja olemme siinä yhteydessä myös keskittyneet naisten ihmisoikeuksiin ja oikeuksiin yleensä. Tämä ei koske ainoastaan ehdokasvaltioita vaan myös kehitysmaita.
Komission tiedonanto ei mielestäni ole täysin selvä sen osalta, miten meidän oikeastaan pitää turvata naisten ihmisoikeudet. Onhan päivänselvää, että naisia sorretaan monilla eri alueilla monissa maissa, joiden kanssa teemme yhteistyötä. He joutuvat hyvin usein uskonnollisten tai kulttuuriin liittyvien perinteiden uhriksi, ja uskon, että meidän on pakko sanoutua irti käsitteestä uskonnolliset ja kulttuuriin liittyvät perinteet, joita käytetään aivan määrätyn ryhmän sortamiseen, nimittäin tyttöjen ja naisten yleensä. Uskon tässä yhteydessä, että meidän pitää koettaa saada naiset itse aktiivisemmin mukaan, ja ehkä meidän pitäisi alkaa kehittää joitakin ohjelmia Eurooppaan tulleiden naisten avulla, sillä meillä ei ole aina täsmällistä politiikkaa sille, miten tartumme heidän tilanteeseensa omissa maissamme. Jos menettelisimme sillä tavalla, voisimme ehkä myös saada joitakin kokemuksia yhteydestä kehitysmaihin. Haluan erityisesti viitata naisten oikeuksien ja tasa-arvoasioiden valiokunnan lausunnon 2 ja 3 kohtaan, joissa ehdotamme komissiolle, että se tekisi hyvin konkreettista työtä joidenkin näkökohtien parissa tämän alueen sisällä.

Van Orden (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, on oikein ja asianmukaista, että Euroopan unioni keskittyy voimakkaasti ihmisoikeusasioihin. Olen ollut ihmisoikeuden, demokratian ja oikeusvaltion puolesta taistelevien etujoukoissa Burmassa ja Zimbabwessa, jossa presidentti Mugaben viimekuinen uudelleenvalinta ja siihen edelleen liittyvä poliittinen väkivalta ja pelottelu, olivat suuri huolenaihe, ja ne tekevät pilkkaa kansainvälisistä toimista.
Jos haluamme, että ponnistuksemme olisivat nykyistä tehokkaampia, meidän pitäisi mielestäni keskittyä erityisesti aitojen ihmisoikeusrikkomusten alueelle. Meidän ei pidä määrittää ihmisoikeuskäsitettä niin laajasti, että se kattaisi kaikki ihmisten toiveet ja koettelemukset. Meidän on pidettävä huolta siitä, että emme sallisi ääriliikkeiden ja terroristien käyttää hyödykseen meidän huoltamme ihmisoikeuksista. Samalla kun meidän on koko ajan huolehdittava omien kansalaistemme kansalaisvapauksista, meidän on varmistettava, ettei ihmisoikeuslainsäädäntö tunkeudu liikaa toiminta-alueille, jotka vaikuttavat meidän kykyymme suojella lainkuuliaisia kansalaisia ja demokratioitamme, erityisesti silloin, kun uhka on suurimmillaan.
Ihmisoikeuksista ei saa tulla välinettä, joka auttaa lohdun tuomisessa, tai jopa taloudellisen avun tuomisessa, terroristien kaltaisille henkilöille, jotka ovat itse ihmisoikeuksien suurimpia rikkojia. Tänään käsiteltävänämme olevat mietinnöt ovat kiitettävän laajoja, mutta joskus ne harhautuvat aloille, joilta niiden olisi paras pysyä poissa. Jossain määrin niissä unohdetaan alkuperäinen käsite ihmisoikeuksista. Niissä ei mainita hyvän hallinnon tarvetta ja sitä seikkaa, että epäonnistuneiden valtioiden korruptoituneet hallitukset ovat usein ihmisoikeusrikkomusten pääasiallisia tekijöitä. Nämä ovat yleisiä asioita, mutta on olemassa joitakin erityisiä seikkoja, joita emme voi tukea. Vaikka me esimerkiksi tuemme lasten hirveää käyttämistä lapsisotilaina Ugandassa ja Sierra Leonessa, emme voi tukea alle 18-vuotiaiden sotilaiden rekrytoinnin kieltämistä omissa maissamme. Ison-Britannian armeija on ehkä maailman paras. Noin 5 000 sotilasta sen henkilöstöstä, 4,5 prosenttia vahvuudesta, on alle 18. Yli kolmasosa sen henkilöstöstä pestautuu ylpeänä ja vapaaehtoisena ennen kuin tulevat täysi-ikäisiksi. Heitä ei käytetä konfliktialueilla ennen kuin he täyttävät 18. Tällaisen rekrytoinnin kieltäminen olisi paha virhe ja tunkeutumista selvästi kansallisen toimivallan alueelle.
Emme voi hyväksyä Geneven sopimuksen väärää tulkintaa tai Yhdysvaltojen toimien liiallista kritiikkiä, joka koskee sen tapaa kohdella vankeja Guantanamossa, kun Yhdysvaltojen hallinto on tehnyt selväksi, että se varmistaa, että pidätettyjen perusihmisoikeuksia kunnioitetaan. Emme ole muiden lailla innostuneita kansainvälisen rikostuomioistuimen perustamisesta, kuten äskettäin ehdotettiin. Siitä voisi helposti tulla poliittinen väline, eikä sillä olisi selkeää toimivaltaa oikeisiin ihmisoikeusrikkojiin, kuten terroristeihin. Mietinnössä on paljon sellaista, mitä voimme tukea, mutta olen tässä hahmotellut ne alueet, joita emme voi tukea.
Sen sijaan että alituisesti ruoskimme itseämme, vääntelemme käsiämme ja etsimme vikoja omista demokratioistamme, meidän on todellakin oltava tehokkaampia korjatessamme niitä jatkuvia ja valtavia ihmisoikeusrikkomuksia, jotka ovat kaukaisten maiden ihmisten arkipäivää.

Cashman (PSE).
Arvoisa puhemies, saanen olla eri mieltä edellisen puhujan kanssa. Meidän on kerta kaikkiaan tunnustettava viat omissa demokratioissamme. Tämä liittyi selvästi Lähi-idästä käytyyn keskusteluun. Jollemme tunnusta omia vikojamme ja riittämättömyyttämme, kuinka voimme koskaan saada aikaan muutoksia muissa demokratioissa? Tässä asiassa näissä kahdessa mietinnössä onnistuttiin loistavasti.
Díez Gonzálezin mietintö muistuttaa meitä siitä, että meillä on ihmisoikeus- ja demokratialausekkeita sisältäviä sopimuksia, mutta kuitenkaan emme tee mitään. Seisomme sivussa, koska taloudelliset tekijät estävät meitä toimimasta. Tarkastelemme taloudellisia määräyksiä mieluummin kuin niiden kansalaisten vaatimuksia, jotka odottavat meidän parantavan elinolojaan niiden sopimusten avulla, joita EU ja sen jäsenvaltiot ovat allekirjoittaneet ja ratifioineet.
Van Hecken mietintö muistuttaa meitä siitä, että maailmassa on paljon vikoja, ja mietinnössä huomiotamme kiinnitetään erinomaisesti Euroopan unionin tarpeeseen esittää yhtenäisiä kantoja. Ollessani viime viikolla valtuuskunnan jäsenenä Genevessä näin, että tämä komissio on kiistatta yksi tehottomimmista komissiosta, jonka ne, jotka ovat olleet pitkään mukana, tuntevat. Miksi? Koska Lähi-itää pidetään pallona, jota pomputellaan yhdestä kansakuntaryhmästä toiseen kansakuntaryhmään. Mitä tapahtuu kuitenkin samaan aikaan? Seisomme parlamentissa nauttien siitä ylellisyydestä, että saamme esittää toisillemme vastaväitteitä, kuulua eri puolueisiin, olla eri mieltä, edustaa eri seksuaalisia suuntauksia, olla erivärisiä, elää erilaisen elämäntyylin mukaan. Tämä on ihmisoikeusrikkomusten todellisuutta. Emme voi tulkita ihmisoikeuksia kapeasti. Meidän on oltava globaaleja. Meidän on pyrittävä edistämään näkemyksiämme laajemmalle alueelle.
Lopuksi syyskuun 11. päivän tapahtumia koskeva lainaus: "hyökkäys yhtä meistä vastaan on hyökkäys meitä kaikkia vastaan". Tämä on todellisuutta. Tämä on ihmisoikeuksien ja yleisten vapauksien puolustamisen muuttumaton periaate.
Malmström (ELDR).
Arvoisa puhemies, suvaitsevaisuuden ja ihmisoikeuksien puolustaminen on nyt ehkä tärkeämpää kuin koskaan, kun rasismi ja suvaitsemattomuus nostavat rumaa päätään, ja muukalaisvihamieliset ja juutalaisvastaiset tuulet puhaltavat yhä useammissa Euroopan maissa.
Olen ylpeä, että Euroopan parlamentilla yleisesti ottaen on korkea profiili, kun puolustetaan ihmisarvoa maailmassa. Suvaitsevaisuus, kunnioitus, demokratia ja ihmisoikeudet ovat eurooppalaisen yhteistyön kivijalkoja, ja näitä arvoja on aina puolustettava.
EU:n politiikka on hyvää tällä alueella, mutta kuten monet ovat sanoneet, se on liian hajanaista ja epäyhtenäistä. Tarvitsemme koordinoidun, uskottavan, johdonmukaisen strategian, jota luonnollisella tavalla integroidaan EU:n muuhun toimintaan. Tämän olemme toistaneet monta kertaa. On myös ikävää, että olemme lopettaneet sen perinteen, jossa käydään suuria ihmisoikeuskeskusteluja Strasbourgin istuntojen aikana. Nyt sen sijaan olemme jakaneet ne, mikä nyt aiheuttaa sen, että esimerkiksi Swiebelin ihmisoikeuksia EU:ssa koskevaa mietintöä käsitellään paljon myöhemmin. Tämäkin on yksi oire siitä, että työskentelemme epäyhtenäisesti.
Parlamentti ja komissio ovat monien vuosien ajan ehdottaneet eri toimia politiikan koordinoimiseksi toimielinten välillä ja seurannan parantamiseksi. Äärimmäisen harvat näistä ehdotuksista toteutuvat. Ne ovat kuitenkin melko vaativia, enkä voi ymmärtää, että se voi olla niin vaikeaa.
Van Hecken mietinnössä keskitytään nykyajan orjuuteen ja terrorismiin. Orjuus ja ihmiskauppa, erityisesti lapsilla käytävä kauppa, on kauhea ongelma, joka tietyssä mitassa tapahtuu hiljaisuudessa. On erittäin hyvä, että tämä asia on nostettu päivänvaloon. Myös terrorismi ja ihmisoikeudet ovat ajankohtainen teema. Erityisesti täällä Euroopan parlamentissa olemme korostaneet, että terrorismin torjunta, joka on tietenkin äärimmäisen tärkeää, herättää myös paljon loukkaamattomuutta ja oikeusvarmuutta koskevia kysymyksiä. Avointa yhteiskuntaa ei koskaan saa puolustaa epädemokraattisilla menetelmillä. Olisimme mielellämme nähneet, että useampia näistä kysymyksistä olisi otettu mukaan muutoin erittäin hyvään mietintöön, jota liberaaliryhmä tukee.
Olemme täysin samaa mieltä Díez Gonzálezin mietinnön periaatteista ja sen takana olevista pyrkimyksistä. Suhtaudumme kuitenkin epäilevästi joihinkin ehdotuksiin, esimerkiksi siihen, joka koskee uusia toimielinten välisiä menettelysääntöjä. Ne tosin ovat äärimmäisen kannatettavia, mutta mikä on niiden suhde niihin vaatimuksiin, joita meillä jo on. Pystymmekö koskaan tekemään yhteistyötä kenenkään kanssa, jos nämä vaatimukset on täytettävä? Uskomme vuoropuheluun, ja meillä on jo nyt, esimerkiksi assosiaatiosopimuksen 2 artiklassa, vaatimuksia, joita ei täytetä. Aiommeko silloin nostaa rimaa entisestään?
Suhtaudumme myös epäilevästi uuden viraston perustamiseen ihmisoikeuksia varten. Mikä sen tehtävä olisi? Millaiset valtuudet sillä olisi? Yhtenäinen kansalaisoikeuksien ja ihmisoikeuksien valiokunta on kuitenkin erinomainen idea, jota tuemme.
Ihmisarvoa poljetaan jatkuvasti sietämättömällä tavalla kaikkialla maailmassa. EU:lla voisi olla tärkeä rooli ihmisoikeuksien puolustamisessa. Tarvitsemme kuitenkin enemmän koordinaatiota, parempaa analyysiperustaa, arviointia ja seurantaa. Meillä on oltava yhtenäinen kanta. Vain silloin EU:lla voi olla todellista vaikutusvaltaa.

Matti Wuori (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, viimeaikaiset tapahtumat niin Lähi-idässä kuin Euroopan sydämessä, Ranskan vaaleissa ovat jälleen havahduttaneet meidät huomaamaan kuinka ohut, hauras ja uhanalainen demokratian, ihmisoikeuksien ja oikeusvaltiorakenteiden kuori voi olla. Me olemme lisäksi terrorisminvastaisessa taistelussa kohdanneet - kuten Van Hecke ja Malmström totesivat - aivan uusia vaarallisia paineita, jotka entisestään vaikeuttavat ihmisoikeustyötä. Näissä olosuhteissa me olemme vaarassa myös syyllistyä siihen, mistä me syytämme monien maiden hallituksia, retorisesta sitoumuksesta ihmisoikeuksiin, joka ei kuitenkaan johda määrätietoisiin ja johdonmukaisiin poliittisiin toimenpiteisiin. Ne jäävät tyhjäksi puheeksi.
Me emme tarvitse sellaista uutta virastoa, jota Díez González mietinnössään esittää, vaan sen sijaan me tarvitsemme poliittista tahtoa. Tämä poliittinen tahto meidän on löydettävä itse omista instituutioistamme, parlamentista, komissiosta ja ennen kaikkea ministerineuvostosta, joka ei ole kyennyt kuin haparoiden ja ajoittain uskottavaan esiintymiseen maailman ihmisoikeusfoorumeilla, mistä Van Hecke jälleen kerran ansiokkaasti meitä muistutti.
Sen sijaan että me seppelöimme ja arkistoimme Van Hecken laatiman erinomaisen mietinnön ja myös suurimman osan Díez Gonzálezin mietinnöstä, mikä on mielestäni hyvin kannatettavaa, meidän tulisi kerrankin ottaa vakavasti omat puheemme. Jo viime vuonna ihmisoikeusmietintöä hyväksyttäessä me päätimme, että me arvioimme ihmisoikeusasioita ja demokratiaa käsittelevien EU:n toimivaltaisten elinten työmenetelmät. Me emme ole tehneet sitä. Meiltä odotetaan, että me pidämme muita EU-instituutioita tilivelvollisina EU:n ihmisoikeuspolitiikan toteuttamisesta, mutta me emme ole tehneet sitä, vaan me olemme tyytyneet retorisiin sitoumuksiin ja kauniisiin puheisiin, joita on tänäänkin täällä kuultu lähes väsymykseen asti. Sen vuoksi minä toivon, että me ottaisimme Van Hecken mietinnön ja suurelta osin myös Díez Gonzálezin mietinnön kerrankin vakavasti ja tekisimme sen mukaista työtä.

Frahm (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, EU on väestönsä ja taloutensa puolesta voimatekijä, joka voi antaa oman panoksensa demokratian ja ihmisoikeuksien hyväksi. EU voi antaa panoksen, jota ei voida antaa aseilla, nimittäin kriisinehkäisyn. Varsinainen taistelu sortoa vastaan, demokratian puolesta ja terroria vastaan alkaa siitä. EU voi assosiaatio- ja kauppasopimustensa kautta noudattaa aktiivista politiikkaa ihmisoikeuksien ja demokratian hyväksi. Tiedämme, että ihmisoikeuksien loukkausten seuraukset ovat hirvittäviä, ja kun sellaista tapahtuu, kun terrori syntyy, kysymme aivan liian usein "kuka sen takana on?" ja aivan liian harvoin "miksi?". Ei riitä, että tiedämme "kuka", meidän pitää tietää myös "miksi". Tiedämme, että terrorin takana on turhautuneisuutta, sortoa, demokraattisten mahdollisuuksien puutetta, ihmisoikeuksien puutetta. Näemme sen tällä hetkellä esimerkiksi Lähi-idästä. Näemme sen, kun yksittäiset terroritoimet osuvat sattumanvaraisiin siviileihin Israelissa. Meillä on EU:ssa ongelmia politiikassamme - ei hienojen sanojen osalta vaan toiminnassamme. Hyväksymme muun muassa Israelin kanssa tehtyyn assosiaatiosopimukseen sisältyvien ihmisoikeuslausekkeiden selvän rikkomisen. Hyväksymme selvän rikkomisen, josta ei ole mitään seurauksia. Meidän on pakko lopettaa teeskenteleminen. Pitkät keskustelumme eivät johda mihinkään, jos emme ole halukkaita joko lopettamaan juhlapuheita tai yhdistämään näihin hyvin hienoihin sanoihin toimintaa. EU ei ole voimaton, voimme todella vaikuttaa asioihin. Olisimme voineet vaikuttaa asioihin, niin että se, mitä jotkut meistä näkivät eilen Jeninissä, ei olisi toteutunut. Emme ole voimattomia, ja meidän tulisi käyttää meillä olevaa vaikutusvaltaa ja valtaa.

Hyland (UEN).
Arvoisa puhemies, monet teistä tällä viikolla ovat huomanneet Herman Hessen teoksia koskevan näyttelyn Spinelli-rakennuksessa. Kaikkiin, jotka ovat ajan kanssa tutustuneet näyttelyyn, on varmaan tehnyt vaikutuksen eräs hänen lausuntonsa: "Minulle maailma ei ole muodostunut kansakunnista, vaan ihmisistä". Eikö maailma olisi erilainen paikka, jos me poliitikot pitäisimme mielessämme nämä sanat muodostaessamme politiikkaa ja lainsäädäntöä, neuvotteluissamme ja päätöksenteossa?
Uutta lähestymistapaa tarvitaan ulkopolitiikkaan, eikä itse asiassa pelkästään ulko- ja kehityspolitiikkaan, vaan kaikkiin suhteisiin kolmansien maiden kanssa. Jos pääsisimme siitä, että ajattelemme kaikkea pelkästään tosiseikkoina ja summina, lukuina ja tilastoina, markkinoina ja kauppatavarana; jos voisimme aina muistaa, että politiikkamme vaikuttaa oikeiden ihmisten oikeaan elämään, silloin me voisimme osoittaa aitoa sitoumusta niihin perusarvoihin, joita väitämme arvostavamme.
Demokratian edistäminen, ihmisoikeuksien ja perusvapauksien kunnioittaminen ovat kaikki arvoja, jotka muodostavat olennaisen osan siitä unionista, jota olemme rakentaneet monia vuosia. Nämä ovat ne arvot, jotka ovat tuoneet rauhan, menestyksen ja vapauden mantereellemme, ja on pelkästään oikein ja sopivaa, että me pyrimme edistämään näitä etuuksia muuallakin.
Olen samaa mieltä esittelijän kanssa siitä, että tarvitaan konkreettisia ehdotuksia päättäväiseksi toiminnaksi. Ylevät aatteet ja hyväntahdonilmaisut eivät riitä. Meidän on integroitava ihmisoikeuspolitiikkamme täysin kaikkiin niihin politiikkoihin, jotka koskevat unionin ulkopuolisia maita, olipa kyseessä sitten kauppa-, maatalous-, kalatalous- tai muu vastaava politiikka. Tuen vaatimusta demokratialausekkeen sisällyttämisestä kansainvälisiin sopimuksiin sekä näiden lausekkeiden noudattamisen tiukkaa valvontaa.
Irlannin hallitus on osoittanut noin 2 miljoonaa euroa demokratia- ja ihmisoikeushankkeisiin. Myönnetyillä varoilla tähdätään ihmisoikeuksien kunnioittamisen ja demokratian edistämiseen kaikkialla maailmassa. Niissä painotetaan, että ihmisiä autetaan tuntemaan oikeutensa ja ymmärtämään, että demokraattisiin prosesseihin kannattaa osallistua täysipainoisesti. Vahvemman demokraattisen rakenteen luominen on oltava kehitysponnistusten tärkein näkökohta.
On olemassa monia erilaisia sellaisia hankkeita, joita voimme tukea ja joihin liittyy ihmisoikeuksien suojelu ja demokratian ja hyvän hallinnon tukeminen kehitysmaissa. On täysin oikeutettua yhdistää taloudelliset kannustimet ihmisoikeus- ja demokratiakysymyksiin tärkeimpien hankkeiden rahoituksen kautta. Käytännön toimia on toteutettu, jotta eettisestä ulkopolitiikasta tulisi todellisuutta. Uskon vakaasti, että jatkuva toiminta tähän suuntaan varmistaa, että hankkeiden tukemisella on todellinen ja myönteinen vaikutus kehitysmaiden köyhien elämään.

