Sociální balíček (druhá část - přeshraniční zdravotní péče) (rozprava)
Předsedající
Dalším bodem jsou prohlášení Rady a Komise k souboru sociálních opatření (Druhá část: přeshraniční zdravotní péče).
Roselyne Bachelot-Narquin
úřadující předsedkyně Rady. - (FR) Pane předsedající, paní komisařko Vassiliouová, pane Bowisi, kolegové zpravodajové, předkladatelé návrhů, dámy a pánové, děkuji Evropskému parlamentu, že souhlasil s odložením našeho pracovního zasedání, které bylo původně plánováno na začátek tohoto měsíce.
Jak víte, francouzské předsednictví klade velký důraz na konzultaci a dialog o právních předpisech. Pokládala jsem za velice důležité, abych si nejdříve vyměnila názory s kolegy ministry na neformální schůzce Rady v Angers ve dnech 8. a 9. září, dříve než předstoupím před vás a seznámím vás nikoli samozřejmě s francouzským postojem, nýbrž s postojem Rady 27 ministrů zdravotnictví.
Tato první výměna názorů, stejně jako počáteční činnost pracovní skupiny Rady pro zdraví, mi neumožní odpovědět na všechny vaše otázky k tomuto velice složitému a různorodému tématu, ale jsem si jista, že na našem dnešním zasedání bude mít paní komisařka odpovědná za zdraví příležitost, aby vysvětlila důležitá rozhodnutí Evropské komise, a že já se budu moci podělit s vámi o první dojmy Rady.
Rada podporuje přijetí směrnice o přeshraniční zdravotní péči a právech pacientů. Bylo by nemyslitelné, aby rozhodnutí v této oblasti byla ponechána výhradně na Soudním dvoru Evropských společenství. Domnívám se, stejně jako moji kolegové, že by to nemělo být pokládáno za kritiku Soudního dvora či dokonce jeho rozsudků, které pacientům často přinášejí velké výhody. Bylo by nicméně vhodné, aby zdravotní politiku v Evropě společně vytvářeli dva tvůrci právních předpisů, tj. vy a my, jako výsledek politického dialogu a demokratického procesu. Naším společným cílem musí být vytvořit právní rámec, který může přispět k právní jistotě.
Druhý bod: delegace všech 27 zemí ocenily v Angers dobrou práci, která byla v posledních měsících vykonána, a souhlasily, že jim byla na nedávných konzultacích věnována pozornost. Na neformální schůzi Rady se za to velkého poděkování dostalo paní komisařce Vassiliouové. Ovšem slovinské předsednictví vám bezpochyby sdělí, že Rada velice váhala nad počáteční podobou textu, který byl v hrubých rysech předložen na zasedání Rady pro zaměstnanost, sociální politiku, zdravotnictví a spotřebitelské záležitosti 19. prosince 2007. Tuto verzi podpořil pouze malý počet států. Ostatně obdobně velký odpor vyvolala i ve vašem parlamentu, jak mi potvrdili poslanci během přípravných konzultací s francouzským předsednictvím ve Štrasburku, Bruselu a Paříži. Není pochyb, že politický dialog, který zahájila paní komisařka Vassiliouová okamžitě po převzetí úřadu, přispěl k vytvoření pevného základu pro jednání a Rada to vítá.
Třetí bod: vzhledem k časovému plánu tento návrh přijatý sborem komisařů 2. července pro nás přišel příliš pozdě, takže během našeho předsednictví nemůžeme počítat s prvním čtením, ale budeme na to naléhat prostřednictvím jednání v Radě, jak bude v našich silách, a zahájíme politický dialog s Evropským parlamentem. Obdobným způsobem pracovní skupina pro veřejné zdraví již zvažovala směrnici při několika příležitostech. Zítra se opět bude konat schůzka, kde bude tento text, článek po článku, dále zkoumán. V této oblasti, stejně jako v případě našich dalších priorit, bude Francie plnit svoji úlohu v předsednické trojce, a to formou úzké spolupráce s Českou republikou a Švédskem. Pro připomenutí, dovolte mi, abych zdůraznila, že téma evropského zdraví ve službách pacientů je prioritou našeho společného programu na období 18 měsíců.
Čtvrtý bod: co se týče rozsahu tohoto návrhu směrnice, vím od poslanců z Výboru pro vnitřní trh a ochranu spotřebitele, s nimiž jsem hovořila loni v květnu v Paříži, že mnoho z vás lituje rozhodnutí, aby se tento text omezil pouze na volný pohyb pacientů a nezabýval se otázkou mobility zdravotnických pracovníků. Vzhledem k tomu, že v době, kdy se hlasovalo o zprávě paní Evelyne Gehardtové, jsem sama byla poslankyní a Parlament jsem opustila jen pár dní před rozpravou o zprávě paní Bernadette Vergnaudové, dobře vím, proč toho litují. Vyloučením zdravotnických služeb ze směrnice o službách na vnitřním trhu vzniká šedá zóna, kterou současný návrh směrnice zabývající se volným pohybem pacientů plně nepokrývá. Dalo by se dokonce říci, že návrh směrnice má více společného s přáním zahrnout a přizpůsobit judikaturu Soudního dvora než s vyloučením zdravotnických služeb ze směrnice o službách, a tedy s požadavky některých poslanců na zvláštní odvětvový nástroj, který by pokrýval zdravotnické služby. O této otázce ministři zdravotnictví nediskutovali. Nicméně v tomto směru je to vše otázka harmonogramů a rozhodnutí Evropské komise může být zdůvodněno nutností co nejrychleji reagovat na současné výzvy v oblasti volného pohybu pacientů, která má již velice široký záběr. Je jisté, že šířeji pojatá směrnice, která by zahrnovala volný pohyb zdravotnických pracovníků, by neměla naději, že bude přijata ještě před volbami příští rok v červnu.
Pátý bod: co se týče obsahu daného textu, dosud jsme se nezabývali všemi navrženými opatřeními. Nicméně předsednictví v této fázi prohlašuje, že podle názoru Rady je klíčovou otázkou pro členské státy EU předchozí souhlas s nemocniční péčí. Lze to dokonce označit za základní starost ministrů zdravotnictví. Na pracovním obědě na toto téma uspořádaném 9. září v Angers se ministři, kteří hovořili, vyjádřili pro větší vyváženost mezi individuálním právem pacientů na volný pohyb a zachováním pravomocí jednotlivých států v oblasti regulace a plánování ve prospěch všech.
Tato větší vyváženost je z textu patrná, znovu se zde hovoří zejména o nutnosti předchozího souhlasu s nemocniční péčí. Nejde o to zpochybnit judikaturu Soudního dvora, který stanovil, jak v oblasti zdravotnictví uplatňovat zásady volného pohybu uvedené ve Smlouvě, nýbrž o to, že je nutné do pozitivních právních úprav promítnout vyváženost, kterou Soudní dvůr již založil ve své judikatuře, a to mezi zásadou volného pohybu a kapacitou členských států v oblasti regulace. Vlastně se rozlišuje mezi ambulantní péčí, kde vzhledem k "affiliation system" nelze předchozí souhlas vyžadovat, a nemocniční léčbou, kde se požadavek na předchozí souhlas jeví jako nezbytné a rozumné opatření.
V době značných rozpočtových omezení - stárnutí obyvatel, technický pokrok - musí být členské státy plně odpovědné za péči, kterou v tomto směru poskytují. Jak Soudní dvůr sám připustil, jedním z účelů tohoto plánování nemocniční péče je zajištění postačujícího a trvalého přístupu k vyváženému rozsahu kvalitní nemocniční péče na území celého státu. Je to zároveň součást snahy kontrolovat výdaje a zabránit pokud možno jakémukoli plýtvání lidskými, finančními a technickými zdroji.
Chci rovněž poukázat na to, že požadavek na předchozí souhlas zajišťuje poskytnutí přeshraniční péče, jakmile je to lékařsky odůvodněné. Ve skutečnosti nařízení o koordinaci systémů sociálního zabezpečení již uznává, že tento souhlas nesmí být odepřen v případě, že stejná léčba není v přiměřené době dostupná. Nesmíme také zapomínat, že předchozí souhlas je zároveň opatřením, které chrání pacienty, neboť zaručuje proplacení jakékoli péče poskytnuté v jiném členském státu.
A konečně, i když se budeme držet toho, co považujeme za správný výklad judikatury Soudního dvora, směrnice by přesto poskytla vysokou přidanou hodnotu, neboť jasně vymezuje práva pacientů, poskytuje jim potřebné informace a zajišťuje jednotný výklad této judikatury, a je tudíž všeobecně a shodně uplatňována ve všech členských státech Evropské unie.
Děkuji vám za pozornost. Na konci této rozpravy si opět vezmu slovo a odpovím na vaše dotazy.
Androula Vassiliou
členka Komise. - Pane předsedající, již jsem měla příležitost podrobně diskutovat o tomto návrhu s různými zúčastněnými stranami a subjekty v procesu rozhodování. Možná si vzpomínáte, že jsem tento návrh předložila Výboru pro životní prostředí a veřejné zdraví poté, co byl přijat sborem komisařů, a zúčastnila jsem se užitečné výměny názorů. A také jsem měla možnost vyměňovat si názory s různými národními parlamenty a pochopitelně s členskými státy v souvislosti s nedávným neformálním zasedáním Rady pro zdravotnictví v Angers. Mám teď velkou radost, že tato diskuse probíhá, a těším se, vážení poslanci, že budeme společně diskutovat v plénu. Využívám této příležitosti, abych poděkovala paní Bachelot-Narquinové za podporu a za to, že mi umožnila podrobně projednat toto téma s ministry.
Ráda bych zasadila návrh týkající se práva pacientů do souvislostí. Po mnoha diskusích Evropského soudního dvora o problematice přirozeného práva evropských občanů uvedeného ve Smlouvě na využití lékařské péče ve zvoleném členském státě a na zvláštní žádost Evropské rady a také Evropského parlamentu o předložení návrhu upravujícím toto právo poté, co z návrhu směrnice o službách byla vypuštěna - a zcela správně - ustanovení o zdravotní péči, Komise 2. července přijala návrh o uplatňování práv pacientů v přeshraniční zdravotní péči.
Je to nepochybně nejdůležitější iniciativa stávající Komise v oblasti zdraví. Má zajistit pacientům lepší možnosti a přístup ke zdravotní péči bez ohledu na místo bydliště, přičemž plně respektuje odpovědnost jednotlivých států za organizaci zdravotní péče.
Má tři hlavní cíle: za prvé jasně vymezit podmínky, za jakých budou pacienti moci čerpat přeshraniční zdravotní péči a jak jim bude proplácena, zajistit efektivitu této péče, je-li to nejlepší řešení jejich konkrétní situace; za druhé zajistit vysoce kvalitní a bezpečnou přeshraniční lékařskou péči na území celé Evropy; a za třetí posílit evropskou spolupráci mezi jednotlivými systémy zdravotní péče.
Jak jsem uvedla, návrh vychází z judikatury Soudního dvora. Je plně v souladu se Smlouvou na jedné straně a s pravomocemi členských států k organizaci a poskytování zdravotnických služeb a lékařské péče na straně druhé.
Návrh je rozdělen do tří hlavních oblastí.
Za prvé objasňuje a opětovně potvrzuje společné zásady všech systémů zdravotnictví EU: univerzálnost, spravedlivost, přístup ke kvalitní lékařské péči a solidaritu. Připomíná přesahující zásadu, kterou zdůrazňuje Smlouva a Soudní dvůr, že členský stát, na jehož území je zdravotní péče poskytována, je plně odpovědný za stanovení pravidel a zajištění souladu s těmito společnými zásadami.
Abychom pomohli členským státům převést tuto zásadu do přehlednější podoby, navrhli jsme přesněji vymezit cíle při poskytování lékařské péče na jejich území pacientům z jiných členských států z hlediska standardů kvality a bezpečnosti.
Také jsme zavedli opatření, které má zajistit pacientům z jiných členských států stejný přístup jako k příslušníkům členského státu, kde je lékařská péče poskytována.
Za druhé, směrnice jasně stanoví, kdy mají pacienti nárok na poskytnutí zdravotní péče v jiném členském státě, a související podmínky. Například pro obyvatele v příhraničních oblastech může být jednodušší vyhledat lékařskou pomoc v zahraničí než jet dlouhé kilometry do nejbližšího příslušného domácího zdravotnického zařízení.
Přidaná hodnota přeshraniční zdravotní péče je zřejmá také tehdy, jedná-li se o lidi, kteří potřebují vysoce specializovanou léčbu, kterou poskytuje pouze velmi omezený počet lékařů v Evropě. To by mohlo týkat například vzácných onemocnění.
