Edellisen istunnon pöytäkirjan hyväksyminen
Puhemies
Eilisen istunnon pöytäkirja on jaettu.
Onko huomautettavaa?

Corbett
Arvoisa puhemies, pöytäkirjan englanninkielisen version loppuosassa on pieni virhe, kun siinä sanotaan, että Napolitano on talousarvion valvontavaliokunnan (CONT) puheenjohtaja, vaikka hän on perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokunnan puheenjohtaja.

Puhemies
Tosiaankin, jäsen Corbett, asia korjataan.
(Pöytäkirja hyväksyttiin.)
  

Sakellariou
. (DE) Arvoisa puhemies, kyse on asiasta, joka on arkaluonteinen parlamentille, vieläpä laajentumiskeskustelun yhteydessä. Kyse on Turkin ulkoministeriön lausunnosta, joka koskee kollega Poosin mietintöä Kyproksen hakemuksesta Euroopan unionin jäseneksi. Turkin ulkoministeriö hyökkää lausunnossaan epäreilusti ja panettelevasti kollegaa vastaan, joka on esitellyt mietintönsä asiasta vastaavassa valiokunnassa. Tämä valiokunta hyväksyi mietinnön sellaisenaan vain kahden äänestäessä vastaan. Ymmärrän, että parlamentarismi ei ole Turkissa vielä niin vakaa, että he voisivat ymmärtää, mitä mietinnössä sanotaan ja millaisen vastuun, jos sitä saa kutsua sillä nimellä, kollega Poos on ottanut. Se on parlamentin mietintö. Siksi haluaisin parlamentin myös reagoivan tähän epäreiluun hyökkäykseen.
Arvoisa puhemies, luen teille lausunnon 1 kohdan vain antaakseni teille esimerkin sen mauttomuudesta:
"Edustaja tunnetaan yhtäältä Turkin vastustamisesta ja toisaalta henkilökohtaisista yhteyksistään kyproslaishallintoon."
Tämä on rikosta lähentelevää panettelua. Haluaisin, että tähän Turkin syytökseen vastaavat kollega Poosin sijasta sekä parlamentti että komissio!
Paljon kiitoksia, arvoisa puhemies!

Puhemies
Kiitos. Selvitämme asian hyvin tarkasti.
Muita ehdotuksia ei ole.
Ilmoitan vain jäsen Helmerille, että virkailijat ovat parhaillaan laittamassa Ison-Britannian lippua takaisin paikoilleen; tänä aamuna Ison-Britannian lipun kanssa oli tosiaankin eräitä ongelmia, jotka halusimme selvittää heti.

Lähi-idän tilanne
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana neuvoston ja komission julkilausumat Lähi-idän tilanteesta.

Neyts-Uyttebroeck
. (FR) Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, haluaisin aivan aluksi pyytää anteeksi pientä myöhästymistäni, mutta tulin suoraan Brysselistä. Toivon, että ymmärrätte, kiitos.
Arvoisa yleisö, kuten ministeri Louis Michel jo totesi puhuessaan viime elokuun 28. päivänä Euroopan parlamentin ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnassa, olemme jo useiden kuukausien ajan joutuneet seuraamaan väkivallan lisääntymistä Lähi-idässä. Tyrmistyttävänä seurauksena lisääntyneestä väkivallasta on molempien osapuolten täydellinen luottamuksen romahtaminen, mikä on herättänyt syvän voimattomuuden tunteen tilanteesta kärsivien kansanjoukkojen keskuudessa.
Veritekoja ja uusia yhteenottoja sattuu valitettavasti lähes päivittäin, mikä näin ollen lykkää tulitaukoa loputtomiin eikä hirveälle kostotoimien kierteelle näy loppua uhrien määrän vain kasvaessa. Tämä tilanne, jota ministeri Vedrine äskettäin luonnehti pöyristyttäväksi ja mieliä kuohuttavaksi, on tietenkin erittäin huolestuttava aivan EU:n naapurissa sijaitsevan alueen tasapainon kannalta. Kansainvälinen yhteisö ei voi enää kauan sietää lisääntyvää väkivaltaa, sen on tuomittava tiukasti raskauttavat seikat, joita ovat erityisesti terrorismi ja palestiinalaisten Israeliin tekemät itsemurhaiskut. Sen lisäksi että nämä terroriteot ovat kammottavia, sillä ne kohdistuvat viattomiin siviileihin, ne vain yllyttävät Israelia käyttämään yhä tiukempia pakkotoimia.
Palestiinalaisten aktivistien ampumat laukaukset palestiinalaisten valvonnassa olevista asutuskeskuksista käsin israelilaisia kohti - olivatpa he siirtokuntalaisia tai sotilaita - vain vauhdittavat väkivallan kierrettä, mutta sitä vauhdittavat myös Israelin liialliset ja ylimitoitetut voimatoimet. Taistelukoneiden käyttö asuinalueilla, Palestiinan poliisin ja turvallisuuspalvelujen käyttämien rakennusten järjestelmällinen tuhoaminen ohjusiskuin ja palestiinalaisaktivistien tekemät murhat eivät ole vakuuttava osoitus rauhaan ja turvallisuuteen tähtäävästä politiikasta. Israelilaissotilaiden tunkeutuminen palestiinalaisvalvonnassa oleville alueille rikkoo yhtä lailla sopimuksia. Palestiinalaisvirastojen sulkeminen Itä-Jerusalemissa ja varsinkin Orient Housen sulkeminen sekä arkistojen takavarikointi eivät ole kaikkein sopivimpia rauhaan tähtääviä toimenpiteitä.
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, kun tarkastelemme tänään, millaisia mahdollisuuksia suoran vuoropuhelun jatkamiseksi on olemassa, niin missä tilanteessa olemme? Ensinnäkin tilanteen ollessa hyvin huolestuttava, kun konfliktin eri osapuolet ovat radikalisoitumassa, Israelin ulkoministeri Simon Peres ehdotti hiljattain julkisesti suoran vuoropuhelun jatkamista palestiinalaisviranomaisten kanssa. Tavoitteena on vähentää väkivaltaa ja huolehtia, että tulitaukoa noudatetaan. Nämä kaksi tavoitetta ovat vaikuttaneet tähän saakka mahdottomilta saavuttaa. Alueelle hiljattain tekemänsä vierailun aikana Saksan ulkoministeri Joshka Fischer sai aikaan sen, että palestiinalaisjohtaja suostui tällaiseen tapaamiseen, Arafat yhtenä ja Simon Peres toisena osapuolena.
Toivomme, että tämän kokouksen ansiosta - jota on tietenkin valmisteltava huolellisesti, ja ennen sitä välittävien tasojen on oltava yhteydessä toisiinsa useita kertoja - voidaan päästä nykyisestä umpikujasta turvallisuuskysymyksissä. Auttaakseen näissä valmisteluissa Euroopan unionin erityislähettiläs, suurlähettiläs Moratinos, vieraili alueella elokuun lopulla. Ikävä kyllä, hän joutui muuttamaan tehtäväänsä hyvin nopeasti, koska israelilaiset murhasivat 27. elokuuta Palestiinan vapautusrintaman johtajan Abul Ali Mustafan, ja sen seurauksena syntyi uusi väkivallan ja jännitteiden pesäke. Tämä murhaisku aiheutti erityisen väkivaltaisia yhteenottoja eteläisessä Jerusalemissa, missä sijaitsee juutalaisten siirtokunta Gilo, sekä Jordanvirran länsirannan palestiinalaisella raja-alueella Beit Jallan ja Betlehemin sektoreilla.
Hyvin voimakkaan kansainvälisen painostuksen alla sekä suurlähettiläs Moratinosin, hänen turvallisuusneuvonantajiensa ja eurooppalaisen tarkkailijaryhmän hyvin voimakkaan sukkuladiplomatian ansiosta - samoin kuin Peresin ja Arafatin suorien puhelinneuvottelujen ansiosta - saatiin aikaan paikallinen tulitauko, mikä puolestaan johti siihen, että Israelin armeija vetäytyi Beit Jallasta aamunkoitteessa 29. elokuuta.
Samalla Peresin ja Arafatin tapaamisen ja neuvottelun valmistelujen yhteydessä YUTP:n korkea edustaja Solana lähti uudelleen alueelle avustajanaan suurlähettiläs Moratinos. Hän saapui Jerusalemiin sunnuntaina 2. syyskuuta. Hän käy 3. ja 4. syyskuuta useita keskusteluja Palestiinan ja Israelin viranomaisten kanssa. Hän voi kertoa jäsenvaltioiden ulkoministereille vaikutelmistaan ja arviostaan 8. ja 9. syyskuuta Genvalissa lähellä Brysseliä pidettävässä kokouksessa.
(FR) Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, mitä tulee Euroopan unionin ponnisteluihin, haluaisin painottaa, että Belgia oli määritellyt puheenjohtajakaudelleen kolme tavoitetta Lähi-idän kriisin ratkaisemiseksi eli ensinnäkin ehdottoman tarpeellisen, yhtäläisen etäisyyden politiikan edistämisen, mikäli Euroopan unioni ei halua menettää israelilaisten luottamusta. Toiseksi, Euroopan unionin merkitystä olisi lisättävä alueella, erityisesti hyödyntämällä sitä luottamusasemaa, jonka Euroopan unionin YUTP:n korkea edustaja Javier Solana saavutti Sharm el Sheikin huippukokouksessa ja Mitchellin komission raportin laadinnan yhteydessä. Kolmanneksi, olisi lisättävä yhteisymmärrystä Euroopan unionin ja Yhdysvaltojen välillä, kun ottaa huomioon, että amerikkalaisilla on keskeinen rooli kaikissa Lähi-itää koskevissa kysymyksissä.
Ehdotan, että palaamme hetkeksi yhtäläisen etäisyyden politiikkaan, jonka periaatetta ja perusteluja ei aina ymmärretä. Eräät jopa väittävät, että Euroopan unionin pitäisi vastedes mukautua palestiinalaisten ja arabien kantaan. Se on minun mielestäni mieletön ajatus. Ensinnäkin, älkäämme unohtako, että eräs suurimmista ongelmista johtuu nimenomaan siitä, että Israel ei hyväksy YK:lta minkäänlaista väliintuloa kriisin ratkaisemiseksi väittäen YK:n olevan puolueellinen, mikä olisi haitaksi Israelille sen vuoksi, että arabiliittouman 22 jäsenvaltiota ja 55 islamilaisen neuvottelujärjestön jäsenvaltiota käyttäisivät väärin asemaansa. Asiaa eivät tietenkään paranna yritykset - nykyään ei voi enää puhua pelkistä yrityksistä - sanotaan siis, se tosiseikka, että Durbanissa sionismi rinnastettiin rasismiin, jolloin israelilaisten ja arabien välisestä kiistasta tehtiin rotujen välinen ja uskonnollinen kiista, vaikka kyse on oikeastaan poliittisesta kiistasta, johon tarvitaan poliittinen ratkaisu. Onneksi YK:n pääsihteeri Kofi Annan omalla, herkemmällä suhtautumisellaan saavutti Israelin arvostuksen ja luottamuksen.
Jatkaisin edelleen yhtäläisen suhtautumisen politiikasta: kuinka Euroopan unioni voisi olla puolueellinen kiistan jommankumman osapuolen hyväksi, kun sillä on yhteistyötä sekä Israelin että palestiinalaisviranomaisten kanssa? Unioninhan yhdistää myös Syyriaan ja Libanoniin Barcelonan prosessi, jonka yhtenä tavoitteena on juuri tasapainon, rauhan ja vaurauden saaminen Euroopan Välimeren alueelle.
Lopuksi, hyvät parlamentin jäsenet, yhtäläisen etäisyyden politiikka on Oslon sopimuksen mukainen. Siinä ei itse asiassa huomioida mitään sellaista toimintaa, joka on seurausta "sellaisista loppuneuvotteluista, joissa osapuolet sopivat suoraan keskenään palestiinalaiskysymyksen lopullisesta ratkaisusta".
Palautettuamme mieliin puheenjohtajakautemme tavoitteet, tarkastellaanpa, mitä ponnisteluja Euroopan unioni on viime aikoina tehnyt. Euroopan unioni kannatti tiedonkeruukomission, joka myös tunnetaan yleisesti Mitchellin komissiona, raporttia, jonka 21. toukokuuta New Yorkissa julkaistut suositukset molemmat osapuolet hyväksyivät. Euroopan unioni on myös antanut tukensa Tenetin tulitaukosuunnitelmalle, joka tuli voimaan 13. kesäkuuta molempien osapuolten hyväksyttyä sen. Mitä tulee sopimuksen noudattamiseen, tiedämme kaikki, miten asian laita on. Joka tapauksessa tällä suunnitelmalla pyritään vahvistamaan turvallisuusyhteistyötä israelilaisten ja palestiinalaisten turvallisuuspalvelujen välillä.
Suoran keskusteluyhteyden puuttuessa EU on sopinut, että alueella vierailee jatkuvasti poliittisia korkean tason edustajia. Belgian puheenjohtajakauden valmisteluihin kuului ulkoministerimme Louis Michelin kuuden päivän pituinen vierailu kuudessa kiistassa osallisena olevassa maassa 18.-25. huhtikuuta.
Sittemmin ulkoministereiden, pääministerin ja Javier Solanan vierailusta lähtien alueella on käynyt tiuhaan tahtiin muitakin, kuten saksalaisia ja italialaisia virkamiehiä, ja piakkoin vierailunsa toteuttavat myös Irlannin ulkoministeri ja Luxemburgin pääministeri. Puheenjohtajakauden tiukasta aikataulusta huolimatta puheenjohtajavaltio Belgia toivoo, että alueelle voidaan vielä palata jonkin ajan kuluttua, marraskuun alussa sopivan tilaisuuden tullen.
Arvoisa puhemies, löisin laimin velvollisuuteni antaa tunnustusta Euroopan unionin eri toimielinten ja työntekijöiden ponnisteluille, ellen korostaisi myös komission jäsen Pattenin äärimmäisen aktiivista roolia palestiinalaishallinnon talouden pelastamisessa. Hänen ponnistelunsa asian hyväksi ovat tietenkin äärimmäisen suuria. On selvää - mutta se ei ole riittävän laajasti tiedossa - että Euroopan unioni on tähän asti ollut alueen ja palestiinalaishallinnon tärkein rahoittaja, ja ilman EU:n taloudellista panosta, ilman ehtymätöntä mielikuvitusta ja neuvokkuutta, joita tarvitaan palestiinalaishallinnon toiminnan rahoituksen jatkumiseen, tilanne olisi vielä hyvin paljon hankalampi.
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, Euroopan unioni määritteli 16. kesäkuuta yleisten asioiden komiteassa erittäin selkeästi, mitä se odottaa molemmilta osapuolilta. Rauhan palauttamiseksi alueelle Euroopan unioni kannattaa puolueettoman valvontakoneiston perustamista arvioiden, että se olisi molempien osapuolten etu. Ehdotusta käsiteltiin uudestaan 21. heinäkuuta valtion päämiesten lyhyessä julkilausumassa heti - mikä minun on mainittava tässä yhteydessä - Genovan G8-huippukokouksen jälkeen. EU-jäsenvaltiot jatkavat pohdintaansa valvontamekanismin muodollisuuksista. Puheenjohtajavaltio Belgia on tietenkin tiedottanut asiasta neuvoston nimissä aina, kun se on katsottu tarpeelliseksi.
Lopuksi sanoisin, arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, arvoisa komission jäsen, jatkuvina väkivaltaisuuksina ja terrorismina näkyvästä tuhoisasta hulluudesta - tilannetta ei voi muuten kuvailla - ei ole minkäänlaista ulospääsyä kriisin ratkaisemiseksi. Vakavan turvallisuuden vaarantamisen ja osapuolten välisen luottamuksen täydellisen puuttumisen takia on varmaankin turha kuvitella osapuolten saavan yksin lopetettua yhteenotot. Ulkopuolinen apu vaikuttaa näin ollen välttämättömältä.
Tästä näkökulmasta katsottuna yksinkertaisestakin puolueettomasta valvontajärjestelmästä olisi hyötyä molemmille osapuolille, jotta voitaisiin toteuttaa Tenetin suunnitelma ja Mitchellin komission suositukset kokonaisuudessaan ja viipymättä noudattaa sekä aikataulua että jaksotusta.
(NL) Tätä odotettaessa rauhan palauttaminen on katsottava molempien osapuolten vastuuksi. Tämä tarkoittaa, että niiden molempien on tarkistettava asennettaan. Palestiinalaisviranomaisten on ryhdyttävä toimenpiteisiin väkivallan ja terrorismin hillitsemiseksi, sillä muuten poliittinen prosessi epäonnistuu. Israelin on puolestaan luotava edellytykset, jotka mahdollistavat paluun neuvottelupöytään, ennen kaikkea lieventämällä mahdollisimman nopeasti kaikkia rajoituksia, joista palestiinalaisväestö kärsii. Tulitauko, josta päästiin sopimukseen Beit Jallan, Betlehemin ja Gilon sektoreilla on yhä hyvin paikallinen. Sitä noudatetaan, ja sitä on lujitettava ja laajennettava muihin yhteenottojen ja jännitteiden pesäkkeisiin Gazan alueella ja Jordanvirran länsirannalla.
Suoran vuoropuhelun käynnistämisen on mahdollistettava, että osapuolet voivat - edellyttäen, että tilanne alueella vakautuu - siirtyä asteittain kriisinhallintasuunnitelmasta kriisinratkaisusuunnitelmaan. Tulitauon asteittainen laajentaminen ja noudattaminen sektoreittain, samoin kuin palestiinalaisten elinolojen ja työolojen parantaminen, ovat mielestäni välittömiä tavoitteita tässä suorassa vuoropuhelussa.
(NL) Pari asiaa ei kuitenkaan riitä. Poliittinen tulevaisuudenkuva on myös voitava tarjota hyvin pikaisesti. Tämä poliittinen tulevaisuudenkuva annetaan meille Mitchellin raportissa, joka on puolestaan vain välivaihe kohti neuvottelujen lopullista jatkamista palestiinalaisalueita koskevasta pysyvästä säädöksestä. Meidän on korkea aika palata Oslon sopimusten kirjaimeen ja henkeen.
Emme saa unohtaa, että näiden sopimusten ansiosta on saatu aikaan tärkeitä tuloksia, joita on ehdottomasti suojeltava. Syntyneet ongelmat eivät ole niinkään seurausta näiden sopimusten puutteellisuuksista vaan pikemminkin seurausta siitä, että osapuolet eivät ole onnistuneet noudattamaan tarkasti sopimusten kaikkia osia.
Niin, arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, Camp Davidissa ja Tabassa vuoden 2000 heinäkuun ja vuoden 2001 tammikuun välisenä aikana pidetyt tiiviit loppuneuvottelut, joiden piti olla lopulliset, eivät johtaneet puitesopimukseen jo siitä syystä, että kaikki osapuolet tekivät virheitä, mutta myös siksi, että aikataulut oli laadittu väkinäisen hankaliksi. Silti ei voi koskaan painottaa liikaa, kuinka reippaasti äärimmäisen hankalien ja monimutkaisten kysymysten ratkaisumahdollisuuksien hahmottamisessa edettiin, millä voi olla molemmille osapuolille todella olennaisia seurauksia. On varmaa, että tulee olemaan vaikea jatkaa siitä, mihin oli jo päästy. Mutta on ensisijaisesti pyrittävä palauttamaan menetetty luottamus osapuolten välille sekä uskottava neuvotteluteitse saatavan tyydyttävän ratkaisun mahdollisuuteen. Siksi molempien osapuolten hallitusten on saatava epäonnistumisen takia pessimismiin vajonneessa suuressa yleisössä heräämään pian uutta toivoa turvallisuuteen, molemminpuoliseen kunnioitukseen ja rauhaan perustuvasta tulevaisuudesta. Juutalaisvaltiolle ja ennen kaikkea koko alueelle voidaan taata kansojen toivoma turvallisuus, vakaus ja rauha ainoastaan poliittisen prosessin keinoin, jonka avulla maat vaihdetaan rauhaan, miehitys lopetetaan ja voidaan perustaa riippumaton, elinvoimainen, demokraattinen ja rauhantahtoinen palestiinalaisvaltio, joka on sitoutunut rinnakkaiseloon Israelin kanssa ja on myös tietenkin valmis tunnustamaan oikeuden rinnakkaiseloon Israelin kanssa. Me emme voi alistua, hyvät parlamentin jäsenet, sodan ja väkivallan lisääntymiseen kenenkään mailla. Tehtävästä tulee rankka, mutta meidän on otettava se vastaan. (Suosionosoituksia)

Puhemies
Kiitän ministeriä ja annan heti puheenvuoron komission jäsen Pattenille.

Patten
Arvoisa puhemies, ministeri valotti hyvin selkeästi ja ymmärrettävästi Lähi-idän nykytilannetta. Kuten ministeri sanoi ja kuten kaikki Palestiinassa tietävät, alueen tilanne on huonontunut ja uhkaa jatkuvasti muuttua huonommaksi.
Pohtiessani tämänaamuisen puheeni sisältöä olin jälleen hyvin ällistynyt siitä erosta, joka vallitsee tilanteen kuvailemiseksi käyttämiemme sanojen ja niiden verbien voimakkuuden välillä, joita käytämme yrittäessämme ratkaista ongelmaa. Tässä on melkoinen ristiriita.
Jatkuvat väkivaltaisuudet (uutisten mukaan Jerusalemissa tehtiin tänä aamuna jälleen yksi itsemurhaisku), loputtomat syyttelyt ja osapuolten haluttomuus lopettaa riitely ja valita rauhan tie on paitsi erittäin valitettavaa myös turhauttavaa kaikille kansainvälisen yhteisön osapuolille, jotka yrittävät löytää ulospääsyä nykyisestä umpikujasta.
Kuten ministeri aiemmin totesi, molemmat osapuolet ovat jättäneet käyttämättä Mitchellin raportin tarjoamat mahdollisuudet, jotka toistuivat Tenetin ohjelmassa. Olemme kuitenkin jälleen tilanteessa, jossa väkivaltaisuuksien lopettamiselle ei ole Mitchellin raporttia parempaa pohjaa, jolla voitaisiin luoda rauhanomaisen ja myönteisen tulevaisuuden perusta. Mikä olisi vaihtoehtona?
Vaihtoehtona olisi verenvuodatuksen lisääntyminen ja kansainvälisen väittelyn muuttuminen katkeraksi riidaksi, mikä aiheuttaisi jatkuvaa epäsuoraa vahinkoa kansainvälisesti, kuten voimme havaita tällä viikolla pidettävästä Durbanin kokouksesta.
Mitä Euroopan unioni voisi sitten tässä tilanteessa tehdä? Ministeri selvitti hyvin selkein sanoin puheenjohtajavaltion äärimmäisen merkittävää roolia sen yrittäessä mobilisoida kansainvälistä mielipidettä sellaisten ehdotusten suuntaan, jotka voisivat tarjota tien eteenpäin. Ministeri myös otti esille kaikkien Euroopan unionin valtioiden ulkoministereiden ja tietenkin myös korkea edustaja Javier Solanan ponnistelut. Solana on yrittänyt saada Israelin ja Palestiinan edustajat palaamaan yhteisen neuvottelupöydän ääreen.
On selvää, että meidän on edelleen painostettava kaikkia asianosaisia panemaan välittömästi täytäntöön kaikki Mitchellin raportin suositukset eikä vain osaa niistä. Jatkamme painostusta ja tämänsuuntaisen viestin välittämistä. Meidän on myös painostettava osapuolia hälventämään viime kuukausien aikana syntynyttä epäluottamusta. Osapuolten on vakuutettava sitoumustaan Lähi-idän rauhanprosessin pitkäaikaisiin perustavoitteisiin ja turvattava Israelin rajat luomalla neuvotteluteitse elinkelpoinen palestiinalaisvaltio asiaa koskevien YK:n päätöslauselmien pohjalta.
Palestiinan johtajien on jatkuvasti tehtävä selväksi, että he tuomitsevat yksiselitteisesti viattomiin kohdistuneet hyökkäykset ja kaikenlaisen väkivallan ja että he vastustavat niitä. Euroopan unionia on toisinaan kritisoitu siitä, ettei se ole tuominnut terrorismia tarpeeksi voimakkaasti. Tällainen kritiikki on hyvin epäoikeudenmukaista, sillä puheenjohtajavaltio tuomitsi esimerkiksi Jerusalemiin 9. elokuuta tehdyn hyökkäyksen jälkeen laatimassaan julkilausumassa varauksetta Jerusalemin ostoskeskukseen kohdistetut pommitukset ja ilmoitti suhtautuvansa inhoten kyseiseen hyökkäykseen, jossa menehtyi lähinnä viattomia siviilejä. Haifaan 12. elokuuta tehdyn hyökkäyksen jälkeen puheenjohtajavaltio tuomitsi jälleen julkilausumassaan voimakkain sanoin hiljattain tehdyt itsemurhaiskut ja piti näitä Israelin kansaan kohdistuneita hyökkäyksiä äärimmäisen vihamielisinä ja vastenmielisinä.
Olemme siis tehneet selväksi kantamme kaikenmuotoiseen terrorismiin, mutta jos haluamme parantaa mahdollisuuksiamme lopettaa väkivallan kierre ja heikentää radikaaliryhmittymien asemaa, palestiinalaisille on annettava todellinen madollisuus jokapäiväisen elämänsä parantamiseen. Tähän pitäisi kuulua Israelin ja palestiinalaisten välisten nykyisten sopimusten täytäntöönpano. Kauppa- ym. sulkujen purkaminen, tuloverojen siirto, Gazan ja Länsirannan välinen turvakäytävä, lentokentän avaaminen ja vientihelpotusten käyttöönotto olisivat sellaisia alustavia toimia, joiden avulla palestiinalaiset voisivat hyötyä Euroopan unionin ja muiden yhteistyökumppanien kanssa tekemistään sopimuksista.
En voi mitenkään ymmärtää, miten joku voi olettaa, että palestiinalaisalueiden köyhdyttämisen jatkuminen ja nuorten palestiinalaisten työttömyyden lisääntyminen liittyisivät jotenkin turvallisuuden palauttamiseen. Olen varma, että me kaikki otimme kesälomillemme mukaan jotakin antoisaa luettavaa. Itse käytin melkoisen osan lomastani eri maiden 1930-luvusta sekä taloudellisen köyhtymisen, taloudellisten vaikeuksien ja poliittisen ääriliikehdinnän välisistä suhteista kertovien teosten lukemiseen. Meidän on edelleen toistettava, ettei turvallisuutta palauteta suunnattomalla vahingonteolla tai palestiinalaisalueita painostamalla tai ettei tällä tavoin ole mahdollista luoda pohjaa sellaiselle tulevaisuudelle, jossa molemmat osapuolet voisivat elää onnellisesti sovussa keskenään.
(Suosionosoituksia)Palestiinalaisten turhautuneisuuteen ja nykyisten sopimusten täytäntöönpanon laiminlyöntiin voitaisiin ilmeisesti tarttua siten, että kolmas osapuoli pantaisiin valvomaan sopimusten asianmukaista täytäntöönpanoa ja että luotaisiin toimiva riitojenratkaisujärjestelmä. Näillä toimilla voitaisiin elvyttää Palestiinan taloutta, antaa palestiinalaisille panoksia oman tulevaisuutensa varalle sekä parantaa tulevaisuuden näkymiä poliittisin neuvotteluin. Näitä ponnisteluja on tuettava erilaisin luottamusta synnyttävin toimin nykyään vallitsevan syvän epäluulon hälventämiseksi poliittisten johtajien ja molempien kansakuntien välillä. Parlamentti on täysin oikeutetusti osoittanut erityisen suurta mielenkiintoa tähän kysymykseen. Haluan muistuttaa parlamenttia siitä, että komissio on yksistään kahden viime vuoden aikana myöntänyt noin 50 miljoonaa euroa rauhanrakennusohjelmiin, joilla edistetään erityisesti Israelin ja arabien sekä Israelin ja palestiinalaisten välistä yhteistyötä. Ohjelmilla edistetään rauhaa yhteisin projektein ja valistuskampanjoin suvaitsevaisuuden ja rauhan hyväksi.
Meillä on tärkeä rooli tukea maltillisten kannanottoja kaikkialla, missä niitä esitetään. Surullinen tosiasia on, että tämän julman tilanteen pitkittyminen vähentää jatkuvasti maltillisten määrää, vaikka he osoittavatkin suurta rohkeutta omissa yhteisöissään ja ansaitsevat siksi jatkuvan tukemme.
Komissio on valmis käyttämään kaikkia saatavilla olevia välineitä lievittääkseen palestiinalaisten hyvin vakavia talousvaikeuksia. Palestiinalaishallinnolle suuntaamamme tukipaketti on onnistunut esimerkki siitä, kuinka Euroopan unioni kykenee toimittamaan huomattavaa apua nopeasti ja tehokkaasti, joten olen erittäin kiitollinen parlamentille siitä tuesta, jota se on työllemme antanut.
Euroopan tuki Palestiinalaishallinnon talousarvioon on turvattu marraskuuhun asti. Arabivaltiot harkitsevat nyt talousarviotukensa ulottamista vuoden loppuun. On kuitenkin liian aikaista sanoa vielä mitään konkreettista komission väliintulosta. Olemme juuri tulleet nykyisen avustusoperaatiomme puoliväliin ja odotamme, että palestiinalaiset täyttäisivät ne monet ehdot, joita on noudatettava melko tiukkojen makrotaloudellisten ja verotuksellisten näkymien arvioinnissa ja punnitsemisessa.
Palestiinalaisten tarpeita vuonna 2002 ja muiden lahjoittajien osuuksia on tarkasteltava sen palestiinalaisalueiden taloudellisen tilanteen arvioinnin yhteydessä, jota Maailmanpankki parhaillaan toteuttaa. Arvioinnin on määrä valmistua syyskuun loppuun mennessä. Kun tiedot on saatu, komissio pohtii keinoja, joilla voisimme parhaiten edistää kansainvälisiä ponnisteluja. Jatkamme tietenkin hyvin läheistä yhteistyötä parlamentin kanssa arvioidessamme palestiinalaishallinnon taloudellisia vaatimuksia ja pyrkiessämme edelleen määrätietoisesti takaamaan, että taloudellisen tukemme myöntäminen riippuu kauhistuttavasta nykytilanteesta huolimatta palestiinalaispuolen avoimuudesta, asianmukaisesta varovaisuudesta budjettiasioissa ja palestiinalaisten lupauksesta torjua korruptiota. Parlamentin jäsenet ovat tehneet meille selväksi kaikki nämä asiat, jotka korostavat päättäväisyyttämme turvata todellisen sopimuksen syntyminen meidän ja palestiinalaisten välille ennen varojen irrottamista budjettitukeen.
Tällä välin voin vain toistaa ministerin hetki sitten lausumat viisaat sanat. Mitchellin raporttiin on nyt sitouduttava uudelleen mahdollisimman pian. Ellemme tee niin, tilanne pahenee entisestään aiheuttaen suurta vahinkoa koko alueelle.
(Suosionosoituksia)

Puhemies
Kiitän komission jäsen Pattenia ja annan heti puheenvuoron jäsen Galeote Quecedolle.

Galeote Quecedo
Arvoisa puhemies, on totta, että tilanteesta on tullut pelottava noidankehä, jossa kumpikin osapuoli suoltaa uhkauksia ja käyttää väkivaltaa, niin kuin vain muutama tunti sitten tapahtuneessa hyökkäyksessä Länsi-Jerusalemissa.
Meidän kaikkien pitäisi kysyä itseltämme, miten olemme päätyneet tähän tilanteeseen, kun tämän vuoden tammikuussa Israelin silloinen työväenpuolue-enemmistöinen hallitus toi pöydälle sopimusesityksen, joka tätä nykyä tuntuu meistä lähes mielikuvitukselliselta. Sen lisäksi pääministeri Sharon voisi kuitenkin kysyä itseltään, onko hänen maanmiestensä nykyään kokema turvattomuudentunne lisääntynyt vai vähentynyt siitä, kun hän sai murskavoiton vaaleissa. Jasser Arafatkin voisi kysyä itseltään, voiko hänen kansansa paremmin vai huonommin kuin 11 kuukautta sitten, jolloin kansannousu alkoi.
Minusta nyt ei ole kyse syyllisten etsimisestä eikä meidän pitäisi mielestäni tulkita tapahtumia yksinkertaistaen, mutta on varmaa, että neuvottelujen keskeyttäminen on vaikuttanut syvästi sekä israelilaisiin että palestiinalaisiin.
Israelissa tämä ilmenee laajojen vasemmistopiirien ennen kaikkea Sharm el Sheikin, Camp Davidin ja Taban neuvotteluissa eniten mukana olleiden syvänä pettymyksenä palestiinalaisjohtajaa kohtaan. Tämän tunnereaktion lisäksi joidenkin Israelin poliittisen oikeiston edustajien, jotka ovat yhtä mieltä siitä, ettei Arafatille saa antaa suunvuoroa, suhtautuminen on harkitsevampaa. Arvoisa puhemies, ryhmäni mielestä tällainen asenne on täysin erheellinen eikä se edistä millään tavalla rauhanprosessiin palaamista.
Näissä oloissa voi olla, että Arafatille jää jonkinlainen ohjailuvara väkivallan jarruttamiseksi, mutta varmasti pienempi kuin Israelin viranomaiset vaativat häneltä. Joka tapauksessa taivaanrannassa ei häämötä palestiinalaisten puolelta minkäänlaista vaihtoehtoista vuoropuhelun mahdollisuutta. Tilanne palestiinalaisalueilla, joiden kansalaiset elävät nöyryytettyinä ja loukattuina ja jotka ovat hedelmällistä maaperää äärifundamentalismin kasvulle ei varmasti ole lainkaan rakentava.
Palestiinalaishallinnon pitäisi kuitenkin nyt enemmän kuin koskaan osoittaa, että se on valmis noudattamaan ja toteuttamaan rauhansopimusta, jossa ei missään tapauksessa tyydytetä sen kaikkia pyrkimyksiä. Osapuolten välillä vallitsevasta pessimismistä huolimatta, tai ehkä nimenomaan sen takia, kansainvälinen yhteisö on nyt korvaamattomassa roolissa.
Euroopan unionilla on tällä hetkellä laajempi toimintavara, jota sen on käytettävä hyväkseen konkreettisin panoksin eli käyttämällä taloudellisia mahdollisuuksiaan alueella poliittisesti tarkoituksenmukaisesti. Sen on myös varmistettava, että sen antamaa kehitysapua käytetään hankkeisiin, joista on käytännön hyötyä väestölle ja joita toteutettaessa kunnioitetaan tietysti ihmisoikeuksia ja perusvapauksia. Euroopan unionin on myös pyrittävä parempaan ja tiiviimpään koordinaatioon Yhdysvaltojen välittäjäponnistelujen kanssa.
Arvoisa puhemies, nyt kun Madridin konferenssista on kulunut kymmenen vuotta, Euroopan unionin on lunastettava "maata rauhan vastineeksi" -periaate, joka toimi rauhanneuvottelujen innoittajana. Ja niin kuin kymmenen vuotta sitten, myös nyt meidän eurooppalaisten on kaksinkertaistettava ponnistelumme, minkä takia poliittinen ryhmäni haluaisi pyytää puheenjohtajavaltio Belgiaa ehdottamaan neuvostolle, että erityisedustajamme Moratinosin työryhmää vahvistettaisiin.
(Suosionosoituksia oikeistolta)

Barón Crespo
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, hyvät jäsenet, ensinnäkin haluaisin ilmaista sosialistiryhmän puolesta murheemme vasta tänään surmansa saaneiden uusien uhrien puolesta, ja teen sen yhdestä lähtökohdasta käsin: olemme palanneet sanoissa ja teoissa tilanteeseen, joka oli alkanut muuttua Madridin konferenssin jälkeen.
En aio kuvailla laveasti parhaillaan tapahtuvia asioita. Olen kylläkin sitä mieltä, että meidän eurooppalaisten on pidettävä itseämme tämän prosessin osapuolina, ja meidän on oltava tässä mukana. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, puhun mieluummin tästä kuin yhtäläisestä suhtautumisesta, sillä emme voi suhtautua täysin yhtäläisesti Israelin kaltaiseen vakiintuneeseen, itsenäiseen ja demokraattiseen valtioon ja tällä hetkellä vielä isänmaata vailla olevan kansan mahdolliseen valtionalkuun.
Uskon, että tämä on tärkeä asia, johon olisi lisättävä Sharonin hallitukselle osoitettuna viestinä, ettei "silmä silmästä, hammas hampaasta" -politiikasta seuraa muuta kuin onnettomuutta. Me eurooppalaiset tiedämme siitä jotain, koska olemme päässeet eroon tuosta politiikasta nimenomaan Euroopan unionin myötä. Taloudellinen ja inhimillinen tukahduttaminen ei sitä paitsi ole oikea tapa ratkaista konflikteja, sillä senkaltainen politiikka johtaa ainoastaan molempien osapuolten äärikantojen vahvistumiseen. Uskonkin siksi, että meidän pitää kaiken Israelia kohtaan tuntemamme ystävyyden nimissä ilmaista mielipiteemme selkeästi.
Arvoisa puhemies, toiseksi me eurooppalaiset olemme ensimmäisen kerran allekirjoittamassa sopimusta. Olimme mukana Sharm el Sheikissä ja tällä hetkellä korkea edustaja on Jerusalemissa. Ulkoministerimme Fischer, Michel ja Ruggiero ovat vierailulla alueella, ja mielestäni myös se on osoitus Euroopan hyvästä tahdosta. Mielestäni meidän ei pidä ilmaista siellä ainoastaan poliittista tahtoamme, vaan parlamentin on autettava löytämään valoa tunnelin päästä. Siksi ehdotin puheenjohtajakokouksessa, jossa asia hyväksyttiin, että sen sijasta, että laatisimme päätöslauselman heti tänään tietämättä järjestelyjen tulosta, käyttäisimme Maastrichtin perustamissopimuksen meille antamaa asetta ja esitämme suosituksen, jotta ulkoasiainvaliokunta voisi arvioida tämän kuun aikana, onko edistystä tapahtunut vaiko ei.
Uskon, että tässä Israelin ja palestiinalaisten kuolettavien vertauskuvien luonnehtimassa pelissä pitäisi pyytää esittämään myös myönteisiä vertauskuvia. Yksi, ja minusta tärkeä, sellainen on, että Jerusalemissa sijaitseva Orient House avataan uudelleen, koska siellä on aina pyritty rauhaan. Minun on muistutettava, että Euroopan parlamentin puhemiehenä minulla oli aikoinaan tilaisuus käydä Orient Housessa. Se, että kaikki sillat vuoropuhelun rakentamiseksi räjäytetään, ei johda mihinkään.
Arvoisa puhemies, lopuksi haluaisin sanoa, että tämän järkyttävän kriisin keskellä herättää toivoa, että sekä israelilaisissa että palestiinalaisissa on ihmisiä, joilla on kansalaisrohkeutta ja poliittista rohkeutta allekirjoittaa yhteinen julistus. Viittaan yhteiseen vetoomukseen, jonka viime vuosien rauhanprosessien pääosanesittäjät, esimerkiksi Beilin ja Ashraui, ovat tehneet allekirjoittamalla julistuksen, jonka alkuperäinen teksti on minulla englanniksi. He sanovat siinä otsikon "Ei verenvuodatukselle, ei miehitykselle, kyllä neuvotteluille, kyllä rauhalle" (No to bloodshed, no to occupation, yes to negotiation, yes to peace) alla asioita, joita Euroopan sosialistipuolueen johto on päättänyt yhdessä tukea sunnuntaisessa kokouksessaan.
Lainaan tämän julistuksen kohtaa, jossa mielestäni tiivistetään se tahto, jota meidän täytyy osoittaa tässä prosessissa. Siinä sanotaan: "Me uskomme yhä toisen osapuolen ihmisyyteen. Uskomme myös, että meillä on heissä rauhankumppani ja että kansojemme väliseen konfliktiin on mahdollista löytää neuvotteluratkaisu."
Tätä linjaa meidän eurooppalaisten täytyy tukea. Meidän on pyydettävä amerikkalaisia olemaan aktiivisempia ja yrittämään palauttaa seudun asukkaiden elämä taas raiteilleen.

Esteve
Arvoisa puhemies, arvoisa komission puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, en aio kauhistella tilannetta tai sen pahenemista. Sitä vastoin haluaisin palauttaa mieliin, mitä komission jäsen Patten sanoi: väkivalta ei ehkä ole saavuttanut lakipistettään. Sanomme joskus, ettei pahemmin voisi olla, mutta tässä tapauksessa voi käydä niin, että tilanne huononee. Siksi velvollisuutenamme ei ole pelkästään ratkaista ongelma, vaan itsestään selvästi myös välttää sen paheneminen.
Sen lisäksi, että yritämme saada väkivallan loppumaan vuoropuhelun avulla, haluaisin kuitenkin lisätä minua edeltäneiden puhujien huomioihin muutamia suoraan ihmisoikeuksia koskevia näkökohtia. Jo viattomat uhrit merkitsevät mitä ilmeisimmin suoraa hyökkäystä ihmisoikeuksia kohtaan. Siksi on tarpeen muistuttaa aivan erityisesti sekä Israelille, joka käyttää usein suhteettoman paljon voimaa valtiona, että palestiinalaisille, jotka eivät saa aktivistejaan hallintaansa, että ihmisoikeudet ovat joutuneet jatkuvasti kärsimään tilanteesta.
Minusta Euroopan parlamentin pitäisi nyt herkistyä joidenkin kansalaisjärjestöjen ilmoitukselle, jonka mukaan neljä palestiinalaista voidaan teloittaa, mikäli Jasser Arafat ei muuta palestiinalaisalueen sisäisistä toimista tai yhteistyön tekemisestä annettavia tuomioita. Uskon, että parlamentin pitäisi yrittää välttää näiden kuolemantuomioiden täytäntöönpano.
Vuoropuhelun uudelleenaloittaminen: haluaisin käyttää puheaikani koska kaikki muuttuu pahemmaksi ja Durbanin konferenssissa tilanne tietysti vain huononee puhumalla kahdeksasta aiheesta, joita on mielestäni kannatettava selkeästi.
Ensinnäkin uskon, että ensisijaisesti on ratkaistava puolueettomuuden ongelma. Hyvä jäsen Barón, olen samaa mieltä, ettei puolueettomuus ole sama asia kuin yhtäläinen suhtautuminen, mutta politiikassa ei useinkaan päästä puolueettomuuteen ilman yhtäläistä suhtautumista. Siksi yhtäläinen suhtautuminen voi toimia välineenä, vaikka minusta tavoitteena on ilman pienintäkään epäilystä puolueettomuus. Uskon, että meidän on kiireesti ja välttämättä palautettava puolueettomuus kaikkiin ja erityisesti Israeliin nähden.
Toiseksi on tietysti vaadittava Euroopan unionin puolueettomien tarkkailijoiden muodostaman valtuuskunnan paikallaoloa.
Kolmanneksi on edettävä edelleenkin Mitchellin raportin mukaisesti. Muuta vaihtoehtoa ei ole ainakaan tällä hetkellä.
Neljänneksi Barcelonan prosessin tarpeetonta käyttöä Lähi-idän konfliktin ratkaisemisessa pitää välttää. Barcelonan prosessi kärsii Lähi-idän konfliktista, mutta se ei ole sovelias keino sen ratkaisemiseksi.
Viidenneksi on pidettävä kiinni Yhdysvaltojen ja Venäjän osallistumisesta.
Kuudenneksi on tietysti kannustettava kaikenlaisiin ja mahdollisimman moniin yhteydenottoihin, niin kuin parhaillaan tehdään.
Seitsemänneksi ministereiden, komission ja neuvoston toiminnan on suuntauduttava Arafatin ja Peresin, palestiinalaisten ja israelilaisten, välisen vuoropuhelun edistämiseen. Arvoisa puhemies, tässä mielessä odotamme hyvin kiinnostuneina korkea edustaja Solanan selontekoa, jonka esittelemisestä neuvoston puheenjohtaja Neyts-Uyttebroeck on jo kertonut meille.
Kahdeksanneksi ja tästä olen yhtä mieltä jäsen Barónin kanssa kaikki vertauskuvat ovat myönteisiä; kaikki mahdollisuudet, kuten Orient Housen avaaminen, ovat myönteisiä; kaikki on tärkeää, jotta konflikti ei pahene, ja olennaista on päästä uudelleen rauhan ja vuoropuhelun tielle.

Lagendijk
Arvoisa puhemies, ikävystyttävimpiä poliittisia keskusteluja ovat rituaaliset poliittiset keskustelut. Näissä keskusteluissa kaikki sanovat, että tilanne on vakava, ja toistavat sen, mitä he olivat sanoneet jo edellisellä kerralla. Lähi-itää koskevasta keskustelusta uhkaa tulla ikään kuin rituaalinen keskustelu. Parlamentti ja myös me pyydämme aina aktiivisempaa roolia Euroopan unionilta. Sitten neuvosto ja komissio sanovat, että ne tekevät parhaansa, mutta että ne eivät voi tehdä yksin mitään ja että ne ovat keskenään eri mieltä. Louis Michelin viime viikolla esittämä näkemys on kaikkein selkein.
Myös meille ja minulle on selvää, että diplomaattinen menestys ei ole mahdollista ilman Yhdysvaltoja. Mitä Yhdysvallat sitten tekee? Yhdyn tässä yhteydessä Hans van den Broekin, joka oli komission jäsen Pattenin edeltäjä ulkosuhteista vastaavana komission jäsenenä, huomautukseen. Hän sanoi, että Yhdysvallat oikeastaan pitää kiinni selittelevästä politiikasta. Se sanoo, että tilanteen on muututtava. Se pyytää osapuolia lopettamaan, ja sitten ei tapahdu mitään. Jos Euroopan unioni haluaa sitten toimia samalla tavalla, sen on oltava selvää, eikä meidän kaikkien täällä pidä enää puhua Euroopan unionin aktiivisesta roolista Lähi-idässä.
Haluaisin tässä keskustelussa jälleen yrittää tämän rituaalisen keskustelun rikkomista ja umpikujasta pääsyä käyttäen hyväksi Euroopan unionin taloudellista roolia. Suoraan sanottuna alan saada jossakin määrin tarpeekseni, että komissio ja neuvosto sanovat seuraavaksi: "Jäsen Lagendijk, talouspakotteet eivät auta." Kuten Louis Michel sanoi viime viikolla, tiedämme, mistä aloitamme, mutta emme tiedä, mihin lopetamme. En puhu lainkaan Irakin pakotteiden kaltaisten talouspakotteiden puolesta enkä halua sellaisia. En tarkoita lainkaan sellaista, vaan tarkoitan, että Euroopan unionin on mahdotonta jatkaa sitä, mitä olemme aina tehneet, samalla kun alueella on sodanuhka. Käymme kauppaa israelilaisten kanssa ja olemme yksinkertaisesti palestiinalaisten suurin avunantaja. Ei voi olla niin, että jatkamme ikään kuin mitään ei olisi tapahtunut, samalla kun sota on syttymäisillään.
Haluan tietää vain yhden asian, ja tämä on kysymykseni komissiolle ja neuvostolle: voisitteko tutkia mahdollisuuksia - sanon tämän hyvin varovasti - yrittää painostusta niiden taloudellisten sidosten kautta, joita meillä on molempien osapuolten kanssa - painotan: molempien osapuolten kanssa - jotta osapuolet saataisiin jälleen neuvottelupöydän ääreen? Minulle oli tässä yhteydessä iloinen yllätys, että komission jäsen Pattenin edeltäjä van den Broek ajattelee tämänsuuntaisesti. Ymmärrän, että tämä on vaikeaa. Tämä on ehkä jopa mahdotonta. Ei voi kuitenkaan olla niin, että Euroopan unionin taloudellisten keinojen käyttäminen on kielletty keskustelunaihe. Neuvosto ja komissio ovat sanoneet toistuvasti, että ne haluavat tehdä kaikkensa umpikujasta pääsemiseksi. Siihen kuuluu mielestäni myös tämä väline. Älkää antako Euroopan unionin tehdä samaa virhettä kuin Yhdysvaltojen pelkästään sanomalla, että tilanteen on muututtava, ja olemalla sen jälkeen tekemättä mitään, vaikka tämä onkin kiusallista. (Suosionosoituksia Vihreät / Euroopan vapaa allianssi -ryhmältä)

Wurtz
Arvoisa puhemies, elämä on ollut erittäin synkkää Lähi-idässä Oslon sopimuksesta lähtien, jopa jo sitä ennen.
Ei ole juurikaan järkeä puhua yhtäläisen etäisyyden politiikasta tässä yhteydessä, arvoisa neuvoston puheenjohtaja. Israelin nykyisen hallituksen noudattaman politiikan selkeä tuomitseminen ei tarkoita sitä, että olisimme Israelia vastaan. Valtiomies Jitzhak Rabin oli riittävän tarkkanäköinen ja rohkea kääntääkseen selkänsä sellaiselle politiikalle, henkensäkin uhalla.
Kaikki toiveet palestiinalaisväestön oikeudenmukaisesta rauhasta kaatuvat valitettavasti israelilaisia siviilejä vastaan tehtyihin verisiin iskuihin. Nämä törkeät teot puolestaan lisäävät vihaa ja kostomielialaa.
Tällaista helvetillistä oravanpyörää juuri pelkäsimme eniten Ariel Sharonin tullessa valituksi, ja nyt olemme sellaiseen joutuneet.
Olen samaa mieltä komission jäsen Pattenin kanssa. Meidän on itsepintaisesti tehtävä kaikkemme, jotta pääsemme ulos tästä kuoleman loukusta. Toistan vielä Enrique Barónin jälkeen, että tässä mielessä emme voi muuta kuin olla erittäin tyytyväisiä ja ihailla suuresti sitä tavattoman kunnioitettavaa ja rohkeaa tekoa, jonka toteutti ryhmä kuuluisia israelilaisia ja palestiinalaisia, ministereitä, edustajia, kirjailijoita sekä juristeja julkaistessaan yhteisen julkilausuman, jossa he sitoutuvat yhteistyöhön luottamuksen ja rauhantoiveiden uudelleen rakentamiseksi kansainvälisen yhteisön hyväksymien periaatteiden mukaisesti.
Ehdotan, että me tukisimme tätä aloitetta diplomaattiemme kiitettävien ponnistelujen rinnalla turvautuen kaikkiin käytettävissämme oleviin keinoihin. Me voisimme esimerkiksi kutsua tänne molemmat päähenkilöt, entisen israelilaisministerin Jossi Beilinin ja palestiinalaisministerin Jasser Abed Rabbon tai voisimme myöntää heille Saharov-palkinnon tai voisimme jopa perustaa eurooppalaisen komitean tukemaan heidän yhteistä julistustaan. Siten me voisimme omalta osaltamme tehdä todellisen rauhanpalveluksen, josta kiitän teitä jo etukäteen.
(Suosionosoituksia GUE/NGL-ryhmältä)

Collins
Arvoisa puhemies, kysymys on äärimmäisen huolestuttava. Olemme kaikki lisäksi pahoillamme siitä, että näkymät Israelin ja Palestiinan välisen konfliktin oikeudenmukaisesta ja kestävästä ratkaisusta ovat huonontuneet viime kuukausina. Olemme kaikki tietoisia väkivallan vaarallisesta leviämisestä ja siitä, että liiallinen ja suhteeton voimankäyttö on johtanut monien viattomien siviilien kuolemaan.
On selvää, että useiden osapuolten tekemät sitoumukset on itse asiassa peruttu sen sijasta, että niiden varassa olisi toimittu rakentavasti. Väkivallan ja provokaation ennätysmäinen lisääntyminen on pääsyy osapuolten välisen vuoropuhelun katkeamiseen. Vuoropuhelu on ainoa keino jatkaa eteenpäin, jos haluamme lopettaa väkivaltaisuudet Lähi-idässä. Jos vuoropuhelua ei käydä, kuilua ovat täyttämässä vain molemminpuoliset väärinkäsitykset, automaattinen tuomitseminen ja pelko.
Euroopan unionin ja laajemmin koko kansainvälisen yhteisön tärkeimpiä tavoitteita on nyt taata aktiivisen ja tehokkaan sovitteluprosessin jatkuminen Lähi-idässä. On kiireesti luotava kolmannen osapuolen hoitama valvontajärjestelmä, jotta voidaan ensinnäkin lopettaa päivittäiset väkivaltaisuudet ja toiseksi jatkaa rauhanneuvotteluja. On myös aika poistaa Mitchellin raportin täytäntöönpanon esteet. Meidän on syytä palauttaa hetkeksi mieliimme, että tämän tiedonkeruukomission tärkeimmät löydökset käsittävät seuraavat suositukset: Israelin hallituksen ja palestiinalaishallinnon on vahvistettava nykyisiä sopimuksia ja lopetettava väkivaltaisuudet välittömästi; turvallisuusyhteistyötä on jatkettava; on pantava alulle mielekkäät toimet tilanteen rauhoittamiseksi ja kaikenlaista lietsontaa on vältettävä.

Dupuis
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, hyvät kollegat, jäsen Wurtz puhui Lähi-idän synkimmistä hetkistä. Hänellä oli mielessään ehkä Riad Al-Turk, syyrialainen päävastustaja, joka on uudelleen pidätetty. Ehkäpä Wurtzilla oli mielessään inhottavat kuvat 50 homoseksuaalista, joita kuvissa nähdään kohdeltavan niin kuin viime päivinä Egyptissä on tehty. Ehkäpä hänellä oli mielessään Al-Sadauin oikeudenkäynti. Ehkä hän ajatteli Ibrahimin oikeudenkäyntiä, joka niin ikään käydään Egyptissä. Ehkä hän ajatteli kaikkia niitä Saudi-Arabian naisia, joilla ei ole mitään oikeuksia omassa maassaan, ja muita maita, joilla ei ole yhtään mitään oikeutta omaan maahan. Tällainen on Lähi-itä tänä päivänä, Lähi-itä, josta ei puhuta. Tätä Lähi-itää kannustetaan ei-demokratiaan, ei-oikeusvaltioksi, ja Israelin osalta ajatellaan ja esitetään edelleen yhtäläisen etäisyyden politiikkaa.
Arvoisa ministeri Neyts, en usko, että politiikassa on mahdollista - ja tässä tapauksessa vielä vähemmän - esittää yhtäläisen etäisyyden politiikkaa. Euroopan unionin on tietenkin harjoitettava rauhaa edistävää politiikkaa, mutta sen on harjoitettava nimenomaan ja ennen kaikkea demokratiaa edistävää politiikkaa. Mutta me olemme siitä hyvin kaukana.
Saimme kaikki tietää, ja tänä päivänä me tiedämme asian sanatarkasti, miten pitkälle Barak meni halutessaan syvästi saada aikaan oikeudenmukaisen rauhansopimuksen palestiinalaisten kanssa, ja tiedämme, että ainoastaan Arafatin ja häntä ympäröivien demokraattien tahto sabotoi ja romutti rauhanprosessin. Tässä istuntosalissa on tietenkin henkilöitä, jotka haluaisivat, että Sharon harjoittaisi toisenlaista politiikkaa. Valitettavasti Sharonin politiikka ei ole kovin erilaista. Hän on tosin tehnyt joitakin virheitä, mutta pohjimmiltaan hän vastaa israelilaisten syvimpiä tunteita, joihin ei enää kuulu luottamus - mikä on mielestäni ymmärrettävää - palestiinalaisosapuoleen (en tarkoita Palestiinan kansaa). Uskon, että juuri siinä piilee varsinainen ongelma, eikä Euroopan unioni voi vastata, hyvä komission jäsen Patten, tarjoamalla sosiologisia ratkaisuja taloudellisen tilanteen parantamiseksi. Ongelma on poliittinen. Ongelmana on Euroopan unionin osuus rauhanprosessissa. Unionin on hoidettava osuutensa myös historian nimissä. Takkuilevien laajentumisneuvottelujen jatkamisen sijasta Euroopan unionin pitäisi ehdottaa Israelille ja sen viidelle miljoonalle kansalaiselle unionin täysivaltaista jäsenyyttä. Vain siten voidaan taata israelilaisille sekä palestiinalaisille turvallisuus ja rauha tulevaisuudessa. Loppu on vain puhetta. Olemme puhuneet paljon, kuten jäsen Lagendijk sanoi. Olisi ehkä aika ryhtyä harjoittamaan politiikkaa.
(Suosionosoituksia TDI-ryhmältä)

Belder
Arvoisa puhemies, nykyinen neuvoston puheenjohtaja Michel ei kaunistellut tilannetta viime viikolla ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnassa tehdessään yhteenvetoa Euroopan unionin panoksesta Israelin ja Palestiinan välisessä konfliktissa: unionin rooli on todella rajallinen. Michel tunnusti suoraan, että se johtuu ennen kaikkea kahdesta tekijästä. Israel pitää EU:ta myönteisenä palestiinalaisia kohtaan eli toisin sanoen ei-puolueettomana ulkopuolisena välittäjänä naapurien riidassa, ja lisäksi neuvostossa ei olla yksimielisiä Lähi-itää koskevasta yhteisestä strategiasta.
Mitä EU tekee nyt tämän vastapainoksi? Se voi joka tapauksessa lieventää Israelin syytöksiä palestiinalaismyönteisestä ennakkoasenteesta ottamalla neuvostona, komissiona ja yksittäisinä jäsenvaltioina etäisyyttä ennennäkemättömästä Israelin vastaisesta noitavainosta, jota tällä hetkellä harjoitetaan Durbanin rasismin vastaisen YK-konferenssin puitteissa. Samalla yhteisön toimielinten on tuomittava avoimesti Palestiinan viranomaisten johtajan käyttäytyminen. Arafatin syytökset Israelin suuntaan rasistisesta politiikasta pelkästään lietsovat palestiinalaisten väkivaltaa.
Samalla Saksan ulkoministeri Fischer yrittää saada Euroopan unionin jäsenvaltiot yhteen linjaan Lähi-idän rauhanprosessin elvyttämiseksi. Hänen suunnitelmansa, jotka on koottu luonnokseen, saavat tukea neljältä suurelta EU:n jäsenvaltiolta - Ranskalta, Isolta-Britannialta, Espanjalta ja Italialta - sekä myös YUTP:n korkealta edustajalta Solanalta. Luin tämän saksalaisista lehdistä. Onko neuvoston muita jäseniä ja komissiota kuultu? Lisään tähän vielä yhden kysymyksen: onko Yhdysvaltojen hallituksen kanssa oltu yhteisymmärryksessä? Sekä neuvoston puheenjohtaja Michel että luonnos painottavat toki Washingtonin välttämättömyyttä käynnistettäessä rauhanprosessi uudelleen.
Luonnoksen ytimenä on sovittelu sekä Israelin ulkoministeri Peresin ja Arafatin ensimmäisen tapaamisen järjestäminen. Tämän tapaamisen on oltava varovainen alku asteittaiselle rauhanprosessille. Luonnoksessa tietenkin vaaditaan palestiinalaisilta väkivallan lopettamista, mutta se ei ole enää ehdoton edellytys Israelin ja Palestiinan välisille neuvotteluille. Eikö Euroopan unioni hyväksykin siten palestiinalaisten kansannousun, joka on samalla muuttunut todelliseksi sissiliikkeeksi täysin varustettuine puolisotilaallisine yksiköineen? Jos neuvosto ja komissio välttelevät tätä tärkeää kysymystä, kaikki hyvää tarkoittavat välitysyritykset kariutuvat peruuttamattomasti.

Sichrovsky
. (DE) Arvoisa puhemies, meillä eurooppalaisilla on mahdollisuus toimia välittäjinä vain, kun emme suhtaudu pelkästään puolueettomasti molempiin osapuoliin, vaan osoitamme myös tarvittavaa kunnioitusta konfliktin osapuolten tarpeita ja odotuksia kohtaan. Saksan ulkoministeri Fischer kenties näytti meille, miltä Euroopan välitystyö saattaisi näyttää, toisin kuin Suomen ulkoministerin kiusalliset vertailut kansallissosialistien ja Israelin rikosten välillä ja Belgian ulkoministerin voimakkaat Israelin vastaiset hyökkäykset. Järkytyin, kun näin Brysselissä kauppoja, joiden ikkunoissa luki "emme myy israelilaisia tuotteita". Eurooppalaiset poliitikot saattavat joskus huomata, että kukaan ei ole kiinnostunut heidän konfliktia koskevista henkilökohtaisista tulkinnoistaan. Meidän tehtävämme on auttaa rauhoittamaan konfliktia, ja se on mahdollista vain, mikäli tunnustamme palestiinalaisten riippumattomuuden ja vapauden tarpeen, mutta tunnustamme samalla Israelin turvallisuustarpeen ja ennen kaikkea Israelin demokraattisena valtiona.

Salafranca Sánchez-Neyra
Arvoisa puhemies, viimeisimmistä iskuista ja toimista on käynyt selkeästi ilmi, ettei väkivallan kierre ole näin kouluvuoden alettua valitettavasti loppunut. Tämän väkivallan takia yli 150 palestiinalaista lasta ja nuorta sekä useita kymmeniä israelilaisia lapsia on menettänyt henkensä.
Neuvoston puheenjohtajien ja komission tämänaamuisten julkilausumisen jälkeen on selvää, että Euroopan unioni ei ole eikä voi olla välinpitämätön tässä tilanteessa ja että neuvottelupöytään istuminen vaikka monet meistä toivovatkin uutta Madridin konferenssia tuntuu jo melkein yhtä utopistiselta tavoitteelta kuin väkivallan välitön lopettaminen.
En tiedä, alkaako tuon väkivallan lopettaminen Peresin ja Arafatin seuraavasta tapaamisesta, sen saamme tietää aikanaan, mutta mielestäni on kuitenkin selvää, että siihen tarvitaan kaksi perusedellytystä.
Ensimmäiseksi tarvitaan osapuolten tahtoa. On ilmeistä, että itsemurha-iskujen ja F15- ja F16-hävittäjien pommitusten välisen "vuoropuhelun" on loputtava. Maltillisten on saatava puheenvuoro, kuten komission jäsen Patten osuvasti totesi. Uskon, että nyt on tullut maltillisten aika, ja siinä mielessä Euroopan unionin on tuettava kaikkia vaihtoehtoja.
Toiseksi kansainvälisen yhteisön on toimittava. Niin on tehtävä niin Yhdysvaltojen, Venäjän jossa Israelin pääministeri vierailee tänään kuin Euroopan unioninkin. Tällä puolestaan pitää olla kaikki valtit käsissään, jotta se voisi esittää osansa, joka kuuluu sille kahden vääjäämättömän premissin perusteella. Yhden niistä on neuvoston puheenjohtaja jo maininnut: on olemassa kansainvälinen laillisuuden käsite, jota rikotaan jatkuvasti ja joka pitää palauttaa jälleen käyttöön. Toiseksi Euroopan unionin pitää sitoutua yhteen ainoaan asiaan, joka on rauhan asia. On kuitenkin pidettävä mielessä kaksi asiaa: arvoisa puhemies, rauhan pitää syntyä oikeudenmukaisuudesta, ja maltti muuttuu paheeksi, kun sen takia kieltäydytään sitoutumaan oikeaan asiaan, jollainen rauha on.

Menéndez del Valle
Arvoisa puhemies, Israelin yleisen turvallisuuden ministeri on lausunut äsken näin: "Terrorismillaan palestiinalaiset yrittävät horjuttaa Israelin kansalaisten itseluottamusta, muuttaa heidän jokapäiväisen elämänsä kulkua ja levittää pelkoa, jotta he saisivat hallituksen tekemään poliittisia myönnytyksiä." Ikävä kyllä Sharonin hallitus on jo aikaa sitten muuttanut dramaattisesti palestiinalaisten jokapäiväisen, henkilökohtaisen ja yhteisen elämän kulkua.
Sharonin hallitus erehtyy omaksuessaan ministeri Landaun esittämiä ajatusmalleja, sillä palestiinalaisten tavoitteena ei ole saada Israelin hallitusta tekemään poliittisia myönnytyksiä. Kukaan ei voi tehdä myönnytyksiä hänelle kuulumattomista asioista. Palestiinalaiset yksinkertaisesti haluavat, että asiat tapahtuvat laillisesti, että kansainvälisen oikeuden määräyksiä noudatetaan ja että ne pannaan täytäntöön niin kuin on toitotettu vuosikymmenien ajan, vaikka toistaiseksi tuloksetta.
Palestiinalaisten vaatimukset ovat selkeitä ja hyvää tahtovien kansalaisten on helppo yhtyä niihin. He pyytävät vain ja ainoastaan heitä alistavan sotilaallisen miehityksen lopettamista. Sivumennen sanoen kannattaa muistaa, että he eivät taistelevat israelilaisia miehittäjiä vastaan siksi, että nämä ovat juutalaisia, vaan siksi, että he ovat miehittäjiä. He vaativat, että alueelle juurrutetut juutalaissiirtokunnat, joiden ilmeisenä tarkoituksena on tehdä elinkykyisen palestiinalaisvaltion syntyminen mahdottomaksi, tyhjennetään. Toisin sanoen heidän pyrkimyksenään on todellinen ja aito itsenäinen valtio.
Minusta Euroopan unionin moraalisena velvollisuutena on, ennen kuin on liian myöhäistä, luoda järjestelmä, joka saa miehittäjät kunnioittamaan kansainvälistä oikeutta. Näin yksinkertaista se on. Olen myös sitä mieltä, että Israelin harkintakykyisten kansalaisten ja poliittisen älymystön pitäisi tarttua asioihin vakuuttaakseen kansalaistoverinsa siitä, että mitä kauemmin miehitys ja painostus kestävät, sitä enemmän palestiinalaiset radikalisoituvat.
Päätän puheenvuoroni onnittelemalla komission jäsen Pattenia puheenvuorosta, josta olen ilahduttavan samaa mieltä.

Gahrton
Arvoisa puhemies, oli melko ahdistavaa kuunnella neuvoston edustajaa, koska hän tuntuu uskovan, että Lähi-idän konfliktia käydään tasavertaisten osapuolten välillä, joita meidän pitää kohdella samanarvoisina - équidistant. Onko neuvosto unohtanut, että kyse on sotilaallisesti ja taloudellisesti ylivoimaisesta miehittäjästä, joka kansainvälisten oikeuksien vastaisesti sortaa alkuperäisväestöä ja varastaa sen maan? Miehittäjällä on sitä paitsi Yhdysvaltain täysi tuki. Miksi EU:n sitten pitäisi kohdella Israelia ja Palestiinaa tasa-arvoisesti? Kohtelimmeko me presidentti Miloeviæia ja kosovolaisia tasa-arvoisesti? Kohtelimmeko me presidentti Mandelaa ja rotusortohallitusta tasa-arvoisesti? Kohtelitteko te Belgiassa miehittäjiänne ja vapautustaistelijoita tasa-arvoisesti? Ei, kaikki tämähän on tietenkin järjetöntä. Oma konfliktinestoverkostomme (conflict prevention network) on eräässä kertomuksessa vaatinut, että meidän on kohdistettava Israeliin taloudellisia pakotteita. Komission jäsen Patten, kysymys kuuluu, oletteko päättäneet lakkauttaa CPN:n, koska CPN kertoo ikäviä totuuksia?
Eilisen Süddeutsche Zeitung -lehden mukaan EU:n on nyt - tai oikeammin sanottuna EU:n viiden suuren jäsenvaltion, meidän pienempien mielipidettä ei ole vielä kysytty - non-paperin mukaan harjoitettava Yhdysvaltain hyväksymää Lähi-idän politiikkaa. Vaatimuksena on siis, että politiikka on Yhdysvaltain hyväksymää. Millaiseksi EU:n asema kansanvälisen oikeuden suojelijana on muuttunut? Mihin ovat kadonneet kunnianhimoiset tavoitteet itsenäisestä ulkopolitiikasta? Mitä on tapahtunut kunnianhimoisille tavoitteille täydentää erinomaista Palestiinalle suunnattua taloudellista ja hallinnollista tukea harkitun ja voimakkaan politiikan avulla? Se on tuntunut haihtuneen taivaan tuuliin. Se on mielestäni valitettavaa.

Morgantini
Arvoisa puhemies, en olisi halunnut käyttää puheenvuoroa tänä aamuna, sillä todellisuudessa sanat ovat pahempia kuin Palestiinassa heitetyt kivet. Olen hyvin kyllästynyt sanoihin, jotka eivät johda tekoihin, ja alan epäillä parlamentin ja toimielintemme vaikutusvaltaa ja tehokkuutta.
Toisinaan tunnen itseni "Keisarin uudet vaatteet" -sadun pikkutytöksi. Me kaikki tiedämme tarkkaan, mitä on tekeillä. Sharon puhuu ja toimii selkeästi, hän kertoo sen parlamentissa pidetyissä puheenvuoroissa: hän pommittaa, tappaa ihmisiä kohteenaan muun muassa palestiinalaisjohtajia, tuhoaa taloja maan tasalle, ei vain hävittääkseen talot, vaan toteuttaakseen täsmällistä suunnitelmaa. Kun olin Palestiinassa ja Israelissa heinäkuun 23. päivän ja elokuun 22. päivän välisenä aikana, näin, kuinka siirtokuntien luona taloja hävitettiin lisämaan valtaamiseksi; näin, kuinka Orient House -rakennus miehitettiin ja Israelin lippu vedettiin välittömästi salkoon puhtaasti kolonialistisella eleellä. Sharon toteuttaa siis edelleen suunnitelmaansa, jonka tarkoituksena on palauttaa vain 42 prosenttia alueista palestiinalaisille, joiden on pakko elää bantustaneissa, ilman valtiota ja ilman rajoja. Hän sanoo tämän suoraan, miksi emme usko sitä, minkä Sharon kertoo meille selvin sanoin? Siksikö, että miehitetyt ja miehittäjät asetetaan samalle viivalle?
Minustakin, kuten neuvoston puheenjohtajasta, tilanne on vastenmielinen ja kauhistuttava, mutta vastenmielistä ja kauhistuttavaa on myös se, miten me toisinaan kuvailemme tosiasioita; siviilejä vastaan Tel Avivissa heitetyt pommit ovat ilman muuta vastenmielisiä ja rikollisia, mutta minusta on tärkeää todeta peruskysymyksen olevan, että Israelin sotilaallinen miehitys saadaan lopetettua.
Olen tavannut useaan otteeseen Arafatin - viimeksi yhdessä Ranskan ja Yhdysvaltain valtuuskuntien kanssa - ja hän sanoi meille: "Emme pyydä kuuta taivaalta. Pyydämme kansainvälisen oikeuden kunnioittamista. Sitä pyydämme, ja olen hyväksynyt kaiken: G-8:n, Sharm el Sheikin ja Mitchellin suunnitelmat." Mitchellin suunnitelmaa ei hylännyt Arafat vaan Sharon, koska Mitchellin suunnitelmaan sisältyi uudisasuttamisen lopettaminen, ja uudisasuttaminen jatkuu tänäkin päivänä. Yhteenottojen ja väkivallan takana on todellisuudessa suunnitelma, jossa edetään: lisää hävitettyjä taloja, lisää uudisasutusta. Tämä on ratkaiseva este rauhan mahdollisuudelle. Allekirjoitin Hanan Ashrawin, Jasser Abed Rabbon, Jossi Beilinin ja Galia Golanin kanssa Ramallahissa esitetyn asiakirjan: he pyytävät rauhaa, oikeudenmukaista rauhaa. Sitä pyytävät myös ne rohkeat israelilaiset, jotka puolustavat kaikkien oikeuksia ja jotka yhdessä meidän ja monien muiden kanssa nukkuivat pommitetuissa palestiinalaistaloissa Beit Jalassa.
Euroopan on ehdottomasti toimittava! Kiitän komission jäsen Pattenia hänen sanoistaan, ja yhdyn jäsen Galeoten ehdotukseen poliittisen roolimme vahvistamisesta. Minusta on todella olennaista, että kansainvälisiä tarkkailijoita lähetettiin paikalle, mutta jälleen kerran juuri Israel torjui heidät. Miksemme sano sitä? Miksemme korosta sitä? Vuoropuhelulla on ratkaiseva merkitys rauhalle, mutta yhtä suuri merkitys on myös oikeuden kunnioittamisella ja ihmisoikeuksien kunnioittamisella, eikä niitä voi erottaa toisistaan.