Belder (EDD).
Arvoisa puhemies, ihmisiä vainotaan, kidutetaan ja nöyryytetään kaikkialla maailmassa. Olen täydestä sydämestäni iloinen, että Euroopan unioni halua puolustaa näitä ihmisiä. Haluaahan Euroopan unioni olla arvojen yhteisö. Siihen kuuluu, että se käyttää sille annettuja mahdollisuuksia muun maailman alistettujen puolustamiseen. Esittelijä Van Hecke kannattaa perustellusti sitä, että tätä aihetta lähestyttäisiin entistä järjestelmällisemmin.
Teen kuitenkin tähän ihmisoikeuskeskusteluun kaksi reunahuomautusta. Ensinnäkin meidän on oltava varovaisia: rasismi, vieraskammo ja antisemitismi muodostavat edelleen jäsenvaltioissamme suuren vaaran. Silloin ei sovi, että asetamme itsemme koko maailman esikuvaksi. Siksi olenkin sitä mieltä, että joissakin lausunnoissa, etenkin esittelijä Díez Gonzálezin mietinnössä, mennään liian pitkälle. Kiistämättä sitä, että kaikkien valtioiden on noudatettava kansainvälistä oikeutta, kannatan toisten valintojen ja toisten kulttuurien kunnioittamista nykyistä enemmän.
Toinen reunahuomautukseni koskee sitä, suojellaanko ihmisoikeuksia parhaiten lähestymällä niitä näin, mahdollisimman keskitetysti. En usko sitä, toisin kuin esittelijä Díez González. Jäsenvaltioiden edut ja yhteydet ovat liian erilaisia. Liian tiivis yhteys johtaa vain keskinäiseen valtakamppailuun. Sitä käydään viime kädessä ihmisoikeuksien suojelun kustannuksella. Jos kaikki jäsenvaltiot ja kaikki eurooppalaiset toimielimet hyödyntävät hyvin omia mahdollisuuksiaan, nykytilanteessakin voidaan kohentaa monia asioita ihmisoikeuksien tunnustamisesta käytävässä taistelussa.

Turco (NI).
Arvoisa puhemies, kuten kansalaisvapauksien ja -oikeuksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunta on vahvistanut, ihmisoikeuslausekkeella ei ole todellisia vaikutuksia komission ja neuvoston toimintakyvyttömyyden tähden. Demokratiaa koskevasta lausekkeesta on nykyisin vain se hyöty, että parlamentti ja yleinen mielipide hyväksyvät kauppa- ja taloussopimusten teon totalitaaristen sotilaallisten, uskonnollisten tai poliittisten järjestelmien kanssa. Vielä muutama kuukausi sitten kollega Olivier Dupuis'n matkustettua Laosiin vaatimaan demokratiaa ja vapautta lokakuun 26. päivän 1999 liikkeen viidelle demokratian puolestapuhujalle, hänet pidätettiin yhdessä neljän muun radikaalikannattajan kanssa, mikä rikkoo kaikkia kansainvälisiä sopimuksia ja etenkin Euroopan unionin ja Laosin välisiä sopimuksia.
Nyt kun tuosta tapahtumasta on kulunut muutama kuukausi, voimme todeta ihmisoikeuksien, kansalaisoikeuksien ja poliittisten oikeuksien kannattajille, jotka näkevät toivoa Euroopan unionissa, että heidän ei pidä odottaa liikoja kollega Dupuis'n väkivallattomasta toiminnasta. Velvollisuutenamme ja vastuunamme on mielestämme tuoda esiin, että komission ja neuvoston toimintakyvyttömyys on poliittisessa mielessä rikollista, kun taas oikeuden ja oikeuskäytännön kannalta sitä voidaan pitää laiminlyöntinä. Vielä muutama viikko sitten komission jäsen Patten antoi vastauksen kollega Cappaton kysymykseen näistä yli kolme vuotta vangittuina olleista laosilaisista militanteista sekä vahvisti. ettei komissio aio kutsua kiireesti koolle sekavaliokuntaa vaan että se aikoo noudattaa jo aloitettuja menettelyjä. Nuo yli kolme vuotta vankilassa olleet demokratian kannattajat ovat nähdäkseni hyvin "tyytyväisiä" saadessaan odottaa Euroopan unionin byrokraattisen diplomatian vuoksi.
Haluaisin sanoa kollega Gonzálezille vain yhden asian. Hän sanoi, että komissio ja neuvosto sulkevat toisen silmänsä todetuilta väkivaltaisuuksilta. Ne eivät sulje vain toista silmäänsä vaan molemmat: ne kieltäytyvät näkemästä, kuulemasta ja puhumasta: ennen kaikkea ne kieltäytyvät toimimasta.

McMillan-Scott (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, haluaisin ennen kaikkea kiittää esittelijä Díez Gonzálezia ja esittelijä Van Heckeä siitä valtavasta työstä, jonka he ovat tehneet mietintöjensä parissa. Keskityn esittelijä Díez Gonzálezin mietintöön, koska siinä heijastuu työ, jonka itse aloitin 1990-luvun alussa Berliinin muurin kaaduttua. Parlamentissa on hyvin vähän ihmisiä, jotka olivat täällä siihen aikaan, mutta näen yhä paria silloista virkamiestä.
Tuohon aikaan parlamentissa päätettiin työskennellä tiivisti komission kanssa demokratian ja ihmisoikeuksien edistämiseen tarkoitetun ohjelman luomisessa, ensisijaisesti Keski- ja Itä-Euroopassa, mutta myös lähellä olevissa maissa ja myös kauempana ja koko prosessin saamisessa järjestelmällisemmälle pohjalle. Tämä johti budjettikohdan B7-700 luomiseen. Kohta tunnetaan nyt demokratiaa ja ihmisoikeuksia koskevana eurooppalaisena aloitteena. Haluan sanoa ensinnäkin, että tämän ohjelman menestystä ei tunneta kovin laajasti. Monen vuoden ajan on käytetty miljoonia euroja isoihin ja pieniin, läheisiin ja kaukaisiin hankkeisiin yleensä erittäin hyvällä menestyksellä ja erittäin näkyvästi niissä maissa, joissa aloitetta on toteutettu. Tämä aloite on ollut menestys. Sitä on kritisoitu, kuten kaikkia ohjelmia, mutta yleisesti ottaen meidän on onniteltava komissiota tämän asian hoitamistavasta.
Vuonna 1999 koko prosessi kääntyi päinvastaiseksi. Prosessi, jonka puitteissa parlamentti ja komissio sekä G-24-ryhmä, Euroopan neuvosto ja pari muuta elintä, olivat mukana ohjelmien seurannassa ja valinnassa. Sitten komissio sisäisti koko prosessin.
Tulen nyt Díez Gonzálezin mietinnön tärkeimpiin suosituksiin. Pitäisikö olla ihmisoikeuksista ja demokratisoitumisesta vastaava virasto? Minun vastaukseni ja PPE-DE-ryhmän vastaus kuuluu: ei vielä. Mielestämme komissiolle pitäisi antaa edelleen vastuu näiden ohjelmien ylläpidosta. Tietenkin meidän on seurattava sitä tarkkaan, mutta uuden viraston perustaminen ei tunnu meistä nyt asianmukaiselta.
Minulla itselläni ei ole mitään sitä vastaan, että parlamentti palauttaisi ihmisoikeus- ja demokratisointivaliokunnan. Sitä koskeva keskustelu on kuitenkin käytävä lähempänä seuraavia vaaleja.
Sillä välin voimme varmaan palauttaa ihmisoikeus- ja demokratisointityöryhmän ulkoasioiden valiokuntaan hoitamaan sitä valvontaa, joka parlamentilla on oltava nyt, kun se käyttää talousarviostaan 100 miljoonaa euroa vuosittain. Ehdotukseni on periaatteessa tämä: parlamentin - olen kiitollinen niille kollegoille, jotka ovat edelleen täällä - on keskityttävä uudelleen ihmisoikeuksiin ja demokratisointiin. Nämä ovat poliittisia hankkeita, ne vaativat poliittista valvontaa. Meidän ei pidä luovuttaa kaikkea sitä valvontaa komissiolle saati neuvostolle.
Hyvät kollegat, kiinnostukaamme uudelleen näistä asioista. Olen kiitollinen esittelijä Díez Gonzálezille huomion kiinnittämisestä tähän asiaan. Monet hänen ehdotuksistaan ovat tavoittelemisen arvoisia, mutta eivät kuitenkaan nämä, joita pidän melko byrokraattisina. Olen erittäin kiitollinen hänen tekemästään työstä.

Fava (PSE).
Arvoisa puhemies, minusta näyttää siltä, että tämä keskustelu ja ihmisoikeuksia koskeva mietintö ovat epäonnistuneet. Ajattelen tänään täällä parlamentissa uudelleen esille otettuja kuvia Jeninistä, ajattelen vihaa levittävää sotaa, vihaa, joka on juurtunut ja joka on antanut oikeutuksen suvaitsemattomuudelle. Ajattelen kuitenkin myös sitä ihmisoikeuksia koskevaa hyvin herkkää kynnystä, kun on kyse erilaisuuden ja vähemmistöjen sietämisestä. Juuri tältä osin keskustelumme on väärällä tiellä nyt, kun vaadimme parlamenttia tarkistamaan tehtävänä suojella erilaisuutta, ja kaikki tämä ajankohtana, jolloin löydämme Le Penistä mahdollisuuden vahvistaa sellaista poliittista doktriinia, ajatusta ja aikomusta, jonka tarkoituksena on kieltäytyä sietämästä millään tavoin erilaisuutta tai minkäänlaista poliittista suvaitsevaisuutta. Minusta meillä on nyt hyvä tilaisuus antaa tehtävällemme aloitteellista ja myönteistä merkitystä.
Vielä sananen terrorismista: on hyvä, että on muistutettu siitä, ettei terrorismi ole uhka lännelle tai demokratialle vaan että se merkitsee uhkaa ihmisoikeuksille ja ihmisoikeuksien kieltämistä. Terrorismin torjunta ei saa johtaa ihmisoikeuksien laiminlyöntiin riippumatta ihmisestä, jota kohtaan tuo velvollisuus on täytettävä. Raakuuteen ei pidä vastata raakuudella: tämä ei ole ryhmämme vaan Cesare Beccarian motto, joten vaadimme, ettei turvauduta pikaoikeudenkäynteihin tai puolueelliseen menettelyyn, kun käytetään oikeutta syyttää Guantanamon vankeja. Vaadimme siis vetoomuksen mahdollistamista, kuten on mahdollista kaikissa rikosoikeudenkäynneissä. Vaadimme pikemminkin Yhdysvaltoja toimimaan nopeasti, voimallisesti ja ehdottomasti sellaisen yleissopimuksen ratifioimiseksi, jonka ansiosta kansainvälinen rikostuomioistuin voisi aloittaa toimintansa.
Arvoisa puhemies, vielä muutama sana alaikäisten työssäkäynnistä: mielestämme kaikenlainen alaikäisillä ja lapsilla teetettävä työ rikkoo oikeutta lapsuuteen, joka on sellaista aikaa elämässä, johon ei kuulu esimerkiksi aseiden käyttö. Tämä pätee siten myös lapsisotilaihin, mikä saa meidät ajattelemaan, etteivät soveliaisuussäännöt päde ihmisoikeuksiin. Vaadimme alaikäisten sotilaiden käytön lopettamista, vaikkei se Britannian armeijaa miellyttäisikään.

Van den Bos (ELDR).
Arvoisa puhemies, vaikka maailmassa muuten tapahtuukin edistystä, sitä ei ainakaan tapahdu ihmisoikeuksien alalla. Loukkaukset lisääntyvät ja niiden myötä myös voimattomuuden tunne loukkausten edessä.
Eurooppa, moraalisten arvojen äiti, ei saa antautua tässä asiassa. Euroopan unionin on harjoitettava entistä johdonmukaisempaa ja vähemmän tekopyhää politiikkaa. Jokaista valtiota, jossa tapahtuu ihmisoikeusloukkauksia, on arvioitava erikseen. Rangaistustoimien seuraukset ovat lopulta vielä tärkeämpiä kuin niiden tavoite.
Tiukat menettelysäännöt eivät ole tarkoituksenmukaisia. On parempi soveltaa tiukasti selviä suuntaviivoja ja ottaa huomioon erityisolot. Jos otetaan käyttöön sanktioita, väestöä on aina säästettävä mahdollisimman paljon. Tehkäämme ihmisoikeuksista Euroopan unionin politiikan painopiste paitsi sanoissa, myös ennen kaikkea teoissa. Ilman sivistystä ei ole edistystä eikä ilman ihmisoikeuksia ole sivistystä.

Isler Béguin (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, Euroopan unionin sitoutumisen ihmisoikeuksiin ja niiden tarkan valvonnan on oltava kaikkien yhteisön politiikkojen ohjenuorana.
Maailman suurimpana talousyhteisönä unionilla on mahdollisuus vaikuttaa voimakkaasti inhimillisten olojen kehittymiseen etenkin köyhimmissä maissa, jotka ovat ihmisoikeusrikkomusten ensisijaisia syyllisiä mutta myös ensisijaisia uhreja. Maaperä on todellakin otollinen ihmisoikeusrikkomuksille, kun talouden ja kaupan perustat ovat näissä maissa olleet jo liian pitkään epävakaat ja lohduttomat, kun kulttuurinen tai uskonnollinen kahle, jonka ainoa oikeutus on perinteessä tai tavoissa, asettaa väistämättä ja ehdoitta alhaisempaan asemaan yli puolet väestöstä, nimittäin naiset.
Aina puhutaan "ihmisoikeuksista" (ranskaksi "miehen oikeudet"). Mutta oikeastaan pitäisi puhua "ihmisten oikeuksista", sillä vainottujen miesten kohtalon taakse kätkeytyy aina vielä nujerretumpia naisia. Riittää, että palautetaan mieliin kahden nigerialaisen naisen raakalaismainen kohtelu, joka oli kuin kaukaa menneisyydestä mutta tapahtui vasta hiljattain, kun heidät tuomittiin näennäisen laillisesti kivitettäviksi kuoliaaksi aviorikoksesta. Tämä tiedotusvälineiden esiin tuomien ja onneksi pelastuneiden naisten tapaus ei saa jättää varjoonsa sukupuolten väliseen eriarvoisuuteen perustuvien lakien ja perinteiden vankeina elävien kokonaisten naisväestöjen äärimmäistä hätää, esimerkiksi Iranin islamilaisessa tasavallassa. Eriarvoinen kohtelu ja todellinen valtionterrorismi ohjaavat ja säätelevät naisten koko elämää, elleivät ne määrää heitä kuolemaan julmilla tavoilla kuten kivittämällä.
Ihmisoikeudet takaavat myös yksilöiden, sukupuolten ja kansojen arvon tunnustamisen. Euroopan parlamentti kunnioittaisi näitä oikeuksia ja demokraattisia tavoitteittaan, jos se tunnustaisi alkuperäisväestöt, kuten nykyään on mahdollista, kun YK:hon on perustettu pysyvä elin käsittelemään alkuperäisväestöjen kysymyksiä, ja perustamalla valtuuskunnan heitä varten, kuten päätimme jo vuonna 1992. Ihmisoikeuksia on edistettävä julkilausumien ja päätöslauselmien sijasta konkreettisilla toimilla.

Korakas (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, Euroopan unionin julistautuminen ihmisoikeuksien puolustajaksi on mielestäni hyvin tekopyhää. Ihmisoikeuksia - muun muassa oikeutta työhön, asuntoon, ilmaiseen koulutukseen, terveydenhuoltoon ja sosiaaliturvaan - rikotaan mielestäni niin Euroopan unionissa kuin muissakin maissa, joita Euroopan unioni tukee, kuten esimerkiksi Turkissa ja Israelissa.
Euroopan unioni on politiikallaan vastuussa myös muun maailman nälänhädästä ja kurjuudesta. Minäkin olen juuri saapunut Palestiinasta. Mitä muuta kuin räikeitä ihmisoikeuksien loukkauksia voivat edustaa Israelin hyökkäykset nykyaikaisin asein aseetonta, oikeastaan koko ihmiskunnan puolesta taistelevaa Palestiinan kansaa vastaan? Uhrin ja syyllisen suhteen tasapuolisuuden periaatetta noudattava Euroopan unioni tyytyy tässä tilanteessa pelkkiin toteamuksiin. Israelin hyökkäysten lopettamiseksi unioni kehottaa eristettynä pidettyä presidentti Arafatia päättämään terrorismiksi kutsumansa Intifadan.
Arvoisa puhemies, ne jotka parlamentissa vaativat näitä samoja asioita, eivät tunteettomuuttaan kykene edes selittämään, millä oikeudella Israel vangitsee kansan valitseman presidentin ja pidättää ihmisiä, jopa palestiinalaisia kansanedustajia, kuten Al-Fatah-järjestön johtajan Barvoutin, joka tunnetaan väsymättömistä ponnisteluistaan rauhan puolesta ja millä oikeudella Israel tappaa ja tuhoaa.
Israel ei takuulla halua rauhaa. Sen päämääränä on tuhota kokonainen kansakunta ja toteuttaa ääriryhmien sovinistisia laajentumissuunnitelmia?
(Puhemies keskeytti puhujan.)

Kronberger (NI).
Arvoisa puhemies, vuosittainen mietintö ihmisoikeuksista maailmassa vuonna 2001 osoittaa selvästi, että ihmisoikeuksien tilanne maailmassa on heikentynyt huomattavasti. Toisen maailmansodan jälkeen on tapettu 250 konfliktissa 86 miljoonaa ihmistä. Esittelijää, Van Heckeä, on syytä kiittää siitä, ettei hän ole arastellut käsitellä syyskuun 11. päivän jälkeisiä ajankohtaisia tapahtumiakaan. On tapahtunut sellainen käsittämätön ilmiö, että syyskuun 11. päivän rikoksia käytetään tekosyynä vuosisatojen aikana saavutettujen ihmisoikeuksien kuten kansainvälisen oikeuden ja Geneven yleissopimuksen lakkauttamiseksi. Rikoksia käytetään siis kansainvälisen oikeuden lakkauttamiseen, vaikka se on sivistyksen kulttuuriperintöä. Tämä menee niin pitkälle, että saatamme havaita eräänlaisen paluun kansainväliseen omankädenoikeuteen. On täysin mahdotonta hyväksyä sitä, että oletettu rikosoikeus ja sotaoikeus sekoitetaan oman mielen mukaan. Seuraavana vaiheena on nimittäin pelättävissä, että omankädenoikeus saa jopa oikeutuksen.
Euroopan unionin on noustava rohkeasti vastustamaan tätä kehitystä. Ei sellaista voida hyväksyä, että valtiot asettuvat tietoisesti kansainvälisen oikeusjärjestyksen ulkopuolelle, että ne edistävät ja kiihdyttävät siten aktiivisesti väkivaltakierrettä.

Sacrédeus (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, aion puhua ennen kaikkea van Hecken mietinnöstä, jossa mielestäni keskitytään ansiokkaasti muutamiin kysymyksiin.
Mietinnössä käsitellään nykyajan orjuutta ja terroristiryhmien muodostamaa uhkaa ja niiden harjoittamaa väkivaltaa. Orjuus lisääntyy maailmassa ja myös Euroopassa. Orjuus ei ole vielä historiaa. Se perustuu ihmisnäkemykseen, joka on niin kaukana meidän sivilisaatiostamme ja kristillisestä kulttuurista kuin kuvitella saattaa. Se rakentuu sen ajatuksen vastakohdan varaan, että ihmisillä on samanlainen, ainutlaatuinen ja loukkaamaton arvo.
YK:n lastenrahasto UNICEF on ottanut esiin sen, että Länsi-Afrikassa 200 000:ta lasta koskettaa lapsikauppa, josta suurimman osan aiheuttaa kaakaoteollisuus. Asiat näyttävät sitä paitsi kehittyvän siten, että lapsityövoima ja ihmiskauppa ovat lisääntymässä. Länsi-Afrikan kaakaoviljelmillä työskentelee pääasiassa poikia, jotka usein saavat tehdä raskaan kaakaopapujen sadonkorjuutyön. Näiden lasten työpäivät ovat jopa 15-tuntisia. Kyseessä ei siis ole pelkästään lapsityövoima, vaan lapsia myös myydään orjiksi eri kaakaontuottajamaasta toiseen. Neuvoston, komission ja EU:n jäsenvaltioiden on toimittava - ja toimittava voimakkaasti.
On myös mainittava naisilla ja lapsilla käytävä kauppa, jota esiintyy yhä enemmän Euroopassa. Eniten tästä kärsivät Romania, Moldavia ja T?ekki. Kauppa on suuri tragedia niille, joita se koskee. Heitä käytetään kauhealla tavalla hyödyksi, erityisesti prostituutiossa. YK:n ihmiskauppaa koskeva pöytäkirja, joka täydentää rajat ylittävän järjestäytyneen rikollisuuden vastaista YK:n yleissopimusta, on erittäin tärkeä väline. Jäsenvaltioiden ja ehdokasvaltioiden on nyt asetettava sanojensa tueksi todellista toimintaa, jotta tämä inhottava kauppa saadaan lopetettua.
Kansallisissa hallituksissa, poliisivoimissa ja oikeuslaitoksessa vallitsee passiivisuus, voimattomuus, alistuneisuus, kun pitäisi tarttua näihin perustaviin ihmisarvokysymyksiin ja työskennellä seksikauppaa ja ihmiskauppaa vastaan. Tämä alistuneisuus on vaarallista myös demokratialle. Kansalaiset vaativat intoa ja voimaa, kun on kyse ongelman ratkaisemisesta.
Saanen myös korostaa 52, 53, 54 ja 55 kohtaa van Hecken uskonnonvapautta koskevassa mietinnössä. Minusta on täysin käsittämätöntä, että useimmissa arabi- ja muslimimaissa uskonnon vaihtamisesta islamista kristinuskoon, buddhalaisuuteen tai muihin uskontoihin seuraa kuolemanrangaistus. Tämä ei ole ihmisarvolle sopivaa.