Ve skutečnosti však většina pacientů prostě neví, že má právo na lékařskou péči i v jiné zemi EU a že má nárok na úhradu takové péče. A i kdyby si třeba byli tohoto práva vědomi, pravidla a postupy jsou často dosti nejasné. Právě to máme v úmyslu prostřednictvím této nové směrnice změnit: všem pacientům budou poskytnuty stejné jasné informace a záruky pro přeshraniční zdravotní péči.
V praxi, pokud lze léčbu poskytnout v rámci národního systému zdravotní péče, pacienti budou moci čerpat zdravotní péči v zahraničí a ta jim bude proplacena do výše nákladů, které by si vyžádala stejná nebo podobná léčba poskytnutá doma.
Snažíme se rovněž vysvětlit, že za přesně vymezených podmínek mají členské státy právo zavést omezení na úhradu výdajů nebo platby za nemocniční zdravotní péči poskytnutou v zahraničí po předchozím souhlasu, jestliže existuje jasné riziko - i potenciální - že by došlo k narušení vnitrostátního systému zdravotní péče.
Kromě toho tato směrnice vymezuje definice nemocniční a jiné než nemocniční péče, a tak zjednodušuje postupy a podmínky pro přístup k přeshraniční zdravotní péči.
V této souvislosti bych chtěla zdůraznit, že jsme zachovali možnost rozšíření pojmu "nemocniční péče" na určitou lékařskou péči, která nutně nevyžaduje hospitalizaci, ale která je svou povahou nákladná nebo její poskytování vyžaduje náročnou infrastrukturu.
Za třetí, směrnice stanoví nový rámec pro evropskou spolupráci v oblastech, které jsme určili jako klíčové pro budoucnost a kde musíme postupovat společně na evropské úrovni, abychom se lépe vyrovnali s výzvami, které máme před sebou. To se děje v souladu se zásadami, které jsem již zmínila, prostřednictvím zjednodušené a prohloubené spolupráce, prostřednictvím technického vedení a prostřednictvím systematického vyhledávání nejlepších postupů.
Tento rámec zajistí rozvíjení a prohlubování budoucí spolupráce na evropské úrovni v oblastech, jako jsou evropské referenční sítě, za účelem nabývání odbornosti, znalostí a lékařských dovedností jak pro aplikovaný lékařský výzkum, tak pro diagnostiku a léčbu. To bude důležité především v oblasti vzácně se vyskytujících onemocnění, při uplatňování nových léčebných metod i pro rychlé šíření nových zdravotnických technologií.
Druhou oblastí je hodnocení zdravotnických technologií, s jehož pomocí ti nejlepší odborníci z jednotlivých členských států stanoví nejúčinnější léčebné postupy na úrovni EU, které budou šířeny a jejich využívání prosazováno. Co se týče nových léčebných metod a jejich vysokých nákladů, musíme zajistit s ohledem na omezené zdroje, které jsou k dispozici, aby jejich volba a využití byly co nejefektivnější.
Třetí oblastí je oblast elektronického zdraví, kde je čas prosazovat technické požadavky na zajištění vzájemné součinnosti na všech úrovních a napomoci zavedení - přinejmenším - e-zdraví jako součást služeb zdravotnické péče budoucnosti.
Za čtvrté, na úrovni EU je nutno zajistit široký přístup k souboru zdravotnických údajů v souvislosti s přeshraniční zdravotní péčí, aby bylo možno lépe monitorovat dopady navrhovaných opatření a zlepšit epidemiologický dozor.
Jako poslední bod všechny členské státy podporují uznávání lékařských předpisů. Musíme však vzít na vědomí, že předpisy vystavené v jiném členském státě budou proplaceny v zemi původu pacienta pouze v případech, je-li příslušný lék v zemi původu schválen a je-li jeho úhrada oprávněná.
Zároveň musí být jasně řečeno, že tato iniciativa se netýká harmonizace systémů zdravotní péče. Netýká se výměny úloh při řízení zdravotní péče. Členské státy odpovídají za rozhodnutí, jakým způsobem zorganizují své příslušné systémy, jaké výhody poskytnou svým občanům a jakou léčbu a jaké léky budou hradit. O to tady i nadále půjde.
Nyní i do budoucna chceme tímto návrhem právních předpisů nabídnout pacientům možnosti a informace jak dostat tu nejbezpečnější, nejlepší a nejvhodnější léčbu, ať je to kdekoli v Evropě. Větší spolupráce mezi jednotlivými zdravotnickými systémy zároveň povede k větší solidaritě a lepší dostupnosti zdravotní péče.
Cílem navrhovaných právních úprav je skutečně připravit půdu pro kvalitnější zdravotní péči po celé Evropě.
O směrnici již jedná Rada, jak uvedla paní Bachelot-Narquinová, a já doufám, že bude následovat také rychlé projednání v Parlamentu, které nakonec přinese výsledky.
(Potlesk)
John Bowis
jménem skupiny PPE-DE. - Pane předsedající, všichni víme, že se vtírá otázka: co dělá Evropa pro mě? Odpověď zní: Evropa poskytuje pacientům nové možnosti. To je dobrá zpráva; musíme se jen přesvědčit, zda to funguje, a společně se budeme snažit - všechny tři orgány, a určitě tady v Parlamentu - aby to fungovalo. Ale hovoříme o soudních rozhodnutích. Nemluvíme o prázdném listu papíru, takže nezačínáme od nuly. Tato rozhodnutí je nutno vzít v úvahu.
Podle těchto rozhodnutí, laicky řečeno, jestliže se vaše čekání na léčbu nepřípustně protahuje, máte právo vyhledat léčbu v jiném členském státě a zpátky domů poslat účet, pokud jsou náklady srovnatelné a pokud je léčba normálně dostupná. To je zcela jednoduché. Když jsem zde v Parlamentu předložil svou zprávu o volném pohybu pacientů, byla naprostou většinou přijata. Kromě toho jsme řekli, že to musí být rozhodnutí politiků, nikoli právníků.
Paní Bachelot-Narquinová, abych citoval Jeana Giraudouxe, "žádný básník nikdy nevyjádřil přírodu tak volně, jako právník vykládá pravdu."
Proto chceme, aby tento výklad vyšel od politiků, nikoli od právníků. Proto chceme právní jistotu, aby každý věděl, kde stojí: vlády, zdravotnické služby, pacienti, lékaři. A proto se musíme postarat, aby to pro pacienty a zdravotnické služby fungovalo. Musí to být možnost, nikoli domácí noční můra manažerů zdravotnických služeb.
A tak se ptáme. Klademe otázky a pacient má právo, aby na ně dostal odpověď. Mám na to nárok? Pokud ano, jak mám postupovat? Jak si mohu zkontrolovat, kam bych mohl jít a kdo by mohl být lékař? Jaký je výběr? Jaký je požadavek na diskrétnost? A co se stane v případě, dojde-li k pochybení?
To jsou otázky, na něž musíme najít odpověď. A pak jsou tu témata, o nichž musíme diskutovat mezi sebou; některá z nich již tady zazněla.
V první řadě předchozí souhlas. Vnitřně cítím, že v případě hospitalizace pacienta je správné předchozí souhlas požadovat. Soudní dvůr neřekl, že to je samo o sobě špatné; prohlásil, že za určitých okolností není správné to odmítat, takže to musíme velice důkladně prozkoumat.
Musíme se rovněž zabývat otázkou lékařských předpisů. Ano, chápu, že domovská země musí rozhodovat o tom, co se předepisuje, ale pokud vám předepíší lékovou kúru jako součást léčby v jiném členském státě, a když se vracíte domů, je vám řečeno, že si zbytek předepsaných léků nemůžete nechat, kam to ten pacient dá? Na takové otázky musíme umět odpovědět.
Dalším problémem je úhrada. Pacient nechce jezdit s plnou kapsou peněz. Musí existovat způsob, jak poslat zpátky domů účet, domnívám se, že prostřednictvím centrální zúčtovací banky.
Ale to je opatření zaměřené na pacienty - nikoli na služby, to je v jiný den. Právě kolem pacientů se vše točí - pacientů, nikoli právníků - a jedná se o všechny pacienty, nejen o pár z nich.
Dagmar Roth-Behrendt
jménem skupiny PSE. - (DE) Pane předsedající, dámy a pánové, dnes hovoříme o návrhu, který se skutečně zaměřuje na lidi v Evropské unii, a to na pacienty. Velice děkuji paní komisařce za úvod, ale také chci vyjádřit poděkování panu Kyprianou za všechny přípravné práce, které prováděl v těžké době.
Proč mluvím o těžké době? Protože v mnoha případech jsou členské státy zde v Evropské unii posledními fosíliemi, zkamenělinami, které nechápou, že těžištěm všeho jsou lidé, a domnívají se, že svět se točí kolem nich a jejich systémů. Není tomu tak. Středem zájmu jsou pacienti, oni jsou tím nejslabším článkem naší společnosti, protože jsou nemocní a slabí.
Když dnes hovoříme o volném pohybu pacientů a víme, že je to skutečně právo na vnitřním trhu, což znamená, že by mělo být uplatňováno déle než dvacet let, měli bychom zvážit, zda tato rozprava je aktuální a zda členské státy jdou s dobou. Říkám vám, že nejdou! Jestliže nám dnes Eurobarometr ukazuje, že 30 % všech lidí v Evropské unii si nejsou vědomi svého práva čerpat zdravotní péči za hranicemi své země, znamená to, že všechny členské státy o tom špatně informují. Neinformují lidi o jejich právech; neříkají jim, na co mají právo a jaké možnosti se pacientům otevírají.
Ano, sdílím názor pana Bowise a dalších zde přítomných a také paní komisařky, že členské státy by si určitě měly ponechat své autonomní zdravotnické systémy. Do toho nechceme zasahovat, ale zároveň chceme pacientům zajistit volnost pohybu.
V souvislosti s autonomií členských států uznávám rovněž nutnost plánovat dopředu, zejména pokud jde o hospitalizační léčbu. Z toho důvodu jedním z hlavních témat našich diskusí bude muset být udělování souhlasu. Na to již poukázal pan Bowis.
Sítě a informační místa musí zajistit informovanost pacientů o tom, co mohou dělat, ale musí se zároveň dozvědět, kde je poskytována nejlepší léčba - ať je to v Německu nebo na Kypru - aby měli také možnost léčit se.
Jestliže se nám podaří zajistit lepší kvalitu poskytované zdravotní péče a lepší přístup lidí ke zdravotní péči blízko domova, bude to nepochybně obrovský úspěch a nikdo se nebude muset už shánět, kde je to nejvýhodnější. Právě toho chceme skutečně dosáhnout.
Jules Maaten
jménem skupiny ALDE. - (NL) Pane předsedající, paní komisařko Vassiliou, paní ministryně Bachelot-Narquinová, minulý týden jsem navštívil prezentaci nové webové stránky o právech pacientů ve všech jazycích EU, kterou připravila moje dánská kolegyně ve skupině ALDE paní Karen Riis-Jřrgensenová.
Byla tam jedna dáma z Dánska, která tu málem už nemusela být. Onemocněla rakovinou prsu a v dánském systému ji nikdo k léčení nepřijal, protože neměla správný počet nádorů. Kdyby měla nádorů pět, byla by léčena, ale měla jich sedm a nesplňovala kritéria. Musela by se tedy nejdříve nějakým způsobem zbavit dvou nádorů, a teprve pak by bylo možno poskytnout jí pomoc. Zkrátka nekonečný boj. Pomoc nakonec našla v Německu. Dala se do toho - půjčila si peníze od přátel a rodiny a jela do Německa, kde jí pomohli. Její metastázy zmizely. Vyléčila se, do té míry, do jaké člověk může říci, že je vyléčen z rakoviny.
Je nelidské nutit takového člověka, aby bojoval proti systému v době, kdy je nemocný, v době, kdy je naprosto oslabený. Systém je zde stavěn nad pacienta Považuji to za naprosto nepřijatelné! Dánové nakonec velkou část léčby zaplatili a všechno nakonec dobře dopadlo. Ale to, čím ta žena musela projít, nebylo nic výjimečného, stává se to velice často.
Návrh Evropské komise je tedy velkým krokem kupředu, jak těmto pacientům pomoci, a má velkou podporu mojí skupiny. Zároveň nesmíme připustit, aby se tato rozprava zideologizovala. Není to jen další směrnice o zdravotnických službách. Nezabývá se reformou zdravotnictví v Evropské unii. Nejedná se zde o to, zda by měl, či neměl existovat volný trh zdravotní péče. Podle mě to vlastně není ani věc subsidiarity. Nejedná se o to, zda navrch získají členské státy, nebo Unie. Otázka zní, zda vyhraje, či prohraje pacient. Pouze na tom skutečně záleží. O všech těchto dalších věcech musíme bezesporu hovořit, možná se o nich vehementně přít ve volební kampani, ale domnívám se, stejně jako moje skupina, že dnes to není naším tématem.