Muscardini
Arvoisa puhemies, muutama vuosikymmen holokaustin ja Neuvostoliitossa toteutetun juutalaisten joukkomurhan jälkeen Durban osoitti, kuinka antisemitismi elää yhä 2000-luvun politiikassa. Jos Eurooppa ei ota päättäväisesti kantaa Durbanissa esitettyihin julkilausumiin, joiden mukaan sionismi on sama asia kuin rasismi, se antaa kuoliniskun Lähi-idän säilymiselle kulttuurina, joka symbolisoi kansakuntien ja kansojen oikeuksia, ja syöksyy uudelleen pimeyteen, jossa se oli natsien keskitysleirien ja kommunistivainojen aikaan.
Kun Eurooppa Israelissa sattuneen diskoattentaatin - joka sattui muutamia tunteja sen jälkeen, kun Arafat oli vieraillut Euroopan parlamentissa Brysselissä - ja pizzeriaiskun jälkeen toi äänensä kuuluviin, heräsi toivo vuoropuhelun aloittamisesta uudelleen. Eurooppa on kuitenkin taas vaipunut hiljaisuuteen. Siviilikohteisiin kohdistuvista terroristi-iskuista on tullut jokapäiväisiä, mikä pakottaa Israelin armeijan puolustamaan siviiliväestöä; toisaalta myös israelilaiset siviilit ovat toisinaan unohtaneet kunnioittaa palestiinalaisten ihmisarvoa, mistä syystä väkivalta on noussut tunnusmerkiksi tässä dramaattisessa historiallisessa tilanteessa, jossa Eurooppa ei kuitenkaan kykene saamaan ääntään kuuluviin eikä itse asiassa edes muista, että palestiinalaisjohtaja ei ole koskaan käytännössä kehottanut joukkojaan lopettamaan väkivaltaa, vaan on sen sijaan vapauttanut vankilassa olleita Hamasiin ja Jihadiin kuuluvia terroristeja.
On ymmärrettävä, että terrorismi on kansainvälistymässä ja että tämän väärän kehityksen vastustamiseksi tarvitaan nykyistä voimakkaampia poliittisia ponnisteluja. Eurooppa antaa Palestiinan viranomaisille huomattavaa taloudellista apua: haluaisimme takeet siitä, että unionin rahoilla autetaan myös kansaa edistämään rauhanprosessia terroristien aseistamisen sijasta. Pyydämme tästä viimeaikaisten tapahtumien valossa yksityiskohtaista selvitystä ja haluamme, että Euroopalla on jonkinlainen rooli vaadittaessa sekä Israelilta että Arafatilta todellista rauhanprosessia pelkkien sanojen ja pommien tilalle, muutahan terroristit eivät viime vuosina ja kuukausina ole kyenneet tarjoamaan.

Laschet
. (DE) Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, olemme kuulleet tässä keskustelussa useita päätöslauselmaesityksiä, mutta luulen, että komission jäsenen puheenvuorosta kävi ilmi, että turvallisuus syntyy vain yhteistyöllä, puuttumalla rakenteisiin ja pakottamalla osapuolet yhteistyöhön. Tällaisessa päätöslauselmaesitysten tehtailussa ei ole tässä tilanteessa mitään järkeä. Meillähän on Euroopassakin kokemusta siitä, että hiili ja teräs yhdistettiin vuonna 1950, jotta tuhatvuotinen sotiminen Saksan ja Ranskan välillä saatiin päättymään. Matkailu, vesi ja energia ovat tämän päivän hiili ja teräs Lähi-idässä. Meidän on tuettava niihin liittyviä yhteistyöhankkeita ja muutettava politiikkaamme.
Olemme tukeneet Palestiinan itsehallintoa valtavasti miljardeilla euroilla vuodesta 1993 alkaen, koska halusimme, että Oslon rauhanprosessi onnistuisi. Kun puhutte Israelissa nykyään rauhanliikkeen kanssa, huomaatte, että parlamentin jäsenet, jotka vielä joitakin vuosia sitten menivät vankilaan, koska he kävivät keskusteluja Arafatin kanssa, sanovat nyt: emme enää puhuisi hänen kanssaan. Hän ei lopeta väkivaltaa, hän on kaiken tämän väkivallan takana, jota koimme myös viime yönä. Tällaisessa tilanteessa Sharonin valtaannousu oli väistämätöntä. Siksi tarvitsemme uuden alun yhteistyölle.
Arvoisa komission jäsen, siksi olisin hieman eri mieltä päätelmästänne, jonka mukaan näiden 10 miljoonan euron myöntäminen Palestiinan itsehallinnolle marraskuuhun mennessä on hyvä asia. Tällaisia kiinteämääräisiä summia voi kyllä myöntää talousarvion tasapainottamiseen, mutta me tarvitsemme nyt varojen ehdollistamista, emme näin suuria kiinteämääräisiä summia.
Toiseksi: emme saa myöskään jatkaa ehdoitta Yhdistyneiden Kansakuntien palestiinalaisten pakolaisten avustus- ja työelimen
UNWRA:n tapaisten monenvälisten elinten tukemista. Saanen lukea teille kohdan koulukirjasta, jota UNWRA käyttää Palestiinan pakolaisleireissä. Tässä lukee: "Juutalaisten tuhoaminen oli oikeutettu ja välttämätön paha." Tässä ylistetään Adolf Hitleriä ja kuvataan juutalaisten moraalia heikentävää vaikutusta 1930-luvulla. Jos kahdeksan- ja yhdeksänvuotiaille lapsille opetetaan tällaista, jos ylistetään itsemurhaiskuja, ihannoidaan marttyyrikuolemia, omia arvojaan kunnioittavan Euroopan unionin pitää sanoa: tällaista emme rahoita missään tapauksessa!
Siksi pyydän, että tutkimme tarkkaan, mitä palestiinalaisissa kouluissa ja pakolaisleireissä opetetaan UNWRA:n tukemana. Meidän rahoillamme ei pitäisi tukea antisemitismiä eikä tällaisia lausuntoja!

Zimeray
Arvoisa puhemies, Lähi-idässä on ollut synkkä kesä, ja olen erittäin pahoillani joutuessani toteamaan, että Euroopan unioni on osasyyllinen asiaan.
Hamasin lähettämät ja palestiinalaishallinnon tukemat itsemurhapommittajat ovat useaan otteeseen vuodattaneet verta Israelin sydämessä, ja joka kerta Euroopan unioni on tyytynyt tuomitsemaan teot sanallisesti rahoittaen samalla edelleen avokätisesti palestiinalaishallintoa, joka oli juuri vapauttanut erittäin vaarallisia terroristeja.
Voidaanko odottaa uskottavaa esitystä sellaiselta taholta, joka maksaa edelleen huomattavia summia ilman minkäänlaista valvontaa sellaiselle hallinnolle, jossa hallintoa on tuskin nimeksikään ja joka on yksi maailman turmeltuneimmista poliittisista hallinnoista?
Tilintarkastustuomioistuimen äskettäinen raportti paljasti, että Jasser Arafatin alaisuudessa on tapahtunut vakavia häiriöitä ja useita kavalluksia. Onko rangaistustoimiin ryhdytty? Päinvastoin, komission osoittama suopeus ja syyllinen lempeys oli tulkittavissa ainoastaan kehotukseksi jatkaa samalla turmiollisella linjalla.
Camp Davidissa oli mahdollisuus rauhaan, rauhan hetket olivat käsillä, te tiedätte sen. Mitä teki Arafat? Jälleen kerran häneltä puuttui Sadatin rohkeus, ja hän romutti kaikki rauhantoiveet. Camp Davidissa hän kieltäytyi rauhasta. Kuukautta myöhemmin kansannousu jatkui. Mutta tällä kertaa oli havaittavissa merkkejä todellisesta juutalaisvastaisesta ristiretkestä ja pahimmat terroristit olivat vapaana.
Ovatko komissio ja neuvosto tehneet mitään konkreettista uusien Oslon sopimusta rikkovien tapahtumien johdosta? Ovatko ne edes asettaneet vähimmäisehtoja avun saamiselle? Vastaus on taas ei, ja väitänkin, että kokonaisia nuoria palestiinalaissukupolvia saa edelleen marttyyri- ja vihakoulutusta, jota Euroopan komissio rahoittaa.
Enää ei voi olla huomaamatta intifadan, tämän verisen kansannousun todellista luonnetta. Kyse on kiihkoilevasta, salaperäisestä ja mielipuolisesta Israelin olemassaolon kieltävästä ilmiöstä. Tietenkin myös Israelia voidaan arvostella, mutta miksi ei nähdä, että Israelin toiminnan tuomitsemiseen - silloin, kun se on järjestelmällistä, mieletöntä, epäoikeudenmukaista tai jopa silloin, kun ei tapahtumiin oteta kantaa - voi kätkeytyä edelleen hyvin voimakasta juutalaisvihaa?
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, historioitsija Leon Poljakov sanoi varsin osuvasti: "Antisemitismi kieltää henkilön oikeuden olemassaoloon, koska tämä on juutalainen, antisionismi kieltää valtion oikeuden olemassaolon, koska se on juutalainen."

Van Orden
Arvoisa puhemies, minulla ja kollegoillani Galeote, Laschet ja Morillon oli heinäkuussa tilaisuus käydä Lähi-idässä. Keskustelimme ulkoministeri Peresin ja puheenjohtaja Arafatin sekä muutamien muiden hyvin korkea-arvoisten henkilöiden kanssa.
Meille tehtiin selväksi, että molemmat osapuolet pitävät Mitchellin ehdotuksia edelleen hyväksyttävinä. Ongelmana onkin niiden toteuttaminen, joka voidaan aloittaa vasta terrorismin loputtua, ja vielä eilen Jerusalemissa tehtiin jälleen yksi itsemurhaisku. Eurooppalaisten olisi lopetettava roolinsa pohtiminen, sillä niillä on rooli tuolla alueella. Kyse onkin siitä, pannaanko se täytäntöön tasapainoisesti ja mielekkäästi. Yhdysvaltojen ja eurooppalaisten on työskenneltävä sovussa, eikä niiden pidä sortua toistensa syyttelyyn.
Euroopan unionia on pidetty ennemmin lähinnä palestiinalaisten tukijana. Tuolloin unioni haki vielä institutionaalista rooliaan. Nyt korkea edustaja Solana on voittamassa myös israelilaisten luottamuksen aiempaa tasapainoisemman ja realistisemman toiminnan avulla ja välttämällä liiallista määräilyä. Olen vakuuttunut puheenjohtajavaltion tänä aamuna tekemästä huomautuksesta, joka koski tasapuolisuuden tarvetta.
Palestiinalaisten puolelta tuleva uhka on se, että Etelä-Afrikassa pidettävän YK:n rasismin vastaisen konferenssin kaltaiset tapahtumat ruokkivat jyrkkää linjaa alueen radikaalisten arabivoimien vaikutuksen myötä sekä Israelin ja Palestiinan turvallisuusneuvostojen yhteistyön katkeamisen takia. Hamasin, islamistisen Jidahin ja muiden ääriliikkeiden tukahduttamisen sijasta palestiinalaisvirastot vehkeilevät liian usein ääriliikkeiden edustajien kanssa.
Yhdyn täysin komission jäsen Pattenin arvioon, ettei palestiinalaisten köyhdyttämisen jatkuminen lannista ääriliikkeitä. Euroopan unionin on kuitenkin epäilemättä käytettävä taloudellista valtaansa palestiinalaisiin poliittisen vaikutuksen lisäämiseksi. Meidän on tehtävä selväksi, että jatkuva rahoitus edellyttää, että palestiinalaiset painostavat äärimmäisyysliikkeiden edustajia entistä tehokkaammin ja johdonmukaisemmin.
Meidän on ratkaistava myös kansainvälisiä tarkkailijoita koskeva kysymys. Edeltäjät eivät ole kelvollisia. Kansainvälisten tarkkailijoiden määrää alueella todennäköisimmin lisätään elvyttämällä Israelin ja Palestiinan turvallisuuspalvelun - jota on tarkoitus vahvistaa amerikkalaisten ja eurooppalaisten edustuksella - välistä yhteistyötä. Tämä ei kenties ylitä julkisuuskynnystä, mutta erimielisyyksien poistaminen ja ääriliikkeiden vastaisen toiminnan tehostaminen auttavat kenties luomaan todellista pohjaa rauhalle.

Sakellariou
. (DE) Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, sydämelliset kiitokset siitä, mitä sanoitte täällä, erityisesti niistä selkeistä sanoista, joita te, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, käytitte ja joita neuvoston julkilausumissa ei aina käytetä. Te myös nimititte murhaksi sitä, mitä Israelin hallitus tekee, nimittäin murhaa vastustajia, joita se kutsuu terroristeiksi. Tämän tosiasian huomioon ottaen pidän kiusallisena ja usein mauttomana viitata koulukirjoihin, kun nähdään, että Orient House on miehitetty, että Palestiinan alueelle on tunkeuduttu ja sitä on miehitetty ja että palestiinalaisten poliisiasemia tuhotaan järjestelmällisesti ihmisuhreista välittämättä. Kun joku sanoo tämän jälkeen, että Arafat on syyllinen siihen, mitä siellä tapahtuu, hän ei voi olla kovin hyvin selvillä alueen poliittisista oloista.
Kaikki aiemmat yrityksemme ja tarjouksemme ovat epäonnistuneet, tarkkailijoiden lähettäminen iloitsen siitä, että kollega Van Ordenkin hyväksyy sen - kaikki se on epäonnistunut, koska Israelin hallitus on kieltäytynyt hyväksymästä sitä. Edes Mitchellin raporttia, jota me kaikki tuemme yhteisenä lähtökohtanamme, ei voida käyttää, koska Israelin hallitus, jota johtaa Sharon - jonka vastainen kanne on vireillä teidän kotimaassanne, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, minkä vuoksi häntä ei voi kutsua Brysseliin - haluaa tulkita Mitchellin raporttia ja määrätä, milloin sitä voidaan käyttää. Tämän tilanteen vuoksi en enää vaadi aktiivista osallistumista tähän prosessiin. Me kyllä haluamme osallistua, mutta meitä ei hyväksytä mukaan. Mitä muuta on vielä jäljellä? Meillä on sopimus Israelin kanssa ja meidän pitäisi pohtia - arvoisa komission jäsen, te mainitsitte tämän jo aikoinaan sopimusrikkomusten yhteydessä - voimmeko pitää sopimuksen voimassa entisenlaisena vai pitääkö meidän lakkauttaa se.

Cushnahan
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, Lähi-idän leviävä väkivalta saa meidät unohtamaan, että vielä vähän aikaa sitten siellä vallitsi nykyisen epätoivon sijasta optimismi ja toivo kestävästä rauhasta. Valitettavasti tuo toivo särkyi julmasti, joten on helppo muistaa, että nykyinen palestiinalaisten kansannousu oli suoraa seurausta Sharonin tarpeettomasta vierailusta Jerusalemin Temppelivuorelle. Mikään ei kuitenkaan oikeuta molempien osapuolten myöhemmin tekemiä terroritekoja, ja on hyvin vaikea uskoa tulitaukoon tässä tunteita voimakkaasti kuohuttavassa tilanteessa, jossa konflikti on levinnyt näinkin laajalle.
On selvää, että nykyisestä umpikujasta päästään ainoastaan kolmannen osapuolen väliintulolla. Ainoa ajateltavissa oleva kolmas osapuoli koostuisi kansainvälisistä tarkkailijoista. Tiedämme, että YK ja palestiinalaiset hyväksyvät tämän, mutta valitettavasti israelilaiset ovat hylänneet tämän vaihtoehdon. Yhdysvallat on asettunut Israelin kannalle. Sen sokea uskollisuus vahingoittaa paradoksaalisesti Israelin asiaa. Yhdysvaltojen olisi sanouduttava irti Israelin talutusnuorasta ja tehtävä sen sijasta itsenäisiä ratkaisuja ja käytettävä vaikutusvaltaansa painostaakseen Israelia lopettamaan väkivaltaisuudet. Myös meidän EU:ssa on käytettävä vaikutusvaltaamme palestiinalaisiin, jotta he tekisivät samoin. Jos sekä EU että Yhdysvallat tekevät yhteistyötä asian hyväksi, meille saattaa tarjoutua tilaisuus pysäyttää jatkuva luisuminen alueellisiin konflikteihin ja käynnistää uudelleen rauhanneuvottelut Mitchellin suositusten pohjalta. Tämän on oltava edelleen ensisijainen tavoitteemme.

Neyts-Uyttebroeck
. (FR) Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, aivan aluksi haluaisin kiittää kaikkia, jotka osallistuivat keskusteluun ilmaistakseen kantansa tai selventääkseen sitä sekä ilmaistakseen tunteensa, joita Lähi-idän murhenäytelmä sekä tietenkin eilisen karmeat tapahtumat herättävät.
Hyvät parlamentin jäsenet, ymmärrän vallan hyvin, kuinka helposti ilmeisen loputtomalta tuntuva väkivaltaisuuksien sarja saa aluksi tunteet kuohumaan, niin kielteiset kuin myönteisetkin. Se on erittäin inhimillistä, ja jos sellaista reaktiota ei ilmenisi, heräisi kysymys, mihin inhimillisyytemme katosi. Mutta uskon, että jos me haluamme löytää ratkaisun, meidän on pystyttävä hallitsemaan tunteemme ja unohtamaan ne. On myös pystyttävä hillitsemään turhautuminen - ja luoja tietää, että turhautumista esiintyy tällainen prosessissa, jossa mennään kolme askelta eteenpäin ja kaksi taaksepäin, ja joskus kaksi eteenpäin ja kolme taakse - on aina aloitettava alusta, jatkettava siitä mihin jäätiin eikä koskaan katkaistava suhteita mihinkään tahoon, on osattava vuorotella kepin ja porkkanan välillä - suonette anteeksi karkeatyylisen ilmaisun - olosuhteiden mukaan. Uskon, että kaikki Euroopan unionin toimielimet, puheenjohtajavaltio tietenkin mukaan lukien, ovat käytettävissä erittäin tietoisina siitä, että vaikka kuinka ponnisteltaisiin päivä toisensa jälkeen, jotta olisi vielä toivoa ratkaisun löytämiseksi, on suuri vaara, ettei lopputulos miellytä enää ketään.
Haluaisin tukea niiden henkilöiden käsityksiä, jotka muistuttivat, että Euroopan unionilla on tämän meitä hyvin lähellä olevan alueen kannalta hyvin paljon suurempi merkitys kuin vielä muutama vuosi sitten. Mutta myös erittäin monet teistä ovat sanoneet, että ilman amerikkalaishallinnon ja muiden toimielinten tai hallitusten nykyistä paljon aktiivisempaa ja voimakkaampaa tukea ei ole mahdollista löytää minkäänlaista ratkaisua.
Lopetankin tähän, arvoisa puhemies, haluaisin kuitenkin täsmentää niille henkilöille, jotka arvostelivat yhtäläisen etäisyyden politiikkaa - mihin heillä on tietenkin täysi oikeus - että vaikka pitääkin molempiin osapuoliin saman verran etäisyyttä, se ei tarkoita, että niiden olosuhteita pidetään samanlaisina. Englanniksi sanottuna, ja tähän päätän tällä kertaa, "equidistance is not equalising the parties involved".

Poettering
Arvoisa puhemies, esittäisin kysymyksen neuvoston puheenjohtajalle. Lehdissä on ilmoitettu tänään, ettei Israelin pääministeri ottanut vastaan Euroopan unionin korkeaa edustajaa. Sharon ei siis tavannut Solanaa. Voiko neuvosto antaa meille lisätietoja? Oliko kyse siitä, ettei ollut aikaa, koska pääministeri Sharon matkusti Moskovaan, vai oliko hänellä poliittisista syistä tavoitteena olla tapaamatta korkeaa edustajaa? Onko neuvostolla tietoa asiasta? Haluaisin mielelläni kuulla siitä.

Neyts-Uyttebroeck
. (FR) Arvoisa puhemies, juuri nyt en voi vastata tarkasti tähän kysymykseen. Olen kuitenkin ilman muuta valmis hankkimaan kaikki tarvittavat tiedot pystyäkseni vastaamaan myöhemmin.

Puhemies
Kiitos, arvoisa ministeri.
Annan nyt puheenvuoron komission jäsen Pattenille.

Patten
Arvoisa puhemies, saanen palata vielä hetkeksi tuohon viimeiseen kysymykseen. Tuskin kukaan vakavissaan vastustaa ystäväni ja kollegani Solanan esiintymistä täällä. Yksikään toinen ei ole tehnyt Lähi-idän rauhanprosessin etenemisen hyväksi häntä enempää, ja parlamentti onkin tänään ja muissa yhteyksissä osoittanut arvostavansa hänen panostaan Lähi-idässä Euroopan unionin edustajana.
Keskustelu, jossa on keskitytty muutamiin tuttuihin ja keskeisiin aiheisiin, on ollut mielenkiintoinen. Siinä on esiintynyt joitakin erimielisyyksiä, mutta kaiken kaikkiaan voidaan kohtuudella sanoa, että jäsenten enemmistöllä on samanlainen käsitys tilanteesta. Yhteisiä pettymyksen tunteita ovat kenties aiheuttaneet keskustelut tavasta, jolla voimme parhaiten edistää tämän kaamean ja pahenevan tilanteen ratkaisemista. On selvää, että joudumme palaamaan aiheeseen useaan otteeseen tulevina viikkoina. Kykenemme vastaamaan joihinkin tässä keskustelussa tehtyihin hyvin myönteisiin ehdotuksiin, kuten jäsen Galeoten ehdotukseen, joka koski merkittävää työtä tehneen suurlähettiläs Moratinosin käytettävissä olevia resursseja.
Haluaisin kommentoida jäsen Zimerayn ja jäsen Laschetin puheenvuoroja, ja teen sen sillä diplomaattisella maltillisuudella, josta minut tunnetaan, etenkin Aasiassa. Minulla on kahden viime vuoden kuluessa ollut suuri kunnia ja etuoikeus kuunnella satoja puheenvuoroja täällä parlamentissa. Olen kuullut niitä kenties enemmän kuin yksikään toinen komission jäsen. Minun on todettava, etten ole kuullut montakaan yhtä ei-informatiivista puhetta kuin Zimerayn pitämä. Toivoin myös Laschetin puhetta hieman informatiivisemmaksi.
Eräs Lähi-idän asiantuntija, jota ei voi ottaa vakavasti, on väittänyt, että meitä kaikkia kohdeltaisiin paremmin, jos palestiinalaishallinto pantaisiin polvilleen. Suurin osa parlamentin jäsenistä on tietoinen komission pyrkimyksestä varmistaa, että Euroopan tuki palestiinalaishallinnolle toimitetaan rahana, joka käytetään asianmukaisesti, oikein ja siten, että se edistää moniarvoisuutta, oikeusvaltiota ja selkeää hallintoa Palestiinan alueilla. Olen yllättynyt, ettei arvoisa jäsen tiennyt, että meidän on saatava Kansainvälisen valuuttarahaston hyväksyntä ennen kuukausimaksujen irrottamista sen varmistamiseksi, että tässä parlamentissa hyväksytyt varat käytetään järkevästi.
Olemme keskustelleet pitkään parlamentin kanssa kaikista näistä kysymyksistä. Parlamentti on tuntenut oikeutettua huolta siitä, että eurooppalaisten veronmaksajien rahat käytetään oikein, avoimesti ja hyvään tarkoitukseen. Palaisin mielelläni tähän aiheeseen vielä tulevaisuudessa, mutta haluan korostaa sitä juuri tänään, sillä asiaa ei auta mitenkään se, jos parlamentin jäsenet luovat vaikutelman, ettemme käytä järkevästi eurooppalaisten veronmaksajien rahoja.
Haluan puhua myös lukemattomia kertoja esille ottamastani aiheesta. Jos otan sen jälleen esille täällä, pelastan kenties muutaman parlamentin jäsenen, jotka eivät ole vielä katsoneet tärkeäksi puhua siitä kirjeenvaihdossa ja parlamentin tulevissa keskusteluissa. On toistuvasti (eikä vähiten Israelin lehdistön tietyissä osissa) ehdotettu, että Euroopan unioni on ollut mukana rahoittamassa palestiinalaisten lasten koulukirjoja, jotka sisältävät antisemitistisiä kappaleita.
Haluan sanoa tämän hyvin selkeästi: yhteenkään palestiinalaishallinnon tukihankkeeseen, yhteenkään Euroopan komission rahoittamaan UNRWA:n tukihankkeeseen ei ole sisältynyt koulujen oppikirjojen tuotannon tai jakelun tukeminen. On kyllä totta, että olemme esimerkiksi tänä vuonna myöntäneet 35 miljoonaa euroa UNRWA:n 170 miljoonan euron koulutusmäärärahoihin. Haluaisin vain huomauttaa, ettemme ole suurin kyseisen talousarvion tukija. Eniten siihen tuo varoja Yhdysvallat, mutta tuskin kukaan väittää, että myöntämällä varoja UNRWA:n koulutusbudjettiin Yhdysvallat olisi vastuussa komission tehtäviin kuuluvista asioista. Koulutusjärjestelmän tukemisessa keskitytään infrastruktuuriin, laitteisiin ja koulujen yleiskustannuksiin - kuten opettajien palkkoihin - annettavaan suoraan tukeen. Palestiinalaisalueiden turvallisuutta tuskin lisää, jos lukuisia opettajia joudutaan irtisanomaan sen vuoksi, ettei heille ole varaa maksaa palkkaa.
Palestiinalaishallinto ei sitä paitsi ole koskaan pyytänyt meiltä tukea koulujen opetusohjelmiin tai oppikirjoihin. Torjumme kaikki pyrkimykset käyttää koulutusjärjestelmää välineenä, jolla edistetään suvaitsemattomuutta ja estetään osapuolten ponnisteluja, joita Lähi-idässä on kuitenkin rauhan hyväksi tehty. Tässä mielessä on erityisen valitettavaa, että koululaiset saattavat joutua kärsimään konfliktin osapuolten suvaitsemattomuudesta.
Komissio on aina keskittänyt - ja keskittää aina vastaisuudessakin - tukensa rauhanomaisen ja suvaitsevaisen ilmapiirin sekä ihmisoikeuksien edistämiseen Lähi-idässä. Palestiinan oppikirjojen hiljattainen tarkastelu on osoittanut, että palestiinalaishallinnon ja UNRWA:n käyttämissä vanhoissa egyptiläisissä ja jordanialaisissa oppikirjoissa etenkin ennen vuosia 1994 ja 1995 esiintyneet juutalaisvastaiset ilmaukset on poistettu. Uusia kirjoja on sittemmin syystä tai syyttä kritisoitu siitä, ettei niihin sisälly selkeää viestiä rauhasta ja ystävyydestä Israelin kansan kanssa. Toivon kuitenkin, että tuo viesti niistä löytyisi. Oppikirjoilla ei kuitenkaan muuteta palestiinalaisalueiden tai palestiinalaisleirien traagista arkitodellisuutta.
On tärkeää, että UNRWA ajaa todellista suvaitsevaisuus- ja valistusohjelmaa kouluissaan oppilaisiin kohdistuvan kaikenlaisen negatiivisen vaikutuksen torjumiseksi. Leirien opettajilla ei kuitenkaan voi olla kovin helppo tehtävä opettaa oppilaille suvaitsevaisuutta ja valistaa heitä, kun oppilaat iltaisin ulos mennessään näkevät tankkeja, aseita ja kivittämistä. Ohjelman vetäminen kyseisillä leireillä on varmasti maailman vaikein tehtävä.
Pyytäisin näihin kysymyksiin melko puolueellisesti suhtautuvia jäseniä ajattelemaan niitä, jotka uurastavat päivittäin noilla leireillä ja muualla Lähi-idässä ymmärryksen lisäämiseksi ja täällä parlamentissa jakamiemme arvojen edistämiseksi. Luulen, että UNRWA:n ja muiden tahojen melko halpamaiset iskut ovat kovin epätoivottavaa kuultavaa parlamentissa.
Haluaisin lopuksi sanoa jotakin jäsen Lagendijkin puheesta, sillä olen yleensä samaa mieltä asioista hänen kanssaan. Minusta hän tuo keskusteluumme paljon ajatuksia herättäviä, mielenkiintoisia ja hyvin informoituja mielipiteitä.
Tietenkin me kaikki haluaisimme viedä asiaa eteenpäin Euroopan unionin puolesta parantaaksemme Lähi-idän ikävää tilannetta. On tietenkin myös mahdollista, että teemme suunnitelmia tai viemme asiaa eteenpäin niin, että se vain pahentaakin jo ennestään vaikeaa tilannetta. Arvoisa jäsen puhui taloudellisista toimista. On totta, että meillä on hyvin tärkeät taloudelliset suhteet sekä Israeliin että palestiinalaishallintoon sekä alueen muihin valtioihin. Olen kyllä tietoinen näiden suhteiden poliittisesta merkityksestä. Kuten olen aiemmin todennut, pyrimme varmistamaan, että palestiinalaishallinnolle toimittamamme tuki edistäisi moniarvoisuutta, selkeää hallintoa ja riippumatonta oikeutta sekä oikeusvaltiota ja demokratiaa. Tähän meidän pitäisi pyrkiä.
Vaadimme myös Israelin viranomaisia kunnioittamaan keskinäisiä sopimuksiamme, sekä sen kirjainta että henkeä. Tämän viestin annoimme heille heinäkuussa pidetyssä kokouksessa, jossa keskustelimme tulliyhteistyöstä. Epäilen kuitenkin vahvasti, ettemme pääse tämän pidemmälle. Kansainvälisissä kysymyksissä harjoitetut taloudelliset sanktiot eivät ikävä kyllä ole purreet kovin hyvin. Kunnioitan mitä suurimmin arvoisan jäsenen näkökantoja ja olen varma, että voimme vaihtaa asiasta mielipiteitä myöhemminkin, mutta se, että valitsisimme sanktioiden tien kehitellessämme aiempaa tehokkaampaa Lähi-idän-politiikkaa Euroopan unionille edellyttää kyllä vankkoja perusteluja.
On tietenkin helpompaa ajatella, että suhteemme kyseisiin osapuoliin voisi vakiinnuttaa rauhaa pitkällä aikavälillä paremmin kuin taloudelliset suhteet lyhyellä aikavälillä. Ymmärrän turhautuneisuuden, mutta suhtaudun silti edelleen epäilevästi taloudellisten sanktioiden voimaan.
(Suosionosoituksia)

Puhemies
Kiitos, komission jäsen Patten, erittäin täsmällisistä vastauksistanne.

Neyts-Uyttebroeck
. (FR) Arvoisa puhemies, ennen kuin päätämme keskustelun, minulla on nyt tarvittavat tiedot vastatakseni jäsen Poetteringin esittämään kysymykseen. Koska kysymys on tärkeä, ja siihen vastaamatta jättäminen saattaisi aiheuttaa väärinkäsityksiä, välitän parlamentille neuvoston kansliasta juuri saamani tiedot. Korkea edustaja Javier Solana jää odottamaan Jerusalemiin Sharonin paluuta Moskovasta, sillä Sharon ehdotti Solanalle tapaamista huomenna. He siis tapaavat huomenna.

Zimeray
Arvoisa puhemies, komission jäsenen Chris Pattenin sekä monien parlamentin jäsenten hyökättyä minua vastaan katson, että minulla on kuitenkin oikeus vastata. Ei itse asiassa ole normaalia, että komissio saa sanoa viimeisen sanan hyökkäämällä parlamentin jäseniä vastaan täsmentämällä erityisesti, että ei ole parlamentin asia valvoa komission - varsinkaan palestiinalaishallinnolle - myöntämiä avustusvaroja.
Seison kaiken palestiinalaisten koulutuksesta sanomani takana. Ja vaikka Euroopan unioni ei suoraan rahoittaisikaan oppikirjoja, se rahoittaa opetusta. Ja se, mitä Chris Patten juuri sanoi, puolustaa viha- ja marttyyrikoulutusta.

Puhemies
Keskustelu on päättynyt.

Kahdentoista ehdokasvaltion edistyminen liittymisen valmisteluissa vuonna 2000
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana yhteiskeskustelu seuraavista aiheista:
jäsen Brokin ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnan puolesta neuvostolle osoittama suullinen kysymys (B5-0331/01) ja neuvoston julkilausuma laajentumisprosessista,
Carlssonin laatima ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnan mietintö (A5-0251/2001) Viron hakemuksesta Euroopan unionin jäseneksi ja neuvottelujen edistymisestä [KOM (2000)704 - C5-0604/2000 - 1997/2177(COS)],
Schroedterin laatima ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnan mietintö (A5-0252/2001) Latvian hakemuksesta Euroopan unionin jäseneksi ja neuvottelujen edistymisestä [KOM(2000)706 - C5-0606/2000 - 1997/2176(COS)],
Souladakisin laatima ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnan mietintö (A5-0253/2001) Liettuan hakemuksesta Euroopan unionin jäseneksi ja neuvottelujen edistymisestä [KOM(2000)707 - C5-0607/2000 - 1997/2178(COS)],
Gawronskin laatima ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnan mietintö (A5-0254/2001) Puolan hakemuksesta Euroopan unionin jäseneksi ja neuvottelujen edistymisestä [KOM(2000)709 - C5-0609/2000 - 1997/2174(COS)],
Jürgen Schröderin laatima ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnan mietintö (A5-0255/2001) Tsekin hakemuksesta Euroopan unionin jäseneksi ja neuvottelujen edistymisestä [KOM(2000)703 - C5-0603/2000 - 1997/2180(COS)],
Wiersman laatima ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnan mietintö (A5-0256/2001) Slovakian hakemuksesta Euroopan unionin jäseneksi ja neuvottelujen edistymisestä [KOM)(2000)711 - C5-0611/2000 - 1997/2173(COS)],
Queirón laatima ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnan mietintö (A5-0257/2001) Unkarin hakemuksesta Euroopan unionin jäseneksi ja neuvottelujen edistymisestä [KOM(2000)705 - C5-0605/2000 - 1997/2175(COS)],
Van Ordenin laatima ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnan mietintö (A5-0258/2001) komission vuonna 2000 antamasta määräaikaiskertomuksesta Bulgarian edistymisestä Euroopan unioniin liittymisen valmistelussa [KOM(2000)701 - C5-0601/2000 - 1997/2179(COS)],
Nicholson of Winterbournen laatima ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnan mietintö (A5-0259/2001) Romanian hakemuksesta Euroopan unionin jäseneksi ja neuvottelujen edistymisestä
[KOM(2000)710 - C5-0610/2000 - 1997/2172(COS)],
Volcicin laatima ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnan mietintö (A5-0260/2001) Slovenian hakemuksesta Euroopan unionin jäseneksi ja neuvottelujen edistymisestä [KOM(2000)712 - C5-0612/2000 - 1997/2181(COS)];
Poosin laatima ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnan mietintö (A5-0261/2000) Kyproksen hakemuksesta Euroopan unionin jäseneksi ja neuvottelujen edistymisestä [KOM(2000)702 - C5-0602/2000 - 1997/2171(COS)],
Stenzelin laatima ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnan mietintö (A5-0262/2001) Maltan hakemuksesta Euroopan unionin jäseneksi ja neuvottelujen edistymisestä [KOM(2000)708 - C5-0608/2000 - 1999/2029(COS)].

Brok
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, käymme tämän jokavuotisen keskustelun tukeaksemme ehdokasvaltioita, komissiota ja neuvostoa toteuttamaan neuvotteluissaan laajentumisen mahdollisimman nopeasti ja kiirehtiäksemme joitakin, koska monilla aloilla ei ole edistytty toiveidemme mukaisesti. Haluaisimme viitata siihen, että me joudumme lopulta ratifioimaan sopimukset.
Meidän käsityksemme mukaan laajentumisprosessia ei pitäisi enää hidastaa. Meidän pitäisi panna kuntoon kaikki toimielimiin ja muihin tekijöihin liittyvät sisäiset edellytykset, jotta ehdokasvaltiot eivät jää meidän omien uudistamishankkeidemme vangiksi. Meidän on tehtävä selväksi, että kaikkia ehdokasvaltioita pidetään samanarvoisina ja että Unkarin ja Tsekin tasavallan kaltaiset maat saavat siksi Euroopan parlamentissa sen määrän edustajanpaikkoja kuin niille kuuluukin.
Lisäksi meidän pitäisi tehdä selväksi, että ehdokasvaltioiden ja Euroopan unionin ulkopuolella ei ole ketään, joka vaikuttaisi Euroopan unionin laajentumiseen. Se on pelkästään Euroopan unionin ja ehdokasvaltioiden välinen asia. Näiden lausuntojen avulla haluaisimme tehdä selväksi senkin, että sen johdosta, mitä sanoimme viime vuonna, nimittäin että ensimmäiset ehdokasvaltiot voivat osallistua Euroopan parlamentin vaaleihin vuonna 2004, meidän pitää saada vuoden 2002 loppuun mennessä solmittua liittymissopimukset sellaisten maiden kanssa, joiden liittymiselle ei ole enää esteitä, kun otetaan huomioon sopimusten sen jälkeen vielä vaatima ratifiointiprosessi.
Maakohtaisissa mietinnöissä pitää tässä yhteydessä tehdä selväksi, mitkä ovat näiden maiden vahvuudet ja heikkoudet. Kiitän erityisesti maakohtaisten mietintöjen esittelijöitä siitä, että he ovat tällä tavalla paneutuneet käsittelemiinsä maihin.
Kyse ei ole vain siitä, että nämä maat sisällyttävät yhteisön säännöstön omaan lainsäädäntöönsä, vaan niiden on myös todistettava tulevana vuonna, että ne kykenevät soveltamaan sitä hallinnollisesti, jotta ne saavuttavat todellisen valmiuden jäsenyyteen. Meille on tietysti selvää, että joissakin tapauksissa tarvitaan siirtymäkausijärjestelyjä, sekä unionin etujen vuoksi eräissä tapauksissa että ehdokasvaltioiden edun vuoksi. Haluaisimme kuitenkin tehdä selväksi, että siirtymäkausijärjestelyjä pitäisi olla mahdollisimman vähän ja että niiden pitäisi olla mahdollisimman lyhyitä, jotta unionista tulisi näin huomattavasti nopeammin yhtenäinen ja kilpailun vääristymiä olisi vähemmän. Minusta vaikuttaa tärkeältä, että joidenkin maiden taloudellista kehitystä ei voi vielä pitää turvattuna ja että tämä valmiuskyky, kyky osallistua unionin sisämarkkinoihin, on lopulta myös tärkeä tutkimusaihe, kuten komissio totesi erittäin selvästi viime vuonna joidenkin maiden kohdalla.
Jätämme tietoisesti nimeämättä suosikit Euroopan unionin jäseniksi, koska tiedämme kokemuksesta, että maa, joka nyt on kenties melko pitkällä, ei mahdollisesti voikaan ensi vuonna liittyä sisäpoliittisten väärien päätösten ja kehityskulkujen vuoksi, vaikka se olisi muuten mahdollista. Tästä syystä sovellamme aitoa regattamallia, jossa kaikilla on samanlaiset mahdollisuudet ja lopussa katsotaan, kuka voi liittyä ja milloin.
Meidän pitäisi tällöin todeta myös täällä unionin sisällä, että meidän on ratkaistava laajentumiseen liittyvät taloudelliset kysymykset nykyisen varainhoitoasetuksen puitteissa, vuoteen 2006 mennessä. Tarkoitan sitä, että kykenemme käyttöönotto- (phasing in) ja lakkauttamisvaiheiden (phasing out) avulla saamaan nämä asiat hallintaamme.
Sisäinen turvallisuus on kansalaistemme mielestä tärkeä kysymys laajentumisen yhteydessä. Siksi voimme vain rohkaista komissiota neuvottelemaan erityisen näkyvästi ja vakavasti näillä alueilla, koska me olemme sitä mieltä, että ulkoista turvallisuutta koskevat kysymykset ovat tärkeitä. Minun käsitykseni mukaan mahdollisimman monen EU-valtion pitäisi olla samanaikaisesti myös Naton jäsen, mutta jokainen valtio päättää itse jäsenyydestään. Jos mahdollisimman moni EU-valtio on Naton jäsen, se merkitsee myös parempaa mahdollisuutta yhtenäisen turvallisuus- ja puolustuspolitiikan kehittämiseen.
Meidän pitäisi vaatia ehdokasvaltioilta vain sellaisia asioita, jotka Euroopan unionin jäsenvaltiot nyt itsekin täyttävät, eikä sisällyttää neuvottelupakettiin kaikkia toiveita. Ehdokkaiden on täytettävä vain ne vaatimukset, jotka mekin nyt täytämme. Emme saa rakentaa uusia esteitä.

Arvoisa komission jäsen, kun euro otetaan käyttöön ensi vuonna, käytettävissä on enemmän rahaa, ja meidän pitäisi toteuttaa silloin laaja kampanja, jotta käy selväksi, että laajentumisen taloudellinen ja poliittinen hyöty on paljon suurempi kuin kustannuksia koskevissa keskusteluissa käy ilmi. Mikäli saamme laajennettua Euroopan turvallisuuteen ja taloudelliseen vaurauteen perustuvaa aluetta, se on tärkein poliittinen teko, johon tällä vuosikymmenellä kykenemme turvallisuuden ja rauhan varmistamiseksi mantereellamme. Meidän pitäisi lisätä tätä vakautta.
Näiden 12 maan lisäksi, joiden kanssa käymme nyt todellisia neuvotteluja, on myös niille maille, jotka eivät nyt voi, saa tai halua liittyä Euroopan unionin jäseniksi, tarjottava muitakin vaihtoehtoja kuin täysjäsenyys, jotta voimme sitoa nuo maat Euroopan unioniin. Ukrainan ynnä muiden kaltaisia maita ei saa unohtaa tässä prosessissa, mikäli haluamme mantereellemme jatkuvaa vakautta.
(Suosionosoituksia)

Neyts-Uytebroeck
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, 50 viime vuoden aikana Euroopan rakentamisessa on kiistämättä saavutettu suurta edistystä. Eurooppalainen hanke vetää voimakkaasti puoleensa, ja se on edistänyt rauhaa, vakautta, demokratiaa ja hyvinvointia. Vetovoima on niin suuri, että Euroopan unioni valmistautuu nyt jäsenvaltioidensa määrän kaksinkertaistamiseen. Laajentumisprosessi ei sinänsä ole mikään uusi kokemus unionille, mutta nykyinen laajentumisprosessi on laajuutensa, ehdokasvaltioiden erilaisuuden sekä poliittisen ja historiallisen ulottuvuutensa vuoksi vertaansa vailla. Tämänpäiväisen keskustelun aikana haluaisin käsitellä kanssanne kolmea kysymystä: ensinnäkin miksi laajentuminen tapahtuu, vaikkakin uskon tämän olevan itsestään selvää tälle parlamentille? Toiseksi - tämä kiinnostaa teitä todennäköisesti enemmän - kuinka pitkällä neuvotteluissa tarkalleen ottaen ollaan? Kolmanneksi, kuinka meidän on valmistauduttava tulevaisuuteen?
Miksi laajentuminen tapahtuu? Arvoisa puhemies ja arvoisat kollegat, te kyllä tiedätte sen, mutta ehkä siitä, mitä nyt aion sanoa, tihkuu jotakin tämän parlamentin seinien läpi julkiseen mielipiteeseen asti, joka esittää vieläkin säännöllisesti tämän kysymyksen, luonnollisesti täysin oikeutetusti.
Euroopan tulevaisuus ja unionin laajentuminen ovat tästä lähtien erottamattomasti sidoksissa toisiinsa. Laajentuminen on Euroopan tulevaisuus. Helsingissä asetettujen tavoitteiden mukaisesti Nizzan Eurooppa-neuvosto teki mahdolliseksi unionille uusien jäsenvaltioiden ottamisen. Olisimme voineet hylätä Nizzan kompromissin helposti, mutta päätimme olla tekemättä niin, jotta emme lähettäisi väärää viestiä epäröivästä ja sydämettömästä Euroopasta huonolla hetkellä, nimittäin Euroopan uudelleen yhdentymisen kynnyksellä. Laajentuminen saa konkreettisen muotonsa alkuperäisen eurooppalaisen hankkeen ylevässä ja avoimessa tulevaisuudenkuvassa. Göteborgin Eurooppa-neuvoston oikeutetusti peruuttamattomaksi leimaama päätös tästä heijastelee sitä, kuinka tärkeänä Euroopan perustajat aikoinaan pitivät kansainvälistä solidaarisuutta ja kuinka tärkeänä nykyiset jäsenvaltiot sitä vieläkin pitävät.
Unionin laajentuminen on historiallinen velvollisuus. Kansojen, jotka olivat aivan liian kauan historian erottamia, on saatava mahdollisuus yhdistyä uudelleen. Todellisen historiallisen haasteen lisäksi laajentuminen on myös poliittinen hanke. Tämä hanke vaatii meiltä - Euroopan johtajilta ja parlamentin jäseniltä - suurta vastuun tunnetta. Meidän on tehtävä tästä lähtien kaikkemme, jotta kansalaisillemme taattaisiin laajentuneessa Euroopassa vakaa, turvallinen ja menestyksekäs tulevaisuus. Laajentuminen on vaatinut ja vaatii edelleen kaikenlaisen epävakauden, samoin kuin tällaisen epävakauden ilmentymien, välttämistä nykyisissä ehdokasvaltioissa. Tarkoitan tällä kasvavia pakolaisvirtoja, rikollisuuden kasvua ja niin edelleen.
Kymmenen viime vuoden ikävät tapahtumat Balkanilla ovat osoittaneet, että tiettyä aluetta ei voida vakauttaa käynnistämättä ja vahvistamatta laajentumisprosessia tai assosiaatioprosessia. Joissakin entisen Jugoslavian maissa epävakaus on johtanut oikeusvaltion rappeutumiseen ja kansainvälisen rikollisuuden uusien pesäkkeiden syntymiseen. Unionin on tehtävä kaikkensa kansainvälisten rikollisverkkojen torjumiseksi. Vakauteen pyrkimisen puitteissa Zagrebin konferenssissa käynnistettiin assosiaatio- ja vakausprosessi, joka johtaa luonnollisesti eurooppalaiseen tulevaisuudenkuvaan.
Tulevan laajentumisen hyödylliset seuraukset ovat muuten jo todellisia. Keski- ja Itä-Euroopassa on saatu aikaan vakaita järjestelmiä, jotka ovat omaksuneet yhteiset arvot tai sellaiset arvot, jotka ovat siellä ja meillä samat, kuten demokratia, oikeusvaltio, ihmisoikeuksien kunnioittaminen sekä vähemmistöjen suojelu. Euroopan turvallisuuden huomattava parantuminen ja taloudellisen kehityksen uudet näkymät ovat suoranaista seurausta tästä. Laajentuminen - vaikkakin se on vielä muutettava sanoista teoiksi - tekee Euroopasta vieläkin kukoistavamman ja lisää jo nyt Euroopan vaikutusvaltaa. Pelkästään materialistisesti ajatellen näemme lisäksi, että suorat ulkomaiset investoinnit - tarkoitan ulkomaisia eurooppalaisia investointeja ehdokasvaltioissa - lisääntyvät jatkuvasti. Unionista on nyt tullut 13 ehdokasvaltion tärkein kauppakumppani. Jäsenvaltiot siis hyötyvät tästä melkoisesti. Laajentuneessa Euroopassa on 500 miljoonaa asukasta, ja taloudellisessa mielessä nimitämme heitä 500 miljoonaksi kuluttajaksi. Tämä mahdollistaa sen, että unioni voi, myös talouden alalla, näyttää erityisluonteensa ja puolustaa sitä maailmassa, joka on yhä enemmän muuttumassa "yhdeksi kyläksi", kuten eräs kanadalainen sosiologi on asian ilmaissut.
Hyvät parlamentin jäsenet, Euroopan unionin laajentuminen on näkynyt ehdokasvaltioissa voimakkaana pyrkimyksenä siirtyä markkinatalouteen. Tämä siirtyminen on tietenkin hankalaa, jopa äärimmäisen hankalaa. Monessa maassa muutokset ovat kuitenkin jo johtaneet nopeaan ja terveeseen kasvuun, mikä on mahdollistanut kansojen elintason nousun. Missä vaiheessa neuvottelut ovat tällä hetkellä? Puheenjohtajavaltio Belgia on lupaustensa mukaisesti jatkanut viime heinäkuusta lähtien edellisen puheenjohtajavaltion Ruotsin aloittamaa työtä noudattaen Nizzassa sovittuja periaatteita ja Göteborgin huippukokouksessa tarkennettua aikataulua. Puheenjohtajavaltio Belgia pitää tarkkaan huolen siitä, että se pysyy vain neuvotteluja tukevana osapuolena eikä pyri korvaamaan komissiota, vaan jättää neuvottelut komission jäsenten osaaviin käsiin. Meidän laajentumisneuvotteluja koskeva työohjelmamme neuvoston yleisten asioiden kokouksessa heinäkuussa sai hyvän vastaanoton jäsenvaltioiden hallituksilta, jotka painottivat - kuten Elmar Brok kysymyksensä esittelyssä - että on valvottava, että ehdokasvaltiot noudattavat tehokkaasti sitoumuksiaan.
Koska kysymys on neuvotteluluvuista, haluaisimme saada ne kaikki alkuun. Maltalta puuttuu vielä maataloutta koskeva luku, ja Bulgarialla on vielä kahdeksan lukua auki. Muuten puheenjohtajavaltio Belgia tukee Göteborgin johtopäätösten mukaisesti niitä ponnisteluja, joita Romania on tehnyt ja joita sillä on vielä tehtävänään. Romanian osalta on avattava vielä 14 lukua. Useat ehdokasvaltiot ovat saavuttamaisillaan "kriittisen massan" toistaiseksi päätökseen saatujen lukujen osalta.
"Kriittisellä massalla" tarkoitan, että sellaisia lukuja, joiden kohdalla neuvottelut on jo saatu päätökseen ja väliaikaisia sopimuksia on tehty, on jo niin paljon, että on aiheellista pohtia mahdollisimman pian, kuinka ehdokasvaltioiden hakemukset voitaisiin käsitellä kunkin valtion ansioiden mukaisesti ja kuinka neuvottelut viedään loppuun. Tämä hetki saattaa hyvinkin olla käsillä aikaisemmin kuin vielä vähän aikaa sitten luultiin.
Puheenjohtajavaltio Belgia pyrkii pitämään neuvotteluvauhtia yllä. Viime heinäkuun 27. päivänä pidetyssä varapuheenjohtajien ensimmäisessä tapaamisessa tutkittiin seitsemän lukua, viisi saatiin päätökseen. Nyt kaikilla ehdokasvaltioilla on siis seitsemän lukua valmiina. Kyseiset luvut koskevat tilastoja, pieniä ja keskisuuria yrityksiä, tutkimusta, koulutusta, terveydenhuoltoa, kuluttajia sekä ulkosuhteita. Kukaan ei varmaankaan ylläty siitä, että luvut, joista edelleen neuvotellaan, ovat kaikkein vaikeimpia. Työntekijöiden vapaan liikkuvuuden ja ympäristökysymysten lisäksi olemme käsitelleet oikeusasioihin, sisäpolitiikkaan, kilpailuun, liikenteeseen, energiaan, kalastukseen, maatalouteen ja verotukseen liittyviä kysymyksiä. Joissakin kysymyksissä on tapahtunut konkreettista edistymistä. Mutta, arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, arvoisa komission jäsen, laajentumisessa ei tietenkään ole kysymys pelkästä lukujen kirjaamisesta. Jokaisen ehdokasvaltion on myös mukauduttava, jatkossakin, Kööpenhaminan taloudellisiin ja poliittisiin kriteereihin sekä toteutettava ne tehokkaasti.
Tämä koskee erityisesti erästä valtiota, jonka kanssa neuvotteluja ei ole vielä aloitettu. Tarkoitan tietenkin Turkkia. Viime heinäkuisen Ankaran vierailunsa yhteydessä Belgian ulkoministeri Louis Michel muistutti Turkin viranomaisille, kuinka tärkeää heidän on keskittyä liittymisen valmisteluihin, joiden myötä Turkki sitoutuu Kööpenhaminan poliittisiin kriteereihin. Mitä tulee Kyprokseen, voimme iloita jäsenyysneuvottelujen hyvästä etenemisestä.
Neuvottelujen etenemistahti ei riipu kuitenkaan yksinomaan komission, neuvoston tai puheenjohtajavaltion ponnisteluista. Joskus siihen voivat vaikuttaa tai sitä voivat jopa häiritä ulkoiset tekijät. Mieleeni tulee esimerkiksi Puolan vaalikampanjan käynnistyminen tai Bulgarian uuden hallituksen virkaan tuleminen. Luotan kuitenkin siihen, että molemmat maat onnistuvat neuvotteluissa ja että muutokset eivät hidasta kummankaan maan tähän asti ripeää neuvottelutahtia.
Komission ensi marraskuussa julkaisema laaja tiedonanto ehdokasvaltioiden etenemisestä kriteerien täyttämiseksi tulee myös olemaan tärkeä tapahtuma. Tiedonanto auttaa puheenjohtajavaltiota välittämään Laekenin huippukokouksessa seuraavalle puheenjohtajavaltiolle selkeät suuntaviivat työn jatkamista varten.
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, kuinka sitten pitäisi toimia tulevaisuudessa? Nizzan ja Göteborgin huippukokoukset antoivat uutta vauhtia laajentumiskehitykselle. Neuvottelujen laatu on vastedes yhtä tärkeä kuin neuvottelulukujen määrä. Haluaisin sanoa tässä yhteydessä Elmar Brokille, että hän on oikeassa, ainakin minun mielestäni, kehottaessaan meitä olemaan vaatimatta ehdokasvaltioilta enemmän kuin itseltämme vaadimme. Se pitää kyllä paikkansa, mutta ehdokasvaltioiden kannattaa kuitenkin tehdä parhaansa yhteisön lainsäädännön toteuttamisessa, sillä muuten niiden liittyminen Euroopan unioniin saattaa olla tuskallista ja hankalaa, ja mielestäni meidän on autettava ehdokasvaltioita välttämään sellainen tilanne. Nizzan ja Göteborgin tavoitteiden toteutuminen riippuu kahdesta erittäin tärkeästä seikasta. Ensinnäkin on kyse EU-jäsenvaltioiden, eli siis meidän, halusta ryhtyä sanoista tekoihin. Meidän on määriteltävä yhteiset kantamme etenemissuunnitelmaan kirjattujen määräaikojen kuluessa ja varauduttava tarvittaessa myöntämään siirtymäaikoja, vaikka siitä saattaisi seurata, ja varmaan seuraakin, vaikeuksia. Toinen tärkeä seikka on itse asiassa, kuten jo sanoin, ehdokasvaltioiden kyky toimittaa määräaikaan mennessä kaikki tarvittavat ja olennaiset tiedot niiden valmiuksista noudattaa vaadittuja kriteerejä, mutta niiden on myös kyettävä todistamaan, että kriteerejä noudatetaan jo käytännössä.
(NL) Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, alan lopetella, mutta ennen sitä haluaisin vielä sanoa pari sanaa Irlannin kansanäänestyksen tuloksesta ennen kaikkea laajentumiseen liittyen. Kansanäänestyksen tulos on johtanut kaikenlaisiin arvailuihin laajentumisen toteutettavuudesta. Vaikka laajentuminen on toteutettavissa puhtaasti juridiselta kannalta ilman kaikkien jäsenvaltioiden suorittamaa perustamissopimuksen ratifiointia, on korostettava kuitenkin sitä, että perustamissopimuksen ratifioimatta jättäminen olisi täysin väärä poliittinen signaali ehdokasvaltioille, nyt kun siellä osa julkisesta mielipiteestä on alkanut keskustella prosessin eduista ja kokee sen juuri uudelleen saavutetun itsenäisyyden rajoituksena. Minun on koko ajan ajateltava erään ehdokasvaltion pääministeriä, joka mainitsi hiljattain Brysselissä seuraavaa: "Meille on sanottu jo kymmenen vuoden ajan, että liitymme jäseneksi kymmenen vuoden kuluttua." Jos tällainen tilanne jatkuu liian kauan, kansat ja hallitukset menettävät kärsivällisyytensä.
Kun otetaan huomioon laajentumisen mittavuus ja sen institutionaaliset seuraukset, pyydän unionilta realistista, vastuullista ja kunnianhimoista asennetta. Unionin laajentumisen on tosiaankin oltava vastuullista, mikä tarkoittaa, että unionin oleellisen tärkeät toiminnot täytyy turvata. Arvoisa puhemies, hyvät naiset ja herrat, arvoisa komission jäsen, on toki selvää, että laajentuminen luo paineita yhteisen tai yhteisön politiikan oleellisen tärkeille osa-alueille. Tarkoitan tässä yhteistä maatalouspolitiikkaa ja rakennerahastopolitiikkaa. Tästä selviäminen vaatii jäsenvaltioilta, siis myös meiltä kaikilta, rohkeutta ja päättäväisyyttä.
Laajentuminen vaatii myös kunnianhimoista asennetta uuden yhteisen politiikan luonnostelemiseksi. Todellinen yhteinen politiikka rikollisuuden torjunnassa sekä turvapaikka- ja maahanmuuttopolitiikkamme yhdenmukaistamisessa on välttämättömämpää kuin koskaan aiemmin. Lisäksi unionin on myös ponnisteltava enemmän yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan alalla. Unionin on luotava itselleen resurssit voidakseen puuttua epävakautta aiheuttavaan kriisiin laajentuneen Euroopan, siis huomispäivän Euroopan, rajoilla. On elintärkeää, että unionilla on käytössään tarvittavat resurssit selvitäkseen tilanteesta epävakailla alueilla.
Sitä mukaa kuin ensimmäinen laajentuminen lähenee, unionin on tehostettava vuoropuheluaan laajentuneen Euroopan naapurimaiden kanssa. Jo nyt ja tulevaisuudessa on kysymys siitä, että kyseiset maat saadaan vakuuttuneiksi laajentumisen seurauksista kumppanuus- ja yhteistyösopimusten osalta. Ajattelen erityisesti hyvin hedelmällistä ja laajaa vuoropuheluamme Venäjän ja myös muiden maiden kanssa.
Lopuksi haluaisin sanoa, että laajentuminen on edelleen poliittinen hanke. Tämän hankkeen hyvän tai huonon johtamisen myötä Euroopan yhtenäisyys vahvistuu tai heikentyy. Yhteiskunnassamme on käytävä laajaa keskustelua hankkeen riskien ja etujen selittämiseksi selkeästi. Väärinkäsitykset on poistettava. Jäsenvaltioiden kansalaisten huoliin, samoin kuin ehdokasvaltioiden kansalaisten huoliin, on suhtauduttava vakavasti, ja niihin täytyy antaa perusteltuja vastauksia. Nyt ensimmäisen laajentumisen lähestyessä on annettava enemmän ja selkeämpää tietoa kuin tähän saakka.
Laajentuminen tarjoaa valtavia mahdollisuuksia. Molempia osapuolia koskevat kuitenkin myös edellytykset ja rajoitukset. Uskottavuuden kannalta on välttämätöntä, että molemmat osapuolet ponnistelevat tämän hyväksi. Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät naiset ja herrat, puheenjohtajavaltio Belgia on sitoutunut pitämään kiinni neuvottelujen nopeasta etenemisestä. Belgia valvoo, että jäseneksi liittymisen edellytykset täytetään. Ehdokasvaltioiden on ponnisteltava vielä kovasti yhteisön säännöstön panemiseksi täytäntöön. Tie on pitkä, hyvin pitkä, mutta maaliviiva alkaa häämöttää. Tästä lähtien voimme alkaa laskea pikemminkin kuukausia kuin vuosia. Voimme nyt tästä lähtien myös sanoa kaikille ehdokasvaltioille, joiden kanssa olemme aloittaneet neuvottelut, että ne ovat tulevia jäsenvaltioita.
Hyvät naiset ja herrat, ei ole epäilystäkään siitä - haluan lopettaa tähän - että varmasti 12 maan jäseneksi liittyminen aikanaan ja hieman pitemmällä aikavälillä 13 maan liittyminen tekee unionistamme hieman toisenlaisen kuin olemme tähän mennessä tunteneet. Niin on tapahtunut jokaisen uuden laajentumisen myötä. Jokainen uusi jäseneksi liittynyt maa ja kansa on tuonut mukaan jotakin lisää. En mene yksityiskohtiin, koska se saattaisi herättää kateutta, mikä ei ole tarkoitus. On selvää, että tilanne on sama myös uusien jäsenvaltioiden liittyessä. Seikkailu, jonka aloitimme noin kymmenen vuotta sitten, ainakin idean osalta, lähestyy siis menestyksekästä loppuaan, mutta siitä voi tulla menestys ainoastaan siinä tapauksessa, että me kaikki ryhdymme ponnisteluihin, jotka ovat sitä varten välttämättömiä.

Puhemies
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, kiitos äärimmäisen täydellisestä selvityksestä. Annan nyt puheenvuoron komission jäsen Verheugenille muistuttaen, että erityisvieraillamme on periaatteessa rajoitettu puheaika, josta tietenkin tarvittaessa joustetaan.

Verheugen
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, hyvät parlamentin jäsenet, on kulunut melkein vuosi Euroopan parlamentin edellisestä suuresta laajentumiskeskustelusta. Siksi olen iloinen saadessani tilaisuuden tehdä yhteenvedon tämän vuoden tuloksista ja saadessani kuvata meillä vielä edessämme olevia tehtäviä.
Aluksi haluaisin kiittää sydämellisesti Euroopan parlamenttia, sen kaikkia ryhmiä ja kaikkia valiokuntia niiden aktiivisesta osallistumisesta EU:n laajentumisprosessiin. Ne ovat kaikki vaikuttaneet suuresti siihen, että tämä historiallinen hanke on saanut poliittista uskottavuutta ja että laajentumisprosessi on saanut demokraattista legitimiteettiä. Komissio luottaa neuvottelujen ratkaisevassa loppuvaiheessa edelleen parlamentin tukeen, ja olen iloinen voidessani todeta, että esittelijä Brokin puheenvuoron ja neuvoston puheenjohtajan selvityksen jälkeen vallitsee edelleen suuri, laaja ja kestävä yksimielisyys näiden kolmen toimielimen parlamentin, neuvoston ja komission välillä.
Nizzan ja Göteborgin Eurooppa-neuvostojen jälkeen on varmaa, että laajentuminen tapahtuu, vieläpä pian. Olemme jo taatusti astuneet sen rajan yli, josta ei ole paluuta. Hanke on nyt peruuttamaton. En haluaisi palata Nizzan sopimuksen herättämiin ristiriitaisiin tunteisiin, mutta viittaan siihen, että tämä sopimus sisältää poliittisesti välttämättömiä edellytyksiä liittymissopimusten solmimiselle. Minäkin epäilen, onko sopimus paras mahdollinen ratkaisu sekä toimielinten mukauttamiseen että monien myös minun välttämättömänä pitämään syventämisen ja laajentumisen yhdistämiseen. Pelkään kuitenkin, että tämän ongelman parasta mahdollista ratkaisua koskevat käsitykset ovat aina erilaisia. Euroopassa eläminen tarkoittaa nimittäin sitä, että on tehtävä kompromisseja. Siksi komissio vetoaa voimakkaasti sen puolesta, että Nizzan sopimus ratifioidaan Euroopan parlamentissa ja jäsenvaltioiden parlamenteissa.
Tiedämme kaikki, että sopimus ei onnistunut ylittämään ensimmäistäkään estettä Irlannin kansanäänestystä. Vastaus tällaiseen kansanäänestykseen ei voi olla "jatkakaa vain samaan malliin". Motolla "silmät kiinni ja eteenpäin" kärsimme haaksirikon ja menetämme suuren historiallisen tilaisuuden. Laajentuminen ei saa joutua unionin kansalaisten ja unionin toimielinten ja päätöksentekoprosessien kasvavan etääntymisen uhriksi. Irlannin antaman varoitussignaalin vastauksena on mutta ei vain kysymys oikeasta välitystavasta. Unionin kansalaiset vaativat kenties perusteellisempaa ja monipuolisempaa vastausta. Minä näen sisäisen yhteyden unionin tulevaisuutta koskevan keskustelun ja tulevia rajojamme koskevan keskustelun välillä. Meidän on synnytettävä tämä yhteys.
Nizzassa pantiin alulle ehdokasvaltioiden kovasti toivoma neuvottelujen keskittyminen varsinaisiin konkreettisiin kysymyksiin. Komission esittelemät ja valtioiden ja hallitusten päämiesten hyväksymät toimintaohjeet ovat enemmän kuin neuvottelusuunnitelma. Kyse on pohjimmiltaan 15 jäsenvaltion sitoutumisesta löytämään tietyn ajan kuluessa yhteiset kannat myös niillä alueilla, joissa niiden edut ovat hyvin erilaisia. Näin sanotaan samalla ehdokkaille, että niiden ponnistelut kannattavat ja että mitään ei lykätä.
Nyt melkein vuoden päästä voimme sanoa, että Nizzan strategia on motivoinut ehdokkaita valtavasti ja että yhteisön lainsäädännön omaksuminen tapahtuu entistä nopeammin ja vaivattomammin. Ehdokasvaltiot ovat samanaikaisesti aikaisempaa joustavampia kantojensa mukauttamisessa, niin että olemme voineet saavuttaa aitoja läpimurtoja neuvotteluissa. Työntekijöiden vapaan liikkuvuuden käsittely on siitä hyvä esimerkki.
Göteborgissa vahvistettiin sitten selkeästi ensimmäisten liittymisten kaivattu aikataulu. Se tapahtui oikeaan aikaan. Neuvottelujen edistyminen mahdollisti yhtäältä riittävän hyvin valmistautuneiden hakijamaiden maalilinjan nimeämisen, ja toisaalta Göteborgin päätös antaa ehdokasvaltioiden parlamenteille ja hallituksille niiden tarvitsemat suotuisat poliittiset olosuhteet kaikkien voimien ottamiseksi käyttöön ja totta kai olemassa olevien epäilijöiden kohtaamiseksi.
Vuonna 2004 järjestettävien Euroopan parlamentin vaalien ottaminen liittymisten kiintopisteeksi on ajatus, joka syntyi vuosi sitten täällä Euroopan parlamentissa. Pääsimme siitä yksimielisyyteen vuosi sitten käymässämme keskustelussa. Olen erittäin iloinen, että onnistuimme saamaan tämän Euroopan parlamentin esittämän ajatuksen läpi Nizzan ja Göteborgin Eurooppa-neuvostoissa. Minusta oli järkevää olla vahvistamatta Göteborgissa ehdokkaille erityisiä liittymispäiviä tai olla määrittelemättä liittymisryhmiä. Prosessin perusajatukset nimittäin arviointi omien ansioiden mukaan, eriyttäminen, kiinnikuromismahdollisuus toimivat. Mikäli noudatamme näitä periaatteita edelleen, syntyy luonnollinen, yksinomaan neuvottelutuloksen oikeuttama todellinen liittymissuunnitelma. Komissio pysyy päättäväisesti tällä linjalla. Sanon tämän myös ehkäistäkseni sitä käsitystä, että lopuksi tehdään vain puhtaasti poliittisia päätöksiä, sanan huonossa merkityksessä.
Komissio ehdottaa liittymissopimuksen solmimista kunkin jäsenyyttä hakeneen valtion kanssa vasta, kun se on vakuuttunut siitä, että valtio on valmistautunut riittävän hyvin ja täyttää kaikki ehdot. Siksi en rupea nyt spekuloimaan sillä, kuinka monta ja mitä uusia jäsenvaltioita seuraavassa Euroopan parlamentissa on edustettuna. Voin vain sanoa taas, että niistä 12 valtiosta, joiden kanssa neuvottelemme, 10 on päättänyt haluta noudattaa Göteborgissa esitettyä aikataulua. Ei tekisi hyvää luottamukselle, jos sanoisimme nyt joillekin ehdokkaille: "Te olette joka tapauksessa mukana." tai "Teidän on joka tapauksessa odotettava vielä hieman." Meidän on siis valmistauduttava sisäisesti siihen mahdollisuuteen, että meidän on hyväksyttävä ensimmäisessä liittymisryhmässä jopa kymmenen jäsenyyttä hakenutta valtiota. Tämä kuulostaa tosin dramaattisemmalta kuin onkaan, sillä nämä kymmenen valtiota edustavat yhdessä noin 75 miljoonaa ihmistä, kun kaikkien kolmentoista ehdokasvaltion yhteenlaskettu asukasmäärä on sentään 185 miljoonaa.
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja viittasi jo siihen, miten pitkälle olemme edistyneet neuvotteluissa. Voin todella vahvistaa, että eri lukujen sisältö on pelkkien lukumäärien kokoamista tärkeämpää. On nimittäin aivan mahdollista, että maat, jotka eivät ole lopettaneet niin monien lukujen käsittelyä kuin muut, ovat kuitenkin edenneet valmistautumisessa muita pitemmälle.
Työntekijöiden vapaa liikkuvuus on hyvä esimerkki siitä, kuinka vaikeita nyt käsiteltävät asiat ovat. Komission ehdotuksen pohjalta saavutetulla kompromissilla saadaan tähän ongelmaan ratkaisu, joka on vapaamielisin ja joustavin tähän asti löydetyistä. Liikkumisen vapaus on suurin mahdollinen, mutta myös turvallisuus on taattu useiksi vuosiksi.
Haluaisin käyttää tätä esimerkkiä myös siihen, että viittaan taas komission omaan käsitykseen roolistaan laajentumisessa. Komission on valvottava koko unionin etua. On koko unionin edun mukaista, että millekään jäsenvaltiolle ei aseteta sen todellisia mahdollisuuksia ylittäviä vaatimuksia. Komission on otettava ehdotuksissaan huomioon myös se, mikä on kohtuullista hakijamaita ja tulevia jäseniä kohtaan ja mikä ei. Ilman kykyä kompromisseihin emme edisty haluamallamme tavalla, erityisesti koska käsittelemme nyt hyvin erilaisia aiheita, nimittäin sisäasioita ja oikeutta, kilpailua, veroja, liikennettä, talousarviota, aluepolitiikkaa ja maataloutta.
Sisäasioita ja oikeutta käsittelevän neuvotteluluvun keskeinen asia on tulevien ulkorajojen turvaaminen. Tässä on kyse klassisesta tavoitteiden ristiriidasta. Laajentumisen ei pitäisi yhtäältä aiheuttaa Euroopan uutta jakoa. Uusia rajalinjoja ei pidä luoda. Usein satoja vuosia vanhoja yhteyksiä rajojen yli ei saa tehdä mahdottomiksi eikä niitä saa vaikeuttaa kohtuuttomasti, ei varsinkaan siellä, missä rajojen molemmin puolin puhutaan samaa kieltä ja rajan yli on olemassa läheiset kulttuuriset yhteydet.
Toisaalta meillä on laajentumisen jälkeen itäraja, joka ulottuu lähes Nordkapista lähes Bosporin salmeen. Tämän rajan on vastattava EU:n nykyisten kansalaisten turvallisuusvaatimuksia. Rajojen turvallisuus kuuluu välttämättömiin edellytyksiin. Uudet jäsenvaltiot voidaan liittää Schengenin järjestelmään täysin vasta, kun rajavalvonta täyttää täysin Schengenin vaatimukset.
Verojen ja kilpailun sekä pitkälti myös maatalouden tapaisiin muihin aiheisiin liittyy valtavia sosiaalisia kysymyksiä. Tällöin on kyse yhtäältä sisämarkkinoiden toimivuudesta, toisaalta kuitenkin myös sosiaalisesta yhteenkuuluvuudesta siirtymävaiheen maissa. Meidän on päätettävä, miten paljon joustavuutta unioni sietää, jotta laajentumista tuleviin yhdeksään uuteen jäsenvaltioon ei koeta liittymisen jälkeen sosiaalisena sokkina.
Maatalouden kohdalla on kyse säännöstöstä, joka voi muuttua olennaisesti lähivuosina. Tämä saa monet tarkkailijat ajattelemaan, että olisi parempi päättää ensin maatalousuudistus ja alkaa vasta sitten puhua ehdokasvaltioiden kanssa maataloudesta. Jos tekisimme niin, siitä tulisi uusi ehto. Tällöin meillä ei olisi edes lähimainkaan luotettavaa laajentumisaikataulua. Hankkeen loppu häämöttäisi epämääräisessä tulevaisuudessa.
Laajentumisen rahoituksen osalta komissio varmistaa, että sen ehdotusten vaikutukset talousarviota koskeviin neuvotteluasemiin vastaavat täysin Berliinin Eurooppa-neuvostossa vuoteen 2006 asti sovittuja menokattoja. Tällöin on tietysti otettava huomioon myös Agenda 2000 -ohjelman mukaiset ja välttämättömät mukautukset uusien jäsenvaltioiden määrään. Emme kuitenkaan ylitä Berliinissä vuonna 1999 asetettua kattoa näidenkään mukautusten yhteydessä.
Nyt siirryn käsittelemään itse ehdokasvaltioiden tilannetta. Yhteisön lainsäädännön omaksuminen etenee nyt kaikkialla joutuisasti. Useimmat maat ovat toteuttaneet erittäin tehokkaita organisatorisia toimenpiteitä, jotta ne voisivat selvitä ajoissa valtavasta lainsäädännöllisestä työstä. Käytetyt välineet, erityisesti kumppanuushankkeet hallintorakenteiden kehittämiseksi (twinning-toiminta) ja parlamenttien välinen yhteistyö, ovat osoittautuneet hyviksi.
Komissio esittelee Kööpenhaminan kriteerien toteuttamistilanteen vuoden 2001 määräaikaiskertomuksissa. Ne laaditaan komissiossa marraskuun alussa.
Jo nyt voidaan sanoa, että viimeksi kuluneiden vuosien suuntaus jatkuu. Kaikki neuvotteluissa mukana olevat hakijamaat täyttävät edelleen poliittiset kriteerit. Näköpiirissä oleva jäsenyys on selvästi edistänyt Keski- ja Itä-Euroopan nuorten demokratioiden vakauttamista. Näemme järjestelmän vakauden arvon koko Euroopalle kaikkialla siellä, missä ei ole todella odotettavissa liittymistä. Koko ajan käy yhä selvemmin ilmi, että todellinen liittymismahdollisuus on tarvittavien uudistusten voimakkain ja tehokkain käyttövoima.
En haluaisi jättää epäilystäkään siitä, että neuvotteluissa komissio edelleen painottaa sitä, että ihmisoikeuksia ja vähemmistöjen oikeuksia kunnioitetaan täydellisesti. Niihin kuuluu myös kaikenlaisen syrjinnän kieltäminen iän, sukupuolen, seksuaalisen suuntautuneisuuden tai uskonnollisen vakaumuksen nojalla. Tarkkailemme edelleenkin huolellisesti vähemmistöjen asemaa ja oikeusvaltion kehittymistä. On kuvaavaa, että hakijamaiden kansalliset vähemmistöt ovat erityisen kiinnostuneita nopeasta liittymisestä, sillä heille jäsenyys Euroopan unionissa on tehokkainta suojelua.
Venäläisten vähemmistöjen asema Baltian maissa paranee jatkuvasti, mutta romanien integroiminen pysyy hankalana ja liittymisneuvottelujen etenemistä vaikeuttavana asiana. Olisi harhakuvitelma uskoa, että romanien sosiaalinen ja kulttuurinen syrjintä voitaisiin poistaa ennen liittymisiä. Menee vielä vuosikymmeniä, ennen kuin olemme niin pitkällä. Vaadimme kuitenkin kaikilta hakijamailta, että ne kehittävät ja toteuttavat uskottavia strategioita romanien integroimisen edistämiseksi, vieläpä ennen liittymistä.
Näen lopulta toivonpilkahduksen myös Romanian lastenkotilasten ja adoptiokaupan tilanteessa. Haluan olla varovainen, koska olemme pettyneet jo monesti eivätkä kauniit puheet ole aiemmin saaneet seurakseen vastaavia tekoja. Nykyisen hallituksen aikana tilanne alkaa muuttua. Tärkeä merkki siitä oli hallituksen valmius saattaa voimaan kansainvälisten adoptioiden keskeytys.
Meillä on niin vakuuttavia osoituksia siitä, että tähänastinen järjestelmä on tietoisesti ja tarkoituksellisesti edistänyt lasten hyväksikäyttöä, että kansainväliset adoptiot voidaan sallia taas vasta järjestelmän perusteellisen uudistuksen jälkeen. Olen vakuuttunut siitä, että vakavasti lapsia haluavat vanhemmat ja luotettavat kansalaisjärjestöt, jotka auttavat heitä täyttämään tämän toiveen, ymmärtävät ensimmäisinä, että lasten suojelun mahdollisilta väärinkäytöksiltä pitää olla etusijalla. Tässä yhteydessä haluaisin mainita, että Euroopan parlamentin Romaniaa koskevan mietinnön esittelijä, paronitar Nicholson, vaikutti henkilökohtaisesti enemmän kuin kukaan muu uskomattoman korruptoituneen järjestelmän paljastumiseen ja että nyt saavutettua edistystä ei luultavasti olisi saavutettu ilman hänen peräänantamatonta painostustaan.