Junker (PSE).
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, molemmissa mietinnöissä käsiteltiin useita tärkeitä asioita, joihin kaikkiin nyt ei voida puuttua, mutta suvaitsevaisuus, arvostus ja keskinäinen kunnioitus törmäävät aina rajoihinsa, kun yleismaailmallisia ihmisoikeuksia loukataan. Poliittisessa käytännössä se tarkoittaa jatkuvaa vaihtelua toivon ja epätoivon välillä. Tällä hetkellä meillä on syytä olla epätoivoisia Zimbabwen tapahtumien vuoksi, ja voimme kenties olla toiveikkaita Sierra Leonen kehityksestä. Ylihuomenna tilanne voi kuitenkin olla taas aivan toisenlainen.
AKT-yhteistyöllä ja Cotonoun sopimuksella annoimme suunnan, ja se tapahtui ihmisoikeus- ja demokratialausekkein, velvoittamalla sitoutumaan oikeusvaltioon ja hyvään hallintotapaan. Meillä on väline, vaikka se ei olekaan sellainen kuin me jotka osallistumme työhön parlamentaarisesti poliittisella vuoropuhelulla olisimme toivoneet. Minusta poliittinen vuoropuhelu on erittäin tärkeää, sillä yksimielisyyteen voidaan päästä lopulta vain keskustelemalla. Siksi pyydämme kuulemista ennen keskeyttämistä. Sekään ei ole mikään helppo kysymys. Meidän on kysyttävä itseltämme ennen kaikkea sitä, miten rankaisemme diktatorisia hallintoja kohdistamatta rangaistusta samalla kansaan? Siksi olen taipuvainen tässäkin yhteydessä soveltamaan Saksassa usein käytettyä sanontaa: "Mahdottomat asiat ratkaistaan heti, ihmeet vievät hieman enemmän aikaa."
Meidän on oltava kärsivällisiä, enkä tiedä, loukataanko ihmisoikeuksia nyt tosiaan useammin kuin ennen. On kuitenkin varmaa, että rikoksista on tullut julkisia. Elämämme on nykyään entistä monivaiheisempaa, ja se pakottaa meidät tietysti myös toimimaan. Rikosten julkisuus ja se, että rikokset tapahtuvat lähes aina kameroiden läsnä ollessa, tarjoaa meille kuitenkin mahdollisuuden vastustaa sitä, mikä aiemmin tapahtui salassa.

Sbarbati (ELDR).
Arvoisa puhemies, haluan ilmaista tyytyväisyyteni molempiin mietintöihin, jotka mielestäni täydentävät myönteisesti toisiaan, vaikken olekaan niihin täysin tyytyväinen, koska mahtavissa julistuksissa on aimo annos tekopyhyyttä: vaikka kehitys maailmassa meneekin huimaa vauhtia eteenpäin, on sanottava, että yhtä huimaa vauhtia lisääntyvät myös väkivalta, alistaminen ja raakuudet, ja ihmisoikeuksia loukataan. Minusta on kuitenkin myönteistä, että juuri ihmisoikeudet ovat keskeisellä sijalla ulkopolitiikassamme, että korostetaan uusia orjuuden muotoja, etenkin terrorismia, alaikäisten lasten työhön pakottamisen sekä prostituutioon pakottamisen synnyttämää orjuutta. Toisaalta löytyy yhteisiä kantoja näihin ongelmiin, jotka koskevat kykyä tehdä yhteistyötä Maailman kauppajärjestön ja Maailman työjärjestön kanssa: näin ollen on taisteltava ihmisten keskinäistä hyväksikäyttöä vastaan kaikilla aloilla, etenkin alaikäisten seksuaalista hyväksikäyttöä vastaan.
On tärkeää, että ensimmäistä kertaa näissä molemmissa mietinnöissä on korostettu ihmisoikeuksien edistämiseksi toteutettavia myönteisiä toimia. Kyse ei ole vain kritisoinnista, kyse ei luonnollisestikaan ole vain näiden väkivaltaisuuksien esille tuomisesta, vaan kyse on tämän asian edistämisestä kahdella tavalla: ensinnäkin olisi tarkoitus nimittää ihmisoikeuksista vastaava "lähettiläs", kuten parlamentti on asian ilmaissut. Toiseksi on harkittu unionin ihmisoikeus- ja demokratiaviraston perustamista. Näiden kahden aloitteen vuoksi on harjoitettava vakavasti otettavaa ulkopolitiikkaa, jossa tehdään konkreettisia ehdotuksia, joita aiomme edistää ja joihin aiomme osallistua.

Martínez Martínez (PSE).
Arvoisa puhemies, ihmisoikeudet on aihe, joka on erityisen lähellä espanjalaisten sosialistien sydäntä. Silloin, kun nämä oikeudet olivat jo suurimmalle osalle Euroopan unionin kansalaisista yhteiskuntajärjestelmän keskeisimpiä perustoja, meidän oli espanjalaisessa yhteiskunnassa ponnisteltava ja kärsittävä vielä vuosikymmeniä päästäksemme kunnioitettavaan ihmisoikeustilanteeseen.
Tämä kaikki on varsin tuttua esittelijä Rosa Díezille. Se on hänelle jopa tutumpaa kuin muille, sillä baskina ja demokraattina hän on yksi niistä espanjalaisista ja eurooppalaisista, joiden on vieläkin taisteltava äärikansallismielistä terrorismia vastaan niiden perusoikeuksien lujittamiseksi, jotka ovat Euroopan unionin identiteetin tunnusmerkki.
Puheenvuorossani haluan lähinnä ilmaista tukeni jäsen Díezin ja jäsen Van Hecken ajatuksille ja ehdotuksille, minkä lisäksi esitän vain pari huomiota. Ensimmäinen niistä on, että meille esitettyjä monia oivallisia aloitteita ei pidä tulkita liian rajoittavasti. Kyse ei ole esimerkiksi niinkään siitä, että ihmisoikeuskäytäntöjen olisi ehdottomasti oltava erittäin korkealla tasolla käytännössä ennen kuin Euroopan unioni solmii yhteistyösuhteita kolmansien maiden kanssa, vaan siitä, että yhteistyön tavoitteena ja tuloksena on nostaa ihmisoikeuksien tasoa joka maassa, jonka kanssa tehdään yhteistyötä.
Toinen huomioni koskee täällä esitettyä arvostelua, jossa todetaan, että meillä on paljon ihmisoikeuksia koskevia vaatimuksia, kun puhumme kolmansista maista, erityisesti kehitysmaista, mutta olemme sitä vastoin paljon suvaitsevaisempia suoraan sanottuna epätyydyttävissä tilanteissa, joita ilmenee samoissa asioissa Euroopan unionin jäsenvaltioissa.
Asiat eivät ole näin. Näissä mietinnöissä viitataan erityisesti kolmansiin maihin, mutta pidän itsestään selvänä, että Euroopan unionia ympäröivän maailman johon haluamme suhtautua johdonmukaisesti kanssa käymämme vuoropuhelun moraalinen ja poliittinen arvovalta on sitä uskottavampi ja tehokkaampi, mitä parempaa esimerkkiä näytämme ja mitä enemmän muilta pyytämiämme asioita vahvistaa oma käytöksemme ja itsellemme esittämä vaatimus edistyä päivä päivältä ja parantaa kaikkea ihmisoikeuksien suojeluun liittyvää unionin alueella.

Schreyer
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, kiitän Díez Gonzálezia ja Van Heckeä komission ja erityisesti kollegani Pattenin puolesta, joka ei tänään voi osallistua keskusteluun, heidän mietinnöistään, jotka täydentävät hyvin toisiaan. Esittelijä Díez González, mietinnössänne, joka käsittelee komission tiedonantoa ihmisoikeuksista, ehdotatte, että toimielimet laativat yhteiset menettelysäännöt, joiden on tarkoitus toimia unionin ja kolmansien maiden välisten suhteiden perustana. Komissio vahvistaa jälleen sellaisen rakentavan dynaamisen lähestymistavan merkityksen Euroopan unionin suhteille muiden maiden kanssa, joka perustuu kriittiseen kumppanuuteen ja yhteistyöhön. Neuvostokin vahvisti tämän lähestymistavan ihmisoikeusvuoropuhelun suuntaviivoillaan. Vuoropuhelulla voidaan saavuttaa hyviä tuloksia varsinkin silloin, kun ihmisoikeuksien ja demokratian mukaisten periaatteiden kunnioitus ovat tärkeitä osia kolmansien maiden kanssa solmittavissa sopimuksissa ja kun sopimukset sisältävät nimenomaan ihmisoikeuslausekkeen. Tällaista edistystä se on mainittu täällä on tapahtunut Cotonoun sopimuksen ansiosta. Komissio on valmis keskustelemaan tämän lausekkeen tulevasta muodosta ja hyödyllisestä soveltamisesta ja ottaa parlamentin näkökannat edelleen laajasti huomioon.
Esittelijä Díaz González kannattaa mietinnössään lisäksi unionin ihmisoikeus- ja demokratiaviraston perustamista, jonka on tarkoitus hoitaa tiedotus- ja arviointitehtäviä. Komissio on kuitenkin, kuten se tiedonannossaan esittää, sitä mieltä, että Euroopan unionilta ei puutu arviointimahdollisuuksia eikä tietolähteitä. Euroopan unioni voi nojautua Yhdistyneiden Kansakuntien, Euroopan neuvoston ja varsinkin useiden kansainvälisten kansalaisjärjestöjen raportteihin. Toimielinten varsinaisen haasteen muodostaa tarjolla olevien tietojen nopea ja laaja hyödyntäminen ja sen jälkeen poliittisen tahdon aikaansaaminen vaikeiden päätösten tekemiseksi. Haasteeseen ei voitaisi vastata yhdellä uudella arviointielimellä. Komission olisi lisäksi erittäin vaikea siirtää toimivaltaa ihmisoikeuksien herkällä alueella tällaiselle toimielimelle.
Esittelijä Van Hecken mietinnössä on kaksi painopistealuetta, ensinnäkin terrorismin torjunta ja toiseksi nykyaikaisen orjuuden muotojen torjunta. Euroopan unioni tuomitsee painokkaasti kaiken orjuuden, käsitteen, joka sisältää nykyään perinteisen orjuuden ja orjakaupan lisäksi muun muassa lasten ja naisten oikeuksien räikeät loukkaukset, tiettyjen riippuvuustilanteiden hyödyntämisen sekä rotuerottelun. Ne koskevat edelleen miljoonia ihmisiä ympäri maailmaa.
Euroopan unioni on vasta hiljattain antanut tästä aiheesta julkilausuman YK:n ihmisoikeustoimikunnassa. Siellä Euroopan unioni kannatti erilaisia kansainvälisiä välineitä, erityisesti ILO:n tarjoamia, orjuuden tällaisten muotojen torjumiseksi. Lisäksi se vaati aktiivisempaa toimintaa ihmiskaupan torjumiseksi. Viime vuonna julkaisemassaan perustyönormeja koskeneessa tiedonannossa "Perustyönormien edistäminen ja työmarkkina- ja sosiaalipolitiikan ohjausjärjestelmän kehittäminen maailmanlaajuistumisen yhteydessä" komissio esitteli laajan strategian, jolla maita on tarkoitus kannustaa ja auttaa saavuttamaan tilanne, jossa ne toteuttavat perustyönormit ja noudattavat niitä.
Konkreettinen toimi oli se, että neuvosto hyväksyi uudistetun yleisen tullietuusjärjestelmän sosiaalisten kannustimien järjestelmän jolla perustyönormeja noudattaville maille tarjotaan lisäetuja. ILO:n perustavien sopimusten törkeät rikkomukset kuuluvat lisäksi tulevaisuudessa syihin, joiden vuoksi yleiset etuudet voidaan peruuttaa väliaikaisesti. EU keskeytti Myanmarin yleisen tullietuusjärjestelmän soveltamisen ennen kaikkea näistä syistä.
Komissio on nyt tukenut useissa maissa yhä useampia hankkeita ihmiskaupan, naiskaupan, lasten työnteon tai orjuuden torjumiseksi. Näitä ovat esimerkiksi hanke alaikäisten hyväksikäytön torjumiseksi Gabonissa, Beninissä, Togossa ja Nigeriassa tai Stop- tai Daphne-ohjelmiin liittyvät hankkeet, jotka koskevat ihmiskaupan ja seksuaalisen hyväksikäytön torjuntaa.
Mietinnössään esittelijä Van Hecke aivan oikein korostaa, että syyskuun 11. päivän tapahtumat edustavat terrorismin uusia muotoja. Käsittelen nyt mietinnön tätä osaa. Terrorismin torjunta on tunkeutunut oikeutetusti kaikkeen poliittiseen keskusteluun. Ihmisoikeuksia koskevia pohdintoja sovelletaan tällöin eri tasoilla. Euroopan unioni noudattaa sitä tärkeää erottelua, että valtiot voivat loukata ihmisoikeuksia, kun taas terroriteot on katsottava lainopillisesti rikoksiksi, rikollisuudeksi. Kaikessa terrorismin torjunnassa on toiminnan kiireellisyydestä huolimatta tärkeää, että me itse ja liittolaisemme kunnioitamme tarkasti kansainvälisten ihmisoikeuksien ja kansainvälisen humanitaarisen oikeuden arvoja.
Esittelijä Van Hecken mietinnössä otetaan lisäksi kantaa demokratiaa ja ihmisoikeuksia koskevaan eurooppalaiseen aloitteeseen. Komissio ponnistelee aktiivisesti uuden strategiansa täytäntöön panemiseksi. Se käsittää pitkän aikavälin lähestymistavan, jossa on tarkoitus valita rajoitettu määrä painopistealueita, joille annetaan suuri merkitys ja joilla voidaan saada aikaan todellista muutosta yhteisön panoksella. Komissio ottaa entiseen tapaan Euroopan parlamentin edelleen mukaan keskusteluun demokratiaa ja ihmisoikeuksia koskevan eurooppalaisen aloitteen täytäntöönpanotavasta.
Haluan vielä onnitella esittelijöitä Díez González ja Van Hecke heidän mietinnöistään. Komissio iloitsee yhteistyöstä parlamentin kanssa yhteisten tavoitteidemme demokratian ja ihmisoikeuksien edistämiseksi. Euroopan unioni perustuu ihmisoikeuksien kunnioittamiseen, ja tämä perusta koskee sekä sen sisäpolitiikkaa että ulkopolitiikkaa.
Puhemies. -
Paljon kiitoksia, arvoisa komission jäsen Michaele Schreyer.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 11.00.
(Istunto keskeytettiin klo 20.03 ja sitä jatkettiin klo 21.00.)

Puhemies. -
Esityslistalla on seuraavana keskustelu Wynnin laatimasta budjettivaliokunnan mietinnöstä (A5-0109/2002) esityksestä Euroopan unionin korjaavaksi ja täydentäväksi talousarvioksi nro 2 vuoden 2002 talousarvioon ((7033/2002 - C5-0131/2002 - 2002/2043(BUD)).

Wynn (PSE)
. (EN) Arvoisa puhemies, kun katsoo ympärilleen, tuntuu siltä, että olisimme voineet tavata baarissa. Siellä olisi ollut paljon tätä viihtyisämpää. On mukava nähdä teitä, jotka olette täällä. Vaikka tämä mietintö onkin esityslistalla Wynnin mietintönä, siitä on vasta äskettäin tullut Wynnin mietintö. Se oli aiemmin Costa Nevesin mietintö. Carlos Costa Neves, joka oli talousarvioesittelijä vuodeksi 2002, on nyt siirtynyt Portugalin hallitukseen, ja ainakin minä olen ollut pahoillani hänen lähdöstään. Hän on tehnyt erinomaista työtä, ja haluan kirjata muistiin kiitokseni siitä työstä, jonka hän on tehnyt vuoden 2002 talousarviota varten. Käsittääkseni PPE-DE-ryhmä on nyt nimittänyt jäsen Podestàn uudeksi esittelijäksi. Olen siis siinä välissä oleva pala. Tästä syystä käsiteltävänä on siis Wynnin korjaavaa ja täydentävää talousarviota nro 2/2002 koskeva mietintö. Neuvosto ja pari jäsentä oli huolissaan niistä tarkistuksista, jotka olemme jättäneet.
Jäsenvaltiot haluavat oikeutetusti ne rahat takaisin, joita ei käytetty viime vuonna. Summa on suuruudeltaan noin 10 miljardia euroa, mikä on huomattava summa rahaa. Se ei ole kuitenkaan kokonaissumma, koska yksi määrä palautettiin viime vuonna, ja luultavasti korjaavassa ja täydentävässä talousarviossa nro 3/2002 tulee ehkä vielä pari miljardia. Meidän on valittava, annammeko rahat takaisin jäsenvaltioille vai pyrimmekö käyttämään ne muilla alueilla.
Meille on tehty selväksi, että ensi vuoden talousarviossa voi olla alijäämää, erityisesti rakennerahastoissa, joissa saattaa tulla ylitys menoluokan 2 maksuissa. Siksi eräs syy meidän tarkistuksiimme on tuon ongelman helpottaminen ensi vuonna asettamalla varat saataville tänä vuonna. Tästä syystä jäsenvaltiot eivät saa takaisin niitä 10:tä miljardia, vaan noin 5,5 miljardia.
Neuvosto ja tietyt jäsenvaltiot ovat epäilleet tämän tarkistuksen laillisuutta ja meidän oikeuttamme tehdä näin. Yksinkertainen vastaus on kyllä, meillä on oikeus tähän. Olemme tehneet vuodesta 1994 lähtien samanlaisia asioita, joita neuvosto ei ole asettanut kyseenalaiseksi, koska se tietää, että loppujen lopuksi perustamissopimus on se, mikä ratkaisee. Perustamissopimuksessa parlamentille annetaan lopullinen päätösvalta talousarvion osalta, kun puhemies allekirjoittaa talousarvion. Tästä johtuen tämä, mitä me pidämme rutiiniluonteisena KTT:n tarkistamisena, on antanut parille ystävällemme neuvostossa aihetta asettaa se kyseenalaiseksi oikeudelliselta kannalta. Mielestäni ei ole järkevää tehdä niin.
Toinen ongelma näyttää olevan se, että me viivytämme uutta oman pääoman järjestelmää, jos emme hyväksy KTT:tä kokonaisuudessa huomisessa äänestyksessä. Niin teemme, mutta se ei ole meidän vikamme. Komissio yritti kiltteyttään tehdä neuvostolle palveluksen lisäämällä nämä muutokset KTT:hen. Mekin haluamme nähdä ne, mutta totta puhuen mitä nopeammin saamme KTT:n hyväksyttyä toisessa käsittelyssä sillä oletuksella, että neuvosto ei hyväksy meidän ensimmäistä käsittelyämme, sitä nopeammin muutokset tulevat voimaan.
Kolmas neuvoston esittämä kritiikki on se, ettei ole mitään mahdollisuutta käyttää rahoja tätä vuonna. Jos asia on näin, teemme sille jotakin myöhemmin. Kuten sanoin, KTT 3 on tulossa. Olemme pyytäneet komissiolta tietoa siitä, kuinka rahat voidaan käyttää, voidaanko ne käyttää ajoissa ja voidaanko kaikki rahat käyttää. Jos komission kommentit tukevat neuvoston kantaa, täytyy meidän tietenkin harkita asiaa uudelleen. Jos emme tee sitä KTT:n 2 puitteissa, voimme varmasti tehdä sen KTT:n 3 puitteissa. Toivon, että viesti on selvä niille, jotka yrittävät lukea rivien välistä, koska kyseessä ei ole pelkästään vain tämä KTT. On muitakin seurauksia. Jos käytän sanaa varainhoitoasetus, jotkut voivat alkaa ymmärtää, mistä puhun, kun mainitsen KTT:n 3 yhä uudelleen.
Toinen näkökohta on se, että jotkin jäsenvaltiot, myös omani, sanovat, että niiden omiin talousarvioihin tulee vajaus. Ne ovat oikeassa. Nopein tapa saada tuo vajaus täytetyksi on saada tämä asia ratkaistuksi mahdollisimman pian. Tämä liittyy KTT:n 2 ja 3 lisäksi myös varainhoitoasetukseen. Toivon, että kaikkien kolmen toimielimen hyvällä yhteistyöllä tämä asia saadaan hoidettua piakkoin, jotta neuvosto olisi tyytyväinen, jotta me olisimme tyytyväisiä ja jotta varmistaisimme, että komissio voisi jatkaa sen työn tekemistä, jonka se haluaa tehdä.