Nesnažíme se harmonizovat zdravotní péči, teď na to není ten správný čas a možná to stejně ani nejde. Ale musíme se naučit využívat příležitostí, které nám Evropská unie nabízí, úspory z rozsahu, z nichž můžeme těžit, aby skutečná odborná pomoc mohla být poskytnuta lidem, kteří mají vzácný druh potíží. Tato možnost samozřejmě existuje již celá léta, ale nyní ji můžeme a musíme opravdu využít.
Abych to uzavřel: minulý týden se na půdě Parlamentu uskutečnila schůzka, kterou zorganizovala paní Dagmar Roth-Behrendtová, na níž Evropské fórum pacientů představilo svůj manifest. Mám radost, když vidím, že pacienti tlučou na poplach, protože je nutné, aby se právě pacienti zapojili. Nyní jsme připraveni pod vedením právníků přijmout demokratické rozhodnutí. Ale ono rozhodnutí bude nyní přijato těmi správnými lidmi, tedy zvolenými zástupci.
Ryszard Czarnecki
jménem skupiny UEN. - (PL) Pane předsedající, je škoda, že jsme neměli možnost projednat tuto konkrétní otázku na předchozím zasedání, když jsme projednávali dva předcházející legislativní návrhy. Ale jak se říká, lepší pozdě než nikdy. Jsme rádi, že návrhy Komise skutečně sledují směr, který požaduje Evropský parlament, směr, kterým se v tomto ohledu Evropský parlament za podpory Komise ubírá.
Pokud má být Evropa skutečně bez hranic, pak to musí být v první řadě v oblasti zdravotní péče. Zaručení zdravotnické péče pro obyvatele našich členských států ukáže, že jsme pro evropské daňové poplatníky a voliče již něco udělali. Konec konců průměrný Polák, stejně jako průměrný Maďar, Kypřan, Angličan a Ital se mnohem více než o Lisabonskou smlouvu zajímá o to, zda během dovolených bude mít přístup ke zdravotní péči v zahraničí, nebo dokonce o to, zda bude moci podniknout zvláštní cestu, aby využil vysoce specializovanou nemocnici.
Na závěr bych chtěl dodat, že podle mého názoru opatření, o nichž se dnes bavíme, by mohla skutečně zlepšit zdravotní péči pro cizince a zároveň zvýšit autoritu EU, autoritu, kterou nedávno otřásly ideologické rozpravy a pokusy vnutit občanům EU nechtěná institucionální řešení.
Jean Lambert
jménem skupiny Verts/ALE. - Pane předsedající, velice vítám prohlášení, které vydala Rada k této konkrétní směrnici, jejím omezením a souvislostem. Jako zpravodaj Parlamentu pro aktualizaci koordinace sociálního zabezpečení a také jako zpravodaj pro prováděcí předpis mám na tom velice konkrétní zájem, protože otázky ohledně proplácení - jak je poskytováno, jaké informace jsou dostupné, rychlost a způsob úhrady atd. - spadají do rámce tohoto příslušného nařízení. Myslím, že, hovoříme-li o otázkách, jako je poskytování zdravotní péče lidem, kteří jsou na dovolené někde v Evropské unii mimo svou zemi, měli bychom vědět, že tato péče je pokryta Evropským průkazem zdravotního pojištění a spadá pod koordinaci sociálního zabezpečení. To je jasné.
Směrnice se zaměřuje právě na některé z otázek, jimiž se příslušné nařízení nemusí nutně zabývat, a myslím, že je třeba pozorně sledovat, kde tady vede dělicí čára. Otázka předchozího souhlasu je samozřejmě vždy nesmírně důležitá. Domnívám se, že z naší strany musí být jasné, že zde nehovoříme nutně o nějakém absolutním právu pacientů na volný pohyb a ošetření na území Evropské unie v rámci jednotlivých národních systémů, které by proplácely jejich náklady. Jedná se o kvalifikované právo a to musíme jasně říci.
Myslím, že musíme dát také jasně najevo, že tato směrnice navrhuje, jak já to chápu, úhradu za péči, která je v národním systému zdravotní péče dostupná, nikoli za novou či jinou léčbu, takže to opět blíže určuje právo, o němž hovoříme v rámci této příslušné směrnice.
Není pochyb, že předchozí souhlas musí být ošetřen lépe a že nejen pacienti, ale také zúčastněné orgány musí vědět, o co se jedná a jak by to mělo rychle fungovat v případě potřeby lékařské péče. Kritériem stanoveným Soudním dvorem je potřeba lékařské péče. Příslušné úřady to musí proto zohlednit, nikoli však nutně z hlediska svých výdajů.
Hodně věcí lze v této směrnici přivítat a důležité jsou také otázky kolem osvědčené praxe, otázky kvality, právní jistoty, odpovědnosti. Jak již uvedl John Bowis, musíme také přijmout opatření například v otázkách návazné péče nebo lékařských předpisů, které nemusí v některých členských státech platit vzhledem k jejich vlastním systémům. Ale musíme být zároveň opatrní - a to platí pro prováděcí předpis k nařízení 883 - neměli bychom pomáhat pacientům vytvářet zisk na základě vzájemného porovnávání různých systémů. Nemyslím si, že systémy zdravotní péče z toho nějak těží.
Chci jménem své skupiny dát jasně najevo, že rostoucí objem poskytované přeshraniční péče není sám o sobě cílem. Paní Roth-Behrendtová uvedla, že většina pacientů si přeje být léčena doma a mít tam zajištěnou kvalitní a rychlou péči, a tedy jak znovu říkám, samotný nárůst objemu není cílem. Objevuje se řada názorů na to, jaké dopady budou mít snahy zvyšovat objem přeshraniční péče, před čímž se podle mě musíme mít na pozoru, a jsem rád, že se to v rozpravě odrazilo.
Někteří lidé tvrdí, že to zavádí konkurenci, zkvalitňuje národní standardy lékařské péče, a dokonce, že musíme otevřít trh, abychom zvýšili a podpořili přeshraniční lékařskou péči. Tento parlament však dal zcela jasně najevo své stanovisko: zdravotní péče není službou jako pojištění vozu. Její úloha je velice specifická a její uživatelé nejsou pouhými spotřebiteli, nýbrž lidmi v nouzi, kteří jsou potenciálně zranitelní.
Mnozí z těch, kteří nás přesvědčují, že nárůst přeshraniční lékařské péče je dobrá věc, nás budou zároveň opakovaně ujišťovat, že se to týká pouze 2-3 %. Chci vědět, jaké jsou odhady do budoucna a jaký to bude mít dopad na 98 % lidí, kteří volnost pohybu nevyužívají a v současné době to ani nemají v úmyslu.
Roberto Musacchio
jménem skupiny GUE/NGL. - (IT) Pane předsedající, dámy a pánové, je mi líto, že nesdílím optimismus kolegů poslanců, neboť jsem přesvědčen, že tato směrnice asi prospěje více podnikání než zdraví: jakási obdoba Bolkesteinovy směrnice, ale o zdravotní péči.
Pro Evropu musí být rozhodující, aby každý občan měl nárok na co nejlepší léčbu ve své vlastní zemi; nedotknutelné právo být léčen kdekoli bude jinak zastřeno skutečností, že doma není léčba dostupná - což nelze svádět na otázky subsidiarity. Zároveň to maskuje zájem těch, kteří horlivě spekulují se zdravím, zajišťují výnosné obchody pojišťovacím společnostem a zvyšují náklady občanům i výdaje na evropskou zdravotní péči.
Směrnice je podle mě omylem, protože zcela opomíjí harmonizaci i univerzální charakter této služby, kterou musí Evropa zajišťovat, a nevychází z pojetí zdraví jako práva, které musí být zaručeno veřejným sektorem a nemůže být ponecháno na lidech a na jejich schopnosti zařídit si soukromé pojištění. Odbory jsou právem velice znepokojeny a my jejich obavy sdílíme.
Derek Roland Clark
jménem skupiny IND/DEM. -Pane předsedající, hlavní charakteristikou tohoto balíčku - vycestování za mimonemocniční péčí za hranice domovské země - je proplácení nákladů ze strany domovské země, ale jen do výše úhrady takové péče v domovské zemi. Takže je výhodné, vycestuje-li se do země, kde je péče levnější, pokud má lepší úroveň. Zdravotní turisté si budou muset zjistit rozdíl mezi náklady v místě poskytované péče a základní úhradou ve své zemi. Jistě, cestovní náklady nakonec proplácí domovská země, ale jen do výše odpovídající úhradě v domovské zemi, a je na zdravotním turistovi, aby si zjistil zbývající náklady za léčbu a pravděpodobný rozdíl v cestovních nákladech. Ti nejchudší si toto nemohou dovolit a zbývá jim ten nejnižší standard léčby. Bohatí si to dovolit mohou, ale pravděpodobně stejně využijí péči soukromou. Pokud jde o pořadník, není-li zdravotní péče v určité zemi na příliš dobré úrovni a je drahá, nebudou se na její zařízení zdravotní turisté obracet, ale tam, kde je péče levná a dobrá, mohla by být tato zařízení brzy přetížena. To pak vytváří dvoukolejný systém zdravotní péče. Je tohle ten takzvaný nechtěný důsledek?
Luca Romagnoli
(IT) Pane předsedající, dámy a pánové, čtyři z každé stovky občanů v Evropě cestují za léčbou do zahraničí; ale podle mého názoru jsou pro zdravotní turistiku příznačné místní nedostatky a chybějící služby. Italské zdravotnictví vynakládá zhruba 40 milionů EUR ročně na Italy, kteří cestují za léčbou do jiných zemí, a tato částka zjevně nezahrnuje soukromé pojištění.
Jaké jsou pro to důvody? Nepochybně velice dlouhé čekací listiny na služby. Například v Itálii lidé musí čekat na operaci prostaty 300 dní a na vyšetření s pomocí počítačové tomografie často měsíc i déle. Za druhé, za služby, jako je zubní ošetření a kosmetická chirurgie, se v Itálii platí, zatímco v jiných zemích nikoli. Za třetí - a každého na to upozorňuji - lidé se vydávají do zahraničí, aby využili metod jako umělé oplodnění, které jsou v jejich vlastních zemích zakázány nebo částečně zakázány, případně jsou zcela nelegální, jako v případě nákupu živých orgánů - smutným příkladem je Indie, ale i v dalších zemích zřejmě existovaly stejně smutné příklady do doby, než tyto země přistoupily k Evropské unii.
Celkově se lidé rozhodují pro zdravotní turistiku kvůli vysoké kvalitě péče a levnějším službám, které se nabízejí; ale připadá mi, že v mnoha případech je nutno dozor Unie zpřísnit, aby zákazníci měli určitou záruku a aby byla zajištěna rovná konkurence. Sociální kontext, v němž jsou služby poskytovány, je často směsicí veřejného a soukromého, i v zemích, které přistoupily teprve nedávno, a chtěl bych proto doporučit kromě zásad, na něž jste se, paní Vassiliou, soustředila, přísný dozor podle stávajících právních úprav, které stanovují povinné využívání přírodních materiálů, označení CE a dokumenty shody, neboť musí být zaručena zdravotní nezávadnost lékařských přístrojů a léčebných postupů. Nezapomínejme, že vždy existuje někdo ...
Předsedající řečníka přerušil
Charlotte Cederschiöld
(SV) Pane předsedající, paní komisařko, pane ministře, nyní máme my poslanci Evropského parlamentu možnost dokázat, že právě tím jsme, evropskými poslanci. Že se stavíme za Smlouvu a za práva, která nám dává. Že vytváříme právní předpisy se zřetelem na co nejlepší zájem pacientů, nikoli na ochranu a podporu protekcionismu, který do rozpravy občas proniká. Že jsme odhodláni nacházet přidanou hodnotu ve spolupráci, abychom našim pacientům zajistili nejlepší možnou péči, ať je to kdekoli.
Návrh paní komisařky Vassiliou představuje dobrý výchozí bod a je třeba mu zatleskat. Musíme dokončit, co začala, a postarat se, aby nebyly zaváděny žádné zbytečné byrokratické překážky. Abych to upřesnila, znamená to, že členské státy nemají právo bezdůvodně bránit volnému pohybu. Předchozí souhlas je možno vyžadovat pouze ve výjimečných případech - pokud je tato podmínka uvedena v seznamu Komise nebo pokud hrozí, že dojde k hromadnému odlivu pacientů, což by ohrozilo systém zdravotní péče. Myšlenka, že by mohl být nařízen proto, že si péči v zahraničí zvolilo jen málo pacientů, je vysoce nepravděpodobná. Východiskem je: žádný předchozí souhlas. Cokoli jiného by bylo v rozporu se Smlouvou.