Vaikka asetimme taloudellisille kriteereille tiukat mittapuut, voimme todeta, että myönteinen kehitys jatkuu tässäkin asiassa. Kaikkialla ei ole vielä saatettu päätökseen markkinataloudellisia uudistuksia, mutta markkinatalous on vakiintunut kaikkialla. Taloudet ovat jo pitkälti kilpailukykyisiä sisämarkkinoilla, koska tavaroiden ja palvelujen vaihto EU:n ja hakijamaiden välillä on jo pääasiassa vapautettu.
Toinen asia on taloudellinen kokonaistilanne. Sen suhteen pitäisi olla erittäin realistinen. Ehdokkaat saavuttavat tosin korkeampia kasvulukuja kuin EU:n 15 jäsenvaltiota keskimäärin, mutta taloudellinen ero on edelleen valtava. Todellisesta lähentymisestä voidaan puhua vasta erittäin pitkän ajan kuluttua. Tätäkin aikaa pitäisi ajatella pikemminkin kokonaisina sukupolvina. Nykyisissä jäsenvaltioissa ei myöskään esiinny liittymisten jälkeen mitään dramaattista taloudellista laajentumisvaikutusta. Myönteiset taloudelliset vaikutukset ovat pääasiassa jo nähtävissä. Ne lisääntyvät jatkuvasti. Laajentuminen ei aluksi aiheuta voimakkaita vuosittaisia kasvusysäyksiä EU:n 15 jäsenvaltioon, mutta myönteiset vaikutukset ovat voimakkaampia raja-alueilla ja yleisesti tulevien jäsenvaltioiden rajanaapureissa.
Taloudellista vaikutusta ei pidä kuitenkaan aliarvioida. EU:n kasvu vahvistuu pitkällä aikavälillä ja kestävästi. Euroopan unionin rooli kansainvälisessä kilpailussa vahvistuu. Talous- ja valtiovarainministerit ja komissio seuraavat silmä tarkkana tulevien uusien jäsenvaltioiden makrotaloudellista kehitystä. Inflaatiovauhdit ja talousarviovajeet ovat osalla maita liian suuret. Joidenkin ehdokasvaltioiden vaihtotaseissa on rakenteellisia heikkouksia. Ehdokasvaltioiden kanssa käydään vilkasta keskustelua makrotaloudellisesta vakaudesta, ja tavoite on selvä.
Edessä olevan euron käyttöönoton vuoksi haluan vielä kerran muistuttaa, että uudet jäsenet eivät kuulu automaattisesti euroalueeseen. Se vaatii erityisvalmisteluja ja erillistä päätöstä. Kaikki Maastrichtin kriteerit on täytettävä. Euroopan talous- ja rahaliitossa ei myöskään sallita irrottautumista (opting out). Järjestys on tällä hetkellä selvä: ensin Kööpenhaminan kriteerien täyttäminen liittymistä varten, sitten Maastrichtin kriteerit euroon liittymistä varten.
Voin sanoa jo nyt, että komission seuraavassa strategia-asiakirjassa keskitytään Kööpenhaminan kolmanteen kriteeriin, nimittäin EU:n lainsäädännön täysimääräiseen soveltamiseen. Se on loogista seurausta tähänastisesta. Tähän asti on ollut kyse ensi sijassa yhteisön säännöstön omaksumisesta. Nyt on kyse ensi sijassa kyvystä sen täydelliseen täytäntöönpanoon ja soveltamiseen. Kuten tiedätte, tällä alueella oli viime vuonna vielä suuria puutteita. Olemme tarmokkaasti rohkaisseet hakijamaita poistamaan näitä puutteita. Minun on toistettava vielä se, mitä olen aiemmin sanonut: poistamattomat suuret puutteet hallinnollisissa valmiuksissa ja oikeuslaitoksessa voivat kehittyä vakaviksi esteiksi liittymiselle.
Ennen kuin lopetan, puhun lyhyesti kahdesta alueellisesta ongelmasta, nimittäin Kyproksesta ja Kaliningradista. Strategisena tavoitteenamme on edelleen ottaa jäseneksi yhtenäinen Kypros. Siksi me tuemme edelleen voimakkaasti YK:n pääsihteerin ponnisteluja Kyproksen konfliktin ratkaisemiseksi. Olen erittäin iloinen voidessani sanoa, että toimimme tässä asiassa läheisessä ja luottamuksellisessa yhteistyössä Yhdistyneiden Kansakuntien kanssa. Ei ollut sattumaa, että tapasin kyproksenturkkilaisten johtajan Denktashin päivää ennen kuin YK:n pääsihteeri tapasi hänet viime viikon tiistaina Salzburgissa. Haluan kiittää Kreikan, Turkin ja Kyproksen ulkoministereitä ja neuvoston puheenjohtajavaltiota sekä Yhdistyneiden Kansakuntien, Yhdistyneen kuningaskunnan ja Yhdysvaltain erikoislähettiläitä tiiviistä yhteistyöstä ja rakentavasta vuoropuhelusta tässä asiassa. Toivon hartaasti, että Kyproksen asiassa edistytään taas ja että pian päästään aloittamaan keskustelut konkreettisista kysymyksistä!
Meidän pitäisi nyt keskittää kaikki ponnistelut konfliktin ratkaisemiseen ja unohtaa spekuloinnit siitä, mitä teemme, jos se ei onnistu. Helsingissä tehdyt päätökset ovat voimassa, ja ne antavat meille kaiken sen toimintavapauden, minkä tarvitsemme.
Kaliningrad on aivan toinen asia. Se koskee laajentumisen vaikutusta naapureihimme, tässä tapauksessa Venäjään. Vaikka tunnustamme täysin Venäjän suvereeniuden Kaliningradin alueeseen, olemme tehneet Venäjälle ehdotuksia siitä, miten Kaliningrad voisi hyötyä tulevasta asemastaan eräänlaisena saarekkeena EU:n sisällä. Keskustelu on aloitettu, vaikkakin hieman kankeasti. Toivomme sen vilkastuvan jatkossa. Alueen naapurimaat, Puola ja Liettua, ovat yhtä mieltä kanssamme. Laajentumisen ei ylipäänsä pidä tuottaa kenellekään haittaa. Nimenomaan Venäjän tapauksessa olen vakuuttunut siitä, että se hyötyy heti, kun laajentuneen unionin poliittinen ja taloudellinen dynamiikka alkaa vaikuttaa täydellä teholla Venäjän rajoilla.
Nyt on jäljellä enää yksi asia: miten varmistamme sen, että Euroopan unionin ja hakijamaiden ihmiset hyväksyvät laajentumisen tavoitteet? Meidän on edelleen ponnisteltava sen hyväksi. Tuen Brokin tätä asiaa koskevaa mielipidettä. Suhtaudun mielipidetiedusteluihin asiaankuuluvan epäilevästi. Eurobarometrin tuloksia ja ehdokasvaltioiden mielipiteiden trendejä ei voi kuitenkaan jättää huomiotta. Varoitan silti pitämästä hyväksymiskysymystä pelkkänä välitysongelmana. Kun politiikassa esiintyy välitysongelmia, syy on kokemukseni mukaan politiikassa.
Laajentuminen pelottaa monia ihmisiä. Siltä osin kuin pelot koskevat todellisia asioita, voimme poistaa niitä tiedottamalla ja osallistumista lisäämällä. Jos pelot ovat epämääräisiä tai osa yleistä unioniin kohdistuvaa tyytymättömyyttä, tarvitaan kuitenkin jotain muuta viestintästrategiaa. Tällöin on kyse ydinkysymyksestä: mitä Eurooppa oikeastaan merkitsee Euroopan unionin ihmisille? Miten voimme tehdä Euroopan yhdentymisen ajatuksesta taas yhtä innostavan kuin se oli joskus aiemmin?
Jos nykyinen Euroopan unioni ei innosta ihmisiä, kuinka voimme odottaa, että ajatus vielä suuremmasta EU:sta herättäisi myönteisiä odotuksia? Näihin kysymyksiin on löydettävä vastaukset muissa keskusteluissa, mutta keskustelu on ainakin alkanut. Mikäli saamme tällöin selkeytettyä tavoitteita ja kieltä, mikäli olemme riittävän rohkeita ja esitämme riittävästi visioita, laajentumisen yhteiskunnallinen hyväksyntä ei aiheuta ongelmia!
(Suosionosoituksia)

Poettering
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, haluaisin osoittaa ensimmäiset sanani neuvostolle. Arvoisa ministeri Neyts-Uyttebroeck, olkaa niin hyvä älkää ottako tätä henkilökohtaisesti, me arvostamme teitä henkilönä, olemme aina tyytyväisiä, kun olette täällä, ja te teette erinomaista työtä. Tämän keskustelun ajankohtaa muutettiin kuitenkin useaan kertaan, jotta neuvoston puheenjohtaja Louis Michel voisi osallistua siihen. Näin päädyimme tähän tiistaihin. Nyt hän jäi Durbaniin, mitä en halua myöskään sinänsä arvostella millään lailla, mutta haluaisin sanoa, että neuvostoa pitää uudistaa,
että ulkoministerit ovat vääriä henkilöitä, eikä pelkästään sen tähden, että EU-politiikka ei ole ulkopolitiikkaa, vaan koska ulkoministereillä ei ole aikaa hoitaa velvollisuuksiaan Euroopan unionissa! Me puhumme hallintotavasta (governance) komission puheenjohtaja Prodi lausuu siitä jotain myöhemmin , ja muutoksen on alettava neuvostosta, ei vain avoimuuden osalta, vaan me tarvitsemme myös uusia rakenteita, jotta jäsenvaltioiden hallitusten asioista vastaavat jäsenet ovat aina paikalla täällä parlamentissa. Toisin sanoen, arvoisa ministeri Neyts-Uyttebroeck, asian esittämiseksi konkreettisemmin: jos teillä olisi täysi valta EU-politiikassa ettekä olisi nyt riippuvainen ulkoministeristänne, olisimme tyytyväisiä! Tämä arvostelu ei siis kohdistu teihin.
(Suosionosoituksia)
Olemme erittäin iloisia siitä, että parlamentissa vallitsee ryhmien välillä laaja yhteisymmärrys myös komission kanssa laajentumiseen liittyvistä asioista, ja sanomme painokkaasti kollega Brok sanoi tämän myös , että laajentuminen hyödyttää kaikkia, ja meidän on kerrottava se myös jäsenvaltioissamme! Myös jäsenvaltioiden poliitikkojen on sanottava, että laajentuminen hyödyttää nykyistä Euroopan unionia ja ehdokasvaltioita. Eihän kukaan olisi voinut ajatellakaan 20 vuotta sitten, että voimme tänään puhua siitä, että Keski- ja Itä-Euroopan maat voivat liittyä arvoyhteisöömme. Se on kyllä suurenmoista historiallista kehitystä!
Haluaisin antaa tunnustusta myös ehdokasvaltioille, jotka ovat 50 vuoden kommunistisen vallan jälkeen aloittaneet valtavan uudistuksen. Niillä ei ole helppoa, ja sen sijasta, että puhumme Euroopan unionin jäsenvaltioissa jatkuvasti tiettyjen uhkakuvien pelosta, meidän pitäisi antaa ehdokasvaltioiden ihmisille tunnustusta siitä, että he ovat ryhtyneet tähän valtavaan ponnistukseen.
(Suosionosoituksia)Ehdokasvaltioilla on myös arvonsa. En ymmärrä sitä, että Euroopan unionin jäsenvaltioiden hallitusten päämiehet sanovat ehdokasvaltioiden hallitusten päämiehille: meidän on vaadittava pitkiä siirtymäaikoja vapaalle liikkuvuudelle, koska meillä on vaalit tulossa. Ehdokasvaltioillakin on arvonsa ja sisäpoliittinen tilanteensa, ja meidän hallitustemme päämiesten on ymmärrettävä se.
(Suosionosoituksia)En usko, että syntyy kansainvaellusta. Olen saanut käsiini Saksan liittotasavaltaa koskevat luvut: Puolasta on tullut viimeksi kuluneiden kymmenen vuoden aikana Saksaan 900 000 ihmistä, mutta 700 000 heistä on myös palannut takaisin. Arvoisa komission jäsen, olette aivan oikeassa: jos maiden näköpiirissä on liittyminen Euroopan unionin jäseneksi, niiden kansalaiset eivät toki lähde muihin maihin vaan jäävät mieluummin kotimaahansa! Sehän on aivan normaalia inhimillistä käyttäytymistä, ja siksi tätä asiaa ei kannata suurennella, eikä meidän pidä antaa käyttää itseämme hyväksi sisäpoliittisista syistä! Vapaaseen liikkuvuuteen liittyvissä kysymyksissä tarvitaan erittäin paljon joustavuutta.
Arvoisa komission jäsen, olen erittäin tyytyväinen siitä, mitä sanoitte rajavalvonnasta. Rajojen on yhtäältä pysyttävä avoinna, turvapaikkaoikeus on taattava. Myös ihmisiä, jotka haluavat asua unionin ulkorajoilla, pitää kohdella ihmisarvoisella tavalla, ja siksi me kannatamme unionin yhteistä rajavalvontaa. Meidän, siis valtioiden, joiden raja ei ole unionin ulkorajalla, on oltava myötämielisiä niille, joiden raja muodostaa unionin ulkorajan. Monikansallinen rajavalvonta olisi järkevää keskinäisen yhteisvastuullisuuden ylläpitämiseksi.
Meidän on tietysti ajateltava myös Euroopan unionin nykyisten jäsenvaltioiden raja-alueita, joille tulee ongelmia, ja luin eräästä lehdistötiedotteesta, että te suhtaudutte erityisen myötämielisesti myös näihin raja-alueisiin. Myötämielisyys lisääntyy myös meidän raja-alueillamme.
Arvoisa komission jäsen, haluaisin viitata hyvin konkreettiseen ongelmaan, nimittäin Romanian kehitykseen. Totesimme erittäin huolestuneina, että siellä kiellettiin viime viikolla arveluttavin oikeudellisin perustein oppositiopuolue, PNTCD, joka ei ole edustettuna parlamentissa mutta jolla on pitkät perinteet, ja pyydän teitä seuraamaan tätä asiaa, sillä demokratia ja demokratiaan perustuva ajatustenvaihto ovat tärkeä arvo, ja siihen meidän pitäisi kiinnittää huomiota näissä maissa.
Arvoisa ministeri Neyts-Uyttebroeck, vielä viimeinen huomautus: me tiedämme kyllä, että hoidatte hyvin EU-politiikkaa. Lähestymme Laekenin huippukokousta, ja mikäli siellä tehdään päätös valmistelukunnasta, konferenssista, olkaa niin hyvä ja huolehtikaa, että prosessiin sisällytetään järkevästi, neuvonnan ja tiedotuksen muodossa, myös ehdokasvaltiot, sillä sen me olemme niille velkaa, koska meillä on yhteinen tulevaisuus Euroopan unionissa.
(Suosionosoituksia)

Hänsch
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, mikäli joku odottaa nyt meheviä riitoja parlamentin ja komission tai parlamentin ja neuvoston välille tai peräti meheviä riitoja suurten puolueiden välille, minun täytyy tuottaa hänelle pettymys. Laajentumisen onnistuminen on yhteinen tavoitteemme ja pysyy yhteisenä tavoitteenamme, jäsen Poettering, eikä siihen sovi puoluepoliittinen kiistely. Siksi minulle ei tuota pienintäkään vaikeutta ilmoittaa jäsen Brokille ja kaikille muille, että ryhmäni kannattaa ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnan päätöslauselmaesitystä sekä laajentumista koskevia mietintöjä, vieläpä kaikkia maakohtaisia mietintöjä. Saatamme paikka paikoin painottaa eri asioita, mutta sekä ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnan päätöslauselmaesitys että maakohtaiset mietinnöt vastaavat kaikkiaan ryhmäni laajentumisprosessin jatkamiselle asettamia periaatteita ja kriteerejä.
Kannatamme ja tuemme myös komission strategiaa, jonka komission jäsen Verheugen esitteli. Noudatamme neuvottelujen päättämisessä sitä periaatetta, että ehdokasvaltioita arvioidaan tiukasti niiden omien ansioiden mukaan, ja kannatamme myös sen sanomista, että vuonna 2004 meillä voi olla kymmenen ehdokasvaltiota, jotka ovat meidän kriteeriemme mukaan saaneet neuvottelut päätökseen. Niitä ei tarvitse olla kymmentä, mutta niitä voi olla kymmenen. Varaudumme siihen. Kannatamme myös sitä, että huomio käännetään tulevissa mietinnöissä EU:n lainsäädännön omaksumisesta sen soveltamiseen ja täytäntöönpanoon. Se on itse asiassa yksi tärkeimmistä asioista, joka meidän pitää selvittää ja josta meidän on pidettävä kiinni liittymissopimusten tekemiseen asti.
Emme kuitenkaan pidä tavoitteena olevaa päivämäärää vain ehdokasvaltioille tarjottavana tilaisuutena. Pidämme vuotta 2004 myös itse jäsenvaltioiden painostusvälineenä, nimittäin siihen, että ne eivät kiinnittäisi huomiota vain siihen, miten ja kuinka hyvin ehdokasvaltiot ratkaisevat ongelmansa, vaan että ne kiinnittäisivät huomiota siihenkin, että jäsenvaltiot eivät synnytä uusia ongelmia liittymiselle. Siitäkin on kyse, kun olemme ottaneet tavoitteeksemme vuoden 2004. Puhumme tietysti laajentumisprosessin riskeistä, sen aiheuttamista rasitteista, sen puutteista tästä olen samaa mieltä komission jäsen Verheugenin, jäsen Brokin ja jäsen Poetteringin kanssa. Niissä riittää puhumista. Jos haluamme saada ihmiset tukemaan sitä, mitä aiomme tehdä ja mitä meidän pitää tehdä, ei ole kyse vain rasitteista ja riskeistä puhumisesta. Silloin meidän on puhuttava myös siitä, mitä me kaikki yhdessä voitamme Euroopassa laajentumisen ansiosta. Puhukaamme silloin siitä, että yhteisen maatalouspolitiikan uudistamisessa on kyse tietysti rahoituksesta ja uudistuksesta. Se on järkevää.
Puhukaamme kuitenkin myös siitä, että tällöin on kyse kuluttajansuojan vahvistamisesta Euroopassa. Puhukaamme siitä, että unionin elintarviketurvallisuus säilyy ja että sitä pitää edelleen lisätä laajentumisen jälkeen. Puhukaamme siitä, että laajentuminen ei uhkaa ympäristönsuojelua, päinvastoin, että EU:n normit ovat lähivuosina voimassa koko Euroopassa eikä vain sen länsiosassa. Sekin on hyödyksi meille, ei vain itäeurooppalaisille. Tehkäämme ihmisille EU:ssa selväksi, että kansainvälistä rikollisuutta ja korruptiota voidaan torjua Euroopan unionissa paremmin näin kuin jos Itä-Euroopan maat jäisivät ulkopuolelle, kun lait, joita olemme laatineet kansainvälisen rikollisuuden torjumiseksi, ovat voimassa myös Itä-Euroopassa. Puhukaamme siitä, että laajentuminen hyödyttää meitä kaikkia, koska me saamme lisää poliittista, taloudellista ja ekologistakin merkitystä maailmassa, maailmassa, jonka globaalistuminen etenee jatkuvasti. Että meillä on Euroopassa paremmat mahdollisuudet kohdata globaalistumisen vaatimukset yhdessä kuin niin, että Eurooppa on jakautunut itään ja länteen tai pohjoiseen ja etelään. Euroopan taloudellinen ja sosiaalinen koheesio, sosiaalinen yhteenkuuluvuus ulottuvat koko Eurooppaan, ja siitä on hyötyä idän lisäksi myös meille.
Rahoitus on varmistettu vuoteen 2006 asti. Sehän ei tietenkään tarkoita sitä, että laajentuminen tapahtuu sen ansiosta ilmaiseksi. Ei varmastikaan. Se maksaa. Laajentumatta jättäminenkin on kuitenkin kallista. Se maksaa paljon enemmän kuin laajentuminen. Sen hintana on taloudellinen, sosiaalinen, ekologinen ja poliittinen vakaus Euroopassa, ja ennen kaikkea sen hintana on luottamus. Laajentumatta jättäminen tuhoaa Euroopan tulevaisuuden. Meillä on oikeastaan edessämme vaihe, joka on verrattavissa vuodenvaihteen 1989/1990 tilanteeseen Euroopassa. Kyse ei ole jostain siirtymävaiheesta, jonkin hankkeen tai ohjelman tai rahaston toiminnan laadusta. Kyse ei ole myöskään jonkin maan saamasta edusta. Kyse on jostain aivan yksinkertaisesta: kaikkien eurooppalaisten tulevaisuudesta. Siinä olemme vasta keskustelun alussa. Nizzan epäonnistumisen jälkeen odotamme paljon Belgian puheenjohtajakaudelta.
Tätä Euroopan tulevaisuutta koskevaa keskustelua ei pidä käydä vain jäsenvaltioissa, sitä on käytävä myös Itä- ja Keski-Euroopan maissa ja Kyproksella ja Maltalla!

Cox
Arvoisa puhemies, viimevuotisten laajentumiskeskustelujemme jälkeen on tapahtunut hyvin huomattavaa ja kiitettävää edistystä. Viime vuonna monet Helsinki-ryhmän valtiot ovat itse asiassa ottaneet kiinni entisen Luxemburg-ryhmän valtioita. Puheenjohtajavaltio Ruotsin viime vuonna laajentumistehtävään tuoma panos ja vauhti on kantanut hedelmää. Olen varma, että puheenjohtajavaltio Belgian kollegamme jatkavat ja syventävät tätä prosessia.
Olen iloinen siitä tosiasiasta, että Eurooppa-neuvosto hyväksyi Euroopan komission kannustamana seuraavat Eurooppa-vaalit tavoitepäivämääräksi sekä korosti ja otti samalla huomioon, että meidän on jatkettava tapauskohtaista arviointia eriyttämisen pohjalta. On todellakin mahdollista, että kymmenen valtiota olisi tuohon määräaikaan mennessä valmiita, ja jos näin tapahtuu, olisi se hyvin myönteistä. Meidän ei kuitenkaan pidä sälyttää tuolloin valmiina oleville valtioille niiden valtioiden taakkaa ja epäonnistumista, jotka eivät kenties ole vielä valmiita, joten meidän on pidettävä edelleen kiinni eriyttämisestä johtoajatuksena, jonka pohjalta voimme arvioida tuloksia.
Mielipidemittaukset osoittavat asialle huolestuttavan vähän yleistä tukea. Komission jäsen on oikeassa siinä, ettei meidän pitäisi innostua liikaa jokaisesta gallupista, mutta jos ne ovat niin samansuuntaisia, on se viesti jostakin. Haluan jälleen onnitella komissiota siitä, että se paransi ja laajensi viime vuonna tiedotus- ja viestintäpolitiikkaansa. On kuitenkin täysin selvää, ettei tämä yksistään riitä. Tarvitsemme poliittista johtajuutta ja poliittisia visioita. Meidän on luotava selkeä kuva saadaksemme kansalaiset vakuuttumaan tämän historiallisen hankkeen luonteesta. Tässä suhteessa kyse on työvoiman vapaasta liikkuvuudesta. Minun on sanottava ryhmäni puolesta, että liberaalidemokraatit täällä parlamentissa ovat tyytymättömiä tahtiin, jolla ajatuksesta työvoiman vapaan liikkuvuuden järjestelmälliseksi kieltämiseksi tuli osa haluttua politiikkaa. Pidämme tätä todellakin kenties taakkana, mutta empiirisempi ja pohtivampi ote olisi voinut auttaa asiaa. Riippumatta siitä, johtuuko päätelmämme reaalipolitiikasta vai empirismistä, ryhmämme vetoaa kaikkiin jäsenvaltioihin, jotta ne pohtisivat omaa kantaansa ja mahdollisesti luopuisivat tällaisesta politiikasta. Neljä valtiota - Irlanti, Tanska, Ruotsi ja Alankomaat - ovat jo käsittääkseni antaneet viitteen tästä. Kehottaisin muita valtioita tekemään samoin.
Tässä piilee kuitenkin myös toinen tärkeä näkökohta. Etulinjan raja-alueet ovat osa eurooppalaisen yhdentymisprosessimme alueita. Meidän on ilmaistava, että olemme täällä parlamentissa kiinnostuneita lisäämään aluepolitiikan keskittämistä noille alueille, koska niillä on kaikkein välittömin kosketus laajentumiseen. Meidän on eurooppalaisina lisättävä keskusteluumme tällaista yhteisvastuullisuutta entistä ponnekkaammin eikä vain jätettävä asiaa paikallisten tai kansallisten etujen varaan.
Monet ehdokasvaltioiden poliittiset ja diplomaattiset kollegaystäväni ovat huolissaan laajentumiskeskustelun nykytilasta ja siinä ilmenneistä eri jännitteistä. Minun vaistoni mukaan he voivat rauhoittua, sillä laajentuminen on todella käynnissä. Varjonyrkkeily on loppunut ja nuo jännitteet heijastavat todellisuutta, jonka mukaan olemme pääsemässä prosessissa vauhtiin.
Lopuksi puhuisin hyvin lyhyesti kolmesta asiasta, joihin minulla ei ole aikaa paneutua. Haluaisin saada komissiolta vakuutuksen siitä, että niin monissa valtioissa ymmärrettävistä syistä tapahtunut epäonnistuminen ei haittaisi maatalouden rakenneuudistukseen myöntämämme rahoituksen toteuttamista. Toiseksi kannatan komission jäsenen kommentteja Kyproksesta ja Kaliningradista. Kannatan hänen mielipiteitään Kyproksen optimaalisista toiveista ja toivon, että YK:n prosessi lähtisi hänen ja muiden kannustuksesta käyntiin, mutta meidän on muistettava, että paras on hyvän pahin vihollinen. Lopuksi otan esille Irlannin kansanäänestystä koskevan ongelman, sillä sekä neuvoston että komission tänään antama viesti on tärkeä. On varmasti olemassa laillisia keinoja päästä irti oikeudellisista yksityiskohdista, mutta tähän sisältyy poliittinen signaali ja viesti, jonka on oltava se, että vaikka me saatammekin kritisoida Nizzan sopimusta (kuten me kaikki teemmekin), meidän on päästävä sen yli, sillä se on laajentumisen poliittinen edellytys, mikä meidän on itse hoidettava.

Hautala
Arvoisa puhemies, neuvoston puheenjohtaja ja komission jäsen, haluan aivan aluksi ryhmäni puolesta todeta, että olemme tavattoman tyytyväisiä siihen, että viimeksi kuluneen vuoden aikana neuvottelut ovat todella edenneet joutuisasti ja luku toisensa jälkeen on kyetty sulkemaan. Minun ryhmäni todella pitää vuotta 2004 tällaisena tavoiteaikatauluna, jolloin on mahdollista - ei varmaa, mutta mahdollista - että jopa kymmenen uutta maata voi liittyä Euroopan unioniin. Tällainen laaja joukko tietysti liittyessään toisi sen edun, että välttäisimme uudet jakolinjat hakijamaiden välillä, ja tähän mielestäni meidän on erittäin vakavasti pyrittävä.
Kollega Hänsch kuvaili hyvin, että laajentumisprosessi on sellainen, että siinä hyötyvät Euroopan unionin nykyiset ja tulevat jäsenmaat; kaikki voivat tästä hyötyä. Haluan kuitenkin korostaa tämän tarkoittavan sitä, että meidän on todella kyettävä luomaan tällainen taloudellinen ja yhteiskunnallinen dynamiikka, jotta nämä hyödyt realisoituvat jo jäsenyyttä edeltävänä aikana. Tässä haluan korostaa ryhmäni painottavan sitä, että eurooppalainen yhteiskuntamalli, jota me toivomme myös hakijamaiden tavoittelevan, on kestävän kehityksen yhteiskuntamalli, joka sisältää ajatuksen siitä, että kestävän kehityksen on oltava kestävää paitsi taloudellisesti, myös ekologisesti ja sosiaalisesti. Meidän on korostettava sitä, että hakijamaiden on otettava erittäin vakavasti se yhteisölainsäädäntö, joka pyrkii näiden kestävien ominaispiirteiden vahvistamiseen. Sanomattakin on selvää, että lasten oikeudet ja syrjimättömyyden periaate ovat sellaisia periaatteita, joista meidän eurooppalaisina tulee pitää kiinni.
Arvoisa puhemies, meidän ryhmämme toivoo, että tämän dynamiikan jouduttamiseksi voitaisiin ottaa lisävoimavaroja käyttöön. Tässä viittaan siihen, että yhteisön rahoituskehyksessä vuosille 2000 - 2006 on mahdollisesti vapautuvia voimavaroja, koska aivan ilmeisesti vuonna 2002 ei vielä uusia jäsenmaita tule. Nämä voimavarat, jotka tämän tosiseikan johdosta vapautuvat, voitaisiin käyttää jo jäsenyyttä edeltävänä aikana maatalouden ja rakennepolitiikan välineinä tämän myönteisen dynamiikan vahvistamiseksi. Me haluaisimme, että yhteistä maatalouspolitiikkaa muutetaan voimakkaasti siihen suuntaan, että sen sijaan että maksetaan suurviljelijöille Euroopan unionissa tai hakijamaissa suoria tukimaksuja niin siirretään voimakkaasti näitä varoja maaseudun kehittämiseen ja laatuorientoituneeseen elintarviketuotantoon.
Lopuksi, arvoisa puhemies, aivan keskeinen puute tässä prosessissa on se, että kansalaisten osallistuminen siihen on ollut toistaiseksi tavattoman heikkoa. Me haluaisimme olla mukana pohtimassa, miten me voisimme lisätä kansalaisyhteiskunnan osallisuutta laajentumisprosessiin myös hakijamaissa, koska tällä hetkellä on käymässä niin, että laajentumisesta kokevat hyötyvänsä vain yhteiskunnan kapeat eliitit ja ne ajavat laajentumista. Suuri osa ihmisistä on kuitenkin hämillään ja pelkää, että heille aiheutuu haittoja. Naisten asema ja köyhyyden vastainen taistelu on otettava huomioon, ja näitä asioita ryhmämme haluaisi painottaa.

Brie
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, haluaisin todeta ryhmäni puolesta, että me ainakin suuri enemmistö meistä pidämme Keski- ja Itä-Euroopan valtioiden liittymistä Euroopan unioniin strategisesti hyvin merkittävänä ja tuemme tätä liittymisprosessia päättäväisesti. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, kun tätä liittymisprosessia verrataan muihin, luulen, että on tehtävä vieläkin paremmin selväksi, että tämä liittymisprosessi on laajuudeltaan aivan erilainen, ei pelkästään valtioiden, kielten, alueiden ja väestön määrän vuoksi, vaan historiallisen taustan vuoksi, mistä ei ole juurikaan vielä keskusteltu, koska nyt on siis kyse laajalle vaikuttavasta kulttuurisesta avautumisesta Keski- ja Itä-Eurooppaan ja koska on kyse mitoiltaan aivan uudenlaisesta talouspoliittisesta ja sosiaalisesta haasteesta, ja tietysti myös laajojen ulko- ja turvallisuuspoliittisten seurausten vuoksi.
Tästä huolimatta olen kuitenkin vain joissakin asioissa yhtä mieltä edellisten puhujien kanssa. Uskon, että hallitusten politiikassa ja komission politiikassa on joitakin vakavia puutteita, vaikka olen hyvin selvillä ponnekkaasta työstänne, arvoisa komission jäsen Verheugen, neuvottelujen edistymisestä ja EU:n suuresta tuesta liittymisprosessille. Haluaisin korostaa viittä asiaa:
Ensinnäkin: kansalaiset on mielestäni otettu erittäin huonosti mukaan.
Toiseksi: itälaajentumisen tarjoama tilaisuus Nizzan kriisin voittamiseen; Euroopan yhdentymisen muotoilemiseen demokraattiseksi ja sosiaaliseksi ei ole juuri pyritty.
Kolmanneksi: ehdokasvaltioiden yhdenvertaisuutta ei ole mielestäni toteutettu riittävän hyvin. Tämä koskee liian pitkiä siirtymäkausia työntekijöiden vapaan liikkuvuuden yhteydessä, joista on jo puhuttu, samoin kuin sitä, mikä näkyy epäselvyytenä maatalouden tulonsiirroissa.
Neljänneksi: minun täytyy sanoa, että komission hiljattain tekemä päätös raja-alueiden rahoittamisesta on vastuuton. Arvoisa komission jäsen Verheugen, te lupasitte näille alueille vuosi sitten aivan muuta. Teitä arvioidaan siellä sen perusteella, minä arvioin teitä sen perusteella. Tiedätte hyvin, että ennen kaikkea on kyse siitä, ja muut puhuivat jo aiemmin, että laajentuminen koskee suoraan nimenomaan näitä alueita. Jos laajentumisesta halutaan taloudellinen, sosiaalinen ja poliittinen menestystarina eikä kansallismielisten ajatusten kasvupohja, tämä päätös on muutettava.
Viidenneksi: olen erittäin tyytymätön siihen, että Nizzassa päätettiin tsekkiläisten ja unkarilaisten edustajien määrä parlamentissa epädemokraattisesti, ja siihen, että päätöstä ei ole vieläkään muutettu.
Kollega Hänsch, olen ihmetellyt myös sitä, että Euroopan kansanpuolue ja muut tukivat ulkoasioiden valiokunnassa tekemääni tätä asiaa koskevaa tarkistusehdotusta Tsekin tasavaltaa koskevaan mietintöön, mutta sosiaalidemokraattien pääjoukko ei. En tiedä, johtuuko se niiden jäsenvaltioiden hallitusten huomioon ottamisesta, jotka tekivät päätöksen. Joka tapauksessa meidän pitäisi olla yhtä mieltä siitä, että parlamentti vaatii tinkimättä korjausta tähän asiaan.
Haluaisin kiittää kollegoja heidän mietinnöistään, myös kollega Brokia. Uskon, että nyt on esitetty kriittinen, harkittu kanta moniin itälaajentumisen strategiaan liittyviin näkökohtiin. Haluaisin viitata myös kahteen eroon, jotka koskevat osittain myös muita mietintöjä. Ensimmäinen koskee stereotyyppistä suuntautumista talous- ja sosiaalipoliittisen säännöstelyn purkamiseen ja yksityistämiseen, jonka yhteydessä mielestäni varauduttiin näin laajalti sosiaaliseen jakautumiseen ja hajoamiseen, jota ei voi hyväksyä.
Toiseksi: tämä koskee kollega Brokin mietintöä. Kun siinä sanotaan, että EU:n ja Naton laajentuminen täydentävät toisiaan järkevästi, olisin sitä mieltä, että EU:n itälaajentuminen tarjoaa mahdollisuuksia Euroopan ja Venäjän suhteiden antoisaan ja yhteistoiminnalliseen kehittämiseen. Naton laajentumiseen puolestaan liittyy mielestäni erityisesti Yhdysvaltojen ja Naton nykypolitiikan yhteydessä vakavia ja osittain vaikeasti arvioitavissa olevia vaaroja.
Arvoisa komission jäsen, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, lopuksi toivon hartaasti, että kansalaiset eivät kokisi EU:n laajentumista ensisijaisesti koreasti kiiltävien esitteiden kautta vaan voisivat muokata sitä nimenomaan demokraattisen sosiaalisen ja ekologisen todellisuuden kautta.

Collins
Arvoisa puhemies, Euroopan unionin laajentuminen on peruuttamaton prosessi. Meidän on oltava hyvin selkeitä tässä. EU:n johtajien Göteborgin huippukokouksessa tekemissä, laajentumisneuvotteluita ja liittymisprosessia koskevissa päätelmissä todetaan, että laajentumisen pitäisi maantieteellisesti olla mahdollista maille, jotka kykenevät saattamaan neuvottelunsa päätökseen vuoden 2002 loppuun mennessä. Uskon, että Belgian puheenjohtajakaudella laajentumisneuvotteluissa edetään merkittävästi Euroopan unionissa. Tärkeimmät neuvotteluluvut, jotka on määrä avata Belgian puheenjohtajakaudella, koskevat kilpailupolitiikkaa, liikennettä, energiaa, verotusta, tulliliittoa, eläinlääkintää ja maatalouden hygieniaa, kalataloutta, oikeus- ja sisäasioita sekä varainhoidon valvontaa.
Tavoite saattaa laajentumisneuvottelut loppuun edistyneiden maiden kanssa vuoden 2002 loppuun mennessä on realistinen. Johtavat ehdokasvaltiot ovat lopetelleet keskusteluja hämmästyttävällä vauhdilla ja yksi näistä johtavista ehdokasvaltioista, Kypros, on nyt saanut 23 aihealuetta käsiteltyä loppuun. On kuitenkin yhtä tärkeää, että Euroopan unioni ja ehdokasvaltiot ryhtyisivät neuvottelemaan kaikkein vaikeimmista aiheista, joista ei vielä toistaiseksi ole edes keskusteltu. Kaikkien sopimuspuolten edun mukaista olisi keskustella monista jäljellä olevista tärkeistä kysymyksistä, ratkaista ne ja saattaa ne päätökseen. Meidän on kaikkien edelleen tuotava aktiivinen ja rakentava panos laajentumisprosessiin.
Unionin laajentuminen tarjoaa taloudellisen ja poliittisen tilaisuuden Euroopalle. Yhtenäismarkkinoiden laajentamisesta pitäisi olla todellista konkreettista hyötyä kaikille Euroopan viejille ja ulkomaisia sijoituksia tekeville Euroopan kotoperäisille yrityksille. Euroopan unionin laajentuminen edistää maanosamme vakautta. Laajentuneella unionilla on myös sekä poliittisessa että taloudellisessa mielessä entistä myönteisempi ja vaikutusvaltaisempi rooli. Tämä auttaa meitä lujittamaan demokratiaa ja kansalaisyhteiskunnan rakenteita Keski- ja Itä-Euroopassa. Se edistää entistä laajempien vapaiden markkinatalouksien kehittämistä.
Euroopan unionin laajentuminen lisäisi tuntuvasti panostamme Maailman kauppajärjestön kaltaisiin järjestöihin. Haluaisin Euroopan parlamentin irlantilaisena jäsenenä tarttua tilaisuuteen toistaakseni, ettei Nizzan sopimusta koskevan Irlannin kansanäänestyksen tulosta pidä tulkita tai pitää laajentumisen vastaisena. Irlannin julkinen mielipide on vahvasti laajentumisen puolella, kuten kävi ilmi tuoreesta eurobarometristä, jonka mukaan 59 prosenttia Irlannin kansasta kannattaa unionin laajentumista. Luku on toiseksi korkein Euroopan unionin 15 jäsenvaltion joukossa. Toivottavasti tämä tulos heijastuu todellisuuteen, kun irlantilaisilla äänestäjillä on seuraavan kerran tilaisuus päättää asiasta.

Tervetulotoivotukset
Puhemies
 Viralliselle lehterille on saapunut useita ehdokasvaltioiden kollegoja, politiikkoja ja diplomaatteja. Toivotan teidät sydämellisesti tervetulleeksi parlamenttiin ja toivon, että nautitte keskustelusta ja toteatte sen rakentavaksi.

Kahdentoista ehdokasvaltion edistyminen liittymisen valmisteluissa vuonna 2000 (jatkoa)
Martelli
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, tämänaamuisessa laajentumiskeskustelussa on ilmennyt, että käsitykset päämääristä ja myös menetelmistä ovat huomattavan yhdensuuntaisia. Lisäksi useaan otteeseen on huomautettu, että laajentuminen ei merkitse ainoastaan unionin laajentumista maantieteellisessä, taloudellisessa ja poliittisessa mielessä, vaan sitä, että mukaan otetaan 10, 12 tai ehkä 13 pääasiassa Keski- ja Itä-Euroopan alueen maata, joilla on takanaan 50 kommunismin vuoden traagiset kokemukset: laajentuminen muuttaa myös unionia itseään.
Juuri puheenjohtaja Prodi muuten sanoi - kenties hienoimmassa komission puheenjohtajana pitämässään puheessa Lublinin yliopistossa - sanatarkasti, että "laajentumisen yhteydessä on pohdittava sitä poliittista sopimusta, jolle Euroopan unioni perustuu, ja luotava se uudelleen uudelta pohjalta".
Tämä ei tietenkään siis tarkoita vain sitä, että meidän on valvottava, että ehdokasvaltiot noudattavat kolmea Kööpenhaminassa määritettyä kriteeriä - vapautta, demokratiaa ja ihmisoikeuksia - kilpailuun perustuvia ja kilpailukykyisiä taloudellisia markkinoita, jotka tukevat unionia sen sisäisissä haasteissa, ja lisäksi yhteisön säännöstön asteittaista siirtämistä kansalliseen lainsäädäntöön, mikä - kuten komission jäsen Verheugen tänä aamuna muistutti - edellyttää myös Euroopan oikeuden täyttä siirtämistä ja joka on ehkä ehdokasvaltioille suurin haaste ja ongelma.
Ei, kyse on siis juuri siitä, että keskustellaan, pohditaan ja perustellaan uudelleen Eurooppa-hanketta. Ei voida myöskään alkaa heti etsiä uudistuksiin jonkinlaista muka institutionaalista hätäratkaisua. Kuten sekä Michel Barnier että Pascal Lamy ovat aivan oikein huomauttaneet, keskustelua toimielinuudistuksista ei voida käydä ennen poliittisen hankkeen määrittelyä. Täytäntöönpanoa ei voi aloittaa ennen käsitteiden määrittelyä, muuten on olemassa vaara, että kun emme halua sanoa, mitä Eurooppa tekee, emme tiedä enää edes, mikä Eurooppa on.
Mikä siis on se hanke, johon parlamentin keskustelussa on ennen muuta keskityttävä, parlamentin, joka on ainoa todella demokraattinen elin ja kenties ainoa elin, joka kykenee ottamaan huomioon myös kansalaisten mielipiteet?
Eurooppa, joka on rahayksikön osalta liittovaltio, puolustukseltaan hallitustenvälinen ja taloudellisten näkökohtien osalta avoin markkina-alue, tarjoaa ilman muuta huomattavia mahdollisuuksia, mutta siihen liittyy myös huomattavia epäselvyyksiä. Joidenkin mielestä ne voidaan ratkaista laatimalla vielä uusi asiakirja perusoikeuskirjan lisäksi, toisin sanoen todellinen perustuslaki; jotkut kysyvät, tarvitsemmeko todella Euroopan perustuslakia, perustuslaillista patriotismia, jolla Saksan mallin mukaan pitäisi korvata patriotismi, jota muuten ei ole.
Toisille hankkeen ydin taas on taloudellisen yhteistyön vahvistaminen ja syventäminen euron pohjalta, mikä heistä selkeyttää kaikkein parhaiten Euroopan suhdetta globalisaatioon ja mittaa valmiuttamme olla, ainakin Euroopan tasolla, todella globaaleja. Muille taas kysymyksen ydin ja aiheen keskeinen sisältö on todellinen yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikka.
Käsitelläkseni hetken tätä aihetta tämänaamuinen keskustelu Lähi-idästä osoittaa, että se on, jos ei hankkeen polttopiste, niin varmasti ainakin keskeinen osa ongelmaa. Komission jäsen Patten sanoi tänä aamuna aivan oikein, että turhaudumme halutessamme edistää rauhanprosessia, tai paremmin sanottuna neuvottelujen uudelleenkäynnistämistä, tai vielä paremmin sanottuna tulitaukoa Palestiinaan aivan viime tunteinakin jatkuneista levottomuuksista huolimatta.
Olemme tietysti iloisia saadessamme tietää, että Euroopan rahoilla ei rahoiteta antisemitistisiä koulukirjoja, mutta suoraan sanottuna tämä ei ole pääasia siinä keskustelussa, joka meidän on keskuudessamme aloitettava. Puuttuu politiikka, poliittinen päätös, poliittinen toimi, joka voisi Lähi-idän tapauksessa olla esimerkiksi Israelin assosiointi Euroopan unioniin, mitä radikaaliryhmän jäsenet ja muut heidän rinnallaan ovat useaan otteeseen ehdottaneet: päätös, joka todella antaisi tapahtumille uuden suunnan ja takaisi uuden turvallisuuspolitiikan ja samalla sitouttaisi Israelin ja koko alueen siihen.
Näiden aiheiden - euron vahvistamisen, toimielinten rakentamisen ja todellisen yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan - korostaminen voisi antaa Eurooppa-hankkeelle sisältöä, joka siltä tänään puuttuu ja jota laajentuminen meiltä edellyttää.

Bonde
Arvoisa puhemies, Kesäkuu-liike äänestää laajentumisen puolesta, mutta sopimusten on myös oltava ehdokasvaltioiden kannalta niin hyviä, että niiden valitsijatkin haluavat äänestää niiden puolesta. EU:n eliitin on otettava opiksi Tanskassa ja Irlannissa järjestetyistä kansanäänestyksistä. Laajentumisneuvottelujen nykyinen tila johtaa vastustavien äänten enemmistöön yhdessä tai useammassa valtiossa. Asiakirjojen ja kirjeenvaihdon salaaminen on varma tapa lisätä epäluottamusta. Ihmiset ajattelevat, että teillä on jotakin salattavaa, koska te ette uskalla näyttää asiakirjoja. Olen muutaman vuoden ajan yrittänyt saada ei-byrokraattisen sähköisen kopion niistä säännöistä, jotka ehdokasvaltioiden on hyväksyttävä. Komissio on kieltäytynyt siitä jatkuvasti. Miksi äänestäjille ei tehtäisi sitä palvelusta, että kaikki asiakirjat siirrettäisiin Internetiin, jotta niitä voitaisiin lukea Karupissa ja Prahassa, Bogensessa ja Budapestissa? En vaadi sisäisten neuvotteluasemien tai sotilaallisten salaisuuksien julkistamista vaan sitä, että lakeihin johtavat asiakirjat pitää julkaista heti!
Meidän on myös keskusteltava siitä, esitämmekö ehdokasvaltioille oikeat vaatimukset. Missä ja milloin kansalaisemme ovat osoittaneet mieltään sen puolesta, että he voisivat ostaa halpaa maata itävaltioista? Emmekö me voisi tarjota siirtymäjärjestelyjä maatalouteen käytettävän maan ja vapaa-aikaan käytettävän maan osalta, kunnes asukkailla on esimerkiksi 90 prosenttia meidän tuloistamme? Kuka länsimaalainen haluaisi maksaa tukia Itä-Euroopan kansalaisille, jotka pakotamme luopumaan töistään? Emmekö voisi sallia pitempiä siirtymäjärjestelyjä, jotta ehdokasvaltiot voisivat valmistautua yhteisillä markkinoilla tapahtuvaan kilpailuun, samalla kun ne saisivat luvan suojata paikallisia markkinoita siihen asti, kunnes ne ovat kilpailukykyisempiä?
Emmekö voisi olla hieman jalomielisempiä ja paljon joustavampia? Miksi emme sallisi 12 ehdokasvaltion osallistua yhteistyön perustan luomiseen siinä vaiheessa, kun seuraavaa perustamissopimusta laaditaan? Miksi emme unohtaisi Nizzan sopimusta ja laatisi perustamissopimuksen, joka voitaisiin hyväksyä niissä kansanäänestyksissä, joita kaikissa valtioissa järjestetään - perustamissopimuksen, joka johtaisi entistä avoimempaan, entistä harvemmista asioista päättävään, vapaampaan ja demokraattisempaan Eurooppaan? Silloin jäsenyyttä koskevat mahdollisuudet tekisivät vaikutuksen kansalaisiin ja nostaisivat äänestysprosentteja, koska asia saisi suurten enemmistöjen kannatuksen. Kansat yhdistyisivät sen sijasta, että ne jakautuisivat - pitäkää tätä haasteenanne!

Raschhofer
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, komissio kirjoittaa Tsekin tasavallan edistymistä koskevassa määräaikaiskertomuksessaan seuraavaa, siteeraan: "Tsekin tasavalta täyttää edelleen Kööpenhaminan poliittiset kriteerit." Tämä lausunto on merkittävä. Komission kertomuksessa ei sanota sanaakaan Benesin julistuksista. Komissio jättää huomiotta, että tuhansien ihmisten karkotuksen ja murhaamisen toisen maailmansodan jälkeen oikeuttavien Benesin julistusten pitäminen voimassa on selvässä ristiriidassa yhteisön asettamien jäsenyyskriteerien kanssa.
Tsekkien haluttomuus kumota julistukset merkitsee EU:n nimenomaan korostamien perusarvojen ja ihmisoikeuksien huomiotta jättämistä. Eurooppa antaa näin signaalin, joka vahingoittaa pysyvästi EU:n uskottavuutta perus- ja ihmisoikeuksia koskevissa asioissa.
Itävaltalaisena edustajana sanoisin vielä muutaman sanan Temelinistä. Temelinin turvallisuudessa on huomattavia puutteita. Komission Temeliniä koskeva turvallisuusselvityskin vahvistaa, että Itävallan reaktoria koskevat epäilyt ovat oikeutettuja. Siitä huolimatta Tsekki yrittää panna meidät tapahtuneiden tosiasioiden eteen ottamalla reaktorin käyttöön. Tämä asenne ei ole ollenkaan kumppanuussuhteiden mukainen. Ongelman ratkaiseva tekijä on Brysselissä. Odotan sieltä lopettamisaloitetta.
Arvoisa komission jäsen Verheugen, kutsuitte Temeliniä turvallisimmaksi ydinvoimalaksi Euroopassa. Siitä ei ole vain huonosti apua vaan jopa haittaa yhteisen ratkaisukeinon etsimisessä.

Puhemies
Jatkamme keskustelua klo 15.00.

Dell'Alba
Arvoisa puhemies, käytän puheenvuoron kiinnittääkseni kollegojen huomion siihen, että vastatessaan eilen illalla keskustelun aikana kollegojen Harbour ja Guy-Quint esittämiin suullisiin kysymyksiin komission varapuheenjohtaja Kinnock sanoi ja vahvisti, että kaikkien parlamentin jäsenten olisi pitänyt eilen illalla saada komission kirjalliset vastaukset, ja komission varapuheenjohtaja viittasi näihin tietoihin vastatessaan paikalla olleille kollegoille, jotka eivät tienneet asiasta mitään.
Asia tarkistettiin, eivätkä nämä asiakirjat saapuneet eilen eivätkä tänä aamuna, eikä tiedetä, koska ne saapuvat. Halusin sanoa tämän, koska - ottaen huomioon eilisen keskustelun sävy - minusta olisi ehdottoman tärkeää, että komission jäsenet puhuisivat jäsenille totta eivätkä esittäisi perättömiä väitteitä!

Puhemies
Tutkimme asiaa komission yksiköiden kanssa ja katsomme, voimmeko toimittaa sen teille mahdollisimman pian. Jos asiasta on sovittu, näin tehdään varmasti.

Swoboda
Arvoisa puhemies, haluamatta olla komission puolustaja haluaisin vain kertoa kollega Dell'Alballe, että minäkin puhuin tänään varapuheenjohtaja Kinnockin kanssa ja että asiakirjat ovat jo matkalla. Hidastuksen aiheutti tekninen ongelma, ei siis kaksinaamaisuus, vaan pelkkä tekninen ongelma.

Harbour
Arvoisa puhemies, kysymyksen toisena aloitteentekijänä ja laatijana saanen sanoa muutaman sanan. Myös minä tapasin varapuheenjohtaja Kinnockin keskustellakseni hänen kanssaan eilisistä vastauksista. Hänen yksiköistään kerrottiin minulle, että kyseinen asiakirja oli lähetetty parlamenttiin eilen jakelua varten. Asiaa on siis syytä tarkastella, sillä varapuheenjohtaja Kinnock teki eilen selväksi, että komissio haluaa antaa jäsenille välittömästi vastauksen kysymykseni yksityiskohtiin.
Asia on syytä tutkia. Jos komissio on lähettänyt asiakirjan parlamentille, sen jakamatta jättäminen on meidän vastuullamme. Jos viive johtui komissiosta, meidän on mietittävä syytä siihen.

Puhemies
Tutkimme asian ja yritämme selvittää, mikä on mennyt vikaan.

ÄÄNESTYKSET
Thors
Arvoisa puhemies, pyydän tarkistamaan M kohdan loppuosaa. Ruotsinkielisessä versiossa sanotaan, että kyse on Euroopan kansalaisuuden vahvistamisesta (att stärka det europeiska medborgarskapet). Sama käsite esiintyy kyllä englanninkielisessä versiossa, mutta ranskankielisessä versiossa puhutaan kansallisuudesta (nationalité). Kansallisuus ja kansalaisuus eivät ole sama asia. Tuemme Euroopan kansalaisuutta.

Puhemies
Tekstini mukaan asia on melko selkeä. Siinä sanotaan: "... ja Euroopan kansalaisuuden vahvistamista." Tämä on se teksti, josta aiomme äänestää.
(Parlamentti hyväksyi päätöslauselman.) Puhemies. Äänestykset ovat päättyneet.
ÄÄNESTYSSELITYKSET
Hans-Peter Mayerin mietintö (A5-0243/2001)

Fatuzzo
Arvoisa puhemies, jäsen Mayer käynnisti asiakirjallaan eurooppayhtiötä, eurooppalaista osakeyhtiötä, koskevien direktiivien hyväksymisprosessin.
Käytin jo eilisen keskustelun aikana puheenvuoron ja sanoin, että eurooppayhtiö on hyvä asia, jopa niin hyvä, että näin itseni juhlimassa eurooppayhtiön menestystä uimalla euroja täynnä olevassa uima-altaassa.
Minun on vielä sanottava eilen iltapäivällä käsitellystä asiakirjasta, että monet eläkeläiset tulivat sanomaan minulle: "Sinä kun kylvet kullassa, miksemme toteuta myös eurooppalaista eläkettä siten, että myös meistä eläkeläisistä tulee kaikista rikkaita, kuten eurooppayhtiöistä?" Toivon siis, että eurooppalainen eläke saadaan pian luotua.

Titley
Arvoisa puhemies, olen tyytyväinen siihen, että olemme vihdoinkin ratkaisseet eurooppayhtiön sääntöjä koskevan kysymyksen. Koska meillä on yhteismarkkinat, on loogista, että myös yritysten rekisteröinnille on yhtenäinen järjestelmä, jonka tarkoituksena on yksinkertaistaa rekisteröintiä ja säästää materiaalikuluissa. Olemme muutamina viime vuosina harjoittaneet merkittävää ylikansallista yhteistyötä puolustusteollisuudessa, jota on myös vahvistettu, mutta emme ole tukeneet noita yhtiöitä, koska emme ole antaneet niille yhtenäistä yhtiörakennetta. Toivottavasti tilanne nyt korjaantuu näiden uusien sääntöjen ansiosta.
Meidän on lisäksi muistettava, että meillä on myös muita käsiteltäviä asioita, kuten yhtiöiden verotuskäytäntö ja tapa, jolla sitä lähestytään. Jos haluamme todella edistää ylikansallista vahvistamista, meidän on tarkasteltava tapaa, jolla eläkerahastoja hoidetaan siten, että ihmiset saavat eläkkeensä työskennellessään yksitasoisessa yhtiössä.

Berthu
. (FR) Suhtaudun hyvin varauksellisesti uuteen eurooppayhtiöitä koskevaan sääntöehdotukseen, sillä se vaikuttaa mielestäni monimutkaiselta, turhalta ja siitä näyttäisi vähitellen aiheutuvan ei-toivottuja seurauksia.
Vaatimus eurooppalaisia osakeyhtiöitä koskevan, kansallisista laeista piittaamattoman yhtenäisen säännöstön laatimisesta on vanhaa, federalistista perua ja juontaa juurensa melkeinpä yhteisön syntyhetkiin saakka, sillä ensimmäiset keskustelut asiasta käynnistyivät jo vuonna 1959, ja ensimmäinen komission muodollinen esitys on peräisin vuodelta 1970. Mutta ajatus kariutui kansojen mielissä syvälle juurtuneisiin kansallisiin lakeihin, joista esimerkkinä mainittakoon sosiaalilainsäädäntö - erityisesti palkansaajien osallistumisen kannalta - tai verolainsäädäntö. Tästä aiheesta on keskusteltu jo 30 vuotta edistymättä lainkaan, ja asian paikallaan jauhamiseen oli jo alistuttu, mikä voisi sivumennen sanoen tarkoittaa, että asian ratkaisemisella ei olekaan niin kiire, etteikö ilman sitä voisi elää.
Nizzan Eurooppa-neuvostossa viime joulukuussa puheenjohtajavaltio Ranska, joka varmaankin halusi tuloksia hinnalla millä hyvänsä, onnistui yhtäkkiä saamaan sopimuksen vahvistettua. Mutta laaditut säännöt sisältävät todellisuudessa paljon kansallisia sosiaalilainsäädäntöjä rinnakkain, joista osapuolet voivat valita, mutta joista kuitenkin puuttuvat kaikki verotusta koskevat säännökset.
Uusi ehdotus vaikuttaakin näin ollen sekä monimutkaiselta että liian suppealta. Kukaan ei sitä paitsi osaa arvioida sitä kunnolla. Parlamentin työllisyys- ja sosiaalivaliokunta ilmoittaa, että eräiden organisaatioiden mukaan (minkä organisaatioiden?) eurooppayhtiötä koskevien sääntöjen ansiosta yhteisön teollisuus säästäisi 30 miljardia euroa (minkälaisten laskelmien mukaan?). Mutta yhteisön teollisuuden edustajathan juuri kirjoittivat parlamentin jäsenille 24. elokuuta 2001: "Haluaisimme muistuttaa teitä kannastamme: eurooppayhtiötä koskevasta säännöstöstä ei ole mitään merkittävää taloudellista hyötyä, jos ei laadita myös tarkoituksenmukaista sopimusta verotusjärjestelmästä." Mutta tätä sopimusta ei ole nyt. Jäsenvaltiot haluavat tänään säilyttää itsellään toimivallan veroasioissa.
Näissä oloissa eurooppayhtiön sääntöjä - ilman, että sillä olisi suurta, välitöntä merkitystä - tunnutaan haluavan siksi, että siten päästäisiin horjuttamaan kansallista lainsäädäntöä ylikansallisella säännöstöllä, jota työllisyys- ja sosiaalivaliokunta haaveilee sovellettavan myös pieniin yrityksiin. Jos tätä ehdotusta vielä kehiteltäisiin lisää, siitä seuraisi hämmennystä ja valtioiden riistoa, mistä ei olisi Euroopan unionille mitään hyötyä. Tosin, nykyisessä muodossaan sitä tuskin sovelletaan. Se olisikin parasta, mitä voisi tapahtua. Mutta yhdistymistä ajavat ideologit eivät luovuta yhtä helpolla.

Crowley
Arvoisa puhemies, olin monien muiden kollegojeni tavoin hyvin iloinen siitä, että 30 vuotta kestäneiden neuvotteluiden ja useiden varaslähtöjen jälkeen olemme vihdoin saaneet aikaan kompromissitekstin eurooppayhtiön säännöistä. Annoin täyden tukeni neuvoston hyväksymälle versiolle. Vastustin kuitenkin voimakkaasti - ja vastustan edelleen - verotuksen yhdenmukaistamiseen pyrkiviä hyväksyttyjä tarkistuksia.
Haluamme kaikki antaa yhtiöille valmiudet toimia EU:ssa yhden yhtenäisen sääntelyjärjestelmän pohjalta. Tämä saattaa edistää työllisyyttä ja talouskasvua koko unionissa.
Irlanti on viime vuosikymmenen ajan alentanut asteittain verotustaan, mikä on parantanut työllisyyttä, lisännyt budjettiylijäämää ja mahdollistanut kestävän kasvun jatkumisen.
Vastustan verotuksen yhtenäistä tai yhdenmukaistamista, ja näitä asioita voidaan ja niitä on voitava käsitellä koordinoidusti.

Figueiredo
. (PT) Kuten tiedetään, nyt käsiteltävästä direktiiviehdotuksesta on keskusteltu vuodesta 1970 alkaen. Totuus on, että huolimatta Nizzan Eurooppa-neuvostossa saavutetusta vähimmäisvaatimukset täyttävästä sopimuksesta, joka koskee sääntöasetuksen antamista ja ehdotusta työntekijöiden osallistumisesta, Nizzassa otettiin ensimmäinen merkittävä askel juridisena elimenä toimivan eurooppayhtiön perustamiseksi.
Eurooppayhtiön pääasiallisena tavoitteena on poistaa esteet liikkuvuuden ja Euroopan laajuisten yritysten toiminnan tieltä ja tehostaa niiden keskittymistä. Siten helpotetaan monikansallisten yritysten yritystoiminnan laajenemista useisiin Euroopan unionin valtioihin ja vahvistetaan eurosta ja sisämarkkinoista koituvia etuja. Toisaalta sen tarkoituksena on luoda kansallisuusrajat ylittävät yhtiösäännöt, joilla annetaan eurooppalaiselle pääomalle kasvot ja identiteetti.
Niinpä nyt käsiteltävä asetus kattaa ennen kaikkea perustuslailliset kysymykset ja siinä esitetään, että nykyiset juridiset aukot kurotaan umpeen yhteisön oikeudessa ja kansallisissa oikeuksissa. Ei ole sattumaa, että esittelijä painottaa keskeisesti verosäännösten yhdenmukaistamista ja yhdenmukaisten puitteiden luomista muille osa-alueille, kuten kilpailulle, työntekijöiden osallistumiselle ja konkursseille.
On totta, että esittelijä yrittää liittää asetuksen ja työntekijöiden osallistumista koskevan direktiivin toisiinsa ja että hän on huolestunut pk-yritysten tilanteesta, mutta on myös totta, että asetuksen tavoitteena on hyödyttää suuria monikansallisia yrityksiä ja UNICEn (Euroopan teollisuuden ja työnantajain keskusjärjestö) etuja, minkä takia ehdotus työntekijöiden osallistumisesta on riittämätön. Vielä vähemmän voidaan hyväksyä ELDR-ryhmän ehdottamia tarkistuksia, joten me äänestimme niitä vastaan.

Gahrton ja Schörling
Asetus eurooppayhtiöstä on ollut keskustelun aiheena EU:ssa 1970-luvulta lähtien.
Eurooppalainen yhtiömuoto, Societé Européenne (SE), josta Nizzan huippukokouksessa päästiin yksimielisyyteen, mukaan lukien direktiivi eurooppayhtiön sääntöjen täydentämisestä henkilöstöedustuksen osalta, tuntuu olevan se tulos, joka voidaan saavuttaa, kun 15 jäsenvaltion erilaiset lainsäädännöt otetaan huomioon.
Kannatamme neuvoston ehdotusta ja hylkäämme tarkistukset, joissa vaaditaan yhtenäisiä verotusta koskevia EU:n säännöksiä.

Posselt
Arvoisa puhemies, en halua antaa äänestysselitystä. Olen tässä vain sen tähden, että kuulisin kollegojen äänestysselitykset, ennen kaikkea kollega Fatuzzon, ja pyydän teitä ystävällisesti tekemään jotain tälle metelille. Tämä on sietämättömän epäkunnioittavaa niitä kohtaan, jotka antavat äänestysselityksiä.

Puhemies
Ongelma on minulle tuttu. Olemme varmasti kaikki puolellanne, mutta on hyvin vaikeaa saada jäseniä poistumaan istuntosalista äänettömästi. Heillä on aina jotakin muuta tekemistä. Huomautamme kuitenkin asiasta niin usein kuin mahdollista.
FI- Menradin mietintö (A5-0231/2001)

Fatuzzo
Arvoisa puhemies, hyvä kollega Posselt, paitsi että äänestysselitysteni aikana melutaan paljon, sain tietää tänä aamuna, että portugalilainen jäsen Regina Bastos oli esittänyt työjärjestystä koskevaa tarkistusta äänestysselitysten rajoittamiseksi ja jäsen Fatuzzon suun tukkimiseksi. Annan aplodit tälle aloitteelle, josta on kuitenkin äänestettävä parlamentissa, jonka suhtautumisen jäsen Fatuzzon äänestysselityksiin tunnen - jäsen Fatuzzon, joka äänesti tämän Menradin mietinnön puolesta, koska hänen mielestään on oikein tiedottaa työntekijöille siitä, mitä heille tapahtuu, kun yritys lakkautetaan. Haluaisin, että kuuleminen koskisi paitsi työntekijöitä myös entisiä työntekijöitä, tuosta yrityksestä eläkkeelle jääneitä henkilöitä.

Konrad
Arvoisa puhemies, hyvät naiset ja herrat, yksi Nizzan sopimuksen hyvistä tuloksista on eurooppayhtiö, ja puhumme nyt Menradin mietinnön yhteydessä henkilöstöedustuksesta, johon suhtaudun myönteisesti. Huolenani on vain se, että kuormitamme tätä eurooppayhtiötä liikaa laajentamalla jatkuvasti työntekijöiden oikeuksia ja varsinkin silloin, kun alennamme rajoja, kuten tässä mietinnössä tapahtuu tämän yhteistoiminnan soveltamisen kohdalla 1000 työntekijästä 500 työntekijään. Tämän eurooppayhtiön on tarkoitus vetää yrityksiä Eurooppaan. Euroopan on tarkoitus muuttua avoimeksi ja vahvaksi tämän uuden yhtiömuodon ansiosta. Siksi on erittäin tärkeää, että säilytämme kohtuuden myös ja erityisesti yhteistoimintaa koskevien säännösten yhteydessä, emmekä kuormita näitä yrityksiä uusilla oikeuksilla niin, että ne eivät yksinkertaisesti enää kiinnosta niitä, jotka haluavat tulla Eurooppaan tai haluavat lisätä liikkuvuuttaan Euroopassa tämän eurooppayhtiön avulla. Tätä ei ole mielestäni otettu riittävästi huomioon, siksi vastustin mietintöä.

Bordes, Cauquil ja Laguiller
. (FR) Neuvoston direktiivissä myönnetään muka yhteisön alueella toimivien yritysten työntekijöille lisäoikeuksia. Nämä väitetyt oikeudet rajoittuvat "työntekijöiden edustajien osallistumiseen eurooppayhtiön hallinto- tai valvontaelimissä".
Nämä vähemmistön edustajat eivät voi vaikuttaa mihinkään päätöksiin edes siinä tapauksessa, että parlamentin tekemät tarkistukset hyväksytään. Kaiken lisäksi lainsäätäjät haluavat kieltää heiltä jopa oikeuden puhua työtovereidensa kanssa vaatimalla heitä pitämään tietonsa luottamuksellisina. Siispä näitä edustajia kehotetaan joko tukemaan esimiestensä harjoittamaa politiikkaa tai vaikenemaan.
Kieltäydymme hyväksymästä moista naurettavaa pelleilyä. Siksi pidättäydyimme tätä tekstiä koskevasta äänestyksestä.