Garriga Polledo (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, en usko kykeneväni improvisoimaan viiden minuutin puheenvuoroa talousarviosta. Joka tapauksessa, arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegani budjettivaliokunnasta ja muut talousarviokysymyksistä kiinnostuneet, Wynnin mietinnössä joka oli ennen Costa Nevesin mietintö ja josta tulee aivan pian Podestàn mietintö, joten voimme sanoa, että se on ollut koko vaalikauden suosituin ja kulutetuin mietintö on joitakin kohtia, jotka ovat niin kiinnostavia, että niistä on syytä puhua parlamentissa.
Ensinnäkin ja tämä asia koskee komissiota kuten puheenjohtajamme Terry Wynn totesi, on kysyttävä, miksi tarvitaan niin monta korjaavaa ja täydentävää talousarviota, joista aiheutuu usein hallinnollisia kustannuksia, sillä ne edellyttävät uuden menettelyn aloittamista, minkä lisäksi me ennen kaikkea turmelemme ja vääristelemme vuosittaisen talousarviomenettelyn, niin kuin kaikki tiedämme, koska olemme keskustelleet siitä monta kertaa. Olisi parempi, että rajoittaisimme jotenkin mahdollisuutta laatia niin monta lisätalousarviota. Se ei tarkoita sitä, ettei parlamentti kannattaisi lisätalousarvioiden laatimista. Päinvastoin, kuten hyvin tiedätte, se on aivan valmis puolustamaan oikeuksiaan, jotta lisätalousarviot säilytetään nykyisessä menettelyssä ja nykyisessä muodossa ja jotta parlamentin nykyiset oikeudet säilytetään. Olemme siis tyytyväisiä siihen peruslähtökohtaan, että lisätalousarviot ovat edelleen olemassa, ja että parlamentti voi sanoa sanasensa kaikista niistä.
Puhumme nyt ylijäämäisestä talousarviosta, suunnattomasta talousarviosta ja suunnattomasta ylijäämästä. Puhumme 10 miljardin euron lisäksi 1,2 miljardista budjetoidusta eurosta. Käytännössä kyse on 12 miljardista eurosta. Nämä määrärahat oli jo budjetoitu ja nyt ne palautetaan jäsenvaltioille, koska ne ovat jääneet käyttämättä. Talousarvion ylijäämä on kansallisessa budjettipolitiikassa hyvä asia, se on säästöä. Menojen karttaminen edellyttää usein talousarvioponnisteluja ja rahat kilahtavat kansalliseen rahakirstuun tai veronmaksajien taskuun. Tällä kertaa puhumme kuitenkin toisenlaisesta ylijäämästä. Puhumme Euroopan parlamentin aikanaan hyväksymien talousarviomäärärahojen käyttämättä jäämisestä. Puhumme huonosta täytäntöönpanosta, huonosta hallinnasta. Emme tiedä, onko se komission, jäsenvaltioiden, aluehallintoviranomaisten vai kenen syytä, mutta joka tapauksessa kyse on 12 miljardista huonosti hallinnoidusta eurosta, jotka palautetaan jäsenvaltioille.
Tämä ei ole kenenkään mielestä hyvä uutinen. Uskon tietenkin, että se ei ole hyvä uutinen komission mielestä eikä tietystikään parlamentin mielestä. Pohjimmiltaan se ei ole hyvä uutinen myöskään valtionvarainministerien mielestä, vaikka päällepäin se voi näyttää siltä, sillä nämä ovat eurooppalaisia varoja, yhteisön varoja, joilla on kerrannaisvaikutus kansallisissa talouksissa. Jos niitä ei käytetä, tätä kerrannaisvaikutusta ei synny. Niinpä rahojen palauttaminen tällä tavoin on pohjimmiltaan mahdollisuuksien hukkaan heittämistä.
Jos kuitenkin katsotaan asioiden myönteisiä puolia, tämän talousarvion avulla meidän on mahdollista analysoida, miten pienentäisimme käyttämättä jääneiden maksumäärärahojen määrää ja vuoden 2003 maksumäärärahatarpeita. On ilmeistä, että vuoden 2003 maksumäärärahoista puhuttaessa on hyvä alkaa vuoden 2002 maksumäärärahoista, ja siksi niihin onkin esitetty 4,5 miljardin euron korjaukset, mistä luulen koko parlamentin olevan täysin yhtä mieltä, koska korjauksia on kaikissa menoluokissa. Ne kattavat talousarvion kaikki maksumäärärahatarpeet rakennerahastoista tai Leonardo-ohjelmista aina ulkoisten toimien ohjelmiin asti.
Tiedämme, että tämän kannan ei tarvitse olla lopullinen. Politiikka on neuvottelua. On neuvoteltava komission kanssa ja on neuvoteltava neuvoston kanssa. Ehkäpä kaikki nuo maksumäärärahat eivät ole tarpeellisia. Ehkäpä vuonna 2003 tarvitaan suurempia talousarvioponnistuksia. Ehkäpä neuvosto haluaa pohtia oikeaa tapaa hoitaa toimielinten välisiä suhteita, erityisesti suhteita parlamenttiin. Olen varma, että joka tapauksessa kolmen toimielimen työskentely on toukokuun toiseen istuntojaksoon asti, jolloin teemme lopullisen päätöksen, neuvottelujen leimaamaa, ja me kaikki suhtaudumme tietysti hyvin toiveikkaasti siihen.

Walter (PSE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, tämänpäiväinen menettely on edessämme oikeastaan aina vuoden alussa tai suhteellisen alussa. Tavallaan voisi näyttää siltäkin, että valtionvarainministerien pääsiäinen tarkoittaa sitä, että Euroopan unionista on saatu suuria pääsiäismunia, nimittäin takaisin palautuvia rahoja, jotka tietysti keventävät jäsenvaltioiden talousarviopaineita ja joista meidän on sitten päätettävä täällä vuoden alussa. Kuten moni jo on todennut, käsiteltävänä oleva korjaava ja täydentävä talousarvio koskee yli 10:tä miljardia euroa, ja käsittelyä odottavat vielä ne 2 miljardiakin, joista on jo ainakin jossain määrin ilmoitettu. Meidän on kuitenkin muistettava sekin, että siirsimme jo viime vuoden lopussa etukäteen 1,2 miljardia, mikä tarkoittaa, että tänä vuonna käyttämättömiä varoja on käytössä yhteensä yli 13 miljardia euroa.
Parlamentille ei sitä vastoin jokaisena vuonna, aina vuoden lopussa, kun lähestytään joulua, ole välttämättä aina joululahjoja. Silloin meidän on kamppailtava, jotta saisimme käyttöömme pieniä summia, jotka eivät ole käytettävissä tärkeisiin poliittisiin tehtäviin. Viimeksi kuluneina kolmena vuonna niitä on tarvittu Kosovoon, jonka puolesta oli kamppailtava todella kiivaasti rahan saamiseksi. Oli kyse Serbiasta, oli kyse kalastustuesta kalastukselle unionin eteläosassa Espanjassa ja Portugalissa , ja viime vuonna meidän oli jopa turvauduttava kiireellisten toimien varauksiin Balkanin jälleenrakentamisen jatkumisen turvaamiseksi.
Tämänpäiväinen siirto ei kuitenkaan anna oikeata aihetta iloon, sillä siirto tarkoittaa vain sitä, ettei varoja ole käytetty. Se voi tarkoittaa, ettei ole ollut vastaavia ohjelmia, että jäsenvaltioissa ei ole toimittu asianmukaisesti, että kansalaisten avustusmahdollisuuksia ei ole käytetty riittävästi. Joka tapauksessa se tarkoittaa, että kaikki ilmoitettu on käytettävä joskus, ja jokainen nyt tehtävä maksujen siirto tarkoittaa kiinnitystä tulevaisuuteen, sillä jos sitä ei makseta tänään, se maksetaan joskus tulevaisuudessa, joten se antaa aihetta vain rajalliseen iloon. Minusta on tehtävä selväksi, ettei tämä todella auta.
Ehdotin jo kaksi vuotta sitten, että rahojen siirtämisen sijasta perustettaisiin vararahasto tai hätärahasto, johon laitettaisiin esimerkiksi 10 prosenttia siirrettävistä varoista. Se olisi jo toisenlainen menettelytapa. Silloin ei tarvitsisi jatkuvasti siirtää varoja suuntaan tai toiseen, vaan voisimme suunnitella hieman vakavammin, ja se auttaisi meitä edistymään muissa kohdissa. Kun puhutaan korjaavista ja täydentävistä talousarvioista, niitä voidaan tarkastella useista näkökulmista, muun muassa tästä.
Parlamentin tavoitteena on muuttaa korjaavaa ja täydentävää talousarviota niin, että ensinnäkin suuri osa varoista ei palaisi jäsenvaltioille. Kuulimme juuri, että useilla aloilla on välttämättömiä maksuja, jotta aiempien vuosien sitoumuksista voidaan selviytyä. Pyrimme lähipäivinä ja -viikkoina käymään perusteellisia keskusteluja neuvoston kanssa. Seuraamme tarkasti, kuinka valmis neuvosto on keskustelemaan kanssamme ja kuinka avoin se on. Mielestäni voimme löytää hyviä ratkaisuja. Kaikkien on tiedettävä, että yhteistyö tarkoittaa sitä, että kaikki ovat valmiita keskustelemaan toistensa kanssa. Tämä pätee korjaavaan ja täydentävään talousarvioonkin, kuten aina talousarviomenettelyyn. Me olemme valmiita, mutta me olemme valmiita keskustelemaan perusteellisesti myös keskenämme ja vaihtamaan tarpeen vaatiessa tehokkaasti myös argumentit.

Virrankoski (ELDR).
Arvoisa puhemies, haluan kiittää Wynniä hyvästä mietinnöstä ja ilmoittaa, että tuen täysin hänen ajatuksiaan varainhoitoasetuksen muuttamisesta.
Käsittelyssä oleva korjaava ja täydentävä talousarvio sisältää kaksi tärkeää asiaa, uuden omien varojen keräysperusteen ja viime vuoden ylijäämän siirtämisen tämän vuoden talousarvion katteeksi.
Perinteisten omien varojen keräyspalkkio kasvaa 10 prosentista 25 prosenttiin ja arvonlisäperusteinen maksu laskee yhdestä prosentista noin puoleen prosenttiin. Muutos perustuu uuteen neuvoston päätökseen, joka vasta nyt on ratifioitu. Se hyödyttää erityisesti EU:n nettomaksajia. Saksan jäsenmaksu putoaa vuositasolla noin 847 miljoonaa euroa ja Alankomaiden 505 miljoonaa euroa sekä Ruotsin ja Itävallan noin 140 miljoonaa euroa. Jäsenmaksu nousee Italiassa noin 757 miljoonaa euroa ja Ranskassa 458 miljoonaa euroa. Päätös osoittaa kuinka herkkä EU:n jäsenmaksu on sisäpoliittisesti, sillä bruttokansantulosta se on vain noin prosentin verran.
Poliittisesti vaikeampi kysymys on viime vuoden käyttämättömät määrärahat, perustelujen mukaan huikeat 18 miljardia euroa eli 20 prosenttia koko budjetin loppusummasta. Pelkästään rakennerahastojen määrärahoista jäi käyttämättä 10,5 miljardia euroa eli 32 prosenttia. Jo viime vuonna näitä varoja jäi käyttämättä 6,5 miljardia euroa.
Syynä tähän vajaakäyttöön on ensisijaisesti komission byrokratia. Päätöksiä on vaikea saada aikaan. Päätösmenettely on sekava ja epäselvä. Koko prosessista puuttuu selkeä ote ja henkilökohtainen vastuu. Asiakirjat makaavat virkakoneistossa eikä kukaan välitä eikä vastaa päätösten viipymisestä. Jos jossain jäsenvaltiossa talousarvion toteuttaminen olisi yhtä heikkoa, hallitus kaatuisi ilman muuta. Siksi komission on todella ryhdistäydyttävä.

Turchi (UEN).
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, arvoisa komission jäsen, ensinnäkin onnittelut jäsen Costa Nevesille siitä, että hän on todellakin antanut viime vuosina merkittävän ja aina myönteisen panoksen valiokuntamme työlle.
Kuten esittelijä on mietintönsä perusteluosassa aivan oikein todennut, korjaava ja täydentävä talousarvio, josta äänestämme huomenna, on tyypillinen kahdessa mielessä: tarkoitus on budjetoida alustava 10 miljardin euron summa, joka on seurausta vuoden 2001 käyttämättä jääneistä varoista, jotka ovat syntyneet käyttämättömistä rakennerahastoista ja maatalousmenoista ja jotka käytännössä päätyvät "takaisinmaksuna" jäsenvaltioille, joiden maksuosuus vuoden 2002 talousarviosta pienenee näin ollen huomattavasti. Toiseksi lisätalousarvioesityksessä on laskettu uudelleen vuoden 2002 talousarvion rahoitus neuvoston uuden omia varoja koskevan päätöksen perusteella, jolloin prosenttiosuutta, jonka jäsenvaltiot voivat takautuvasti pitää itsellään omista varoista kantokuluina, on nostettu 10 prosentista 25 prosenttiin.
Eniten minua tällä hetkellä kuitenkin kiinnostaa tuo talousarvion ensimmäinen näkökohta. Vaikkemme sortuisikaan populistiseen näkemykseen säästämisestä, tilanne näyttäytyy koko vakavuudessaan, tai sitten Euroopan komissio, joka on - perustellusti tai ei - eräänlainen Euroopan, yhdentymisen ja tulevaisuuden symboli miljoonille Euroopan kansalaisille, ei ole kyennyt panemaan talousarviota täytäntöön parlamentissa ja neuvostossa hyväksytyllä tavalla, joten nyt talousarvio on 12 prosenttia ylijäämäinen. Kysymystä voidaan kuitenkin tarkastella toiseltakin näkökannalta: jäsenvaltiot, jotka yhtenään vaativat enemmän rahaa rakennetoimiin ja jotka laajentumisen lähestyessä käyvät kovaa poliittista taistelua, jotta niiden omat kansalaiset eivät menettäisi yhteisön rakennetukea, eivät ole kyenneet pitämään lupauksiaan eivätkä vaatimaan jo irrotettuja määrärahoja.
Arvoisat kollegat, on selvää, että ongelma on melko yleinen ja vaatii pikaista ratkaisua, sillä se loukkaa maanmiehiämme ja saattaa meidät todella naurunalaisiksi sellaisten kansalaisten silmissä, joiden halu ymmärtää laskee jatkuvasti ja joiden valmius ylimalkaiseen arvosteluun sitä vastoin kasvaa jatkuvasti.

Dell'Alba (NI).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, uskon, että saamme tänään hienon yksimielisyyden esittelijän, budjettivaliokunnan puheenjohtajan, kannan taakse, ja uskon, että neuvoston pitäisi kuunnella - sanotaanko välillisesti - mikä on huomisen täysistunnon äänestyksen tulos, sillä yksimielisyyteen ei pidä ihan aina luottaa, mutta joskus se osoittaa toimielimen halun tehdä kantansa selväksi, saada äänensä kuuluviin budjettivallan käyttäjälle, joka toisinaan hieman unohtaa parlamentin ja neuvoston välisen tasapainon ja yrittää vähän polkea valtuuksiamme, oikeuksiamme ja asemaa, joka meillä on kansalaisiin nähden. Ongelma siitä, ettei näin suurta summaa pystytä kuluttamaan, on kuitenkin vakava, eikä meiltä voida pyytää noin vain vastuuvapautta, kenties avointa valtakirjaa, miettimättä lainkaan ja esittämättä näitä kysymyksiä, joita tänä iltana käsittelemme.
Riippumatta siis siitä, kuinka tilanne etenee, olemme mielestäni käyttäytyneet moitteettomasti äänestäjiä kohtaan, Euroopan kansalaisia kohtaan ja itseämme kohtaan, kun olemme esittäneet kysymyksen korjaavasta ja täydentävästä lisätalousarviosta ja sanoneet siten neuvostolle: muistakaa, että meitä on aina kaksi päättämässä, näin on määrätty perussopimuksissa ja näin järkikin sanoo. Meillä on korjaavan ja täydentävän lisätalousarvion saldo, ja meillä on velvollisuutemme budjettivallan käyttäjänä. Täytämme velvollisuutemme, odotamme neuvoston vastausta, odotamme komission jatkotoimenpiteitä, ja päätämme asiasta toisessa käsittelyssä, sillä ongelma on olemassa, se on tuotava esiin, ja teimme oikein, kun otimme sen tällä tavoin esiin.

Naranjo Escobar (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, keskustelemme tänään lähes intiimisti lisätalousarviosta, josta käy ilmi, että se, ettei maksumäärärahoja panna täytäntöön, on nykyään maan tapa, koska summan suuruuden perusteella kyse ei ole poikkeuksesta vaan säännöstä.
Vuoden 2000 selvityksessä maksumäärärahaennusteissa oli noin 11 miljardin euron ylijäämä ja vuoden 2001 selvityksessä se saattaa kohota 14 miljardin tienoille. Tämä luonnollisesti keventää jäsenvaltioiden taakkaa välittömästi tulevina ja myöhempinä vuosina.
Näissä oloissa nämä menettelyt ja niiden käytön laillisuus voidaan kyseenalaistaa. Epäsuhdat keskittyvät suurelta osin menoluokkaan 2, ja me tiedämme, että alue- ja koheesiopolitiikan käynnistämisen ensimmäiset vuodet, ohjelmakausi, kuluttaa paljon aikaa, voimavaroja ja energiaa. Esimerkiksi riittänee, että tavoitteeseen 1 kuuluvia alueita koskeva yhteisön tukikehys hyväksyttiin lokakuussa 2000 kotimaani osalta, ja tämä päätös mahdollistaa yhteisrahoituksen.
Maksumäärärahojen kulutus vuonna 2001 yltää tässä otsakkeessa huolestuttaviin lukuihin. Täytäntöönpanoaste laski 10 prosenttiyksikköä edelliseen vuoteen verrattuna, ja tavoitteeseen 1 kuuluvien alojen kohdalla se laski 6 prosenttiyksikköä. Lopputulos siis on, että käyttämättä jääneet varat kasvoivat huomattavasti.
Rakennerahastojen nykyistä lainsäädäntöä on siis tarkasteltava edellä esitetyssä valossa. Kun otetaan laajentuminen huomioon, sitä on parannettava, jotta ohjelmien rahoituksen hallintaa voitaisiin parantaa mitä ilmeisimmistä syistä: aluepolitiikka on osa eurooppalaisen hankkeen syvintä olemusta ja keskeinen yhdentymisprosessin edistämisen kannalta, minkä lisäksi se on avaintekijä, joka kannustaa laaja-alaiseen yhteisymmärrykseen.
Otsakkeissa 3 ja 4 on samankaltaisia ongelmia, mutta vaatimattomampia summia: maksumäärärahojen täytäntöönpano pieneni vuoden 2001 ulkoisissa toimissa myös 5 prosenttiyksikköä edelliseen vuoteen verrattuna; tarkemmin sanottuna demokratiaa ja ihmisoikeuksia koskevien aloitteiden täytäntöönpanossa päästiin ainoastaan 56 prosenttiin budjetoiduista maksumäärärahoista. Arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, parlamentin tarkistuksilla ei mielestäni ole muuta tarkoitusta kuin lykätä hetkellisesti säästöjä, jotka ovat jäsenvaltioille suureksi osaksi tilapäisiä. Niiden tarkoituksena ei ole estää jäsenvaltioiden rahavirtojen ohjailua, vaan korjata tilanne, joka ei ole järkevä sen enempää poliittisesti kuin rahoituksellisestikaan.
Ensinnäkin komission on parannettava työskentelyjärjestelmiään sekä budjetointi- että täytäntöönpanovaiheessa. Näin ollen vuoden 2003 maksumäärärahojen mahdolliset ongelmat on ratkaistava tyydyttävästi.
Toiseksi neuvoston on ymmärrettävä, että parlamentti käyttää valtuuksiaan budjettivallankäyttäjänä kaikkine siihen liittyvine seurauksineen ja että tämä korjailtu lisätalousarvio merkitsee sitä, että vaikka omista varoista puhuttaessa parlamentti ei ole tasa-arvoinen neuvoston kanssa, kansalaiset pyytävät niin tässä kuin muissakin neuvottelujen kohteena olevissa asioissa toimielinten vakaata tasapainoa sekä käytännön tuloksia synnyttävää vuoropuhelua, koska ei ole olemassa sellaisia vaihtoehtoja, jotka voisivat hyödyttää enemmän kaikkia.

Dover (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, saanen sanoa, että kaikki täällä parlamentissa tänään paikalla olevat tietävät, mistä syystä tämä raha pidetään järjestelmässä. Syynä on se, että kaikissa maissamme ja alueillamme on suri tarve rakennerahoitukselle. Olemme nyt edenneet noin kaksi ja puoli vuotta seitsenvuotisessa ohjelmassa 2000-2006. Olemme siis edenneet kolmasosan ajasta, ja olemme käyttäneet rahoja selvästi liian vähän. Annamme siis nyt jäsenvaltioille mahdollisuuden saada asiansa kuntoon ja käyttää nämä rahat ympäristön, työolojen ja työllisyysnäkymien parantamiseksi kaikkialla Euroopan unionissa. Tämä parantaa taloutta ja oloja alueillamme kokonaisuudessaan.
Otamme vastuullisen kannan, ja olen iloinen, että me parlamentissa olemme nyt illalla yksimielisiä. Toivon, että tämä näkyy huomisessa äänestyksessä. On todellakin erittäin tärkeää, että pystymme varmistamaan, että maat pystyvät käyttämään nämä rahat, että yksityinen sektori saa järjestelmänsä pystyyn, koska vuoden 2006 lopulla laajentumisen johdosta tämänhetkiset 15 jäsenvaltiota menettävät mahdollisuuden saada rakennerahoitusta. Muut Euroopan unioniin tulevat 5 tai 10 valtiota vaativat rakennerahoitusta. Meidän osuutemme leikataan nopeasti pois. Voi hyvinkin olla niin, että emme salli minkäänlaista menojen päällekkäisyyttä vuosiksi 2007-2008, jos menoissa jäädään enemmän jälkeen. Kehotan siksi jokaista hallitusta kaikkialla Euroopan unionissa käyttämään tämän rahan, käyttämään sen tehokkaasti ja nopeasti. Kannatan täysin puheenjohtajan neuvoja meille, jotka olemme tavallaan joukkueenjohtajia, jotta varmistaisimme, että äänestämme huomenna lopullisesti yhdessä tarvittavan rahan antamisen kieltämiseksi ja kehotamme noita valtioita käyttämään sen asianmukaisesti.