Další etapou této práce na vytváření podmínek pro optimální péči je správné provádění směrnice. Nemocní lidé by nemuseli chodit k soudu, aby si potvrzovali svá práva a nechávali rušit neoprávněné požadavky na předchozí souhlas. Soudní dvůr rozhodne ve prospěch mobility, ale za jakou cenu, pokud jde o peníze a zdraví pacientů, kteří si pokaždé musí snažit vymoci si svá práva! Pevně doufám, že si tuto zkušenost ušetříme, a vyzývám své kolegy poslance a úřadujícího předsedu, aby nám pomohli; pevně věřím, že naše paní komisařka nám pomůže.
Bernadette Vergnaud
(FR) Pane předsedající, paní Bachelot-Narquinová, paní komisařko, dámy a pánové, po mé zprávě z vlastní iniciativy týkající se zdravotnických služeb, kterou Parlament přijal dne 23. května 2007, přichází nyní Komise s návrhem směrnice v rámci sociálního balíčku, která se zaměřuje výhradně na práva pacientů z hlediska přeshraniční zdravotní péče.
Velice se proto omlouvám, že tento text má tak malé ambice a pomíjí mnohé vnitřní výzvy, které je nutno vyřešit, abychom zabránili narůstajícím nerovnostem v oblasti zdravotnictví, například stárnutí obyvatel, sociální nerovnosti, izolaci vzhledem k zeměpisné poloze a demografické problémy v souvislosti s lékaři. V otázce, která je pro občany Evropy tak důležitá, Rada a Parlament proto nemohou jednoduše kodifikovat rozhodnutí Soudního dvora. Musíme najít určitou rovnováhu, která zajistí jak právo pacientů - ti nejsou pouhými spotřebiteli - na přeshraniční zdravotní péči, tak rovný přístup všech občanů ke kvalitní péči s odpovědností založenou na solidaritě; musíme zajistit sociální a územní soudržnost a dodržování zásady subsidiarity. Stále existuje znepokojující šedá zóna, pokud jde o definice, například předchozí souhlas a koncepce nemocniční péče. Postrádáme zde podrobné vysvětlení, abychom neotevřeli dveře diskriminaci, v jejímž důsledku by v rámci Evropy mohl vzniknout dvourychlostní systém zdravotní péče, místo aby v Evropě vytvořila přidanou hodnotu.
Zdraví nelze vyčíslit penězi, ale hodně nás stojí; na druhé straně směrnice - a to je dobrá věc - opětovně potvrzuje zásadu subsidiarity i nutnost užší spolupráce v zájmu sblížení sítí pro lékařský výzkum a informačních středisek pro pacienty.
Začne rozprava; musí to být rozprava užitečná, která jde do hloubky, nikoli rozprava povrchní a uspěchaná, a musí se do ní zapojit všechny zúčastněné subjekty s cílem vytvořit skutečný evropský sociální model.
Elizabeth Lynne
Pane předsedající, proč by měl pacient přijít o zrak kvůli čekání na operaci šedého zákalu například ve Spojeném království, když by mohla být provedena v jiném členském státě? A proč by se měl člověk trápit bolestí a čekat na operaci kyčelního kloubu a nemohl by využít toho, že v některých členských státech nejsou pořadníky, někdy by to vyšlo dokonce levněji než v zemi původu? A proč někteří pacienti s onemocněním srdce musí čekat měsíce, než jim zprůchodní tepny, když to opravdu není nutné?
Pokud klinický lékař doporučí léčbu, kterou nelze provést doma, potřebujeme právní rámec umožňující vyhledat tuto péči jinde. Příliš často se právě ti nejchudší setkávají s diskriminací a nerovností v přístupu ke zdravotní péči. Musíme se proto zasadit o to, aby členské státy mohly léčbu v jiné zemi nejprve schválit. Nesmíme omezit přeshraniční zdravotní péči jen na ty, kteří si to mohou dovolit.
Stejně tak tato nová směrnice nesmí slevovat z úrovně péče u těch, kteří se rozhodnou zůstat doma. Musíme dohlédnout, aby obsahovala také ochrannou klauzuli, která ošetří v první řadě práva a bezpečnost pacientů. Proto je důležité vytvořit mechanismus, jehož prostřednictvím budou moci domovské země a země, kde pacienti čerpají lékařskou péči, sdílet jejich zdravotní záznamy.
Kromě toho je nutno vytvořit systém kompenzací pro pacienty, kteří v průběhu léčby v jiné zemi EU utrpí nikoli nevyhnutelnou újmu. A vzhledem k přejímání osvědčených postupů vítám článek 15 v návrhu směrnice, který vyzývá k vytvoření systému evropských referenčních sítí. Tato nejlepší špičková střediska by mohla ověřit užitečný způsob sdílení znalostí, odborné přípravy a výměny informací. Příliš často se setkáváme s infekcemi získanými při poskytování zdravotní péče nebo doporučeními na onkologický screening; a je už skoro načase, abychom se jeden od druhého začali učit efektivněji.
Ewa Tomaszewska
(PL) Pane předsedající, hlavními výzvami, kterým dnes čelíme, jsou zlepšování zdravotního stavu starších lidí, příprava na zvládání chorob stáří vzhledem ke stárnutí obyvatelstva, všeobecná dostupnost zdravotní péče na patřičné úrovni, zajištění finanční stability národních systémům zdravotní péče, zaměření zvláštní pozornosti na dostupnost zdravotní péče pro lidi s postižením, děti, starších osoby a osoby pocházejících z chudších rodin, zaručení práv pacientů při přeshraničním poskytování lékařské péče, zavedení přeshraniční vzájemné elektronické součinnosti ohledně zdravotních záznamů a současně zajištění ochrany osobních údajů a poskytnutí dobrých pracovních podmínek pro zaměstnance ve zdravotnictví.
Konkrétní opatření navržená v souboru sociálních opatření a zaměřená na zvládání těchto výzev, například vypracování komuniké o naplňování potřeb stárnoucích obyvatel nebo příprava zelené knihy zabývající se otázkou zaměstnanců ve zdravotnictví, nám dávají jistou naději, že nezůstaneme ve fázi pouhých přání. Jsem ráda, že otázce přeshraniční zdravotní péče je věnována taková pozornost, což je nyní, v době neustále rostoucí migrace tak důležité.
(Předsedající řečnici přerušil)
Eva-Britt Svensson
(SV) Pane předsedající, tato směrnice znamená, že EU získá větší pravomoci v oblasti zdravotnictví, a já nesouhlasím s tím, aby se tato oblast otevřela právním předpisům EU. Zdravotnictví musí zůstat výsadou jednotlivých států. Představa, že by se pacient měl zapojit do nějaké formy zdravotní turistiky je nesprávné stanovení priorit našich společných zdrojů zdravotní péče. Nová základní zásada, že bychom měli mít právo na péči v jiné zemi EU bez předchozího souhlasu otevírá rychlou cestu mladým, jazykově nadaným a relativně zdravým osobám a představuje riziko, že se tok finančních zdrojů odkloní od těch, kteří potřebují více zdravotní péče, jako naši senioři a lidé s funkčními poruchami. Je jasné, že každý by měl mít právo vyhledat péči v jiné zemi EU, je-li nemocný, ale toto právo již máme a nepotřebujeme nové právní předpisy EU v této oblasti. Zdravotnictví i nadále spadá do sféry vnitrostátní politiky.
Hanne Dahl
(DA) Pane předsedající, všichni si přejeme, aby se nám dostalo co nejrychlejší, a nejlepší lékařské péče, když vážně onemocníme, ale odmítám americký model, kdy se té nejlepší péče dostává majetným občanům a na zranitelné členy společnosti zbývá jen péče druhořadá - mají-li štěstí. Pokud mají smůlu, nedostane se jim vůbec žádné péče. Musíme proto stanovit určité základní zásady. Všichni by měli mít volný a rovný přístup ke zdravotnickým službám a lidé by měli být léčeni popořadě podle potřebnosti. To znamená, že orgán veřejné moci musí provést vyhodnocení, aby lékař mohl rozhodnout o "pořadí" a o "potřebnosti". Přednostně by měl být ošetřen ten, kdo má nejzávažnější potíže, nikoli ten nejbohatší. Posunem vpřed v otázce volného a rovného přístupu všech občanů ke zdravotnickým službám by bylo pečlivé přezkoumání veřejných příspěvků na léčbu v soukromých nemocnicích a daňových zápočtů pro soukromé zdravotní pojištění. Právní předpisy EU by neměly být orientovány na myšlenkovou ideologii vycházející z vnitřního trhu, ale jejich cílem by mělo být vytvoření pružného systému v Evropě, který zaručuje minimální práva na zdravotní péči všem občanům.
Irena Belohorská
(SK) Směrnice o uplatňování práv pacientů při přeshraniční zdravotní péči se snaží řešit velmi naléhavý problém.
Jedná se zde o rozpor mezi subsidiaritou zdravotních systémů a právem občana Evropské unie na volný pohyb a také o jeho základní lidské právo na přístup ke zdravotnickým službám. Každý občan žijící v některém z členských států má právo na volný pohyb, a jeho zdraví se tedy pohybuje s ním. Kdyby se nemohl obrátit na zdravotnické služby, byla by to závažná překážka jeho volnému pohybu. Úplná volnost ve službách není reálná vzhledem k různé výši daní plynoucích v jednotlivých zemích do zdravotnictví i vzhledem k různým cenám za výkon v jednotlivých zemích.
Obavy mnohých politiků z rozmachu zdravotní turistiky, hlavně z východu, jsou zbytečné. Pro pacienta je velmi důležité, aby byl v blízkosti svých příbuzných a nemusel se potýkat s jazykovou bariérou. Vztah pacient - lékař je velmi specifický. Úspěch léčby závisí na důvěře, jakou má pacient ve svého lékaře nebo ve zdravotnické zařízení. Ochota pacienta cestovat za léčbou do zahraničí závisí na závažnosti onemocnění. Jedná-li se o život zachraňující léčbu nebo léčbu závažné nemoci, pak všechno ostatní není důležité.
Domnívám se, že by bylo vhodnější, aby se těmito otázkami zabýval spíše Evropský parlament než Evropský soudní dvůr. Je smutné, že my jako zástupci občanů se rozhodujeme obtížněji než Evropský soudní dvůr, který zatím ve všech případech rozhodl ve prospěch pacienta.
A ještě jednu věc bych chtěla na závěr dodat. Mnozí kolegové tu hovoří o bohatých a chudých. Pro mě jako lékařku existuje jen pacient. Nezajímá mě, zda má doma Ford nebo je to bezdomovec.
Ria Oomen-Ruijten
(NL) Pane předsedající, na začátku mi dovolte, abych vyjádřila velkou radost, že dnes je tady s námi naše bývalá kolegyně paní Roselyn Bachelotová a že nám opět připomíná, že tím nejdůležitějším je evropský občan. Uvedená právní úprava tento důraz potvrzuje. Moje poděkování patří také paní komisařce Vassiliou, která tento velice obtížný bod právní úpravy prosadila.
Přijetím této právní úpravy my jako Evropský parlament, Evropská komise a Rada pro lidi skutečně něco děláme. Směrnice poskytuje právní záruku volného pohybu a zároveň právní základ pro současné iniciativy v oblasti přeshraniční zdravotní péče.
Porovnám-li však tuto směrnici se zněním předchozích návrhů, které byly odmítnuty, vidím, že v současné době se větší důraz klade na mobilitu pacienta než na zdravotnické služby, a důvodem je, aby členské státy byly spokojeny. Mám k tomu pár kritických poznámek. Příhraniční oblasti, které v otázce přeshraniční zdravotní péče přišly již s několika dobrými iniciativami - například ujednání o spolupráci mezi Universitätsklinikum Aachen a Academisch Ziekenhuis Maastricht v mé vlastní provincii Limburk, která by se jako součást euroregionu Mása-Rýn velmi ráda stala pilotní oblastí - začínají být příliš závislé právě na mobilitě, a tím na rozmaru pojišťovatelů nebo na dobré vůli vnitrostátních orgánů či na jiných věcech, neboť zájem se teď už nesoustředí na služby samotné. Měli bychom si nejdříve dobře prostudovat článek 13, než rozhodneme, jak přimět regiony k mnohem větší spolupráci. A když už hovořím o tomto tématu, paní komisařko, chtěla bych zdůraznit, že náš euroregion Mása-Rýn by se velmi rád stal pilotní oblastí.
Za druhé, zapojení pacienta do zřizování národních kontaktních míst. V této souvislosti paní Schmidtová z Německa předložila výbornou iniciativu a my bychom měli vymyslet, jak tuto iniciativu těsněji propojit s našimi širšími plány.
Dalším bodem je "přehled lékařských postupů, které nevyžadují hospitalizaci, ale podléhají stejnému režimu jako nemocniční péče", přičemž účelem je, aby z této směrnice byly vyloučeny některé služby. To vyžaduje rovněž pečlivé posouzení, neboť nemůžeme připustit, aby příliš striktní výklad uvedeného přehledu vylučoval takové kooperativní podniky, které jsem právě uvedla. Nejdůležitější je, abychom si byli vědomi toho, že účinná spolupráce neprodražuje, nýbrž zlevňuje prvotřídní klinická centra a umožňuje jejich větší dostupnost. A to nám konec konců jde.