Caudron
. (FR) Mielestäni olisi tärkeää palauttaa mieliin, millaisessa yhteydessä tämä direktiiviehdotus on tullut esiin. Ehdotus koskee siis eurooppayhtiöihin liittyvien sääntöjen täydentämistä työntekijöiden osallistumisen osalta.
Ensimmäinen Euroopan komission asetusehdotus on peräisin vuodelta 1970. Se esiteltiin Euroopan parlamentille 1980-luvun lopulla. Kyseisen direktiivin olennaisimpia seikkoja ovat - EU-jäsenvaltioissa voimassa olevista käytännöistä riippuen - työntekijöiden edustajien pakollinen osallistuminen, tiedotus- ja kuulemisvelvollisuus hallinto- tai valvontaelimissä ja velvollisuus saada työntekijöiden suostumus ennen kuin päätetään toiminnan lopettamisesta tai siirtämisestä, toiminnan vähenemisestä, lisääntymisestä tai sen muuttumisesta, holding- tai tytäryhtiön perustamisesta, järjestettävistä vaaleista ja työntekijöiden edustukseen liittyvistä ratkaisuista. Nämä ehdotukset kaatuivat osallistumiskysymykseen. Monet neuvottelut edelsivät Nizzan Eurooppa-neuvostossa 20. joulukuuta 2000 tehtyä sopimusta.
Mitä tulee työntekijöiden tiedottamiseen ja kuulemiseen liittyvään direktiiviehdotukseen, on suunniteltu, että osallistumisesta voitaisiin vapaasti neuvotella mukana olevien yritysten ja työntekijöiden välillä, joita edustaa erityinen neuvotteluryhmä. Mikäli neuvottelujen tuloksena on osallistumisoikeuden väheneminen, tarvitaan siitä päättämiseen kaksi kolmasosaa erityisen neuvotteluryhmän äänistä, tämän neuvotteluryhmän edustaessa vähintään kahta kolmasosaa työntekijöistä. Neuvottelujen epäonnistuessa sovelletaan vaihtoehtoista asetusta, joka takaa osallistumisoikeuden.
Parlamentin tekemillä tarkistuksilla pyritään asettamaan vähimmäisvaatimukset työntekijöiden tiedottamiselle, osallistumiselle ja kuulemiselle sekä yhdenmukaistamaan jäsenvaltioiden säätämiä menettelytapoja siinä määrin, että se ei vaaranna saavutettuja oikeuksia. Niillä pyritään myös takaamaan, että jopa eurooppayhtiön perustamisesta aiheutuvan merkittävän rakennemuutoksen tapauksessa työntekijöiden myöhemmästä osallistumisesta neuvotellaan. Tarkistuksissa kehotetaan laatimaan selkeitä säännöksiä johtajiston tiedottamisvelvollisuudesta, varsinkin tiedon sisällön osalta, sekä valvomaan, että eurooppayhtiön hallinto- tai valvontaelimeen valitaan tai nimetään työntekijöiden edustaja jäsenvaltioissa voimassa olevien lainsäädäntöjen mukaisesti.
Lopuksi haluan sanoa, että äänestin tämän ehdotuksen oikeusperustan muuttamista vaativien tarkistusten puolesta. Minusta itse asiassa tuntuu, että Euroopan parlamentin olisi tehtävä yhteispäätös lainsäädäntöesityksestä, joka koskee 75:tä prosenttia Euroopan työntekijöistä!

Lang
. (FR) Kolmekymmentä vuotta tiiviitä neuvotteluja, kumoamisia ja poikkeuksia, oikeuspohja, joka ainoastaan myöntää Brysselin komissiolle perusteettomia valtuuksia, yritys muuttaa direktiivi asetukseksi perustamalla toimeenpanoryhmä... Eurooppayhtiön säännöt ovat tosiaankin erittäin vaikeaselkoisia. Eivätkä ne ainakaan herätä innostusta talouselämän ja politiikan edustajien keskuudessa.
On sanottava, että eurooppayhtiön ainoa etu on se, että siihen velvoittaminen edustaa puhtaasti ylikansallisen lainsäädännön tapaa toimia. Sillä sehän muistuttaa yhteisvaluuttaa: ideologinen rakenne, jolla pyritään väkisin korvaamaan kansalliset rakenteet, jotta yhteisössä voidaan tehdä päätöksiä ilman valvontaa.
Eräät väittävät olevansa huolissaan työntekijöiden oikeuksista. Mutta direktiivissä asetetaan selvästi hallintoneuvoston oikeus perustaa eurooppayhtiö työntekijöiden oikeuksien edelle. Se jopa heikentää työntekijöiden osallistumisoikeutta.
Tässä on yksinkertaisesti kyse yhdestä pikavauhtia toteutettavan globalisaation vaiheesta, joka alkaa eurooppalaisten yritysten yhdenmukaistamisella. On varmaa, että tästä näkökulmasta katsottuna kaikille yltiöliberaaleille olisi eduksi, että palkansaajat olisivat globaaleja ja että heillä olisi mahdollisimman vähän oikeuksia. Eräänlainen kieroutunut versio maailman työläisten yhteenliittymisestä, jota globalisaation vastustajiksi itseään väittävät äärivasemmistolaiset voimakkain iskulausein nyt vaativat.
Sillä kaikkein kieroutuneinta on varmasti puolueeton liitto kapitalistisen kansainvälistymisen ja kapinoivan tai marxilaisen kansainvälistymisen välillä, jolla pyritään asettamaan päätöksentekotahoja, jotka eivät välitä kansoista, niiden demokraattisesti nimitetyistä hallituksista tai niiden demokraattisesti valitsemista parlamenteista. Kuitenkin ainoastaan kansalaiset itse edustavat ja voivat parhaiten puolustaa työntekijöiden sosiaalisia ja poliittisia oikeuksia sekä kaikkien vapautta ja hyvinvointia.

Meijer
. (NL) Ihmisten yhteiskunta ei voi olla olemassa ilman yrityksiä, jotka tuottavat tavaroita ja palveluja. Tämän tosiasian vuoksi emme saa unohtaa, että yritykset saattavat muodostaa myös uhan yhteiskunnalle. Ne haluavat mahdollisimman pieniä veroja, mahdollisimman vähän työntekijöiden osallistumista sekä mahdollisimman vähän sääntöjä, jotka tarjoavat suojan ympäristön saastumista ja eläinrääkkäystä vastaan. Ennen kaikkea suuryritykset pyrkivät tekemään mahdollisimman paljon voittoa omistajille ja myös antamaan mahdollisimman suuret optiot johdolle. Tämä voitontavoittelu on useimmiten ristiriidassa sen kanssa, että pyritään mahdollisimman terveelliseen elinympäristöön, ammattitautien välttämiseen, turvalliseen työympäristöön ja demokraattiseen päätöksentekoon, sekä sen kanssa, että toivotaan saatavan riittävästi rahoitusvaroja julkisten palvelujen rahoittamiseen. Siksi on tarpeen järjestää mahdollisimman paljon avoimuutta, jotta yhteiskunta kokonaisuutena voi olla mukana arvioimassa, mitä yritykset tekevät. Lisäksi sääntöjä rikkovien yritysten ei missään tapauksessa kuulu saada tukea eurooppalaisista rahastoista.
FI- Menradin mietintö (A5-0282/2001)

Fatuzzo
Arvoisa puhemies, muutama päivä sitten olin Como-järvellä. Minulla oli tilaisuus ihailla laivamatkalla tämän valtavan kauniin italialaisen järven maisemia, mutta laivassa tapasin henkilön, joka sanoi minulle: "Olen hyvin iloinen siitä, että hyväksytte Menradin mietinnön, koska minä, työntekijä, saan tiedon siitä, koska minut irtisanotaan. Saan tietää sen pitkälti etukäteen, joten tämä on varmasti hyvä uutinen! Mutta miksei työntekijöille tiedoteta paitsi irtisanomisesta, myös siitä, koska he saavat eläkkeensä ja kuinka suuren eläkkeen he saavat, eli kaikesta siitä, mitä työntekijöiden on tärkeää tietää eläkkeestään? Tähän mennessä he eivät ole saaneet tietoa mistään!"

Andreasen, Busk, Haarder, Jensen ja Riis-Jørgensen
. (DA) Olemme äänestäneet tarkistuksen 4 puolesta. Emme ole tehneet niin sen vuoksi, että vastustaisimme sopivien pakotteiden käyttämistä niissä tapauksissa, joissa työnantaja tai työnantajan edustajat eivät noudata direktiiviä, vaan koska vastustamme 2 artiklan 2 kohdan xiii alakohtaa, joka voi aiheuttaa vaikeuksia monille nykyään erittäin hyvin toimiviin kansallisiin sopimuksiin perustuville järjestelmille.

Bordes, Cauquil ja Laguiller
. (FR) Emme halunneet estää tämän mietinnön hyväksymistä äänestämällä sitä vastaan, koska halusimme noudattaa eräiden ammattiliittojen toivomusta.
Jättämällä äänestämättä osoitamme kuitenkin, että me emme hyväksy sellaisia ehdotuksia, joissa lisätään muka työntekijöiden oikeuksia, vaikka niissä selvästi ajetaan työnantajien etuja.
Puhutaan kilpailun mukanaan tuomista velvoitteista, mutta työntekijöiden oikeutta elää ja saada palkkaa ei huomioida. Mietinnön valmistelijalle on ehdottoman tärkeää auttaa työnantajia. Mitä taas tulee työntekijöiden oikeuksiin, ne rajoittuvat heti alkuunsa oikeuteen saada tieto heitä koskevista irtisanomisista, joita ei voi mitenkään välttää.
Yritysneuvostoille ei suoda edes veto-oikeutta, vaikka joukkoirtisanomisten lisääntyessä - jopa suurissa, useita vuosia voittoa tuottaneissa yrityksissä - työntekijöitä voitaisiin suojella ainoastaan irtisanomisten kieltämisellä.
Siispä mitä tarkoitetaan raportissa julistetulla "työnantajien ja työntekijöiden yhteistyöllä", jos toisella osapuolella on oikeus tehdä sellaisia päätöksiä, jotka voivat tuhota useiden työntekijöiden elämän, kun toisella osapuolella ei ole mitään oikeuksia, ei edes oikeutta säilyttää työpaikkaansa?

Bushill-Matthews
Yhdistyneen kuningaskunnan konservatiivit uskovat yritysneuvostojen periaatteeseen. Olemme kuitenkin myös sitä mieltä, että yritysten ja niiden työntekijöiden on voitava päättää heidän kannaltaan parhaista toimintatavoista sen sijasta, että siitä määräisi EU kaikille samanlaisten lakien muodossa.
Yritysneuvostojen olisi määrä luoda silta työnantajien ja työntekijöiden välille. Liian tiukka lainsäädäntö saattaa viedä työntekijät barrikadeille. Jäykkyyden tilalle kaivataan joustavuutta.
Eräs alue, jolla kaivataan aiempaa parempaa oikeusturvaa, liittyy tietojen luottamuksellisuuteen fuusioiden ja yritysvaltausten yhteydessä. Emme ole edenneet asiassa.

Caudron
. (FR) Aivan ensin muistutan, että direktiivin 94/45/EY päätavoite on, että tiedottaminen yritysten henkilökunnalle, työntekijöiden kuuleminen ja yhteydenpito heihin toimivat esteettä koko yhteisön alueella. On totta, että kyseiseen direktiiviin on tullut ajan myötä muutoksia. On myös totta, että sen soveltaminen on johtanut useiden eurooppalaisten yritysneuvostojen perustamiseen. On siis perustettu noin 650 yritysneuvostoa vähintään 1000 henkilöä työllistävissä yhtiöissä, joilla on ainakin 150 työntekijää kahdessa jäsenvaltiossa. Euroopan unionin alueella on kuitenkin vielä 1800 kriteerit - nimenomaan kannattavuuskriteerit - täyttävää yritystä, joihin on perustettava direktiivin määräysten mukaisesti eurooppalainen yritysneuvosto.
Toisaalta kaikki muistavat vielä hiljattaiset rakennemuutokset ja joukkoirtisanomiset, jotka paljastivat EU-lainsäädännön heikkoudet. On anteeksiantamatonta, että palkansaajat saavat tietoa yritystään koskevista päätöksistä lehdistön välityksellä. Meillä riittää selitettävää eurooppalaisille, joiden usko yhteisön sosiaalimalliin horjuu entisestään.
Tämän teollisen muutoksen on saatava meidät pohtimaan parannuksia olemassa oleviin säännöksiin. Kyseisessä työllisyys- ja sosiaalivaliokunnan mietinnössä niitä pohditaan, sillä siinä määritellään suuntaviivat Euroopan komissiolle eurooppalaista yritysneuvostoa koskevan direktiivin muutosehdotusta varten (suunniteltu vuodeksi 2002).
On tehtävä seuraavanlaisia parannuksia: on määriteltävä tarkkaan, mitä tarkoitetaan työntekijöiden tiedottamisella ja kuulemisella; on säädettävä yleinen velvoite kutsua eurooppalainen yritysneuvosto ylimääräisiin kokouksiin tarpeen tullen mahdollisimman lyhyellä varoitusajalla; on laadittava perusteellisempi menettelytapa varsinkin työntekijöitä koskevien kysymysten kuulemiseksi; direktiivin soveltamisalaan kuuluvien yritysten kynnysarvoja on alennettava työntekijämäärän osalta 1000 työntekijästä 500:aan ja ainakin kahdessa jäsenvaltiossa työskentelevien määrä 150 työntekijästä 100:aan; on laadittava sekä kansallisia että yhteisön toimeenpanemia rangaistustoimenpiteitä niille yrityksille, jotka eivät noudata direktiiviä.
Siispä minäkin pyydän komissiota lisäämään nämä ehdotukset eurooppalaisen yritysneuvostodirektiivin muutosehdotukseen.

Krivine ja Vachetta
. (FR) Alle viidessä prosentissa yrityksistä, joita vuoden 1994 yritysneuvostodirektiivi koskee, työntekijöiden edustajat kokoontuvat useammin kuin kahdesti vuodessa; 60 prosentilla ei ole edes yritysneuvostoa, ja niissä harvoissa yrityksissä, jotka ovat sellaisen perustaneet, se on tehty työntekijöiden kansallisissa yrityksissä olevien edustajien kustannuksella, mikä näkyy erityisesti luottamusmies- ja koulutustoiminnan vähenemisenä. Tämä kuvaa hyvin työnantajien kielteistä asennetta työntekijöiden edustajien tiedottamista ja kuulemista kohtaan sekä heidän pyrkimystään päättää yksin miljoonien työntekijöiden kohtalosta.
AOM:n, Marks & Spencerin, Lu-Danonen sekä Moulinexin johdon viimeisimmät ehdotukset yt-neuvotteluissa todistivat jälleen, että työnantajien ja pörssikeinottelijoiden edut ovat ristiriidassa palkansaajien etujen ja kansan tarpeiden kanssa. Sellaisten palkansaajien kannalta, joita yt-neuvottelut koskevat, on nyt tärkeää, että irtisanomiset kielletään ja että työnantajien ei sallita vain ilmoittaa asiasta etukäteen ja eri tavoin.
Irtisanomisia koskevat päätöslauselmaehdotukset ovat lähinnä symbolisia eivätkä ne hyödytä enää tuhansia työpaikkansa jo menettäneitä henkilöitä. Kannatamme kaikkia säännöksiä, joilla pyritään parantamaan tiedottamista, lisäämään palkansaajien edustajien oikeuksia sekä kaikkia sellaisia toimenpiteitä, joilla lisätään palkansaajien keinoja taistella työnantajia vastaan.

Meijer
. (NL) Mikään yritys ei voi toimia ilman ihmisiä, jotka tekevät työt. Työpaikoilla toimivat ihmiset ovat hyvin perillä siitä, mikä menee väärin ja miten asioita voidaan parantaa. Tämä tieto jätetään usein huomiotta. Ihmisiähän ei ole palkattu arvioimaan. Perinteisissä valtasuhteissa lähtökohtana on, että ainoastaan omistaminen ja johto otetaan huomioon. Työ näyttää olevan pelkästään välttämätön paha, jolla itsellään ei ole mitään tekemistä yrityksen kanssa ja joka ainoastaan palkataan tilapäisesti ulkomaailmasta. Uudelleenjärjestelyjä toteutettaessa osakkeenomistajat ja johtajat tekevät päätökset, ja työ tulee silloin viimeisenä. Tuhannet ihmiset saattavat joutua lähtemään työpaikoistaan, koska toisenlaisia taitoja vaativa tuote katsotaan enemmän voittoa tuottavaksi, koska tuotanto siirretään matalamman palkkatason maahan tai jopa koska työntekijöitä halutaan rangaista heidän parannustoiveidensa vuoksi. Valitettavasti esittelijä ei ehdota, että työntekijät saisivat oikeuden saada vapaasti tietoa ja lykkäävän veto-oikeuden. Lykkäävä veto-oikeus mahdollistaa sen, että aluksi tutkitaan ja kehitellään vaihtoehtoja täysin avoimesti käyttäen kaikkea saatavilla olevaa asiantuntemusta ja että yrityksen johdon ja omistajien monopolista tulee loppu toteutettaessa uudelleenjärjestelyjä.
Bloklandin mietintö A5-0267/2001)

Bordes, Cauquil ja Laguiller
. (FR) Yhteisön viranomaisten avuttomuutta kuvaa hyvin se, että kahdeksan vuoden neuvottelujen jälkeen ne eivät ole edes onnistuneet saamaan luotettavaa tietoa varsinkaan teollisuuden jätteiden tuotosta ja niiden käsittelystä. Tätä voidaan pitää osoituksena siitä, että EU-viranomaiset eivät pysty noudattamaan vahinkojen rajoittamiseen ja nykyisten tai tulevien ympäristökatastrofien välttämiseen tähtäävää politiikkaa.
Perusteluissa vedotaan suoraan jäsenvaltioiden välisen yhteisymmärryksen puuttumiseen, neuvoston suureen vastustukseen ja asiantuntijatahon kieltäytymiseen.
Eräiden jätteiden, muun muassa ydin-, kemiallisten tai öljyjätteiden, käsittely edellyttäisi kansainvälistä yhteistyötä. Mutta EU-viranomaisten avuttomuus kuvastaa kansallisvaltioiden tahallista avuttomuutta asiassa. Kummallakaan taholla ei ole aikomusta vahingoittaa suurten teollisuusyhtymien etuja tai pakottaa niitä puolustamaan yhteiskunnan ympäristöetuja ryhtymällä ankariin toimenpiteisiin, jotka saattaisivat pienentää niiden tulosta.
Jätimme äänestämättä, koska mietinnössä mainituista ehdotuksista puuttuu jämäkkyyttä.
Koukiadisin mietintö (A5-0250/2001)

Berthu
. (FR) Äänestimme epäröimättä Koukiadisin mietintöä vastaan, sillä siinä ehdotetaan pelottavan hyvällä omallatunnolla pakkotoimenpiteitä, joilla jäsenvaltiot saataisiin soveltamaan paremmin yhteisön lakeja, ilman että ensin tutkittaisiin, johtuuko yhä lisääntyvä lakien noudattamatta jättäminen syventyneestä kuilusta Euroopan ja sen kansalaisten välillä. Mietinnössä ei missään vaiheessa pohdita, johtuisiko säädösten rikkominen kansojen tai yksilöiden puolustusreaktiosta sellaisia säädöksiä vastaan, jotka tuntuvat heistä kaukaisilta, liian turhantarkoilta tai epädemokraattisin keinoin säädetyiltä.
Euroopan parlamentin tai komission raporteissa viljellyillä ratkaisuilla pyritään lisäämään ylikansallisia toimia, kiristämään rangaistuksia ja suosimaan yhteisön lainsäädännön nopeampaa ja suorempaa soveltamista ohittamalla yhä useammin kansalliset parlamentit. Komission hiljattain julkaisemassa eurooppalaista hallintotapaa koskevassa valkoisessa kirjassa on jopa eräs ällistyttävä väite, jonka mukaan yhteisön lait olisivat liian yksityiskohtaisia, siksi että neuvosto ja parlamentti tekevät niihin paljon tarkennuksia, koska ne eivät luota komissioon. Komissiolle olisi siis annettava vapaat kädet, jotta yhteisön lainsäädäntöä voitaisiin parantaa!
Näyttäisikin vahvasti siltä, että on muodostumassa sellainen liike, joka pyrkii nopeuttamaan direktiivien muuttamista kansalliseksi lainsäädännöksi riuskoilla otteilla, kuten esimerkiksi määräyksillä, joihin Ranskan hallitus hiljattain turvautui. Tällaiset kansallisten parlamenttien perusmerkityksen mitätöivät toimenpiteet vain loitontavat yhteisön lainsäädäntöä EU-kansalaisten todellisuudesta. Ainoa ratkaisu sitä vastoin on palauttaa kansalaisille ja kansallisille parlamenteille niille kuuluva rooli yhteisön päätöksenteossa.

Puhemies
Äänestysselitykset ovat päättyneet.
(Istunto keskeytettiin klo 13.05 ja sitä jatkettiin klo 15.00).

Schroedter
Arvoisa puhemies, minua kiinnostaa, mihin komissio jäi komission jäsen onkin täällä, kaipasimme jo teitä ja se, eikö neuvosto aio osallistua tähän tärkeään maakohtaiseen keskusteluun, joka on oikeastaan laajentumisen olennaisin keskustelu. Olen erittäin pettynyt, että näin näköjään käy. Voisitteko merkitä tämän muistiin. Minusta on parlamentin arvolle sopimatonta, että neuvosto ei osallistu tähän tärkeään maakohtaiseen keskusteluun, joka on todella keskeinen osa laajentumisprosessia.

Kahdentoista ehdokasvaltion edistyminen liittymisen valmisteluissa vuonna 2000 (jatkoa)
Puhemies
Jäsen Schroedter, esititte kommenttinne liian hätäisesti. Olin yhä lukemassa syytä siihen, miksi olemme täällä ja jatkamme keskustelua, minkä jälkeen olisin ilmoittanut parlamentille, miksi Annemie Neyts ei ole vielä paikalla. Hän on täällä parlamentissa valiokuntien puheenjohtajien kokouksessa, joka oli toivonut hänen saapuvan paikalle. Hän saapuu tänne heti kokouksen päätyttyä. Komission jäsen Verheugen sen sijaan saapui niin ripeästi, että teidän täytyi keskeyttää kritiikkinne puoleenväliin.

Puhemies
Esityslistalla on seuraavana yhteiskeskustelu kahdentoista ehdokasvaltion edistymisestä liittymisen valmisteluissa vuonna 2000.
Lisäksi ilmoitan vastaanottaneeni työjärjestyksen 42 artiklan 5 kohdan mukaisen päätöslauselmaesityksen.

Carlsson, Gunilla
. (SV) Arvoisa puhemies, pian tulee kuluneeksi kymmenen vuotta, kun Viro sai itsenäisyytensä takaisin. Muurin murruttua maailmasta on tullut turvallisempi ja Euroopan kodistamme toiveikkaampi ja dynaamisempi. Eurooppalaista yhteistyötä koskevat edellytykset muuttuivat perinpohjaisesti muurin murruttua, ja toistaiseksi unioni on pystynyt täyttämään ne.
Menestyksekkään Länsi-Euroopan läsnäolo ja presidentti Kohlin, presidentti Reaganin, pääministeri Thatcherin ja tietenkin presidentti Gorbatsovin kaltaiset poliittiset visionäärit ovat olleet tämän edistyksen osatekijöitä, mutta ennen kaikkea yksittäisten ihmisten vapaudenkaipuu mahdollisti tämän aikamme mullistavan muutoksen. Kyse oli rohkeista miehistä ja naisista, niin nuorista kuin vanhoistakin, jotka pelkäsivät vastatoimia, mutta rakastivat vapautta vielä enemmän.
Arvoisa puhemies, se, että on saanut kokea tämän vapauden ja vapautumisen voiton, on loistava perintö. Sallikaa meidän muistuttaa, kuinka demokratia sai yliotteen diktatuurista ja sorto muuttui vapaudeksi. Laajentumisprosessia on tarkasteltava tästä näkökulmasta. Samoin kuin hiili- ja teräsyhteisö onnistui tehtävässään, joka oli turvata rauha Euroopassa yhteisön jäsenvaltioiden välillä, meidän on nyt huolehdittava siitä, että Euroopan unioni lisää vapautta ja entistä useampien mahdollisuutta nauttia vapaasta liikkuvuudesta, se lisää hyvinvointia, kehittää moninaisuutta ja tukee ympäristöön ja rikollisuuteen liittyvien yhteisten ongelmien ratkaisua.
Tämä ei ehkä ole yhtä dramaattinen tehtävä kuin perivihollisten yhdistäminen aikoinaan, mutta luulen, että se on vähintäänkin yhtä suuri tehtävä, että se tuo mukanaan yhtä paljon voittoja, mutta sen toteuttaminen on ehkä vaikeampaa. Juuri sen vuoksi puolueryhmäni ehdottomasti tärkeimpänä tehtävänä on taistella vapauden puolesta jatkossakin ja antaa nyt Itä- ja Keski-Euroopan veljeskansoillemme mahdollisuus osallistua toimintaan samoin ehdoin. Siten me myös näytämme, erityisesti nykynuorille, että uskomme EU:hun, joka pystyy muuttumaan toteuttaakseen omat ihanteensa.
Tässä hankkeessa emme saa jäädä odottavalle kannalle. Aivan yhtä aktiivisesti kuin ehdokasvaltiot tekevät töitä, EU:n on paneuduttava asiaan. Haluan kiittää komissiota siitä työstä, jota se on tehnyt tässä asiassa, mutta kyseenalaistan edelleenkin neuvoston tavoitteet ja kyvyn toimia tässä asiassa.
Sallikaa minun sanoa muutama sana Virosta, tästä pienestä kiehtovasta Itämeren valtiosta. Viro on päämäärätietoisesti, hyvän poliittisen johdon ja yhteistyön avulla päässyt pitkälle EU-jäsenyyden valmisteluissa. Mietinnössäni yritän havainnollistaa sitä, että EU:lla on useissa asioissa paljon opittavaa virolaisilta, erityisesti kaupan alalla ja niin kutsutun uuden talouden alalla.
Viron kehitys on joka mielessä menestystarina, sillä siellä on tapahtunut valtavasti näiden kymmenen vuoden aikana. Mietinnössä olen ottanut esille turvallisuuspolitiikan. Emme voi tarkastella EU:n laajentumista yksittäisenä asiana tai luulla, että EU:lla on sellaisia kykyjä, jotka siltä nykyään puuttuu täysin. Sen tietävät virolaiset, jotka haluavat lisäksi liittyä pian NATOon. Virolaiset, jotka ovat olleet karkotettuja, sorrettuja ja epätoivoisia diktatuurin ja kommunismin Neuvostoliitossa, tietävät, että vapauden puolustaminen on tärkein yksittäinen asia. Me PPE-DE-ryhmän jäsenet olemme samaa mieltä tästä analyysista ja tuemme heitä.
Parlamentin vihreä ryhmä on huolestunut siitä köyhyydestä, joka vallitsee maassa, jossa hyvinvointi on lisääntynyt huomattavasti vapautumisen jälkeen. Pidän vihreiden tarkistusta yrityksenä puolustaa olemassa olevia rakenteita ja yhteiskuntamallia, joka on juurruttanut työttömyyden EU:hun. Luulen osaltani, että EU:n talous tarvitsee enemmän dynamiikkaa ja vähemmän ylivaltaa, enkä sen vuoksi halua tukea tarkistusta.
Lopuksi muutama sana vähemmistöistä, Viron tapauksessa erityisesti suuresta venäjänkielisestä vähemmistöstä. Se ei ole mikään yksinkertainen kysymys. Kyse on vanhoista vääryyksistä, ennakkoluuloista ja vallasta. Onnistuneen yhteisön ja yhdentymisen edellytyksenä on toimiva oikeusvaltio ja toimielimet ja lait, jotka eivät syrji ketään, mutta se ei riitä. Poliittisen johdon on otettava nämä kysymykset vakavasti myös käytännön työssään. Se koskee yhtälailla omia maitamme. Vastakohtaisuuksien tasoittaminen vaatii suvaitsevaisuutta ja molemminpuolista kunnioitusta ja se vie aikaa. Arvoisa puhemies, tässäkin suhteessa Viro on oikealla tiellä.
Haluan kiittää kollegoitani, jotka ovat osallistuneet tähän työhön, ja haluan kiittää myös valiokunnan kansliaa.

Schroedter
Arvoisa puhemies, neuvostoa en voi valitettavasti vielä tervehtiä, vaikka minulla onkin sanottavaa sille, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, maatalouden suoria tulotukia tai rakennerahastojen tulevaa jakoa koskevan kinastelun yhteydessä usein unohtuu, että jaetun Euroopan voittamiseen tähtäävä hanke on historiallinen ja että Eurooppaa myös arvioidaan sillä perusteella. Jos käymme vielä lisää arkailevia viivästyskeskusteluja, emme vahingoita vain hanketta vaan koko Eurooppaa. Siksi vetoan neuvostoon, että se tekisi parlamentin ja komission kanssa kaikkensa, että ensimmäiset uudet jäsenvaltiot voisivat osallistua vuoden 2004 Euroopan parlamentin vaaleihin. Neuvottelutilanteen huomioon ottaen on realistista otaksua, että on kyse kymmenestä maasta. Se merkitsee myös sitä, että kaikki kolme Baltian maata ovat tällöin mukana. Mikäli laajentuminen viivästyy vielä, kansalaisia koskevat kielteiset vaikutukset voivat johtaa ongelmiin jäsenvaltioissamme. Yritysten lisääntyvä siirtyminen itäisiin naapurivaltioihimme on jo nyt kestämätöntä ympäristönormien ja sosiaalietujen polkemisen vuoksi.
EU:n ympäristö- ja sosiaalinormit voidaan kuitenkin toteuttaa vain, mikäli maat ovat todella jäseniä. Mainitsen vain yhden esimerkin Latviasta: minusta on uskomatonta, että EU:n yritykset voivat boikotoida Latviassa sosiaalista vuoropuhelua ja komissio vain katselee tekemättä mitään. Laajentumisprosessin yhtenä tunnusmerkkinä on ylipäänsä se, että kansalaisten osallistumisoikeuksia ei huomioida. Me ihmettelemme kansalaisten vähenevää mielenkiintoa ehdokasvaltioissa, kun laajentuminen on käytännössä vain poliittisen eliitin hanke.
Arvoisa komission jäsen Verheugen, te puhuitte kansallisten vähemmistöjen myönteisestä asenteesta laajentumiseen. En voi sanoa Latvian venäläisen vähemmistön suhtautuvan asiaan niin. Laajentumisen tai liittymisprosessin onnistumisesta ja ongelmista ei ylipäänsä käydä yhteiskunnallista keskustelua, eikä se ole yhteinen prosessi. Viestintästrategia on idän ja lännen välinen erillinen hanke ja sellaisena jo rakenteellisesti väärin suunnattu. Se estää toisiinsa tutustumista. Kuinka moni lännessä tietää Baltian maiden kulttuurien eurooppalaisesta perinnöstä, kuinka moni todella tietää siitä, mikä siellä on tärkeää? Meidän maissamme on itsestään selvää, että maaseudun ja kaupunkien hankkeet kehitetään asianosaisten keskuudessa. Ehdokasvaltioissa ne ovat komission ylhäältä ohjaamia prosesseja. Miksi ette arvosta samanlaista osallistumista, jota jäsenvaltiot vaativat täällä? Latviassakin hallinto on suurin heikkous, ja hallintohan on vahva vain silloin, kun se palvelee kaikkia kansalaisia, sosiaalisesta asemasta ja kielestä riippumatta. Sen pitää osata organisoida osallistumisprosesseja ja panna niitä täytäntöön.
Maaseutuvaltaista Latviaa koskee poikkeuksellisen paljon se älyttömyys, että EU:n epäonnistunut maatalouspolitiikka viedään nyt ehdokasvaltioihin. Suorien tulotukien muuttamisesta ekologisesti ja sosiaalisesti kestäväksi rakennekehitykseksi on kehitettävä yhteinen hanke. Se ei olisi eduksi vain Latvialle vaan myös kuluttajansuojalle ja samalla koko väestölle EU:ssa ja ehdokasvaltioissa. Haluaisin vielä kerran korostaa sitä, että sosiaalinen ulottuvuus jää ehdottomasti liian vähälle tässä koko prosessissa. On harhakuvitelma luulla, että pelkät vapaat markkinavoimat voivat hallita yhteiskunnallisia muutosprosesseja. Emme voi jättää huomiotta köyhien ja rikkaiden välistä huolestuttavaa kuilua. Me voisimme kuitenkin pienentää sitä, mikäli ajatus kansalaisten Euroopasta käsitettäisiin yhteiseksi poliittiseksi tehtäväksi asuinpaikasta ja sosiaalisesta asemasta riippumatta.

Souladakis
. (EL) Arvoisa puhemies, kun tänään käsitellään kahtatoista mietintöä, jotka koskevat kahtatoista ehdokasvaltiota, viemme eteenpäin kehitystä, jonka lopputulosta me kaikki emme varmaan ole vielä tiedostaneet. Toivon, että tällä parlamentilla ja komissiolla, jonka toimikausi päättyy vuoden 2005 alussa, olisi onni ja kunnia liittää nämä kaksitoista valtiota osaksi Euroopan unionia, osaksi uutta eurooppalaista arkkitehtuuria, jonka tavoitteena ei tietenkään pidä olla uusien rajojen luominen, vaan valtioiden ja kansojen yhteisö, joka kamppailee yhteisten tavoitteiden, rauhan, sosiaalisen hyvinvoinnin ja maailmanlaajuisen yhteistyön puolesta. Uskon, että tämä poliittinen tavoite on meidän kaikkien suurin tavoite, ja kaikkien on tunnollisesti tehtävä työtä sen puolesta.
Olen Baltian maiden kolmas esittelijä. Näiden kolmen valtion ongelmat ovat enemmän tai vähemmän samankaltaisia, niillä on tietysti paljon yhteistä myös useimpien ehdokasvaltioiden kanssa, koska ne tulevat samasta sosioekonomisesta poliittisesta järjestelmästä ja käyvät nyt läpi muutosta. Näiden maiden erityispiirre on, että viime aikoihin asti Euroopan unioni on laajentunut sellaisilla mailla, joissa on ollut samankaltaiset yhteiskunta- ja talousjärjestelmät. Nyt kyseessä ovat sellaiset maat, jotka ovat muuttuneet aiemmista keskitetyn ja valtion kontrolloiman talouden järjestelmistä demokraattisiksi markkinatalousmaiksi. Tässä mielessä tämä askel, joka yhdentää Euroopan sekä ideologisesti että poliittisesti muodostamatta rajoja erottamaan sellaista, mitä ei pidä erottaa, on erittäin myönteinen.
Liettualla, jonka esittelijä minä olen, on samat yleiset ongelmat sekä kaksi erityisongelmaa. Ensimmäinen erityisongelma koskee Ignalinan ydinvoimalaa ja toinen Kaliningradia. Ignalinan tapauksessa uskon, että ryhdytään kaikkiin toimiin, joita edellyttävät sekä Liettuan energiansaanti että toissijaiset ja ensisijaiset vaikutukset Liettuan yhteiskuntaan ja talouteen, ja uskon, että asiat kehittyvät oikeaan suuntaan. Kaliningrad, Venäjään kuuluva erillisalue, on todellakin erityinen, koska siellä punnitaan politiikat, jotka antavat meille mahdollisuuden uuteen Eurooppaan, joka ei ole yhdentynyt samaan taloudelliseen ja poliittiseen kehykseen ja joka tekee yhteistyötä ja elää rinnakkain ilman yhteenottoja ja jolla on yhteinen tulevaisuus.
Tässä mielessä uskon, että komission jäsen Verheugen, joka on osoittanut olevansa taitava poliitikko, edistää tilanteen kehittymistä. Hän on osoittanut kykynsä myös muissa hankalissa tapauksissa, koska ­- älkäämme pettäkö itseämme - todellisia poliittisia ongelmia ei ole kovin monta. Puhun hieman Kyproksesta, koska siihen viitattiin edellä, vaikka se ei ole oman esittelyni aihe, voidakseni sanoa, että on todellakin komission jäsen Verheugenin oikean politiikan ansiota, että korostetaan, että Turkin harjoittama Pohjois-Kyproksen miehitys on asiaankuuluva kysymys, samalla kun hän kuitenkin sanoo, että Helsingin päätöksessä edellytetään, että Kyproksen liittyminen etenee riippumatta siitä, ratkaistaanko Pohjois-Kyproksen kysymys vai ei. Tämä merkitsee hyvin yksinkertaista viestiä kaikille tahoille Euroopan poliittisesta tahdosta edetä periaatteiden ja näkemysten pohjalta sallimatta kenenkään sanella tapaa, jolla käsitellään ihmisoikeuksiin, demokratiaan ja kansainväliseen oikeuteen liittyvät asiat. Tässä mielessä toivon ja olen varma, että komission jäsen Verheugen tulee tekemään parhaansa.
Käsittelen vielä tulevaisuutta. Ratkaiseva kysymys kuuluu: mitä me Euroopassa toivomme, yhdentynyttä Eurooppaa, joka integroituu kehittyessään, vai opportunistisen ja lyhytnäköisen talouspolitiikan leikkikenttää? Jos Eurooppa ja sen kansat todella haluavat saavuttaa - mielestäni niin on tehtävä - jonkin ihanteen, jonkin unelman, sen pitää olla yhteiskunnallinen ja poliittinen unelma, ei vähäpätöinen ja lyhytnäköinen taloudellinen tavoite. Tässä mielessä uskon, että meidän pitää pyrkiä tähän yhdentyneen Euroopan, rauhan, yhteistyön, yhteenkuuluvuuden ja kehityksen Euroopan unelmaan, ja tällainen unelma Euroopasta meidän on tarjottava kansoillemme ja jätettävä syrjään pikkumainen kiistely ohimenevistä asioista, joilla ei ole tulevaisuutta.

Gawronski
. (IT) Arvoisa puhemies, tämä on varmasti vaikea hetki suurimmalle osalle maista, jotka valmistautuvat liittymään Euroopan unioniin, erityisesti Puolalle. Juuri nyt, ratkaisevimmalla hetkellä, viimeisessä vaiheessa, kun eniten tarvittaisiin innostusta ja yksituumaisuutta, puolalaiset, kuten monet muutkin, alkavat pohtia, ajatella ja miettiä, ovatko vaaditut uhraukset, niin sanotut liittymiskustannukset, suurempia kuin edut, mahdolliset tulevat hyödyt.
Puolalaisten keskuudessa leviää eräänlainen skeptisyys, joka vaarantaa Euroopan unioniin liittymistä koskevan yksimielisyyden. Komission jäsen Verheugen puhui tästä tänä aamuna, ja siksi pyysimme tarkistuksessamme, joka toivottavasti hyväksytään huomenna, että komissio lisäisi ponnistelujaan Euroopan unionin tiedotus- ja promootiokampanjan hyväksi, jotta puolalaiset saataisiin vakuuttumaan siitä, että heidän läsnäolonsa Euroopassa on ratkaisevan tärkeää niin meille kuin heillekin.
Puolalaisten skeptisyyden taustalla on varmasti keskustaoikeistohallitus, joka on päättämässä valtakauttaan pitkän selkeän ja päättäväisen vaiheen jälkeen hieman hankalissa ja epävakaissa merkeissä, sekä talous, joka oli postkommunistisen maailman ylpeys: sen kasvuvauhti oli nopea ja jatkuva, 7 prosenttia vuodessa, mutta nyt kasvu on viime vuosien suuren dynaamisuuden jälkeen alkanut osoittaa hidastumisen merkkejä. Tämän lisäksi Puolaa ovat tänä kesänä koetelleet luonnonkatastrofit, tulvat ja pyörremyrskyt, jotka ovat aiheuttaneet huomattavia materiaalisia ja inhimillisiä menetyksiä.
Vasemmisto, entiset kommunistit, tämänhetkinen oppositio - joka 23. syyskuuta järjestettävissä vaaleissa, eli hyvin pian, palaa enemmistöasemaan - ei varmasti edistä ilmapiirin rauhoittumista, vaan pyrkii lisäämään vettä myllyyn ja antamaan Puolasta hieman huolestuttavan kuvan, jotta voi sitten näyttäytyä kotimaan pelastajana. Samaisen vasemmiston astuminen valtaan ei tietenkään millään tavalla vaikuta Puolan hallituksen päättäväisiin ja tehokkaisiin toimiin kaiken mahdollisen tekemiseksi, jotta Puola voisi liittyä Euroopan unioniin mahdollisimman pian. Tässä mielessä vasemmiston sitoutuneisuudesta ei ole epäilyksiä, koska kaikki puolalaiset puolueet, niin oikeisto- kuin vasemmistopuolueetkin, allekirjoittivat muutama päivä sitten selkeän sopimuksen tähän päämäärään tähtäävästä yhteistyöstä.
Ei pidä vaieta siitä, että ratkaistavana on vielä ongelmia, jotka olemme luetelleet päätöslauselmassamme. Haluaisin mainita joitakin esimerkkejä: ympäristönsuojelu, joka on ollut täysin unohduksissa ja laiminlyötynä koko kommunistidiktatuurin ajan ja jonka tilanne on nyt traaginen; ilman ja veden laadun parantaminen Euroopan unionin standardeja vastaavaksi vaatii valtavia ponnistuksia ja sijoituksia, joita ei voida ajatellakaan ilman ulkomaista apua ja niitä siirtymäkausia, joihin jäsen Brok viittasi tänä aamuna. Ympäristöstä haluan sanoa joillekin kollegoille, jotka oikeutetusti kantavat aiheesta huolta ja jotka ovat esittäneet tarkistuksia, että yhdyn niihin suurelta osin, mutta en hyväksynyt niitä, koska ne ovat liian yksityiskohtaisia.
Toinen tunnettu ongelma on maatalous, joka kärsii Venäjän ajan kollektivisointipyrkimysten - joita puolalaiset maanviljelijät vastustivat urheasti - seurauksista ja on nyt erittäin pirstoutunut. Puolassa, jossa 26 prosenttia väestöstä asuu maaseudulla, maatalouden rakenneuudistus koskee myös monia muita aloja, mikä merkitsee tarvetta löytää uusia työpaikkoja.
Toinen ongelma liittyy itäisiin rajoihin, joista tulee unionin rajat Ukrainaan ja Valko-Venäjään: rajoihin, joiden täytyy toisaalta olla avoimia, mutta jotka eivät saa päästää läpi rikollisuutta ja mafiaa. Komission jäsen Verheugen puhui aamulla myös tästä.
Lopuksi totean meidän olevan vakuuttuneita siitä, että Puola liittyy Euroopan unioniin mahdollisimman pian, vuonna 2004, ja meillä on ilo todeta, että puheenjohtajavaltio Belgian edustaja - jota kuulimme tänä aamuna - haluaa neuvotteluihin uutta pontta ja dynaamisuutta. Hän sanoi, että Puola liittyy - tai oikeammin "palaa" Eurooppaan, koska se on itseoikeutetusti kuulunut siihen vuosisatojen ajan, ja vain keinotekoinen diktatuuri saattoi riistää siltä useiksi vuosikymmeniksi sen todellisen historiallisen ja maantieteellisen aseman.

Schröder, Jürgen
Arvoisa puhemies, en halua sanoa mitään Tsekin tasavaltaa koskevan mietintöni sisällöstä. Mikäli on lukenut sen, havaitsee, että oikeiston aamupäivän keskustelun lopuksi esittämä kritiikki oli aiheetonta. Siellä sanotaan nimittäin jotain siihen asiaan liittyvää.
Sallikaa minun ottaa kantaa tuoreisiin tapahtumiin. Tsekistä kuului viime viikolla sellaista, että hallituksella on erittäin kunnianhimoinen ohjelma; se aikoo nimittäin täyttää jäsenyyskriteerit vuoden 2002 kesäkuuhun mennessä ja päättää näin ollen liittymisneuvottelut. Tällä hetkellä on käyty läpi 19 lukua 31:stä, ja tämän vuoden loppuun mennessä aiotaan päättää vielä kuuden avainluvun käsittely. Komission jäsen Verheugen sanoi aivan syystä, että lukujen käsittelyn päättäminen ei tietenkään ole ainoa autuaaksi tekevä asia eikä myöskään merkki siitä, kuinka pitkälle maa on edennyt. Tsekin tasavalta on kuitenkin edistynyt erittäin hyvin, eikä meidän ole syytä uskoa niitä, jotka hämmentävät kansalaisia tuossa maassa. Eräs johtava tsekkiläinen poliitikko väitti juuri viime viikolla, että Euroopan unioni on jäykkä, hidasliikkeinen ja kallis.
Arvoisa puhemies, sallikaa minun analysoida näitä kolmea väärin käytettyä käsitettä. Euroopan unioni ei ole jäykkä. Mikäli tässä Euroopan yhteisössä, joka on nykyään Euroopan unioni, on jotain pysyvää, se on toive muutoksesta ja mahdollisuus siihen. Euroopan yhteisö on muuttunut jatkuvasti 1950-luvulta lähtien, ja nyt meillä on taas mahdollisuus ja tarve laajentaa tätä unionia. Jos tätä rakennelmaa väitetään jäykäksi, ei todellakaan tiedetä, mistä puhutaan.
Toiseksi: hidasliikkeisyys. Kahta asiaa ei saa sekoittaa keskenään. Euroopan unioni on tietysti laaja rakennelma, mutta se on kuitenkin edelleen toimintakykyinen. Sitä voidaan verrata suureen laivaan, joka purjehtii valtamerellä. Se on toimintakykyinen, mutta iso, kuten Euroopan unioni. Euroopan unionin päätöksentekoprosessi on varmasti pitkä, monesti se myös kestää pitkään, mutta mitä voi oikeastaan odottaa 15 itsenäisen valtion yhteisössä, jossa jokaiselta valtiolta ja varsinkin pieniltä kysytään, mitä mieltä ne ovat. Jokainen saa siis sanoa mielipiteensä, senkin Tsekin tasavallan nämä piirit saisivat pitää aina mielessään. Unioni ei siis ole hidasliikkeinen. Eikä jäykkä.
Kolmas väite, että unioni olisi kallis, pitää paikkansa kaikkein vähiten, sillä kommunismista vapautuneissa maissa olisi joka tapauksessa pitänyt toteuttaa uudistukset ja muutosprosessi, Euroopan unioniin liittymisestä riippumatta. Euroopan unionissa on lisäksi kaksi mahdollisuutta, joko maa saa rahaa tai se maksaa sitä. Niillä, jotka saavat rahaa ja Tsekin tasavalta kuuluu jo niihin ei pitäisi oikeastaan olla mitään valittamista. Ne, jotka maksavat, ovat myös osoittaneet viime vuosikymmenten kehityksen aikana, että ne pärjäävät melko hyvin maksaessaan rahaa Euroopan yhteisölle tai unionille, koska se palaa jollain tavalla takaisin niille.
Nämä kolme väitettä ovat siis kerta kaikkiaan populistisia, asian lievästi ilmaistakseni. Lopuksi haluaisin sanoa, että myös kalleuteen liittyy asioita, joita ei voi mitata ja selittää markkoina ja penneinä eikä euroina. Tsekin tasavallan EU:ta kritisoivat piirit ovat unohtaneet yhden asian, nimittäin unionin perustajien tavoitteet rauhan ja vapauden. Ne ovat tähän asti estäneet sodat ja muuten myös karkotukset. Tsekin tasavalta on edistynyt hyvin, jos ei oteta huomioon muutamia asioita, jotka on selvitetty mietinnössäni, esimerkiksi Temeliniä. Kenenkään ei tarvitse pelätä, sillä Temelin ei ole Euroopan unionin jäsenyyden este.
Sallikaa minulle lopuksi vielä huomautus, jota käytin mietinnössäni jo viime vuonnakin. Olen kotoisin Saksista, Tsekin tasavallan naapurista; olin sosialismin aikoihin samassa veneessä tsekkien kanssa, haluaisin olla siellä tulevaisuudessakin, mutta toisessa veneessä, veneessä, jonka ohjaukseen tsekitkin saavat osallistua. Kenenkään Tsekin tasavallassa ei pidä kuitenkaan kuvitella, että tsekit päättävät yksin, mihin vene kulkee, sillä Euroopan unioni ei halua liittyä Tsekin tasavaltaan vaan tsekit EU:hun. Tsekit ovat kuitenkin taatusti mukana, kun Euroopan unionia ohjataan tulevaisuudessa.

Wiersma
. (NL) Arvoisa puhemies, Slovakian nykyinen hallitus on saavuttanut vuodesta 1998 asti merkittävää edistystä liittymisprosessissa. Vaikka Brysselissä oltiin silloin hyvin epäileväisiä, maa lähestyy nyt ehdokasvaltioiden ykkösryhmää. Se ei jää enää jälkeen niin sanotun Luxemburgin ryhmän maista, kun tarkastellaan valmiiksi neuvoteltujen lukujen määrää. Tästä ansaitsevat onnittelut hallitus ja myös Slovakian kansa, joka on onnistunut suhtautumaan kärsivällisesti merkittäviin uudistuksiin, joilla on luonnollisesti myös varjopuolensa.
Ajatelkaamme kohtuuttoman korkeaa työttömyysastetta. Neuvottelujen nopeaa tahtia ei selitä pelkästään hallituksen tehokkuus. Slovakia on yksi pienistä ehdokasvaltioista, joten se voi toimia joustavammin. Maa on käyttänyt tätä viisaasti hyväkseen. EU-jäsenyyden kannatus on vakaasti korkealla, ja voidaan sanoa, että Slovakiassa vallitsee tässä asiassa poliittinen konsensus. Voidaan myös miettiä, olisiko hallitus onnistunut saavuttamaan vastaavaa edistystä toisenlaisessa kokoonpanossa.
On kuitenkin myös arvostelun aiheita. Sen strategian valossa, että neuvosto ja komissio aikovat saada jotkin neuvottelut päätökseen ensi vuonna, nämä arvostelun aiheet vaativat erityistä huomiota. Jos Slovakia haluaa pysyä kärkiryhmässä, sitä varten on ryhdyttävä lisäponnisteluihin. Kaikella kunnioituksella sanottuna, Euroopan parlamentin tehtävänä ei ole niinkään olla ystävällinen vaan kannustaa oikealla tavalla. Siksi olen sisällyttänyt mietintööni paljon kriittisiä reunahuomautuksia, jotka ovat tulleet kollegoiltani eri valiokunnista. Ne puhuvat toivottavasti puolestaan, sillä en voi luetella täällä niitä kaikkia.
EU:n lainsäädännön sisällyttäminen osaksi kansallista lainsäädäntöä tapahtuu Slovakiassa nopeassa tahdissa, mikä herättää kysymyksen - aivan kuin muidenkin ehdokasvaltioiden kohdalla - että voidaanko kaikki nämä uudet lait panna täytäntöön ja että onko sitä varten käytettävissä riittävästi pätevää henkilöstöä. Tämä koskee erityisesti varainhoidon valvontaa, josta Slovakiassa on tosiaankin käsiteltävänä lakiluonnos, mutta edelleen voidaan miettiä, onko maa tarpeeksi nopeasti kykeneväinen käsittelemään EU:n tukia asianmukaisella tavalla, kun maa on Euroopan unionin jäsen. Onneksi Slovakian hallitus on palkkaamassa lisää virkamiehiä, mikä sinänsä on jo merkittävä askel. Tänä aamuna komission jäsen Verheugen julisti oikeutetusti tämän asian painopisteeksi, ja haluan tukea häntä siinä koko sydämestäni. Haluaisin myös antaa hänelle tässä asiassa keskeiseksi käsitteeksi sanan avoimuus. Keväällä pelästyimme uutisia säännönvastaisuuksista, joihin oli syyllistynyt eräs EU:n rahojen jakamisesta vastaava korkea virkamies. Hallitus luonnollisesti puuttui asiaan, mikä on sinänsä kiitettävää. Tutkimukset ovat kuitenkin vielä käynnissä, ja mielestämme asia on tutkittava perusteellisesti erityisesti myös sen selvittämiseksi, oliko kysymys yksittäisestä tapauksesta vai järjestelmällisemmästä ilmiöstä. Haluaisimme tässä yhteydessä myös saada ensimmäisen arvioinnin korruption vastaisesta ohjelmasta, jonka Slovakian hallitus hyväksyi jokin aika sitten.
Olen aiemmin ilmaissut säännöllisesti huolestuneisuuteni suurista tuloeroista Slovakian eri alueiden välillä. Maa ei ole ainutlaatuinen myöskään tässä asiassa, ja Euroopan unionin jäsenyyden myötä saadaan pian luonnollisesti uusia mahdollisuuksia tehdä asialle jotakin. Minulla on kuitenkin edelleen sellainen tunne, että moni suunnitelma toteutetaan hitaasti. Tämä on harmillista, koska on kysymys köyhien ja rikkaiden välisten suhteiden ytimestä Slovakiassa.
Vaaleilla valittavien paikallishallintoelinten perustamisen tilanne on huolestuttava. Tämä hajauttaminen on tärkeää EU:n näkökannalta, koska hallinnosta tulee siten tehokkaampaa ja demokraattinen valvonta paranee. Parlamentti on hiljattain tehnyt joitakin päätöksiä, mutta Slovakian hallitusosapuolet eivät ole pitäneet niitä tyydyttävinä. Tämän vuoksi koalitioon on kohdistunut paineita. Nyt vuosi ennen neuvottelujen mahdollista päätökseen saattamista uhkana on hallituskriisi, jonka seurauksia ei pidä lainkaan väheksyä. Me emme päätä Slovakian alueellisesta uudelleenjaosta. Voimme kyllä pyytää, että kriisin välttämiseksi tehdään kaikki mahdollinen. Nykyisellä hallituksella on melkoinen tehtävä hoidettavanaan, ja unkarilaisvähemmistön osallistuminen pysyy siinä muuttumattoman tärkeänä. Tämä vähemmistö on muuten itse ilmaissut toiveen tästä. Käsiteltäessä tätä asiaa edelleen on toki oltava mahdollista päästä lopulliseen tulokseen, jonka kaikki voivat hyväksyä. Tämä tarkoittaa, että kaikkien osapuolten on lähennyttävä toisiaan, koska kaikki ovat vastuussa hallituksen yhtenäisyydestä. Vapaa äänestys parlamentissa ei ole silloin aina paras ratkaisu.
Kuulemme edelleen valituksia vähemmistöjen kohtelusta, mutta emme pelkästään Budapestista. Romanien tapauksessa on saavutettu edistystä. Edelleen voidaan suhtautua epäilevästi paikallisviranomaisten tahtiin ja valmiuteen tehdä parhaansa parannusten toteuttamiseksi. Ikäviä tapauksia ilmenee yhä edelleen. Toistan vielä, että näemme ensi vuodeksi toivottavan loppuarvioinnin yhteydessä romaneja koskevan politiikan ensimmäiset todelliset ja konkreettiset tulokset.
Slovakialle on tulossa jännittävä vuosi, jolloin on tehtävä kovasti työtä, jotta neuvottelujen nopea tahti voitaisiin säilyttää, ja toivottavasti voimme ensi vuonna antaa arviomme lopputuloksesta.

Queiró
Arvoisa puhemies, kun viime vuonna täällä käymässämme laajentumiskeskustelussa erityistä oli, että sitä käytiin täsmälleen samana päivänä, jolloin Berliinin muurin murtumisesta oli kulunut kymmenen vuotta, tämänpäiväistä keskustelua käydään, vaikka ilman samanlaista vertauskuvallisuutta, kahden myös merkittävänä pidettävän tapahtuman jälkeen. Ensimmäinen oli Nizzan huippukokous, jossa eurooppalaiset valtion- ja hallitusten päämiehet alkoivat uudistaa yhteisön toimielimiä, jotta ne sopeutuisivat kahdellatoista valtiolla laajentuneeseen Eurooppaan. Yksikin epäonnistuminen tässä asiassa olisi riittänyt saamaan kaikki meidät yksimielisiksi siitä, että laajentumishanke vaarantuisi moneksi vuodeksi. Toinen oli Göteborgin huippukokous, joka päätti Ruotsin puheenjohtajakauden. Toden totta, sen päätelmissä Euroopan johtajat ilmaisivat lopullisesti, että laajentuminen on peruuttamatonta, minkä lisäksi niissä asetettiin ensimmäisen kerran väliaikaiseksi tavoitteeksi, että neuvottelut kelpoisuuden täyttävien ehdokasvaltioiden kanssa saatettaisiin päätökseen vuoden 2002 loppuun mennessä. Tavoitteeksi ilmoitettiin, että nämä valtiot voisivat osallistua jo jäsenyyden saaneina Euroopan parlamentin vaaleihin vuonna 2004.
Tämän poliittisen sitoumuksen lisäksi painoa on pantu eriyttämisperiaatteelle, jonka mukaan ehdokasvaltiota arvioidaan edelleenkin yksinomaan niiden omien ansioiden perusteella. Unkarin Euroopan unioniin liittymistä koskevaa kertomusta ja maan hakuprosessin kehittymistä viime vuoden aikana pitää tarkastella nimenomaan tässä valossa. Unkarin liittyminen Euroopan unioniin on todellinen kansallinen hanke tälle maalle. Tästä todistuksena on, että kaikki unkarilaiset parlamenttipuolueet ovat päässeet sopimukseen liittymisestä ja että kansanäänestyksestä, joka järjestetään ennen tämän yhteisen tulevaisuuden kannalta ratkaisevan askelen ottamista, ollaan yksimielisiä.
Unkari, jossa on kanavoitu kaikki voimavarat tämän kansallisen tavoitteen toteuttamiseksi, on jo onnistunut saattamaan komission kanssa käydyissä neuvotteluissa päätökseen merkittävän määrän neuvottelulukuja 22 yhteensä 30 luvusta. Tämän vuoksi oletuksemme on, että neuvottelut, joiden tarkoituksena on liittää Unkari Euroopan unioniin, on mahdollista saattaa päätökseen Göteborgissa sovitun vuoden 2002 aikana.
Tämä tosiseikka ja se, että neuvotteluilla on tarkoin rajatut suuntaviivat, on poliittisesti erittäin merkittävä asia. Näin ei ole ainoastaan ollut mahdollista, että Unkarin päättäjät samoin kuin yhteisön neuvottelijat ovat voineet suunnitella ja toteuttaa toimintansa aiemmin määriteltyjen vaiheiden mukaan, vaan tällä tavoin on myös saatu vältettyä pelon ja pettymyksen ilmeneminen unkarilaisessa yhteiskunnassa, mikä olisi seurauksena siitä, ettei liittymisneuvottelujen päättymisaikatauluun voitaisi sitoutua.
Arvoisa puhemies, ne ehdokkuuden kehittymisen pääpiirteet, joita haluan korostaa, ovat mitä ilmeisimmin jatkoa aiemmalle, vaikka joitakin uusiakin asioita voidaan osoittaa. Edelliset liittyvät tietysti Unkarin taloudelliseen tilanteeseen, joka on selvästi kohentunut kaikkialla havaittavista taantuman merkeistä huolimatta. BKT on kasvanut noin 6 prosenttia, vienti vetää edelleenkin loistavasti, samoin kuin investoinnit asumiseen. Myös kulutusta, työllisyyttä ja ulkoisia investointeja koskevat luvut ovat erittäin myönteisiä. Johtopäätöksenä voidaan todeta, että Unkarin markkinatalous kehittyy nykyisin selvästi, ja mikäli rakennemuutoksissa ja julkisen talouden vahvistamisessa tapahtuu jatkossakin edistystä, Unkari onnistuu melko vaivattomasti kestämään kilpailun ja markkinavoimien paineet Euroopan unionissa.
Koska inflaatio on yhä korkea, 10 prosentin luokkaa, hallituksen on oltava valppaana ja ryhdyttävä riittäviin toimiin hintojenkorotuspaineen pienentämiseksi. Lisäksi korostuu romaniväestön tilanne, joka on edelleen ongelmallinen huolimatta keskipitkän aikavälin ohjelman puitteissa otetuista askelista. Siksi vankka näkemyksemme on, että ohjelmaa pitää täydentää muiden muassa opetus-, työllisyys-, asumis- ja terveydenhuoltoaloilla välittömillä ja käytännönläheisillä sosiaalisilla tukitoimilla osittain jo käynnissä olevilla , joista sovitaan ja joita ohjataan yhdessä romaniyhteisön edustajien kanssa.
Mainitsen vielä Unkarin poliittisten päättäjien täysin myöntämän tarpeen tehostaa korruption torjumista, ja erityisesti haluan tähdentää korruption torjumista koskevaa lainsäädäntöpakettia, joka on melkoisen viimeistelty ja tulee voimaan välittömästi. Me tiedämme, että valtioilla, joilla on yhtä lyhyt ja samankaltainen historia kuin Unkarilla, on perintönään vaikea asetelma, ja tiedämme, että taistelua pitää käydä kaikkialla Euroopan unionissa ja sen ulkopuolella.
Arvoisa puhemies, hyvät jäsenet, Unkarissa hyväksyttiin äskettäin laki, joka koskee sen naapurivaltioissa elävien unkarilaisten vähemmistöjen suojelua ja joka aiheutti monenlaista suhtautumista ja kiistelyä erityisesti Romaniassa ja Slovakiassa, missä elävät ja työskentelevät runsaslukuisimmat näistä vähemmistöistä. Unkarin viranomaiset ovat ilmoittaneet tiukasti, ettei tällä uudella lailla ole mitään vaikutusta maan ulkopuolella ja ettei siitä seuraa mitään, mikä ei olisi sopusoinnussa niiden lakijärjestelmien kanssa, jotka ovat voimassa niissä naapurivaltioissa, joissa nuo vähemmistöt oleilevat. Tämän asian osalta minun on toistettava, mitä mietinnössä sanotaan, eli että komission on esitettävä arvionsa siitä, miten tämänkaltaiset lait sopivat yhteen yhteisön säännöstön kanssa, ja vedottava Unkarin hyviin naapuruussuhteisiin ja sen yhteistyöhön naapurivaltioiden ja yleensä kaikkien jäsenvaltioiden kanssa. Se, että tähän lakiin sisältyy 27 artikla, säännös, jossa määrätään yhteisön lainsäädännön ohittavan kansalliset määräykset, ja että Unkarin hallitus on ollut halukas keskustelemaan naapurivaltioiden kanssa lain tulkintaan ja soveltamiseen liittyvistä kysymyksistä, saavat meidät suhtautumaan valoisasti siitä mahdollisesti koituvien ongelmien ratkaisemiseen.
Arvoisa puhemies, siinä lyhyessä ajassa, jonka esittelijät saavat käyttää puheenvuoroonsa, ei ole mahdollista esitellä enempää tämän mietinnön tärkeimpiä päätelmiä: olemme kuitenkin vakuuttuneita, että kollegamme lukevat, arvioivat ja tukevat sitä meidän laillamme. Tällä tavoin Euroopan parlamentti antaa jatkossakin välttämättömän panoksensa Euroopan kansojen ja valtioiden yhdistymiseksi jälleen ja tekee 15 jäsenvaltion Euroopan sekä ehdokasvaltioiden kansalaiset tietoisiksi niin Euroopan uuden yhdentymisen eduista kuin siitä aiheutuvista velvollisuuksistakin.

Van Orden
Arvoisa puhemies, Bulgarian liittymisprosessissa on viime vuonna tapahtunut huomattavaa edistystä. Vaikka monilla aloilla on epäilemättä koettu pettymyksiä, maassa tapahtui kolme kuukautta sitten hyvin dramaattinen poliittinen muutos: hallitsevan UDF-puolueen päihitti 17. kesäkuuta pidetyissä parlamenttivaaleissa uusi poliittinen puolue Simeon II National Movement, jota johti entinen kuningas Simeon, joka toimii nykyään pääministerinä ja käyttää nimeä Simeon Sakskoburggotski. Hän vierailee ensimmäistä kertaa Euroopan unionin toimielimissä ja Natossa Brysselissä ensi viikolla. Noin 60 prosenttia kansasta äänesti noissa vaaleissa puolueita, jotka eivät olleet edellisessä parlamentissa edustettuina. Tämä oli suuri epäluottamuslause hallitukselle ja todellinen vaatimus saada aikaan todellista edistystä, parannuksia ja muutosta: kansalla oli taas jotain, mihin uskoa.
UDF:n edellinen hallitus koki valtavia vaikeuksia, tosin olen valmis myöntämään sen onnistuneen monilla aloilla. Tämä oli ensimmäinen kommunismin ajan jälkeinen hallitus, joka istui kautensa loppuun saakka. Se vauhditti Bulgarian hakemusta EU:n jäseneksi ja mahdollisti sen, että maa saattoi aloittaa muodolliset liittymisneuvottelut helmikuussa 2000. Tämän tuloksena yksitoista neuvottelulukua on saatu menestyksekkäästi päätökseen. Kymmenen uutta neuvottelulukua on avattu ja neuvotteluja käydään parhaillaan. Viisi muuta lukua on tarkoitus avata vielä tämän vuoden aikana, jolloin ainoastaan neljä lukua jää avattavaksi ensi vuoden alussa.
Makrotaloudellisella tasolla voidaan sanoa, että maan BKT:ssa on tapahtunut huomattavaa kasvua. Bulgaria on ollut alueellisen vakauden pilari. Tämä tuli ilmi ensin kaikissa kansainvälisissä ongelmissa Miloeviæin hallituksen kanssa naapurimaassa Jugoslaviassa, sitten Kosovon konfliktissa ja välien hiljattaisessa kiristymisessä naapurimaan Makedonian kanssa. Bulgarian toiminta on koko ajan ollut Euroopan unionin ja Naton politiikkoja tukevaa, mutta alueen epävakaus on vääjäämättä vaikuttanut Bulgarian talouteen ja investoijien luottamukseen alueella.
On kuitenkin selvää, etteivät muodollinen neuvotteluprosessi ja halu jatkaa uudistuksia yksistään riitä. Bulgarian poliittinen järjestelmä on varmasti osoittanut demokraattisen vakautensa. On varmasti totta, että infrastruktuuria on ryhdytty kehittämään perusongelmien eli heikon hallintokapasiteetin, korruption ja syrjittyjen vähemmistöjen tilanteen korjaamiseksi. Tosiasiassa valtaosa Bulgarian väestöstä on kaikkien näiden vaikeuksien ja mullistusten vuoksi kokenut hyvin vähäisiä parannuksia omassa elämässään ja elintasossaan.
Mietintöni on itse asiassa lopullinen mietintö edellisen hallituksen suorituskyvystä, ja siinä keskitytään ongelmiin, joihin uuden hallinnon on tartuttava. Uuden hallituksen haasteena on jatkaa johdonmukaista toimintaa ja toteuttaa tavoitteensa ja kunnianhimoisen ohjelmansa.
Toistaiseksi toteutetut toimet ovat mielestäni rohkaisevia. Uusi hallitus punnitsee tulevia - etenkin taloudellisia - tehtäviään koskevaa toimintakykyään ja innokkuuttaan ammattimaisen pätevästi ja ripauksella vaatimattomuutta. Hallituksen prioriteetteina on jatkaa Euroopan unionin ja Naton jäsenyyden valmistelua ja jouduttaa poliittista ja taloudellista uudistusta siten, että keskitytään verouudistukseen talouden edistämiseksi, kitketään korruptiota, uudistetaan oikeusjärjestelmää, uudistetaan tullilaitosta ja rajaturvallisuutta ja tehdään oikeudellisia muutoksia sen takaamiseksi, että Bulgarialla olisi toimiva markkinatalous, johon päästään pankkilainsäädäntöön tehtävin muutoksin ja konkurssilainsäädäntöä parantamalla.
Uusi hallitus tuo tuulahduksen uudesta monessa mielessä. Sillä on selvä ohjelma, ja se on valmis harkitsemaan uusia ratkaisuja ottamalla oppia muiden maiden vankasta kokemuksesta. Sitä arvioidaan sen lainsäädännön laadun, ei niinkään määrän, perusteella, ja sen mukaan, miten se kykenee toteuttamaan politiikkojaan ja miten päättäväisesti se saa aikaan todellisia uudistuksia, joista koko väestö hyötyy konkreettisesti. Alueellisen kriisin ja talouden kansainvälisen taantuman vuoksi tehtävä ei tule olemaan helppo. On aika luoda mahdollisimman laaja konsensus Bulgarian uudistuksille.
Bulgaria asetti aiemmin tavoitteekseen saattaa liittymisneuvottelut päätökseen vuoteen 2004 mennessä saadakseen Euroopan unionin jäsenyyden vuoteen 2007 mennessä. Monen mielestä tämä on kunnianhimoinen mutta toteutettavissa oleva tavoite. Olen lupautunut poistamaan tällaiset viittaukset päätöslauselmastani, jotta se vastaisi muissa laajentumista käsittelevissä mietinnöissä omaksuttua lähestymistapaa. En kannata tarkistuksia, joilla pyritään luomaan lisää ehtoja Bulgarian jäsenyyshakemukselle. Kutakin ehdokasvaltiota on luonnollisesti arvioitava sen oman, liittymistä koskevan edistyksensä pohjalta asettamatta sille vaivihkaa poliittisia esteitä, ja siten, ettei sen tarvitse välittää muiden ehdokasvaltioiden etenemisestä. Uskon, että parlamentti rohkaisee Bulgariaa ja sen uutta hallitusta kaikin tavoin sen matkalla kohti EU:n ja Naton jäsenyyttä ja että se antaa tukensa päätöslauselmalleni. Suhtaudun luottavaisesti siihen, että Bulgarian uusi hallitus reagoi myönteisesti esittämiini näkökohtiin.

Nicholson of Winterbourne
Arvoisa puhemies, kiitän ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnan kollegoitani siitä, että he antoivat minulle uuden tilaisuuden työskennellä Romanian liittymistä Euroopan unioniin koskevan asian parissa. Romanialla on nyt ainutkertainen ja nykyaikana harvinainen tilaisuus edetä hyvinkin nopeasti. Sillä on ensimmäistä kertaa historiassa vakaa ja demokraattisesti valittu hallitus. Sillä on selkeä poliittinen johto ja sillä on edellisiä hallituksia parempi käsitys Euroopan unionin yhteisön arvoista. Myös sen taloudelliset näkymät ovat poikkeuksellisen hyvät.
Maassa on käynnissä uudistusprosessi Euroopan komission suojeluksessa. Niiden ponnistelujen ansiosta, joita Romanian hallinto on tehnyt yhteisön säännöstön omaksumiseksi, on voitu avata useampia neuvottelulukuja kuin alun perin ennakoitiin. Jos Romania jatkaa tätä vauhtia ja jos sillä on uskallusta toteuttaa kiperiä poliittisia uudistuksia, mikään ei estä sitä liittymästä viipymättä Euroopan unioniin. On myönteistä kuulla, että 79 prosenttia romanialaisista suhtautuu innokkaasti tähän mahdollisuuteen.
Liittymisprosessi jatkuu. Neuvottelulukujen määrä kasvaa jatkuvasti, ja voin tyytyväisenä ilmoittaa, että komissio saa jouluun mennessä kaikki liittymisen eri vaiheita koskevat asiakirjat ministeriöstä, jos se vain kykenee ne toimittamaan. Tätä Romanian yhdentymisestä vastaava Eurooppa-ministeriö varmasti juuri toivookin. Presidentti IIiescu ilmoitti Göteborgissa toivovansa ja uskovansa, että kaikki luvut voidaan saada päätökseen hänen virkakaudellaan. Olemme täällä parlamentissa (ja uskon muidenkin olevan) tyrmistyneitä siitä, ettei viisumirajoituksia ole vieläkään poistettu. Oikeus- ja sisäministerit tapaavat tänään toisensa, ja toivon vilpittömästi heidän tulevan siihen johtopäätökseen, että Romanian kansalaisille asetetut viisumirajoitukset eivät ole enää aiheellisia. On myönteistä, että Romanian Saksan suurlähettiläs muurasi viime viikolla uuden lähetystön peruskiven todeten, ettei siinä ole viisumiosastoa.
Romanian hallitus on päättänyt, että sitä arvostellaan sen tekojen, ei sanojen perusteella. Se on jo nyt tehnyt loistavaa työtä ulkomaan asioissa toimiessaan Etyjin puheenjohtajana ja edennyt merkittävästi suhteissaan Maailmanpankkiin ja Kansainväliseen rahaliittoon. Köyhyys tosin pitää maata tiukasti otteessaan, mutta myös hyvää on tapahtunut: teollisuuden tuottavuus on noussut 17 prosenttia ja inflaatio laskee vähitellen.
Ranska on edelleen suurin investoija Romaniassa, mutta myös muut EU:n jäsenvaltiot, kuten Saksa, Italia, Kreikka ja Yhdistynyt kuningaskunta tekevät tuloaan. Romania on samaan aikaan vakiinnuttanut suhteitaan Pohjois-Amerikkaan ja etenkin Yhdysvaltoihin. Romanian kohtalo on kuitenkin edelleen Euroopassa ja sen tulevaisuus riippuu Natosta ja Euroopan unionista. Causescun katkera perintö oli kuitenkin kenties syy siihen, että poliittinen muutoksenhalu syntyi hitaammin Romaniassa kuin muutamissa muissa entisen Neuvostoliiton alueen ehdokasvaltioissa. Tieto lasten julmasta kohtelusta Romaniassa levisikin nopeasti kaikkialle mediaan, kuten komission jäsen tänä aamuna totesi.
Nyt Romaniassa on kuitenkin käynnissä muutosprosessi, jonka kaikissa vaiheissa se saa tukea komission moitteettomasta työstä Brysselissä ja Bukarestissa ja jota johtavat sen pitkäaikaiset ystävät täällä parlamentissa läpi koko poliittisen kirjon. Teemme yhteistyötä tukeaksemme Romaniaa sen prosessissa kohti Euroopan unionin jäsenyyttä.
Liittymisprosessia ei enää voida pysäyttää, kuten komission jäsen eräässä toisessa yhteydessä totesi. Romania on sen olennainen osa, ja muutamina viime kuukausina tapahtunut poliittinen muutos on ollut nopeaa. Homoseksuaalien oikeudet on kirjattu lakiin ja hiljattain on hyväksytty myös salakuljetuksen torjuntaa ja perheväkivaltaa koskevat lait. Valmisteilla on lasten oikeuksia koskeva lainsäädäntö, johon aiotaan sisällyttää sekä kotimaista että kansainvälistä adoptiota koskeva laki.
Romanian lastenoikeuksia käsittelevää korkean tason työryhmää ollaan rekisteröimässä. Ryhmä koostuu sellaisten asiantuntijoiden paneelista, joiden tehtävänä on arvioida Romanian valmiuksia palata maan sisäiseen adoptiojärjestelmään, kun aika on siihen valmis. Lasten oikeuksia koskevassa lainsäädännössä ei missään nimessä pidä hätiköidä.
Maan sisäiset adoptiot ovat kaksinkertaistuneet muutamina viime kuukausina, ja tällä viikolla 20 000 lasta lopettaa erityiskoulun palatakseen tavallisiin kouluihin ja normaaliin elämään. Tämä on valtava edistysaskel, josta annankin erityisen kiitokseni niille Euroopan parlamentin espanjalaisille kollegoilleni, joita espanjalaisperheet ovat useaan otteeseen painostaneet. Olen iloinen, että Romanian uusi hallitus on nimittänyt hyvin päteviä virkamiehiä tutkimaan ongelmia, joita nämä espanjalaisperheet kohtaavat. Seuraan asiaa hyvin tarkasti ja raportoin siitä espanjalaisille kollegoilleni.
Lopuksi sanoisin, että Romanialla on paljon annettavaa Euroopan unionille ja maailmalle. Sen syvälle juurtunut tietoisuus varhaisesta eurooppalaisesta asemastaan Rooman vallan aikana antaa sille voimia voittaa nämä vaikeat ajat ja päästä aikanaan Euroopan unionin täysjäseneksi.