Schreyer
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, tämä ilta on minulle erikoinen ilta, koska en ole poikkeuksellisesti ollenkaan samaa mieltä budjettivaliokunnan päätöksestä, vaan aivan eri mieltä. Jäsenvaltiot eivät ainoastaan halua saada takaisin rahojaan, vaan niiden myös kuuluu perustamissopimuksen mukaan saada ne, ja komissio on esitellyt vastaavan korjaavan ja täydentävän talousarvion. Meidän tulisi palauttaa ne jäsenvaltioiden unionin talousarvioon maksamat maksuosuudet, joita emme käyttäneet viime vuonna, jäsenvaltioille mahdollisimman nopeasti, pelkästään taloudellisista syistäkin, koska kaikki muu aiheuttaa kansantaloudellisia menetyksiä.
Viime vuoden ylijäämä oli erittäin suuri, ja käsittelen sen tekijöitä nyt vielä. Täydentävä ja korjaava talousarvio koskee useita tekijöitä, nimittäin ensinnäkin viime vuoden ylijäämää ja toiseksi sen uuden omia varoja koskevan päätöksen täytäntöönpanoa, johon sisältyy useita tekijöitä. Uuden omia varoja koskevan päätöksen, joka tehtiin Berliinin Eurooppa-neuvostossa, piti astua voimaan 1. tammikuuta 2002. Koska jotkin jäsenvaltiot eivät ratifioineet päätöstä ajoissa, vuotta 2000 koskeva talousarvio oli laadittava vanhan omia varoja koskevan päätöksen mukaisesti. Se tarkoittaa käytännössä sitä, että nykyisten jäsenvaltioiden on maksettava osittain suurempia maksuja kuin uuden omia varoja koskevan päätöksen nojalla olisi maksettava.
Uusi omia varoja koskeva päätös sisältää useita tekijöitä: 25 prosenttia tullituloista voi jäädä jäsenvaltioille keräämiskuluina, unionin osuus arvonlisäverotuloista pienenee, kun taas BKT-osuus kasvaa; näin rahoituskuormitus siirtyy. Kolmantena tekijänä on se, että neljä jäsenvaltiota saa nyt alennuksen Yhdistyneelle Kuningaskunnalle maksettavasta hyvityksestä, siis alennusta alennuksesta.
Näin on päätetty. Päätös on pantava täytäntöön, ja siksi komissio on liittänyt sen ylijäämän yhteyteen. Tulliosuuksien palautus eli se, että jäsenvaltiot voivat pitää itsellään 25 prosenttia tullituloista, on voimassa 1. tammikuuta 2001 alkaen. Olemme tietysti ottaneet siihen tarvittavan rahan huomioon ylijäämässä, koska muuten olisimme joutuneet palauttamaan rahaa ja maksattamaan sen uudelleen.
(Välihuomautus: erittäin hyvä!)
Jäsen Walter, olen iloinen kuullessani tuon!
Haluaisin nyt kuitenkin kertoa lyhyesti, kuinka näin suuri ylijäämä on syntynyt. On totta, kuten täällä jo mainittiin, että rakennerahastojen ylijäämä tai vajaakäyttö on 10 miljardin euron luokkaa. Minun on vielä kerran viitattava siihen, että uuden ohjelman tässä vaiheessa ei ole enää kyse siitä, että komissio hidastelisi hankkeiden myöntämisessä, vaan meillä on nyt sellainen sääntö, että komissio maksaa palautuksia jäsenvaltioille, jos ne esittävät laskun täytäntöön pannusta ohjelmasta. Jos laskuja ei ole, ei voida tietysti maksaakaan mitään. Vuonna 2000 meillä oli vielä mahdollisuus maksaa ennakkomaksuja, kuten vastaavassa määräyksessä määrätään. Vuonna 2001 se ei ollut enää mahdollista, ja nyt herää todellakin kysymys, miksi jäsenvaltioiden arviot ohjelmien täytäntöön panemiseen tarvittavista määrärahoista olivat viime vuonna paljon suurempia kuin määrät, joita sitten haettiin.
Haluaisin ottaa esiin ylijäämän yhteydessä vielä kaksi asiaa. Ensinnäkin maatalouspolitiikassa syntyi 2 miljardin euron todellinen säästö, pääasiassa siksi, että BSE-kriisiä seurannut naudanlihamarkkinoiden heikkous ei kestänytkään niin pitkään kuin aluksi oletettiin. Markkinat toipuivat oletettua nopeammin. Muilla aloilla markkinatilanteet olivat ennustettua parempia. Näillä aloilla voi puhua todellisista säästöistä, joista voi iloita. Toiseksi ulkoisissa toimissa, siis otsakkeessa IV, haettiin lähes 90 prosenttia käytettävissä olevista varoista. Tilanne parani toisena vuonna aiempaan nähden, ja uskon, että olisi syytä korostaa, että hallinnolliset uudistukset, joita kollegani Chris Patten ja Poul Nielson ovat panneet alulle ulkoisissa toimissa, tuottavat nyt todella tulosta. Moite siitä, että EU lupaa suuria, mutta sen jälkeen mitään ei panna todella täytäntöön, ei siis päde enää.
Jäsenvaltiot tietysti odottavat, että viime vuoden suuri ylijäämä palaa niiden käyttöön. Se on niin suuri, että sillä on jo merkitystä jäsenvaltioiden talousarvioiden kannalta. Kun ajattelette, että talouden hidastuminen, joka tapahtui syyskuun 11. päivän jälkeen, vaikuttaa tietysti jäsenvaltioiden julkiseen talouteen, on aivan selvää, että ne odottavat palautusta välttääkseen liian suuret vajeet. Komissio on sitä mieltä, että kokonaistaloudellisen vastuun kannalta olisi järkevää välttää viivytyksiä. Esitän nyt tiivistelmän Walterin ja Wynnin puheenvuoroista: pääsiäismunia ei palautettu, ja jos tarkastelemme aikataulua, niistä ei tule myöskään helluntaikukkia, mutta tartun mielelläni budjettivaliokunnan puheenjohtajan pyyntöön siitä, että niistä ei tehtäisi joululahjojakaan!

Puhemies. -
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 11.00.

Puhemies. -
Esityslistalla on seuraavana yhteiskeskustelu kahdesta naisten oikeuksien ja tasa-arvoasioiden valiokunnan mietinnöstä, yhtäältä Martensin laatimasta mietinnöstä (A5-0066/2002) komission tiedonannosta neuvostolle ja Euroopan parlamentille toimintaohjelmasta sukupuolten tasa-arvon huomioon ottamiseksi EY:n kehitysyhteistyössä ja toisaalta Avilés Perean laatimasta mietinnöstä (A5-0067/2002) komission kertomuksesta neuvostolle, Euroopan parlamentille, talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle: Naisten ja miesten yhtäläiset mahdollisuudet Euroopan unionissa - kertomus vuodelta 2000.

Martens (PPE-DE)
. (NL) Arvoisa puhemies, EY:n perustamissopimuksen 3 artiklassa todetaan, että Euroopan yhteisö pyrkii poistamaan eriarvoisuutta miesten ja naisten välillä sekä edistämään miesten ja naisten välistä tasa-arvoa.
Neuvosto mainitsi vuonna 1995 päätöslauselmassaan sukupuolten tasa-arvon yhtenä kehitysyhteistyön periaatteista. Samoin vuonna 1995 Pekingin naisten maailmankonferenssissa hyväksyttiin kymmenen kohdan toimintaohjelma miesten ja naisten tasa-arvon edistämisestä. Kaikki konferenssiin osallistuneet valtiot allekirjoittivat toimintaohjelman.
Tilanteessa on kuitenkin vielä paljon toivomisen varaa, etenkin kehitysyhteistyössä. Kyse ei ole pelkästään naisiin kohdistuvista hankkeista, vaan ennen kaikkea myös naisten kanssa toteutettavista hankkeista, hankkeista, jotka syntyvät vuoropuhelussa naisten kanssa.
Edellisessä istunnossa hyväksyimme María Izquierdo Rojon hyvin kiistellyn mietinnön naisista ja fundamentalismista. Tämä mietintö hyväksyttiin naisten oikeuksien valiokunnassa yksimielisesti. Tähän liittyvä ongelma on kaikille selvä. Olemmekin suurelta osin samaa mieltä ratkaisujen suunnasta. Kehitysyhteistyö on vielä liian paljon pelkästään miesten asia.
Arvoisa puhemies, naisia on 70 prosenttia niistä noin puolestatoista miljardista ihmisestä, jotka elävät köyhyysrajan alapuolella. Heiltä puuttuu toisin sanoen suhteettoman paljon taloudellisia resursseja, mutta käytännössä on kysymys muustakin. Usein on kyse myös perusihmisoikeuksien sekä yhteiskunnallisten oikeuksien, kuten ravinnon, juomaveden, koulutuksen ja terveydenhuollon puutteesta tai siitä, että naisilla on vaikeuksia saada työtä.
Köyhyysrajan alapuolella elävät voivat lisäksi usein valvoa vain puutteellisesti hyödykkeitä, resursseja ja palveluja, heillä on niiden saantia koskevia vaikeuksia, ja he osallistuvat päätöksentekoon tuskin lainkaan. On mielenkiintoista, että on olemassa yhä enemmän viitteitä siitä, että köyhyyden ja sukupuolten välisen epätasa-arvon välillä on yhteys. Niissä maissa, joissa miesten ja naisten välinen epätasa-arvo on suurimmillaan, kuten Sierra Leonessa, Nigerissä, Burkina Fasossa tai Malissa, kärsitään myös suurimmasta köyhyydestä.
Niissä maissa, joissa miesten ja naisten välinen epätasa-arvo ei ole yhtä räikeää, on myös vähemmän köyhyyttä. Lisäksi esimerkiksi terveydenhuoltoon, lukutaitoon tai maanviljelyyn liittyvät kehityshankkeet näyttävät menestyvän paremmin, jos naisetkin ovat niissä mukana. Tyttöihin sijoittaminen näyttää alentavan lapsikuolleisuutta ja naisten kuolleisuutta, lisää elintarvikkeiden turvallisuutta ja merkitsee köyhyyden torjunnan edistymistä.
Siksi ei olekaan sattumaa, että kehitysyhteistyöpolitiikka perustuu kestävän, tasapainoisen ja osallistuvan inhimillisen ja yhteiskunnallisen kehityksen periaatteelle. Ihmisoikeuksien, demokratian ja oikeusvaltion edistäminen ovat olennainen osa sitä, ja siksi myös naisten kuuluu osallistua siihen.
Arvoisa puhemies, neuvosto määritteli gendermainstreamingin (naisten ja miesten tasa-arvon sisällyttämisen yhteisön politiikkaan ja toimintaan kaikilla aloilla) kuusi vuotta sitten kehitysyhteistyöpolitiikan periaatteeksi, mutta sen jälkeen on tapahtunut niin vähän, että se on oikeastaan ollut pettymys. Siksi olenkin iloinen komission tiedonannosta. Toimintaohjelma voi olla ylimääräinen yllyke toteuttaa sukupuolten välistä tasa-arvoa Euroopan unionin kehitysyhteistyöpolitiikassa.
Voin olla samaa mieltä komission hahmottelemista kolmesta vaiheesta, nimittäin sukupuoliulottuvuuden analysoinnista ja sisällyttämisestä yhteisön kehitysyhteistyöpolitiikan ensisijaisiin aloihin, sukupuolten tasa-arvon huomioon ottamisesta eri tasojen hankkeissa ja ohjelmissa ja sukupuolten tasa-arvon huomioon ottamista koskevien institutionaalisten valmiuksien kehittämisestä Euroopan yhteisön sisällä. Nämä kolme kohtaa ovat tavattoman tärkeitä, varsinkin viimeinen. Euroopan unionin omissa toimielimissäkin tarvitaan nimittäin ajattelutavan muutosta. Jos sille ei ole riittävästi kaikupohjaa toimielinten henkilökunnan joukossa, jonka on hyväksyttävä, toteutettava ja arvioitava ohjelmat, miten parannusta voi ikinä tapahtua? Omien ihmistemme kouluttaminen on välttämätöntä samoin kuin politiikan asianmukainen rahallinen tukeminen.
Minusta on vahinko ja pettymys, että komissio valitsee jälleen taloudellisen lähestymistavan ja kuvailee naisia etenkin keinoksi edistää taloudellista kasvua. Naiset ovat ihmisiä, joilla on itseisarvoinen oikeus elämänlaatuun ja joiden on siten voitava vaatia ja vaadittava kansalaisoikeuksia, poliittisia oikeuksia ja ihmisoikeuksia, ja tämä näkökulma jää minusta liian pitkälti huomiotta.
Viisivuotissuunnitelman tarkoituksena on muuntaa komission hyvät aikomukset teoiksi. Aikeet eivät toki aina saa jäädä vain hyväksi tarkoitukseksi. Siksi suunnitelmassa kehotetaankin laatimaan lisäksi työohjelma, joka sisältää selvästi kuvatut toimintaohjeet, määräajat ja tiedot rahoituksesta sekä indikaattorit.
On hyvä, että on aiotaan laatia väliarvio, ja toivon, että komissio ottaa Euroopan parlamentin ajoissa mukaan. Haluaisin myös viitata kansalaisjärjestöjen ja muiden asianomaisten järjestöjen kanssa tehtävän kansainvälisen yhteistyön tärkeyteen. Niillä voi usein olla paljon merkitystä.
Arvoisa puhemies, lopuksi totean, että asiaa koskevan asetuksen voimassaolo päättyy vuonna 2003. Asetus on sen budjettikohdan oikeudellinen perusta, jossa pyritään sukupuolten tasa-arvon huomioon ottamiseen kehitysyhteistyöpolitiikassa. Siksi ehdotankin mietinnössäni, että asetusta uudistettaisiin, jotta tällä alalla tehtävä työ voi jatkua.
Avilés Perea (PPE-DE)
. (ES) Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, käsittelemme nyt komission kertomusta vuodelta 2000, jossa tarkastellaan miesten ja naisten tasa-arvon kehittymistä Euroopan unionissa.
Voimme todeta tyytyväisinä, että naisten työllisyysaste on noussut, joskin vain hieman, mutta naisten työpaikat ovat edelleen usein osa-aikaisia ja työoloiltaan epävarmempia, ja niissä on vaatimattomammat uraodotukset.
Emme ole onnistuneet saamaan aikaan samapalkkaisuutta. Erot ovat yhä sangen merkittäviä, ja vaikka olemme edistyneet työn ja perhe-elämän yhteensovittamisessa, tehtäviä ei ole saatu jaettua tasaisemmin perheessä, vaikka siten naisten olisi mahdollista paneutua ammattimaisemmin työhönsä.
Kun ajatellemme naisten tarvitsevan tukea, tarkoitamme usein äitejä, nuoria pienten lasten äitejä, ja luulemme, että voimme ratkaista ongelman perustamalla päiväkoteja. Toinen erittäin tavallinen ilmiö on se, että perheessä on vanhuksia, näiden samojen naisten huollettavana olevia henkilöitä, vammaisia, joista aiheutuu lisätyötä perheenemännälle, naiselle. Yleensä ei oteta huomioon, että tarvitaan myös sellaista sosiaalista tukea kuten päiväkeskuksia joka edistää naisten osallistumista työelämään.
Voimme havaita, ettei naisten kohdalla ole tapahtunut riittävästi edistystä tulevaisuuden yhteiskunnan eli uusien tekniikoiden ja tietoyhteiskunnan osalta. Vain 20 prosenttia naisista on edustettuina tällä alalla, ja meidän pitäisikin vauhdittaa sitä siten, että naiset voisivat osallistua elinikäiseen koulutukseen, sillä tulevaisuudessa työnsaanti kytkeytyy väistämättä uusien tekniikoiden avulla toimivaan yhteiskuntaan.
Naiset ovat yhä huomattavassa määrin aliedustettuina johtopaikoilla yrityksissä, järjestöissä, poliittisissa puolueissa ja julkisissa toimielimissä. Me olemme vaatineet jatkuvasti, että naiset osallistuisivat näkyvämmin, ja että miesten ja naisten suhde olisi tasapainoisempi, mutta olemme havainneet, että naisia on hankalaa saada päätöksentekopaikoille. Pyydämme siis innovatiivisia ja erityisiä toimia, joiden tarkoituksena on nimenomaan saada naiset näkyvämpään asemaan kaikilla osa-alueilla, saada tehtävät jaetuksi tasaisemmin miesten ja naisten kesken ja sovittaa työ ja perhe-elämä paremmin yhteen.
Meidän on valvottava, että miesten ja naisten yhtäläisiä mahdollisuuksia koskevaa yhteisön tavoitetta noudatetaan eurooppalaisin varoin rahoitetuissa ohjelmissa perustamissopimuksen mukaisesti, minkä lisäksi meidän on edistettävä naisten saamista päätöksentekopaikoille. Nämä tavoitteet otetaan huomioon myös Euroopan unionin laajentumisprosessissa, jossa valvotaan yhteisön säännöstön siirtämistä ehdokasvaltioiden lainsäädäntöihin.
Perheväkivalta, naisilla käytävä kauppa ja naisten hyväksikäyttö ovat yhä vakava ongelma, jonka osalta meidän on jatkettava ponnisteluja uhrien auttamiseksi ja sen syiden, esimerkiksi köyhyyden ja epävakauden, poistamiseksi.
Kuten näemme, on vielä paljon tekemistä. Naisia ei vieläkään ole juurikaan mukana johtopaikoilla eikä työelämässä ja ennen kaikkea naiset eivät saa samasta työstä samaa palkkaa.
Siksi meidän on mielestäni pyydettävä komissiolta ja toimielimiltä, että niiden valvonta olisi parempaa, jotta tasa-arvoisuuden tavoitteesta tulisi totta mahdollisimman nopeasti.
Kratsa-Tsagaropoulou (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, keskustelemme tänä iltana kahdesta tärkeästä mietinnöstä. Ensimmäisessä niistä käsitellään Euroopan komission tuoreinta kertomusta naisten ja miesten yhtäläisistä mahdollisuuksista Euroopan unionissa vuonna 2000. Kysymys on ensiarvoisen tärkeä Euroopan unionin demokraattisen kehityksen sekä Lissabonin Eurooppa-neuvostossa asetettujen kasvutavoitteiden kannalta. Toinen mietinnöistä käsittelee toimintaohjelmaa sukupuolten tasa-arvon huomioon ottamiseksi yhteistyössä kolmansien maiden kanssa. Tämä yhteiskunnan tasapainoiselle kehitykselle erityisen tärkeä kysymys on alettu tiedostaa vasta nyt, lähes kuusi vuotta sen jälkeen kun neuvosto ensimmäisen kerran määritteli sukupuolten välisen tasa-arvon huomioon ottamisen yhdeksi yhteisön kehitysyhteistyöpolitiikan pääperiaatteeksi ja toimintaohjelma julkaistiin. Afganistanin naisten asema, joka valitettavasti nousi esiin syyskuun 11. päivän iskun jälkeen - pakotti meidät menemään itseemme ja herätti meidät huomaamaan naisten oikeuksien traagisen tilan eri puolilla maailmaa.
Ensimmäisessä, unionin tilannetta koskevassa mietinnössä esittelijä Avilés Perea korosti mielestäni aivan oikein, että kertomuksessa on havaittavissa edistymistä edellisvuosiin verrattuna ja että siinä arvioidaan kattavasti tasa-arvokysymyksiä koskevan politiikan soveltamista. Minäkin toistan naisten oikeuksien ja tasa-arvoasioiden valiokunnan esittämän huolen siitä, ettei Euroopan komissiossa ole kyetty asianmukaisesti seuraamaan sukupuolten tasa-arvoa koskevan yhteisön lainsäädännön täytäntöönpanoa. Tämän politiikan seurannassa käytettävät menetelmät pitää löytää ja niitä pitää soveltaa. Tämä on tärkeää myös uusille jäsenvaltioille. Vaikka naisten työllisyysaste onkin Lissabonin Eurooppa-neuvostossa asetettujen tavoitteiden mukaisesti noussut, tehokkaampien toimintalinjojen ja seurantamenetelmien saavuttamiseksi jäsenvaltioiden pitää ponnistella entistä enemmän asettaakseen konkreettisia tavoitteita kansallisiin toimintaohjelmiinsa.
Olen esittelijän kanssa yhtä mieltä siitä, että naisten aseman turvattomuus, laadulliset epäkohdat eri ammattialoilla sekä hoitoinfrastruktuurin puutteet Euroopassa antavat aihetta huoleen. Kyse ei ole ainoastaan päiväkodeista, vaan myös vanhusten ja sairaiden hoidosta. Puheenjohtajavaltio Espanjan järjestämässä vammaisten asemaa käsittelevässä konferenssissakin tähdennettiin, että infrastruktuurilla on suuri merkitys paitsi vammaisten omien oikeuksien turvaamisessa myös naisten hoitovastuun keventämisessä. Olen esittelijän kanssa yhtä mieltä siitä, että on pyrittävä laatimaan entistä enemmän sukupuolen mukaan eriteltyjä tilastoja, sillä näin voidaan saada objektiivista tietoa naisten todellisesta asemasta työmarkkinoilla ja muilla aloilla sekä edistää tehokkaampien toimintalinjojen soveltamista.