Anne Van Lancker
(NL) Pane předsedající, paní komisařko Vassiliou, paní ministryně Bachelot-Narquinová, Evropa má důležitou povinnost přispívat k tomu, aby každému byla zaručena vysoce kvalitní a dostupná zdravotní péče v blízkosti bydliště, nebo v případě potřeby v zahraničí. Jsem vám proto, paní komisařko, velice vděčna za vaši iniciativu, která má nepochybně řadu pozitivních aspektů, pokud jde o záruku kvality a bezpečnosti, informovanost pacienta, intenzivnější evropskou spolupráci, e-zdraví, referenční sítě a tak dále.
Souhlasím s vámi také v tom, paní ministryně, že není dobré ponechat rozhodování o volném pohybu pacientů na Soudním dvoru a že to nutně vyžaduje právní úpravu. Souhlasím rovněž s názorem pana Bowise a paní Lambertové, že bychom asi měli uvažovat o větší vyváženosti, pokud jde o předchozí souhlas s mobilitou pacienta, protože tato mobilita je důležitým nástrojem plánování a politiky členských států.
Zbývá několik dalších otázek, paní komisařko, které se týkají účtovaných poplatků a mechanismů bránících mobilitě pacientů, která v některých zemích vede k zavedení pořadníku. Jsem však přesvědčena, dámy a pánové, že na tyto otázky a obavy budeme schopni odpovědět spolu s dalším projednáváním této směrnice.
Ještě jednou vám, paní komisařko, děkuji za vaši iniciativu. A s vámi se těšíme na spolupráci, paní ministryně.
Marian Harkin
Pane předsedající, na začátku tohoto roku jsem ve svém volebním obvodu vedl řadu konzultačních schůzek v souvislosti s politikou EU v sociální oblasti a následně tyto schůzky ovlivnily konzultace Komise o inventuře sociální situace.
Bylo mi zcela jasné, že se občané velice zajímají o stále větší zapojování EU do sociální politiky a to se nepochybně týká i volného pohybu pacientů. V průběhu kampaně za Lisabonskou smlouvu volání po sociálnější Evropě skutečně zesílilo a tato reakce Komise, i když obavy občanů úplně neřeší, je na místě a je krokem správným směrem.
Zajisté vítám návrhy na volný pohyb pacientů, ale souhlasím s některými předchozími řečníky, že velice mnoho otázek je stále ještě zapotřebí vyjasnit - především otázku předchozího souhlasu.
Nicméně podstatné je, že jakákoli politika se musí soustředit na pacienty a ti by se neměli trápit náklady, bezpečností a kvalitou.
Prozatím pacienti musí být plně informováni o svých současných právech, neboť právní nejistota vždy znevýhodňuje ty, kteří nemají dostatek vlastních prostředků.
Na závěr dodávám, že francouzské předsednictví už dříve poukázalo na skutečnost, že někteří lidé budou zklamáni, že nebyla řešena otázka volného pohybu zdravotníků. Sám jsem jedním z nich. Pokud má být pacient ve středu zájmu jakékoli politiky, potom prvořadá je bezpečnost pacienta, takže musíme zavést standardizovaný systém akreditace zdravotníků na území EU.
Zbigniew Krzysztof Kuźmiuk
(PL) Pane předsedající, ve svém vystoupení v této rozpravě bych chtěl říci, že z pohledu nových členských států je důležité, aby možnost zavádět omezení pro čerpání zdravotní péče v zahraničí byla ponechána na vnitrostátní úrovni, zejména vzhledem k nedostatku finančních prostředků, které jsou v těchto zemích přidělovány na zdravotnictví. Obdobně je velice důležité uplatňovat zásadu, že pacient má právo na proplacení nákladů do výše, která by byla uhrazena, kdyby pacient využil lékařskou péči ve své zemi, a to až do té doby, dokud se výrazně nezmenší rozdíly mezi starými a novými členskými státy.
Na závěr chci zdůraznit, že navrhovaná řešení, především pokud jde o zavedení evropské referenční sítě a také evropské sítě pro hodnocení zdravotnické technologie, umožňují zvýšit úroveň lékařské péče v Evropské unii a také účinněji využívat finanční prostředky vyčleněné na zdravotní péči.
Jiří Maštálka
(CS) Kolegyně a kolegové, zajisté víte, že nadcházející české předsednictví bude probíhat pod heslem Evropa bez bariér. V této souvislosti jsem velmi rád, že se podařilo Komisi ve spolupráci s Evropským soudním dvorem připravit návrh, který prolomuje jednu z bariér, a to poskytování zdravotní péče. Vítám, že dosavadní jednání posunula řešení problému blíže k občanům. Jako lékař bych byl velmi rád, kdyby potřebné dokumenty byly schváleny co nejdříve, ale domnívám se, že jde o natolik složitou problematiku, u které platí staré římské přísloví "spěchej pomalu". V současné době vidím k projednání následující základní body. Za prvé, shodneme se na tom, že je nutné zajistit právní ochranu pacientů, kteří mají právo čerpat zdravotní péči v rámci Evropské unie v souladu s judikáty Soudního dvora. Za druhé, není možné, aby směrnice zakládala nové kompetence pro Komisi, protože nejsou nezbytné. Za třetí, považuji za chybné, že základním smyslem bylo zajištění volného pohybu zdravotnických služeb, ale samotný text směrnice se zabývá především pohybem pacientů při čerpání neakutní zdravotní péče. Další projednávání je šancí nejen pro české předsednictví, ale i pro Evropu.
Kathy Sinnott
Pane předsedající, těším se na zavedení směrnice o čerpání přeshraniční zdravotní péče, ale zároveň z toho mám obavy.
Těším se na její zavedení, protože znám hodně lidí, jejichž zdravotní stav se zhoršil, a hodně lidí, kteří zemřeli, právě v důsledku dlouhého čekání na léčení v irských státních nemocnicích. Takže představa, že si moji voliči budou moci vyzvednout svůj zdravotní záznam a bez předchozího povolení, které je v současné době překážkou danou plánem E112, vycestují a okamžitě se jim dostane léčby, je nádherná. Určitě budu doporučovat těm voličům ze svého okrsku, kteří mohou vycestovat, aby tak učinili.
Zároveň si však uvědomuji, že se tím dále zhorší problémy v irském systému zdravotnictví a mám obavy o ty, kteří vycestovat nemohou a kteří musí spoléhat na zdravotní systém.
Gunnar Hökmark
(SV) Pane předsedající, tento bod se týká práva jednotlivce na čerpání zdravotní péče tam, kde je dostupná. Zástupce skupiny evropské sjednocené levice Eva-Britt Svenssonová zde dnes již dříve prohlásila, že to povede ke zdravotní turistice. Chtěl bych jí vzkázat, že nemocní lidé vyhledávají zdravotní péči, protože mají bolesti, trpí, něco jim je a potřebují pomoc. O žádnou turistiku se tady nejedná.
Nakonec zde proti sobě stojí na jedné straně úřednická moc a na druhé právo jednotlivce. Jedná se o to, zda by staré hranice měly být používány jako překážka pro ty, kteří vyhledávají zdravotní péči v zahraničí, nebo zda by lidé všude v Evropě měli mít možnost využívat otevřenosti současné Evropy a čerpat tu nejlepší možnou zdravotní péči. Bylo poučné poslechnout si, co si myslí skupina levice, ale protože mám před sebou zástupce sociálních demokratů Jana Anderssona, který na seznamu řečníků následuje hned za mnou, bylo by zajímavé dozvědět se, zda sdílí názor Evy-Britt Svenssonové, že nemocní lidé, kteří vyhledávají zdravotní péči v zahraničí, provozují zdravotní turistiku. Chce stejně jako ona vytvářet nejrůznější bariéry, nebo budete vy, sociální demokraté usilovat o co největší otevřenost, aby pacienti nemuseli žádat o povolení úřadů na čerpání zdravotní péče? Tato otázka se týká, Jane Anderssone, sociální Evropy. Nejedná se přece o to, jak by měli jednotliví politici určovat, co druzí smějí, ale o to, jak člověk může dostat tu nejlepší zdravotní péči. Máte slovo, Jane Anderssone.
Jan Andersson
(SV) Pane předsedající, pani komisařko, dovolte mi, abych zvláště přivítal paní Bachelot-Narquinovou. V 'minulosti jsme spolu pracovali a doufám, že tomu tak bude i v budoucnu. Vítejte v Parlamentu. Stručně k panu Hökmarkovi, toto není domácí debata. Neřídím se názory paní Svenssonové, dávám přednost svým vlastním.
Vítám tuto směrnici z několika důvodů. Potřebujeme výklad z právního hlediska. Myslím si, že současná směrnice je lepší než původní návrh. Přináší značné výhody, zejména lidem, kteří žijí v příhraničí stejně jako já. Kromě toho upozorňuji také na to, že je důležité propojit toto uspořádání s různými systémy po celé Evropě z hlediska organizace, financování a podobně.
Musíme se zaměřit zejména na jeden aspekt. A to na rovnost. Víme, že ve zdravotní péči existuje upřednostňování, ale je důležité, aby se ke všem přistupovalo stejně a aby někteří neměli přednost jen kvůli tomu, že na to mají, a důležité také je, abychom uměli tyto dvě věci spojit v případě přeshraniční péče. Podstatná je rovněž otázka předchozího souhlasu. O tom je třeba ještě dále diskutovat. Omezení uvedené ve směrnici není v pořádku. Mimonemocniční péče, ambulantní péče: mezi jednotlivými zeměmi existují značné rozdíly a model se postupem času mění. Musíme najít další kritéria. Těším se na spolupráci. V našem výboru se budeme zabývat financováním systémů sociálního zabezpečení, což je součástí této spolupráce. Těším se, že v této oblasti budeme spolupracovat s ostatními výbory.
Anneli Jäätteenmäki
(FI) Pane předsedající, pro pacienty je nejdůležitější, aby se jim dostalo dobré, bezpečné a levné péče a většina si přeje čerpat zdravotní péči pokud možno co nejblíže svému domovu. Jinými slovy, národní zdravotnické služby musí být zajištěny přiměřeným způsobem.
Návrh Komise, který máme před sebou, bychom nicméně měli přivítat. Je důležité, aby péče a léčba byly dostupné i v jiné zemi. To by umožnilo svobodnější volbu, jasnější doporučení a rady a přehlednější situaci v otázkách zdraví a bezpečnosti. To by potom bylo dobré i pro pacienty.
Pro členské státy je tento bod poněkud složitější, jelikož směrnice nemůže dobře fungovat, dokud nebudou slučitelné elektronické systémy sociálního zabezpečení a zdravotní péče. Víme, že zatím nejsou, a provádění této směrnice by bylo pro členské státy příliš náročné. Musíme zajistit, až bude směrnice přijata, aby bylo možné také předávat údaje o pacientovi z jednoho systému do druhého a aby byla zaručena bezpečnost informací a zajištěna bezpečnost pacienta. Právě pacient je tím nejdůležitějším.
Søren Bo Søndergaard
(DA) Pane předsedající, cesta do pekel je dlážděna dobrými úmysly a člověk nemusí být velký vzdělanec, aby předvídal, jak tento návrh ve své současné podobě dopadne. Na jedné straně bude existovat "tým A", který budou tvořit bohatí, vzdělaní a lidé se správnými konexemi - obecně řečeno, všichni v této sněmovně. Můžeme přeskočit pořadník ve své zemi a můžeme vyhledat nejlepší odborníky v Evropské unii - neboť si můžeme dovolit zaplatit léčbu a můžeme si dovolit cestování a další dodatečné náklady. Na druhé straně tady budou chudí a znevýhodnění. Smějí se zařadit na konec, a když na ně konečně přijde řada, dostane se jim léčby, o kterou jsme my bohatí nestáli. Při zvláštních příležitostech Evropská unie představuje sama sebe jako alternativu ke Spojeným státům, ale pravda je, že se stále více Spojeným státům podobá - i v oblasti zdravotnictví. Naše skupina podporuje volný a rovný přístup k léčení, které lidé potřebují, a proto tento návrh odmítáme.
Alojz Peterle
(SL) Situace v sociální oblasti se v Evropězměnila. Čelíme novým výzvám, které vyžadují modernizaci evropského sociálního modelu. Mění se rovněž oblast zdravotní péče. Úspěšnost v léčbě některých nemocí roste, stejně jako výdaje na fungování zdravotnických systémů. Občané se však setkávají s velkými rozdíly v kvalitě zdravotní péče, jak mezi jednotlivými členskými státy, tak uvnitř těchto států. Míra přežití u rakoviny se mezi členskými státy liší až o 10 %.