Volcic
. (IT) Arvoisa puhemies, lainatakseni komission jäsen Verheugenin usein käyttämää kielikuvaa, Slovenia toivoo purjehtivansa maaliin ensimmäisten 12:n Euroopan yhteisöön vuonna 2004 liittyvän laivan joukossa; tänäkin aamuna todettiin, että purjehdusta on mahdotonta enää perua. Slovenia toivookin saattavansa yhteisön säännöstön siirtämisen päätökseen Espanjan puheenjohtajakaudella, toisin sanoen ensi vuoden jälkimmäisellä puoliskolla, pysyen näin nykyisen puheenjohtajavaltion Belgian vaatimassa tahdissa.
Slovenialaiset ovat siirtäneet ahkerasti yhteisön säännöstön lukuja kansalliseen lainsäädäntöön, ja heidän on onnistunut ratkaista monia erittäin monimutkaisia kysymyksiä: oivallinen esimerkki ovat ympäristöasiat, joista Lubljanassa vierailleet eurooppalaiset ovat antaneet tunnustusta. Slovenia on yllättänyt Euroopan unionin saattamalla jo tänä keväänä, kaiken lisäksi etuajassa, päätökseen neuvottelut pääoman vapaasta liikkuvuudesta, vaikka mielipidevaikuttajien kanssa olikin joitakin ongelmia.
Lubljanassa eurooppalaisille vieraille on selitetty, millaisia vaikeuksia Slovenian hallitukselle koituisi julkisen mielipiteen kanssa, mikäli määräajoista ei pystyttäisi pitämään kiinni ja mikäli slovenialaiset, jotka tietysti iloitsivat aikaisempien huippukokousten ja nyt Göteborgin huippukokouksen päätelmistä, jäisivät ulkopuolelle.
Kuten yleensä viimeisessä vaiheessa ennen maan liittymistä Eurooppaan, skeptikot ovat heränneet, mutta usein kyse on sisäpoliittisesta taktikoinnista. Slovenia tietää, että sen on otettava käyttöön omaisuuden palauttamista koskevia säännöksiä ennalta määrättyjen määräaikojen puitteissa, vaikka joissakin - varsin näkyvissä - tapauksissa vetoomukset tuomioistuimiin ovatkin hidastaneet kehitystä.
Määräajat ovat kuitenkin menneet umpeen, ja viivästyksiä on myös ulkomailla olevan kansallisperinnön palauttamisessa kansalliseen omistukseen.
Slovenia on kuitenkin yksi maista, joissa ulkomaiset pääomasijoitukset ovat vakaasta makro- ja mikrotaloudesta huolimatta hyvin vähäisiä, ja usein kyse on vain aiemmin tehtyjen investointien uudistamisesta. On vaadittu entistä suurempaa avoimuutta - sana, jota käytetään nykyään usein parlamentissa - jotta voidaan edetä yksityistämisessä, jottei yritysten, pankkien ja yritysten markkinatarjonnasta tulisi puhtaasti kansallista peliä, joka pitää ulkomaiset sijoittajat kaukana.
Yksityistämissäännöt on lyöty lukkoon, viimeinkin myös suurten pankkien kohdalla, joissa valtiolle jää - ainakin joksikin aikaa - eräänlainen kultainen osake, eli niin sanottu vetopaketti. Tällä saralla ulkomaista kiinnostusta löytyy, ja neuvottelut ovat käynnissä.
Tällä hetkellä Slovenia toimii hyvin aktiivisesti Keski- ja Etelä-Eurooppa-akselin vakauttamisessa, ja Miloeviæin poistuttua kuvioista kysymys on menettänyt osan dramaattisuudestaan. Tältä osin slovenialaisilla on psykologisia varauksia: "Emme ole vielä edes liittyneet Euroopan unioniin - joitakin tarkkailijoita vaaditaan - ja nyt jo kansainvälinen pääoma uhkaa rajoittaa itsemääräämisoikeuttamme." Tämä ilmiö on havaittavissa myös muissa pienissä entisissä reaalisosialismimaissa. Vaikuttaa kuitenkin siltä, että Slovenia tietää, että sen on avattava rahoitusmarkkinansa Euroopan unionin kanssa solmitussa sopimuksessa määritetyn aikataulun puitteissa.
Erilaisilla toimilla - kuten liian suuren työtaakan alla toimivien tuomioistuinten tukemisella tai perustamalla liikkuva tuomariryhmä niiden paikalliselinten avuksi, joissa esiintyvät suurimmat viivästykset - nopeutetaan työtä, joka liittyy lukemattomiin jäissä oleviin siviilikanteisiin, jotka usein koskevat juuri tavaroiden ja omaisuuden palauttamista.
Kertomuksessaan komissio on pahoitellut hallintojärjestelmän hitautta: myös tältä osin on toteutettu lainsäädäntötoimia. Slovenia valmistautuu muuttamaan omaa perustuslakiaan, jotta se täyttäisi Euroopan unionin vaatimukset.
Naapurisuhteista on muistutettava Itävallan kanssa solmitusta kulttuurisopimuksesta, jossa tunnustetaan saksankielisen etnisen vähemmistön olemassaolo maassa, ja hiljattain määriteltiin - tämä on erittäin merkittävä ongelma - Slovenian ja Kroatian väliset maa- ja merirajat, jotka ovat tällä hetkellä maiden parlamenttien ratifioitavina. Nämä ovat tärkeimmät uutiset rajat ylittävässä yhteistyössä.
Makrotaloudelliset indikaattorit ovat edelleen myönteisiä, inflaatio ja työttömyys ovat eurooppalaisten keskiarvojen alapuolella, eikä BKT ole kovin kaukana eurooppalaisesta keskiarvosta. Jo toteutettujen tai parhaillaan toteutettavien valmistelujen ansiosta vaikuttaa, että Slovenialla on tällä hetkellä hyvät valmiudet liittyä Euroopan yhteisöön.

Poos
Arvoisa puhemies, toisena perättäisenä vuotena minulla on kunnia esitellä teille mietintö Kyproksen Euroopan unioniin liittymisestä. Edessänne oleva päätöslauselmaehdotus hyväksyttiin valiokunnassa äänin 55 puolesta 2 vastaan ja 1 tyhjä; siinä esitellään paljon vastakohtia sisältävä yhteenveto.
Tässä ehdotuksessa painotetaan yhtäältä Kyproksen erinomaista suoritusta yhteisön säännöstön omaksumisessa: 23 lukua on jo saatu päätökseen, eivätkä jäljellä olevat tuota mahdottomia vaikeuksia. Toisaalta ehdotuksessa pahoitellaan itsepintaista aikomusta jakaa saari kahteen alueeseen. Toiveet, jotka kansainvälinen yhteisö asetti YK:n suojeluksessa käytyihin läheisyysneuvotteluihin, romuttuivat viime marraskuussa Denktashin yksipuoliseen päätökseen vetäytyä neuvotteluista. Turkki on tähän saakka tukenut tätä vetäytymistä.
Samalla kun kallista aikaa kuluu tämän poliittisen ongelman ratkaisemiseen ennen Euroopan unioniin liittymistä, esittelijänne voi vain neuvoa Euroopan parlamenttia pysymään tiukasti aiemmassa kansainväliseen lainsäädäntöön ja oikeuteen pohjautuvassa kannassaan. Tämä kanta, joka on myös YK:n, Eurooppa-neuvoston sekä kaikkien EU:n toimielinten, Euroopan parlamentin, neuvoston ja komission kanta, vahvistettiin 10. toukokuuta 2001 Euroopan ihmisoikeustuomioistuimessa.
Toivomassamme poliittisessa ratkaisussa ei voida tyytyä pakkotilanteeseen. On sitä vastoin unohdettava menneisyys ja katsottava päättäväisesti tulevaisuuteen. Yhdistyneiden Kansakuntien pääsihteeri ehdotti Kyproksen kreikkalaisille ja turkkilaisille demokratiaan perustuvaa federalistista järjestelmää, jossa huomioidaan molempien osapuolten erityispiirteet. Vastaavanlaisia hallintomalleja on useassa EU-valtiossa - Saksan liittotasavallassa, Belgiassa, Sveitsissä ynnä muissa valtioissa - joissa ne ovat osoittautuneet sekä toimiviksi että tehokkaiksi.
Kaikkiin menneisyyden jäänteisiin, olipa kyse mistä tahansa molempien osapuolten kokemista vääryyksistä aina 1960-luvulta lähtien (pakolaisongelma, omistusongelma, joukkojen vetäminen jne...) voidaan löytää neuvotteluratkaisu, jota kansainvälinen yhteisö tarvittaessa tukee. Kyproksen ongelma voidaan ratkaista, jos löytyy poliittista tahtoa asiaa vauhdittamaan. Kylmä sota on päättynyt. Kaikki Euroopan muurit on revitty alas. Eilisen vihollisista on tullut yhteistyökumppaneita. Olisi tietenkin alueen molemmille maille eduksi, varsinkin Turkille, että tästä kiistakapulasta päästäisiin eroon.
Saaren molemmat yhteisöt haluavat liittyä Euroopan unioniin, äskettäin tehdyt mielipidetiedustelutkin osoittavat sen. Niiden, joiden ainoana strategiana - ehkäpä kyse on selviytymisstrategiasta - on paikalleen jähmettyminen, tulisi kunnioittaa saaren yhteisöjen toivetta.
Antamalla enemmistön tuen Kyprosta koskevalle päätöslauselmaesitykselle Euroopan parlamentti vahvistaa Kofi Annanin neuvotteluasemaa. Vuosien 2001 ja 2002 vaihteessa Yhdistyneiden Kansakuntien pääsihteerillä on viimeinen tilaisuus saada aikaan läpimurto yhteisöjen välisissä neuvotteluissa. Jos jompikumpi osapuoli kuitenkin jälleen torpedoi hänen ponnistelunsa, historia tuomitsee lopullisesti kansainvälisen järjestyksen vastustajat. Mikäli näin kävisi, Euroopan unionilla ei ole muuta vaihtoehtoa kuin noudattaa Helsingissä vuoden 1999 joulukuussa korkeimmalla tasolla annettua sitoumusta, jonka mukaan poliittinen ratkaisu ei ole ennakkoedellytyksenä Kyproksen liittymiselle Euroopan unioniin.
Sillä välin esittelijä voi vain vedota Kyproksen lailliseen hallitukseen, että se auttaisi määrätietoisesti ratkaisemaan jäljellä olevat ongelmat, jotta liittymisneuvottelut saataisiin päätökseen ennen vuoden 2002 loppua.

Stenzel
Arvoisa puhemies, tämä on jo toinen Maltaa koskeva mietintö, jonka saan esitellä. Ei ole epäilystäkään, että Euroopan parlamentti tukee ja arvioi myönteisesti Maltan liittymisprosessia, joka koskee tätä Euroopan unionin ja Afrikan välisellä saranakohdalla sijaitsevaa Välimeren pientä saarta. Mietinnössä keskitytään yhtäältä Kööpenhaminan kriteereihin, jotka koskevat kaikkia ehdokasvaltioita, ja toisaalta Maltan erityispiirteisiin, jotka johtuvat sen saariasemasta ja taloudellisesta ja sosiaalisesta rakenteesta.
Maltan poliittinen perustilanne ei ole muuttunut. Malta täyttää edelleen Kööpenhaminassa asetetut poliittiset kriteerit. Sen toimielimet ovat demokraattisia ja toimivat kitkattomasti. Ihmisoikeuksiin liittyviä erityisiä ongelmia ei ole. Taloudellisten, sosiaalisten ja kulttuurillisten oikeuksien kokonaistilanne on tyydyttävä. Maltalla on toimiva markkinatalous, ja sen on mahdollista kestää EU:n kilpailu keskipitkällä aikavälillä, kunhan se toteuttaa vielä tekemättä olevat rakenteelliset uudistukset.
Malta on edistynyt hyvin tällä alueella, sekä valmistuotteiden maahantuontimaksujen poistamisessa vuoteen 2003 mennessä että voimassa olevien pääomien kontrollien poistamisessa vuoden 2002 loppuun mennessä. Samansuuntainen on myös vuonna 1999 hyväksytty laaja-alainen yksityistämisohjelma, jonka mukaan ryhmä yrityksiä, tärkeitä palveluja tuottavat yritykset mukaan luettuina, yksityistetään seuraavien viiden vuoden aikana. Bruttokansantuotteen alijäämän vähentäminen vuoden 1998 11,8 prosentista 5 prosenttiin tänä vuonna on hyvä ja merkittävä tulos, samoin taloudellisten tietojen myönteinen kehitys.
Inflaatioaste oli öljyn hinnan kehityksestä huolimatta vuoden 2000 marraskuussa 2,4 prosenttia edellisestä vuodesta, ja työttömyys väheni vuoden 1999 pienen nousun jälkeen 5,3 prosenttiin työkykyisestä väestöstä. On kuitenkin otettava huomioon, että tämä myönteinen kehitys on vakiinnutettava rakenteellisia menoja edelleen vähentämällä. Maltan myönteinen kehitys matkalla EU:n jäseneksi heijastuu neuvottelutilanteeseen. Malta on 17 luvun ansiosta hakijajoukon kärjessä, sillä muut hakijat aloittivat neuvottelut vasta vuonna 2000. Voidaankin todeta, että Malta on kuronut kiinni ajan, joka menetettiin, kun neuvottelut katkesivat 22 kuukaudeksi. Siksi Maltalla onkin hyvät mahdollisuudet kuulua uusien jäsenvaltioiden ensimmäiseen ryhmään.
Maltan poliittinen perustilanne, nimittäin hallituksen ja opposition erilainen suhtautuminen EU-jäsenyyteen, ei ole muuttunut, ja hallituksen ja labour-puolueen muodostaman opposition vastakkainasettelu on pikemminkin kärjistynyt. Esittelijänä voin vain pahoitellen todeta sen. Se ei tietenkään tarkoita sitä, että Euroopan parlamentti jättää huomiotta labour-puolueen kannan, jonka mukaan Maltan pitäisi noudattaa Sveitsin esimerkkiä. On käytettävä hyväksi kaikki mahdollisuudet liittymisprosessin jatkumisen takaamiseksi, ja siksi on tuettava pyrkimyksiä käydä rakentavaa keskustelua kaikkien Maltan tärkeiden elinten ja yhteiskuntaluokkien kanssa.
Euroopan parlamentin erityisiin tavoitteisiin Maltan liittymisprosessin yhteydessä lukeutuvat tietysti sisäiseen turvallisuuteen ja meriliikenteen turvallisuuteen liittyvät kysymykset. Sisäisen turvallisuuden osalta Malta on nyt aloittanut korruption ja rahanpesun torjumiseksi tehokkaan politiikan, joka tarjoaa sille tilaisuuden liittyä Euroopan neuvoston rikosoikeudelliseen yleissopimukseen lahjonnasta ja ratifioida OECD-sopimuksen ulkomaisten virkamiesten lahjonnan vastaisesta toiminnasta kansainvälisten kauppojen yhteydessä sekä ottaa näin huomioon yhden lyhyen aikavälin painopisteistä jäsenyydelle.
Tuemme Maltan ponnisteluja jäsenyyden lyhyen aikavälin painopisteiden tukemiseksi myös ympäristöalalla veden ja ilman puhtaanapidon sekä jätevuorten poistamisen yhteydessä, ja siksi ymmärrämme myös Maltan muovipullojen käytön kieltävää politiikkaa. Esittelijänä ymmärrän myös Maltan ihmisten vapaaseen liikkuvuuteen liittyvän erityisen huolen ja pelon siitä, että Maltan työmarkkinoille saapuu suuri määrä ulkomaisia työntekijöitä. Komission ihmisten vapaata liikkuvuutta koskevassa myönnytyksessä otetaan huomioon tämä psykologinen pelko. Malta ei ole siirtymätalous. Siksi se on jatkuvasti viitannut siihen, että se haluaisi tulla käsitellyksi samoin kuin muutkin ehdokasvaltiot.
Suhtaudun myönteisesti siihen, että komissio pyrkii käynnistämään rahoituksen tämän puutteen korjaamiseksi. Toisaalta Maltan viranomaisten pitää valmistautua mahdollistamaan rakenne- ja aluepoliittisen avun hajautettu hallinto.
Haluaisin käsitellä aivan lyhyesti neuvostoa. Maltan kanta maataloutta käsittelevään lukuun on myös toivoakseni pian valmis.
(Puhemies keskeyttää puhujan.)

Oostlander
Arvoisa puhemies, Kööpenhaminan huippukokouksessa sanottiin aikoinaan oikeutetusti, että poliittiset kriteerit ovat ensisijaisia arvioitaessa, voidaanko ehdokasvaltio ottaa unionin jäseneksi. Euroopan unionihan on ensisijaisesti oikeusvaltioiden liitto. Siksi kiinnitämme suuresti huomiota demokraattisten toimielinten luomiseen ehdokasvaltioissa, ja tässä myös Euroopan neuvosto asiantuntemuksineen on mukana erityisen rakentavalla tavalla. Olemme tietoisia siitä, kuinka vaikeaa on vahvistaa myös tietoisuutta demokratiasta maissa, jotka joutuivat vuosikymmeniä sitten totalitaarisen valtakoneiston alaisuuteen, joka raunioitti niiden politiikan, yhteiskunnan ja talouden. Onneksi tässä asiassa on havaittavissa yleisesti ottaen paljon edistystä. Sitäkin tuskallisempia ovat olleet hiljattaiset viestit siitä, että Romanian nykyinen hallitus yrittää kieltää oppositiopuolueen käyttäen juridisia temppuja. Aikoinaan jouduimme kokemaan vastaavia asioita Slovakiassa Meciarin kaudella, mikä sai meidät hidastamaan liittymisprosessin etenemistä kyseisen maan kanssa. Haluaisin kysyä arvoisalta komission jäseneltä, että eikö olisi jo aika osoittaa myös Romanian hallitukselle, että tällaiset lykkäykset uhkaavat, jos se jatkaa toimenpiteitä, jotka ovat ristiriidassa oikeusvaltion kanssa. Tämä asia osoittaa, että lainkäyttövallan riippumattomuus on hyvin tärkeää, samoin kuin se, missä määrin poliisi noudattaa oikeusvaltion periaatteita. Monissa maissa, erityisesti Bulgariassa, on ryhdytty rohkeasti korruption torjuntaan.
Yhteiskunnan oikeudellisen infrastruktuurin vahvistaminen on nimittäin erityisen tärkeää. Huoli virkamiesten, tuomarien, poliisin ja johtajien lahjomattomuudesta johtuu usein kuitenkin matalista palkoista, ja mielestäni myös tähän on kiinnitettävä edelleen huomiota laajentumisprosessissa. Euroopan yhdentyminen on monitahoinen asia ja kattaa yhteiskunnan kaikki tasot. Siksi vaihto-ohjelmat ja ystävyyskaupunkitoiminta, samoin kuin Euroopan unionin erityistoimielinten panos, ovat käytännössä tärkeitä asioita. Voidaan ajatella esimerkiksi Euroopan huumausaineiden seurantakeskusta ja Euroopan rasismin ja muukalaisvihan seurantakeskusta Wienissä. Viimeksi mainittuun käsitteeseen muuten on liittynyt Durbanin kokouksesta lähtien kaikenlaisia epämiellyttäviä sivumerkityksiä. Myös tällä keskuksella voisi olla rooli yhdentymisessä ja ongelmien ratkaisemisessa ehdokasvaltioissa.
Haluaisin kysyä arvoisalta komission jäseneltä, ovatko nämä erityiskeskukset mukana ehdokasvaltioiden yhdentymisessä ja onko niiden kapasiteetti riittävä sitä varten.
Olen muuten komission jäsenen kanssa samaa mieltä siitä, että kun on kysymys vähemmistöistä ja syrjinnän estämisestä, romanien integrointi yhteiskuntaan ei ole hyvin vaikea tehtävä pelkästään Slovakiassa tai Romaniassa vaan kaikkialla Euroopassa, ja se vaatii selkeää eurooppalaista lähestymistapaa. Kollega Wiersma puhui tästä jo aiemmin.
Komission jäsenen lailla toivon, että Kyproksen jako saadaan pikaisesti loppumaan. Jos Kyproksen hallitus tekee edelleen kaiken voitavansa yhtenäisyyden palauttamiseksi, jako ei ole niinkään este sille itselleen vaan Turkin kanssa käytäville neuvotteluille. Toivon, että Turkki ottaa tämän hyvin huomioon.

Lalumière
Kuten kaikki aiemmin puhuneet esittelijät, minäkin olen iloinen, että neuvotteluissa edistytään hyvin kaikkien ehdokasvaltioiden kanssa. Vaikeuksista huolimatta huomattavan paljon on saatu jo aikaan. Täytyy sanoa, että ei voi muuta kuin onnitella neuvottelijoita heidän ponnisteluistaan, arvoisa komission jäsen, saanen esittää onnittelumme. Haluaisin kuitenkin painottaa kahta seikkaa, joita ei ole unohdettu, mutta joiden hyväksi pitäisi tehdä enemmän.
Ensimmäisenä mielessäni on laajentumisen yhteiskunnalliset seuraukset. Vaikuttaa siltä, että komission, neuvoston sekä meidän kaikkien muidenkin pitäisi ryhtyä lisätoimenpiteisiin pystyäksemme vastaamaan yhteiskunnan sekavaan tilanteeseen, joka seuraa väistämättä ja on jo seurannut ehdokasvaltioissa pikavauhtia toteutettuja taloudellisia uudistuksia Yritysten rakennemuutokset, yksityistämistoimet, työskentelymenetelmien uudenmukaistaminen, jotka kaikki tuntuvat meistä välttämättömiltä, aiheuttavat työttömyyttä, horjuttavat sosiaaliturvajärjestelmää ja vaikuttavat tuhoisasti perheisiin ja yksilöihin. Yrittäkäämme, yrittäkää enemmän, jotta näitä yhteiskunnallisia ongelmia voitaisiin rajoittaa, sillä jos niihin ei kiinnitetä huomiota, niistä saattaa muodostua vakavia, poliittisia ongelmia.
Toinen seikka, jota haluan painottaa, koskee julkisen mielipiteen huomioimista sekä jäsenvaltioissa että ehdokasvaltioissa. Neuvottelut ovat ammattilaisten työtä. Onnittelen vielä neuvotteluista vastaavia henkilöitä heidän tarkasta työstään. Mutta maan liittyminen Euroopan unioniin on koko kansan asia. Se käy ilmi mielipidetiedusteluista. Sitä mukaa kun määräaika kuluu umpeen, vastustajien sekä huolestuneiden ja ahdistuneiden määrä kasvaa. Olisi tiedotettava ja selitettävä enemmän mahdollisimman neutraalisti. Kyseessä on jättiläismäinen PR-työ, johon komission ja tietenkin myös meidän on omistettava enemmän voimia.

Haarder
Arvoisa puhemies, on mukavaa kuulla, että komission, neuvoston ja parlamentin sitoutuminen laajentumiseen on niin voimakasta kuin täällä tänään on käynyt ilmi. Iloisen ulkokuoren alla on kuitenkin huolia, myös ehdokasvaltioiden kansalaisten keskuudessa, ja heitä meidän on kuunneltava. Nämä huolet eivät häviä tyynnyttelemällä, komission jäsenkin sanoi niin. Meidän ei pidä mitenkään lykätä laajentumista, mutta meidän on kuunneltava ehdokasvaltioiden esittämiä siirtymäjärjestelyjä koskevia toiveita, olkoon kyse sitten maan ostamisesta tai ympäristöstä.
Sopimus on hyvä vain siinä tapauksessa, että molemmat osapuolet ovat tyytyväisiä. Meidän ei pidä vaatia muilta enempää kuin vaadimme itseltämmekään. Tarkoitan tällä muun muassa likaveden puhdistusta koskevia ympäristövaatimuksia, joita Brysselkään ei vielä täytä. Sen vuoksi meidän on oltava halukkaita kuuntelemaan niitä valtioita, jotka haluavat meiltä joustavuutta. Laajentuminen ei ole pelkästään lahja, jonka annamme niille, vaan myös lahja, jonka ne antavat meille. Toivotamme nämä valtiot tervetulleeksi unioniin arvoineen ja tietoineen siitä, millaista on olla ilman vapautta ja demokratiaa, jotka ovat kaikkein tärkeimpiä asioita. Ehkäpä kyseiset valtiot tietävät kaikkein eniten tästä asiasta, koska ne ovat kokeilleet vapaudesta ja demokratiasta luopumista.

Maes
Arvoisa puhemies, haluaisin kiittää kaikkia esittelijöitä, mutta se ei tietenkään ole mahdollista kahdessa minuutissa. Haluan painottaa kahta näkökohtaa: kulttuuristen vähemmistöjen kohtelua sekä tiedottamista väestölle ja viestintää väestön kanssa.
Euroopan unionin on oltava enemmän kuin yhteismarkkinat. Unioni on myös kansalaisten yhteisö sekä samalla kansojen ja pienempien ja suurempien kulttuuriyhteisöjen joukko. Tapa, jolla ihmisoikeudet ja vähemmistöjen oikeudet taataan, tuo yhä mukanaan ongelmia joissakin maissa. Paperilla kaikki vaikuttaa sujuvan jo paremmin, mutta käytännössä näemme, että kaikissa maissa romaneja kohdellaan tosiaan vieläkin toisen luokan kansalaisina ja että vallitsee kolmannen maailman tilanteita aivan kuin pahimmissa slummeissa Afrikassa ja kolmannen maailman kaupungeissa.
Muiden vähemmistöjen kohtelu ei myöskään vaikuta olevan käytännössä sillä tasolla kuin paperilla ja lainsäädännössä kauniisti esitetään. Haluaisin mainita esimerkkinä unkarilaisvähemmistön kohtelun sekä Slovakiassa että Romaniassa. Tilanne ei näytä käytännössä yhtä hyvältä kuin paperilla.
Viestintä väestön kanssa on suuri ongelma, koska ihmiset ovat korvanneet oma-aloitteisen innon Eurooppaa kohtaan kriittisemmällä asenteella. Jos lupaukset ja lupausten täyttäminen jäävät toteutumatta, tämä luonnollisesti vielä lisääntyy.
Minua kuitenkin ihmetyttää, toteuttaako komissio hyvää politiikkaa, kun se ei lähesty näitä ihmisiä heidän omalla kielellään. Voidaanko viestintä jättää kokonaan hallituksille? Voin todeta, että jotkin hallitukset eivät tiedota edes omille parlamentin jäsenilleen, puhumattakaan siitä, että kansalaiset tietäisivät, mitä Varsovan hienossa tiedotuspisteessä kerrotaan kaikilla jäsenvaltioidemme kielillä mutta ei puolaksi. Toteutammeko sitten viestintää vai olemmeko piiloutumassa?

Frahm
Arvoisa puhemies, olin erittäin iloinen siitä puheesta, joka pidettiin puheenjohtajiston puolesta, ja olin erityisen iloinen siitä, että puheessa painotettiin sitä, kuinka ehdokasvaltioiden kansalaiset kokevat tilanteen. Meidän ei pidä unohtaa sitä, että melko monet ehdokasvaltiot järjestävät kansanäänestyksen. Toivon, että ehdokasvaltioiden kansalaiset lukevat erityisesti sen osan esittelijä Elmar Brokin mietintöä, jossa käsitellään naisten oikeuksien ja tasa-arvoasioiden valiokunnan ja työllisyys- ja sosiaalivaliokunnan lausuntoja, koska niissä korostetaan käsitykseni mukaan sitä, mikä todellakin on tärkeää yksittäisten kansalaisten kannalta. Sitä vastoin toivon, että he eivät lue sitä osaa, jossa käsitellään yhteistä ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa ja erityisesti Naton jäsenyyttä. Me kaikki tiedämme, että Euroopan tason yhteinen puolustus tulisi melko kalliiksi. Laaditut laskelmat osoittavat, että se merkitsisi nykyisten jäsenvaltioiden kannalta sitä, että talousarviot kasvaisivat 50 prosenttia. En uskalla ajatellakaan, mitä se merkitsisi ehdokasvaltioiden kannalta. Toivon, että mietinnöistä luetaan niiden hyvät osat, ja toivon, että muiden osien sijasta juuri näitä osia pidettäisiin tärkeimpinä laajentumisprosessin kannalta!

Crowley
Arvoisa puhemies, haluaisin kiittää ja onnitella kaikkia esittelijöitä. Palatakseni Haarderin puheeseen toteaisin, että Itä-Euroopan maat ovat vastuunamme ja velvollisuutenamme, ei sen lahjan vuoksi, jonka niille annamme, vaan sen uuden innon ja hengen takia, jota ne voivat tuoda pysähtyneeseen Euroopan unioniin.
Haluan keskittyä erityisesti Unkariin. Se on yhtenä laajentumisen etukärjessä olevana maana osoittanut kykenevänsä irtautumaan totalitaarisen kommunismin ikeestä ja pystyttämään uuden markkinapohjaisen talouden luomalla uusia koulutusmahdollisuuksia, parantamalla infrastruktuuriaan ja teollista kapasiteettiaan sekä kehittämällä matkailuaan ja maatalouttaan. Se on saattanut päätökseen Euroopan unionin liittymistä koskevasta 31 neuvotteluluvusta jo 22.
Olen tyytyväinen SAPARD-ohjelman toteutumiseen, sillä se edistää Unkarin maatalouden kehitystä ja yhteisön maan kanssa tekemää kehittämistyötä. Kehotan etenkin komissiota poistamaan niitä ongelmia, joita unkarilaiset neuvottelijat kohtaavat komission sisäisen byrokratian vuoksi, sekä nopeuttamaan koko prosessia.
Lopuksi toteaisin, että meidän on oltava vastaanottavaisia ja oltava iloisia siitä "nuorennuksesta", jota Keski- ja Itä-Euroopan maiden mukaantulo merkitsee.

Belder
Arvoisa puhemies, kristillisen armon käsityksen pohjalta kannatan lämpimästi Euroopan unionin laajentumista. Kommunistinen järjestelmä romahti ilokseni Keski- ja Itä-Euroopassa vuonna 1989. Tämä ilo jaettiin tuolloin yleisesti Länsi-Euroopassa. Tämä vaatii jatkoa ja apuamme ehdokasvaltioille, jotta ne voisivat liittyä Euroopan unionin jäseniksi ja siten todellakin palata Eurooppaan.
Tämä lähtökohta on lisäksi osoitusta todellisuudentajusta, koska erityisesti unionin laajentuminen itään on jäsenvaltioille ja ehdokasvaltioille poliittisesti ja taloudellisesti edullista. Haluaisin mainita vain yhtenä perusteluna, että vuodesta 1988 lähtien keskinäinen kauppa on kasvanut valtavasti. Kollega Brokin suullisen kysymyksen johdosta annetussa päätöslauselmassa korostetaan siksi oikeutetusti laajentumisprosessin yhteisiä etuja.
Läheskään kaikki eivät kuitenkaan hyväksy tätä näkemystä laajentumisesta. Hiljattain tehdyt mielipidemittaukset osoittavat sen. Näistä tutkimuksista näkyy ristiriita ehdokasvaltioiden ja EU:n 15 jäsenvaltion julkisten mielipiteiden välillä. Ehdokasvaltioissa laajentumiselle on selkeä yhteiskunnallinen perusta. Sen sijaan jäsenvaltioissa vain 43 prosenttia kansalaisista kannattaa aidon lämpimästi laajentumista. Joissakin EU:n jäsenvaltioissa vastustajia on jopa runsaasti enemmän kuin kannattajia. Ikään kuin tästä suuresta laajentumisesta koituva taakka ja epävarmuus lankeaisivat ainoastaan EU:n harteille.
Kollega Brokin päätöslauselmassa ei muuten oteta lainkaan huomioon tätä epätasapainoista julkista asennetta. Hän kannustaa sekä jäsenvaltioita että ehdokasvaltioita tiedottamaan kansalaisille vieläkin enemmän ja paremmin. Pelkään, että eurooppalaisen sitoumuksen puutetta ei saada siten kokonaan poistettua. Miten asia sitten onkin, päätöslauselmaan sisältyvä kannustus kohdistuu ennen kaikkea jäsenvaltioihin. Ne kuitenkin kannattavat tätä asiaa kaikkein vähiten. Euroopan unionin jäsenvaltioissa on kyllä runsaasti kansalaisia, jotka suhtautuvat lämpimästi keski- ja itäeurooppalaisiin! Heidän yksityisten aloitteidensa tai kirkkojen tekemien aloitteiden runsaus useiden vuosien aikana - usein jo kauan ennen muurin murtumista - puhuu tässä puolestaan. Arvoisat neuvoston ja komission jäsenet, ottakaa ennen kaikkea nämä liittolaiset mukaan laajentumista koskevaan tiedotuskampanjaanne.
Myös eräs toinen päätöslauselman kohta herätti huomiotani. Voin lukea 49 kohdasta, että ehdokasvaltioiden ei tarvitse täyttää tiukempia ehtoja kuin itse jäsenvaltioiden. Tämä on mielestäni itsestään selvää. Vielä vahvemmin sanottuna, Euroopan unioni on itse ilmaissut selkeästi, että jäseneksi hyväksymisen valvonnassa rajoitutaan Kööpenhaminan kriteerien täyttämiseen. Niin kauan kuin ehdokasvaltiot eivät voi olla mukana päättämässä tiiviimmästä yhteistyöstä politiikan eri osa-alueilla - ajatelkaa YUTP:tä, turvapaikka-, maahanmuutto- ja rahapolitiikkaa - Euroopan unioni ei saa asettaa niille uusia kriteerejä näillä osa-alueilla.
Arvoisa puhemies, eräs sananlasku sanoo: viimeinen kilometri on pisin. Tämä käy uudelleen ilmi saatettaessa päätökseen jäsenyysneuvotteluja kaikkein pisimmälle edistyneiden ehdokasvaltioiden kanssa. Joitakin hankalia asioita on nimittäin vielä jäljellä. Toivon, että Euroopan unioni onnistuisi antamaan konkreettisen näytön tahdostaan laajentua. Lisäksi tunnetun Raamatun lauseen mukaan on parempi antaa kuin saada.

Souchet
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, tänään käydyn laajentumiskeskustelun jälkeen meidän on ilmaistava kantamme koko päätöslauselmaa koskevasta suunnitelmasta, jonka jäsen Brok on laatinut.
Ansiokasta tässä tekstissä on se, että siinä suhtaudutaan vakavasti irlantilaisten päätökseen olla hyväksymättä Nizzan sopimusta ja olla peittelemättä "sitä epävarmuutta, jota tämä päätös aiheuttaa laajentumisprosessin tulevaisuuden kannalta". Olemmekin iloisia siitä, että jäsen Brok huomioi päätöslauselmaesityksensä 2 kohdassa Irlannin äänestystulosta seuraavana päivänä tekemämme suosituksen miettiä liittymissopimuksia koskevia korvaavia ratkaisuvaihtoehtoja.
On sitä vastoin aivan sietämätöntä käyttää aseena Irlannin kansanäänestyksen tulosta oikeuttamaan hallitusten välisen prosessin lopettamisen. Vaikka nykyinen HVK-käytäntö on usein epäselvä ja käsittämätön, se ei johdu itse menetelmästä, joka yhdistää kansojen demokraattisesti valitsemat hallitukset.
On täysin mahdollista saada hallitusten välisestä prosessista selkeä ja ymmärrettävä. Siihen on pyrittävä käytännön keinoin varomalla ideologisia harhateitä, jotka johdattavat sellaisiin johtopäätöksiin - jos päätös ei miellytä ja jotta sellainen tilanne ei uusiutuisi -, joilla romutetaan enemmistön päätöksellä oikeusperusta, jonka perusteella päätös tehtiin. Tämä on salaperäistä ajatuksenkulkua, tai kuten jäsen Georges Berthu asian ilmaisi, normatiivista illuusiota.
Irlannin kansanäänestyksestä on opittava, että Euroopan rakentamisesta ei ainakaan pidä tehdä entistä epädemokraattisempaa.

Böge
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, laajentumisen taloudelliset ja poliittiset hyödyt ovat epäilemättä huomattavasti suuremmat kuin todennäköiset talousarvioon kohdistuvat kustannukset. Lisäisin vielä, että niin on jo nyt. Meidän tehtävänämme on siitä huolimatta budjettivallan käyttäjinä keskustella luotettavasta ja järkevästä talousarvion suunnittelusta ja toteutuksesta, jotta poistaisimme kiihtymyksen ja pelot ja käsittelisimme pelkkiä lukuja. Myös liittymistä edeltävästä ohjelmasta saatujen kokemusten, määrärahojen käyttöönottokyvyn ja uusien jäsenvaltioiden hallinnollisen kehyksen perusteella voimme olettaa, että sekä maatalouspolitiikassa että rakennerahastoissa noudatetaan asteittaista integroimista yhteisön ohjelmiin.
Nämä tosiasiat tarkoittavatkin, että vaikka unioniin liittyisi kymmenen uutta jäsenvaltiota vuoteen 2006 mennessä, voimme Agenda 2000 -sopimuksen yhteydessä laadittujen rahoitusnäkymien puitteissa huolehtia laajentumisen aiheuttamista taloudellisista kustannuksista vuoteen 2006 asti: maatalouspolitiikassa loppuvaiheessa 7 miljardia euroa, mikäli noudatetaan asteittaista integroimista, rakennepolitiikassa kustannukset nousevat 6,1 miljardista eurosta vuonna 2004 noin 10,9 miljardiin euroon vuonna 2006, ja tämä verrattuna komission 100 miljardin euron todelliseen alustavaan talousarvioesitykseen vuodeksi 2002, mittasuhteet selviksi tehdäkseni.
Meidän on kuitenkin epäilemättä, myös maailmankaupan tulevat velvoitteet huomioon ottaen, keskusteltava unionin talousarvion vuoden 2006 jälkeisen ajan tuloista ja menoista, sillä rahoitusnäkymien seuraavan kauden lopussa vuonna 2013 vertailuluvut voisivat kohota 17 tai 26 miljardiin euroon.
Älkäämme katsoko vain näitä kahta talouspolitiikan lohkoa. Minua huolestuttaa kovasti ja kysyn itseltäni, riittävätkö komission pohdiskelut siitä, kuinka unionia pitäisi hallita, tai parlamentin kieliongelman hoitamiseen tähtäävä konkreettinen suunnittelu todella takaamaan Euroopan kansalliset identiteetit, unionin toimielinten toimintakyvyn suuremman Euroopan unionin kansalaisten eduksi. Keskustelun on vilkastuttava vielä huomattavasti, jotta olemme toimintakykyisiä tulevaisuudessa.

Paasilinna
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, esimerkiksi Viron ja Latvian kehitys on ollut nopeaa. Onnittelen näitä kansakuntia siitä. Vapaus ja itsenäisyys panevat valtiot toimimaan. Näin tulisi käydä myös ihmisten kohdalla, ja ihmisten oman elämänhallinnan tulisi tietysti parantua. Tämä ei ole mikään eliitin projekti, ja sen täytyy käydä nyt selväksi näissä hakijamaissa.
Euroopan talouden kasvu on nyt taittunut. Monien mielestä olemme menossa laskusuhdanteeseen, jopa taantumaan. Talouden pysähtyminen vaikuttaa näihin hakijamaihin vielä enemmän kuin meidän talouksiimme, koska ne ovat huomattavasti heiveröisempiä. Unionin suosio on kuitenkin laskenut monissa hakijamaissa, kuten Virossa, jopa yli puoleen jo ennen tätä talouden pysähtymistä, joka nyt on Euroopassa tapahtunut. Eräänä syynä näissä jäsenmaissa pidetään sitä, että on noudatettu kovaa budjettikuria. Laskusuhdanne vähentäisi entisestään tätä unionin nauttimaa suosiota. Siksi pyydänkin ja lähtisin siitä, että tartuttaisiin ponnekkaasti sosiaalisten erojen ja sosiaalisen ja taloudellisen kuilun kaventamiseen, koska se on se pohja, jolla me saamme valtaväestön näissä maissa tukemaan jäsenyyttä. Tämä tarkoittaa myös sitä, että unionin piirissä työttömyys ei saisi kasvaa, muuten se syö juuri sitä pohjaa ja sitä laajaa tukea, joka laajentumisella täällä unionin sisällä on olemassa. Toisin sanoen huonontuva taloustilanne voi uhata laajentumista sovitussa tai ajatellussa aikataulussa. Tartutaan siis sosiaaliseen eriarvoisuuteen ennen kuin tämä koko asia siirtyy liian kauaksi.

Malmström
Arvoisa puhemies, on hienoa saada kokea tämä jännittävä aika Euroopan historiassa, jolloin vihdoinkin yhdistämme maanosan. Toivon, että uudet ystävämme ja kollegamme voivat jo muutaman vuoden kuluttua istua kanssamme täällä istuntosalissa, sen sijaan että he nyt joutuvat vain kuuntelemaan lehterillä. Silloin voisimme yhdessä ratkaista ongelmat ja luoda hyvät elinolot Euroopan kansalaisille, ja siihen onkin jo korkea aika.
Kohta on kulunut 12 vuotta, kun Berliinin muuri murtui ja monet eurooppalaiset lupasivat, että ne maat, jotka vihdoin karistivat yltään kommunismin ikeen, saisivat pian jäsenyyden. Paljon on vielä tekemättä, ja se tuodaan esille myös niissä erinomaisissa mietinnöissä, joista tänään keskustelemme. Asiassa edistytään huomattavasti, ja olen iloinen puheenjohtajavaltio Belgian korkeista tavoitteista. On tärkeää, että vaatimuksia ei enää lisätä.
EU:ssakin on vielä paljon tehtävää. Meistä useat ovat pettyneitä Nizzan huippukokouksen laihaan tulokseen ja toivomme paljon Laekenin huippukokoukselta. Yhdentyminen on molemminpuolinen prosessi, jonka eteen niin meidän kuin tulevien jäsenvaltioidenkin on ponnisteltava. Yhdessä meillä on kuitenkin suunnaton tehtävä saada kaikkien maiden kansat vakuuttuneiksi yhdistyneen Euroopan todellisista eduista. Meidän on myös tuotava esille, että olemme ylpeitä tähän mennessä rakentamastamme Euroopasta ja Euroopasta, jonka aiomme yhdessä rakentaa.

Jonckheer
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, nykyisessä poliittisessa tilanteessa laajenemiselle ei ole sellaista poliittista vaihtoehtoa, jota vihreiden ryhmä kannattaa, kuten ryhmämme puheenjohtaja totesi.
Laajentuminen ei kuitenkaan ole, tai sen ei pitäisi olla Euroopan unionin tulevaisuus, päinvastoin kuin puheenjohtajavaltio väitti johdantopuheessaan. Laajentuneen Euroopan unionin tulevaisuus vuoden 2004 jälkeen on avoin ja epävarma. Sitä voi kuvastaa vahvistunut vapaakauppa-alue, mutta yhtä hyvin sitä voi ilmentää ylikansallinen unioni, jonka uudistetun politiikan keskeisimpiä tavoitteita olisivat kestävä kehitys ja yhteiskunnallinen solidaarisuus.
Mikäli taistelemme jälkimmäisen vaihtoehdon puolesta, seuraava HVK vuonna 2003-2004 on EU-valtioiden viimeinen mahdollisuus korjata Nizzan epäonnistumiset ja kantaa vastuunsa, jotta 27 valtion unionia voitaisiin hallita demokraattisesti ja tehokkaasti.
Kysymys ei ole pelkästään institutionaalinen, vaan on huomioitava myös budjettinäkökulma. Jäsenvaltioiden välinen yhteisvastuupolitiikka edellyttää, että unionin määrärahoja korotetaan tulevaisuudessa, sillä ehdokasvaltioiden taloudellisen tilanteen sopeuttaminen EU-valtioiden talouteen on kymmenen viime vuoden ajan tapahtunut ehdokasvaltioiden alueellisten ja sosiaalisten erojen kustannuksella.
Yhteisön nykyiset avustukset ovat välttämättömiä ja lieventävät siirtymisvaiheen kustannuksia, mutta jos me todella haluamme säilyttää eurooppalaisen yhteiskuntamallin, joka perustuu yhteisvastuuseen ja neuvotteluihin kaikkien tulevan unionin 27 osapuolen välillä, kaikkien on selkeästi sitouduttava yhteisön säännöstöstä poikkeaviin tavoitteisiin, joiden tueksi tarvitaan lisäapua kaikilta nykyisiltä 15 jäsenvaltioilta.
Jos me haluamme, että unionin laajentuminen onnistuu ja että solidaarisella Euroopalla on mahdollisuutensa, emme saa antaa periksi ja laittaa päätä pensaaseen, kuten jäsen Verheugen juuri sanoi. Tästä näkökulmasta katsottuna on mielestäni pöyristyttävää, että ulkoasioiden valiokunta hylkäsi suurimman osan sosiaalivaliokunnan tekemistä tarkistuksista.

Alavanos
Arvoisa puhemies, mielestäni olemme kuulleet joukon mielenkiintoisia esittelyitä, ja ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunta on tehnyt hyvää työtä. Tästä huolimatta olen sitä mieltä, että kukaan ei voi peittää huoltaan tavasta, jolla Euroopan unionin laajentuminen etenee, sekä vakavista seurauksista varsinkin sosiaalisella tasolla joukkoon näistä valtioista, jotka pyrkivät liittymään Euroopan unioniin.
EU:n ja Bulgarian parlamentaarisen sekavaliokunnan puheenjohtajana haluan sanoa, että Euroopan unioni on selvästi tehnyt merkittävän toimenpiteen. Sellaisia asioita kuin energia-alaa, maataloussektorin rakennemuutosta, Bulgarian sijoitusohjelmia ym. on viety eteenpäin myönteisellä tavalla, mutta samalla en voi kuitenkaan sivuuttaa esimerkiksi Eurostatin viimeisimpiä viikko sitten julkaistuja arvioita, että Bulgariassa on tapahtunut kirjaimellisesti romahdus yhteisön lainsäädäntöön sopeutumisessa. Mielestäni meidän on otettava kaikki tämä huomioon.

Hyland
Arvoisa puhemies, olen iloinen, että voin osallistua tähän Euroopan unionin laajentumista koskevaan tärkeään keskusteluun, ja olen etenkin iloinen Maltan jäsenyyshakemuksessa havaitusta edistymisestä.
Parlamentti oli tyytyväinen, kun Maltan hallitus ilmoitti syyskuussa 1998 puheenjohtajavaltiolle aikeestaan vauhdittaa maan jäsenyyspyrkimyksiä. Malta on sittemmin hallituksen kehittämien järjestelmien myötä ilmaissut haluavansa vilpittömästi ja päättäväisesti tulla osaksi yhdentynyttä ja laajentuvaa Eurooppaa.
Koska olen kotoisin Maltan kaltaisesta pienestä saarivaltiosta, voin vakuuttaa, että EU on sitoutunut pienten ja kehittymättömien syrjäisten alueiden kehittämiseen. Olen monista kritiikeistä huolimatta sitä mieltä, että Euroopan perustajien visioita pannaan koko ajan täytäntöön. Odotan innokkaasti Maltan ja muiden ehdokasvaltioiden liittymistä uuden vuosituhannen Eurooppaan. On syytä huomauttaa, että Malta on tämän vuoden kesäkuuhun mennessä saanut päätökseen yli 17 eri neuvottelulukua, myös sellaisia tärkeitä aiheita, jotka koskevat koulutusta, televiestinnän ammatillista koulutusta, kalastusta ja kuluttajien suojelua.

Karas
Arvoisa puhemies, hyvät naiset ja herrat, otan esiin viisi kohtaa talous- ja raha-asioiden valiokunnan näkökulmasta. Ensinnäkin: tunnemme kaikki Euroopan yhdentymisen historiallisen merkityksen ja siihen liittyvän poliittisen ja moraalisen vastuun. Sen pitää onnistua ja se onnistuu, koska se on oikein ja järkevää.
Toiseksi: taloudelliset tosiasiat kehittyvät myönteisesti. Keski- ja Itä-Euroopan talouskasvu pysyy edelleen EU:n keskiarvon yläpuolella. Makrotaloudellinen tilanne on parantunut. EU:n vienti ehdokasvaltioihin kasvaa, ja ehdokasvaltiot hyötyvät jo nyt liittymisneuvotteluprosessista, koska se auttaa niitä tarvittavissa uudistuksissa, jotka pitäisi toteuttaa EU:hun liittymisestä riippumatta 50 vuoden kommunistisen diktatuurin jälkeen.
Kolmanneksi: arvoisa komission jäsen sivusi jo tätä: talous- ja rahaliittoa, euroa, ei ole vielä saavutettu liittymisellä. On tärkeää, että viittaamme siihen, että Kööpenhaminassa asetettujen kriteerien täyttämisen jälkeen on täytettävä Maastrichtissa asetetut kriteerit, eikä irrottautumista (opting out) sallita, ja tämä vaihe kestää todennäköisesti vähintään kolme, neljä tai viisi vuotta tai vielä kauemmin.
Neljänneksi: raha ja taseet eivät ole kaikki. Taloudelliset tiedot ovat myönteisiä, mutta ne ovat vain keinoja tavoitteeseen pääsemiseksi eivätkä itsetarkoitus. Totesimme sen tänään Lähi-idän keskustelun yhteydessä: ne ovat keinoja tavoitteeseen, rauhaan pääsemiseksi, turvallisuuden antamiseksi, sosiaalisen vakauden takaamiseksi, demokraattisen yhteiskunnan rakentamiseksi ja kasvun ja työllisyyden varmistamiseksi.
Viidenneksi: tehtävää on paljon: vakauskriteerit on täytettävä, valtiontukia on valvottava, alueelliset erot on poistettava, eläke-, sosiaaliturva- ja terveydenhoitojärjestelmä on uudistettava, yksityistämistä on edistettävä nopeasti ja oikeuslaitoksen ja valtionhallinnon riippumattomuus on taattava. Olemme saavuttaneet tärkeän välitavoitteen. Suuntaamme katseemme optimistisina päätavoitteeseen.

Dybkjær
Arvoisa puhemies, muiden tavoin haluaisin ilmaista, että minäkin olen iloinen siitä tuesta, joka laajentumiselle on tänään annettu. On aivan välttämätöntä, että EU antaa viestin siitä, että haluamme laajentumista oman itsemme vuoksi. On kuitenkin myös tärkeää, että ehdokasvaltioiden kansalaiset tukevat hanketta laajasti. Ehdokasvaltioiden on tietenkin itse käytävä keskustelua jäsenyydestä, mutta meidänkin tehtävänämme on varmistaa, että ehdot ovat sellaisia, että kansalaisetkin pitävät laajentumista edistysaskeleena ja että he eivät pidä tilannetta sellaisena, jossa voimakkaat yliolkaisesti sivuuttavat heikot.
Laajentumisen on sen vuoksi perustuttava vastavuoroisuuteen, kunnioitukseen ja tasa-arvoisuuteen, ja meidän on ennen kaikkea ymmärrettävä, että unionin kehitys tietenkin muuttuu, kun siihen liittyy uusia valtioita ja ihmisiä. Heillä on joitakin muita edellytyksiä kuin meillä, ja juuri se voi myös rikastuttaa meitä.

Titley
Arvoisa puhemies, olen tyytyväinen tämän iltapäivän keskusteluun ja komission jäsen Verheugenin tämänaamuisiin, äärimmäisen myönteisiin kommentteihin. Haluaisin tehdä yhden tärkeän huomautuksen: avain laajennettuun yhteisöön on löydyttävä yhtenäismarkkinoiden yhtenäisyydestä. Meidän on varmistettava, että täydellisen yhtenäiset markkinat ovat toteutuneet näiden neuvottelujen päätyttyä. Jos näin ei tapahdu, yhteisössä toimivat yritykset ja osattomiksi itsensä tuntevat työntekijät vastustavat laajentumista voimakkaasti.
Otan yhden esimerkin: Tsekin tasavallassa saneerattiin hiljattain pankkialaa. Yksi maan suurimmista pankeista, IPB, joutui saneerauksen kohteeksi erään toisen pankin, CSOB:n, eduksi. Tässä turvauduttiin ilmeisesti jonkinasteiseen valtionapuun CSOB:n - yksityisellä sektorilla toimivan IPB:n kilpailijan - aseman tukemiseksi. Koko tämä tapaus on luonnollisesti hyvin epämiellyttävä. Siinä ei menetelty avoimesti eikä noudatettu assosiaatiosopimuksen ehtoja. Meidän on pidettävä huoli siitä, etteivät vastaavanlaiset tapaukset toistu tulevaisuudessa.
Parlamentaarisen sekavaliokunnan puheenjohtajana haluaisin sanoa vielä muutaman sanan Liettuasta. Suhtaudun myönteisesti Souladakisin mietintöön. On selvää, että Liettuan hallitus on tehnyt valtavan harppauksen ja ottanut muita maita kiinni. Olen hyvin toiveikas sen suhteen, että ne saavuttavat alkuperäisen ryhmän ensi vuoden kuluessa. Myös niiden on kuitenkin taattava yhtenäismarkkinoiden toteutuminen etenkin audiovisuaalisen alan väärennösten kohdalla.

Sörensen
Arvoisat kollegat, teistä ketään ei yllätä se, että naisten oikeuksien ja tasa-arvoasioiden valiokunnan jäsenenä puhun täällä naisista, koska ehdokasvaltioiden väestöstä on huomattava osa naisia, hyvin haavoittuvassa asemassa olevia naisia. Älkäämme unohtako, että suurin osa ehdokasvaltioista on myös naisilla käytävän kaupan alkuperä- ja kauttakulkumaita. Keskustelkaamme siksi myös naisista eikä vain maanviljelijöistä, työnantajista, ammattiliitoista jne. Keskustelkaamme siitä suuresta enemmistöstä, josta haluamme tehdä eurooppalaismielisen ja sellaisen, joka ei pelkää Eurooppaa. Jos tähän ryhmään ei kiinnitetä huomiota, edessä on epäilemättä epäonnistuminen. Siksi on saatava aikaan asianmukainen tiedotuskampanja, jonka avulla voidaan tavoittaa naisjärjestöt, samoin kuin kaikki yksittäiset naiset maaseudulta kaupunkeihin, muun muassa yhteisön säännöstön selittämiseksi naisille. Tällä tavoin Eurooppa voidaan hyväksyä paremmin ja naisten tilanne parantuu huomattavasti.
Lopuksi haluaisin vielä mainita, että komission jäsen Verheugen ei puuttunut tämänaamuisessa puheenvuorossaan sanallakaan naisten tilanteeseen ehdokasvaltioissa, mistä olen hyvin pahoillani.

Korakas
Arvoisa puhemies, Kreikan kokemusten pohjalta olen varma, että päinvastoin kuin Brokin päätöslauselmaehdotuksessa väitetään, ehdokasvaltioiden jo ennestään kurja asema vain pahenee Euroopan unionissa, jonka tarkoitus ei ole palvella työntekijöitä vaan pääomaa. Liittymisen kynnykseltä lähtien nämä työntekijät joutuvat kokemaan tuhoisat poliittiset, sosiaaliset ja taloudelliset seuraukset, jotka johtuvat yksityistämisistä ja talouden luovuttamisesta ulkomaisen pääoman käsiin. Tuntemamme solidaarisuuden vuoksi meidän on siis äänestettävä mietintöjä vastaan. Emme halua olla mukana syyllisinä.
Kyproksen kohdalla panemme merkille Poosin mietinnön myönteiset seikat, ja tästä syystä emme äänestä sitä vastaan, vaan pidättäydymme äänestämästä. Kuitenkin myös tähän pätee edellä mainittu yleinen poliittinen kantamme. Lisäksi toteamme, että liittymisprosessi varsinkaan Helsingin jälkeen ei ole tuonut ratkaisua Kyproksen kysymykseen vaan on päinvastoin rohkaissut Turkkia ja sen vasallia Denktashia olemaan kannoissaan entistäkin taipumattomampia. Olemme erityisen huolestuneita siitä, että liittymisneuvotteluita käytetään painostuskeinona saada Kyproksen johto hyväksymään liittovaltioratkaisu eli että laillisesti tunnustettaisiin hyökkäys ja Kyproksen maaperän miehitys, ja YK:n asiaa koskevat päätöslauselmat hylättäisiin kokonaan. Kannattaa huomata myös neuvoston nykyisen puheenjohtajan Michelin asiaa koskevat lausunnot.

Smet
Arvoisa puhemies ja arvoisat kollegat, toimielinten ja kansalaisten vieraantuminen toisistaan liittyy useimmissa tapauksissa ihmisten hyvinvointiin. Meidän maissamme esiintyy pelkoa maahanmuuttajia, yritysten siirtymistä ja työpaikkojen menetystä kohtaan. Tätä pelkoa esiintyy yhtä paljon ehdokasvaltioissa, missä Euroopan unioniin liittymistä mitataan tulojen saamisella ja lisäämisellä sekä työllisyydellä. Tarkastellessamme sitten tuoreimpia tietoja Keski-Euroopan maiden työllisyydestä näemme, että työllisyys on heikentynyt vuosina 1999 ja 2000 kaikkialla paitsi Unkarissa, Liettuassa ja Sloveniassa. Siksi meidän on ehdottomasti kiinnitettävä huomiota tähän kehitykseen. Haluan puhua sosiaalipolitiikan osalta ennen kaikkea kahdesta asiasta. Ajattelen hieman samansuuntaisesti kuin jäsen Maes. Asiakirja on maltillinen, mutta sitä on myös opittava hieman raaputtamaan, ja on katsottava, mitä sen takana piilee.
Aluksi sosiaaliturvasta. Suurena vaarana on, että aiempi sosiaaliturva puretaan ja että uutta sosiaaliturvajärjestelmää ei ole vielä olemassa tai että se on puutteellinen, joten kokonainen sukupolvi ihmisiä ei hyödy mistään järjestelmästä. Kokemukseni ja joissakin maissa käymieni keskustelujen perusteella vaikuttaa siltä, että tilanne on tällainen. Tämä on pelottavaa, koska tämä osoittaa, että suuri ihmisryhmä köyhtyy. Nämä ihmiset vertaavat tilannetta aiempaan tilanteeseen ja havaitsevat, että heillä menee nyt huonommin kuin aiemmin. Tämä on siis ensimmäinen asiani, ja pyydänkin komissiota kiinnittämään sosiaaliturvan ongelmaan enemmän huomiota kuin se tällä hetkellä tekee.
Toinen asiani on työmarkkinaosapuolten organisaatioiden luominen ja laajentaminen. Samalla tavoin paikan päällä saamieni yhteyksien perusteella voin todeta, että myös tässä asiassa kaikki etenee hyvin vaivalloisesti ja hitaasti. Meidän on siis jälleen katsottava todellisuutta asiakirjojen ja sanojen takana. Auttakaamme heitä ja antakaamme työmarkkinaosapuolten auttaa toisiaan.

Neyts-Uyttebroeck
. (NL) Arvoisa puhemies, kuulin juuri englanninkielisestä tulkkauksesta pieneksi yllätyksekseni, että nimestäni oli tullut Michel. Pitää paikkansa, että teen hyvin tiivistä yhteistyötä ministeri Michelin kanssa, mutta täydellistä muodonmuutosta ei ole vielä tapahtunut.
Hyvät parlamentin jäsenet, haluaisin aloittaa pyytämällä anteeksi, että tulin paikalle hieman myöhään enkä täsmälleen klo 15. Tämä johtui siitä, että osallistuin puheenjohtajavaltion edustajana valiokuntien puheenjohtajakokoukseen. Koska minulla ei myöskään ole kykyä olla kaikkialla läsnä, en voinut olla täällä ajoissa, mistä vielä anteeksipyyntöni.
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, arvoisa komission jäsen, monet teistä ovat tämänaamuisissa puheenvuoroissa tai hyvin mielenkiintoisissa mietinnöissä, joita on laadittu ehdokasvaltioiden edistymisestä, viitanneet yhteyksiin - useimmiten hyvin tyytyväisinä ja osoittaen myötätuntoa - joita teillä on ollut henkilöihin ehdokasvaltioissa, tekemiinne vierailuihin ja muuhun vastaavaan. Minäkin olen toiminut sillä tavoin. Olen vieraillut kaikkien kanssamme neuvotteluja käyvien ehdokasvaltioiden pääkaupungeissa jo vähintään yhden kerran ja tietyissä tapauksissa kaksi tai kolme kertaa tai useammin. Pitää paikkansa, että tämä luo sidoksen, minkä myötä syntyy enemmän kuin puhtaasti teoreettinen poliittinen kiinnostus kyseisiin maihin. Mielestäni on lähes liikuttavaa nähdä, kuinka edistymistä koskevissa mietinnöissänne kannetaan lähes kummisetien ja -tätien lailla huolta ehdokasvaltioista, joista teidän on ollut laadittava mietintö. Haluan muuten mielelläni korostaa, että tämä parlamentti on ollut peräkkäisissä kokoonpanoissaan yksi laajentumisen suurimmista moottoreista. Tämä moottori ei ole yskinyt eikä pysähtynyt koskaan, ja uskon, että voitte pitää sitä kunnia-asiana.
On kuitenkin vielä muutakin. Haluan myös erityisesti kiittää - en pelkästään jäsen Lalumièren esimerkin mukaan vaan myös siksi, että tarkoitan tätä itse - lämpimästi komissiota, komission jäsen Verheugenia ja hänen virkamiehiään valtavasta neuvottelutyöstä, jota he vievät eteenpäin. He käyvät tällä hetkellä yli 300:aa neuvottelua. Teidän tarvitsee ainoastaan kertoa neuvoteltavien lukujen määrä jäsenvaltioiden määrällä. Tiedän kyllä, että jotkin asiat ovat rinnakkaisia, mutta kaksi tilannetta eivät ole koskaan täysin vertailukelpoisia.
Julkinen mielipide, joka tuskin tuntee asiaa, koska sille ei kerrota riittävästi, katsoo siis, että jäseneksi liittyminen kestää niin kauan, koska me epäröimme tai koska emme ole vielä tehneet päätöksiä kovinkaan hyvin. Julkinen mielipide ei varsinaisesti ymmärrä, kuinka mutkikas tämä koko tilanne on. Se ei ole julkisen mielipiteen vika vaan kaikkien niiden - myös meidän itsemme - vika, jotka eivät ole kertoneet sille tätä.
Työ ei ole vielä päättynyt, mutta on sanottu, että maaliviiva alkaa häämöttää. Tämä lisää luonnollisesti hermostuneisuutta, ja silloin kasvavat panokset sen puolesta, kuka ylittää maaliviivan ensimmäisenä. Olen komission jäsen Verheugenin kanssa täysin samaa mieltä, että toimisimme väärin arvailemalla jo nyt, mitkä ehdokasvaltiot tulevat ensimmäisessä aallossa ja mitkä eivät. Se on vielä aivan liian aikaista, mutta meidän kaikkien on alettava yhdessä miettiä, millä tavalla teemme näistä jäseneksi liittymisistä tehokkaasti todellisuutta. Sallinette minun sitten lisätä tähän pienen anekdootin siitä, että silloin kun Ruotsi, Suomi ja Itävalta liittyivät jäseniksi - tämä oli myös kauan sitten ilmoitettu tosiasia, joka oli tiedossa jo kauan - tulkkeja ja kääntäjiä oli kuitenkin liian vähän, mainitakseni vain yhden näkökohdan. Tämä ongelma muuttuu luonnollisesti vielä paljon mutkikkaammaksi, mutta kaikkien toimielinten on tarkasteltava ajoissa myös tätä asiaa.
Sanoin tänä aamuna, että laajentuminen on unionin tulevaisuus. Jäsen Jonckheer, joka on maanmieheni mutta ei puoluetoverini, kiisti tämän sanoen tulevaisuuden olevan epävarma. Toistan tänä aamuna sanomani. Lisään tähän, että en sanonut sitä muodon vuoksi. Sanoin sen, koska olen vuorenvarmasti vakuuttunut siitä, vaikka sanon yhtä mielelläni, että tulevaisuus ei rajoitu laajentumiseen vaan että tämä on ensimmäinen suuri tehtävä, joka meidän on hoidettava lähitulevaisuudessa. Se on täysin varmaa.
Maani pääministeri on samaa mieltä tästä asiasta ja sisällyttää - sanon tämän teille suurella varmuudella - HVK:n (hallitusten välisen konferenssin) valmistelua koskeviin ehdotuksiinsa epäilemättä paikan ja roolin ehdokasvaltioille. Vastaan tällä erääseen huoleen, jonka ryhmän puheenjohtaja Poettering ilmaisi tänä aamuna.
Niin sanotun Gymnichin kokouksen aikana tämän viikon lopulla ehdokasvaltiot osallistuvat ajatustenvaihtoon Euroopan tulevaisuudesta. Gentin epävirallisen neuvoston kokouksen aikana ja tietenkin Laekenin Eurooppa-neuvoston aikana laajentumista käsitellään perusteellisesti. Laajentumista lähestytään siinä hengessä kuin komission jäsen Verheugen ja minä olemme esittäneet ja myös siinä hengessä, jota te lähes kaikki olette poikkeuksetta korostaneet vastaavissa näkemyksissänne.

Swoboda
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, Euroopan unionin laajentuminen on varmasti kiehtovin ja tärkein hanke, jota me toteutamme. Olen täysin samaa mieltä siitä. Sen kohdalla tulevaisuus on varma, kuten sanoitte, ajankohta ei kenties ole vielä aivan varma, mutta se tapahtuu, ja hyvä niin, sillä se on tärkeää. Meidän ei kuitenkaan pidä erehtyä luulemaan, että kaikki ongelmat olisi jo ratkaistu: itse laajentuminen synnyttää tietysti ongelmia, jotka meidän on hoidettava ja jotka eivät saa olla syynä asioiden lykkäämiseen ja peruuttamiseen.
Näihin ongelma-alueisiin kuuluvat varmasti sosiaaliset kysymykset, jotka edelliset puhujat mainitsivat, sillä ehdokasvaltioiden myötä myös Euroopan unionin köyhien ja rikkaiden välinen kuilu kasvaa. Ei siksi, että rikkaat köyhtyvät nyt, vaan koska nämä kysymykset asetetaan unionissa uudelleen; koheesiopolitiikalle tulee näin uusi, tärkeämpi tehtävä. Rikkaiden ja köyhien kohdatessa, erityisesti raja-alueilla, syntyy tietysti ongelmia, koska rikkaidenkin joukossa on muita köyhempiä ihmisiä, ammattitaidottomia työntekijöitä, jotka tuntevat asemansa uhatuksi. Siihen on löydettävä ratkaisuja. Olen komissiolle ja neuvostolle erittäin kiitollinen siitä, että ne löysivät järkevän mittarin, joka on joustava ja jota käytetään mahdollisimman lyhytaikaisesti, sillä tavoitteena on yhdentyminen. Yhdentyminen tarkoittaa elämistä yhdessä, ei vain rinnakkain vaan yhdessä, ja yhdessä kasvamista. Se on tärkeä tehtävä, joka meidän on vähitellen hoidettava yhdessä.
Vähemmistöjen ongelma on toinen ongelma, jota haluaisin käsitellä. Mehän elämme kaikki yhä lisääntyvien vähemmistöjen mantereella. Vähemmistöjen suojelu on tärkeä tehtävä, jota emme ole vielä hoitaneet kunnolla nykyisessä unionissakaan. Vaikka näiden vähemmistöjen suojelu on aiheellista, meidän on pyrittävä myös valmistelemaan kansalaisia yhdistettyyn Eurooppaan ja olemaan luomatta uusia etuoikeuksia. Sanon tämän, koska olen työskennellyt erityisesti Unkarin kanssa, varsinkin kun on olemassa vaara, että sikäläinen lainsäädäntö tarjoaa rajojen ulkopuolella, siis naapurivaltioissa Slovakiassa ja Romaniassa, asuville unkarilaisille tiettyjä etuoikeuksia. Luulen, että tässä on oltava varovaisia; suojelua ja solidaarisuutta Unkarin vähemmistöille, mutta ei uutta syrjintää.
Kun kerran puhun syrjinnästä, joka on viimeinen kohtani, haluaisin lisätä, että muutamilla alueilla on poistettu käytöstä lakeja, jotka johtavat syrjintään, ja se on yhteisen työmme hienon onnistumisen tulosta, ja että esimerkiksi uskontoon, sukupuoleen ja seksuaaliseen suuntautumiseen perustuva syrjintä on jo poistettu, myös Romaniassa. Vaikka mietinnössä väitetään sen olevan vielä voimassa, se perustuu ainakin minun tietojeni mukaan vanhentuneeseen tietoon, koska siellä on annettu laki, joka poistaa homoseksuaalien syrjinnän. Tästä näkee, kuinka asiat edistyvät ja kuinka yhteinen työmme parantaa tilannetta Euroopassa jo nyt, jo ennen laajentumista.

Thors
Arvoisa puhemies, me kaikki kuulumme vähemmistöön, kuten Romano Prodi sanoi vastaavassa keskustelussa viime vuonna. Tänään komission jäsen Verheugen sanoi, että Euroopassa eläminen edellyttää kompromisseja. Tämä on mielestäni tärkeää eurooppalaisten arvojen kannalta. Suuren enemmistön on tehtävä kompromisseja vähemmistön hyväksi. Siksi harmistuin, kun Euroopan parlamentin Slovakiaa käsittelevän mietinnön esittelijä syytti Unkarin vähemmistöpuolueita uhkailusta ja vain sodissa käytettyihin keinoihin turvautumisesta, kun nuo puolueet asettivat hallitukseen tulemisensa ehdoksi hallintouudistuksen.
Esittelijän kommentti on hyvin epäoikeudenmukainen, eikä hän ota huomioon itsehallinnon eri kehitysvaiheita. Kommentti ei myöskään vastaa Slovakian pääministerin näkemyksiä. Unkarin poliittiset edustajat ovat ilmoittaneet valmiutensa jatkaa hallituksessa huolimatta niiden uusien hallinnollisten rajojen hyväksymisestä, joita nationalistiset ja vasemmistosiiven puolueet olivat ajaneet ja jotka veivät heiltä mahdollisuudet riittävään poliittiseen edustukseen. He ovat kuitenkin edelleen ilmoittaneet, että heidän tuleva osallistumisensa riippuu siitä, annetaanko hallintolainsäädännölle todellista sisältöä. Tätä me vaadimme päätöslauselmassa nro 39. Meidän ei pidä esittää perusteettomia syytöksiä.