Gröner (PSE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, esitän Martensille ja Avilés Perealle kiitoksen heidän mietinnöistään sukupuolten tasa-arvoa koskevasta ohjelmasta ja komission vuosikertomuksesta 2000. Mielestäni niissä on eräitä yhtymäkohtia, ja me sosiaalidemokraattisen ryhmän jäsenet voimme havaita tyytyväisinä, että taas on toteutettu yksi osa Pekingin naisten asemaa koskeneen maailmankonferenssin toimintaohjelmasta.
Tasa-arvon valtavirtaistamisen puitestrategiaa sovelletaan johdonmukaisesti. Meidän on tehtävä perusteellinen analyysi ongelmista, ja siitä saamme toimintaohjeita ohjelmien alueelliseen ja kansalliseen toteutukseen. Jotkut päättäjät alkavat vähitellen tiedostaa tasa-arvon, ja me tiedämme, että kestävän kehityksen on alettava naisista. Me tiedämme senkin, että kestävää kehitystä ei saada ilmaiseksi. Siksi onkin järkyttävää, että sukupuolikysymyksiin liittyvän kehitysyhteistyön, johon varattiin 5 miljoonaa euroa vielä vuonna 1998, osuutta vähennettiin 60 prosentilla vuonna 2001. Miten näkemykset saadaan muuttumaan? Muistutan ohimennen siitä, että jäsenvaltiot ovat sitoutuneet käyttämään 0,7 prosenttia bruttokansantuotteestaan kehitysapuun. Emme ole päässeet lähellekään sitä. Jos emme toimi heti, niin sanottujen kehittyneiden maiden uskottavuus on uhattuna!
Kysyn myös komissiolta: mitä on tullut kehitysyhteistyöpolitiikan tasa-arvoasiantuntijan vakinaisesta virasta? Miten aiomme parantaa lisääntymisterveyttä ja perhesuunnittelua, varmistaa ehkäisyvälineiden, mukaan luettuna HIV- ja aids-tartuntojen ehkäisemiseen tarkoitettujen ehkäisyvälineiden saantia, ja ulottaa sen maaseudullekin, jos emme lisää selvästi määrärahoja?
Poliittisen keskustelun avulla olemme tosin onnistuneet murtamaan naisten sukuelinten silpomisen, julkisten ruoskintojen, kivitysten, väkivallan ja seksuaalisen hyväksikäytön kaltaisia naisia halventavia käytäntöjä koskevat tabut, saattamaan epäkohdat kansainvälisen huomion kohteeksi ja vastustamaan niitä poliittisesti, mutta puheet on vielä muutettava teoiksi. Tarvitsemme johdonmukaisia vuosikertomuksia, Avilés Perean mietinnössä esitetyn kaltaisia, jotta voimme varmistaa tiedot tarkkaan. Siksi ryhmäni tukee molempia mietintöjä. Voimme täysin asettua niiden taakse ja vaatia komissiota toteuttamaan tämän jalon tavoitteen.

Dybkjær (ELDR).
Arvoisa puhemies, käsittelemme tänään kahta hyvin erilaista mietintöä, mutta kumpaakin mietintöä itse asiassa koskee se, että mikäli niihin ei tehdä uskomattomia muutoksia - sekä suhteessa kehitysmaihin että suhteessa naisten tilanteeseen länsimaissa, joiden joukossa EU:kin on - niin voimme unohtaa kaiken tasa-arvosta. Mutta ne menetelmät, joita on määrä käyttää, ovat luonnollisesti täysin erilaiset, ja haluan kiittää kumpaakin esittelijää juuri siksi, että mietinnöistä käy ilmi, että aloitteet, joihin pitää ryhtyä, ovat erilaisia.
Haluan nimittäin kehitysmaiden osalta korostaa mietinnön 10, 11, 12 ja 14, kohtaa, joissa viitataan muun muassa siihen, että on välttämätöntä tarkastella lähemmin uskonnollisia, kulttuurisia ja sosioekonomisia perinteitä ja niiden roolia suhteessa kehitysmaiden naisiin. On hienoa, että sanomme valtavirtaistaminen (mainstreaming), mutta emme saa unohtaa myöskään konkreettisia toimintaohjelmia.
Kun on kysymys EU:sta, niin The Guardian -lehdessä tänään julkaistu artikkeli on mielestäni otsikoitu hyvin osuvasti: Naiset voivat saada kaiken - kunhan heitä vähän autetaan. Artikkelin taustana on se, että USA:ssa tehtyjen tutkimusten mukaan 42 prosenttia suuripalkkaisista naisista on lapsettomia. He yksinkertaisesti jättävät perheenlisäyksen liian myöhään ja elävät siinä illuusiossa, että naiset voivat saada sekä uran että perheen. He eivät voi saada molempia, me vain uskottelemme heille niin. He eivät voi saada sekä uraa että perhe-elämää lapsineen. Sen takia seuraava otsikko kuuluukin : Naisiin myönteisesti suhtautuva valtio saattaa tehdä huomattavia sijoituksia tulevaisuudessa. Minusta meidän on pakko myöntää, että monissa länsimaissa on illuusio tasa-arvoisuudesta, mutta se on illuusio ja pysyy illuusiona, eikä meidän siis pidä uskotella itsellemme, että saamme tasa-arvon, sillä myös miehet alkavat esittää vaatimuksia siitä, että he haluavat sekä uran että perhe-elämän. Nyt on välttämätöntä ottaa puheeksi miesten vaatimukset.

Schörling (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, haluan aloittaa kiittämällä ja onnittelemalla kumpaakin esittelijää erittäin hyvistä mietinnöistä. Voi vain pitää erittäin myönteisenä komission toimintaohjelmaa, joka koskee sukupuolten tasa-arvon huomioon ottamista EY:n kehitysyhteistyössä.
Samalla minun on todettava, että on kummallista ja aika turhauttavaa, että neuvoston tekemän päätöksen jälkeen kesti kuusi vuotta, ennen kuin komissio esitti toimintaohjelmansa.
Nyt on tärkeää, että toimintaohjelmassa priorisoidut alueet myös koordinoidaan yhteisön tasa-arvon puitestrategian tavoitteisiin, joissa kehitys on kaikkialla näkyvä teema. Näissä tavoitteissa taloudellinen tasa-arvo, tasa-arvo suhteessa työhön ja poliittiseen edustukseen sekä samanlaiset sosiaaliset edut ja naisten ihmisoikeuksien edistäminen ovat tärkeitä näkökantoja. Tavoitteissa on itse asiassa kyse sekä naisten että miesten arvosta että itse asiassa varsinaisesta ihmisarvosta.
Jotta tämä olisi mahdollista myös kehitysmaissa, tasa-arvokysymysten sisällyttäminen kaikkiin tuleviin ohjelmiin ja maakohtaisiin strategia-asiakirjoihin sekä köyhyyden vähentämiseen tähtääviin strategioihin, on oltava velvoitteena. On myös tärkeää, että tasa-arvokysymykset ovat pakollinen vaatimus rahoituksen saamiseksi kaikista kehityspolitiikkaan liittyvissä budjettikohdista, eikä pelkästään HIViä ja AIDSia koskevista budjettikohdista, mikä tietenkin sinällään on hyvä asia.
Komission on myös mahdollisimman pian esitettävä työohjelmaa koskeva ehdotus ja täsmennettävä taloutta ja sääntöjä toteuttamista varten niin, että työohjelma voidaan pian toteuttaa. Tiedämme lukemattomien tutkimusten perustella, että demokratia voi toteutua ja kehitystä voi tapahtua ainoastaan, jos kehitysmaiden naiset osallistuvat kaikkeen toimintaan. Tuen siksi myös 25 kohdan ehdotusta, jonka mukaan Cotonoun sopimuksen toteuttamista tällä alueella koskeva tärkeä kysymys olisi otettava esille AKT:n ja EU:n yhteisessä parlamentaarisessa edustajakokouksessa. Ryhmäni tukee mietintöä.

Fraisse (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, arvoisa komission jäsen, haluan ensimmäiseksi kiittää jäsen Martensia ja jäsen Avilés Pereaa, joiden mietinnöistä olemme uskoakseni kaikki yhtä mieltä, mikä on sangen miellyttävää. Haluan myös yhtyä kaikkeen sanottuun ja korostaa joitakin mietintöjen kohtia.
Ensinnäkin niissä on mielestäni yhtäläisyyksiä etenkin siinä, että niissä osoitetaan selkeästi, että köyhyyskysymys samoin kuin väkivaltakysymys ovat maailmassa sukupuolikysymyksiä. Olemme liian tottuneita tähän, ja olen kuunnellut paljon puheita väkivallasta omassa kotimaassani ilman, että kukaan olisi tuonut esiin, etteivät miehet ja naiset käytä väkivaltaa samalla tavalla eikä se kohdistu heihin samalla tavalla. Köyhyyden ja väkivallan sukupuolinäkökohdat ovat siis mielestäni tärkeitä.
Arvoisa komission jäsen, haluan myös sanoa, että tämän ongelman osalta - niitä on useita muitakin - tulevan direktiivin, joka perustuu 13 artiklaan ja jossa käsitellään kaikkia muita kysymyksiä kuin työllisyyttä, suunnitellussa sisällössä oikeuksien yksilöllistäminen on keskeistä. Mitä on oikeuksien yksilöllistäminen? Se on oikeuksien takaamista henkilöille heidän aviosäädystään riippumatta. Tämä on mielestäni tulevaisuutemme. On tärkeää korostaa, että asia mainitaan mietinnöissä ja että meidän on mielestäni kamppailtava juuri tämän asian puolesta. Meidän on myös kamppailtava hetkellä, jolla kotimaani presidenttiehdokas haluaisi palauttaa naiset koteihin, tämän hän on sanonut ja kirjoittanut. Mielestäni se, mitä kutsutaan usein yhteensovittamiseksi - itse en pidä tästä sanasta - eli kotitöiden ja lasten kanssa perheen sisällä tehtävien asioiden järjestäminen sen kanssa, mitä yhteiskunnassa tehdään, olipa kyse sitten politiikasta tai työelämästä, on todellakin järjestettävä.
Tämä on myös asia, jota on mielestäni painotettava riippumatta siitä, mistä maasta puhutaan. Meidän pitäisi miettiä tulevaisuuden kannalta oikeuksien yksilöllistämistä sekä työ- ja perhe-elämän yhteensovittamista, meidän pitäisi miettiä myös tätä direktiiviä - odotan tietenkin, että saamme pian komission ehdotukset - ja meidän pitäisi miettiä laajentumista. Haluamme, että yhteisön oikeus saatetaan osaksi kansallista lainsäädäntöä. Haluamme tämän saavutetun oikeuden. Tiedämme, että tämä on erittäin vaikeaa. Meitä lähtee piakkoin muutaman naisen ryhmä Baltian maihin, ja tiedämme, että tästä tulee hyvin vaikeaa.

Karamanou (PSE).
Arvoisa puhemies, tänään käsittelemme kahta hyvin merkittävää mietintöä naisten oikeuksista. Pari päivää sitten minulta kysyttiin, uskonko todellakin, että Euroopassa loukataan naisten oikeuksia. Suuremmin miettimättä vastasin, että verrattuna muuhun maailmaan, Eurooppa on naisten oikeuksien todellinen paratiisi. Viime vuosien edistys on todellakin ollut huomattavaa, kuten Euroopan komission vuosittaisissa kertomuksissakin todetaan. Demokraattisessa Euroopassakin on kuitenkin edelleen havaittavissa vakavia ongelmia, kuten eri muodoissa ilmenevä naisiin kohdistuva väkivalta: perheväkivalta, seksuaalinen väkivalta ja työpaikkaväkivalta. Korostan vielä kerran, että puheenjohtajavaltio Espanjan ansioksi on luettava, että se on asettanut tasa-arvokysymykset etusijalle ja nostanut ne esille.
Euroopan unionissa käydään vuosittain kauppaa noin 500 000 naisesta, ja näin tietysti räikeästi loukataan perusoikeuksia. Euroopan unionissa ei ole erityisen voimakkaasti tiedostettu tätä ongelmaa, ja mikä pahinta, tilanteen korjaamiseksi ei ole ryhdytty konkreettisiin toimiin. Vuosittain pelkästään Isossa-Britanniassa 3000 naisen sukuelimiä silvotaan niiden kulttuuriperinteiden nimissä, joita fundamentalistisista ja epädemokraattisista maista tulleet maahanmuuttajat tuovat mukanaan. Tämä ilmiö, kuten myös Ruotsissa äskettäin tapahtunut kunniamurha, ovat myös perusoikeuksien loukkauksia.
Euroopan työmarkkinat ovat edelleenkin jakautuneet sukupuolen mukaan, ja naiset ovat huonommin palkattuja kuin miehet. Vain 25 prosenttia yrityksistä on naisten omistuksessa, ja naiset ovat työpaikoilla hierarkian pohjatasoilla, eivätkä ole edustettuina hallinnon johto- ja päätöksentekotehtävissä. Kaikki nämä esimerkit kertovat naisten oikeuksien loukkauksista ja naisiin kohdistuvasta syrjinnästä. Euroopan työllisyysstrategian työllisyyssuuntaviivojen keskeinen ajatus laatunäkökohdista pitää asettaa tavoitteeksi myös naisten työllisyyskysymyksissä. Tavoitteeksi pitää myös asettaa niiden toimien tukeminen, joilla työn ja perheen yhteensovittamista voidaan edistää, samoin kuin naisten oikeuksien yksilöllinen tarkastelu, kuten kollega Fraisse aivan oikein esitti.

Van den Bos (ELDR).
Arvoisa puhemies, on hirveää, miten naisia yhä kohdellaan monissa kehitysmaissa. Heidän on usein tehtävä raskasta työtä, synnytettävä ja kasvatettava hyvin paljon lapsia, eivätkä he saa juuri mitään palkakseen.
He eivät saa koulutusta tai saavat sitä vain rajallisesti. Naiset joutuvat rajun perheväkivallan uhreiksi. Lisääntymisterveydenhuollossa epäonnistutaan suureksi osaksi pahasti. Politiikassakaan naiset eivät saa ääntään kuuluviin.
On murrettava ne kulttuuriset, uskonnolliset ja sosioekonomiset tavat, jotka ovat ristiriidassa naisten inhimillisen ja tasa-arvoisen kohtelun kanssa. Tämän asian puolesta kamppaileminen ei ole mikään uuskolonialismin uusi muoto vaan tehokkaan kehityksen ehdoton edellytys.
Siksi rakenteellisen epäoikeudenmukaisuuden torjunnan on oltava kautta linjan selvästi näkyvissä eurooppalaisessa kehitysyhteistyöpolitiikassa. On vahinko, että olen tänä iltana ainoa mies, joka käyttää täällä puheenvuoron. Me miehet emme saa jättää taistelua yksin naisille. Siihen tilanne on liian epäoikeudenmukainen.

Eriksson (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, näiden mietintöjen samankaltaisuus on silmiinpistävää.
Jäsen van den Bos huomautti juuri, että naisten olot kehitysmaissa ovat erittäin huonoja eri syistä. Samalla ajattelin, että Martensin mietinnössä sanotaan, että naisia syrjitään kehitysmaissa ravinnon, terveydenhuollon, sairaanhoidon, koulutuksen ja jatkokoulutuksen saannissa, päätöksentekoon ja alueellisiin ohjelmiin ja taloudelliseen toimintaan osallistumisessa sekä omistusoikeudessa.
Täsmälleen näin on myös EU:n jäsenvaltioissa. Ehkä ei yhtä suuressa mittakaavassa, mutta kuten meillä Ruotsissa on tapana sanoa "helvetissä on aste-eroja".
Mietinnössä tulee myös esiin, että puutteellisen tasa-arvon korjaaminen ja naisten aseman ja oikeuksien vahvistaminen ovat ratkaisevan tärkeitä sosiaalisen oikeudenmukaisuuden ja kehityksen kannalta. Tämä koskee sekä kehitysmaita että teollisuusmaita, EU:ta ja sen jäsenvaltioita.

Ghilardotti (PSE).
Arvoisa puhemies, minäkin haluan kiittää molempia esittelijöitä panoksesta, jonka he ovat mietinnöilleen antaneet. Haluaisin kuitenkin keskittyä etenkin Avilésin mietintöön, sillä minusta vuosikertomus on, kuten on jo todettu, meille kaikille todella tärkeä väline, jonka avulla voidaan valvoa, arvioida ja tarkistaa unionin ja jäsenvaltioiden tekemiä aloitteita ja näiden aloitteiden yhteensopivuutta lainsäädännön ja unionissa määritellyn kokonaisvaltaisen strategian kanssa.
Kuten eri kollegat ovat jo todenneet, vaikka vuotta 2000 koskevassa kertomuksessa todetaan tapahtuneen edistystä, siinä kuitenkin myönnetään, että naiset kohtaavat vielä paljon ongelmia Euroopassa ja että Eurooppa on monilta osin kaukana naisten ja miesten yhtäläisten mahdollisuuksien tavoitteesta: naisten työttömyysaste on miesten vastaavaa korkeampi, työssä käyvien naisten osuutta koskeva tavoite on yhä kaukana Lissabonissa asetetusta tavoitteesta, työmarkkinoilla esiintyy yhä syrjintää, naiset ovat edelleen selkeän aliedustettuina johtotehtävissä ja etenkin palkkaerot ovat suoraan sanottuna katastrofaaliset kolmannen vuosituhannen Euroopassa.
Sukupuolten tasa-arvoa koskeva yhteisön puitestrategia, tasa-arvokysymysten valtavirtaistaminen sekä miesten ja naisten yhtäläisiä mahdollisuuksia koskeva yhteisön politiikka kokonaisuudessaan ovat oikeansuuntaisia. Uusia ja tärkeitä näkökohtia kokonaisvaltaisessa strategiassa ovat mielestäni erityisesti vuoden 2002 työllisyyssuuntaviivat, työn- ja koulutuksensaantimahdollisuuksia koskevan direktiivin muuttaminen, joista päästiin myönteiseen yhteisymmärrykseen viime viikon sovittelumenettelyssä, EY:n perustamissopimuksen 13 artiklaan perustuva tasa-arvodirektiivi, jossa meidän on mielestäni - ja jäsen Fraissen mielestä - korostettava voimakkaasti oikeuksien yksilöllistämistä ja jonka komissio piakkoin esittelee, sekä naisiin kohdistuvan väkivallan ja naiskaupan torjuntaohjelmat. Meidän on kuitenkin tehtävä vieläkin enemmän. Kaikki - työmarkkinaosapuolet, poliittiset järjestöt, toimielimet ja jäsenvaltiot - on saatettava entistä ponnekkaammin vastuuseen naisten ja miesten palkkaeroja, naisten aliedustusta vastuullisissa tehtävissä ja johtotehtävien jakautumista koskevissa kysymyksissä, ja kenties on harkittava jopa vakuuttavampia ja kannustavampia välineitä kuin ne, joita tähän asti on käytetty.

Junker (PSE).
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, en aio tuhlata aikaani esitelläkseni moneen kertaan kuvattua naisten huonoa asemaa kehitysmaissa tai muissa maissa. Luulen, että ongelma on riittävän tuttu. Komissio noudattaa kuten parlamenttikin, niin kuin esittelijät taas tekivät selväksi tasa-arvon valtavirtaistamisen periaatetta. Kun tutkin siihen käytettävissä olevia resursseja, kysyn itseltäni, miten se on tarkoitus tehdä. Tasa-arvon valtavirtaistaminen on ylhäältä alaspäin suuntautuva prosessi, joka edellyttää tiedotusta, sitä, että kyseisissä toimielimissä, virastoissa, tässä tapauksessa komissiossa, toteutetaan tarvittava koulutus. Me tiedämme kuitenkin, että tällä alalla on huomattava henkilöstövaje. Jos asiat eivät ole tällä välin muuttuneet merkittävästi, meillä on ainoastaan yksi ruotsalainen asiantuntija, joka ylipäänsä käsittelee nais- ja kehitysyhteistyöasioita. Se on epäkohta, jota olemme valittaneet jo vuosia, emmekä valitettavasti ole tähän mennessä voineet havaita muutosta.
Emme väsy korostamasta, että kehityksen avain on naisten käsissä. Meillä ei kuitenkaan ole pienintäkään mahdollisuutta edes aloittaa kehitystä. Arvoisa komission jäsen, pyydän teitä kiinnittämään huomiota nimenomaan täällä kehitysyhteistyöstä vastuussa olevien syvään pettymykseen, joka koskee sitä, että kuvaamme useissa asiakirjoissa jotain tunnetusti on olemassa vastaava ohjelmakin , jonka tyydyttävään toteuttamiseen ei ole todellisuudessa pienintäkään mahdollisuutta. Siihen on todella saatava muutos. Se on sivumennen sanoen Euroopan edun mukaistakin: jos tuemme naisten vaikutusvallan lisäämistä kehitysmaissa, se on samalla osa vapautumista Euroopassa ja lieventää osaa niistä ongelmista, joita meillä vielä on. Jos emme lisää naisten vaikutusvaltaa, jos emme anna heille välineitä kehityksen ottamiseksi omiin käsiin, ei tapahdu mitään kehitystä!