Vítám záměr Evropské komise podrobně prozkoumat otázku zdravotní péče v rámci obnovené sociální agendy. Zároveň však lituji, že zvýšená pozornost věnovaná právům občanů souvisejících se zdravím byla pouze výsledkem rozsudku Soudního dvora. Hovořím z pozice toho, kdo sám přežil rakovinu a kdo zná případy, kdy v jedné zemi bylo pacientům řečeno "už pro vás nemůžeme nic udělat" a v jiné zemi se jim dostalo účinné léčby.
Volnost pohybu znamená schopnost volby. Schopnost vybrat si vede k větší konkurenci, a tím k vyšší kvalitě a případně také k nižším nákladům. Jsem si jistý, že směrnice o mobilitě pacientů Evropu oživí a bude mít řadu příznivých dopadů. Naším společným cílem je zdraví pro všechny. Směrnice o přeshraniční zdravotní péči bezesporu znamená větší přiblížení k občanům, které ani tolik nezajímá projednávání pravomocí, ale spíše to, jakou nejkratší cestou dosáhnout zdraví - pochopitelně tou, která je jasně vyznačena.
Nejúspěšnější evropská politika je politika, kterou občané pocítí na své kapse, jako tomu bylo v případě směrnice o roamingu. Pokud jde o směrnici o přeshraniční péči, občané ji na své kapse přímo nepocítí, minimálně zpočátku, ale za stejné peníze budou mít větší výběr. A to není špatný pocit, zejména když se jedná o zdraví.
Evelyne Gebhardt
(DE) Pane předsedající, paní ministryně, paní komisařko, když hovoříme o sociální Evropě, na prvním místě musí být vždy lidé a jejich zájem. Stavíme-li je do popředí, znamená to, že naší nejvyšší prioritou je, aby zdravotní systém poskytoval lidem tu nejlepší možnou péči v místě. To je priorita číslo jedna. To je podmínka, z níž musí vycházet náš přístup k této směrnici.
Je však rovněž nutné najít řešení pro mnoho dalších případů, neboť lidé cestují do jiných zemí nebo tam pracují nebo trpí vzácným onemocněním nebo se jim v jiné zemi dostane lepší péče. Znamená to, že je zapotřebí v těchto případech odstranit překážky volnému pohybu a zajistit právní jistotu. To je druhá priorita.
Třetí prioritou je, že si čas od času musíme připomínat, že podle evropských smluv je zdravotní péče v členských státech záležitostí členských států, a musíme to respektovat. Jinými slovy odpovědnost za organizaci a financování zdravotní péče nesou členské státy a naše právní předpisy to nemohou nijak změnit. To není volba, my to dělat nemůžeme a nemáme to ani v úmyslu, ledaže bychom se někdy v budoucnu dokázali dohodnout na vytvoření společné zdravotní politiky. To by byl ideální scénář, ale obávám se, že k tomu, abychom takový krok udělali, máme stále ještě hodně daleko.
Othmar Karas
(DE) Pane předsedající, paní komisařko, dámy a pánové, my a občané Evropy jsme rádi, že můžeme konečně zahájit parlamentní rozpravu o tomto návrhu.
Lituji, že hrozby, které loni v prosinci adresovala skupina PSE Komisi, vyústily v zablokování projednávání po dobu několika měsíců. Návrh je dobrý a občanům Evropy poskytuje přidanou hodnotu. Chceme, aby došlo k politickému vytvoření přeshraniční právní jistoty, aby se lidé už nemuseli obracet na Soudní dvůr, a prosazovat tak své základní právo na osobní svobodu pohybu.
Projednáváme směrnici o volném pohybu pacientů, nikoli o zdravotnických službách. Základní odpovědnost za zajištěné plnění, kvalitu a financování zdravotní péče nesou i nadále členské státy. Víme však, že v oblasti zdravotní péče je nutná větší spolupráce mezi členskými státy a větší přeshraniční evropský vklad do výzkumu, v klíčové oblasti poskytování nemocniční péče a na straně nabídky.
Otázkou je volný pohyb pacientů. Neptáme se, zda lze zorganizovat zdravotní systém a velice kvalitní zdravotnické služby tak, aby nedošlo k nežádoucím vedlejším účinkům; ptáme se, jakým způsobem to udělat. Pohybujeme se v prostoru mezi čtyřmi póly: práva pacientů, ochrana zdravotních systémů, ochrana systémů zdravotního pojištění a zajištění kvality zdravotnických služeb, jistoty financování a právní jistoty.
Pacienti mají oprávněný zájem vyhledávat to, co se jeví jako nejlepší zdravotnické služby. Abychom jim v tom pomohli, potřebujeme legislativní rámec a právní jistotu. Na druhé straně velká většina obyvatelstva chce mít zdravotnické služby co nejblíže svého domova. V členských státech máme problém s financováním systému zdravotní péče. Větší mobilita za stejné náklady je proto tou správnou cestou kupředu. Máme bod týkající se zajištění kvality zdravotnických služeb. Měli bychom začít projednávat rovněž evropské minimální standardy v této oblasti.
Mia De Vits
(NL) Pane předsedající, sdílím názor dalších poslanců a za významný úspěch považuji skutečnost, že tento návrh byl konečně předložen k projednání. Vzhledem k realitě naplňuje potřebu a to znamená, že můžeme skutečně něco udělat pro lidi.
Někteří poslanci tvrdí, že v cizině se budou nechávat léčit pouze bohatí. Musíme se přesvědčit, že zdravotní péče v zahraničí je dostupná nejen pro ty nejzámožnější, kteří umějí využít právních předpisů a čerpají nákladnou léčbu. Pacienti mají právo na srozumitelnost a právní jistotu a my na tom můžeme pracovat, to je náš úkol.
Návrh je pro občany EU nesporným přínosem. Není samozřejmě dokonalý, bude třeba provést některá zlepšení. Mám na mysli definici "nemocniční", a "mimonemocniční" péče a podobně a vymezení zvláštních případů, kde je možné předchozí souhlas zdůvodnit. Toto jsou věci, jimiž se určitě musíme v této rozpravě zabývat.
A tak doufám, že naše projednávání bude klidné a pragmatické a nebude mít ideologický základ. Další aspekty bude nutno řešit prostřednictvím vnitrostátních právních předpisů, ale naprosto nemohu souhlasit s těmi, kteří prohlašují, že tento návrh podkopává schopnost členských států organizovat si svou zdravotní péči. Nejdůležitější podle mě je, že o tomto návrhu diskutujeme.
Milan Gaľa
(SK) Zdravotní systémy v Unii spadají především do odpovědnosti členských států. Odpovědnost za organizaci a poskytování zdravotní péče v souladu s článkem 152 Smlouvy je plně uznávána.
Cílem návrhu směrnice je zavedení a zabezpečení transparentního rámce pro poskytování bezpečné, kvalitní a účinné přeshraniční zdravotní péče na území Evropské unie při zajištění vysoké míry ochrany zdraví a při plném respektování zásady subsidiarity. Se záměry a cíli směrnice nadšeně souhlasím, chtěl bych však upozornit na určité nedostatky návrhu, které se ovšem dají překonat.
Existují obavy, že tento typ péče může v některých členských státech vytvořit nepřiměřený tlak na systémy zdravotního pojištění. Je zapotřebí přesněji vymezit postupy při poskytování péče a úhradě nákladů při opakovaných hospitalizacích a při léčbě komplikací a při způsobení újmy. Musíme stanovit časový horizont pro úhradu nákladů a zároveň jasně říci, že směrnice nebude a nechce řešit dlouhodobou zdravotní péči v zařízeních, kde bývá zdravotní a sociální systém propojený.
Musíme definovat termín "výhodný pro pacienta". V úvahu je třeba vzít především lékařská hlediska, a ne subjektivní výhody. Při vymezení termínů "nemocniční péče" a "ambulantní péče" by bylo vhodné definovat termín "specializovaná ambulantní zdravotní péče". Problémem zároveň stále zůstává způsob úhrady receptů vystavených v zahraničí.
Dámy a pánové, podobně jako při zavádění jiných druhů volného pohybu, kterých jsme byli v minulosti svědky, i dnes existují jisté obavy, které však lze podle mého názoru překonat.
Pier Antonio Panzeri
(IT) Pane předsedající, dámy a pánové, již tady zaznělo, že zdravotnické služby jsou hlavním pilířem evropského sociálního modelu. Zdá se být proto zcela na místě, abychom se tímto bodem zabývali s cílem zajistit vysoký stupeň ochrany zdraví a rovný přístup ke zdravotní péči pro všechny; bohužel to vypadá, že projednávaný text se tímto směrem zřejmě neubírá.
Nesmíme ohrozit základní účel, pro který byla tato směrnice vydána, a to je zajistit občanům právo využívat v rámci volného pohybu zdravotnické služby v celé Unii. V praxi lze tento text považovat za nástroj orientovaný na zdravotní trh na úrovni Společenství, něco zcela jiného, což by mohlo vést až k tomu, že právo na zdraví bude jen pro bohaté.
Text stanoví pouze úhradu vynaložených nákladů, a to pouze nákladů na zdravotní služby ve výši, v jaké by byly uhrazeny v zemi původu, nezabývá se náklady na cestu a ubytování v hostitelské zemi. Byly projednány také další zásadní body, od nutností zaručit standardy poskytované služby na úrovni Společenství až po důležitou otázku informací.
Z těchto důvodů se domnívám, že je třeba návrh posoudit důkladněji, abychom se mohli společně pokusit dát evropským občanům na jejich otázky odpovědi, které v samotné směrnici stále chybí.
Roberta Alma Anastase
(RO) Především bych chtěla přivítat návrh jako celek předložený Komisí a týkající se nového souboru sociálních opatření. Nutnost modernizace evropského sociálního modelu je zřejmá ve specifických souvislostech 21. století a cíle (hledané, sháněné) v Lisabonské smlouvě o udržitelném hospodářském růstu a prosperitě obyvatel.
Aktuálně projednávaná směrnice je důležitá při prosazování obnovené sociální agendy, zejména v sosuvislosti s prioritami, které zahrnují prosazování zeměpisné a profesní mobility i delší a zdravější život evropských občanů. Doufám, že ustanovení směrnice přiblíží zdravotní služby více k domovu, a mám na mysli všechny sociální vrstvy včetně emigrantů, lidí pracujících v zahraničí a studentů, kteří studují na zahraničních vysokých školách.
Je nutné, aby v rámci zdravotní péče byly poskytovány bezpečné a kvalitní služby, a to kdekoli v Evropě. V tomto směru bych chtěla podtrhnout význam vzdělání a odborné přípravy evropských odborných pracovníků v této oblasti, a rovněž důležitost podpory evropské komunikace a předávání osvědčených postupů. Vzhledem k přeshraničnímu charakteru směrnice odborná příprava by měla zahrnovat znalost cizího jazyka a povědomí o základech mezikulturního dialogu.
V neposlední řadě je pro úspěch směrnice právě tak nezbytná přiměřená znalost informačních a komunikačních technologií; kromě toho má klíčový význam při posilování takzvané oblasti e-zdraví.
Daciana Octavia Sârbu
(RO) Poskytování zdravotnických služeb je pilířem evropského sociálního modelu a vytvoření vnitřního trhu pro tyto služby by nemělo povzbudit lékařskou turistiku, neboť ta bude dostupná pouze majetným pacientům, kteří umějí cizí jazyky a mají přístup k informacím.
Požadujeme však upřesnění podmínek pro proplácení a povolování zdravotní péče. Mám obavy, jaké důsledky bude mít tato směrnice pro nové členské státy. Evropští občané nebudou cestovat do zemí, kde je zdravotní péče příliš drahá; naopak pojedou do zemí, jako je Rumunsko, Bulharsko či Polsko, což povede ke hromadnému odlivu pacientů ze západní Evropy do východní.
Ačkoliv poskytování zdravotní péče v nových členských státech podle jasně vymezených standardů kvality a bezpečnosti neplatí obecně pro všechny typy zdravotní péče, poptávka po dentálních službách ve východní Evropě neustále stoupá. To způsobí prudký nárůst cen v hostitelských zemích, ztíží dostupnost zdravotní péče pro jejich občany vzhledem k vysokým cenám i vzhledem k tomu, že některé společnosti budou vyhledávat zákazníky, kteří budou ochotni zaplatit více.
Otevření evropského trhu zdravotnických služeb bude mít závažný dopad na systém zdravotní péče ve východní Evropě a povede k nerovnosti. Větší volnost výběru, jakým způsobem a kde bude zdravotní péče čerpána, je přínosem, pokud jsou služby dostupné pro všechny občany, bez ohledu na jejich sociální postavení.