Stenmarck
Arvoisa puhemies, teihin, rautateihin ja muuhun infrastruktuuriin tehtävät investoinnit ovat tärkeimpiä sijoituksia, joita voidaan tehdä entisissä Itä- ja Keski-Euroopan maissa. Kun Eurooppaa katselee lintuperspektiivistä, huomaa hyvin selvästi, missä entiset idän ja lännen väliset rajat kulkevat. Täten on myös selvää, että EU:lle ja EU:n jäsenvaltioille on paljon hyötyä siitä, että ne osallistuvat ehdokasvaltioiden tie- ja rautatieverkostojen parantamiseen ja huolehtivat siitä, että ne liitetään muun Euroopan verkostoihin.
Tämä on aivan selvää Puolan kaltaisen maan kannalta, jota aluepolitiikka-, liikenne- ja matkailuvaliokunta on tutkinut liikennenäkökulmasta. Puola on ylivoimaisesti suurin ehdokasvaltio, ja kymmenen viime vuoden aikana siellä on panostettu suuresti teiden ja rautateiden parantamiseen.
EU:ssa käytetään usein itä-länsi-erottelua, mutta kun kyse on Puolan kaltaisesta maasta, on tärkeää, että kysymyksiä tarkastellaan pohjoinen-etelä-näkökulmasta. Puola on jo nykyään yksi Euroopan tärkeimmistä maista, kun kyse on Pohjois- ja Etelä-Euroopan välisestä liikenteestä. Puolan selkeä liittäminen EU:n liikennejärjestelmään merkitsee Euroopan vyötärön kasvattamista. Pohjoisesta etelään suuntautuvat kuljetukset voisivat saada enemmän mahdollisia kuljetusväyliä. Se helpottaisi Saksan tilannetta, mikä on myönteistä, erityisesti ympäristönäkökulmasta, ja samalla se lisäisi kilpailua, mikä on hyvä asia elinkeinoelämän kannalta.
Sinä päivänä, jolloin Puolasta yhdessä muiden Itämeren alueen jäsenvaltioiden kanssa tulee EU:n jäsen, voimme yhdessä lisätä sekä meriturvallisuuteen että Itämeren herkän ympäristön käsittelyyn liittyviä vaatimuksia. Puolan EU-jäsenyydestä on siten paljon hyötyä heti, kun neuvottelut saadaan vietyä loppuun.

Carnero González
Arvoisa puhemies, laajentuminen ei ole päämäärä sinänsä, vaan aivan selvästi keino; sanoisin jopa, että se on keino muiden joukossa.
Keinoja ovat esimerkiksi poliittinen syveneminen, taloudellinen ja sosiaalinen yhteenkuuluvuus ja talousarvion riittävyys. Laajentuminen onnistuu, mikäli nämä kolme jälkimmäistä keinoa otetaan myös huomioon.
Jos laajentuminen on keino, mikä on päämäärä? Se on ihmisten laadullisesti ja määrällisesti parempi elämä unionin nykyisissä jäsenvaltioissa ja ehdokasvaltioissa. Koskekoon tämä siis myös Bulgarian kaltaisia maita. Toivokaamme, että siinä poliittisessa vaiheessa, johon maa siirtyy seuraavien vaalien jälkeen, ponnistelut ja tahto Eurooppaan liittymisen hyväksi säilyvät yhtä lujina kuin tähän asti ja että lisäksi vahvistetaan välttämättömiä toimia useilla osa-alueilla.
Ensiksikin politiikan osa-alue. Meidän on viestitettävä selkeästi Bulgarian hallitukselle, ettei parlamentissa edes suunniteltaisi liittymissopimuksesta äänestämistä, mikäli esimerkiksi rikoslain 157 artikla, jossa syrjitään anteeksiantamattomalla tavalla Bulgarian homoseksuaalisia kansalaisia, pysyy voimassa.
Meidän on myös itsestään selvästi pyydettävä Bulgarian hallitusta edistämään oikeusviranomaisia koskevaa uudistusta, korruption torjuntaa ja kansalaisten sosiaalisten elinolojen kohentamista ja aivan erityisesti työttömyyden torjuntaa.
Lisäksi meidän on pyydettävä edistymistä ympäristönsuojelussa ja ennen kaikkea, että tähän mennessä annettuja sitoumuksia Kozloduin ydinvoimalan reaktorien nro 14 sulkemisesta tietyin määräajoin tullaan noudattamaan.
Lopuksi haluamme sanoa Bulgarialle, että parlamentissa tahdotaan, että maan liittyminen Euroopan unioniin tapahtuu hyvin ja ajoissa, mutta ymmärrettävästi sovituissa poliittisissa, taloudellisissa ja sosiaalisissa puitteissa.

Davies
Arvoisa puhemies, jos poliittisia ongelmia ei loppujen lopuksi kyetäkään ratkaisemaan, Kyproksen kysymys saattaa romuttaa koko laajentumisprosessin tai saattaa meidät naurunalaisiksi tilanteessa, jossa sadat tuhannet Turkin kyproslaiset ovat teoriassa EU:n kansalaisia, ilman että heiltä olisi asiaa kysytty. Samaan aikaan he joutuvat kärsimään EU:n asettamista poliittisista ja taloudellisista sanktioista. Meillä ei ole varaa sulkea silmiämme todellisuudelta.
Odotan hetkeä, jolloin Kreikan ja Turkin kyproslaiset poliitikot istuvat parlamentin jäsenten ominaisuudessa kanssamme täällä parlamentissa ja jolloin onnistuttaisiin luomaan kahden alueen liittovaltio. Emme kuitenkaan voi vain tyytyä toteamaan tätä aihetta koskevassa keskustelussamme, että Kyproksen ongelmat saivat alkunsa Turkin valloituksesta vuonna 1974, ilman että mainitsisimme saarivaltion jakautumisen vuoden 1963 jälkeen, jolloin Kreikan kyproslaiset tappoivat Turkin kyproslaisia. Todellisen sovinnon aikaansaaminen näiden kansojen välille edellyttää täydellistä objektiivisuutta, joka valitettavasti puuttuu käsittelyssämme olevasta mietinnöstä.

Rack
Arvoisa puhemies, perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokunta rajoittuu maakohtaisia mietintöjä koskevassa lausunnossaan muutamiin kohtiin, jotka ovat kauttaaltaan tärkeitä kaikkien ehdokasvaltioiden kannalta ja jotka johdonmukaisesti sisällytetään ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnan kaikkia ehdokasvaltioita koskevaan mietintöön. Valiokuntamme vaatii, että ehdokasvaltioiden tulevaa edustajamäärää Euroopan parlamentissa korjataan siitä, mitä Nizzan sopimuksessa sovittiin. Vaadimme Unkarin ja Tsekin epäoikeudenmukaisen kohtelun korjaamista, ja meistä on välttämätöntä, että vuonna 2004 järjestettävien Euroopan parlamentin vaalien jälkeenkin liittyvistä ehdokkaista pidetään huolta.
Muut valiokunnan mielestä tärkeät tavoitteet koskevat ehdokasvaltioiden mahdollisimman nopeaa osallistumista niin sanottuun Nizzan jälkeiseen prosessiin. Sellainen unionin perustuslaillinen uudistus, johon tulevat jäsenvaltiot eivät saa osallistua, ei ole poliittisesti mahdollinen. Niin kauan kuin ehdokkaat ovat vielä ehdokkaita, ne eivät saa tietenkään täyttä yhteispäätösoikeutta, mutta asia koskee niitä, ja siksi meidän on oltava kiinnostuneita myös niiden mielipiteestä.
Valiokuntamme kannattaa lisäksi sitä, että jäsenvaltioiden ja ehdokasvaltioiden siviiliväestö otetaan aktiivisesti mukaan tulevien toimielintemme uudistamiseen. Sen edellytyksenä on hyvä, laaja ja ennen kaikkea kaksisuuntainen tiedotus. Eräs tavoitteemme on ilmeisesti jo päätynyt komission käsittelyyn. Komission jäsen Verheugen puhui jo aamupäivän keskustelussa siitä, että yhteisön oikeuden soveltaminen on etusijalla ehdokkaiden liittymisvalmiutta arvioitaessa. Voimme vain tukea häntä siinä asiassa.
Komission jäsen Verheugenin toiseen aamupäiväiseen lausuntoon suhtaudun hämmentyneesti. Arvoisa komission jäsen, julistitte raja-alueet EU:n laajentumisprosessin keihäänkärjiksi. Kun otan huomioon komission pidättyvyyden raja-alueiden tukemisessa, pelkään, että monet raja-alueet tuntevat olevansa aivan muualla kuin keihään kärjessä. Tilanne jumiutuu paikoilleen. Kenties siihenkin löydetään ratkaisu rakentavasti yhdessä.

Souladakis
Arvoisa puhemies, Malta on yksi 12 ehdokasvaltiosta, ja se täyttää erinomaisesti Euroopan unionin yleisesti asettamat vaatimukset. Stenzelin mietinnössä kuvataan tämä kehitys erittäin hyvin, ja olen sen kanssa täysin samaa mieltä. Kysymyksiä herättää kuitenkin se, miksi kokonaisuudessaan avosylin vastaanottamamme Maltan yhdellä merkittävällä väestönosalla on joitakin vastalauseita ja epäilyksiä.
Voidaan esimerkiksi havaita, että Maltan viljelijäväestön kokonaismäärä on 1000 ihmistä, ja maatalous sekä nämä 1000 ihmistä ovat ongelma Maltalle. Voidaan kysyä, voiko joku ehkä Maltan pienen koon vuoksi mennä ostamaan koko saaren kuin tontin. Joidenkin muiden kansojen ongelmana on poliittinen ja kulttuurinen identiteetti. Haluan sanoa, että eurooppalaisen unelman täytyy merkitä niiden kansalaisten kaikkien oikeuksien turvaamista, jotka tulevaisuudessa liittyvät unioniin, olivat oikeudet sitten kulttuurisia, taloudellisia tai sosiaalisia.
Tässä mielessä, koska käymämme keskustelu on usein hyvin teknokraattista ja liittyy indikaattoreihin, Maastrichtiin, lähestymistapoihin, meidän täytyy ymmärtää, että taloudelliset tekijät ovat nyt tärkeimpiä näille kansoille, joista useimmilla on nyt taloudellisia ongelmia. Lähentääksemme näitä kansoja sekä myös omiamme, niille pitää tarjota kuva turvallisuuden, rauhan ja kulttuurin Euroopasta, joka ottaa huomioon jokaisen yksilön erikoislaadun, ei ainoastaan seksuaalisuuden, josta monesti keskustelemme, vaan myös kulttuurin, koska monenlaiset tarpeet eivät ole ainoastaan seksuaalisia, vaan myös henkisiä, kulttuurisia ja kielellisiä. Näin ollen mielestäni Malta, jossa asiat esiintyvät pienoiskoossa, on myönteinen mahdollisuus, mutta samalla Maltan kautta voimme nähdä myös politiikkojemme muita puolia.

Kratsa-Tsagaropoulou
Arvoisa puhemies, jäsenvaltioiden liittymisprosessin tässä seuranta- ja arviointivaiheessa naisten oikeuksien ja tasa-arvoasiain valiokunta haluaa tehdä selväksi, että naisten ja miesten tasa-arvoa koskevan yhteisön säännöstön omaksuminen on liittymisen välttämätön edellytys, erottamaton osa ihmisoikeuksien kunnioittamista. Vaaditaan siis toisaalta näiden valtioiden kansallisen lainsäädännön yhteensovittamista sukupuolten tasa-arvoa koskevan yhteisön säännöstön kanssa, sekä toisaalta sellaisen instituutioiden ja mekanismien kehittämistä, jotka helpottavat asiaa koskevien politiikkojen täytäntöönpanoa.
Valiokuntamme lausunnoista käy kaikkialla ilmi naisten vaikeus päästä työmarkkinoille ja naisten alhainen osuus päätöksentekoprosessissa. Viittaan lisäksi sellaisiin erityisongelmiin kuin korkeaan työttömyysasteeseen Liettuassa, Tsekin tasavallassa ja Latviassa, naisiin kohdistuvaan väkivaltaan ja ihmiskauppaan esim. Unkarissa, Bulgariassa, Slovakiassa ja Turkissa. Samaan aikaan olemme ilahtuneita myönteisistä saavutuksista, kuten Liettuan valtiollisista mekanismeista, joilla helpotetaan asianomaisia politiikkoja, sekä yhteisön keskiarvoa lähestyvästä naisten työllistymisasteesta Kyproksella. Lisäksi, kuten esittelijä Poos mainitsi, Kypros on ensimmäisellä sijalla neuvotteluja käyvien maiden joukossa, ja se täyttää täysin liittymisen edellyttämät taloudelliset ja poliittiset kriteerit. Tämän vuoksi olemme täysin perustellusti vakuuttuneita, että ellei Kyproksen ongelmassa saavuteta ponnistuksistamme huolimatta ratkaisua turkkilaisen osapuolen tiukan taipumattomuuden vuoksi, Kyproksesta on tultava Euroopan unionin täysjäsen heti, kun liittymisprosessi on viety loppuun.
Arvoisa komission jäsen, puhuakseni taas naisia koskevista asioista valiokuntamme vaatimus on ehdokasvaltioiden osallistuminen niihin yhteisön ohjelmiin, jotka edistävät naisten oikeuksien turvaamista ja kansalaisyhteiskunnan, erityisesti naisten kansalaisjärjestöjen, rohkaiseminen osallistumaan näihin ohjelmiin.

Katiforis
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, Euroopan perustava ajatus on päästä eroon lopullisesti sodista Euroopan muodostavien eri valtioiden välillä. Tiettynä hetkenä historiansa aikana nämä kansat päättivät, että ne eivät salli itsensä palata verilöylyjen hirvittävään kaaokseen. Samalla ne luopuivat keskenään uhkauksien ja painostuksen diplomatiasta ja korvasivat sen sovittelun, kompromissin ja hyväntahtoisen yhteisymmärryksen kielellä. Euroopan unionin laajeneminen ei voi tarkoittaa mitään muuta kuin ensiksi näiden periaatteiden soveltamisen laajenemista. Nykyään näitä periaatteita tarvitaan kaikista polttavimmin Kyproksella. Siellä väkivallan, uhkauksien, verellä piirrettyjen rajojen, sotilaallisen miehityksen, aseellisten selkkausten pitkä historia, kaikki nämä tilanteet, jotka nähdessään Eurooppa on kauhistuneena kääntänyt kasvonsa, ovat jokapäiväistä todellisuutta kummallekin saarta asuttavalle kansalle.
Turkin miehittämällä Pohjois-Kyproksella lopputulos on taloudellinen kurjistuminen ja sen väestön poliittisten vapauksien katoaminen. Voimassa on sotilashallinto valheellisen demokratian viitan suojissa. Kyproksen eteläosa muodostaa kansainvälisesti tunnustetun, vaikkakin Turkin miehityksen runteleman, käytännössä todellisen Kyproksen tasavallan, jossa talous kukoistaa ja asukkaiden hyvinvointi kasvaa, joka täyttää kaikki Kööpenhaminan taloudelliset ja poliittiset kriteerit. Ihmisiltä on kuitenkin riistetty luonnollinen, kaikkein inhimillisin oikeus liikkua vapaasti kotimaassaan, oikeus palata syntymäkoteihinsa, pieniin kotikyliinsä, oikeus kulkea vapaasti kaikkialla kotimaassaan kohtaamatta piikkilankoja, tiesulkuja, kahtia jaettuja kaupunkeja ja aseistettuja sotilaita, jotka ovat valmiina ampumaan.
Näissä olosuhteissa Kyproksen liittyminen Euroopan unioniin, mikä ei saa viivästyä, merkitsee samalla uuden rauhantilanteen muodostamista kansainvälisiin suhteisiin laajemmalla itäisen Välimeren alueella Kreikan, Turkin ja Kyproksen välillä, joka on Euroopan unionin tuoma siunaus myös näille kolmelle valtiolle.

Gomolka
Arvoisa puhemies, hyvät naiset ja herrat, Latvian hakemusta Euroopan unionin jäseneksi käsittelevän mietinnön esittelijä, kollega Schroedter, esitti erittäin tärkeitä ja oikeita toteamuksia. Ne vaikuttivat minusta myös erittäin kriittisiltä. Sallikaa minun sen tähden esittää nyt kaksi myönteistä näkökohtaa, jotka kenties tekevät kokonaiskuvasta hieman miellyttävämmän ja mielestäni myös realistisemman.
Monen mietinnön niin myös Latvian hakemusta koskevan mietinnön alussa on toteamus, joka on yksinkertainen ja tärkeä, mutta ei mikään itsestään selvä asia. Latvia täyttää Euroopan unionin jäsenyyden poliittiset kriteerit. Tämän yksinkertaisen lauseen taakse kätkeytyy suurenmoisia saavutuksia, saavutuksia, jotka ansaitsevat kunnioituksen ja tunnustuksen. Kun otetaan huomioon vaikea lähtötilanne, monimutkaiset olosuhteet, Kööpenhaminan ensimmäisen kriteerin täyttäminen on erinomainen saavutus. Tämä koskee erityisesti kolmea Baltian valtiota, jotka olivat kaikkia muita ehdokasvaltioita voimakkaammin entisen Neuvostoliiton totalitaaristen rakenteiden puristuksessa. Kun otetaan huomioon Latvian väestön monimutkainen etninen koostumus, se koskee erityisesti Latviaa. Parlamentin ja hallituksen järjestelmälliset ja jatkuvat ponnistelut maan kaikkien kansalaisten sosiaalisen integraation aikaansaamiseksi ansaitsevat kunnioituksemme ja tukemme nimenomaan maan traagisen historiallisen taustan tähden.
Latvia on myös erinomainen esimerkki siitä, kuinka selkeä poliittinen tulevaisuudenkuva voi vahvistaa ja kiihdyttää sosiaalista ja taloudellista kehitystä. Liittymisneuvottelut aloitettiin virallisesti 15. helmikuuta 2000. Bruttokansantuote kasvoi samana vuonna 6,6 prosenttia, ja kuluvan vuoden ensimmäisen neljänneksen aikana kasvu nousi jopa 8,2 prosenttiin. Nämä ovat vain muutamia esimerkkejä useista muista todisteista, jotka osoittavat laajentumisen tarjoavan mahdollisuuksia poliittiseen vakauteen ja taloudelliseen dynamiikkaan.

Berger
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, aluksi haluaisin kiittää ulkoasioiden valiokunnan puheenjohtajaa, Elmar Brokia, siitä, että hän sisällytti kaikkia ehdokasvaltioita käsittelevään päätöslauselmaan tärkeitä kohtia muiden valiokuntien lausunnoista. Yhden tällaisen lausunnon, nimittäin kansalaisvapauksien ja -oikeuksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnan lausunnon, toisena valmistelijana ja oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokunnan lausunnon valmisteluun osallistuneena olen tänään yksi niistä harvoista lausunnon antaneiden valiokuntien edustajista, jotka ylipäänsä saavat puheenvuoron. Siksi minun on hieman arvosteltava parlamentin sisäistä menettelyä.
Arvosteluni koskee ensinnäkin tämän keskustelun ajankohtaa. Minusta olisi ollut parempi odottaa komission seuraavia määräaikaiskertomuksia. Toiseksi minusta on erittäin valitettavaa, että vain harvat ulkoasioiden valiokunnan maakohtaisten mietintöjen esittelijöistä ovat ottaneet huomioon muiden valiokuntien lausunnot ja etteivät näiden lausuntojen valmistelijat parlamentin tavoista poiketen ole tällä kertaa saaneet automaattisesti puheaikaa tässä keskustelussa.
Siitä huolimatta olen erittäin iloinen, että minun valiokuntieni lausuntojen erittäin tärkeät kohdat on sisällytetty kaikkia ehdokasvaltioita koskevaan mietintöön. Niihin kuuluu ensinnäkin 13 artiklan ja sen säännöstön tärkeys, jonka olemme kehittäneet syrjinnän torjumiseksi. Minusta se on otettava mukaan liittymisneuvotteluihin yhtä tärkeänä asiana kuin esimerkiksi sisämarkkinaoikeus. Toiseksi olen sitä mieltä, että on erittäin tärkeää viitata siihen, että päätöslauselmaan sisältyy ensimmäistä kertaa vaatimus siitä, että pidämme jatkossa laajentuneen Euroopan unionin ulkorajojen turvaamista yhteisön tehtävänä eikä ainoastaan sen maan, joka rajalla on.
Lopuksi esitän vielä pyynnön nimenomaan Itävallan edustajana. Minusta kollega Schröderin Tsekin tasavaltaa koskeva mietintö on erittäin hyvä, ja haluaisin pyytää parlamenttia tukemaan sitä kaikilta osin.

Lage
Arvoisa puhemies, hyvät jäsenet, arvoisa komission jäsen, laajentuminen on Euroopan poliittisen rakentamisen kaikkein suurin haaste. Se ei kuitenkaan ole itsetarkoitus. Sitä vastoin se on keino päästä poliittisiin, taloudellisiin, kulttuurisiin ja sivistyksellisiin päämääriin: laajentumisen tuloksena Euroopasta pitää tulla eurooppalaisempi, ei vähäisempi, joskin kooltaan suurempi Eurooppa. Jäsenvaltioiden kansalaisten pitää tukea laajentumista ja suhtautua siihen myönteisesti. Useat kansalaiset kannattavat laajentumista muista kuin pelkästään taloudellisiin laskelmiin tai kansalliseen itsekkyyteen perustuvista syistä. He toivovat, että laajentuminen vahvistaa Eurooppaa ja että se on oikeudenmukainen. Jos näin ei käy, he pettyvät. Kun mielipidekyselyt otetaan huomioon, esimerkiksi portugalilaiset kannattavat paljon selvemmin laajentumista kuin huomatkaa ironia belgialaiset, ranskalaiset ja saksalaiset. Miksi? Koska portugalilaiset saivat Euroopan unionilta tukea eräässä lähimenneisyytensä järkyttävässä vaiheessa ja siksi muidenkin eurooppalaisten pitäisi heidän mielestään saada sama oikeus. Samat Portugalin kansalaiset eivät kuitenkaan suhtautuisi asiaan näin, mikäli he pelkäisivät, että laajentumisen myötä eurooppalainen hanke heikkenisi ja että Euroopan sisäinen yhteenkuuluvuus vaarantuisi. Iloitsemme siitä, miten järjestelmällisesti ja toimivasti neuvottelut ovat edenneet, mutta vaikeimpien asioiden ydinkysymyksiä ei ole vielä käsitelty. Jotkin jäsenet ovat ennakoineet tämän täysistuntopäivän aikana, että nuo kymmenen ehdokasvaltiota liittyvät Euroopan unioniin vuoteen 2004 mennessä. Se tuntuu minusta huimapäiseltä. Meidän ei pidä viivästyttää liittymistä lisäämällä käsiteltäviä asioita, mutta emme saa myöskään painaa kaasua: kunkin valtion omaa tahtia pitää kunnioittaa.
Paul Valéry, joka on 1930-luvulla vaikuttanut tunnettu ranskalainen kirjailija, kirjoitti kuuluisan lauseen, jota lainaan. Siinä sanotaan, että sivilisaatiot tietävät nyt olevansa kuolevaisia. Hän osoitti myös, että Euroopan suurimpana heikkoutena oli sen kykenemättömyys luoda poliittinen elin, jolla olisi yhtä aikaa voimakas ja laillinen valta-asema. Tämä on ongelmamme! Toivokaamme, että laajentumisen avulla saadaan luotua tämä laillinen ja voimakas elin eikä sen vastakohtaa.

Schwaiger
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, sallikaa minun korostaa aluksi, että PPE-ryhmä tukee täysin Wiersman mietinnön johtopäätöksiä Slovakian mahdollisesta liittymisestä Euroopan unioniin. Slovakia on esimerkki siitä, kuinka poliittinen tahto auttaa vaikeasta lähtötilanteesta aloittavaa maata se menetti Meciarin hallinnon aikana melkein neljä vuotta muihin ehdokasvaltioihin verrattuna kuromaan onnistuneesti umpeen muiden maiden etumatkaa liittymisprosessiin kuuluvissa neuvotteluissa ja, siihen liittyen, ratkaisemaan ongelmia joutuisasti. Vaikuttavaa ennen kaikkea on, että Slovakia on viime vuosina vakauttanut onnistuneesti talouttaan ja aloittanut ja pitkälti toteuttanut laajan rakenneuudistuksen, mukaan luettuna pankkien yksityistämisen.
Slovakian joka sijaitsee Puolan, Tsekin ja Unkarin välissä liittyminen on tarpeen myös Euroopan unionin kannalta. Sen ansiosta myös laajentuneessa Euroopan unionissa voidaan paremmin taata vapauden ja turvallisuuden alue yhtäjaksoisella ulkorajalla. Slovakian pikaisen liittymisen edellytyksenä kuitenkin on, että se toteuttaa yhtä joutuisasti valtion- ja julkishallinnon uudistukset, joihin sisältyvät oikeuslaitoksen riippumattomuus, tehokas varainhoidon valvonta, aluehallinnon uudistaminen ja kunnallisen itsehallinnon uudistaminen ja jotka pitäisi toteuttaa lähiviikkojen aikana. Niin voidaan epäsuorasti varmistaa kansallisten vähemmistöjen myötävaikutus siis ennen kaikkea unkarilaisten yli 500 kunnassa. Slovakian pitäisi siis ratkaista jäljellä olevat liittymiseen liittyvät ongelmat komission ja meidän kanssamme yhtä päättäväisesti kuin tähänkin asti, jotta sille avautuisi nopeasti tie Euroopan unionin jäseneksi.

Thorning-Schmidt
Arvoisa puhemies, kaksi teemaa minuutin aikana. Ensimmäinen teema: yhteiskunnallisissa asioissa esiintyy edelleenkin suuria puutteita, myös siinä valtiossa, jonka tilannetta seuraan, nimittäin Latviassa. Uskoakseni on tärkeää ymmärtää, että nyky-yhteiskunta selviytyy parhaiten, jos poliittisen tason ja työmarkkinaosapuolten välillä vallitsee kumppanuus. Sen vuoksi emme saa unohtaa sosiaalista vuoropuhelua. Sisämarkkinat eivät ole laajentumisen kannalta ainoa merkityksellinen asia.
Arvoisa puhemies, toinen teema. Tänään vallitsee myönteinen ilmapiiri ja sen on jatkuttava. Emme saa uskoa, että laajentuminen sujuu ongelmitta, emmekä voi odottaa hienoa laajentumista. Laajentumisessa tulee esiintymään puutteita, siitä tulee sekava ja epälooginen, se tulee sisältämään pitkiä siirtymäjärjestelyjä ja mitään täydellistä maatalouden uudistusta tai rakenneuudistusta ei toteuteta. En tarkoita, että meidän olisi hyväksyttävä kaikki asiat. Sen sijaan tarkoitan, että meidän on ryhdyttävä osoittamaan jalomielisyyttä ja että meidän on hyväksyttävä sekava ja epätasainen laajentuminen. Meidän on tietenkin noudatettava Kööpenhaminan kriteereitä, mutta meidän on valmistauduttava siihen, että laajentuminen ei suju niin ongelmattomasti kuin ehkä toivoisimme.
Toivon, että kannatamme suurta laajentumista, osoitamme jalomielisyyttä ja että alkurysäys ("the big bang") tapahtuu vuonna 2003.

Posselt
Arvoisa puhemies, kollegat Queiró ja Friedrich antoivat Unkarille ulkoasioiden valiokunnassa erinomaisen todistuksen maan liittymisponnisteluista. Unkari oli maa, joka nosti rautaesiripun ja valmistautui ensimmäisenä täysjäsenyyteen. Nyt laajentumista koskevat pelot alkavat onneksi hävitä. Itävallan Burgenlandissa, Unkarin rajalla, näkyi, että laajentumista vastustavilla voimilla ei ollut mitään mahdollisuuksia ja että ne menettivät jatkuvasti asemiaan. Sama koskee Itävaltaa ja Saksaa, suhtautumista Tsekin tasavaltaan ja Puolaan, vaikka niiden kohdalla ongelmat ovat epäilemättä vielä suurempia. Uskon kuitenkin, että kehitys on myönteistä, ja tämä kehitys johtuu Unkarissa harjoitetusta politiikasta, jossa on esimerkillisesti hoidettu vähemmistöjen ongelmat ja jossa on otettu selvä unionimyönteinen linja, jota kaikki poliittiset puolueet tukevat. Haluaisin nyt vedota ennen kaikkea Tsekin tasavaltaan, joka myös on minulle läheinen ja jonka toivon Unkarin tavoin kuuluvan ehdokasvaltioiden ensimmäiseen ryhmään, että sekin onnistuisi Unkarin tapaan ratkaisemaan vähemmistöjen ongelmat ja poistamaan historialliset rasitteet ja onnistuisi toisaalta myös saamaan aikaan poliittisten puolueiden välille poliittista integraatiota koskevan yksimielisyyden; pidän sitä erittäin tärkeänä.
Olen vakuuttunut siitä, että niin sanotut ehdokasvaltiot se on sana, joka ei miellytä minua eivät muodostu Euroopan yhdentymisen painolastiksi, vaan että juuri Unkari, Tsekin tasavalta ja muut voivat muodostua Euroopan yhdentymisen moottoreiksi. Tämä koskee myös Slovakiaa, jolla on sisäpoliittisia vaikeuksia. Olen varma, että mikäli se selviää niistä, nimenomaan Slovakia kuuluu Unkarin, Tsekin tasavallan ja Puolan kanssa niihin maihin, jotka jouduttavat Euroopan yhdentymistä. Siksi meidän ei pitäisi suhtautua niin pelokkaasti tähän hankkeeseen, jota ei pitäisi kutsua EU:n itälaajentumiseksi vaan paavi Johannes Paavali II:a lainatakseni "Euroopan eurooppalaistamiseksi". Euroopan unioni ilman Unkaria ja Tsekkiä ei ole mikään Euroopan unioni!

Gemelli
Arvoisa puhemies, minäkin yhdyn jäsen Brokille esitettyihin kiitoksiin siitä, että hän laati mietinnön laajentumisesta. Mielestäni laajentumisprosessin käynnistäminen osoittaa, että edeltäjillämme on ollut suurta tulevaisuutta koskevaa kaukokatseisuutta. Tämä kaukokatseisuus ei ole kuitenkaan taannut riittäviä rahoitus- ja talousarvioaloitteita. Minusta on tarpeen tarkistaa jäsenvaltioiden maksuja, jotta voidaan suoriutua uusista sitoumuksista ja uusista tarpeista, myös ennen vuotta 2006.
Kuten kaikki uudet asiat, laajentuminen herättää epävarmuutta kansalaisissa. Meidän on rauhoiteltava heitä paitsi poliittisesti myös taloudellisesti, varsinkin rakenne- ja yhteenkuuluvuuspolitiikkojen osalta. Rikkaan Euroopan on oltava anteliaampi, ja hallitusten on toimillaan ilmennettävä tätä anteliaisuutta.
Slovenian kohdalla minulla on jo ollut tilaisuus kiittää esittelijä Volcicia hänen työnsä ja hänen mietintönsä monipuolisuudesta. Katson, että laajentuminen on sodan jälkeen ensimmäinen tilaisuus puuttua Balkanin maiden suhteita koskevaan ongelmaan.
Asia, jota Euroopan unionin on ehdottomasti ensimmäiseksi vahvistettava ja tuettava, on monikulttuurisuus, joka perustuu erilaisuuden, kaikenlaisten erojen - fyysisten, henkisten, etnisten, uskonnollisten, taloudellisten ja niin edelleen - tunnustamiseen ja kunnioittamiseen, jotta etnisiä tai uskonnollisia sotia ei enää syttyisi.
Euroopan ja Euroopan unionin on vaadittava kaikilta mailta, joiden kanssa niillä on suhteet tai joita koskevia solidaarisuusohjelmia ne toteuttavat, vastavuoroisuutta monikulttuurisuudessa, koska tämä ulottuvuus on valtioiden kaikkien demokratiapyrkimysten perusta.
Toivon, että tulevaisuudessa Slovenian kaltainen tilanne vallitsee kaikissa Balkanin valtioissa, jotta niin paljon kärsineet kansat voivat nauttia rauhasta ja vauraudesta. Lopuksi olen sitä mieltä, että Euroopan unionille globalisaatio ei merkitse taloudellisten tuottojen maksimointia tai kansalaisten sosiaalista yhdenmukaistamista, vaan halua yhteensovittaa olemassa olevia eroja.

Gahler
Arvoisa puhemies, siitä, että keskustelemme taas näin myöhään vanhoista määräaikaiskertomuksista, on kenties se etu, että voimme ennen uusien kertomusten toimitustyön päättymistä saada lisättyä niihin kaikenlaista ajankohtaista. Olen seurannut Liettuan kehitystä kiinnostuneena jo ennen sitä koskevan mietinnön varjoesittelijän tehtäväänikin. Totean ensinnäkin perinteiset ehdokasvaltioiden ongelmat, jotka eivät ole millekään maalle erityisiä ja joita ei sen vuoksi tarvitse erikseen korostaa enää.
Liettualle tyypillisenä seikkana, johon EU:kin käyttää paljon rahaa, haluaisin korostaa Liettuan energiapolitiikkaa. Se on jo kolmasti maksanut Liettuan pääministereille heidän virkansa.
Aluksi Ignalinaan, josta kollega Souladakis jo puhuikin. Minusta meidänkin pitää Liettuan ydinvoimasta luopumisprosessia toteutettaessa kiinnittää huomiota siihen, että paikallisille ihmisille tiedotetaan jatkuvasti ja mahdollisimman hyvin siitä, mitä todella suunnitellaan, ja siitä, mitkä ovat heidän omat tulevaisuudennäkymänsä tällä sittenkin suhteellisen syrjäisellä alueella. Olen saanut sellaisen vaikutelman, että näin ei vielä riittävästi tehdä. Sen vuoksi jotkut liettualaiset poliitikot, jotka eivät kylläkään ole hallitusvastuussa, herättelevät ihmisissä osittain vääriä toiveita ja kalastavat vastuuttomasti ääniä. Se aiheuttaa myös EU:n vastaista tunnelmaa, koska keskustelussa yksinkertaistetaan asioita suuresti.
Öljy- ja kaasualan yksityistämisprosessi aiheutti myös hieman tyytymättömyyttä kansalaisten keskuudessa sen tähden, että länsimaiset investoijat käyttäytyivät kuin banaanivaltiossa. Nyt ei myöskään enää tehdä niin suurta eroa sille, olivatko he EU-maista vai Yhdysvalloista. Länsimaiseen pääomaan aletaan suhtautua epäluuloisesti. Tämä helpottaa niin sanottujen kansallisten ratkaisujen asemaa. Näennäisesti kansallisten ratkaisujen taakse kätkeytyy Liettuassa kuitenkin todellisuudessa useimmiten venäläinen raha. Halusin vain varmistaa, että kaikki asianosaiset Liettuan sisä- ja ulkopuolella tietävät sen ja muistavat tämän tosiseikan poliittisia ja taloudellisia ratkaisuja tehdessään.

García-Orcoyen Tormo
Arvoisa puhemies, meidän on oltava iloisia Kyproksen liittymistä koskevan äänestyksen tuloksesta ulkoasioiden valiokunnassa: 55 ääntä puolesta ja vain kaksi vastaan.
Tuloksesta käy ilmi, että esittelijä on tehnyt yhdessä koko valiokunnan kanssa erinomaista neuvottelu- ja sovittelutyötä tämän mietinnön hyväksi. Siitä ei puutu ongelmakohtia, jotka johtuvat ennen kaikkea siitä, että Turkki on miehittänyt osan saaresta ja että Turkin ja Kyproksen hallitusten välinen vuoropuhelu on pantu jäihin.
Ryhmäni on halunnut edistää sellaisen tekstin laatimista, jossa ei estetä eikä saateta huonoon valoon osapuolten välisten neuvottelujen uudelleen aloittamista, vaan jossa päinvastoin edistetään ja vauhditetaan tämän ongelman ratkaisemista, mikä edellyttää epäilemättä asennemuutosta Turkin hallitukselta.
Kannatamme mietinnön hyväksymistä, kun siihen liitetään ryhmämme esittämät tarkistukset, jotka koskevat huoltamme saaren poliittisesta jakaantumisesta. Tässä mielessä niissä tuetaan Yhdistyneiden Kansakuntien ponnisteluja keskustelujen aloittamiseksi uudelleen ja vaaditaan konfliktin osapuolia Kyproksen kansalaisten hyvinvointia ajatellen ratkaisemaan ongelma.
Kypros on jo käsitellyt 22 neuvottelulukua ja on siksi vakavasti otettava jäsenvaltioehdokas. Sen on kuitenkin tehtävä lujasti työtä yhteisön säännöstön siirtämiseksi omaan lainsäädäntöönsä ja erityisesti ympäristölainsäädännön noudattamiseksi. Viimeksi mainitussa on merkittäviä puutteita jätehuollon sekä veden laadun ja vesihuollon aloilla.
Kyproksen on myös poljettava lujemmin jarrua estääkseen makrotaloudellisen vakautensa syöksyn alamäkeen ja sen on valvottava paremmin pääoman liikkeitä.
Kaikesta huolimatta olemme lujasti sitä mieltä, että yhdistynyt Kypros olisi paras tae alueen rauhalle, turvallisuudelle ja vauraudelle.

Laschet
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, viimeisenä puhujana puhuminen näin tärkeässä keskustelussa saattaa olla hyvä tilaisuus ja kunniakin, ja minusta tämä keskustelu on osoittanut juuri Romanian tarjoaman esimerkin avulla, josta haluaisin puhua, millaiset mahdollisuudet Euroopan parlamentilla on. Entisenä oman maani parlamentin jäsenenä tiedän, että jäsenvaltioiden parlamenttien jäsenten vaikuttamismahdollisuudet ovat pienet. Paronitar Nicholson of Winterbourne sai mietinnöllään, ahkeralla työllään aikaan muutoksia Romaniassa. Komission jäsen ylisti jo aamulla hänen työtään, ja minusta me voisimme esittää tämän esimerkkinä niille monille vierailijaryhmille, jotka kysyvät: mitä vaikuttamismahdollisuuksia teillä yleensä on Euroopan parlamentissa?
Romanian hallituksen päämies reagoi aluksi samoin kuin kenties kaikki maailman hallitusten päämiehet. Hän sanoi: "Komission jäsen Verheugen on vakuuttanut meille, että se on vain Euroopan parlamentti; teidän on puhuttava komission kanssa, silloin pääsette joskus Euroopan unionin jäseneksi." Olen varma, ettei komission jäsen Verheugen ole milloinkaan sanonut niin. Häneen on viitattu Romanian kaikissa tiedotusvälineissä, mutta jälkeenpäin on kuitenkin tunnustettu, että on hyvä perehtyä parlamenttimme mietintöihin, parlamenttimme lausuntoihin, ja me olemme saavuttaneet Romanian orpojen ja homoseksuaalien kohdalla oikeustilan, joka pitää nyt panna täytäntöön, eikä sitä ollut nähtävissä vielä muutamaa viikkoa sitten.
Sallikaa minun esittää huomautus eräästä asiasta, josta vallitsee erimielisyys parlamentissa. Sosialistien ryhmä ja jäsen Sakellariou ovat esittäneet tarkistusehdotuksen aiheesta: pitäisikö tässä mietinnössä mainita euroatlanttiset rakenteet, kyllä vai ei? Ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunta vastasi: kyllä, mikäli Romania haluaa mukaan euroatlanttisiin rakenteisiin, me haluamme tukea sitä, ja minusta nimenomaan Romania on esimerkki siitä, kuinka tärkeää se on. Me tiedämme, että Romania ei liity Euroopan unioniin ensimmäisten joukossa vuonna 2004, ja siksi olisi sitäkin tärkeämpää, että Pohjois-Atlantin liitto päättäisi kutsua Romanian jäseneksi vuonna 2002. Se johtaisi vakauteen koko Euroopassa, ja siksi pyydän, että torjutte huomenna tämän tarkistusehdotuksen ja noudatatte ulkoasioiden valiokunnan kantaa.

Puhemies
Ilmoitan vastaanottaneeni ulkoasioiden valiokunnan työjärjestyksen 37 artiklan 2 kohdan mukaisesti käsiteltäväksi jättämän päätöslauselmaesityksen.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 12.00.
Olen iloinen, että arvoisa puhemies ottaa taas itse hoitaakseen puhemiehen tehtävät.

Valkoinen kirja eurooppalaisen hallintotavan uudistamisesta
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana komission tiedonanto valkoisesta kirjasta eurooppalaisen hallintotavan uudistamisesta.
Annan heti puheenvuoron komission puheenjohtaja Romano Prodille.

Prodi
Arvoisa puhemies, arvoisat parlamentin jäsenet, kun puolitoista vuotta sitten puhuin parlamentissa, ilmoitin, että yksi uuden komission strategisista painopistealueista oli pohtia unionin toimielinten tilaa ja edistää uusia hallintotapoja.
Tuolloin lupasin, että komissio julkaisisi valkoisen kirjan ennen vuoden 2001 kesätaukoa. Olemme täyttäneet velvollisuutemme, ja olen erityisen iloinen siitä, että voin hoitaa valkoisen kirjan ensiesittelyn Euroopan parlamentille. Tämä ei johdu vain protokollasyistä: valkoisen kirjan keskeinen teema - Euroopan tuominen lähemmäs kansalaisia - on yksi parlamentin ja komission tärkeimmistä yhteisistä huolista.
Euroopan kansalaisten edustajina te olette itseoikeutetusti legitiimi yhteys unionin ja siihen kuuluvien kansojen välillä. Ne yksityiskohtaiset ehdotukset, jotka saamme parlamentilta vastauksena ja täydennyksenä valkoiseen kirjaan, ovat meille siksi erittäin suureksi avuksi hahmotellessamme tulevien vuosien linjauksia. Minulla on ilo aloittaa syvällinen keskustelu ehdotuksistanne seuraavassa parlamentin istunnossa, joka pidetään Brysselissä 15 päivän päästä.
Jo puheenjohtajakauteni alussa ilmaisin olevani vakuuttunut siitä, että meidän on harkittava uudelleen tapaamme rakentaa Eurooppaa, jotta voimme antaa esimerkin kansalaisten ja poliittisten toimielinten välisen suhteen uudistamisesta historiallisessa tilanteessa, jolloin avoimuudesta ja vastuun selkeydestä tulee hallinnon uusia ohjenuoria. Nizzan huippukokouksessa kuitenkin muutettiin sitä poliittista asetelmaa, jonka puitteissa tätä hanketta edistetään. Kun hallitustenvälinen kokous hyväksyi Nizzan julistuksen Euroopan tulevaisuudesta, avattiin itse asiassa uusi keskustelu Euroopan unionin tulevaisuudesta ja sen lopullisista päämääristä.
Poliittiset johtajat ja kansalaiset ovat ilmaisseet kantansa. Eurooppalaiset odottavat paljon Euroopalta, he odottavat, että heidän unionin kansalaisuudellaan on symbolista ja käytännön merkitystä, kuten selvästi kävi ilmi perusoikeuskirjaa koskevassa keskustelussa. Tästä syystä toivon vielä kerran, että perusoikeuskirja sisällytetään kokonaan perustamissopimuksiin.
Eurooppa on viimeinkin käynnistänyt suuren keskustelun pidemmälle viedystä demokratiasta. Pettymys, äänestämättä jättäminen, vähentynyt luottamus puolueisiin kansan tahdon ilmaisukanavina ovat huolestuttavia ja nyt jo yleistyneitä ilmiöitä. Ne eivät koske vain Euroopan toimielimiä, vaan kaikkia suhteita kansalaisten ja heidän edustajiensa välillä kaikilla eri tasoilla.
Euroopan kansalaiset ovat huolestuneita, koska he huomaavat, miten voimakkaita ja käänteentekeviä muutoksia demokratioissamme on parhaillaan tapahtumassa. Globalisaation vaikutus ja yhteiskunnalliset muutokset ovat olleet nopeita ja jyrkkiä, ja niillä on ollut perustava vaikutus meidän kaikkien jokapäiväiseen elämään.
Euroopan unionia koskeva hanke on vuosien ajan merkinnyt toivoa, ja nyt se on ainoa esimerkki konkreettisesta, toimivasta ja demokraattisesta ratkaisusta globalisaation haasteisiin. Globalisaation kiihtyessä eurooppalainen demokratiaa, kilpailukykyä ja sosiaalista solidaarisuutta koskeva malli on ainoa, joka tarjoaa mahdollisuuden siihen vakauteen, jota kansalaisemme kaipaavat. He ymmärtävät, että yksinään mikään jäsenvaltio ei kestäisi yhteiskuntiimme kohdistuvia ulkoisia paineita.
Monet tapahtumat ovat herättäneet epäilyksiä kyvystämme suoriutua tästä suuresta tehtävästä. Eräät tuoreessa Nizzan perussopimuksessa tekemättä jääneet päätökset eivät ole parantaneet tilannetta. Tästä syystä meidän on kiireellisesti käynnistettävä uusi keskustelu kaikista hallinnollisista säännöistämme, jotta voimme laatia uudet.
Hallintotavasta (governance) puhuminen merkitsee itse asiassa puhumista demokratiasta: eurooppalaisesta demokratiasta, sen toimivuudesta, sen ongelmista, mutta myös sen mahdollisuuksista.
Komissio on siksi hahmotellut kolmivaiheisen prosessin: ensimmäisessä vaiheessa valkoisessa kirjassa puututaan eurooppalaista hallintotapaa koskeviin kysymyksiin siltä pohjalta, että perussopimuksia ei muuteta. Olemme nimittäin vakuuttuneita siitä, että paljon voidaan tehdä muuttamalla toimielinten ja jäsenvaltioiden toimintatapaa ja soveltamalla paremmin ja johdonmukaisemmin voimassa olevia sääntöjä.
Toisessa vaiheessa komissio ilmoittaa kantansa Laekenin prosessiin.
Kolmannessa vaiheessa komissio viimein määrittelee painopistealueensa perussopimuksia koskevien merkittävien muutosten yhteydessä. Valmistellessaan vastauksiaan se ottaa mahdollisimman tarkoin huomioon ne mielipiteet, joita nyt esiteltävän valkoisen kirjan pohjalta käytävässä keskustelussa nousee esille, ja ennen muuta teidän, parlamentin, esittämän arvostelun ja ehdotukset.
Valkoista kirjaa laatiessaan komissio on halunnut säilyttää konkreettisen ja toiminnallisen lähestymistavan. Siksi olemme keskittyneet Euroopan hallintoon kahdesta näkökulmasta: niistä ensimmäinen on kansalaisten, kansalaisyhteiskunnan organisaatioiden ja keskus- ja paikallishallinnon ja Euroopan toimielinten suhteet; toinen on Euroopan toimielinten toiminta ja toimielinten keskinäiset suhteet.
Emme voineet välittää kansalaisillemme viestiä, että ainoa väline, jolla hallintoa koskevat yhä avoimet ongelmat on mahdollista ratkaista, on muuttaa perussopimuksia. Henkilökohtaisesti en usko näin yksinkertaistettuun ratkaisuun. Siksi olemme katsoneet välttämättömäksi hoitaa ensiksi omat asiamme kuntoon: sitten keskustelemme laajemmasta kontekstista.
Siksi komissio on päättänyt keskittyä valkoisessa kirjassaan tapoihin, joilla voidaan parantaa nykyistä järjestelmää hyödyntämällä paremmin niitä vaihtoehtoja, joita nykyiset perussopimukset meille jo tarjoavat.
Monet ongelmat voidaan ratkaista soveltamalla rohkeasti jo voimassa olevia säännöksiä ja hylkäämällä toimintatavat, jotka ovat vieneet Eurooppa-hanketta kauemmas sen alkuperäisistä tavoitteista.
Tarkastelkaamme siis, miten olemme konkreettisesti edenneet tässä ensimmäisessä vaiheessa.
Avoimuus, osallistuminen, vastuun selkeys, tehokkuus ja johdonmukaisuus: nämä ovat ne viisi tukipilaria, jotka ovat valkoisen kirjan analyysien ja ehdotusten pohjana ja jotka vaalivat ja lujittavat kahta perusperiaatetta, jotka sisältyvät jo perussopimuksiimme: toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatetta.
Valkoisen kirjan ehdotusten tarkoituksena on yhteisön menetelmän toiminnan parantaminen kolmella keinolla: ensinnäkin ottamalla kansalaiset paremmin mukaan unionin poliittisten aloitteiden valmisteluun; toiseksi toteuttamalla nämä politiikat tehokkaasti; kolmanneksi erittelemällä Euroopan toimielinten roolit ja vastuualueet ja korostamalla tarvetta keskittyä omiin perustehtäviin.
Sallikaa minun nyt selostaa tätä kaikkea lyhyesti mutta yksityiskohtaisesti.
Ennen kaikkea kansalaiset on otettava paremmin mukaan unionin politiikkojen valmisteluun. Kyse ei ole siitä, että muutetaan toimielinten välistä tasapainoa ja annetaan tarpeettoman suuri edustuksellinen rooli toimijoille, joilla ei ole demokraattista oikeutusta. Tiedätte minun kantani: parlamentti, tämä parlamentti, on unionin kansoja demokraattisesti edustava elin.
Kyse on kuitenkin siitä, että meidän on hyväksyttävä uusi haaste: kansalaisten keskuudessa vallitseva kasvava tarve ilmaista itseään paitsi edustuksellisesti, perustuslaillisten elinten välityksellä, myös suoremmin, heidän paikallisten edustajiensa ja spontaanisti syntyneiden järjestöjensä välityksellä.
Meidän tehtävämme ei saa olla vastustaa tätä demokraattisen rikkauden ilmentymää, vaan pikemminkin tehtävämme on kanavoida yhteiskuntien monimuotoisuutta ja löytää asianmukaiset tavat käydä vuoropuhelua - toki erilaisin menetelmin - paikallisviranomaisten ja kansalaisyhteiskunnan kanssa.
Kaiken taustalla on puutteellinen viestintä: jos haluamme tuoda Euroopan unionin lähemmäs sen kansalaisia - eli tehdä Brysselistä vähemmän etäisen - meidän on selitettävä unionin politiikkoja selkein ja yksinkertaisin termein ja huolehdittava siitä, että niistä voidaan keskustella julkisesti. Tässä yhteydessä on suosittava sellaisen eurooppalaisen verkoston luomista, jossa kaikki hallinnon tasot osallistuvat politiikkojen valmisteluun, täytäntöönpanoon ja valvontaan.
Valkoisessa kirjassa ehdotetaan järjestelmällistä lähestymistapaa tämän verkoston luomiseen, joka edellyttää hyviä kontakteja kansallisiin, alueellisiin ja paikallisiin organisaatioihin ja elimiin, jotta unionin päätöksiä voidaan tehdä ja toteuttaa noudattaen tiukasti kunkin jäsenvaltion valtiosääntöä.
Lisäksi on kuultava perusteellisesti kansalaisyhteiskuntaa. En toki ole sitä mieltä, että kansalaisjärjestöjen kaltaiset rakenteet voivat edustaa yleistä mielipidettä samalla tavalla kuin Euroopan parlamentti ja samalla tavalla kuin työnantajajärjestöt ja ammattiyhdistykset edustavat jäseniään. On myös varmistuttava siitä, että kansalaisjärjestöjen sisäinen organisaatio perustuu demokraattisiin periaatteisiin. Euroopan komissio halua kuitenkin hyödyntää niiden voimavaroja ja panosta, ja valkoisessa kirjassa analysoidaan tällaisia yhteistyömalleja.
Ehdotamme siis valkoisessa kirjassa kuulemista koskevia vähimmäisvaatimuksia, joilla on kaksi päämäärää: tehdä mahdollisimman selväksi, keitä olemme kuulleet, keiltä olemme saaneet neuvoja sekä se, aiommeko noudattaa näitä neuvoja ja miten aiomme noudattaa niitä. Näin parlamentin on mahdollista arvioida kuulemisprosessin laatua ja puolueettomuutta tehdessään päätöksiään lainsäädäntömenettelyjen puitteissa.
Siirtykäämme nyt toiseen kysymykseen, eli siihen, mitä voimme tehdä tehostaaksemme Euroopan unionin toimintaa.
Yhteisön lainsäädäntöä arvostellaan usein siitä, että siinä puututaan liian moniin asioihin; toisinaan vaikuttaa siltä, että se ei pysy teknologisen kehityksen ja sosiaalisten muutosten tahdissa.
Kumpikin kritiikki osuu osaksi oikeaan, ja meidän on pidettävä se mielessä; voimme tehdä niin, koska olemassa olevat perussopimukset tarjoavat meille useita välineitä, joiden avulla voimme toteuttaa vaatimukset täyttäviä aloitteita.
Nyt kun lisäksi sisämarkkinoiden toteutus on monelta osin saatettu päätökseen, tarve laatia uusia säädöksiä tällä alalla on vähentynyt huomattavasti. Unionin on siksi keskityttävä ennen muuta voimassa olevien säädösten asianmukaiseen ja tehokkaaseen täytäntöönpanoon, jotta sisämarkkinat saadaan toimimaan mahdollisimman hyvin ja jotta kilpailua vääristävät tekijät voidaan minimoida.
Kuinka komissio voi taata, että Euroopan oikeus on mahdollisimman laadukasta? Haluaisin mainita lyhyesti viisi toimintalinjaa, jotka sisältyvät valkoiseen kirjaamme: ensinnäkin aiomme hyväksyä aloitteita, joiden avulla yleinen mielipide saadaan luottamaan tieteellisiin asiantuntijalausuntoihimme ja yleisemmin tapaamme kuulla asiantuntijoita; toiseksi lainsäädäntöä täytäntöönpantaessa on paremmin arvioitava toteutettavia toimenpiteitä; kolmanneksi on määriteltävä selkeämmin tilanteet, joissa yhteisön lainsäädännössä voidaan hyödyntää muita toimintamuotoja, kuten itsesääntelyä ja avoimen koordinoinnin menetelmää; neljänneksi komissio aikoo keskittää omat ponnistelunsa aloille, jotka todella kuuluvat komission vastuulle. Vastuu muusta toiminnasta on annettava unionin virastoille, joiden roolista ja tehtävistä on järkevää keskustella lisää ja perusteellisemmin; viidenneksi ehdotamme, että komissio valvoo tehokkaasti, että jäsenvaltiot panevat asianmukaisesti täytäntöön yhteisön oikeutta. Tämä seikka aiheuttaa suurta huolta, koska yhteisön lainsäädännön täytäntöönpanossa on puutteita.
Suora vastuu Euroopan lainsäädännön tehottomuudesta ja epäsuosiosta lankeaa merkittävässä määrin jäsenvaltioille. Tilanteen korjaamiseksi valkoisessa kirjassa kehotetaan hyödyntämään direktiivien asemesta asetuksia monissa sellaisissa tapauksissa, joissa tämä väline on osoittautunut sopivammaksi.
Selvää kuitenkin on, että primaarilainsäädäntömme selkeys riippuu suurelta osin neuvoston työstä ja yhteispäätösmenettelyn kohdalla parlamentista.
Laajentumisen lähestyessä meidän on siis varmistettava, että Euroopan lainsäädäntö on mahdollisimman laadukasta ja että se pannaan täytäntöön asianmukaisesti ja tehokkaasti.
Komissio on tuonut valkoisessa kirjassaan selkeästi esille ne aloitteet, joilla pyrimme saattamaan omat asiamme kuntoon. Toivomme, että tämä antaa muille toimielimille ja jäsenvaltioille sysäyksen tehdä pikaisesti samoin.
Kolmas ja viimeinen muutos tähtää siihen, että toimielinten roolien ja vastuualueiden erot tehdään mahdollisimman selviksi keskittymällä keskeisiin poliittisiin tehtäviin.
Perustamissopimuksen rasitteena ovat myös toimielinkäytännöt, jotka ovat hämärtäneet ja muuttaneet perustajaisien suunnitelmaa. Nykyisessä perustamissopimuksessa, jos sitä tulkitaan oikein, eritellään selvästi parlamentin, neuvoston, komission, tuomioistuimen ja muiden toimielinten roolit.
Käytännössä kuitenkin kansalaisten eteen tulee toimia, joissa tämä selkeä roolijako on hämärtynyt. He eivät enää ymmärrä, kuka ehdottaa, kuka päättää ja kuka valvoo. He ymmärtävät entistä huonommin, mille toimielimelle kuuluu vastuu kustakin toimesta tai kuuluuko vastuu Euroopan toimielimille vai jäsenvaltioille.
On toimittava kiireesti ja päättäväisesti asiaintilan korjaamiseksi, ja tämä edellyttää perussopimuksiin tehtäviä tarkistuksia lähitulevaisuudessa.
Perustehtäviin keskittymiseen, jota valkoisessa kirjassamme suositellaan, liittyy Euroopan unionin politiikkojen uudelleenhahmottelu ja sitä myötä toimielinten - neuvoston, parlamentin ja komission - toiminta- ja yhteistoimintamallien uudelleenorganisointi.
Komitologia on malliesimerkki järjestelmän vääristymisestä: lainsäätäjäneuvostosta tulee toimeenpanija, kun taas lainsäätäjäparlamentti on jätetty syrjään tästä vaiheesta. Toimeenpanovaltaa edustavan komission on sovittava lainsäädäntövallan käyttäjän kanssa yksityiskohdista, mutta ilman, että neuvosto olisi tahollaan omaksunut asiaankuuluvan poliittisen vastuun, koska todellisuudessa juuri kansalliset hallinnothan - eli jäsenvaltiot suoraan - osallistuvat asiantuntijakokouksiin.
Tilalle tarvitaan yksinkertaisia määräyksiä, joiden pohjalta neuvosto ja Euroopan parlamentti voivat tasavertaisina valvoa komission toimintaa ja siten varmistaa, että se pitää kiinni lainsäätäjän hyväksymistä periaatteista ja poliittisista suuntauksista.
Unionin suuret poliittiset prioriteetit on nostettava esille ja keskustelun aiheeksi säännöllisissä virallisissa poliittisissa tapaamisissa, esimerkiksi Eurooppa-neuvoston kokouksissa, komission puheenjohtajan joka vuosi Euroopan parlamentissa pitämässä, unionin tilaa käsittelevässä puheenvuorossa ja muissa virallisissa poliittisissa tapaamisissa.
Tästä pääsen kysymykseen, miten voimme parantaa komission, neuvoston ja parlamentin yhteistä toimintatapaa. Pääeste politiikkojen selkeälle muotoilemiselle on ministerineuvoston epäavoin toimintatapa ja kasvavat vaikeudet, varsinkin "yleisten asioiden" neuvostossa, saavuttaa yhteisymmärrys alakohtaisista tavoitteista ennen kuin kokoonnumme Eurooppa-neuvostoon.
Paljon on tehtävä ja voidaan tehdä Euroopan hallinnon parantamiseksi tältä osin ja ilman, että perussopimuksia on tarpeen muuttaa. Tämä, vain tämä on meidän ehdotustemme päämäärä, mutta se on perustava muutos.
Arvoisat parlamentin jäsenet, myös parlamentin on mielestäni keskityttävä perustehtäviinsä: tehtäviin, jotka liittyvät ennen muuta parlamentin päätösvallan vahvistamiseen, sen tehtäviin politiikkojen täytäntöönpanon valvonnassa ja suureen vastuuseen talousarvion saralla.
Valkoisessa kirjassa ehdotetaan erittäin kunnioittavasti, mutta myös erittäin päättäväisesti, että Euroopan parlamentilta odotetaan "painopisteen siirtämistä nykyisestä seikkaperäisestä tilinpidon valvonnasta poliittisten tavoitteiden toteutuksen valvontaan". Perussopimusten valvojana velvollisuuteni on antaa tällainen ohje. Ei ole kuitenkaan minun tehtäväni vaan teidän tehtävänne päättää, mitä hallinnollisia muutoksia tarvitaan.
Muutoksia olisi tehtävä myös toimielinten väliseen yhteistyötapaan. Kaikkien toimielinten on palattava omiin perustehtäviinsä. Meidän on selvennettävä, kuka on vastuussa eri lainsäädäntö- ja toimeenpanotehtävistä.
Arvoisat parlamentin jäsenet, Euroopan unioni on kauan sitten lakannut olemasta pelkkä sisämarkkina-alue: siitä on tullut poliittinen toimija, ja Euroopan kansalaiset tietävät sen. Me kaikki saamme siitä erittäin konkreettisen todisteen muutaman viikon päästä, kun eurokolikot ja -setelit saapuvat käsiimme ja taskuihimme.
Euroopan kansalaiset haluavat, että tämä on heidän unioninsa. Tämä merkitsee luottamuksen ilmapiirin luomista kansalaisten ja toimielinten välille, ja myös jäsenvaltioiden kesken ja jäsenvaltioiden ja toimielinten välille. Luottamuksen palauttaminen Euroopan ja sen kansalaisten välille merkitsee myös sitä, että kansalaiset saavat selkeän käsityksen eri toimielinten tavoitteista ja valtuuksista.
On tullut aika toteuttaa käytännössä nämä kunnianhimoiset tavoitteet. Tämä valkoinen kirja on ensimmäinen panos monipuolisen prosessin pikaiseksi käynnistämiseksi. Meillä on yhdessä tilaisuus elvyttää Eurooppa-hanke sellaisen mallin pohjalta, jonka lähtökohtana on täydellinen, avoin ja kypsä demokratia.
Vetoan teihin, ettemme päästäisi käsistämme tätä tilaisuutta.

Puhemies
Kiitän komission puheenjohtajaa.

Méndez de Vigo
Arvoisa puhemies, sallikaa minun ensimmäisiksi sanoikseni onnitella komission puheenjohtaja Prodia niin valkoisesta kirjasta kuin sen esittelystä tänään täällä parlamentissa.
Minusta tämän valkoisen kirjan 40 sivua ovat tiiviitä sivuja, joita luonnehtii harkinta ja ehdotusten paljous. Minusta kuitenkin myös esityksenne oli suurenmoinen, ytimekäs, idearikas ja näkemyksellinen, minkä takia haluan onnitella teitä ryhmäni puolesta.
Lisäksi mielestäni te esittelitte valkoisen kirjan oikealla tavalla. Te teitte sen vaatimattomasti, ja se on arvostettavaa. Valkoinen kirja on lähtölaukaus. Se on pelkkä luonnos, jota voidaan pohtia, ja nyt meidän onkin pyydettävä kansalaisia punnitsemaan sitä kanssamme, esittämään ajatuksia ja lähettämään hankkeita.
Uskon, että me kaikki parlamentissa olemme samaa mieltä tilanneanalyysista, että me kaikki kyselemme itseltämme, mitä Euroopan unionille oikein tapahtuu ja miksi kansalaisten keskuudessa vallitsee toisinaan luottamuspula. Minusta tämä sanotaan hyvin valkoisessa kirjassa: Euroopan unionista on yleistä hyötyä, jota ei usein ymmärretä; haitat sen sijaan ovat yksilöllisiä. Muistan, minkä vaikutuksen kotimaassani teki, kun ranskalaiset maanviljelijät kumosivat nurin mansikkarekkoja. Tätä tapahtui aina samaan aikaan vuodesta, yhden viikon ajan, ja se oli pelkkä yksittäinen teko. Joka tapauksessa siitä syntyi valtava Eurooppa-vastaisuus: "Koska Euroopassa ei huolehdita meistä, Eurooppa ei halua meitä." Tämä loppui muiden muassa Euroopan komission ponnistelujen ansiosta. Espanjalaiset, tai ainakin monet heistä, eivät varmaankaan tiedä sitä.
Luulen, että suurimpana ongelmanamme on, että olemme eurooppalaisia tietämättämme, ja tämä valkoinen kirja täyttää hyvin kasvatustehtävänsä selittäessään, mikä Eurooppa on ja mitä varten tarvitaan Euroopan unioni.
Toinen ajatus, jota haluan tähdentää ryhmäni puolesta, on, että tässä valkoisessa kirjassa tuodaan esille, miten omintakeinen tämä 50 viime vuotta toiminut järjestelmä on. Lisäksi siinä lyödään vetoa siitä, että tämä järjestelmä, jota kutsumme yhteisön metodeiksi, jatkuu edelleen ja ettei kukaan pidä sitä kyseenalaisena. Kuuntelin tänään tarkkaavaisesti puheenjohtaja Prodia, kun hän puhui toimielinten välisen tasapainon säilyttämisestä: minusta se on perusasia.
Euroopan kansanpuolueessa, jossa on aina pidetty sitkeästi kiinni siitä, että ainoastaan Euroopan komissiolla pitäisi olla oikeus esittää lainsäädäntöaloitteita, pidetään hyvin myönteisenä, että niitä laadittaessa otetaan mukaan paljon useampia toimijoita - kansalaisyhteiskunta, paikalliset ja alueelliset viranomaiset - etenkin jos teemme sen kuten puheenjohtaja Prodi sanoi eli järkyttämättä mitenkään muiden toimielinten tasapainoa tai jäsenvaltioiden perustuslaillista järjestystä.
Parlamentti on tietysti myös mukana uusien ajatusten esittämisessä. Se tekee sen perustuslakivaliokunnan kautta esittelijänään luultavasti jäsen Kaufmann, ja se toimii näin myös kaikkien niiden aiheiden osalta, jotka liitetään myöhemmin tähän puheenjohtaja Prodin kolmanneksi harkinnaksi kutsumaan komission harkintaan, joka on osa vuoden 2004 hallitustenvälisessä konferenssissa käytävää keskustelua.
Tämä valkoinen kirja on hyvin tärkeä, koska tämä hetki on historiallinen ja perustava siinä Euroopan unionin kehityksessä, joka alkoi Nizzan julistuksesta nro 23. Olen varma, että komission jäsen Barnier on läsnä juuri sen takia. Siksi valkoinen kirja on tämän prosessin tärkeä ja näkemyksellinen osa; se on tarpeellinen nyt, kun Eurooppa valmistautuu euron tuloon, laajentumiseen ja keskusteluun siitä, mitä me eurooppalaiset oikeastaan haluamme.

Swoboda
Arvoisa puhemies, arvoisa komission puheenjohtaja, arvoisat komission jäsenet, hyvät kollegat, voin ryhmäni kanssa kannattaa monia niistä asioista, joista tänään on puhuttu. Kysyn vain itseltäni, miksi ne eivät näkyneet niin selvästi myös valkoisessa kirjassa, jonka esittelitte valitettavasti ajankohtana, jolloin emme voineet keskustella siitä heti. Parlamentille pitäisi todella esitellä ensin valkoinen kirja eurooppalaisesta hallintotavasta.
Arvoisa komission puheenjohtaja, te sanoitte, että parlamentti on unionin kansalaisten edustaja. Se on totta. Kun katselen valkoista kirjaa, en löydä tätä lausetta, en ainakaan tärkeässä ja ensimmäisessä paikassa, mihin se kuuluisi. En sano tätä vain sen vuoksi, että haluamme kehua itseämme, vaan sanon sen siksi, että meidän ei pidä levittää sitä harhaluuloa, joka monilla kansalaisjärjestöjen jäsenillä on, että kansalaisyhteiskunnan kanssa käytävä vuoropuhelu voisi tavallaan korvata parlamentaaris-demokraattisen prosessin. Ei se voi korvata, vaan se voi, sen pitää ja sen on tarkoitus täydentää sitä! Tämä on tärkeä näkökohta.
Näin pääsen toiseen kohtaan. Ryhmämme kannattaa kansalaisyhteiskunnan kuulemisen lisäämistä, riippumatta siitä, miten tähän käsitteeseen sitten suhtaudutaankin. Arvoisa komission puheenjohtaja, kysyn vain itseltäni, onko komissiolla myös henkilöresursseja näin laajaan kuulemiseen kuin te valkoisessa kirjassa esitätte? Ette ainakaan sano, miten aiotte toteuttaa sen. Toiseksi: sanotte tuskin sanaakaan siitä, miten se tapahtuu parlamentin kanssa. Mainitsette kyllä, että parlamenttikin on jo aloittanut tämän prosessin. Meidän on lujitettava sitä. Meidän on kuitenkin käytävä asioihin käsiksi yhdessä, kuten sanoitte, sillä kansalainen on kosketuksessa Euroopan unionin eikä niinkään yksittäisten toimielinten kanssa. Siksi pyytäisin teitä esittämään ehdotuksia siitä, miten ajattelette tätä vuoropuhelua käytävän yhdessä, tehokkaasti ja toteuttamiskelpoisesti. Valkoisessa kirjassa kuvattava tapa johtaa nimittäin kuulemisprosessien inflaatioon, mikä on ristiriidassa tehokkuusperiaatteen kanssa, jota te siis myös edistätte. Me olemme kuitenkin valmiita keskustelemaan kanssanne juuri siitä.

Kolmanneksi: päätösten delegointi arvoisa komission puheenjohtaja, myönnän, että jokainen sellainen parlamentti olisi tyhmä, joka haluaisi antaa kaikki yksityiskohtaisetkin päätökset ja sääntelyohjeet. Mikä on tilanne parlamentin aina vaatimassa takaisinsiirrossa tai palauttamisessa? Te ette mainitse sitä valkoisessa kirjassanne. Oletteko sitä vastaan vai sen puolesta? Ette kai kuvittele, että parlamentti voi hyväksyä sen, että delegoimme sääntelytehtäviä ja toimivaltaa saamatta mahdollisuutta palauttaa niitä itsellemme, jos asiat menevät pieleen? Saimme huonoja kokemuksia nimenomaan Lamfalussyn raportin yhteydessä. Jotkut komission jäsenet en haluaisi ruveta nimeämään heitä tarkemmin eivät ole kannattaneet tätä yhteistyötä parlamentin kanssa, edes delegoinnin yhteydessä. Siksi olemme epäluuloisia. Emme siksi, että torjumme sen, vaan koska emme voi vielä hyväksyä komission harjoittamaa käytäntöä.
Arvoisa komission puheenjohtaja, te mainitsette valkoisessa kirjassanne useaan kertaan keskeisten tehtävien muistamisen, keskeisiin tehtäviin keskittymisen. Sitäkään ette määrittele minkä ajankohdan keskeisiin tehtäviin? Komission ja Euroopan unionin keskeiset tehtävät olivat kaksikymmentä vuotta sitten sentään aivan erilaiset kuin nyt ja ovat tulevaisuudessakin taas erilaiset. Monien ehdotusten yhteydessä, joita komissio nyt tekee, kysyn itseltäni, onko tämä todella Euroopan unionin keskeinen tehtävä? Uusia tehtäviä syntyy tietysti muilla alueilla ajatelkaamme vaikka turvapaikkoihin, maahanmuuttoon ynnä muihin liittyviä tehtäviä. Menneen ajattelu ja entisten keskeisten tehtävien kaipaaminen ei voi kuitenkaan olla tulevaisuuden politiikkaa. Myönnän teillä kyllä olevan oikeus siihen, mutta toivoisin, että komissio määrittelisi, mitä se pitää keskeisinä tehtävinään tulevaisuudessa, seuraavien kymmenen vuoden aikana. Se päätös on nimittäin ajankohtainen. Siitä me haluamme keskustella neuvoston ja komission kanssa. Tavoiteohjelman laatiminen, poliittisten prioriteettien määrittely vuosi toisensa jälkeen ei ole vain neuvoston ja komission tehtävä, vaan se on tietysti myös parlamentin tehtävä.
Näin olen maininnut kohdat, joita halusin kritisoida. Muille kohdille ei ole enää aikaa, mutta luulen, että on hyödyllisempää mainita kohdat, joihin kohdistamme kritiikkiä, mutta tarjoudumme myös käymään kanssanne keskustelua lähikuukausina, jotta päätyisimme yhteiseen lopputulokseen.
(Suosionosoituksia)

Duff
Arvoisa puhemies, tämä valkoinen kirja ansaitsisi taholtamme paljon enemmän kuin kansallisten johtajien viime aikoina pitämät suurisuuntaiset puheet, koska sen tavoitteet ovat selkeät ja siinä on paljon myös itsekritiikkiä. Komission puheenjohtaja Prodi on kiinnittänyt huomiota paradoksiin, että ihmiset haluavat unionin tekevän enemmän eri aloilla, vaikka he kuitenkin suhtautuvat yhä epäilevästi hallintojärjestelmään. Sen vuoksi komissio tekee aivan oikein keskittyessään parantamaan sen edustuksellista kapasiteettia etenkin ennen lainsäädännöllistä vaihetta. Toivoisin voimakasta panostusta myös lainsäädännöllisen jälkivaiheen parantamiseen siten, että valvotaan aiempaa paljon tarkemmin Euroopan politiikkojen toteuttamista käytännössä.
Ryhmäni suhtautuu myönteisesti siihen, että komissio korostaa hajautettua hallintoa ja alueiden vahvistettua roolia. Euroopan alueilla on elintärkeä rooli toimia välittäjänä kansalaisten ja ylikansallisten viranomaisten välillä. Olemme myös panneet merkille tiettyjä viitteitä siitä, että parlamentti tuo Euroopan järjestelmään omien valitsijoidensa näkemyksiä. Muista aikomuksistamme minulla ei ole täyttä varmuutta. Aiomme kuitenkin toteuttaa tämän uudessa valmistelukunnassa, jonka uskomme perustettavan Laekeniin. On omituista, ettei tästä Laekenin valmistelukunnan käsitteestä ole mainittu sanallakaan koko valkoisessa kirjassa.
Eikö Prodi voisi myöntää, että valkoinen kirja merkitsee suurinta mahdollista panosta tuon valmistelukunnan valmisteluun? Voisiko hän kertoa, mitä hän tarkalleen ottaen ajattelee valkoisen kirjan valmistelun edistämisen ja valmistelukunnan edistäminen välisestä yhteensopivuudesta?