Schreyer
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, Anna Diamantopoulou on matkalla G8-kokoukseen, niin että minä hoidan tänään keskustelun hänen puolestaan. Hoidan sen erittäin mielelläni, koska juuri tasa-arvopolitiikka kuuluu unionin politiikan todellisiin peruspilareihin. Aluksi haluaisin käsitellä Avilés Perean mietintöä.
Naisten ja miesten yhtäläisiä mahdollisuuksia unionissa koskeva vuosikertomus on ensimmäisestä ilmestymisestään lähtien vuonna 1996 ollut tietyllä tavalla sukupuolten tasa-arvoa koskevien julkaisujen lippulaiva. Kertomuksessa tiedotetaan tasa-arvon edistymisestä, ja se on samalla tietysti valvontaväline, jolla valvotaan komission strategiaa tasa-arvonäkökulman sisällyttämiseksi EU:n kaikkiin politiikkoihin ja ohjelmiin.
Olen iloinen voidessani todeta, että tämänvuotinen kertomus arvioidaan parlamentin käsiteltävänä olevassa päätöslauselmassa laadulliseksi edistysaskeleeksi ja että sitä pidetään systemaattisena ja kriittisenä arviona yhteisön ja jäsenvaltioiden aloitteista. Parlamentin päätöslauselma sisältää lisäksi uusia ja erittäin rakentavia kommentteja ja ehdotuksia, jotka osoittautuvat erittäin hyödyllisiksi seuraavia tasa-arvokertomuksia laadittaessa. Kiitän esittelijä Avilés Pereaa sydämellisesti hänen mietinnöstään.
Komissio panee merkille vaatimuksenne tasa-arvotilastojen parantamisesta ja päivittämisestä sekä sukupuolten tasa-arvon kehitysindeksin kehittämisestä. Voin ilmoittaa teille jo nyt, että vuotta 2001 koskeva kertomus sisältää tällaisen tilastoliitteen. Tasa-arvoasiantuntijat kehittelevät lisäksi jo parhaillaan tasa-arvoindeksiä, jota toivon mukaan voimme käyttää jo seuraavassa vuosikertomuksessa.
Toinen erittäin tärkeä kysymys on miesten ja naisten tasavertainen osallistuminen päätöksentekoprosesseihin. Meidän ei tarvitse varmistua siitä, että naiset ovat edelleen aliedustettuina tärkeissä elimissä. Kun tarkastelemme valmistelukuntaa, meidän on jälleen kerran todettava, että asianmukainen edustus ei ole vielä läheskään itsestään selvää. Haluaisin viitata siihen, että komissio on ottanut komission jäsenten muodostaman yhtäläiset mahdollisuudet -ryhmän perustamisen mukana askeleen siihen suuntaan, että tasa-arvokysymykset nostetaan painopisteeksi meidänkin toimielimessämme. Sukupuolten tasa-arvo on komissionkin mielestä toimivan demokratian edellytys.
Parlamentin päätöslauselmassa korostetaan myös kolmea muuta kysymystä: tasa-arvopolitiikkaa rakennerahastoissa, ehdokasvaltioiden tilannetta ja naisiin kohdistuvan väkivallan kaikkia muotoja. Ensimmäiseen kohtaan: komissio vastaanottaa tänä vuonna tasa-arvon valtavirtaistamista rakennerahastoissa koskevan tiedonannon, jossa käsitellään tasa-arvon valtavirtaistamista rakennerahastoissa käsittelevän kolmannen konferenssin puheenvuoroja ja päätelmiä. Konferenssin, joka pidetään Espanjassa 14. ja 15. kesäkuuta tänä vuonna, järjestää puheenjohtajavaltio Espanja tiiviissä yhteistyössä komission kanssa, joka myös tukee konferenssia taloudellisesti.
Toiseen kohtaan: ehdokasvaltioissa tapahtui viime vuonna myönteistä kehitystä tasa-arvoisuudessa. Kaikkia tarvittavia ehtoja ei ole kuitenkaan vielä täytetty. Komissio tarkkailee edelleen erittäin tiiviisti yhteisön säännöstön tämän osan täytäntöönpanoa, ja olemme lisäksi tehneet hyvin selväksi, että tasa-arvolainsäädännön, vastaavien direktiivien ja lakikokoelmien yhteydessä ei voida sallia eikä sovelleta siirtymäaikoja. Komission puheenjohtaja ja kollegani Verheugen ovat tehneet sen selväksi ehdokasvaltioihin suuntautuneilla matkoillaan, ja minäkin otan tämän kohdan aina esiin keskusteluissani.
Lopuksi kolmanteen kysymykseen, erittäin vaikeaan kysymykseen naisiin kohdistuvasta väkivallasta ja kotiväkivallasta ja naisilla käytävästä kaupasta sukupuolisen hyväksikäytön tarkoituksessa. Tässä on vielä muita kohtia enemmän kyse tiedottamisesta ja tietojen vaihtamisesta innovatiivisista toimista. Vuosikertomuksella halutaan vaikuttaa siihenkin, ja toimintaohjelmassakin on varattu määrärahat tiedotustoimiin.
Tasa-arvon valtavirtaistaminen ei ole erittäin tärkeää vain yhteisön sisäisten politiikkojen kannalta, vaan tietysti myös kehitysyhteistyön kannalta. Korostitte sitä puheenvuoroissanne. Komission esittämän toimintaohjelman sukupuolten tasa-arvon huomioon ottamiseksi EY:n kehitysyhteistyössä on tarkoitus edistää tämän lähestymistavan toteuttamista. Parlamentti ottaa kantaa tiedonantoon esittelijä Martensin mietinnössä, ja haluaisin onnitella esittelijä Martensia ja kehitysyhteistyövaliokunnan lausunnon valmistelijaa erittäin rakentavasta ja ytimekkäästä mietinnöstä. Te kehotatte komissiota muuttamaan toimintasuunnitelmaa entistä konkreettisemmaksi ja tekemään virallisen ehdotuksen yksityiskohtaisesta työohjelmasta, joka sisältää tuloksia koskevat laatu- ja määräindikaattorit. Voin vakuuttaa teille, että pyrimme käytettävissämme olevin resurssein sisällyttämään tämän kunnianhimoisen tehtävän toimintaohjelmaamme. Koulutamme työntekijämme ja yhteyshenkilömme valituissa kumppanuusmaissa ja selvitämme roolit ja valtuudet komission sisällä.
Parannamme eri ohjelmien ohjelmointiprosesseihin liittyviä analyysejä, laadimme alakohtaiset ja poliittiset suuntaviivat ja kehitämme indikaattoreja. Olemme luvanneet esittää kertomuksen edistymisestä ja väli- ja loppuarvioinnit. Yhteisön toimia sukupuolten tasa-arvon huomioon ottamiseksi vuosina 19952001 koskevat arviointitulokset saadaan vuoden lopulla. Niiden perusteella laaditaan ehdotus uudeksi asetukseksi, joka astuu voimaan, kun nykyisen asetuksen voimassaoloaika päättyy.
Sukupuolten tasa-arvo ulottuu toimintaohjelmamme aiheena Euroopan yhteisön kehitysyhteistyöpolitiikan kaikille kuudelle ensisijaiselle alalle. Tämä tarkoittaa, että jokaisen yksikön, joka liittyy kehitysyhteistyöhön, on otettava tasa-arvokysymykset huomioon päivittäisessä toiminnassaan. Näinä yhdeksänä kuukautena sen jälkeen, kun komissio hyväksyi toimintaohjelman, on aloitettu useita toimia ohjelman toteuttamiseksi tehokkaasti. Useimmat toimista koskevat kohtia, joita käsitellään mietinnössänne. Te ehdotatte esimerkiksi, että osa hallintobudjetista varataan komission henkilökunnalle tasa-arvonäkökohdista annettavaan pakolliseen koulutukseen. Voin ilmoittaa teille, että koulutusta annetaan jo, muun muassa kehitysyhteistyön ja työllisyyden pääosastoissa sekä ulkopolitiikan alalla Meda-ryhmissä.
Te vaaditte kohdassa 13 sukupuoleen perustuvan analyysin sisällyttämistä maakohtaisiin strategia-asiakirjoihin ja tuleviin köyhyyden vähentämistä koskeviin strategioihin. Voin ilmoittaa teille, että useita maakohtaisia strategia-asiakirjoja on jo tutkittu sukupuoleen perustuvan analyysin näkökulmasta. Tulokset näkyvät ohjelmointiprosessissa ja henkilöstön koulutusta koskevien suuntaviivojen ja koulutusasiakirjojen parantumisena.
Te vaaditte kohdassa 16 julkisten talousarvioiden arviointia sukupuolivaikutusten näkökulmasta. Se on minullekin tärkeä asia. Saanen viitata siihen, että olemme aloittaneet siihenkin liittyviä toimia. Toivon, että voin antaa teille lisätietoja ja esittää kertomuksia ensi vuonna kansainvälisenä naisten päivänä.
Iloitsen voidessani ilmoittaa teille kohdan 8 osalta, että komissio on vastaanottanut maaliskuussa kehitysmaiden terveydenhoitoa ja köyhyyden torjumista koskevan tiedonannon, jonka yhtenä tärkeänä kysymyksenä on naisten entistä parempi pääsy perusterveydenhuoltoon, joka sisältää myös lisääntymisterveyttä koskevien palvelujen paremman saannin. Komissio tukee merkittävästi myös maailman terveysrahastoa, minkä halusin myös mainita tässä yhteydessä.
Sukupuolten välinen tasa-arvo, naisten ja miesten yhtäläisten mahdollisuuksien toteuttaminen pysyy epäilemättä lähivuosina yhtenä eri poliittisten tasojen suurimmista haasteista. Siksi on erityisen tärkeää ja samalla erittäin miellyttävää mainita, että parlamentti, jäsenvaltiot ja komissio vetävät tässä yhtä köyttä ja saavat tukea ja tämänkin haluan mainita monilta kansalaisyhteiskunnan järjestöiltä. Tässä yhteydessä haluan vielä kerran kiittää naisasialiikettä sen panoksesta, jonka se on antanut yhtäläisten mahdollisuuksien ajatuksen juurruttamiseen yhteiskuntaamme.
Ylitin hieman puheaikani, mutta vaikka tätä kysymystä käsitellään näin myöhään illalla, sen käsittelyyn tarvitaan todellista keskittymistä, aikaa ja energiaa, jotta voimme edistyä.
Puhemies. -
Paljon kiitoksia, arvoisa komission jäsen.
Yhteiskeskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 11.00.

Puhemies. -
Esityslistalla on seuraavana keskustelu Jensenin laatimasta mietinnöstä (A5-0111/2002) sovittelukomitean hyväksymästä yhteisestä tekstistä Euroopan parlamentin ja neuvoston päätökseksi yhteisön edistämistoimista työllisyyden alalla (PE-CONS 3609/2002 - C5-0097/2002 - 2000/0195(COD)).

Jensen (ELDR)
. (DA) Arvoisa komission jäsen, tunnen teidät taitavana ja ahkerana talousarviosta vastuussa olevana komission jäsenenä. Tänään keskustelemme jostain muusta, nimittäin työllisyyspolitiikasta. Niinkin myöhään kuin eilen eräästä tanskalaisesta kunnasta otettiin minuun yhteyttä seuraavanlaisella viestillä: "Etkö voi tehdä työtä sen hyväksi, että jäsenvaltiot ottavat oppia EU:sta?" - "Etkö voi tehdä työtä sen hyväksi, että niissä käsitetään, että työttömyyttä ja varsinkin sen raskasta osaa, pitkäaikaistyöttömyyttä ja syrjäytyneisyyttä, torjutaan parhaiten paikallisella panoksella, joka toteutetaan sosiaaliviranomaisten ja yritysten välisenä kumppanuutena." Kun kuulin tämän vaatimuksen, tulin itse asiassa hyvin iloiseksi. Tulin iloiseksi siksi, että me parlamentissa olemme tehneet hyvää työtä EU:n työllisyyspolitiikkaa käsittelevän direktiivin parissa. Olemme tehneet sen, mitä piti. Olemme toivoneet enemmän avoimuutta työllisyyspolitiikkaan, työmarkkinaosapuolten ja paikallisten viranomaisten aktiivisempaa mukaan vetämistä. Olemme toivoneet yksittäisille kansalaisille parempia mahdollisuuksia tuntea ja ymmärtää tätä politiikkaa, sillä loppujen lopuksihan juuri kansalaiset, äänestäjät, arvioivat sen, hoitavatko heidän kansalliset hallituksensa työllisyyspolitiikan tarpeeksi hyvin. Olemme toivoneet työllisyyspolitiikan edistämistä paikallisella ja alueellisella tasolla tarjoamalla enemmän informaatiota paikallisista työllisyyssuunnitelmista, vaihtamalla hyvästä käytännöstä saatuja kokemuksia ja vaatimalla, että maat kansallisissa toimintasuunnitelmissaan selvittävät, millä tavalla paikalliset viranomaiset voidaan vetää mukaan työllisyyspolitiikkaan. Ja nyt on onnistuttu saamaan aikaan sovittelu, joka tulee parlamentin vaatimuksia vastaan tietyissä tärkeissä kohdissa.
Haluan sen vuoksi kiittää kollegoitani täällä parlamentissa siitä yhteisymmärryksestä ja sitkeydestä, jota olemme osoittaneet tänä aikana, teimme esimerkiksi ehdotuksen, jonka parlamentti on esittänyt toisessa yhteydessä, joten se oli hyvin valmisteltu. Haluan kiittää myös neuvostoa ja komissiota siitä panoksesta ja myötämielisyydestä, jonka ansiosta olemme nyt päässeet hyvään tulokseen. me parlamentissa olemme panneet paljon painoa siihen, että työllisyysstrategian ja EU:n sosiaalirahastojen kautta antaman panoksen välillä on jokin yhteys. Sen takia olemme myös hyvin tyytyväisiä siihen julistukseen, jonka komissio on lisännyt sopimukseen edistämistoimista. Julistuksessa komissio lupaa turvata yhtenäisyyden ja tiedottaa parlamentille ja neuvostolle täysin niistä painopistealueista, joita on valittu 6 artiklan puitteissa eurooppalaisen sosiaalirahaston alaisuudessa, ja erityisesti paikallisista aktiviteeteista, joille siis myönnetään varsin suuri summa tulevina muutamina vuosina. Tämän lupauksen haluamme muistaa.
Haluankin sanoa pari sanaa työllisyyspolitiikan talousarviosta. Parlamentti oli ehdottanut suurempaa summaa kuin komission ehdottamat 55 miljoonaa euroa, ja mehän toivoimme, että komissio tarjoaisi ylimääräistä panosta, ja sen takia oli luonnollista pyytää lisää rahaa. Nyt olemme kuitenkin saaneet komissiolta varmistuksen siitä, että vahvistettu panos informaation kanssa on toteutettavissa hyvin 55 miljoonan euron puitteissa, ja me luotamme siihen. Talousarvion kehyksiähän ei ole myöskään tähän asti hyödynnetty täysin, joten se vaikuttaa realistiselta. Osa talousarviosta on määrä käyttää eurooppalaisen työllisyyspolitiikan arvioimiseen. Olemme toivoneet, että tässä arvioinnissa tarkastellaan myös käytettyjä menetelmiä. Avoin koordinointimenetelmä voittaa alaa näinä vuosina monilla alueilla, ja sen takia olisi kyllä kummallista, jos työllisyyspolitiikasta ei olisi saatu sekä hyviä että huonoja kokemuksia, mikä voi innostaa avoimen koordinointimenetelmän käyttöön muilla alueilla. Työllisyyspolitiikkaa on nyt harjoitettu noin viisi vuotta, ja tänä aikana on saatu paljon kokemuksia.
Kaiken kaikkiaan olen sitä mieltä, että olemme päässeet hyvään tulokseen, ja nyt jää komission ja jäsenvaltioiden tehtäväksi täyttää uudet puitteet, mutta tärkeintä kyllä on, että kansalaiset, työmarkkinaosapuolet sekä paikalliset ja alueelliset viranomaiset ovat tällä lainsäädännöllä saaneet välineen kehittää molemminpuolista inspiraatiota ja kilpailua varmistaakseen paljon useammalle jalansijan työmarkkinoilla. Ne ovat saaneet välineen, jolla ne voivat osallistua työhön EU:n työllisyyspolitiikan muiden tärkeiden tavoitteiden hyväksi. Näitä tavoitteita ovat vähentää työmarkkinoilta pois joutumista, joustavuuden ja kilpailukyvyn turvaaminen ja sen varmistaminen, että työ ja perhe-elämä voidaan nykyistä helpommin yhdistää. Toivon, että kaikki osapuolet ottavat tämän haasteen vakavasti.

Pérez Álvarez (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät jäsenet, arvoisa esittelijä, aluksi minun on ehdottomasti kiitettävä esittelijää oivasta mietinnöstä ja työpanoksesta, joiden ansiosta olemme nyt täällä.
Torinon Eurooppa-neuvoston pöytäkirjoissa sanotaan, että mikäli Eurooppaa edistetään ainoastaan talous- ja raha-asioissa, sen menestystä ei voida taata puhun tietysti muistini varassa koska silloin unohdetaan Euroopan tärkein asia, eurooppalaiset. Jotta eurooppalaiset olisivat mukana Euroopan rakentamisessa, Euroopan unionin huolenaiheiden on oltava samat kuin sen kansalaisilla. Yksi esimerkki tästä huolenaiheesta on ollut se, että perustamissopimukseen on Amsterdamista lähtien sisällytetty työllisyyttä koskeva VIII osasto. Sen lisäksi on mainittava erikseen Luxemburgin Eurooppa-neuvosto ja vuoden 2000 Lissabonin Eurooppa-neuvosto, jossa Euroopan unionin uudeksi strategiseksi päämääräksi tuli se, että Euroopan unionista tehdään tietoon pohjautuva, kilpailukykyinen ja dynaaminen talous, jonka talouskasvu on kestävää ja joka kykenee luomaan uusia ja parempia työpaikkoja sekä lisäämään sosiaalista yhteenkuuluvuutta, jotta pystyttäisiin luomaan tällä tavoin edellytykset täystyöllisyyteen. Tämä tavoite palautettiin osuvasti mieleen Barcelonan huippukokouksessa.
Kaiken tämän takia olen sitä mieltä, että tässä parlamentin ja neuvoston päätöksessä, joka koskee yhteisön edistämistoimia työllisyyden alalla, parannetaan huomattavasti jäsenvaltioiden yhteistyötä työllisyyttä koskevan analysoinnin ja tutkimuksen alalla sekä tuloksien täytäntöönpanossa työmarkkinoilla. Lisäksi siinä koordinoidaan työllisyyspolitiikkoja Lissabonin ja Barcelonan Eurooppa-neuvostojen yleistavoitteiden hengessä sekä sovelletaan tiedotus- ja avoimuuspolitiikkaa vastauksena Euroopan kansalaisten toiveille saada runsaasti tietoa kaikista asioista, jotka liittyvät Euroopan työllisyysstrategiaan, josta heillä on suuria toiveita. Päätöksen avulla myös tuetaan jäsenvaltioiden toimintasuunnitelmien arvioimiseen liittyviä pyrkimyksiä, vaihdetaan kokemuksia ja hyviä käytäntöjä, järjestetään työllisyysstrategian seuranta, erityisesti Euroopan työllisyyden seurantakeskuksen avulla, saadaan eri toimijat viranomaisista työnhakijoihin osallistumaan aiempaa enemmän, järkiperäistetään ja varmistetaan johdonmukaisuus ja vältetään toiminnan ja tietenkin kustannusten päällekkäisyyksiä.
Olen siis sitä mieltä, että kyseessä on tärkeä päätös, joka on täynnä hyviä ajatuksia ja aikomuksia, joilla pyritään järkevöittämään ja optimoimaan Euroopan työllisyysstrategiaa. Se on askel eteenpäin kansalaisista välittävän Euroopan rakentamisessa.

Thorning-Schmidt (PSE).
Arvoisa puhemies, suuret kiitokset esittelijälle oikein hyvin tehdystä työstä. Haluan sanoa PSE-ryhmän puolesta, että olemme hyvin tyytyväisiä tehtyyn sovitteluun. Meidän ryhmämme ja koko parlamentti pitää yhteistyötä työllisyyden parantamiseksi Euroopassa ratkaisevan tärkeänä. Euroopassa on ikävä kyllä liian korkea työttömyys, mutta meillä on todella dokumentoitua tietoa siitä, että koordinoitu työllisyyspolitiikka luo paljon enemmän työpaikkoja kuin jos jokainen maa noudattaa omaa politiikkaansa ottamatta huomioon sitä, mitä naapurimaissa tapahtuu. Edistämistoimilla, joista nyt on tehty sovittelu, tuetaan ja vahvistetaan juuri yhteistyötä EU:n työllisyyden parantamiseksi. Se tapahtuu muun muassa analyysien, tilastojen, raporttien, tiedotustoiminnan ja arviointien avulla. Minusta näyttää, että valmiissa sovittelussa on hyvin monta hyvää tulosta. On tärkeää, että työllisyyspolitiikka ei ole vain jotain, mikä tapahtuu kirjoituspöytien takana ja onnistuneissa tai vähemmän onnistuneissa ministerineuvoston kokouksissa. Väestön pitää tietää, mitä metodia käytämme, myös silloin, kun kysymys on jostain niin vaikeasta kuin avoimesta koordinointimenetelmästä, ja sille on kerrottava, mitä työllisyyspolitiikassa tapahtuu.
Vielä tärkeämpää on, että mukaan otetaan myös paikalliset viranomaiset, joiden pitää olla mukana käynnistämässä asioita. Sen takia onkin niin uskomattoman positiivista, että paikallinen ulottuvuus on onnistuttu nostamaan työllisyyspolitiikassa vielä keskeisemmälle sijalle. Olen iloinen siitä, että komissio ja neuvosto ovat tehneet sen johtopäätöksen, että työllisyyspanoksissa juuri paikalliset ja alueelliset viranomaiset ovat tärkeitä. Sama koskee työmarkkinaosapuolia ja vapaaehtoisia järjestöjä. Kumppanuus on se tie, jota pitkin pääsemme eteenpäin tällä alueella. Käytännön toiminta työn hankkimiseksi ihmisille tehdään paikallisesti, ja sen takia paikalliset toimijat pitää vetää mukaan työllisyyspolitiikkaan. Se vaatii määrätietoista tukea paikalliselle panokselle.
Yksi keino tehdä tehokkaampaa työllisyyspolitiikkaa on se, että työllisyyspolitiikasta kerätyt hyvät kokemukset jaetaan kaikille, joiden konkreettisena tehtävänä on työn hankkiminen ihmisille. Sen takia pitää tarjota riittävästi varoja siihen, että voidaan tehokkaasti ottaa oppia toinen toisensa metodeista ja kokemuksista, ja meidän pitää tietysti antaa siihen oma positiivinen panoksemme. Sen takia onkin tärkeää, että työllisyyspolitiikan tuloksia ja metodeja arvioidaan perusteellisesti. Sillä vain sellaisen arvioinnin avulla voimme tulla vielä tehokkaammaksi, ja olen sen takia hyvin tyytyväinen siihen, että on päästy yksimielisyyteen talousarvion laajentamisesta, tosin vaatimattomasta, mutta kuitenkin 55 miljoonaan euroon alkuperäisten 50 miljoonan euron asemesta. Se on mielestäni positiivista juuri siksi, että olemme päässeet vaiheeseen, jossa meidän pitää konkreettisesti osoittaa ja näyttää kansalaisille, että työllisyyspolitiikka todella toimii ja että avoimella koordinointimetodilla on jotain konkreettista tarjottavana. Haluan lopettaa kiittämällä kaikkia esittelijöitä erikseen hyvästä yhteistyöstä ja toivottaa komissiolle onnea ja menestystä tulosten toteuttamisessa.