Dariusz Rosati
(PL) Pane předsedající, cílem souboru sociálních opatření by mělo být zajištění všeobecného a rovného přístupu k vysoce kvalitním zdravotnickým službám pro všechny občany EU. Do určité míry je možné tohoto cíle dosáhnout vhodnou regulací na evropské úrovni, ale je tady řada problémů, které vyplývají z chybných a neúčinných řešení přijímaných na úrovni jednotlivých členských států. Komise by proto měla povzbuzovat členské státy, aby reformovaly své národní zdravotní systémy, zejména rozšiřováním osvědčených postupů a s pomocí účinných způsobů financování.
Podmínkou efektivní zdravotní péče je volný pohyb zdravotnických pracovníků mezi jednotlivými členskými státy. V této souvislosti vás musím upozornit na přetrvávající omezení platná pro polské zdravotní sestry a porodní asistentky, které chtějí pracovat v zahraničí. To je diskriminace polských pracovníků a do očí bijící porušení zásady volného pohybu práce a zásady rovného zacházení. Vyzývám Komisi, aby ukončila tyto diskriminační praktiky a vrátila polským sestrám právo vykonávat svou práci v jiných evropských zemích bez omezování.
Zita Pleštinská
(SK) O přeshraničním poskytování zdravotnických služeb jsme ve Výboru pro vnitřní trh a ochranu spotřebitele intenzivně diskutovali, už když se projednávala směrnice o službách. Dohodnutý kompromis byl podmíněn vyloučením zdravotnických služeb ze směrnice o službách vzhledem k jejich specifickému charakteru. Jelikož se jedná o složitý problém, vítám tuto diskusi.
Ještě předtím než pacient požádá o poskytnutí zdravotní péče v jiném členském státě EU, musí mít k dispozici jasné a srozumitelné informace, zejména o výši nákladů v souvislosti s ošetřením, o možnosti proplácení nákladů jeho zdravotní pojišťovnou a o nutnosti předchozího souhlasu. Je nutné, dámy a pánové, abychom na evropské úrovni přijali taková pravidla, aby pacient nebyl obětí systému, ale naopak, aby mohl využívat zdravotnické služby kdekoli v Evropské unii.
Arlene McCarthy
Pane předsedající, mnozí z řečníků upozorňují na to, že všichni pacienti, ať za léčením vyjíždějí, nebo zůstávají doma, mají právo na poskytování vysoce kvalitní, bezpečné zdravotní péče. Nezapomínejme, že jednou z největších demografických výzev, které čelíme, je stárnutí obyvatel, kteří určitě budou chtít čerpat zdravotní péči v místě, kde žijí. Je třeba jasně vymezit dodržování práva pacientů na dostupnost zdravotnických služeb a zároveň musíme respektovat ustanovení Smlouvy, kde se uvádí, že organizace zdravotnických služeb, zejména jejich financování, je v pravomoci členských států. Musíme si uvědomit, že 27 států má různé systémy, různé systémy financování. Mrzí mě, že směrnice nehovoří v této věci jasně, ale věřím, že naši zpravodajové tyto otázky upřesní: pokud se chceme vyhnout právníkům, potřebujeme jednoznačné vymezení, abychom zabránili soudním žalobám ze strany pacientů, ale aby se neobraceli na soud v otázkách lékařského zanedbání při poskytování přeshraniční péče.
Musíme proto zaujmout více inovativní přístup. Mám za to, že ideální kombinací je volný pohyb pacienta a povzbuzování členských států k nákupu zdravotnických služeb nejen za účelem léčby jednoho pacienta, nýbrž léčby celých skupin pacientů se stejnými zdravotními problémy. Mohlo by to být úspornější z hlediska nákladů a pacienti by mohli zůstat v blízkosti rodiny a přátel..
Marios Matsakis
Pane předsedající, tato směrnice je z teoretického hlediska skvělá, ale v praxi by se z ní mohla stát noční můra. Říkám to proto, neboť by mohlo dojít k tomu, že v některých zařízeních se služby budou zlepšovat, ale v jiných naopak zhoršovat. Uvedu vám příklad: když pacienti s neurochirurgickým onemocněním z malé země, např. z Kypru, začnou cestovat za léčbou do Švédska nebo Británie, co se pak stane s neurochirurgickými službami na Kypru? Úroveň nevyhnutelně poklesne a to platí i pro kardiovaskulární služby, ortopedické služby, onkologické služby a pro mnoho dalších. Musíme být proto velice opatrní.
Tuto směrnici plně podporuji, ale musíme si být jisti, že z dobrých zařízení neděláme lepší a ze špatných ještě horší. Musíme pozorně zvyšovat úroveň zdravotní péče ve velkých, stejně jako v malých zemích.
Czesław Adam Siekierski
(PL) Pane předsedající, účelem této nové sociální agendy je mimo jiné omezení překážek volnému pohybu ve společnosti, která uznává zásadu rovnosti, všude tam, kde by žádné překážky neměly nikomu stát v cestě. Velice důležitý je tady návrh týkající se směrnice o právech pacientů při přeshraničním poskytování péče. Je to zapotřebí, aby lidé mohli fungovat v dnešním rychle se měnícím světě, kde cestují stovky kilometrů, aby se zúčastnili jedné určité schůzky. Proto je velice důležité, aby každý Evropan věděl, že pokud bude jeho život ohrožen, někdo mu život zachrání a bude chránit jeho zdraví bez zbytečných nařízení a jiných překážek. Měli bychom se přesvědčit, že každý obyvatel EU ví, že musí mít evropský průkaz zdravotního pojištění, aby měl v případě potřeby přístup ke zdravotní péči. Pacienti musí vědět, že v případě nouze by jim měla být poskytnuta stejná léčba jako občanům země, kde léčení probíhá. Kvalita, produktivita a především bezpečnost pacientů jsou otázky, které by pro nás měly být nejdůležitější.
Christel Schaldemose
(DA) Pane předsedající, chtěla bych poděkovat Komisi za předložení této směrnice. Považuji za nesmírně důležité, že politici mají možnost diskutovat o právech pacientů a že rozhodování v tak důležité oblasti není ponecháno na Evropském soudním dvoru. Podle mého názoru jsou pacienti tím nejdůležitějším. Musíme tedy zaostřit svůj hledáček na pacienty, ale zároveň musíme přemýšlet jak tuto směrnici nastavit tak, aby umožňovala čerpání dobré péče všem pacientům. Domnívám se proto, že je důležité, aby směrnice umožňovala pacientům zůstat doma ve svém členském státě, kde jim rovněž bude dostupná odpovídající léčba. Jsem tedy přesvědčena, že předchozí souhlas by měl být spíše pravidlem než výjimkou.
Právě na to se musíme podle mě zaměřit. Kromě toho souhlasím se svým kolegou panem Sârbu, který řekl, že nesmíme dopustit, aby tato směrnice vytvořila v Evropě propast mezi východem a západem, severem a jihem.
Colm Burke
Pane předsedající, návrh Komise vítám. Otázka zní: "Co Evropa může udělat pro mě?" Považuji za důležité, abychom zpřístupnili lékařskou péči, není-li dostupná v domovské zemi. Jako jeden z těch, který z přeshraniční zdravotní péče těžil ale já si to mohl dovolit - tvrdím, že je důležité, aby byla dostupná každému na celém území Společenství. Je však třeba dál neváhat a přesvědčit se, že léčba je dostupná. To je jedna z věcí, kterou pokládám při vytváření této politiky za podstatnou.
Proinsias De Rossa
Pane předsedající, domnívám se, že v rámci této problematiky je nutno zabývat se mnoha zásadami. První z nich je ta, že ve středu pozornosti musí být samozřejmě zdraví pacientů.
Rozhodování ohledně těchto práv nesmíme ponechat na soudech. Jako tvůrci právních předpisů musíme v této oblasti vytvořit právní prostředí.
Za třetí, nesmí to podporovat konkurenci mezi zdravotnickými službami jednotlivých států, konkurence nesmí být výsledkem této směrnice; ostatně konkurence by se v této oblasti obecně neměla povzbuzovat.
.
Petru Filip
(RO) Nové členské státy se potýkají se značným odlivem vysoce kvalifikovaných pracovníků v sektoru zdravotnictví, jevem, který vede k závažné nerovnováze, jejíž náprava si vyžádá značné finanční prostředky. Je nutné, aby nové členské státy využily rozsáhlých evropských programů financování a s jejich pomocí zajistily poskytování flexibilní zdravotní péče všem pacientům, a to konkrétním nediskriminačním způsobem.
Monica Maria Iacob-Ridzi
(RO) Evropská politika volného pohybu je jednou z nejdůležitějších politik EU, která umožňuje všem občanům, aby se usadili a pracovali v těch zemích, kde mohou těžit z vyšší životní úrovně. Volný pohyb je však brzděn obavami, zda bude možno proplácet náklady na lékařské ošetření v zahraničí.
Vyzývám proto k vytvoření evropského systému zdravotního pojištění, které by uznávaly všechny členské státy a které by usnadňovalo evropskou spolupráci v oblasti přeshraniční zdravotní péče. Povede to ke vzniku moderní sociální agendy, která přispěje k podpoře příležitostí v oblasti vzdělávání a zaměstnanosti.
Elisabeth Morin
(FR) Pane předsedající, tento návrh směrnice se soustředí na zájem pacientů a právě lidský přístup ze strany paní komisařky a paní ministryně vítám. Rovněž si cením prohloubení spolupráce mezi členskými státy v oblasti národních systémů zdravotní péče a doufám, že tuto možnost, která se Evropanům otevírá, ještě umocní poskytnutí příslušných informací, kterých se jim nedostává. Na tomto návrhu směrnice mě těší právě efektivita a lidskost.
Panayotis Demetriou
(EL) Pane předsedající, jsem hrdý, že tuto směrnici vytvořili dva kyperští komisaři, pan Kyprianou a paní Vassiliou. Směrnice je správná a potřebná a musí být realizována.
Hlavním cílem této směrnice je pacient, který má právo na poskytnutí té nejlepší možné lékařské péče, zejména pokud takovou péči nelze zajistit v zemi pacienta.
Správně byly určeny skutečné problémy a je třeba jim věnovat pozornost, neboť nezdar v praxi může zahubit myšlenku, která je v jiných ohledech dobrá.
Roselyne Bachelot-Narquin
úřadující předsedkyně Rady. - (FR) Pane předsedající, paní komisařko, dámy a pánové, dovolte, abych na úvod uvedla několik osobních poznámek a vyjádřila svou radost, že jsem se opět setkala se svými kolegy z Výboru pro zaměstnanost a sociální věci, jeho předsedou panem Anderssonem, paní Anne Van Lanckerovou, paní Riou Oomen-Ruijtenovou, panem Jiřím Maštálkou a dalšími. Dovolte, abych je co nejupřímněji pozdravila.
John Bowis, který hovořil jménem skupiny PPE, uvedl téma do patřičných souvislostí otázkou: "Co dělá Evropa pro mě?" Nastolil otázku Evropy sousedství a po něm mnoho dalších, například Dagmar Roth-Behrendtová jménem strany socialistů a Jules Maaten za skupinu ALDE.
Mnozí z těch, kteří hovořili po Johnu Bowisovi rovněž zdůrazňovali, že důležitější než státy a systémy jsou pacienti. To je skutečně pravda. Nesmíme však skončit v opozici proti pacientům, státům a systémům zdravotního pojištění, protože jakákoli destabilizace systému zdravotního pojištění by se hrozivým způsobem odrazila na organizaci zdravotní péče a zejména na pacitentech, které chceme chránit.
Proto bych Dagmar Roth-Behrendtové odpověděla, že se zde nejedná o otázku práva pacienta na volný pohyb v rámci Evropské unie, které je samozřejmé. Směrnice nastoluje otázku úhrady a podmínek úhrady, zda pacient má, či nemá na úhradu právo. Článek 152 Smlouvy uvádí, že členské státy si mohou svobodně podle svého uvážení organizovat a financovat zdravotní péči, kterou poskytují.
Podstatou problematiky předchozího schválení je otázka vyváženosti, zdravých účtů národních systémů podpory zdaví a zdravotního pojištění, zejména v těch nejchudších státech. Tento text nám tuto odpovědnost připomíná a za žádných okolností nemohou státy tuto směrnici využívat k tomu, aby se této odpovědnosti vyhnuly.
V zásadě Jean Lambert prohlašoval, že přeshraniční poskytování péče není samo o sobě cílem, a Derek Roland Clark poukázal na to, že bychom se možná měli přesvědčit, zda zavedení nové směrnice nakonec nepřineslo prospěch pouze několika nejbohatším, nejvzdělanějším a nejlépe informovaným pacientům, zatímco těm nejchudším pacientům je samozřejmě poskytována zdravotní péče nespravedlivě.
Klíčovou otázkou v této problematice, otázkou, o níž se diskutuje a kterou by Komise a Rada měla důkladně prozkoumat, je předchozí souhlas s nemocniční péčí, protože právě tady hrozí největší nebezpečí deregulace národních systémů.