Maes
Arvoisa puhemies ja arvoisa komission puheenjohtaja, teidän valkoisesta kirjastanne puhutaan paljon hyvää, mutta me olemme pettyneitä, koska siitä ei ole tullut sellaista tärkeää asiakirjaa, jota lupaustenne perusteella odotimme. Käynnissä olevasta komission uudistuksesta ja Nizzassa ensisijaiseksi asetetuista julistuksista Euroopan unionin tulevaisuudesta ja uudesta HVK:sta (hallitusten välisestä konferenssista) on vaikeaa löytää todellista erityislaatuisuutta. Me siis etsimme merkitystä. Onko ehkä niin, että komission jäsenten mielipide-erot ja joidenkin jäsenvaltioiden painostus on vaikuttanut siihen, että tämän valkoisen kirjan merkitys on vähentynyt?
Myös me kannatamme yhteiskunnan keskeisten toimijoiden laajempaa osallistumista. Se on myönteistä. Demokraatteina olemme kuitenkin huolestuneita luvuista, joissa käsitellään päätöksenteon ja sääntelyn kehittämistä sekä politiikkojen ja toimielinten tarkistettuja painopisteitä. Pidämme institutionaalista tasapainoa erityisen tärkeänä asiana. Tämän sanoivat jo muutkin puhujat esimerkiksi käsiteltäessä sitä, mitä jälkiseurauksia "pehmeän lainsäädännön" välineiden laajemmalla käytöllä on Euroopan parlamentin toimivallan ja roolin kannalta.
Lisäksi meitä ihmetyttää, valvotaanko suunniteltuja uusia lakia säätäviä elimiä ja ehdotettuja ulkoisia toimeenpanevia elimiä riittävästi. Emme ole vielä täysin unohtaneet teknisen avun toimiston tarinaa. Toivoakseni, ette tekään.
Me suhtaudumme myönteisesti ehdotukseen, että neuvostolla ja Euroopan parlamentilla olisi yhdenvertainen rooli valvottaessa, miten komissio huolehtii toimeenpanotehtävästään.
Minulla on kuitenkin vielä muitakin huolenaiheita. Regionalistina minun on pakko sanoa, että alueiden merkitys on jopa vähentynyt. Alhaalta ylöspäin toimivaa hallintotapaa on tässä tuskin havaittavissa. Emme myöskään havaitse monitasoista hallintotapaa, jossa kaikki hallinnon tasot ovat mukana ja jota myös jäsen Duff pyysi. Komission jäsenten mielipide-erot ovat ilmeisesti johtaneet jopa siihen, että alueiden osallistuminen lopulliseen päätöksentekoon on poistettu. Komissio rajoittuu päätöksenteon aikaisessa vaiheessa järjestelmällisempään vuoropuheluun alue- ja paikallisviranomaisten yhteisötason ja kansallisten järjestöjen kanssa.
Toisin kuin valkoisen kirjan suunnitelmassa ja komission 4 C -valmistelutyöryhmän kertomuksessa enää ei huolehdita alueellisen osallistumisen eriyttämisestä jäsenvaltion luonteen - keskitetty, hajautettu, alueellistettu tai liittovaltio - mukaisesti. Tämä johtaa siihen, että menemme nyt taaksepäin verrattuna nykyiseen perustuslailliseen toimivaltaan, jota joillakin alueilla tietyissä jäsenvaltioissa, esimerkiksi Belgiassa, nyt jo on. Ymmärtänette varmaankin, että tämä ei herätä alueillamme juurikaan intoa tässä luonnosteltua hallintotapaa kohtaan.

Kaufmann
Arvoisa puhemies, arvoisa komission puheenjohtaja Prodi, runsas puolitoista vuotta sitten julistitte eurooppalaisen hallintotavan uudistamisen yhdeksi komission neljästä strategisesta tavoitteesta. On teille kunniaksi, mikäli merkitsette komissionne, aiempien puheenjohtajien tapaan, henkilökohtaisella tunnusmerkillänne. Tuen sydämestäni tavoitettanne, sitä, että lopultakin ryhdytään toimenpiteisiin unionin ja sen kansalaisten välisen kuilun pienentämiseksi. Niin tekee varmasti parlamentin suuri enemmistö. Mehän itse asiassa kaikki haluamme, että kansalaisten Eurooppa ei jää enää iskusanaksi vaan muuttuu todellisuudeksi.
Kaikella kunnioituksella tavoitettanne kohtaan, arvoisa komission puheenjohtaja, minun on sanottava teille avoimesti, että olen sittenkin pettynyt siihen, mitä valkoisessa kirjassa sanotaan. Annoin valkoisen kirjan kansalaisille ja kysyin heiltä, mitä he ajattelivat siitä. Tiedättekö, missä ongelma oli? Siinä, etteivät he ylipäänsä ymmärtäneet, mitä näillä yli 40 tekstisivulla sanotaan. Se on pelkkää EU:n kapulakieltä, sain vastaukseksi. Kysyn itseltäni, miten kuilu ylitetään, kun edes kieli ei mene perille vastaanottajalle?
Valkoinen kirja sisältää myönteisiä aloitteita, kuten talous- ja sosiaalikomitean ja alueiden komitean roolin vahvistaminen tai kansalaisyhteiskunnan järjestöjen kuulemisen lisääminen. Siitä huolimatta haluaisin esittää lyhyesti muutaman kriittisen kysymyksen.
Valkoisen kirjan poliittinen perusongelma näkyy mielestäni heti alussa. Siellä lukee, että ihmiset pitävät unionia kyvyttömänä toimimaan niillä alueilla, missä pitäisi toimia, esimerkiksi työttömyyden hoitamiseksi. Tämä analyysihän ei pidä paikkaansa. Kansalaiset eivät pidä unionia kyvyttömänä, he kokevat pikemminkin joka päivä, miten unioni ja sen jäsenvaltiot osoittautuvat täällä kyvyttömiksi. Arvoisa puheenjohtaja Prodi, sanoitte puheessanne samoin aivan oikeutetusti, että kun keskustelemme hallintotavasta (governance), keskustelemme todellisuudessa demokratiasta. Puhuitte tänään Euroopan unionin demokratisoimisesta, mutta miksi siitä ei löydy kuin muruja itse valkoisessa kirjassa?
Vielä muutama sana perustamissopimusten muuttamisesta. Valkoisessa kirjassa puhutaan vuoden 2002 maaliskuuhun jatkuvasta kuulemisvaiheesta. Lopullisten ehdotusten on tarkoitus olla valmiina kuuden kuukauden kuluttua siitä. Minusta tuntuu hieman älyttömältä saada ensi syksynä ehdotuksia, jotka tehdään nykyisten sopimusten pohjalta, vaikka tällöin on jo yhdeksän kuukautta valmisteltu - ja toivottavasti valmistelukunnassa - erittäin tiiviisti näiden sopimusten muuttamista. Sopimusten muutoksen jättäminen laillanne huomiotta ei mielestäni tule onnistumaan, riippumatta kokonaan siitä, että ehdotatte itse valkoisessa kirjassa perustamissopimusten muuttamista.
Arvoisa komission puheenjohtaja, minusta keskustelun tarve on kaiken kaikkiaan suuri, kollegojeni puheiden jälkeenkin, ja tarjoan tässä teille yhteistyötä parlamentin kanssa ja minun kanssani.

Dell'Alba
Arvoisa komission puheenjohtaja, yhteisessä kielessämme ei ole sanaa "governance", eikä sitä luultavasti ole muissakaan Euroopan kielissä, ja voisimme sanoa, että on paljonpuhuvaa - eikä vain tämänkesäisen kielikiistan vuoksi - että huolimatta suurista ponnisteluistaan ulkoisen avoimuuden ja vastuun selkeyden lisäämiseksi suhteessa kansalaisiin komissio päätti juuri keskellä kesää hyväksyä asiakirjan, jonka otsikko on mahdoton kääntää.
Käytettävissä oli muita termejä, jotka ovat käännettävissä ja ennen muuta ymmärrettävissä, muutenkin kuin kielellisesti: oikeusvaltio, oikeusjärjestys, toimivallan jako, yhteisömekanismien perusteellinen muokkaaminen, perussopimusten demokratisointi, Euroopan perustuslaki, oikeusvarmuus ja niin edelleen. Päätitte olla käyttämättä käytännössä ainuttakaan näistä kansallisvaltioidemme tukipilareista, jotka, kuten tiedetään, puuttuvat täysin Euroopan unionin järjestelmästä. En haluaisi, että sanasta "governance" tulee jonkinlainen materialistinen, puoluepoliittinen ja liberaali perustuslaki italialaiseen malliin, kuten Italiassa hyvin tiedetään käyneen voimassa olevan perustuslain kohdalla.
Arvoisa komission puheenjohtaja, juuri kansalaisyhteiskunta saattoi Durbanissa Israelin naurunalaiseksi saaden aikaan sen, että kokouksesta poistui sellaisten maiden edustajia, joka ovat toimineet vastuullisesti, toisin kuin unionimme. En tiedä, onko tämä se kansalaisyhteiskunta, joka teillä on mielessänne, mutta minua hieman pelottaa, koska kuten kollega Swoboda sanoi, puhuitte tänään kovin parlamenttimyönteisesti, mutta tekstissä en monta viittausta parlamenttiin nähnyt!
Käytän puheenvuoron juuri siksi, että haluaisin voimakkaan ja arvovaltaisen komission; en soisi, että siitä tulee tutkimusvirasto tai korkeintaan milloin mitäkin kilpailua käsittelevä ylin viranomainen.
Rohkeutta siis, arvoisa komission puheenjohtaja! Minusta tämä teksti ei ole tarpeeksi hyvä. Jotta unionia voidaan viedä voimakkaasti eteenpäin, oikeusvaltio ja oikeusvarmuus on nostettava esille tässä prosessissa, joka nykyisellään on riittämätön.

Bonde
Arvoisa puhemies, minäkin haluan kiittää komissiota sen tekemästä hyvästä analyysista Eurooppalaisen hallintotavan uudistamista koskevassa valkoisessa kirjassa. Kertomus on paikoitellen niin kriittinen, että se olisi voinut olla minun käsialaani. Kaipaan kuitenkin sellaista asiaan kuuluvaa luetteloa, joka sisältää konkreettisia, tarkkoja ja velvoittavia ehdotuksia siitä, miten lainsäädäntöprosessi avattaisiin kansalaisille.
Komission puheenjohtaja Prodi on tehnyt Italiassa hyvän ehdotuksen niiden henkilöiden nimeämisestä, joiden kanssa on neuvoteltu. Kyse on luettelosta, jonka on oltava osa jokaista lakiehdotusta, ja siinä on ilmoitettava, keitä asian yhteydessä on kuultu, ja kaikki näiden kyseisten henkilöiden vastaukset on oltava luettavissa Internetistä. Komission puheenjohtaja Prodi on tehnyt myös toisen ehdotuksen, jonka mukaan asetuksia on pidettävä ensisijaisina direktiiveihin nähden. Se on täysin nykyisen, hajauttamista koskevan vaatimuksen vastaista. Valtioissa tarvitaan sen sijaan suurta vapautta direktiivien täytäntöönpanossa - mansikoiden ei tarvitse olla saman suuruisia Italiassa ja Suomessa.
Valkoisessa kirjassa puhutaan paljon monista konsultaatioista, mutta vaikuttaa siltä kuin komission ehdotukselle pyrittäisiin saamaan enemmän tukea. Kyse on "ylhäältä alaspäin" tapahtuvasta prosessista. Kaipaan oikeaa demokratiakäsitettä, jossa lähdetään liikkeelle alhaaltapäin. Mikä on rajat ylittävää? Mitä emme pysty hoitamaan itse? Mistä asioista haluamme komission esittävän ehdotuksia? Komission puheenjohtaja Prodi puhuu aina kauniita sanoja avoimuudesta, mutta hän on myös vastustanut asiakirjojen saatavuutta. Eikö komissio voisi yhdistää asiakirjojen saatavuuden vastustuksen ja avoimuutta koskevat kauniit sanat ja valita niistä jommankumman? En ole esimerkiksi edelleenkään saanut täydellistä yhteenvetoa niistä henkilöistä, joiden kanssa on neuvoteltu niissä 1 500 komiteassa ja työryhmässä, jotka nykyään ovat olemassa. Ne, jotka pitävät komission puheenjohtaja Prodin kanssa lankoja käsissään, eivät saa mitään aikaan. Vaikuttaa siltä, kuin komission puheenjohtaja Prodikin olisi vankina omassa linnassaan. Ehdottaisinkin, että komission puheenjohtaja Prodi lunastaisi lupauksensa avoimuudesta vaatimuksena, joka velvoittaisi täysin ne henkilöt, jotka pitävät lankoja käsissään.

Berthu
Arvoisa komission puheenjohtaja, esittelemänne eurooppalaista hallintotapaa koskevan valkoisen kirjan ongelmaksi muodostuu kansalaisten luottamuksen väheneminen, jota Irlannin kansanäänestyksen ei-tulos kuvastaa. Ratkaisukeinoja on äärimmäisen vähän. Paremman hallintotavan tunnusmerkkejä ovat avoimuuden lisääntyminen, kansalaisten parempi kuuleminen, parempi yhteydenpito kansalaisiin, paremmat osallistumismahdollisuudet, avoimempi yhteistyö toimielinten välillä jne. Sanalla sanoen, arvoisa puheenjohtaja, EU:n toimielimiltä odotetaan juuri tämäntyyppisiä muutoksia toiminnassaan, mutta niillä ei ole paljoakaan merkitystä, jos niihin ei liity perusteellista muutosta yhteisön voimasuhteissa. Kansalaisten ja myös meidän mielestämme eräät ongelmat voitaisiin parhaiten ratkaista tiivistämällä yhteistyötä unionissa, mutta samalla kansalaiset sankoin joukoin sitkeästi mieltävät legitimiteetin kansalliseksi asiaksi. Tässä tilanteessa johtopäätös on yksinkertainen: kansalaisille on annettava keskeinen ja paljon näkyvämpi rooli unionin päätöksenteossa, jotta unionin yhteistyö olisi tiiviimpää ja kansalaiset tavoitettaisiin paremmin. Siinä kiteytyvät perusedellytykset todelliselle demokratialle, sana, joka muuten esiintyy harvoin, arvoisa puheenjohtaja, tässä valkoisessa kirjassa. Kaikki muu siinä onkin pelkkää jaarittelua. Kuinka on esimerkiksi mahdollista, että esittelemässänne valkoisessa kirjassa pohditaan alueellisten ja paikallisten tahojen nivomista yhteisön politiikkaan, hajautettua hallintoa, yhteissäädöksiä eri organisaatioiden välillä - joita muuten ei mainita nimeltä - mutta siinä ei sanallakaan puhuta kansallisten parlamenttien tärkeästä roolista yhteisön päätöksenteossa? Ymmärrän, arvoisa puheenjohtaja, että te ette voineet ratkaista tätä ongelmaa, mutta se olisi voitu edes mainita valkoisessa kirjassa. Paremmasta tiedonkulusta, jota peräänkuulutatte, ei ole mitään hyötyä, jos yhteisön politiikat eivät nivelly kansallisiin demokratioihin.

Prodi
. (IT) Arvoisa puhemies, aivan ensimmäiseksi kiitän kaikkia puhujia, koska he ovat antaneet erittäin hyödyllisen panoksen keskusteluun, joka on lähtökohta syvällisemmälle analysoinnille. Haluaisin kuitenkin käsitellä joitakin tähän asiakirjaan liittyviä perusasioita, lähtökohtia, jotta voimme yhdessä sitten työskennellä asiakirjan parantamiseksi ja täydentämiseksi.
Olemme itse asiassa hahmotelleet suunnitelman asiakirjassa, mutta tämä on ensimmäinen ehdotus: keskustelut jatkuvat, ja lopulliseen asiakirjaan päästään vasta seuraavassa vaiheessa. Siksi olen ottanut ja otan esitetyn arvostelun tyytyväisenä vastaan, koska tämä on ensimmäinen ehdotus, ja ennen lopullisen asiakirjan hyväksymistä tarvitaan kaikkien panosta.
Toinen seikka: kieli, otsikko ja kaikki siihen liittyvät seikat. Olette kyllä oikeassa, mutta totta puhuen olen lukenut todella monia kansallisia lakeja, ja olen myös yrittänyt laatia monia sellaisia. Nimenomaan sellaisia, jotka olisi kirjoitettu tavallisen kansalaisen ymmärtämällä kielellä! Kaikissa laeissa on erityiskielensä. Olemme tehneet kaiken suinkin mahdollisen mukauttaaksemme sitä, mutta käsitteet itse kaikessa teknisyydessään ovat viime kädessä ongelma tavalliselle kansalaiselle. Meidän tehtävämme on juuri selittää, toimia siltana, mutta emme voi luopua täsmällisyydestä ehdotuksissamme.
Kaikki tämä liittyy myös keskusteluun termistä "governance". Ymmärrän täysin sen, mitä jäsen Dell'Alba sanoo, ongelma vain on, että me emme käytä täällä yhtä ainoaa kieltä, vaan onneksemme ja ylpeydeksemme käytämme 11:tä ja tulevaisuudessa 20:tä kieltä. Meidän on siis yritettävä sopeutua tilanteeseen. Päädyimme tuohon otsikkoon, joka ei miellytä minua juuri siksi, että termien parissa työskennellessä ei ole helppo löytää yhtä ainoaa termiä. Velvollisuuksiimme kuuluu sopia termeistä mahdollisimman hyvin, vaikka toisinaan näin ei saavuteta toivomaamme täsmällisyyttä.
Lopuksi suhteista parlamenttiin. En ole tämänpäiväisessä puheenvuorossani pyrkinyt miellyttämään parlamenttia. Se, mitä sanoin parlamentin roolista ja suhteista kansalaisjärjestöihin ja kansalaisyhteiskuntaan ja niiden erilaisista rooleista, on minulle rutiinia, olen toistanut nuo sanat jo tuhat kertaa, ja olen täysin vilpittömästi pyrkinyt panemaan ne täytäntöön näiden 18 kuukauden aikana, kun olen työskennellyt kanssanne. Jos mietintönne ovat selvästi aiempaa tehokkaampia, toimivampia, sujuvampia ja avoimempia, se johtuu juuri siitä, että minun mielestäni uudessa Euroopassa parlamentilla on oltava keskeinen rooli.
Lopuksi minulle on esitetty moitteita useista epäkohdista: esimerkiksi paikallisten itsehallintoalueiden roolin täsmentämisestä. Muistutan, että asetimme itsellemme tässä valkoisessa kirjassa rajan: perussopimuksia ei muuteta. Kun minulta siis pyydetään toimivaltaa koskevia muutoksia, se ei kuulu valkoisen kirjan alaan. Meidän on ponnisteltava voimakkaasti ja mukautettava toimintatapamme mahdollisimman hyvin tehtäviämme vastaavaksi muuttamatta kuitenkaan perussopimuksia.
Tämän jälkeen toisessa, erillisessä vaiheessa esittelemme ehdotukset Laekenia varten; kolmannessa vaiheessa annamme siis aktiivisen panoksen, ja meidän on työskenneltävä yhdessä toimielinuudistusten parissa.
Nizzan päätösten kohdalla meidän piti ottaa tämä huomioon ja omaksua tarvittavia muutoksia vastaava metodologia. Huomatkaa kuitenkin, että demokratia muodostuu paitsi säännöistä myös käytänteistä. Mielestäni - kuten kävi ilmi minun puheenvuorostani ja teidän keskusteluistanne - meillä on varaa parantaa tapaamme työskennellä voimassa olevan lainsäädännön pohjalta. Uskon siis, että meidän täytyy työskennellä yhdessä tämänsuuntaisesti.
Keskustelun aikana on noussut esiin joitakin seikkoja, joilla on minusta erityistä merkitystä. On keskusteltu ongelmasta, joka koskee toimivallan delegointia komissiolle. Voimassa olevasta lainsäädännöstä toteamansa mukaisesti komissio ei vaadi lisää toimivaltaa vaan haluaa organisoida omat tehtävänsä entistä avoimemmin ja tehokkaammin palaten unionin perussopimuksiin kirjattuun toimielinmalliin, jonka mukaan neuvosto ja parlamentti tekevät päätökset, komissio panee ne täytäntöön - ei teknisiä yksityiskohtia myöten - ja parlamentti valvoo. Komission työmäärä varmaan viime kädessä vähenee nykyiseen verrattuna, mutta näin päästään sekavalta komitologiakäytännöltä, joka pitkittää prosesseja eikä todellakaan tarjoa selvyyttä siitä, mikä on meidän roolimme ja mikä on teidän roolinne. Tässä tapauksessa parlamentilla ja komissiolla on yhteiset intressit, koska kumpikin on kyllästynyt tähän komitologiakäytäntöön ja on tyytymätön siihen. Sanokaamme siis täällä parlamentissa se, minkä sanomme henkilökohtaisissa puheissamme prosessin riittämättömyydestä, koska niin voimme muuttaa tilannetta.
On myös esitetty vastalauseita, jotka koskevat paikallisviranomaisten suoraa vastuuta päätöksentekoprosessissa. Muistakaamme, että se ei voi toteutua, vaikka lähtökohtana onkin hajauttamista ja toissijaisuutta koskeva keskustelu. Tavoitteena on ottaa huomioon avoimesti ja järjestelmällisesti yhteisten politiikkojen lopullisen käyttäjän ja täytäntöönpanijan mielipide kunkin jäsenvaltion toimielinrakenteita kunnioittaen. Me emme voi puuttua jäsenvaltioiden sisäiseen organisointiin, jota on kunnioitettava. Ne määräävät kokousten roolin, ne määräävät toimielinrakenteestaan, ja jos me puutumme näihin asioihin, syyllistymme rikkomukseen ja ennen muuta toimimme meitä ehdottomasti ja perustavasti sitovan toissijaisuusperiaatteen vastaisesti.
Haluaisin käsitellä aivan lyhyesti joitakin jäsen Swobodan kommentteja, koska hän käsitteli asioita, joihin on puututtava. Yksi niistä voi vaikuttaa arkipäiväiseltä: kuuleminen, kansalaisyhteiskunta ja voimavarat. Uskoakseni kyse ei ole valtavista voimavaroista, mutta on selvää, että tämä on aihe, josta juuri parlamentin on päätettävä keskustelussa, juuri parlamentin on päästävä siitä sopuun ja annettava käyttöömme tarvitsemamme voimavarat. Vaikka emme olekaan tässä vaiheessa laatineet laskelmia, uskon, että kyse on melko pienistä summista, mutta se on yksi aiheista, joista meidän on keskusteltava yhdessä, koska parlamentti on budjettiviranomainen.
Toinen seikka: toimivallan ja virastojen jako. Kyse on käytännön ja teknisten tehtävien jaosta, ei poliittisesta delegoinnista, koska näitä aiheita ei voi jakaa poliittisin perustein, ne ovat aiheita, joita toimielinten on käsiteltävä.
Lopuksi toinen jäsen Swobodan esittämä erittäin tärkeä kysymys: keskustelu komission perustehtävistä ja poliittisista painopistealueista. Toistan, että komissio on sitoutunut - ei ollut sattuma, että mainitsin tämän vuosittaisten tehtävien joukossa - selostamaan joka vuosi parlamentin edessä, mitkä ovat sen poliittiset painopistealueet. Tämä on se käytäntö, jota olemme kaavailleet ja ehdottaneet ja jota meidän on mielestäni noudatettava tiukasti joka vuosi, kuten tehdään kaikkein demokraattisimmissa ja avoimimmissa hallintorakenteissa: poliittiset painopistealueet esitellään parlamentille, ja niistä keskustellaan parlamentissa.
Siksi yhtäältä tämä valkoinen kirja on minusta todellakin uusi ja ponnekas yritys edistää demokratiaa ja avoimuutta; toisaalta siinä on yhä epämääräisiä piirteitä, koska se on ehdotus, jota emme voineet esittää tänään lopullisessa muodossa: sitä on hiottava ja paranneltava yhteistyömme pohjalta. Se on luonnos, hahmotelma, ja kiitän teitä tänään esittämistänne kommenteista, koska minusta ne auttavat huomattavasti tulevaa työtämme.
Lopuksi kiittäessäni teitä haluan vain sanoa, että meidän on nähtävä kaiken tämän taustalla suunnittelemamme ja tulevan kolmen vuoden aikana toteutettava suuri eurooppalainen uudistus, jossa on kolme vaihetta: ensinnäkin sisäisen työtapamme uudistaminen; toiseksi yhteistyö suuren toimielinten uudistusprosessin, siis Laekenin, suunnittelussa; kolmanneksi, toimielinten uudistusprosessin toteuttaminen.
Uskon, että tänään tämän myötä valmistaudumme toteuttamaan hyvin myös kaksi muuta vaihetta. Kiitän teitä, koska tänään käynnistyy aihetta koskeva yhteistyö, joka kestää lähes vuoden ajan, kunnes esittelemme tämän valkoisen kirjan lopullisen version ja siitä tulee itsesääntelyvälineemme. Ehkä jäsen Dell'Alba voi nimittää sitä näin: siitä tulee siis koodeksi, säännöstö, jonka avulla voimme toimia tehokkaasti ja tavoittaa jälleen perussopimusten hengen ja kirjaimen ja sitä myöten kunkin toimielimen roolin siinä työssä, jota sen kuuluu tehdä.

Puhemies
Kiitän komission puheenjohtajaa, puheenvuoron käyttäneitä parlamentin jäseniä sekä kaikkia läsnäolijoita.
Keskustelu on päättynyt.

Kyselytunti (komissio)
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana komissiolle osoitetut kysymykset (B5-0332/2001).
Ensimmäinen osa

Puhemies


Gerard Collins
Kysymys nro 37 (H-0602/01):
Aihe: Jätehuoltomarkkinoiden suurten mahdollisuuksien hyödyntäminen EU:ssa syntyy jätettä noin 1 300 miljoonaa tonnia vuodessa, ja jätteen syntymisessä tapahtui kasvua kaiken kaikkiaan noin 15 prosenttia ajanjaksolla 1995-1998, joten EU:n jätehuoltomarkkinat ovat jo nyt erittäin suuret, saati sitten laajentumisen tuomien mahdollisuuksien myötä. Mitä uusia aloitteita komissio aikoo esittää näiden markkinoiden merkityksen korostamiseksi? Kuinka eurooppalaisten nuorten huomio voidaan kiinnittää siihen, että tällä alalla avautuu uusia työmahdollisuuksia?

Wallström
Arvoisa puhemies, kuten Collins aivan oikein huomautti, jätehuoltomarkkinat ovat valtavat. Ne ovat itse asiassa ympäristöalan markkinoista suurimmat, sillä niiden osuus yhteisön BKT:stä vuodessa on noin 44 miljardia euroa eli 0,5-0,6 prosenttia. Lisäksi yritykset, joiden toiminta muodostuu suurimmaksi osaksi jätehuollosta, työllistävät 200 000-400 000 ihmistä.
Komissio kehittää parhaillaan useita aloitteita, jotka korostavat jätemarkkinoiden mahdollisuuksia. Ensimmäinen aloite on jätehuollon kuudes ympäristöalan toimintaohjelma, ja sen tavoitteena on katkaista jätteiden syntymisen ja talouskasvun välinen yhteys. Siinä ilmoitetaan, että komissio aikoo esittää alakohtaisia strategioita sekä resurssien kestävästä käytöstä että kierrätyksestä. Tämä edellyttää molempien kysymysten pitkäaikaista tarkastelua.
Yksi kierrätysstrategian tavoitteista on sellaisten menetelmien ja välineiden tunnistaminen, joilla voidaan edistää kierrettävien materiaalien markkinoiden luontia. Toiseksi sanoisin, että edellä mainittujen alakohtaisten strategioiden lisäksi komissio aikoo ehdottaa tiettyjä aloitteita, kuten patteri- ja pakkausjätteitä koskevia lainsäädäntöaloitteita. Näiden aloitteiden olisi yhdessä sähköistä jätettä ja romuajoneuvoja koskevan lainsäädännön kanssa määrä edistää jätehuoltomarkkinoita.
Kolmanneksi totean, että komissiossa on Göteborgin Eurooppa-neuvoston suositusten mukaisesti valmisteilla selvitys siitä, miten ympäristötekniikoilla voidaan edistää kasvua ja työllisyyttä. Selvitys esitellään ensi keväänä pidettävässä Eurooppa-neuvoston kokouksessa.
Tuotteen koko elinkaareen ulottuvaa suunnittelua, valmistusta, käyttöä ja hävittämistä koskevia kysymyksiä käsitellään myös yhtenäisen tuotepolitiikan yhteydessä, joten se tulee vaikuttamaan jätteiden syntymiseen. Haasteenamme on osoittaa Euroopan nuorille näiden markkinoiden uudet työllisyysmahdollisuudet. Kaikilla eri tasoilla mukana olevilla yhteistyökumppaneilla on luonnollisesti oma tehtävänsä prosessissa. Komission tehtävänä voisi olla, että se säilyttää jätehuoltokysymysten aseman korkealla yhteisön poliittisella asialistalla ja tuottaa korkealaatuista tietoa. On kuitenkin selvää, että koulutus kuuluu edelleen jäsenvaltioiden toimivaltuuksiin.

Collins
Kiitän komission jäsentä hänen erittäin kattavasta ja informatiivisesta vastauksestaan.

Puhemies


Myrsini Zorba
Kysymys nro 38 (H-0639/01):
Aihe: Kilpailusääntöjen rikkominen DVD-levyjen myynnissä DVD-levyjen markkinoilla on havaittavissa ilmiö, jossa kaksi erilaista järjestelmää on käytössä Euroopassa ja Yhdysvalloissa ja Japanissa. Tämän vuoksi eurooppalaiset kuluttajat eivät voi ostaa DVD-levyjä sellaisen alueen maista, jolla on käytössä niiden omasta järjestelmästä poikkeava järjestelmä ja jolla, pantakoon se merkille, hinnatkin ovat alhaisemmat ja DVD-levyjen markkinakierto nopeampaa.
Suurten yritysten käyttämä perustelu on, että tämä on yksi tapa suojautua piraattitoimintaa vastaan. Uskon kuitenkin, että kyse on ilmiselvästä vapaiden markkinoiden kilpailusääntöjen polkemisesta eurooppalaisten kuluttajien kustannuksella. Tietooni on tullut, että Euroopan komissiokin on suorittamassa tätä asiaa koskevaa tutkimusta.
Voiko komissio kertoa meille tämän tutkimuksen tuloksista sekä myös siitä, kuinka se aikoo suhtautua kilpailusääntöjen rikkomiseen DVD-markkinoilla?

Monti
Komissio käynnisti kesäkuussa 2001 DVD-levyjen hinnoittelua ja niiden alueellista koodausjärjestelmää koskevan aloitteen, joka oli suora vastaus yksittäisten kansalaisten valituksiin. Hehän valittivat, että DVD-levyjen hinnat ovat USA:n hintoja huomattavasti korkeammat ja että USA:sta ostettuja DVD-levyjä ei ole mahdollista soittaa yhteisöstä ostetulla DVD-soittimella.
Suuret elokuvien tuottajayritykset ovat sitä mieltä, että tällaisen alueellisen koodausjärjestelmän perustarkoituksena on antaa niille mahdollisuus suojella tekijänoikeuksiaan ja perinnettä, jonka mukaan niillä on oikeus esittää elokuviaan eri aikoihin eri puolella maailmaa ja suojautua myös väärennetyiltä tuotteilta.
Komissio yhtyy arvoisan jäsenen huoleen, että yhteisön kuluttajat saattavat kärsiä DVD-levyjen alueellisesta koodausjärjestelmästä. Se estää heitä hyödyntämästä DVD-tuotteiden laajaa tuotevalikoimaa mahdollisesti aiempaa edullisimmin hinnoin. Siksi komissio tutkii, sopiiko DVD:n alueellinen koodausjärjestelmä yhteen yhteisön kilpailusääntöjen kanssa. Tässä yhteydessä aiotaan tutkia kaikki järjestelmän luomiseen ja sen jatkuvaan toimintaan liittyvät näkökohdat. Lähetettyään tiedonsaantipyynnöt kaikille yrityksille, joita järjestelmä koskee, komissio käsittelee parhaillaan ensimmäistä vastauserää.

Zorba
Arvoisa komission jäsen, haluaisin vain kysyä teiltä, esiintyykö myös muiden tuotteiden kohdalla samoja ilmiöitä, eli käytetäänkö aluekoodeja myös muissa tuotteissa? Kulttuurintuotanto on hyvin herkkä ala, käymme Yhdysvaltojen kanssa ankaraa kilpailua, jossa olemme alakynnessä, mistä me kaikki olemme tietoisia, mutta tiedän teidän suhtautuvan vakavasti kilpailukysymyksiin ja uskon, että tutkimus johtaa tuloksiin.

Monti
Kiitos kannustavista sanoista, jäsen Zorba. Meidän tietääksemme muihin tuotteisiin ei ole sovellettu alueellista koodausjärjestelmää. Tällaisesta luokituksesta ei ainakaan ole tullut meille valituksia, toisin kuin tutkimuksemme ja kysymyksenne kohteena olevista DVD-levyistä. Jos meillä olisi näyttöä muilta aloilta, pyrkisimme toteuttamaan tehokkaasti kilpailusääntöjä, kuten aina.

Puhemies


Roy Perry
Kysymys nro 39 (H-0641/01):
Aihe: Lloyd'sin kanne Onko komissio vuoden aikana tekemiensä tutkimusten perusteella nyt valmis vastaamaan siihen, onko muun ensivakuutusliikkeen kuin henkivakuutusliikkeen aloittamisesta ja harjoittamisesta annettu direktiivi 73/239/ETY saatettu asianmukaisesti osaksi Yhdistyneen kuningaskunnan kansallista lainsäädäntöä ja onko Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus pannut sen asianmukaisesti täytäntöön?

Bolkestein
Monien valitusten ja vetoomusvaliokunnalle jätettyjen useiden vetoomusten takia komissio tutkii parhaillaan hyvin tarkoin, onko muita kuin henkivakuutuksia koskevan ensimmäisen vakuutusdirektiivin vaatimukset saatettu asianmukaisesti osaksi jäsenvaltioiden lainsäädäntöä ja onko ne pantu asianmukaisesti täytäntöön Lloyd'sin nimellä tunnetun vakuutusyhtiön tapauksessa.
Komissio ei toistaiseksi kykene vahvistamaan, että kaikkia tuon direktiivin vaatimuksia olisi täysin noudatettu Lloyd'sin tapauksessa. Tilanne on äärimmäisen hankala. Direktiiviin sisältyy joukko Lloyd'sin tapaukseen sopivia säännöksiä, jotka sisältyvät selkeästi Yhdistyneen kuningaskunnan lainsäädäntöön.
Komissio yrittää täydentää tutkimuksiaan mahdollisimman pian. Ne ovat lähes valmiita, minkä jälkeen päätetään joko lopettaa asian käsittely tai aloittaa muodolliset rikkomusmenettelyt EY:n perustamissopimuksen 226 artiklan nojalla. Komissio ilmoittaa parlamentille päätöksestään heti, kun se on tehty.

Perry
Arvoisa puhemies, haluaisin kiittää komission jäsen Bolkesteinia hänen vastauksestaan. Huomaan, että hän toisti sen, mitä hän on aiemmin todennut erittäin perusteellisessa lausunnossaan vetoomusvaliokunnalle. Hän ilmoitti viime heinäkuussa vetoomusvaliokunnalle, että komissio olisi valmis antamaan vastauksensa kesän loppuun mennessä. Kun katson tänään ulos istuntosalin ikkunasta tuohon kaatosateeseen, huomaan, että kesä on aivan lopuillaan. Luulen, etten tule saaman sen selvempää selvitystä kuin "mahdollisimman pian".
Saanenkin kysyä Bolkesteinilta, onko hän tietoinen Independent Insurance -vakuutusyhtiön hiljattaisista laiminlyönneistä tai siitä, että Ison-Britannian hallitus on määrännyt tutkimusten aloittamisesta Equitable Life -vakuutusyhtiön tapauksessa? Aikovatko hänen yksikkönsä tutkia molempia vakuutusyrityksiä varmistuakseen siitä, että Ison-Britannian hallitus on molemmissa tapauksissa soveltanut asianmukaisesti Euroopan vakuutusdirektiivejä?

Bolkestein
Minulle juuri esitetyt kysymykset ovat kaksiosaisia. Ensimmäinen on lähinnä meteorologinen. Olisi hullua väittää, ettei ulkona sada. Jos sataminen tarkoittaa kesän loppumista, loppuisi se hieman ennenaikaisesti. Luotettavien tietolähteiden mukaan kesä loppuu yleensä syyskuun 21. päivän tienoilla. Näin ollen komissio pyrkii edelleen pysymään aikataulussa, vaikka minun on myönnettävä, että näin hankala tapaus vaatii perusteellisia tutkimuksia paitsi sisämarkkinoiden pääosastossa myös muissa komission osastoissa. Voi olla, ettemme pysy täysin aikataulussa, mutta edellinen puhuja voi luottaa minun haluuni päästä mahdollisimman lähelle tuota aikataulua, koska komission pitäisi tavalla tai toisella päättää asiasta mahdollisimman pian.
Mitä toiseen kysymykseen tulee, komissio on tietoinen molempien mainittujen vakuutusyhtiöiden hyvin valitettavista laiminlyönneistä. Jäsen ymmärtää, että Lloyd'sin tapaus on ainutlaatuinen. Maailmassa ei ole toista samanlaista vakuutusyhtiötä. Sen vuoksi varon antamasta sellaista vaikutelmaa, että mainituilla vakuutusyrityksillä olisi mitään erityistä yhteyttä Lloyd'sin tapaukseen. Yksikköni tutkivat kahden muun vakuutusyhtiön laiminlyöntejä. Toinen tapaus luonnollisesti kiinnostaa minua. Olen yrittänyt seurata sitä lehdistössä, vaikken tosin tiedä, ovatko lehtiraportit kattavia. Vakuutusyhtiöitä koskevissa kysymyksissä minua auttavat henkilöt ovat myös paneutuneet tiiviisti asiaan, mutta saanen vakuuttaa jäsenelle, että meillä on täysi työ itse Lloyd'sin tapauksen selvittämisessä.

Puhemies
Paljon kiitoksia, arvoisa komission jäsen Bolkestein, saamme siis odottaa kesän jälkeistä aikaa, kuten te esititte.
Toinen osa Komission jäsen Busquinille osoitetut kysymykset

Puhemies


Brian Crowley
Kysymys nro 40 (H-0606/01):
Aihe: EU:n rahoittamien tutkimusten tulosten hyödyntäminen Komissio ja Euroopan investointipankki allekirjoittivat kesäkuussa sopimuksen, jonka tarkoituksena on lisätä yhteistyötä tutkimuksen ja teknisten innovaatioiden edistämiseksi tarjoamalla taloudellista tukea tutkijoille. EU:n rahoittamien tutkimusten tulosten hyödyntäminen, ennen kaikkea jatkokehityksen ja uusien työpaikkojen luomisen varmistaminen, on välttämätöntä. Voiko komissio kertoa, miten se aikoo lisätä tietoisuutta ja mahdollisuuksia saada tietoa kyseisistä rahastoista Irlannissa ja muissa jäsenvaltioissa? Miten tähän tutkimuksia ja innovaatioita koskevaan yhteiseen sopimukseen on suhtauduttu?
Komission jäsen Nielsonille osoitetut kysymykset
Busquin
. (FR) Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, saanen ensin muistuttaa, että Lissabonin Eurooppa-neuvoston jälkeen komissiota ja jäsenvaltioita kehotettiin ryhtymään Euroopan investointipankin tukemana toimenpiteisiin, jotta investointeja suunnattaisiin enemmän nimenomaan tutkimukseen ja teknologiakehitykseen. Oheinen muistio on vastaus tähän kehotukseen. Siinä esitellään yhteistyörunko yhteisön tutkimuksen puiteohjelman ja Euroopan investointipankin Innovaatio 2000 -hankkeen välillä. Tällä muistiolla pyritään tehostamaan tutkimusta ja eurooppalaista innovaatiota hyödyntämällä jo olemassa olevia synergioita ja luomalla niitä lisää. Sitä ei kuitenkaan ole tarkoitettu puiteohjelman eikä Innovaatio 2000 -hankkeen työvälineeksi. Komissiolla ja Euroopan investointipankilla on molemmilla omat päätöksentekoprosessinsa.
On tarvittu paljon ponnisteluja, jotta yleisö huomaisi tämän yhteishankkeen. Mainittakoon, että hankkeesta on puhuttu televisiokanavilla, aikakauslehdissä ja kuudessa uutistoimistossa muistion allekirjoitusta seuranneina päivinä. Komission ja Euroopan investointipankin Internet-sivut on linkitetty, ja sieltä löytyy tietoa muistiosta. Opas, jossa selitetään, mistä komissio ja Euroopan investointipankki ovat saaneet hankkeelle lisärahoitusta, yhteisesti tai erikseen, on pian luettavissa internetissä. Luvassa on esitelmiä ja työpajoja seuraavan puiteohjelman markkinointitilaisuudessa. Tähän ohjelmaan liittyvillä tarjouspyynnöillä herätetään hakijoiden mielenkiinto lisärahoitusmahdollisuuksia kohtaan.
Komission mielestä on myös tärkeää, että kaikilla on tasavertaiset mahdollisuudet saada rahoitusta. Siksi laaditaan joitakin pitemmän aikavälin arviointimenetelmiä, joissa kiinnitetään huomiota tutkimuksen laatuun, avoimuuteen, oikeudenmukaiseen käsittelyyn, puolueettomuuteen sekä tehokkuuteen ja nopeuteen. Komission avustushakemukset ja Euroopan investointipankin lainahakemukset käsitellään voimassa olevien menettelyjen mukaisesti. Yhtäältä komission asiantuntijat arvioivat kehysohjelmassa määriteltyjen, muun muassa tieteellisen tutkimuksen laatuun nojautuvien sääntöjen mukaisesti mitä uutta tietoa tutkimus antaa, mikä merkitys sillä on yhteisön kannalta ja mitkä ovat sen taloudelliset kehitysnäkymät. Toisaalta Euroopan investointipankin taloustieteilijät ja rahoitusanalyytikot arvioivat projekteja varmistaakseen, että ne vastaavat EIP:n tavoitteita, joissa huomioidaan myös unionin tavoitteet, ja että täyttävät myös taloudelliset ja rahoitukselliset kriteerit, erityisesti lainojen takaisinmaksuehtojen noudattamisessa, ja että niissä on huomioitu myös ympäristönäkökulma.
Muistioon ovat jo reagoineet myönteisesti tutkijat, yliopistoväki ja yrittäjät, muun muassa riskipääoman osalta. He ovat myöntäneet sopimuksen antavan mahdollisuuden yhdistää komission rahoitus ja Euroopan investointipankin myöntämä laina puiteohjelmassa mainittujen hankkeiden kaltaisissa yhteishankkeissa. Olemme siis halunneet toteuttaa toisiamme täydentävän hankkeen.

Crowley
Kiitän komission jäsentä hänen vastauksestaan. Odotin kyllä vähän eritellympää vastausta mahdollisesti kolmesta eri näkökulmasta.
Ensinnäkin mitä kuulemistilaisuuksia on järjestetty ennen varojen myöntämistä tutkimuslaitosten, esimerkiksi yliopistojen, yksityisten tutkimussäätiöiden jne. kanssa?
Toiseksi käytetäänkö ohjelman toteuttamiseen ulkopuolista teknistä apua? Jos sitä aiotaan käyttää, mikä taho siitä vastaa?
Kolmas kysymykseni koskee komission ja EIP:n tekemiä arvioita: perustuvatko arviot puhtaasti työn taloudelliseen hyötyyn vai onko niiden tarkoituksena varmistaa, että harjoitetaan perusteellista tieteellistä työtä, josta ei kenties ole välitöntä taloudellista hyötyä, vaan hyöty voisi näkyä kenties viiden tai kymmenen vuoden kuluttua?
Näillä kolmella näkökohdalla on elintärkeä merkitys ihmisille, jotka työskentelevät sellaisen johtavan tekniikan parissa, josta me emme tiedä nyt mitään, mutta jota saatamme käyttää 10 tai 15 vuoden kuluttua.

Busquin
. (FR) Jäsen Crowleyn esittämät kysymykset ovat varsin osuvia. Se on todellisuutta kentällä. Mitä nyt tapahtuu? Nyt meillä on tutkimuksen ja teknologisen kehityksen puiteohjelma, jota komissio alkaa rahoittamaan sen jälkeen kun parlamentti ja neuvosto ovat hyväksyneet sen. Tähän asti komission tehtävät ja Euroopan investointipankin tehtävä myöntää lainoja innovaation ja infrastruktuurien tukemiseen eivät liittyneet toisiinsa.
Tavoitteena on siis luoda yhteys näiden toimielinten välille. Tällä lausunnolla molempien elinten tehtäväkentästä ei ole tarkoitus mutkistaa asioita. Siksi molemmilla elimillä on omat menettelynsä. Me pitäydymme omissa menettelyissämme tieteellisen arvioinnin ja kehysohjelman osalta ja Euroopan investointipankki pitää omat rahoitus- ja talouskriteerinsä. On totta, että me kartoitamme tällä hetkellä ratkaisumahdollisuuksia, joilla voisimme kehittää uusia, innovaatiota tukevia avustustoimia ja uusia rahoitusmenetelmiä yhtäältä tutkimuksen puiteohjelman ja toisaalta Euroopan investointipankin kokemusten pohjalta.
Tämä työ on käynnissä. En voi ennustaa vastauksia, mutta voin jo kertoa teille, että tätä menetelmää on jo sovellettu muun muassa Heidelbergissa, jossa Euroopan investointipankki ryhtyy rahoittamaan teknologian siirtokeskusta, jolle on luvassa erittäin suotuisat olot yhteistyössä Euroopan investointipankin kanssa. Tämä ei olisi ollut mahdollista ilman tutkimusohjelmien avulla saatuja arvokkaita kontakteja.
Esimerkkejä siis löytyy, mutta täytyy tunnustaa, että hakemuksia koskevassa tiedotus- ja tutkimustyössä riittää vielä paljon tehtävää. Kiitän teitä kysymyksestänne ja toivottavasti siitä on apua tämän tiedon levittämisessä.

Rübig
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, haluaisin kiittää komission jäsen Busquinia erityisesti hänen aloitteestaan, koska juuri Euroopan investointipankilla on erinomaiset keinot tutkimuksen tukemiseen. Kysymykseni koskee sitä, onko mahdollista, että Euroopan investointipankki antaa myös suoraa tukea, esimerkiksi ryhmille, jotka sijoittavat pk-yrityksiin, niin että myös pienet ja keskisuuret yritykset Euroopassa voivat hyötyä investointipankista, koska nehän muodostavat tunnetusti 60 prosenttia bruttokansantuotteesta ja työllistävät kaksi kolmasosaa työllistetyistä. Olisi erittäin tärkeää, että käytettävissä olisi myös epäsuoria tukimahdollisuuksia.

Busquin
. (FR) Kyllä, se on itsestään selvää, ja se onkin juuri Euroopan investointipankin Lissabonin huippukokouksessa esittelemän Innovaatio 2000 -hankkeen tarkoitus. Joten se on täysin mahdollista nyt; Euroopan investointipankki onkin varannut 1,5 miljardia euroa Euroopan investointirahastosta. Koska nyt Euroopan investointipankki ja Euroopan investointirahasto ovat tiiviisti sidoksissa toisiinsa, Innovaatio 2000 -hankkeeseen on varattu 1,5 miljardia euroa teknologisia innovaatioita varten, ja varsinkin pieniä ja keskisuuria yrityksiä varten. On mahdollista, että tämä asia ei valitettavasti ole vielä hyvin tiedossa, ja mielestäni on hyödyllistä levittää tietoa asiasta.

Puhemies


Niall Andrews
Kysymys nro 41 (H-0604/01):
Aihe: Köyhyyden poistaminen ja Euroopan yhteisön kehityspolitiikka Neuvosto ja komissio vahvistivat 10. marraskuuta 2000 antamassaan yhteisessä julistuksessa, että yhteisön kehityspolitiikan ensisijainen tavoite on köyhyyden vähentäminen ja mahdollisuuksien mukaan sen poistaminen. Euroopan unioni, joka vastaa noin puolesta kaikesta kehitysmaille annettavasta julkisesta tuesta, on tehnyt erityisen suuria ja ainutlaatuisia ponnisteluita kehitysmaiden köyhyyden vähentämiseksi, mutta silti Saharan etelänpuoleisessa Afrikassa ja Etelä-Aasiassa yli 40 prosenttia väestöstä elää edelleen köyhyysrajan alapuolella. Maailmanlaajuisesti noin 800 miljoonaa ihmistä, joista noin 200 miljoonaa on lapsia, kärsii jatkuvasta aliravitsemuksesta. Julistuksen antamisesta on kulunut nyt lähes vuosi. Miten komission mielestä on tähän asti edistytty yhteisessä julistuksessa vahvistettujen tärkeiden tavoitteiden suhteen? Mitä komission mielestä voidaan lisäksi tehdä, jotta muita maita voidaan kannustaa seuraamaan EU:n esimerkkiä ja osallistumaan köyhyyden vähentämiseen ja poistamiseen?

Nielson
Arvoisa puhemies, komissio on vuoden 2000 marraskuun jälkeen edistynyt huomattavasti köyhyyden vähentämisen lisäämisessä yhteisön kehitysyhteistyön puitteissa. EY:n omissa ponnisteluissa köyhyyden poistamiseen keskittyvän periaatteen soveltamiseksi kehityksestä on raportoitu eri komission asiakirjoissa. Komissio on nyt puolessavälissä niiden köyhyyden poistamiseen pyrkivien, AKT-maita koskevien maakohtaisten strategia-asiakirjojen valmistelussaan, joilla pannaan täytäntöön Cotonoun sopimus. Kehitysmaiden omat köyhyyden vähentämiseen pyrkivät ohjelmat ovat näiden maakohtaisten strategia-asiakirjojen perusta.
Komission yksiköiden valmisteluasiakirja koskee niitä toteutettuja ja suunniteltuja toimia, joilla on tarkoitus edistää köyhyyden poistamiseen painottuvaa lähtökohtaa EY:n kehitysyhteistyöpolitiikassa. Kehitysyhteistyön parissa työskentelevää komission henkilökuntaa on myös valistettu köyhyyttä koskevissa asioissa. On valmistettu tiedonanto, jossa kerrotaan, miten komissio toteuttaa sukupuolten välistä tasa-arvoa kehitysyhteistyössä.
Edistystä on tapahtunut myös köyhyyden vähentämiseen pyrkivien politiikkojen yhdenmukaistamisessa. On annettu tiedonanto esimerkiksi työn perussäännöistä ja sosiaalisesta kehityksestä. Avunantajista olisi syytä huomauttaa, että monet EU:n jäsenvaltiot ovat jo asettaneet köyhyyden poistamisen kahdenvälisten kehitysohjelmiensa päätavoitteeksi.
EY tukee avoimesti ja taloudellisesti köyhyyden vähentämiseen pyrkiviä strategioita, jotka ovat tärkein väline pyrittäessä takaamaan avunantajien maailmanlaajuinen ja koordinoitu tuki kehitysmaiden ponnisteluille kitkeä köyhyyttä keskuudestaan.
Komission, IMF:n, Maailmanpankin ja YK:n virastojen välille on luotu säännölliset yhteydet, jotta voidaan koordinoida köyhyyden vähentämiseen kehitysmaissa pyrkiviin strategioihin kohdistettu tukemme. Kannatamme kehityspolitiikoissa voimakkaasti maakohtaisen omistuksen periaatetta, joka on olennainen osa köyhyyden poistamiseen pyrkivän strategian lähtökohtaa.
Lopuksi toteaisin, että on syytä korostaa komission panosta OECD:n kehitysapukomitea DAC:n työssä jäsenvaltioiden politiikkojen suuntaviivojen kehittämiseksi. Kaiken kaikkiaan tämä tarkoittaa, ettei avunantajien kesken harjoitettu koordinaatio ja vallinnut yhteishenki ole koskaan ollut parempaa. On hyvin tärkeää, että tuomme oman panoksemme tähän yhteiseen työhön. Parannettu kertomus tullaan laatimaan komission vuosikertomuksen muodossa ulkoisen avun toteuttamisesta, ja se ilmestyy myöhemmin tänä syksynä.

Andrews
Arvoisa puhemies, haluan kiittää hyvin lyhyesti komission jäsentä ja onnitella häntä juuri köyhyyden vähentämisessä tapahtuneessa edistyksessä. Aihe on äärimmäisen tärkeä, mutta uudessa AKT-maiden ja EU:n välisessä kumppanuussopimuksessa on erityinen viittaus korruption kitkemiseen. Miten komissio edistyy korruption kitkemisessä köyhyyden vähentämisen ohella?
Yksi asia, jonka panin merkille AKT-maiden ja EU:n välistä kumppanuutta koskevassa keskustelussa, oli, ettei siinä korostettu lainkaan koulutusta. Koulutuksen tärkeyttä ei voida korostaa liikaa. On äärimmäisen tärkeää, että koulutus nostetaan ensisijaiseen asemaan köyhyyden vähentämisessä. Onko komission jäsen samaa mieltä tästä näkökannasta?

Nielson
Vastaan ensin kysymyksen jälkimmäiseen osaan. Todellisena ongelmana on, että kaikkea puuttuu ja kaikkea tarvitaan. AKT-ryhmän kumppanuusmaidemme vastauksia on suuressa määrin hallinnut melko vahva korostus infrastruktuuriin. Jatkamme teiden - suurien ja pienten - rakentamista, mutta koulutus ja terveys ovat seuraavana prioriteettien joukossa. Ponnistelemme edelleen vahvasti koulutuksen hyväksi.
Korruption ja Cotonoun sopimuksen uudesta välineestä 97 artiklasta voin ilmoittaa parlamentille, että tuota artiklaa tullaan soveltamaan. Tämä kaikki tulee lähiaikoina esiin ensimmäisessä tapauksessa, jolloin 97 artiklaa on tosiasiallisesti sovellettu. Tämä ei tarkoita, että meillä olisi nyt luotettava ja tehokkuuden takaava väline, mutta se on merkki siitä, että asia on otettu avoimesti esille ja että olemme tarttuneet ongelmaan. Se tarkoittaa myös, että haluamme hoitaa tämän asian yhteisin ponnisteluin emmekä vain pelkin rankaisuin.
Kyvyttömyys toimia oikein on yksi syy siihen, miksi asioita on tehty väärin. Tarvitsemme laaja-alaisia ponnisteluja. Meidän on pidettävä tästä kiinni, ja aiomme niin myös tehdä.

Puhemies
Kysymyksiä nro 42 ja 43 käsitellään yhdessä, koska ne koskevat samaa aihetta.

Maj Britt Theorin
Kysymys nro 42 (H-0613/01):
Aihe: Lapsiseksimatkailu Kansainvälinen järjestö ECPAT toimii yhteistyössä matkanjärjestäjien kanssa lapsiseksimatkailun torjumiseksi. Komissio on tähän mennessä osallistunut hankkeeseen summalla, joka kattaa 60 prosenttia hankkeen kustannuksista. ECPAT on nyt saanut tiedon siitä, että tämä komission yrityspolitiikan pääosaston maksama tuki lopetetaan ensi vuonna, ja järjestöä on kehotettu hakemaan tukea muilta pääosastoilta.
Hanke on ainutlaatuinen, ja komission tuki on täysin johdonmukainen sen päätöksen kanssa, jonka neuvosto teki vuonna 1999 lapsiseksimatkailun torjuntatoimista. Yrityspolitiikan pääosaston on sen vuoksi ennen nykymuotoisen tuen lopettamista pidettävä huoli siitä, että ECPAT-hanke saa jatkossa tukea joltakin toiselta pääosastolta.
Voiko komissio luvata jatkossakin tukea tälle ainutlaatuiselle ja innovatiiviselle hankkeelle?

Lennart Sacrédeus
Kysymys nro 43 (H-0616/01):
Aihe: Pitkäaikaistuki taisteluun lapsiseksiturismia vastaan ECPAT-järjestö toimii lasten seksuaalista hyväksikäyttöä vastaan erityisesti niissä maissa, joissa eurooppalaiset matkanjärjestäjät toimivat aktiivisesti.
Saamieni tietojen mukaan yritystoiminnan pääosaston ECPAT:ille tämän vuoden huhtikuussa myöntämä taloudellinen EU-tuki lakkautetaan ensi vuodesta lähtien. Sinä aikana, kun ECPAT on saanut avustusta yritystoiminnan pääosastolta, on tehty todella tärkeää työtä. Lukematon määrä lapsia on saanut korvaamatonta apua ja tuesta on hyötynyt myös matkailuteollisuus, joka on puolestaan laatinut menettelysäännöt.
Onko komissio suunnitellut, kuinka tämä ECPAT:in erittäin tärkeä toiminta saisi edelleen EU-rahoitusta? Tuen avulla voitaisiin varmistaa tarmokas taistelu lapsiseksiturismia vastaan myös tulevaisuudessa. Voiko komissio harkita hankkeen siirtämistä jollekin muulle pääosastolle?

Nielson
Euroopan komissio on osallistunut vuodesta 1997 lapsiseksimatkailun vastaisten toimien yhteisrahoitukseen. Komissio aikoo jatkaa näiden toimien rahoittamista myös tulevina vuosina.
Budjettikohdan B7-626 (lapsiseksimatkailun torjunta kehitysmaissa) hoidon siirto yritystoiminnan pääosastosta Euroopan koordinointivirastolle tarkoittaa, että Euroaidin ihmisoikeus- ja demokratiayksikkö vastaa nyt lapsiseksimatkailuun liittyvien hankkeiden määrittämisestä ja yhteisrahoituksesta. ECPAT:n kaltaisten yhteisrahoituksesta kiinnostuneiden järjestöjen pitäisi toimittaa esityksensä tälle yksikölle, joka jatkaa komission työtä eli panee täytäntöön sen tehtäviä lapsiseksimatkailun torjumista koskevan budjettikohdan hoitamiseksi ottamalla huomioon kohderyhmien parhaat edut ja hankkeiden toteuttamisessa havaitut parhaat käytännöt.
Jos esitys hyväksytään, Euroaidin yhteistyövirasto on valmis ohjaamaan ECPAT:tä seuraavissa vaiheissa. Jatkamme työskentelyä tämän asian parissa, sillä uskomme, että näillä muutoksilla itse asiassa parannetaan toimintamme tehokkuutta tällä alalla.

Theorin
Paljon kiitoksia arvoisa komission jäsen. Kiinnitän tyytyväisenä huomiota siihen, että komissio jatkaa varojen myöntämistä ECPAT:lle. Sallikaa minun kuitenkin sanoa, että lapsiseksikauppa ei ole loppunut, vaikka lehdissä ei olekaan enää asiaan liittyviä otsikoita. Sen vuoksi on erittäin tärkeää, että komissio jatkaa tätä työtä.
Komission jäsen Nielsonin tekemä ehdotus on kuitenkin mielestäni ongelmallinen, koska kaikki tuki menisi Euroaidin kautta. Tietääkseni Euroaid vaatii, että toteuttajajärjestö on jokin kehitysmaan kansalaisjärjestö. Se tekisin siinä tapauksessa ECPAT:n toiminnan mahdottomaksi, sillä sen päätoiminta ei tapahdu kehitysmaissa.
Oma maanikaan ei ole säästynyt. Olemme juuri saaneet ECPAT:ltä kertomuksen, jossa lasketaan, että noin 400 iältään 4 kuukaudesta 17:ään vuotiasta lasta on joutunut hyväksikäytön uhriksi. Nämä ovat kauhistuttavia paljastuksia, jotka osoittavat, että emme voi lakkauttaa tukea vaan että meidän on jatkossa myönnettävä näille järjestöille entistä suurempaa tukea. Pidän komission jäsenen sanoja lupauksena siitä, että niin tapahtuu. Organisatorisen muodon selvittäminen jää teidän tehtäväksenne.

Nielson
En ole varma, onko ongelma siinä, ettei toteuttajajärjestö olisi jokin kehitysmaan kansalaisjärjestö. Meillä ei ole minkäänlaista aikomusta muuttaa yritysten arvioinnin valintakelpoisuuskriteereitä. Periaatteet ovat täysin samat kuin ennenkin. Kyse on käsittelyn tehostamisesta. Jos näitä asioita käsitellään siinä samassa virastossa, jossa hoidetaan ihmisoikeusbudjettikohtaan liittyviä kysymyksiä, sen pitäisi nostaa henkilökunnan toimintakykyä ja tietoisuutta. En siis katso, että tässä olisi jokin ongelma.

Sacrédeus
Haluan kiittää komission jäsen Nielsonia hänen myönteisestä vastauksestaan. Vastatessaan jäsen Maj-Britt Theorinin oikeutettuun kysymykseen hän antaa tärkeän selvityksen asiasta, jonka mukaan tämä ei merkitse minkäänlaista muutosta niihin kriteereihin, joita käytetään, kun arvioidaan sitä, onko jokin järjestö, tässä tapauksessa ECPAT, oikeutettu saamaan EU:n tukea vai ei.
Komission jäsen Nielson, sallikaa minun sanoa, että teidän tavoin kollegallenne Erkki Liikanen on tänään vastannut myönteisesti kysymyksiin, jotka minä ja muutamat Euroopan parlamentin kollegamme olemme ottaneet esille. Tuntuu siltä, että olemme aidosti kiinnostuneita taistelemaan sitä vastaan, että ihmisarvoa nujerretaan eräällä nykyajan kaikkein vastenmielisimmän orjakaupan muodon avulla.
Sallikaa minun myös sanoa _ ja tässä tapauksessa uskon voivani puhua jäsen Maj-Britt Theorinin puolesta -, että toivomme, että se aika on ohi, jolloin meidän on esitettävä kysymyksiä, jotka koskevat ECPAT:n lapsiseksimatkailun vastaiselle toiminnalle ja torjunnalle myönnettävän rahoituksen pitkäaikaisuutta. Lopettakaamme asian siirtäminen eri pääosastojen alaisuudesta toiseen.

Nielson
Olemme täysin samaa mieltä asiasta. Haluaisin vain lisätä yhden huomautuksen rahan suhteellisuudesta.
Keskustelumme kohteena tänään ollut järjestö on suurin vastaanottaja tällä alalla, mutta me vain puhumme edelleen suhteellisen pienistä rahasummista. Ongelman luonteen huomioon ottaen se näkyvyys ja hyvin virallinen ja vahva sitoutumisemme, jota osoitamme näillä komissiossa toteuttamillamme toimilla, muodostavat hyvin merkittävän osan työtämme. Taloudellinen tukemme ei ole kovin suurta luokkaa: noin 360 000 euroa. Todellista ongelmaa tarkasteltaessa meidän ei pitäisi saada väärä vaikutelmaa summista. Tämä on yhtä tärkeää kuin se, että toimimme nopeasti ja tehokkaasti.

Puhemies


Mihail Papayannakis
Kysymys nro 44 (H-0614/01):
Aihe: Humanitaarinen apu lapsille Norrköpingissä järjestetyn seminaarin aikana (1.-2. maaliskuuta) komission jäsen Nielson esitti järkyttäviä tietoja aseellisista yhteenotoista ja niiden vaikutuksista lapsiin. UNICEFIN arvioiden mukaan viimeisen kymmenen vuoden aikana suoraan tai epäsuorasti aseellisten yhteenottojen tuloksena kuoli kaksi miljoonaa lasta ja lisäksi kuusi miljoonaa lasta invalidisoitui tai loukkaantui vakavasti, miljoona lasta jäi orvoiksi, 20 miljoonan lapsen oli lähdettävä kotoaan ja yli 300 000 lasta osallistui aseellisiin yhteenottoihin. Komission jäsenen mukaan edellä mainitut tiedot eivät ole täysin luotettavia, koska täydellistä tietojen kirjaamisjärjestelmää ei ole.
Kun otetaan huomioon, että komission humanitaarisen avun toimisto on vuoden 2000 alusta käyttänyt noin 40 miljoonaa euroa näiden lasten hyväksi, aikooko komissio kehittää standardisoidun tietojärjestelmän, kuten muuten myös asiasta vastaava komission jäsen toivoo, jota paikan päällä olevat viranomaiset - rauhanturvaajat, humanitaarisesta avusta vastaavat viranomaiset - voisivat käyttää tietojen keräämiseen ja järjestämiseen, mikä edistäisi ongelman todellisten ulottuvuuksien tiedostamista sekä sen järjestelmällisempää hoitamista?

Nielson
On vaikeaa saada luotettavia tietoja aseellisten konfliktien vaikutuksesta lapsiin. Vaikka tietoa olisikin tarjolla, se on usein spesifistä, kuvainnollista tai pirstaleista. Niihin samoihin vahvistettuihin lukuihin (kaksi miljoonaa kuollutta lasta aseellisissa konflikteissa, 300 000 lasta mukana aseellisissa taisteluissa jne.), jotka tuotiin kansainvälisen yhteisön tietoisuuteen vuonna 1996 Graça Machelin erinomaisessa mietinnössä, viitataan jatkuvasti ja varauksetta, vaikka niiden täytyy olla jo vanhentuneita.
Tavatessani joulukuussa 2000 lasten asioihin ja aseellisiin konflikteihin perehtyneen YK:n yleisneuvoston erityisedustaja Otunnun korostin ensimmäisenä luotettavien tietojen puutetta. Hänen kanssaan käymästäni keskustelusta innostuneena käytin tilaisuutta hyväkseni ja osallistuin puheenjohtajavaltio Ruotsin tämän vuoden maaliskuussa järjestämään seminaariin Norrköpingissä, jossa kehotin ponnistelemaan edelleen, jotta lasten osallistumisesta konflikteihin saataisiin lisää tietoja. Tämä jälkeen ECHO on pyrkinyt saamaan vauhtia laaja-alaisen tiedonkeruunhankkeen aloittamiseksi. Aloitteen päätavoitteena on luoda käsitys ongelman todellisesta laajuudesta, sillä luotettavien tietojen puute haittaa tukiponnistelujamme ja on suurena esteenä humanitaaristen vastatoimiemme parantamiselle.
En kuitenkaan halua aloittaa jälleen yhtä hanketta, joka johtaisi kenties sellaisen selvityksen tekoon, jota ei koskaan hyödynnettäisi. Lasten osallisuudesta konflikteihin on tehty jo useita tutkimuksia. Niin kauan kuin meiltä puuttuvat yhteiset käsitteet ja määritelmät, vankkojen asiatietojen monimutkaisella hakuprojektilla on pienet mahdollisuudet onnistua. Välittömiin tuloksiin keskittymisen sijasta pyrimme mieluummin saamaan laajaa kansainvälistä tukea kattavalle aloitteelle sellaisten tiedonkeruumenetelmien luomiseksi, jotka mahdollistaisivat eri alueiden väliset vertailut eri aikoina.
ECHO osallistui viime kuussa Firenzessä Otunnun viraston, Unicefin ja muiden tahojen järjestämään seminaariin aiheesta tiedonpuutteen korjaaminen: tutkimusohjelma aseellisten konfliktien vaikutuksista lapsiin (Filling Knowledge Gaps: a Research Agenda on the Impact of Armed Conflict on Children). Työpaja onnistui perustamaan sellaisten pohjoisesta ja etelästä tulevien tutkijoiden verkoston, jotka ovat valmiita aloittamaan tutkimukset neljästä aiheesta, joista yksi koskee tietoja aseellisiin konflikteihin osallistuneista lapsista.
ECHO jatkaa tämän aloitteen rinnalla yhteistyötään Unicefin kanssa. Kun YK:n viraston tehtävänä on lasten suojeleminen ja tukeminen, Unicefilla taas on valmiudet vaikuttaa keskeisesti tietojen keruuseen. Siksi komissio kannustaa Unicefia kehittämään sellaisen merkittävän kansainvälisen tiedonkeruuhankkeen, joka koskee lasten osallistumista konflikteihin ja jonka liikkeelle panevana voimana toimisi Otunnun tutkimusverkosto.
Olen valmis tekemään sekä poliittisen että taloudellisen lupauksen: lasten osallisuutta aseellisiin konflikteihin koskevien tietojen saatavuutta parannetaan heti, kun kaikissa uusissa aloitteissa sovelletaan yhteisesti sovittuja tiedonkeruun yleisiä määritelmiä, käsitteitä ja menetelmiä. Tavoitteena on luoda järjestelmä, jonka avulla kaikki näiden asioiden parissa työskentelevät ihmiset kaikenlaisista järjestöistä voivat syöttää tietoa yhtenäiseen järjestelmään. Tällä on suuri vaikutus myös konfliktissa olevissa maissa tehtävään tukityöhön, koska tällöin näissä maissa työskentelevät ihmiset saavat tietää, että luvut, jotka kuvaavat niiden poikien ja tyttöjen määriä, joista me puhuimme, operaation tuloksena syntyvät todelliset luvut, on saatu aikaan heidän kotimaassaan, eikä kyse ole vain jonkin selvityksen epäluotettavista tiedoista.

Papayannakis
Arvoisa komission jäsen, haluan sanoa teille, että jaan huolenne ja teillä on meidän tukemme huolehtiessanne järjestelmän parantamisesta.
Minulla on kaksi yksinkertaista kysymystä, jotka ovat pragmaattisia, eivät retorisia. Sanoitte, että usein puuttuvat yhteiset määritelmät, yhteiset standardit, ja paikan päällä ei ole saatavissa apua hyvän kartoituksen tekemiseen. Kuka teitä estää? Mielestäni kysymys ei ole vain kansallinen. Asialla on myös poliittisia puolia, joita en vaadi teitä ottamaan täysin vastuullenne, mutta ne ovat olemassa.
Vielä toinen kysymys, joka liittyy tähän ja aikaisempaan keskusteluun. Sodissa ei ainoastaan tapeta lapsia, tehdä orpoja tai synnytetä köyhyyttä, kauhistuttavia asioita, vaan on myös muita puolia, joista haluaisin kysyä, oletteko aidosti paneutuneet niihin. Olemme esimerkiksi nähneet, kuinka omat Euroopan unionin sotilaamme ovat seksuaalisesti hyväksikäyttäneet lapsia Somaliassa ja muualla. Bosniassa ja Kosovossa esiintyy laajamittaista nuorten lasten, poikien ja tyttöjen prostituutiota. Voitteko tehdä jotain näiden asioiden osalta?