Schmid, Herman (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, haluan kiittää Jenseniä ja Thorning-Schmidtiä heidän työstään mietintöjensä parissa.
Thorning-Schmidtin mietinnöstä käytiin sovittelussa kova taistelu. Yhdessä kohdassa ryhmämme ei ole tyytyväinen tulokseen, vaan koko kehoon kohdistuvan päivittäisen enimmäisaltistuksen raja-arvo on mielestämme liian korkea. Se on jopa kansainvälistä teollisuusstandardia korkeampi ja merkittävästi yli sen tason, jonka komissio oli alunperin määrittänyt. Tiedän, että esittelijä Thorning-Schmidt on tästä asiasta kanssani samaa mieltä.
Jensenin mietinnöstä haluaisin sanoa, että on tavattoman tärkeää, että komissiossa ja eurooppalaisessa työllisyysprosessissa on nyt alettu ottaa huomioon paikalliset tasot. Tähän mennessä toteutettu työllisyysstrategia on usein pysähtynyt hallintoon, eikä sitä ole viety jäsenvaltioiden työelämään. Nyt tästä asiasta ollaan aiempaa kiinnostuneempia, ja on tavattoman tärkeää, että paikallisen tason tiedotustoiminnalle osoitetaan varoja. Olen seurannut jäsen Jensenin työtä ja nähnyt, että hän on taistellut kovasti samansuuntaisissa asioissa kuin minä. Palaan asiaan myöhemmin tänä vuonna sellaisen mietinnön yhteydessä, joka vie työtä eteenpäin samaan suuntaan.
On erityisen tärkeää osoittaa varoja tiedotukselle, koska paikallinen toiminta ei ole tuttua, eikä ole minkäänlaisia suuntausta siihen tai takeita siitä, että keskushallinnon viranomaiset antaisivat eteenpäin Brysselistä tulevaa tietoa. Olisin toivonut vieläkin suurempaa panostusta, mutta toivon voivani palata tähän asiaan myöhemmin.

Kratsa-Tsagaropoulou (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, olemme erittäin hyvillämme, että parlamentin ja neuvoston lopullinen päätös yhteisön edistämistoimista työllisyyden alalla on saatu aikaan. Uskomme sen olevan välttämätön väline Lissabonin Eurooppa-neuvostossa asetettujen kehitystavoitteiden saavuttamiseksi. Edistysaskeleet tämän tavoitteen saavuttamiseksi ovat kuitenkin edenneet hitaasti, kuten valitettavasti olemme joutuneet toteamaan. Monien jäsenvaltioiden työllisyysstrategiat ovat olleet tehottomia, mikä on johtanut korkeisiin työttömyysasteisiin ja yhteiskunnallisiin ongelmiin. Jäsenvaltioiden välisen yhteistyön tukeminen työllisyyspolitiikassa, työllisyyspolitiikan linjausten koordinointi, tietojen vaihto hyvistä toimintatavoista sekä työmarkkinoiden ja niiden tarpeiden tutkimus, seuranta ja analysointi ovat siksi välttämättömiä toimia.
Hyväksyttyä esitystä voidaan käyttää kehyksenä jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikkojen tuloksien hyödyntämiselle, ja edellyttäen että yhteistyö jäsenvaltioiden kesken toimii, sen avulla voidaan myös hyödyntää Euroopan komission, yhteistyökumppaneiden ja kaikkien keskeisten yhteiskunnallisten toimijoiden osaamista. On ilahduttavaa, että hyväksytyn esityksen ansiosta asiasta voidaan tiedottaa suurelle yleisölle ja kaikille paikallis- ja alueviranomaisille. Tämä on tärkeää. Euroopan parlamentti piti kiinni kyseisestä linjasta. Tätä paikallis- ja alueviranomaisille suotua mahdollisuutta pitää hyödyntää. Niiden on saatava osallistua työllisyyden alan edistämistoimien suunnitteluun ja toteuttamiseen, ja niille on suotava mahdollisuus osoittaa taitojaan.

Ghilardotti (PSE).
Arvoisa puhemies, minäkin haluan onnitella esittelijää sovittelumenettelyssä saavutetusta tuloksesta sekä komissiota sen antamasta panoksesta ja tuesta tämän sopimuksen tekemiseksi. Tänään arvioimaamme päätökseen sisältyvät toimet ovat tärkeitä tukivälineitä Lissabonin huippukokouksessa asetetun strategisen tavoitteen saavuttamiseksi, ja tämän päätöksen avulla voidaan juuri lisätä jäsenvaltioiden välistä yhteistyötä työmarkkinapolitiikoissa.
Viime vuosina saatu kokemus eurooppalaisen työllisyysstrategian täytäntöönpanossa avoimen koordinaation avulla on alkanut tuottaa tulosta. On kuitenkin todettava, että - ja tämän myös me toteamme päivittäin - kansalaiset ovat erittäin huonosti perillä tästä strategiasta, sen tavoitteista ja soveltamistavoista. Sen vuoksi Euroopan parlamentti on vaatinut voimakkaasti toimia - jotka näin ollen ovat mahdollisia tämän päätöksen ansiosta -, joilla tiedotetaan kansalaisille ja etenkin sellaisille kohderyhmille, jotka voivat hyötyä tästä strategiasta.
Toinen näkökohta, jota Euroopan parlamentti on aivan oikeutetusti korostanut, on paikallisten ja alueellisten tahojen osallisuus työllisyysstrategian täytäntöönpanoon ja osallistuminen siihen. Tiedostamme sellaisten paikallisten ja alueellisten viranomaisten roolin merkityksen työllisyyden ja laadukkaan työn saannin edistämisessä etenkin niille, joilla on eniten vaikeuksia päästä työelämään tai palata sinne - tarkoitan naisia, nuoria, liikuntarajoitteisia ja ikääntyviä työntekijöitä -, joilla on valmius luoda työllisyydelle suotuisat edellytykset ottamalla mukaan kaikki kyseisellä alueella työskentelevät sosiaaliset toimijat. Sen vuoksi minusta on ehdottomasti ryhdyttävä perehdyttämään kansalaisia, levittämään parhaita käytänteitä, tekemään yhteistyötä ja vaihtamaan kokemuksia. Kumppanuus, josta on kokemuksia jo muissa aloitteissa ja joka on osoittautunut loistavaksi ja tehokkaaksi osallistumisen välineeksi, on otettava yleiseksi ja normaaliksi työvälineeksi myös työllisyyskysymyksissä.

Schreyer
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, komissio iloitsee tätä tärkeää päätöstä koskevasta yhteisymmärryksestä ja haluaa kiittää sekä parlamenttia että neuvostoa niiden kompromissivalmiudesta. Hyväksytty teksti käynnistää toimintaohjelman, joka ei heijasta vain molempien lainsäädäntöelinten toiveita, vaan muodostaa lisäksi vakaan pohjan toimille, jotka komissio aikoo toteuttaa Euroopan työllisyysstrategian yhteydessä.
Komissio iloitsee erityisesti yksimielisyydestä, joka koskee aktiivista ja avointa tiedotuspolitiikkaa, jonka avulla työllisyysstrategian tuloksista tiedotetaan kansalaisille. Komissio iloitsee erityisesti työllisyysstrategian soveltamisalan laajentamisesta kansalliselta paikalliselle tasolle. Komissio haluaa onnitella esittelijä Jenseniä hänen ehdotuksistaan, ja kiitettäköön samalla myös puheenjohtajavaltio Espanjaa avoimuudesta, jolla se johti viimeisiä neuvotteluja. Ilman kaikkien osallistujien erittäin myönteistä asennetta ohjelmasta ei varmasti olisi päästy yksimielisyyteen. Komissio kannattaa ohjelman toteuttamista täysin parlamentin esittämässä muodossa.

Puhemies. -
Paljon kiitoksia, arvoisa komission jäsen.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 11.00.

Puhemies. -
Esityslistalla on seuraavana keskustelu Thorning-Schmidtin laatimasta mietinnöstä (A5-0110/2002) sovittelukomitean hyväksymästä yhteisestä tekstistä Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi terveyttä ja turvallisuutta koskevista vähimmäisvaatimuksista työntekijöiden suojelemiseksi altistumiselta fysikaalisista tekijöistä (tärinä) aiheutuville riskeille (kuudestoista direktiivin 89/391/ETY 16 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu erityisdirektiivi) (PE-CONS 3616/2002 - C5-0137/2002 - 1992/0449(COD)).

Thorning-Schmidt (PSE)
. (DA) Arvoisa puhemies, tämä on hieno ilta. Mielestäni syytä tyytyväisyyteen on kaikilla niillä, jotka haluavat turvata eurooppalaisille työntekijöille paremman työympäristön. Neuvosto ja parlamentti onnistuivat pääsemään yksimielisyyteen uraauurtavasta uudesta direktiivistä. Se on tietääkseni ylipäätään ensimmäinen kerta, kun vahvistetaan varsinaisia, sitovia sääntöjä tärinälle, jolle työntekijät altistuvat työnsä aikana. Sen takia matkan varrella on tietysti ollut voimakasta mielipiteenvaihtoa. Olemme keskustelleet vilkkaasti siitä, onko tieteellinen perusta kunnossa. Olemme kuulleet monia, todella hyvin monia lobbaajia, eivätkä kaikki suhtautuneet positiivisesti näiden sitovien sääntöjen laatimiseen.
Tällä direktiivillä olemme kuitenkin saaneet tunnustuksen siitä, että tärinä on terveysvaara riippumatta siitä, kohdistuuko se käsiin, käsivarsiin vai koko kehoon. Se on ilahduttavaa, sillä tällaiselle tärinälle altistuminen työn aikana voi vaikuttaa terveyttä vahingoittavasti. Onkin ilahduttavaa, että kaikki, niin komissio, neuvosto kuin parlamenttikin, ovat yhdessä löytäneet menetelmän tärinän ja muiden fysikaalisten tekijöiden rajoittamiseksi. Menetelmä on sellainen, että otetaan käyttöön sekä toiminta-arvot että raja-arvot, joita ei koskaan saa ylittää. Kun otetaan huomioon se, että olemme tekemisissä työympäristölainsäädännön täysin uuden alueen kanssa, tehty sovittelu on mielestäni oikein hyvä, ja haluan sanoa sen suoraan Herman Schmidille ja GUE/NGL-ryhmälle, koska siinä saavutetaan huomattava tasapaino elinkeinoelämän huomioonottamisen ja työntekijöiden suojelemisen välillä. On jo itsessään hyvin suuri voitto, että saamme nyt todella direktiivin. Emme aina tienneet, että saamme sen, mutta nyt kaikilla eurooppalaisilla mailla on velvollisuus ottaa tärinään liittyvät ongelmat täysin vakavasti.
Olen sen takia sosialistisen ryhmän puolesta hyväksynyt sen, että koko kehoon kohdistuvan tärinän raja-arvot ovat sillä tasolla, jonka neuvosto ehdotti yhteisessä kannassaan. Sitten kun direktiivi on ollut jonkin aikaa voimassa, voimme katsoa, voimmeko alentaa raja-arvoja tulevassa tarkastuksessa. Täällä on kiinnitetty paljon huomiota koko kehoon kohdistuvaan tärinään, mutta haluan korostaa, että parlamentti itse asiassa sai alennettua toiminta-arvoa arvosta 0,6 m/sek2 arvoon 0,5 m/sek2. Se on mielestäni hyvin tärkeä voitto, koska toiminta-arvot ovat hyvin keskeisiä. Miksi ne ovat keskeisiä? Ne ovat keskeisiä siksi, että ne itse asiassa velvoittavat työnantajat ottamaan tärinään liittyvät ongelmat vakavasti ja estämään aktiivisesti sen, että työntekijät altistetaan voimakkaalle tärinälle. Jos toiminta-arvot ylitetään, työnantajien pitää ryhtyä konkreettiseen toimintaan - sen takia niitä kutsutaan toiminta-arvoiksi - muuttamalla esimerkiksi työn organisointitapoja tai investoimalla parempiin varusteisiin. Juuri tämä menetelmä tarjoaa yhtäältä joustavuutta ja panee toisaalta hyvin paljon painoa ehkäisyyn ennen varsinaisia määräyksiä ja kieltoja. Nähdäkseni juuri tämä ehkäisevä panos on kaikkein tärkeintä, mihin työnantajien nyt pitää ryhtyä.
Mielestäni sovittelu luo myös hyvät kehykset direktiivin määräysten järkevään toteuttamiseen. Ne raportit, jotka toteutetaan samaan aikaan direktiivin kanssa, tulevat niin ikään sisältämään esimerkkejä hyvästä käytännöstä. Sillä tavalla yhdessä jäsenvaltiossa saadut hyvät kokemukset voivat edistää sitä, että muut maat oppivat jotain. Keskustelimme tästä samasta periaatteesta juuri työllisyyspolitiikassa, ja sitä voidaan ehkä soveltaa myös työympäristöön. On tietysti välttämätöntä varmistaa siirtymäaikojen avulla, että elinkeinoelämä saa aikaa mukautua näihin uusiin määräyksiin, mutta neuvoston yhteinen kanta sisälsi muutamia siirtymäaikoja, jotka olivat vähän liian pitkiä, ja nekin onnistuttiin oikaisemaan. Maataloudessa ja metsätaloudessa voidaan puhua erityisolosuhteista, ja niitä koskee yhä jopa 12 vuoden siirtymäaika. Se on pitkä aika, mutta sen ansiosta voimme olla täysin varmoja siitä, että myös nämä elinkeinoelämän alat ehtivät todella mukautua uusiin määräyksiin.
Minun pitää tehdä myös muutama kriittinen huomautus. Arvoisa puhemies, aivan tavallisten ihmisten, jotka eivät ole päivittäin tekemisissä EU:n kanssa, on vaikea ymmärtää, että direktiivin tekeminen kestää näin kauan. Kun ihmiset kuulevat, että ensimmäinen fysikaalisia tekijöitä koskeva ehdotus on tehty jo vuonna 1992, se herättää hyvin paljon kritiikkiä. Voiko olla oikein, että direktiivistä neuvotteleminen kestää yli kymmenen vuotta? Se ei edistä kansalaisten luottamusta päätöksentekoprosessiin. Vaadin sen takia komissiota vielä kerran esittämään direktiiviehdotuksen niistä kahdesta fysikaalisesta tekijästä, jotka vielä puuttuvat, nimittäin sähkömagneettisista kentistä ja optisesta säteilystä. Ja nyt jotain positiivisempaa. Kiitän neuvostoa ja komissiota oikein hyvästä yhteistyöstä myös täysin epämuodollisella tasolla ja kiitän myös muiden ryhmien esittelijöitä. Tämä on ollut hyvin rakentavaa, ja olemme todella päätyneet tulokseen, joista voimme kaikki olla ylpeitä.

Pérez Álvarez (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, arvoisa esittelijä, sen lisäksi, että kiitän teitä vaivannäöstänne, haluan antaa teille kaikille pohdittavaa: kun kuljemme tietä pitkin ja näemme työntekijän pitelemässä paineilmavasaraa, tai kun jollakin maatilalla näemme traktorinkuljettajan pitämässä kiinni ratista, nämä henkilöt tuskin ajattelevat enkä puhu nyt alan asiantuntijana että he ovat vaaratilanteessa, joka voi vahingoittaa luultavasti vakavasti heidän terveyttään. Olenkin sitä mieltä, että tänään meillä on syytä juhlia, sillä vaikka on kulunut yhdeksän vuotta, kuten jäsen Thorning-Schmidt totesi, nyt on saatu onnellisesti päätökseen ensimmäinen niistä neljästä direktiivistä, joita koskevan ehdotuksen komissio esitti vuonna 1992. Tästä lähtien meillä on siis käytössämme joukko suojatoimia, joiden avulla voimme yrittää välttää sen, että äsken kuvaamani riski muuttuisi todelliseksi vaivaksi.
Koko tämän pitkän ajan PPE-DE-ryhmä on halunnut ennen kaikkea edistää rakentavaa työskentelyä ja vuoropuhelun ilmapiiriä kaikkien asianosaisten välillä, jotta direktiivin säännöksiä pystyttäisiin soveltamaan paremmin ja jotta työntekijöitä koskevat suojatoimet olisivat sen seurauksena tehokkaampia. Tästä syystä olemme erityisen iloisia, että sovittelukomitean 8. huhtikuuta hyväksymässä yhteisessä tekstissä on otettu huomioon, että monilla yrityksillä, pääasiassa pienyrityksillä, samoin kuin monilla talousaloilla, on vaikeuksia panna tämä direktiivi täytäntöön, koska niiden on löydettävä sopiva tasapaino raja-arvojen ja uuden direktiivin yrityksille asettamien vaatimusten täytäntöönpanoajan välillä.
Teknisesti ottaen sopimukseen pääsyn mahdollisti se, että tärinää koskevan päivittäisen enimmäisaltistumisen raja-arvoja alennettiin huomattavasti ja että päivittäisen altistuksen arvo määriteltiin. Mielestäni on syytä iloita, että jäsenvaltiot saivat enemmän aikaa, vuoteen 2010 asti, panna täytäntöön varotoimet ja että maa- ja metsätalousalat, joilla toimii monissa Euroopan unionin jäsenvaltioissa pieniä ja erittäin pieniä yrityksiä, otettiin erityisesti huomioon. Nämä saivat vielä pitemmän siirtymäajan, aina vuoteen 2014 asti.
Yhteenvetona luulen, että halu parempaan, tosiasioiden huomioiminen ja tervejärkisyys ovat hyviä esimerkkejä ja apukeinoja, joiden avulla voidaan odottaa, että aiemmin mainittuja ja parhaillaan tutkittavina olevia muita riskejä koskevat uudet direktiivit voidaan hyväksyä pian.
Päätän siis puheenvuoroni onnittelemalla esittelijää, komissiota, parlamenttia, neuvostoa ja ennen kaikkea tärinälle altistuneiden työntekijöiden joukkoa, jotka saavat tänään käyttöönsä välineen, jolla suojellaan heidän terveyttään.

Lynne (ELDR
). (EN) Arvoisa puhemies, minusta olisi parempi, jos meillä ei olisi ollut minkäänlaista tärinädirektiiviä, koska jopa ISO-standardia koskevassa mietinnössä sanotaan, ettei koko vartaloon kohdistuvan tärinän ja alaselän kipujen välillä ole mitään määrällistä yhteyttä. Nyt kun olen tämän sanonut, kerron kuitenkin olevani erittäin tyytyväinen, että olemme päässeet sopimukseen. Se ei ole ihanteellinen, mutta se on parempi kuin moni muu vaihtoehto. Minusta olisi ollut parempi, jos olisimme säilyttäneet maataloutta ja metsätaloutta koskevat poikkeukset. Ne olivat eritäin tärkeitä, mutta olen kuitenkin tyytyväinen, että pääsimme sopimukseen siitä, ettei maatalouskoneita tarvitse vaihtaa ennen vuotta 2014, jos koneet on ostettu ennen vuotta 2007.
Olen myös iloinen, että olemme palanneet takaisin yhteisen kannan raja-arvoon 1,15 m/s2. Se on paljon parempi kuin PSE-ryhmän esittelijän ehdottama 0,8 m/s2. Olemme palanneet takaisin sellaiseen, joka on kohtuullisen järkevää. Jos emme olisi, täytyisi traktorin kuljettajien tai kippiautojen kuljettajien ajaa traktoriaan tai kippiautoaan kahdesta neljään tuntia. Sadonkorjuuaika on edelleen ongelma, mutta muut alat voivat selvitä tästä, paitsi maataloussektori.
Ne meistä, jotka pitivät kiinni siitä, että mietinnön ensimmäisessä versiossa olevat tasot ovat työskentelykelvottomia, voittivat tänään. Haluan onnitella kaikkia kovasta työstä. Olemme päässeet hyvään kompromissiin. Se ei ole ihanteellinen, mutta pyydän vastahakoisesti ryhmääni, ELDR-ryhmää, äänestämään direktiivin puolesta.

Schreyer
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, työntekijöiden terveyden ja turvallisuuden suojelemista käsittelevän sovittelukomitean valtuuskuntien asiantuntemuksen ja edistymisvalmiuden ansiosta päästiin yhteisymmärrykseen ilman virallista sovittelumenettelyä. Haluan kiittää siitä erityisesti esittelijä Thorning-Schmidtiä ja puheenjohtajavaltio Espanjaa.
Direktiivi työntekijöiden suojelemiseksi tärinästä aiheutuvilta riskeiltä työpaikoilla on tärkeä askel työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden parantamisessa. Se varmistaa yhteisön kaikille työntekijöille vähimmäissuojan, jonka jäsenvaltiot voivat ylittää. Kuten tiedätte, vuonna 1999 päätettiin jakaa neljäksi ehdotukseksi komission alkuperäinen ehdotus, joka kattoi kaikki neljä alaa: tärinän, melun, sähkömagneettiset kentät ja optisen säteilyn. Ensimmäinen askel on nyt otettu ja saatettu päätökseen.
Melun muodostamassa ongelmassakin on edistytty hyvin, kuten todettiin parlamentin toisessa käsittelyssä maaliskuussa. Luotan nyt siihen, että parlamentti ja neuvosto aloittavat pian työnsä kahta muuta fysikaalista tekijää optinen ja sähkömagneettinen säteily koskevien määräysten parissa, niin että voimme viimeinkin täydentää työpaikan turvallisuuden ja terveydensuojelun näitä tärkeitä näkökohtia koskevan lainsäädäntökehyksen.

Puhemies. -
Paljon kiitoksia, arvoisa komission jäsen.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 11.00.
(Istunto päättyi klo 23.00.)