Jean Lambert vznesl dotaz, zda návrh směrnice je slučitelný s nařízením o koordinaci sociálního zabezpečení. Soudní dvůr došel k závěru, že tyto dva systémy úhrady jsou slučitelné. My se musíme snažit, aby tyto dva systémy byly řádně strukturovány. Návrh směrnice, který máme před sebou, dává přednost provádění nařízení, což se zdá rozumné. Přesto musí být i nadále uplatňována zásada svobodné volby pacienta, pokud si z nějakého, nikoli finančního důvodu pacient zvolí cestu, kterou umožňuje judikatura ESD.
Některým poslancům, například Bernadette Vergnaudové, vadí, že tento text nezahrnuje všechny problémy, s nimiž se pacienti v rámci Evropské unie setkávají, konkrétně v zemi, odkud pocházejí. Podíváme-li se na problémy, které vyřeší samotný tento text, jeví se nám jako málo pravděpodobné, že by text s širším záběrem byl tou nejlepší cestou jak dosáhnout pokroku při řešení určitých velmi praktických problémů, jako je proplácení zdravotní péče pacientům, kteří odjedou do jiné evropské země za studiem, prací nebo jen na dovolenou.
Stejně tak to není ani směrnice o zdravotnických službách, ať nás to mrzí, nebo ať to vítáme. A tak ničemu neslouží, budeme-li ji zavrhovat jako nějakou obdobu "Bolkesteinovy směrnice". O nic takového se v této směrnici vůbec nejedná.
Jakmile byly ustanoveny základní zásady této směrnice - a já je zaznamenala směrnice nám musí umožnit zachovat určitý regulační mechanismus, který ostatně již existuje jednak mezi Komisí a Radou, ale také mezi mnoha poslanci napříč Parlamentem, ve smyslu respektování těchto možností, které se pacientům otevírají. Co se týče předchozího souhlasu s přeshraniční zdravotní péčí, členské státy musí i nadále nést odpovědnost za rozsah zdravotní péče, kterou poskytují.
Je rovněž důležité, pokud stát stanoví určité podmínky pro přístup ke zdravotní péči v zájmu veřejného zdraví - například systém doporučení k odbornému vyšetření nebo to, co je v angličtině označováno jako "gate-keeping" - aby tyto podmínky byly respektovány a uplatňovány, obrátí-li se pacienti na zdravotní systém v jiné než ve své vlastní zemi.
Tuto diskusi o směrnici bezesporu nelze oddělit od chystaného sdělení Komise či od návrhu doporučení Rady ohledně postupu Společenství v případech vzácných onemocnění. Domnívám se, že tyto diskuse mohou docela dobře probíhat současně. Dalším bodem, který mnozí poslanci nanesli, byla vzájemná operační součinnost informačních zdravotních systémů. Tato směrnice k tomu může po legislativní stránce přispět.
Paní komisařko, dámy a pánové, jsme samozřejmě pouze na začátku tohoto dialogu, na začátku diskuse na toto téma, které bude muset zahrnout tak rozsáhlé oblasti, jako je ochrana údajů a transparentní stanovení podmínek a okruhů. Se směrnicí, která vytváří právní jistotu, bychom i tady však měli být schopni dál pokračovat cestou vzájemné součinnosti, což neznamená osamocenost, nýbrž zcela jednoduše harmonizaci a větší slučitelnost.
Děkuji vám za vaše promyšlené a smysluplné příspěvky, které naši rozpravu velmi obohatily.
Androula Vassiliou
členka Komise. - Pane předsedající, je to velice zajímavá diskuse.
Chtěla bych říci, že hodně často zaznívá otázka: jak můžeme přiblížit občana k Evropské unii?
Toto je jeden z příkladů, jak může občan pocítit, že pro něj Evropská unie něco dělá. V současném systému existuje mnoho nerovností. Prostřednictvím návrhu směrnice, která se zabývá občany a různými otázkami a která poskytuje jasný právní rámec, se snažíme poskytnout občanům srozumitelné informace o jejich právech a o tom, jak je mohou uplatňovat.
Je pravda, že existují obavy. Velice pozorně jsem vašim obavám naslouchala a jsem přesvědčena, že v průběhu rozpravy a diskusí, které povedeme, tyto obavy určitě rozptýlíme a konečný výsledek bude skutečně ku prospěchu občana.
Toto není žádná Bolkensteinova směrnice II - k tomu má hodně daleko - a neměli bychom si nikdy myslet, že tomu tak je. Tady jde o práva pacientů a o to, jak tato práva uplatňovat.
Nesnažíme se slaďovat systémy zdravotnictví. Členské státy mohou i nadále provádět a upravovat své systémy zdravotní péče a mohou samy rozhodovat, jaké výhody chtějí svým občanům nabídnout a v jaké míře.
Nesnažíme se povzbuzovat zdravotní turistiku. Nesnažíme se dát občanům možnost vylepšovat si těla a obličeje; spíše chceme občanům nabídnout právo na náležitou zdravotní péči, když budou nemocní a když ji budou potřebovat.
Ani nepředpokládáme hromadný odchod evropských občanů z jejich domovské země do jiného členského státu. Na základě výpočtů a posouzení dopadu, jejichž výsledky máme k dispozici, pouze velmi malé procento občanů chce vycestovat do zahraničí. Proč? Protože lidé chtějí mít zdravotní péči, kterou potřebují, ve větší blízkosti svých rodin, chtějí mluvit svým vlastním jazykem a být ve známém prostředí.
Jsou však lidé, kteří potřebují určitou nadstandardní zdravotní péči, kterou jim jejich stát nemůže zajistit. Právě takové právo jim nabízíme - toto jedinečné právo na informovanou volbu a možnost sami rozhodnout, kde čerpat zdravotní péči.
Evropský soudní dvůr nám v naší legislativní činnosti vyjádřil podporu. Není možné, aby o právech pacientů případ od případu neustále rozhodoval Soudní dvůr. Není to spravedlivé. Kolik evropských občanů si může dovolit najmout právníka a dovolit si jít k soudu? Jen velice málo. Musíme tedy nabídnout řešení všem pacientům, poskytnout jim správné informace a ať se pak sami rozhodnout, co potřebují.
Nastal čas, abychom my všichni začali pracovat společně Rada, Komise a poslanci Parlamentu a pro pacienty našli nejlepší možné řešení.
(Potlesk)
Předsedající
Děkuji vám, paní komisařko, myslím, že potlesk ve sněmovně odráží spokojenost Parlamentu.
Na základě článku 103 odst. 2 jednacího řádu jsem obdržel šest návrhů usnesení, které tuto rozpravu zakončí.
Sděluji vám, že skupina EPP-ED svůj návrh usnesení právě stáhla.
Rozprava je ukončena.
Hlasování se bude konat za několik minut.
Písemná prohlášení (článek 142)
Lívia Járóka  
písemně. - Romům je zdravotní péče systematicky upírána nebo zřídka brána v úvahu po celé Evropě, navzdory tomu, že přístup ke zdravotní péči je základním právem evropských občanů. Obnovená sociální agenda o přeshraničním poskytování zdravotní péče musí řešit problémy, s nimiž se Romové potýkají, nemají-li zdravotnické služby v dosahu své komunity. Většina Romů žije na okraji městských center, daleko od zdravotnických zařízení. Odhaduje se, že v důsledku jejich izolace od těchto služeb je průměrná délka života Romů o 10 let kratší než je celostátní průměr. Je nutno vyřešit prevenci a očkování proti nemocem v romské komunitě obvyklým a rovněž otázku naléhavých případů a pravidelných zdravotních prohlídek. Přístup Romů ke zdravotní péči omezuje dále i skutečnost, že nemají průkaz totožnosti, který by jim umožnil žádat o pojištění a sociální podporu. Po pádu komunistických režimů mnozí Romové nebyli uznáni, bylo na ně zapomenuto nebo byli vymazáni z centrálního registru občanů. A konečně je třeba řešit také zdraví romských žen, neboť ty se starají o romskou komunitu. Pokud má Komise Evropanům pomoci čerpat zdravotnické služby v celé Evropské unii, musí se postarat, aby to bylo platilo všeobecně a rovnocenně.
Lasse Lehtinen  
písemně. - (FI) V řádně fungující Evropě musí mít pacient možnost žádat o náležitou péči a léčbu kdekoli, kde je dostupná. Pokud na operaci srdce nebo náhradu kyčelního kloubu existuje v nějaké zemi pořadník, musí být umožněna tato léčba v jiné zemi bez jakékoli protekcionistické legislativní džungle. Odstranění bariér také znamená lepší využívání prostředků, které jsou k dispozici. Většina z vystoupení odmítajících volný pohyb pacientů a služeb se zaměřuje na nejhorší stránky evropanství, xenofobii a nedůvěru. Řádně fungující zdravotnické služby, veřejné i soukromé, jsou součástí společnosti blahobytu - evropské společnosti blahobytu.
James Nicholson  
písemně. - Přeshraniční poskytování zdravotní péče je klíčovým prvkem souboru sociálních opatření. I když Evropská unie umožnila volný pohyb a poskytla právo žít a pracovat v jiných zemích EU, bylo nezbytně nutné přesně vymezit práva pacientů na přístup ke zdravotní péči v jiných členských státech.
Přestože Evropský soudní dvůr vydal na toto téma četná rozhodnutí, občané si svých práv v této oblasti nejsou plně vědomi. Kromě toho nejsou ani dostatečně informováni o tom, na co přesně mají nárok, jak postupovat při zajišťování léčby, a ani o tom, co všechno se proplácí.
V Severním Irsku byly v pomezních hrabstvích zahájeny pilotní projekty, které zajišťují, aby pro lidi bylo výhodné využívat nejpříhodněji umístěné zdravotnické služby. Tyto projekty jsou velice úspěšné a ti, kteří z nich mají prospěch, je hodnotí hodně vysoko. V tomto směru bych chtěl pochválit Britskou lékařskou asociaci a Irskou lékařskou asociaci za jejich úsilí při prosazování přeshraničního poskytování zdravotní péče mezi Severním Irskem a Irskou republikou.
I když tuto činnost Komise vítám, nemohu se zbavit dojmu, že přichází opožděně. Teď když byla tato otázka vyjasněna a zasazena do právního rámce, upřímně doufám, že členské státy budou plně spolupracovat.
Marianne Thyssen  
písemně. - (NL) Přesto jsme rádi, že Evropský parlament vyloučil zdravotnické služby z obecné směrnice o službách. Zdravotní péče je konec konců zvláštní oblast, která vyžaduje zvláštní přístup.
Návrh, v souladu s ustálenou judikaturou, musí vycházet ze základního předpokladu, že organizace a financování zdravotní péče spadají do odpovědnosti členských států. To znamená na jedné straně, že volný pohyb pacientů nemůže být právem absolutním, a na druhé straně, že je nutno investovat do vlastního systému zdravotní péče a neexistují žádné výmluvy. Z tohoto předpokladu rovněž nutně vyplývá, že členské státy musí umět pacientovi naúčtovat skutečné náklady. Musí existovat solidarita, ale zároveň musí existovat i možnost rozdílné péče pro pacienty, kteří ve své zemi přispívají do systému sociálního zabezpečení a platí daně, a pro zahraniční pacienty, kteří do systému nijak nepřispívají.
Je dobře, že máme směrnici, ale každý, kdo je s daným sektorem obeznámen, tuší, že je třeba udělat toho ještě mnohem více. Podle mého názoru klíčovými kritérii zde i nadále zůstává kvalita, dostupnost a finanční udržitelnost zdravotní péče na základě sociálně odpovědné solidarity.
Silvia-Adriana Ţicău  
písemně. - (RO) Domnívám se, že dostupnost kvalitní zdravotní péče je jedním ze základních hodnot sociální Evropy. Práva pacientů uvnitř Evropské unie a přeshraniční spolupráce v této oblasti mezi členskými státy tvoří významnou součást nového souboru sociálních opatření. Pacienti musí mít přístup ke kvalitním zdravotnickým službám ve kterémkoli členském státě a musí mít možnost zpětného proplacení nákladů na péči ve stejné výši, v jaké by byla hrazena v domovském státě. V současné době existují uvnitř EU značné rozdíly jak v kvalitě zdravotnických služeb, tak ve výši zpětně proplácených částek. Domnívám se, že je nezbytně nutné zhodnotit evropský systém zdravotní péče a používané lékařské techniky. Podmínkou pro zajištění kvalitní zdravotní péče je, aby všechny nemocnice byly náležitě vybaveny potřebnou technikou pro diagnózu a léčbu různých druhů onemocnění. Lékaři a sestry přecházejí z jednoho členského státu do druhého jak za vyššími platy, tak kvůli dostupnosti lepších diagnostických a léčebných zařízení. Důležité je, aby směrnice o právech pacienta zahrnovala v souladu s prioritami EU minimální přehled zdravotnických služeb, které by měly být plně hrazeny z rozpočtů zdravotního pojištění.