Nielson
Tärkein lisänäkökulma tämän kysymyksen ohella on kysymys siitä, kuka panee kapuloita rattaisiimme? Ponnistelujamme estävät ilmeisesti ne, jotka aiheuttavat ongelmia ja jotka ovat vastuussa konflikteista. Nykyiset konfliktit ovat sellaisia, joilta siviiliväestö ei välty. Päinvastoin he ovat enemmän kuin panttivankeja, he ovat uhreja. Näin ollen kukaan ei käy kunniakasta sotaa, ja syyllistyminen lasten sieppauksiin ja heidän pakottaminen sodankäyntiin on tärkein psykologinen syy sille, että totuuden löytäminen on niin vaikeaa.
Olot ovat poliittisessa merkityksessä ja kaikissa muissakin sanamerkityksissä vaikeat. Vapaan lehdistön edustajien on vaikea päästä konfliktialueille. Lähden ensi viikolla Afganistaniin osoittaakseni tukemme järjestöille, joita tuemme siellä ja joilla on siellä vapaaehtoistyöntekijöitä. Lisäksi matkan tarkoituksena on osoittaa Afganistanin väestölle ja konfliktin uhreille, että välitämme heistä muussakin kuin poliittisessa mielessä: haluamme auttaa heitä todellisuudessa, konkreettisesti ja humanitaarisesti.

Puhemies


Bernd Posselt
Kysymys nro 45 (H-0636/01):
Aihe: Humanitaarisen avun jakaminen Kaukasuksella Kuinka monta prosenttia Tsetsenialle ja siihen rajoittuville alueille karkotetuille tsetseeneille - mukaan lukien Georgian tasavalta - tarkoitetusta humanitaarisesta avusta on jo jaettu kriisialueella? Mitä asian suhteen aiotaan tehdä kuluvan vuoden loppupuolella tai vuonna 2002?

Nielson
Arvoisa puhemies, komissio on myöntänyt noin 44 miljoonaa euroa humanitaarista apua Tsetsenian sodan uhreille konfliktin alkamisesta lähtien. Tänä vuonna on hyväksytty toistaiseksi kolme rahoituspäätöstä, joiden arvo on yhteensä 18,5 miljoonaa euroa. Varoilla katetaan konfliktin uhrien kiireellisimmät tarpeet. Edunsaajina ovat maan sisäiset pakolaiset ja Tsetsenian kaikkein hädänalaisin väestö sekä Ingusiassa ja Dagestanissa olevat Tsetsenian pakolaiset.
Näin ollen vuonna 2001 18,5 miljoonaa euroa on jo sidottu alun perin luvatusta 25 miljoonan euron summasta. Euroopan komission humanitaarisen avun toimisto aikoo kuluvan vuoden tulevien rahoitustarpeiden määrittämiseksi laatia syyskuussa toisen arvioinnin Tsetsenian humanitaarisesta tilanteesta ja tehdä sen jälkeen rahoitusesityksen komissiolle. Tämän tulevan päätöksen päätavoitteena on Tsetsenian valmistaminen talveen.
Tukitoiminen maantieteellisestä laajuudesta päätetään ensisijaisiksi määriteltyjen tarpeiden perusteella. Vaaditun vähimmäissumman on arvioitu olevan tällä hetkellä noin 11,5 miljoonaa euroa. ECHO aikoo jatkaa rahoitusta vuonna 2002 humanitaarisen tehtävänsä mukaisesti. On selvää, että ECHOn osallisuus riippuu Tsetsenian turvallisuustilanteesta ja oloista, joissa humanitaarista työtä tehdään. Tämä koskee etenkin toimintaamme Tsetsenian sisäosissa, missä tilanne on meille edelleen hyvin vaikea ja missä jatkamme toistaiseksi hedelmätöntä vuoropuheluamme Venäjän viranomaisten kanssa radioviestinnästä, alueelle pääsystä ja niiden ihmisten työoloista ja yleisestä turvallisuudesta, jotka työskentelevät siellä rahoituksemme turvin.

Posselt
Paljon kiitoksia, arvoisa komission jäsen, haluaisin kysyä vielä kahta asiaa. Ensinnäkin: mikä on Tsetseniasta karkotettujen humanitaarisen avun tilanne Georgiassa? Ette luullakseni sanonut vielä mitään siitä. Toiseksi: aiotteko vierailla joskus Tsetseniassa tai suunnitteleeko komissio pysyvän edustuston perustamista sinne?

Nielson
Arvoisa puhemies, Georgiasta voin antaa seuraavia tietoja: Georgiassa Pankisin laaksossa arvellaan olevan noin 7000 Tsetsenian pakolaista. Konfliktin puhjettua syksyllä 1999 ECHO on myöntänyt näille pakolaisille humanitaarista apua yhteensä 820 000 euroa. Rahoitetut operaatiot keskittyvät lähinnä perusterveydenhuoltoon. Rajallisten budjettiresurssien ja Pohjois-Kaukasuksen kasvavien humanitaaristen tarpeiden takia tukea on kuitenkin priorisoitava.
Siksi tänä vuonna Georgiassa oleville Tsetsenian pakolaisille ei ole varattu rahoitusta. Georgiassa oleville Tsetsenian pakolaisille mahdollisesti myönnettävä lisätuki riippuu aiemmin mainitsemastani arviosta, jonka ECHOn on määrä tehdä syyskuussa, sekä käytännön tarpeiden myöhemmästä kehityksestä.
Tämä on hyvin varovainen arvio, mutta olen toistaiseksi varma siitä, että olemme tasapainottaneet toimemme oikein. Tsetsenian todellisen tilanteen varalle en ole suunnittelemassa mitään tehtäviä. Seuraamme tarkoin kaikkea maan toimintaa. Sisäisen viraston perustamista ei ole pidetty tehokkaimpana keinona edetä tässä vaiheessa. Seuraamme jatkuvasti tilannetta mahdollisimman tarkoin, niin tarkoin kuin meillä on siihen mahdollisuus.

Puhemies


Patricia McKenna
Kysymys nro 46 (H-0666/01):
Aihe: Öljyvarojen tutkiminen Sudanissa Onko komissio tietoinen Sudanin hallituksen harjoittamasta poltetun maan taktiikasta, jolla se raivaa tietä suurten eurooppalaisten öljy-yhtiöiden harjoittamalle öljyvarojen tutkimiselle ja öljyn hyödyntämiselle Niilin yläjuoksun alueella Sudanissa?
Mihin toimiin komissio aikoo ryhtyä arvioidakseen hallituksen toiminnan vuoksi öljyvarojen tutkimisen vaikutukset alueen ihmisoikeustilanteeseen? Voisiko komissio kieltää väliaikaisesti eurooppalaiset Sudanin öljyalaan tehtävät investoinnit sekä Nile Blend -raakaöljyn tuonnin unioniin, kunnes Sudanissa on sovittu pysyvästä rauhasta?
Voiko komissio taata, että otetaan käyttöön sitovaa ihmisoikeuslainsäädäntöä, jonka perusteella yritykset joutuvat vastaamaan ulkomailla harjoittamastaan toiminnasta suoraan tai tytäryhtiöidensä välityksellä?

Nielson
Aloittaisin toistamalla kysymyksen viimeisen osan: " Voiko komissio taata, että otetaan käyttöön sitovaa ihmisoikeuslainsäädäntöä, jonka perusteella yritykset joutuvat vastaamaan ulkomailla harjoittamastaan toiminnasta suoraan tai tytäryhtiöidensä välityksellä"? Vastauksena varoittaisin kiirehtimästä lainsäädännössämme olevaan yhteisön ekstraterritoriaalisuuteen. Minulla on selkeä käsitys parlamentin vahvasta kannasta Helms-Burtonin lakiin, siihen liittyvään yhteisön ekstraterritoriaalisuuteen ja sen tuomiin ongelmiin. On tärkeää lähestyä kysymystä varoen.
Sudanista toteaisin, että seuraamme tarkoin maan tilannetta ja osallistumme aktiivisesti EU:n ja Sudanin väliseen poliittiseen vuoropuheluun, joka käynnistettiin uudelleen marraskuussa 1999. Ihmisoikeustilannetta koskevista jatkuvista huolista ja rauhanprosessin pysähtymisestä huolimatta poliittista vuoropuhelua pidetään yleisesti myönteisenä, joten sitä on päätetty jatkaa vielä vuodella.
Komissio tukee Sudanin ihmisoikeuksien parantamista koskevia aloitteita ja suunnittelee selvitystä alaa koskevan kattavan strategian laatimiseksi. Komissio on tietoinen, että taloudellisilla kysymyksillä on Sudanin öljyvarojen jakamisen tavoin entistä suurempi rooli konfliktissa. Näin ollen joku voisi väittää, että öljysektorin kehittäminen on nostanut rauhanneuvottelujen panoksia. Toivottavasti öljykysymys voidaan kääntää neuvotteluprosessin eduksi.
Komissio on tietoinen syytöksistä, joiden mukaan monet öljyalueiden läheisyydessä elävät ihmiset ovat joutuneet lähtemään alueelta ja joiden mukaan he ovat joutuneet ihmisoikeusrikkomusten uhreiksi. On nähdäksemme täysin selvää, että Sudanin hallituksen aseistamat, öljykenttiä suojelemaan tarkoitetut miliisit ja SPLM:n tukemat miliisit ovat syyllistyneet ihmisoikeusrikkomuksiin. Ei ole kuitenkaan olemassa tarkkaa, riippumatonta ja objektiivista tietoa sen vahvistamiseksi, että hallitus olisi organisoinut ja toteuttanut laajamittaista poltetun maan taktiikkaa.
Mahdollisesta investointikiellosta sanoisin, että komissio suhtautuu epäilevästi ulkopolitiikan välineenä käytettävien yksipuolisten sanktioiden hyödyllisyyteen. Olemme vakuuttuneita, että osallistumisen politiikka on eristämistä parempi tapa saada huolemme esiin ja odotuksemme täytetyiksi.
Lainsäädännön kohdalla tilanne on, että komissio pyrkii jo nykyisin kannustamaan EU:n yrityksiä noudattamaan ihmisoikeuksia kaikkialla, missä ne toimivat. Tämä tapahtuu etenkin OECD:n monikansallisille yrityksille antamien suuntaviivojen avulla. Vaikka suuntaviivat eivät ole sitova väline, niihin sisältyy 33 hallituksen monikansallisille yrityksilleen antamia voimakkaita suosituksia toimia sosiaalisesti vastuullisesti kaikkialla maailmassa. Tämä ei tietenkään ole vastaus kysymykseen, mutta laaja kansainvälinen tuki näille periaatteille on joka tapauksessa välttämätöntä tehokkuuden lisäämiseksi. Tämä on mielestäni paras etenemistapa.

McKenna
Puhun lyhyesti. Ekstraterritoriaalisuuden ajatus ei ole minusta aiheellinen. Kyse on suurista eurooppalaisista öljy-yhtiöistä, joten niiden on jatkossakin vastattava toiminnastaan. Meidän ei pidä unohtaa, että näiden yhtiöiden tekemä raha ja voitot palautuvat Eurooppaan.
Suurten eurooppalaisten yritysten on vastattava tavasta, jolla ne toimivat muualla maailmassa. Jos meillä olisi sitova lainsäädäntö, jota näiden yritysten olisi noudatettava, emme olisi joutuneet tähän tilanteeseen. Tämä koskee suurten öljy-yhtiöiden ohella myös muita monikansallisia yrityksiä, jotka laiminlyövät vastuutaan ihmisoikeusasioissa, ympäristökysymyksissä ja kansalaisten perusvapauksissa. Ne tekevät valtavia voittoja ja me täällä Euroopassa saamme osamme niistä. Tätä näkökohtaa on syytä korostaa.

Nielson
komissio. (EN) Jos olisin hieman kyynisemmällä tuulella, sanoisin, että olette melko optimistinen väittäessänne, että saamme osamme öljy-yhtiöiden tekemistä voitoista.
Se, mitä sanoin yhteisön ekstraterritoriaalisuudesta, oli aivan perusteltua. On todella ongelmallista säätää lakeja siitä, mitä jossakin toisessa maassa tapahtuu. Ongelman ydin on, että se, mikä on laillista paperilla tai käytännössä Sudanin kaltaisessa maassa, voi erota suuresti siitä, mitä me pidämme laillisena täällä Euroopassa. Nämä näkemyserot ovat kuitenkin olemassa. Näin ollen varoitan edelleen parlamenttia seuraamasta Yhdysvaltain kongressin toimia Kuuban kysymyksessä, jonka Yhdysvallat on ratkaissut omalla tavallaan antamalla Helms-Burtonin lain, ja siitä, että se ryhtyisi painostustoimiin omien oikeuskäytäntöperiaatteidensa vastaisesti. Näistä periaatteista päätti Yhdysvallat itse, kannatammepa me niitä tai emme. Tämä on ongelman ydin.
Vaikka keskustelun etiikka näyttää olevan jäsenen ilmaiseman suunnan mukainen, en kuitenkaan suosittele tapaa, jolla kyseinen periaate ja siihen liittyvät lainsäädännölliset näkökohdat on nostettu esiin.

Perry
Minulla oli jäsen Corrien tavoin mahdollisuus käydä Sudanissa aiemmin tänä vuonna, tosin eri aikaa kuin hän, sillä hän johti virallista valtuuskuntaa. Olen kiitollinen komission tasapainoisesta vastauksesta. Minusta näyttää, että Euroopan on nyt osattava hyväksyä ne tosiasiat, mitkä todella tapahtuvat. On heitelty useita syytöksiä, jotka Sudanin hallitus on kieltänyt. Haluamme totuuden. Haluaisin tietää, aikooko komissio ryhtyä toimiin vai onko se jo ryhtynyt selvittämään, onko asiassa harjoitettu poltetun maan taktiikkaa.
Komission edustaja Khartumissa sanoi minulle, että olemme vähentäneet voimakkaasti tukeamme poliittisten pakotteiden vuoksi. Jos vain voisimme saada Sudanille aiempaa enemmän tukea, voisimme kenties tehdä enemmän sisällissodan lopettamiseksi, jotta koko maassa todella noudatettaisiin ihmisoikeuksia aiempaa paremmin. Tämän pitäisi olla meidän kaikkien tavoitteena.

Nielson
Tämä on yksi niistä todella hankalista tapauksista, joissa me toisaalta olemme sitoutuneet humanitaariseen tukeen mutta jossa todellisena ongelmana on ollut pääsy sota-alueille auttamaa hädänalaisia ihmisiä siten, että vältetään kohtaamasta sodan osapuolia. Tämän lisäksi hallitukseen ja sen politiikkoihin sekä ihmisoikeusnäkökohtiin liittyvä toimintakyky ja poliittiset ongelmat ovat synnyttäneet melkoista katkeruutta viime vuosina.
Nyttemmin tehdyt ponnistelut rauhanprosessiin vaikuttamiseksi harkitun vuoropuhelun avulla näyttävät toimivan. Tämän enempää emme voi toistaiseksi sanoa. Olen täysin tietoinen Khartumin valtuuskunnan johtomme näkemyksistä ja ilmoituksista, mikä on varma osoitus siitä, että keskeneräinen vuoropuhelumme etenee jonkin verran. Näin ollen tutkimme keinoja keppi- ja porkkana-menetelmän tasapainottamiseksi. Tämän tarkempia tietoja en tällä hetkellä voi antaa.

Sacrédeus
Niin ruotsalaisissa kuin kansainvälisissäkin tiedotusvälineissä on esiintynyt tietoja siitä, että kristillinen avustusjärjestö Christian Aid on vaatinut, että muun muassa ruotsalaisen öljy-yhtiö Lundin Oilin, jonka hallitukseen muuten YK:n pääsihteerin Balkanin neuvonantaja Carl Bildt kuuluu, olisi poistuttava Sudanista. Ovatko komission jäsen Nielson ja komissio olleet minkäänlaisessa yhteydessä Christian Aid -järjestöön ja Lundin Oil -yhtiöön ja täten ehkä myös YK:n neuvonantajaan Carl Bildtiin niiden väittämien osalta, jotka koskevat ihmisoikeusrikkomuksia sen tienrakennuksen yhteydessä, jonka tarkoituksena on öljyn hyödyntäminen Etelä-Sudanissa?

Nielson
Amerikkalainen öljy-yhtiö ei ole käsittääkseni ostanut kyseistä öljy-yhtiötä, mutta se ei muuta tilannetta. Se ei pahenna tai paranna tilannetta millään tavoin. Ongelmaan ei mielestäni vaikuta myöskään Ruotsin entisen pääministerin kuuluminen yhtiön johtokuntaan. Meillä ei ole erityisiä suhteita mainittuun yritykseen tai juuri tähän öljy-yhtiöön.
Sudanin öljyntuotantotoimintaan olisi suhtauduttava siten, että kyse on maan resursseista, joita sen on syytä hyödyntää mahdollisimman laajasti Sudanin väestön hyväksi. Öljyvaroja käytettään monissa tapauksissa täysin irrationaalisesti. Jos tarkastelemme asiaa jakelupolitiikan kannalta, hyvin harvoille öljyvaroja omistaville maille toiminnasta on myönteisiä sosiaalisia seurauksia. Yksi niistä asioita, jonka otimme heti alkajaisiksi esille prioriteetteja koskeneessa keskustelussamme Itä-Timorissa, oli, että kehotimme heitä varmistumaan sellaisten ensiluokkaisten konsulttien saamisesta, joiden tehtävänä on auttaa ratkaisemaan koko tämä öljyvaroja koskeva kysymys osana maan taloudellista tulevaisuutta. Kansainvälinen jakelu on tärkeää ja siitä pitäisi keskustella mahdollisesti lähes kaikkien kehitysmaiden kanssa.

Puhemies
Kiitän komission jäsen Nielsonia hänen suuresta ja erinomaisesta panoksestaan.
Työjärjestyksen mukaan jäsen Howittin laatimaan kysymykseen nro 47 vastataan kirjallisesti.
Komission jäsen Liikaselle osoitetut kysymykset

Puhemies


William Francis Newton Dunn
Kysymys nro 48 (H-0600/01):
Aihe: Internetin rajoittamattoman käytön hinnat Vertailuanalyysi on eEurope-toimintasuunnitelman tärkeä väline. Komission internetsivulla (http://europa.eu.int/information_society/eeurope/benchmarking/index_en.htm) on luettelo vertailuaineistosta, jonka komissio aikoo julkaista. Luettelon osaan 3 kuuluu ensiarvoisen tärkeä Internetin rajoittamaton käyttö, joka on toteutettu Yhdistyneen kuningaskunnan markkinoilla ja toivottavasti pian myös kaikkialla unionissa. Komissio ei ole valitettavasti vielä antanut vertailuanalyysiä koskevia tietoja tätä keskeistä indikaattoria varten.
Aikooko komissio nyt antaa nämä tiedot unionin kansalaisille internetsivunsa välityksellä sekä antaa verrattavissa olevia tietoja tämänhetkisistä keskimääräisistä kuluttajahinnoista 15 jäsenvaltiossa ja vakiintuneiden yritysten tarjoamista tukkuhintaisista tuotteista?

Liikanen
Arvoisa puhemies, käyttökustannuksilla on ratkaiseva merkitys Internetin käytön kannalta, ja menetelmillä, joilla näitä kustannuksia pyritään vähentämään kilpailukykyä parantamalla, on keskeinen merkitys toimintasuunnitelman keston kannalta. Sisämarkkinoiden neuvosto hyväksyi tässä tarkoituksessa viime vuoden marraskuussa joukon indikaattoreita toimintasuunnitelman keston määrittämiseksi, ja käyttökustannukset kuuluivat niihin. Käyttöhintaindikaattoria määriteltäessä neuvosto nimitti OECD:n tutkimuslähteeksi, jota täydennettäisiin tarvittaessa komission tutkimuksella. OECD:n tietojen etuna on, että ne mahdollistavat vertailut kolmansien maiden ja etenkin Yhdysvaltojen kanssa.
OECD:n tietoja käytettiin komission kertomuksessa Tukholman Eurooppa-neuvostolle. Niihin sisältyy rajoittamaton käyttö, vaikka niiden metodologia koskee vain kussakin maassa toimivan hallitsevan teleoperaattorin veloittamia hintoja. Käytännössä tämä tarkoitti, että saatavilla oli liian vähän lukuja niiden sisällyttämiseksi verkkosivuille. Tämän metodologian voittamiseksi komissio antoi tutkimuksia koskevan tarjouspyynnön arvioidakseen Internetin käyttöhintoja EU:ssa. Vastaus oli hyvä, ja hintoja koskevia tietoja arvioitiin 1. marraskuuta 2001. Tiedot toimitetaan komissiolle viimeistään 15. tammikuuta 2002. Tutkimus on määrä toistaa puolen vuoden kuluttua. Koko tutkimus julkaistaan eEurope-verkkosivujen vertailuanalyysi-kohdassa.
Vaikka OECD:n selvitys on rajallinen, se antaa suuntaa rajoittamattoman käytön vaikutuksista Internetin hintoihin. Rajoittamattoman käytön kustannukset - jotka lasketaan dollareissa, koska he käyttävät dollareita, mutta ensi vuonna käytämme euroja - olivat syyskuussa 2000 OECD:n selvityksen mukaan 25 Yhdysvaltain dollaria Yhdistyneessä kuningaskunnassa, 35 Yhdysvaltain dollaria Espanjassa ja 50 Yhdysvaltain dollaria Saksassa. Vuoden 2001 elokuulta peräisin olevat tuoreet luvut eivät kerro rajoittamattoman käytön hintojen suurista vaihteluista. Myös vertailuanalyysi osoitti selkeästi, että rajoittamaton käyttö lisääntyy nopeasti EU:ssa. Esimerkiksi Internetin käyttöä koskevasta tutkimuksesta saadut väliaikaiset tiedot osoittavat, että kotitalouksien osuus rajoittamattoman ADSL-liittymän omistuksessa on kasvanut yli 200 prosenttia viime lokakuun tutkimuksesta. On totta, että ADSL:n kokonaisosuus on edelleen alhainen, mutta useissa jäsenvaltioissa on tapahtunut huomattavaa edistystä: esimerkiksi Belgiassa tuo osuus kasvoi prosentista 11 prosenttiin sen kahdeksan kuukauden jakson aikana, joka erotti tutkimukset toisistaan.

Newton Dunn
Vastaus oli niin kattava, etten keksi lisäkysymystä, joten en sitä myöskään esitä.

Puhemies
Hyvä jäsen Newton Dunn, kiitän teitä päätöksestänne.
Kysymykset nro 49 ja 50 jätetään käsittelemättä, koska niiden esittäjät eivät ole läsnä.

Jonas Sjöstedt
Kysymys nro 51 (H-0617/01):
Aihe: Suurnopeusrenkaat Ruotsissa Ruotsalaiset autonomistajat joutuivat tämän vuoden huhtikuussa mahdottomaan tilanteeseen, kun he aikoivat ostaa uudet kesärenkaat. Rengasalan edustajat väittivät, että EU-direktiivin mukaan jokaisessa henkilöautossa täytyy olla renkaat, joilla voi ajaa auton teoreettista huippunopeutta.
Vaikka Ruotsissa korkein sallittu nopeus on 110 km/h, moniin autoihin piti asentaa renkaat, joiden huippunopeus on 270 km/h ja joissakin tapauksissa jopa 300 km/h.
Siitä huolimatta, että autonomistajat voivat saada sakkoja ja joutua rekisteröintikatsastukseen, monet autonomistajat eivät välitä suurnopeusrengasvaatimuksesta. Monilla rengaskorjaamoilla on valmiita lomakkeita, jonka täyttämällä asiakas vapauttaa korjaamon vastuusta, kun se asentaa renkaat, joiden huippunopeus on vain 190 km/h.
Onko direktiiviä tulkittu oikein? Onko yksittäisillä autonomistajilla oikeus vaatia autoonsa renkaat, joilla ei voi ajaa auton teoreettista huippunopeutta?

Liikanen
Henkilöautoihin asennettavia renkaita koskevia teknisiä tietoja käsitellään Euroopassa 31. maaliskuuta 1992 annetulla direktiivillä. Moottoriajoneuvojen tyyppihyväksyntää koskevassa Euroopan lainsäädännössä säädetään, että kaikki autot on varustettava ajoneuvon valmistajan määrittämillä tiettyyn luokkaan kuuluvilla renkailla, joilla voidaan ajaa auton huippunopeutta.
Kyseinen direktiivi kattaa kuitenkin vain auton sisäänajon ennen sen rekisteröintiä jonkin jäsenvaltion autokantaan. Ajoneuvon käytöstä tai vararenkaiden huippunopeudesta ei ole viittauksia. Eräässä toisessa laissa - ajoneuvojen rekisteröintiasiakirjoja koskevien vähimmäistietojen toimittamisesta annetussa direktiivissä 1999/37/ETY - ei ole minkäänlaisia eritelmiä tämäntyyppisistä vararenkaista. Sen vuoksi Ruotsin rengasteollisuuden edustajien ja jakelijoiden tulkinnat asiaa koskevasta EY:n lainsäädännöstä ovat oikeita. Erityismääräysten puuttuminen Euroopasta ei kuitenkaan anna autonomistajille automaattista lupaa korvata renkaat haluamallaan mallilla.
Jäsenvaltioiden poliisi- ja oikeusviranomaiset ovat toissijaisuusperiaatteen mukaisesti vastuussa vastaavien kansallisten tieturvallisuusmääräysten toteuttamisesta ja tarvittaessa vastaavien sanktioiden määräämisestä. Auton varustaminen renkailla, joilla ei voida ajaa auton teoreettista huippunopeutta, voi periaatteessa vesittää sen, että ajoneuvo vastaa EU:n tyyppihyväksyntää. Poliisi voi rankaista tällaisesta potentiaalisesti vaarallisesta tilanteesta, jos se on vastoin kyseisen jäsenvaltion lainsäädäntöä.

Sjöstedt
Kiitän suuresti komission jäsentä vastauksesta. Ruotsissa korkein sallittu nopeus on 110 km/h, mutta nyt monien ruotsalaisten on pitänyt asentaa autoihin renkaat, jotka kestävät huippunopeuden 250 km/h. Se maksaa tietenkin paljon ja aiheuttaa paljon vaivaa autonomistajille.
Ei ole todellakaan olemassa minkäänlaisia liikenneturvallisuuteen liittyviä näkökulmia, joiden mukaan olisi käytettävä tällaisia renkaita. Sen vuoksi minusta on edelleenkin erittäin vaikea perustella tällaisia vaatimuksia, joista aiheutuu autonomistajille suuria lisäkustannuksia.
Komission jäsenen vastauksesta ymmärsin, että autoilijalla on renkaita toisen kerran vaihdettaessa oikeus ottaa käyttöön toisenlaiset renkaat, jos kansalliset viranomaiset sen sallivat. Käsitinkö vastauksen oikein?

Liikanen
Arvoisa puhemies, on sanottava, että kyse on EU:n lainsäädännön melko hankalasta osasta. Ennen täsmällistä vastausta edelliseen kysymykseen haluan konsultoida asiantuntijoitani, mutta kykenen kenties vastaamaan yhteen keskusteltavista ongelmista. Vaikka Ruotsissa on käytössä 110-120 kilometrin nopeusrajoitus, renkaiden odotetaan kestävän suurempia nopeuksia, sillä jos ruotsalaisella autolla ajetaan sillan yli Tanskan kautta Saksaan, jossa moottoriteillä ei ole nopeusrajoituksia, niiden nopeudet ovat suuremmat kuin Ruotsissa. Vastaava turvallisuus pitäisi taata kaikkialla Euroopassa. Palaan jäsenen ensimmäiseen kysymykseen mahdollisimman pian.

Puhemies


Esko Olavi Seppänen
Kysymys nro 52 (H-0620/01):
Aihe: Jalankulkijaystävällinen auto Monissa EU-maissa keskustellaan liikenneturvallisuuden parantamisesta, ja siinä keskustelussa on ollut esillä projekti ns. jalankulkijaystävällisestä autosta. Suunnitteleeko komissio tästä asiasta uutta direktiiviä vai edetäänkö asiassa teollisuuden mahdollisten vapaaehtoisten sitoumusten mukaan?

Liikanen
. Arvoisa puhemies, komissio on tietoinen arvoisan Euroopan parlamentin jäsenen esille tuomista huolenaiheista. Näiden kysymysten käsittelemiseksi komissio antoi 11. heinäkuuta 2001 tiedonannon jalankulkijoiden suojelusta. On tärkeää muistaa asian merkittävyys. Joka vuosi 9 000 jalankulkijaa ja pyöräilijää saa surmansa ja 200 000 loukkaantuu onnettomuuksissa, joissa auto on osallisena.
Euroopan autoteollisuus on nyt komission kanssa käymiensä keskustelujen jälkeen sitoutunut ottamaan käyttöön joukon turvallisuusominaisuuksia vuodesta 2002 lähtien. Ne tähtäävät jalankulkijaturvallisuuden parantamiseen onnettomuustilanteissa. Siitä, miten sääntely toteutetaan, on valittavana yhtäältä sovittuihin tavoitteisiin perustuva teollisuuden vapaaehtoinen sopimus tai toisaalta tavanomainen lainsäädäntötie. Heinäkuussa komissio totesi, että teollisuuden sitoumuksen sisältö vastasi komission asettamia tavoitteita. Lopullinen päätös siitä, toteutetaanko turvanormisto sitoumuksella, jota valvotaan tiukasti, vai lainsäädännöllä, tehdään vuoden loppuun mennessä. Sopimuksen mukaan autonvalmistajat lupaavat varmistaa, että kaikki uudet henkilöautot läpäisevät sarjan testejä, joiden tarkoituksena on varmentaa, että autot on suunniteltu niin, että onnettomuuteen joutuvat jalankulkijat ja pyöräilijät vahingoittuvat mahdollisimman vähän.
Euroopan autonvalmistajien liiton asian kanssa käydyt keskustelut teollisuuden sitoumuksesta ovat perustuneet seuraaviin tavoitteisiin: ensinnäkin Euroopan ajoneuvojen turvallisuuden parantamista käsittelevän komitean EEVC:n ehdottamien tavoitteiden saavuttaminen, toiseksi sellaisten toimenpiteiden toteuttaminen, jotka parantavat jalankulkijoiden turvallisuutta jo lyhyellä ja keskipitkällä aikavälillä, kolmanneksi sellaisen uuden ja entistä paremman tekniikan käyttöönotto, joka parantaa jalankulkijoiden turvallisuutta tehokkaasti, ja neljänneksi sellaisen innovatiivisen ratkaisun löytäminen, jossa yhdistyvät passiiviset ja aktiiviset turvallisuusominaisuudet. Sitoumuksen tavoitteena on kuolonuhrien määrän vähentäminen sekä loukkaantumisien ja niiden vakavuuden vähentäminen. Arvion mukaan kuolemantapausten määrä vähenisi kahdella tuhannella vuodessa, jos kaikki Euroopan unionin teillä liikkuvat autot täyttäisivät EEVC-testien vaatimukset. Vähennys olisi 20 prosenttia nykytasosta. Uuden tekniikan ansiosta kuolemantapaukset voisivat vähentyä vielä enemmän.
Jos komissio päättää ehdottaa lainsäädäntöä, se perustuisi sopimuksen sisältöön. Teollisuus sitoutuu siihen, että kaikki uudet ajoneuvotyypit täyttävät 1. heinäkuuta 2005 alkaen vaatimukset, jotka liittyvät komission yhteisen tutkimuskeskuksen suosittelemaan ensimmäiseen passiivisten toimenpiteiden sarjaan. Parannukset lisätään olemassa oleviin malleihin asteittain siten, että vuonna 2012 ne kuuluvat kaikkien uusien autojen ominaisuuksiin. Seuraavassa vaiheessa valmistajat sitoutuvat asentamaan muita turvallisuuslaitteita. Vuodesta 2010 lähtien siten, että lopulta EEVC:n asettamat tavoitteet saavutetaan joko EEVC:n teknisten esitysten mukaisesti tai muilla toimenpiteillä, joiden turvallisuusvaikutus on vähintään yhtäläinen. Esimerkkinä voidaan mainita, että ensi vuoden alusta kaikki uudet autot varustetaan huomiovaloilla ja jäykät karjapuskurit kielletään. Vuodesta 2003 alkaen kaikki uudet ajoneuvot varustettaisiin lukkiutumattomilla jarruilla. Japanin autonvalmistajat, joita edustaa Japanin autovalmistajien liitto JAMA, hyväksyivät virallisesti asian identtisellä sitoumuksella heinäkuussa. ACEA:n ja JAMA:n sitoumukset kattavat yli 95 prosenttia henkilöautojen ja kevyiden hyötyajoneuvojen markkinoista EU:ssa. Etelä-Korean autonvalmistajien kanssa käydään neuvotteluja samanlaisista sitoumuksista, jotka johtaisivat lähes sadan prosentin kattavuuteen. Kuten arvoisa parlamentin jäsen tietää, komissio on lähettänyt heinäkuussa hyväksytyn tiedonannon lausunnolle Euroopan parlamenttiin ja neuvostoon.

Seppänen
Arvoisa puhemies, kiitän komission jäsentä perusteellisesta vastauksesta. Huomaan komission ajattelevan liikenneturvallisuutta, vaikka mielestäni sellainen sanapari kuin "jalankulkijaystävällinen auto" on väärä, sillä ei ole olemassa tuhatta tai kahta tuhatta kiloa terästä, joka voisi olla ystävällinen ihmiselle kun se törmää ihmiseen monen kymmenen kilometrin tai monen sadan kilometrin nopeudella. Mutta kysymys oli ennen muuta siitä, tuleeko komissio antamaan asiasta direktiiviehdotusta vai onko se valmis tekemään sopimuksen autonvalmistajien kanssa. Onko komission jäsenen vastaus tulkittava niin, että komissiossa saattaa jossakin vaiheessa voittaa käsitys siitä, että nopeimmin saavutetaan tuloksia tekemällä sopimus autonvalmistajien kanssa eli siis toimitaankin mieluummin niin eikä säädetäkään asiasta direktiiviä.

Liikanen
. Arvoisa puhemies, komissio jätti lopullisen päätöksenteon siihen vaiheeseen, jossa neuvoston ja parlamentin lausunto oli kuultu. Molemmilla vaihtoehdoilla on puolensa. On selvää, että sopimustie on nopeampi, mutta se on myös uusi tapa toimia. Autoöljyratkaisun yhteydessä on jo tosin tehty tämäntyyppinen ratkaisu aikaisemmin. Lainsäädäntötie on perinteisempi ja totutumpi, mutta se vie pitemmän aikaa, mutta komissio haluaa tehdä tämän ratkaisun nyt kun lausuntokierros on päättynyt.

Puhemies


Bart Staes
Kysymys nro 53 (H-0629/01):
Aihe: SENSUS- ja AVENTINUS-hankkeissa käytetyn tietotekniikan alkuperä Komissio päätti keskiviikkona 13. kesäkuuta käynnistää Europol-skandaalia koskevan tutkimuksen. Kyseinen tutkimus ei saa rajoittua vain SENSUS-hankkeen hallintoon. OLAFin on käytävä läpi kaikki AVENTINUS- ja SENSUS-hankkeisiin liittyvät tarjouskilpailut ja sopimukset. Tuollainen riippumaton tutkimus on ainoa varma keino tuoda valoa hämärään Europol-vyyhteen. Yksi tärkeimmistä avoinna olevista kysymyksistä koskee SENSUS- ja AVENTINUS-hankkeiden ja Europolin Europolis- ja Eurint-järjestelmien yhteydessä käytetyn perusteknologian alkuperää.
Aikooko komissio pyytää OLAFia käymään läpi kaikki AVENTINUS- ja SENSUS-hankkeisiin liittyvät tarjouskilpailut ja sopimukset? Voiko komissio vahvistaa, että SENSUS- ja AVENTINUS-hankkeissa ja Europolin Europolis- ja Eurint-järjestelmissä käytetään müncheniläisen Polygeneses-yrityksen patentoimaa Polygon-nimistä teknologiaa? Jos vastaus on myönteinen, miten kyseinen teknologia ja/tai sen käyttöoikeus hankittiin?

Liikanen
Jäsen viittaa komission 13. kesäkuuta käynnistämään tutkimukseen Europolia koskevien lehtiartikkelien vuoksi. Komission on mahdollisten väärinymmärrysten välttämiseksi huomautettava, ettei se ole vielä käynnistänyt jäsenen mainitsemaa tutkimusta Europoliin liittyvässä asiassa. Komission tietojen mukaan asia koskee SENSUS-hankkeen ulkopuolisia petossyytteitä. Komission käsityksen mukaan Europolin sisäiset tutkimukset ovat johtaneet siihen, että Alankomaiden oikeusviranomaiset tutkivat nyt asiaa.
SENSUS-hanketta koskevista komission toteuttamista toimista sanoisin, että komissio on aloittanut kyseisen hankkeen hoitoa koskevan sisäisen tarkastuksen, kuten kävi ilmi komission vastauksesta jäsenen suullisiin kysymyksiin. Komissio tekee parhaillaan tuon tarkastuksen sekä tilintarkastustuomioistuimessa ja tietoyhteiskunnan tekniikoita koskevasta ohjelmasta vastaavassa ulkoisessa valvontapaneelissa valmisteilla olevien yleisten suositusten perusteella menettelyihin sellaisia muutoksia, joilla taataan hankkeiden hoidon huomattava parantaminen.
Komissio osallistuu tarkkailijana Europolin hallintoneuvoston kokouksiin ja kansallisten yksikönjohtajien kokouksiin. Sillä on valtuudet tutkia Europolia vain ottamalla suoraan yhteyttä urakoitsijaan esimerkiksi SENSUS-hankkeen kautta. Komissio ei harkitse taloudellista selvitystä Europolin osallisuudesta SENSUS-hankkeeseen, kuten on käynyt ilmi komission vastauksista kirjallisiin kysymyksiin. Selvityksen tarpeellisuutta arvioidaan kuitenkin uudelleen, kun hankkeeseen osallistuneet ovat toimittaneet kaikki hankkeeseen liittyvät kuluvaatimukset. Tämän on määrä tapahtua lähikuukausien aikana.
SENSUS ja AVENTINUS -hankkeet olivat mukana kilpailua edeltävässä tutkimuksessa, jossa käytettiin monia esittelijän tuotantoon liittyviä perustekniikoita. Tavoitteena oli voittaa Euroopan lainsäädännön täytäntöönpanosta vastaavien virastojen välinen kielimuuri niiden taistellessa järjestäytynyttä rikollisuutta, kuten huumeiden salakuljetusta ja laitonta maahanmuuttoa, vastaan. SENSUS koostuu ohjelmistomallien sarjasta, joka sisältää lingvististä sisältöä, käytön ja raporttien luontia sekä työvirran ja tietokannan hallintajärjestelmiä. Siksi hankkeessa ei ole sovellettu mitään tiettyä perusteknologiaa.
Komission saaman tiedon mukaan vuoden 1999 syksyllä valittiinkin toinen teknologia, vaikka SENSUS-hankkeessa piti alun perin käyttää Polygonia. Urakoitsijat ovat vakuuttaneet komission yksikölle, ettei Polygon ole SENSUS-esittelijän osa. AVENTINUS-hankkeiden koordinoija on vahvistanut, ettei Polygonia ole käytetty AVENTINUS I- tai AVENTINUS II -hankkeissa.
Komissio ei ole valmis vastaamaan jäsenen esittämään kysymykseen Europolin Europolis- ja Eurint-järjestelmissä käytetyistä tekniikoista.

Staes
Kiitän luonnollisesti arvoisaa komission jäsentä hänen hyvin laajasta vastauksestaan, josta voimme kyllä poimia joitakin uusia osasia tähän jännityskertomukseen, jos sallitte minun nimittää tätä sellaiseksi. Olen kuitenkin hyvin huolestunut, arvoisa komission jäsen. Minulla on sellainen tunne, että sen valossa, mitä Europolissa tällä hetkellä tapahtuu, valvonta on riittämätöntä ja että meidän on suunniteltava yhteisötasolla tavalla tai toisella järjestelmä, jotta Europolia voitaisiin alkaa valvoa paremmin. Tiedän, että nykyinen OLAF-asetus ei ole riittävä sitä varten. Haluaisin siksi pyytää arvoisaa komission jäsentä tarkastelemaan, millaiset ehdotukset ovat mahdollisia.
Toinen täydentävä kysymykseni koskee SENSUS-ohjelman koordinaattoria. Me kaikki tiedämme, että hän on ilmeisesti Saksan salaisen palvelun agentti. Tämä mies tuomittiin viime vuoden lopussa asiakirjan väärentämisestä. Haluaisin kuulla arvoisalta komission jäseneltä, koordinoiko kyseinen henkilö vieläkin SENSUS-ohjelmaa, koska emme oikeastaan tiedä sitä vielä edellisten vastausten perusteella. Jos näin ei ole, haluaisin kuulla häneltä, kuka nyt sitten koordinoi SENSUS-ohjelmaa. Kiitokset arvoisalle komission jäsenelle hänen vastauksestaan.

Liikanen
Arvoisa puhemies, Europol ei nykyisen oikeusperustan perusteella kuulu varsinaisesti komission valtuuksiin, kuten talousarvio normaalisti kuuluu. Näin ollen ainoaksi keinoksemme tutkia Europolia koskevia kysymyksiä on tehdä se kyseisen hankkeen yhteydessä. Voimme tutkia asiaa, jos saamme Europolin sopimuksen ja kun lopullinen rahoitusselvitys on valmis.
Toivon voivani toimittaa koordinoijan nimeä ja asemaa koskevat yksityiskohdat suoraan jäsenelle. Tarkistan asian vielä tänään.

Puhemies


Gary Titley
Kysymys nro 54 (H-0645/01):
Aihe: Puolustukseen liittyvät teollisuudenalat Vastauksessaan kyselytunnilla 13. kesäkuuta esittämääni kysymykseen H-0447/01 komissio totesi harkitsevansa, mitä toimia se toteuttaisi puolustukseen liittyviä teollisuudenaloja koskevan Euroopan unionin strategian täytäntöönpanosta vuonna 1997 antamansa toimintasuunnitelman johdosta. Komissio antoi ymmärtää voivansa tiedottaa mitä toimia se aikoo toteuttaa tänä syksynä. Voiko komissio nyt kertoa pääpiirteittäin, mitä ehdotuksia se aikoo antaa?

Liikanen
Vaikka meillä on ollut vaikeuksia edetä asiassa niin nopeasti kuin alun perin toivoimme, haluan korostaa, että vuoden 1997 toimintasuunnitelmaa (jolla puollettiin tarvetta uudistaa Euroopan puolustusteollisuutta ja luoda yhtenäiset puolustustuotteiden markkinat) koskeva analyysi on edelleen voimassa. Uskon, että se on jopa ajankohtaisempi nyt, ja tähän on ainakin kaksi syytä: Euroopan turvallisuus- ja puolustuspolitiikan kehittäminen ja ylikansallisten puolustusalan yritysten perustaminen.
Neuvoston keskusteluja on tähän asti leimannut jäsenvaltioiden mielipide-erot, jotka ovat estäneet yhteisen kannan omaksumisen Euroopan asevarustelupolitiikan hahmottamiseksi. Koska Euroopan puolustusteollisuuden kilpailukyky on kuitenkin elintärkeä hahmottumassa olevan Euroopan turvallisuus- ja puolustuspolitiikan uskottavuuden kannalta, komissio odottaa, että yhä useammat hallitukset tunnustavat asennemuutoksen kiireellisyyden, jotta tehdään loppu sellaisista politiikoista ja käytänteistä, jotka estävät eurooppalaisten puolustusalan yritysten tehokkaan yhteistyön.
Jäsenvaltioiden asennemuutos antaisi komissiolle mahdollisuuden edistää aiempaa tehokkaammin eurooppalaisen puolustuskoneiston markkinoiden luomista siten, että se voisi harjoittaa toimivaltuuksiaan yhteisön politiikoissa, kuten yhtenäisten markkinoiden luomisessa puolustuksen, ulkomaankaupan jne. aloilla.
Yritystoiminnasta vastaavana komission jäsenenä ajan tavoitetta Euroopan puolustusteollisuuden kilpailukyvyn lisäämisestä tiiviissä yhteistyössä kansallisten viranomaisten ja teollisuuden edustajien kanssa. Tässä mielessä eräs tärkeä aloite koskee ponnistelujamme, joilla pyrimme lisäämään tietoisuutta standardisointikysymysten merkityksestä Euroopan puolustusteollisuuden tehokkuuden ja kilpailukyvyn kannalta sekä tutkimaan vaihtoehtoja ja mahdollisia käynnistysohjelmia puolustusta koskevien standardien uudistamiseksi.
Näitä kysymyksiä käsiteltiin perusteellisesti viime syksynä järjestetyssä merkittävässä konferenssissa, johon osallistui tärkeimmät yhteistyökumppanit. Euroopan standardointijärjestö CEN todettiin ihanteelliseksi foorumiksi, jossa nämä ponnistelut voitaisiin panna täytäntöön puolustusstandardeja ja -menettelyjä koskevan käsikirjan muodossa ja joka voisi käyttöön otettuna lisätä avoimuutta ja siten parantaa yhteentoimivuutta, vaatimusten yhdenmukaistamista ja hankintojen kannattavuutta. Prosessi on nyt hyvässä vauhdissa.
Itse teollisuudesta sanoisin, että puolustusteollisuuden luonteessa on tapahtunut valtava muutos etenkin Eurospacen ja elektroniikan alalla. Myös maavarustelu- ja laivastosektoreilla on edetty hyvin. On odotettavissa, että kun muutokset on saatettu päätökseen ja pantu kaikilta osin täytäntöön, teollisuudessa viriää toive puolustusmarkkinoille pääsemisestä Euroopassa ja ulkomailla.
Jotta meillä olisi tarpeeksi aikaa muodostaa kanta näihin kysymyksiin, niin vuoden lopulla, mieluiten jo nyt syksyn alussa, on määrä järjestää asianomaisten komission jäsenten kanssa puolustusteollisuuden yhteistä järjestelyä käsittelevä suunnittelukokous.

Titley
Arvoisa komission jäsen, onko oikein, jos teen yhteenvedon perusteellisesta vastauksestanne yhdellä sanalla "ei", eli että komissio ei aio tehdä yhtään mitään? Kun puhuin teille muutama kuukausi sitten täällä samaisessa parlamentissa, sanoitte, että syksyyn mennessä olisimme edenneet asiassa. Nyt kuitenkin näyttää siltä, että teidän mukaanne komissio ei aio tehdä mitään tiedonantonsa tai toimintasuunnitelmansa seurannan toteuttamiseksi. Äskeinen puheenvuoronne oli yhteenveto tähän asti tapahtuneesta, mutta se ei ole osoitus siitä, että lähitulevaisuudessa voitaisiin odottaa todellisia dynaamisia toimia, sillä olemme jo syksyssä.

Liikanen
Haluaisin todeta, että standardointivaihe, jossa etenemme nyt aktiivisesti, on hyvin tärkeä. Edistystä on, että työskentelemme nyt normaalissa päivärytmissä. Lainsäädäntöehdotuksista en sitä vastoin voi tänään sanoa mitään lopullista.

Puhemies
Koska komission kyselytunnille varattu aika on päättynyt, kysymyksiin nro 5596 vastataan kirjallisesti.
Julistan komission kyselytunnin päättyneeksi.
(Istunto keskeytettiin klo 20.20 ja sitä jatkettiin 21.00.)

Bonnin ilmastonmuutoskonferenssin tulokset
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana komission julkilausuma Bonnin ilmastonmuutoskonferenssin tuloksista.

Wallström
Kiitos, että kutsuitte minut kertomaan parlamentille heinäkuussa pidetystä ilmastonmuutoskonferenssista.
Konferenssi oli menestys etenkin Euroopan unionille. Se pääsi 23. heinäkuuta poliittiseen yksimielisyyteen Kioton pöytäkirjan täytäntöönpanon yksityiskohdista. Siten se ratkaisi kaikki suurimmat poliittiset kysymykset, jotka olivat jääneet auki konferenssin ensimmäisessä osassa Haagissa viime marraskuussa. Tämä viitoittaa tietä pöytäkirjan ratifioinnille.
Sallinette minun arvioida lyhyesti Bonnin kokousta, ennen kuin palaan asiasta tehtyihin tärkeimpiin päätöksiin.
Bonnin kokouksen tulos oli merkittävä edistysaskel Euroopan unionille. Yhdysvaltojen sanouduttua irti Kioton sopimuksesta Euroopan unioni otti johdon käsiinsä pöytäkirjan puolustamisessa. Tähän sisältyivät Tukholman ja Göteborgin Eurooppa-neuvostoissa annettu julkilausuma ja Euroopan parlamentin antamat päätöslauselmat. Puheenjohtajavaltioiden Ruotsin ja Belgian sekä komission korkean tason valtuuskunnat vierailivat Yhdistyneessä kuningaskunnassa, Kanadassa, Venäjällä, Iranissa, Kiinassa, Australiassa ja Japanissa saadakseen tukea kannallemme.
Monet muut osapuolet seurasivat EU:n lupausta saattaa Kioton pöytäkirja voimaan ennen tämä vuoden syyskuussa pidettävää kestävän kehityksen maailmankonferenssia (Rio+10). Tämä teki Bonnin menestyksestä niin tärkeän. Bonnissa saavutettu menestys nimittäin esti niiden kansainvälisten ponnistelujen vesittymisen, joita oli tehty ilmastonmuutoksen torjunnassa Haagin kokouksen epäonnistumisen jälkeen ja presidentti Bushin ilmoitettua, ettei Yhdysvallat aio tukea Kioton pöytäkirjaa.
Yhdysvallat olisi myös voinut ehdottaa Kioton pöytäkirjaan oman vaihtoehtonsa. Näin olisi voitu käynnistää kansainväliset ponnistelut ilmastonmuutoksen torjuntaan pyrkivien tehokkaiden kansainvälisten puitteiden luomiseksi. Sen vuoksi Bonnissa käydyt keskustelut merkitsivät kilpailua aikaa vastaan. On myönnettävä, että Yhdysvallat on noudattanut presidentti Bushin lupausta, jonka mukaan se ei yrittäisi estää muita osapuolia etenemästä Kioton pöytäkirjassa. Konferenssin viimeisessä ministeritason kokouksessa yksikään osapuoli ei vastustanut saavutetun poliittisen sopimuksen hyväksymistä. Samaan aikaan EU ja muut osapuolet ilmoittivat toivovansa, että Yhdysvallat tulisi mukaan Kioton prosessiin, sillä mikään sopimuksessa ei estä sen osallistumista.
Euroopan unioni toi keskusteluissa esiin voimakkaan ja yhtenäisen kantansa, ja puheenjohtajavaltio Belgia teki hyvää työtä kantamme koordinoimiseksi. Minun on annettava tunnustusta myös kokoukseen osallistuneiden kansalaisjärjestöjen edustajien ja Euroopan parlamentin jäsenten poliittiselle tuelle, sillä heidän panoksensa oli hyvin rakentava. Bonnin kokouksen onnistuminen on monenvälisten kansainvälisten suhteiden voitto. Se on nykyistä globalisaatiokeskustelua vasten toinen poliittinen viesti siitä, että kansainvälinen yhteisö kykenee selviytymään maailmanlaajuisista ongelmista kaikkien maiden eduksi.
Sopimus merkitsi läpimurtoa, mutta paljon on tietenkin vielä tehtävänä ennen kuin Kioton pöytäkirja voi tulla voimaan. Ensinnäkin sovitut poliittiset näkökohdat on saatava lakiteksteihin. Tämä lyödään lukkoon ja hyväksytään muodollisesti osapuolten seuraavan istuntokauden COP 7 -kokouksessa Marrakeshissa marraskuussa.
Mitkä ovat Kioton pöytäkirjan ratifioinnin nykyiset näkymät? Sen voimaantulo edellyttää 55 maan ratifiointia. Niiden osuus teollisuusmaiden hiilidioksidipäästöistä oli vuonna 1990 vähintään 55 prosenttia. Kun otetaan huomioon, ettei Yhdysvalloilla ole toistaiseksi aikomustakaan ratifioida pöytäkirjaa, sen voimaantulo edellyttää ainakin Japanin ja Venäjän sekä EU:n ja ehdokasvaltioiden ratifiointia.
Koska ehdokasvaltiot tukivat EU:n kantoja, huomiomme kiinnittyy etenkin Japaniin mutta myös Venäjään. Japani tuntee voimakasta sitoutumista Kioton pöytäkirjaan ja useaan otteeseen ilmoittanut tavoitteekseen saattaa se voimaan vuoteen 2002 mennessä. Samaan aikaan Japani on toistaiseksi välttänyt selkeää lupausta ratifioida pöytäkirja jopa ilman Yhdysvaltoja.
Venäjän asema oli epäselvä koko neuvottelujen ajan, ja Bonnissa kävi viime hetkellä ilmi, ettei Bonnissa ollut mitään Venäjää vastaan siitäkin huolimatta, että maa tulee hyötymään taloudellisesti pöytäkirjasta ja kansainvälisen päästökauppajärjestelmän perustamisesta siten, että se voi myydä päästöluottojaan kunnianhimoisten päästötavoitteidensa ansiosta.
Molemmilla mailla onkin nyt suuri vastuu päätettäessä siitä, ottaako kansainvälinen yhteisö merkittävän askeleen ilmastonmuutoksen torjumiseksi. Täten Bonnin kokous oli merkittävät askel, vaikkei prosessi ole vielä päättynyt.
Haluaisin korostaa myös kehitysmaiden (G4-77-ryhmän ja Kiinan, puheenjohtajanaan Iran) rakentavaa roolia Bonnissa, sillä ne jakoivat useassa asiassa EU:n kannan. Hyvät suhteemme tähän ryhmään osoittautuivat hyvin tärkeäksi näkökohdaksi onnistuneen tuloksen saavuttamiseksi.
Tässä nykyisessä hankalassa tilanteessamme EU:n oli pakko tehdä myönnytyksiä muille osapuolille päästäkseen sopimukseen Bonnissa ja pelastaakseen Kioton pöytäkirjan. Myönnytykset liittyvät lähinnä siihen, että hiilisinkit otettaisiin laajasti mukaan teollisuusmaiden päästötavoitteisiin, ja neuvottelujen viimeisenä iltana vastaavuusjärjestelmän sitovaan luonteeseen.
Sinkkisopimus tarkoittaa, että pöytäkirjaan kirjatun teollisuusmaiden 5,2 prosentin kokonaispäästötavoitteesta noin 70 prosenttia voidaan kattaa sinkillä nykyisten päästörajoitusten sijasta. Kun kuitenkin otetaan huomioon, että päästöt ovat lisääntyneet lähes kaikissa teollisuusmaissa sitten vuoden 1990, noilta mailta edellytetään edelleen merkittävää panosta päästöjen vähentämiseksi. Pöytäkirjan laiminlyönnin seurausten sitovuudesta luopuminen oli toinen myönnytys, joka oli tehtävä Japanin saamiseksi mukaan. Tämän vastineeksi itse järjestelmä on kuitenkin melko kunnianhimoinen, ja vaikka sen poliittinen sitovuus kesti vain hetken, se antoi osapuolille voimakkaan kannustimen pöytäkirjan noudattamiseksi. Sitten kun pöytäkirja on pantu täytäntöön, se tuo meille kehittyneemmän ja sitovamman mukautusjärjestelmän kuin mikään muu tähänastisista monenvälisistä ympäristösopimuksista.
Sopimus sisältää EU:n ja monien muiden maiden antaman julkilausuman 450 miljoonan euron vuotuisesta rahoituspaketista kehitysmaille vuoteen 2005 mennessä kapasiteetin luomiseen, teknologian siirtoon ja ilmastonmuutokseen sopeutumiseen.
Kioton pöytäkirjan suurin edistys on joka tapauksessa se, että olemme nyt saaneet ilmastonmuutoksen kansainvälisten puitteiden rakenteen ja yleiset säännöt: esimerkkinä mainittakoon sitovat päästötavoitteet, joustavat välineet noiden tavoitteiden saavuttamiseksi, vastaavuusjärjestelmä ja kehitysmaille annettava tuki, joille tulevia päätöksiä voidaan rakentaa. Sen ohella, että Kioton pöytäkirjalla on tärkeä rooli yhden suurimman maailmanlaajuisen haasteen - ilmastonmuutoksen - kohtaamisessa, sen ansiosta voidaan myös luoda uudet tärkeät kansainväliset päästöoikeuksien markkinat teollisuusmaihin. Sillä voidaan myös kanavoida uusia resursseja kehitysmaihin ja Keski- ja Itä-Euroopan siirtymävaiheen talouksiin. Sillä on varmasti tärkeä rooli myös sen Kioton pöytäkirjan osan poliittisen hyväksynnän kannalta, joka koskee ydinlaitoksia koskevien investointien jättämistä yhteisen täytäntöönpanon ja puhtaan kehittämismekanismin ulkopuolelle.
Kuten sanoin aiemmin, Bonnissa saavutettu sopimus viitoittaa tietä Kioton sopimuksen ratifioinnille. Euroopan unioni on sitoutunut pöytäkirjan ratifiointiin, jonka tekevät hallitusten ja valtioiden päämiehemme. Sen vuoksi tarkoituksenani on esittää neuvostolle ja Euroopan parlamentille piakkoin ja varmasti ennen vuoden loppua ensinnäkin Kioton pöytäkirjan ratifiointiehdotus. Siihen sisältyy neuvoston päätös taakanjaosta yhteisöjen jäsenvaltioiden kesken sekä 8 prosentin kokonaispäästötavoite ympäristöasioiden neuvoston 16. kesäkuuta 1998 tekemän poliittisen sopimuksen pohjalta. Toiseksi aion esittää tiedonannon kannattavasta täytäntöönpanostrategiasta kasvihuonekaasujen vähentämiseksi EU:ssa. Tiedonanto perustuu komission lopulliseen kertomukseen Euroopan ilmastonmuutosohjelmasta ECCP:stä. Kolmanneksi esitän ehdotuksen puitedirektiiviksi EU:n laajuisesta kauppaohjelmasta, joka on Kioton kannattavan täytäntöönpanostrategian ydinosa.
Haluaisin tuoda esiin arvostavani Euroopan parlamentin jatkuvaa tukea EU:n kannalle kansainvälisissä ilmastoneuvotteluissa sekä teidän jatkuvaa kiinnostustanne tähän kysymykseen. Se näkyi teidän vahvassa parlamentaarisessa valtuuskunnassanne Bonnissa. Toivon jatkoa hyvälle yhteistyöllemme tulevaisuudessa.

Moreira da Silva
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät jäsenet, Bonnin konferenssissa välitettiin kolme erittäin tärkeää poliittista viestiä. Yksi liittyi ympäristöön, toinen talouteen ja yksi vielä hallintoon. Ympäristökysymysten osalta tämä konferenssi jää historiaan sinä kokouksena, jossa kymmenen vuoden ajan tuskallisesti käydyt keskustelut ja neuvottelut ilmastonmuutoksista saatiin päätökseen ja jossa vihdoin mahdollistui siirtyminen toimintaan. On totta, ettei sopimus ollut niin kunnianhimoinen kuin olisimme halunneet ja että se tehtiin pääasiassa Euroopan unionin neuvottelumyönnytysten kustannuksella. Tämän vauvanaskeleen vaihtoehto oli kuitenkin verrattomasti pahempi: ilman Bonnin poliittista sopimusta Kioton pöytäkirja olisi kuolleena syntynyt asiakirja ja me joutuisimme tuhlaamaan vielä kymmenen vuotta ilmastonmuutosten vähentämiseen tähtäävän maailmanlaajuisen politiikan suunnitteluun.
Sallikaa minun onnitella siksi komission jäsen Margot Wallströmiä siitä, miten loisteliaasti hän on paneutunut tämän asian poliittiseen johtamiseen aina valitsemisestaan lähtien, ja onnittelen häntä myös tänään annetusta ilmoituksesta, joka koski Kioton pöytäkirjan ratifioimisprosessin esittelyä parlamentissa sekä päästökauppajärjestelmän ja Euroopan ilmastonmuutosohjelman piirissä tapahtuvia konkreettisia toimia. Haluaisin vielä tähdentää, miten onnistunutta yhteistyötä Euroopan parlamentin valtuuskunta, ympäristöasioista vastaavan komission jäsen ja puheenjohtajavaltio Belgian johtama neuvosto tekivät koko konferenssin ajan.
Toinen Bonnissa välitetty viesti koskee taloudellisen mallin muuttumista: siirrymme polttoaineelle perustuvasta taloudesta hiileen perustuvaan talouteen. Tässä talousmallissa hiilitonneilla on kiintiöt ja hiilidioksidipäästöistä aiheutuu kustannuksia, jotka sisällytetään kaikkien tuotteiden yleiseen koostumukseen ja kaikkien yritysten tilinpäätöksiin. Edistämme siis kaikilla aloilla uudelleensuuntautumista puhtaampiin tekniikoihin. Kilpailuedut ovat luonnollisesti niiden puolella, jotka suuntautuvat uudelleen nopeimmin. Juuri tässä presidentti Bush on tehnyt laskuvirheen, joka on jo alkanut huolestuttaa yhdysvaltalaisia yrittäjiä: Kioton pöytäkirjan kustannukset ovat lyhyellä aikavälillä oletettua pienemmät ja synnyttävät kilpailuetua keskipitkällä aikavälillä.
Kolmannessa Bonnin viestissä puhutaan maailmanlaajuistumisesta. On nimittäin niin, että ilmastonmuutoskysymyksistä on tullut pelkän ympäristöasiakirjan sijasta maailmanlaajuistumista koskevien ympäristöasetusten vertauskuva. Niinpä Bonnin konferenssissa osoitettiin ensimmäisen kerran, että ne, jotka ovat toimineet nopeasti ja hyvin yrittäessään vahvistaa maailmanlaajuistumisen hyviä puolia, kykenevät myös toimimaan sen haittojen vähimmäistämiseksi. Tämä on suurin Bonnissa virinnyt toivo: maailmanlaajuisiin ongelmiin on mahdollista löytää yhteiset ratkaisut.

Hulthén
Arvoisa komission jäsen, minäkin haluan aluksi onnitella siitä, mitä Bonnissa tapahtui. Moni meistä sinne matkustaneista epäili konferenssin lopputulosta. Se tuntui erityisen vaikealta heinäkuussa, jolloin pelättiin, että aiempien keskustelujen tulokset valuisivat hukkaan.
Haluan korostaa, että sekä komission jäsenen että puheenjohtajavaltio Ruotsin ja puheenjohtajavaltio Belgian työ on tehnyt minuun ja ryhmääni suuren vaikutuksen. Kyse ei ole vain siitä, mitä tapahtui varsinaisessa Bonnin konferenssissa vaan kyse on myös niistä komission jäsenen tekemistä hyvistä valmisteluista, joita hän teki matkustamalla joihinkin maihin tavoitteenaan vakuuttaa ne Kioton pöytäkirjan tärkeydestä.
Voimme vain valittaa sitä, että Atlantin toisella puolella ei ole poliittista tahtoa muutoksen tekoon. Voimme vain toivoa, että vähitellen muodostuisi poliittinen mielipide, joka yrittäisi vaikuttaa siihen, että myös Yhdysvallat osallistuisi tähän välttämättömään työhön. Amerikkalaiset yritykset ymmärtänevät todennäköisesti pitkällä aikavälillä, että ne menettävät jotakin, koska ne eivät osallistu tähän kehitykseen.
Paluuta ei nyt ole. Jos aiomme ryhtyä joihinkin kunnollisiin ilmastomuutosten torjuntatoimiin, kaikkien on osallistuttava toimintaan, erityisesti Yhdysvaltojen, joka on yksi suurimmista ilmastokaasupäästöjen aiheuttajista.
Nyt on ryhdyttävä sanoista tekoihin. Kuten olen näissä keskusteluissa koko ajan huomauttanut, Kioton pöytäkirja merkitsee vasta alkua. Kuulostaa lupaavalta, kun komission jäsen lupaa nyt, että saamme ratifiointia koskevan ehdotuksen ennen vuodenvaihdetta ja että tarkoituksena on palata asiaan esittämällä päästöoikeuksilla käytävää kauppaa koskevia tiedonantoja ja ehdotuksia. Haluan täten korostaa sitä, mitä parlamentti on aiemmin sanonut, nimittäin, että päästöoikeuksilla käytävästä kaupasta ei saa koskaan muodostua toimen pääasiaa. Todellinen muutos on välttämätön. Meidän on muutettava liikennejärjestelmiä ja meidän on muutettava päästöjä, jotta ilmastovaikutukset vähenisivät.
Kyse on myös nieluista: pöytäkirjassa ja päätöksessä on kuitenkin myös joitakin huonoja kohtia. Olisi ollut toivottavaa, että nielut eivät olisi olleet niin merkityksellisiä. Norja toimii hyvänä esimerkkinä sanomalla, että se ei aio hyödyntää nielujaan samalla tavalla. Olisi toivottavaa, että useammat seuraisivat tätä esimerkkiä.
Nähtäväksi jää, mitä Marrakechin konferenssissa tapahtuu. Vähitellen on myös aika aloittaa keskustelut siitä, miten aiomme edetä asioissa. Asioiden toteutuminen vaatii konkreettisia ehdotuksia, jotta emme vain "juuttuisi" Kioton pöytäkirjaan.
Sallikaa minun lopuksi kiittää vielä kerran komission jäsentä ja puheenjohtajavaltiota siitä hyvästä työstä, jota ne ovat tehneet.

Davies
Arvoisa puhemies, haluaisin sanoa komission jäsenelle, että silloin kun Genovassa oli käynnissä väkivaltaisia yhteenottoja ja huoli kohdistui globalisaatioon, Bonnin huippukokouksen tulos olisi palauttanut ihmisten uskon poliittiseen prosessiin. Toivon niin, sillä ainakin minun uskoni se palautti. Olette saavuttaneet todella paljon yhdessä Pronkin ja puheenjohtajavaltio Belgian kanssa. Teitte valtavan palveluksen ympäristölle ja vahvistitte Euroopan vaikutusvaltaa. Haluan onnitella ja kiittää teitä siitä.
Olin tyytyväinen sopimuksen näkökohtiin. Esimerkiksi ydinvoimakysymyksessä saavutettu kompromissi oli mahdollisimman hyvä. Kokonaisuudessaan sopimus oli kuitenkin huono. Merkitystä on kuitenkin prosessilla, joka on nyt lähtenyt käyntiin. Tiedän, että de Roo on ojentanut minua aiemmin siitä, ettei prosessia ja sen merkitystä voida yliarvioida. Hän on viitannut esimerkiksi siihen tapaan, jolla Montrealin pöytäkirjasta kehitettiin viime vuosikymmenenä todella tehokas väline sen melko heikosta alusta huolimatta. Kioton prosessista tulee kuitenkin paljon vaikeampi. Ensisijaisiin tehtäviin kuuluvat sen ratifioiminen ja se, että jäsenvaltiomme panevat täytäntöön tehokkaita toimintasuunnitelmia, ei pelkästään päästökaupan käynnistäminen vaan myös sen toimivuuden todistaminen, mikä on kaikkein vaikein tehtävä. Jos saamme sen toimimaan, toivon, että Yhdysvaltain liiketoiminnasta tulee houkutteleva ja että koko maailman poliittinen ilmapiiri muuttuu.
Teillä on kuitenkin vielä paljon tehtävää. Parlamentin suuri enemmistö tukee teitä ponnistelujenne jatkamisessa. Kiitän teitä vielä kerran.

De Roo
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen ja arvoisat kollegat, Bonnissa tapahtui ihme: Kioton sopimus on kuin lapsi, joka oppii kävelemään. Kioton pöytäkirja ei ole kuollut, kuten presidentti Bush on ilmoittanut, vaan ilmielävä. Kioton sopimus on kuin lapsi, joka on oppinut kävelemään nelivuotiaana. Suurin osa lapsista oppii kävelemään ensimmäisen syntymäpäivänsä aikoihin. Parempi myöhään kuin ei milloinkaan, sanomme Alankomaissa.
On varmaa, että Kioton sopimuksen on vielä edettävä reippaasti, jotta ilmastonmuutos saataisiin hallintaan. Kuitenkin myös toinen ympäristösopimus, vuonna 1987 tehty Montrealin sopimus, on tarvinnut 14 vuotta, jotta otsonikerroksen aukko voitaisiin tukkia tehokkaasti. Niin käy myös meidän Kioton sopimuksellemme.
Presidentti Bush tajuaa nyt, että erääseen alankomaalaiseen sanontaan sisältyy paljon totuutta: rikkoja maksaa. Se, joka poistuu neuvotteluista, häviää. Japanilainen ministeri Kawaguchi on saapunut tänään Washingtoniin kuusipäiväiselle vierailulle saadakseen presidentti Bushin vakuuttuneeksi siitä, että hänen pitäisi olla vielä mukana. Tähän on oikein hyviä syitä. Yhdysvaltojen CO2-päästöt ovat kaksi kertaa suuremmat kuin Euroopan. Siksi ei ole yllättävää, että on tutkimuksia, kuten Florentin Krausen tutkimus, jotka osoittavat, että Yhdysvallat voi taitavan energiapolitiikan ansiosta täyttää Kioton sopimuksen vaatimukset ja saavuttaa ylimääräistä talouskasvua yhden prosentin.
Presidentti Bushiin kohdistuvan painostuksen lisäämiseksi edelleen ryhmäni ja onneksi myös parlamentti ehdottavat, että Yhdysvalloissa järjestettäisiin yhdeksäs osapuolikonferenssi vuonna 2003. Kioton sopimus on silloin ikään kuin koulua käyvä lapsi, jonka on opittava puhumaan, erityisesti CO2-päästöoikeuksien kansainvälisestä kaupasta.
Bonnissa kävi ilmi, että Yhdysvaltojen liike-elämässä ollaan hyvin kiinnostuneita toimimaan mukana kansainvälisessä kaupassa vuoden 2008 jälkeen. Yritykset kokivat, että niiden oma presidentti on jättänyt ne yksin. Euroopan unioni on toiminut vakuuttavasti saadessaan Kioton sopimuksen jaloilleen, mutta nyt sopimuksen on vielä alettava edetä nopeammin. Pyydän komissiota esittämään Kioton pöytäkirjaa ratifioitavaksi Marrakeshissa seitsemännessä osapuolten välisessä konferenssissa ja ottamaan ehdotuksen sisäisestä CO2-päästöoikeuksien kaupasta käsiteltäväksi ennen seitsemättä osapuolten välistä konferenssia.
Sitten lopuksi liikennealasta, jota on niin vaikea hillitä. Pyydän komissiota tekemään ehdotuksia pakettiautojen ja kuorma-autojen CO2-päästöjen rajoittamiseksi.
Haluan lopettaa muutamiin kiitoksen sanoihin. Kiitokset troikalle eurooppalaisen delegaation yksimielisestä johtamisesta, kiitokset puheenjohtajavaltio Belgialle sen erityisistä tasapainotuskyvyistä, kiitokset komissiolle joustavasta ja hyvästä yhteistyöstä Bonnissa, kiitokset G-77-ryhmälle rakentavasta asenteesta sekä kiitokset ympäristöliikkeelle sen silmiinpistävän rakentavasta osuudesta Kioton vastasyntyneen sopimuksen saattamisessa jaloilleen.

González Álvarez
Arvoisa komission jäsen, jos mittaamme Bonnin aikaansaannoksia käyttäen puntarina viiden vuoden takaisia ilmastonmuutosta koskevia pyrkimyksiämme, tulos on heikko ja kehno. Jos puntarina on sitä vastoin taistelu, jota te kävitte parlamentin valtuuskunnan ja muun komission auttamana saadaksenne aikaan loppujen lopuksi solmitun sopimuksen, mielestäni on kiitettävä teitä ja valtuuskuntaa sopimuksen aikaansaamisesta. Sopimuksen keskeisenä sisältönä on, että kaikki valtiot noudattavat sitä lukuun ottamatta Yhdysvaltoja, jonka kanta on valitettavasti vastoin koko muun maapallon etuja.
Lisäksi minusta on myönteistä, että ydinenergiaa ei pidetä vaihtoehtona kasvihuonekaasujen vähentämiselle.
Emme yritä piilotella vähäpuheisuuttamme päästökaupasta ja sen valvonnasta tai nielujen käytöstä. Euroopan parlamentti on jo useaan otteeseen ilmoittanut mielipiteenään, että nieluja pitäisi käyttää rajoitetusti ja valvotusti. Nämä kysymykset ovat huolenaiheitamme.
Huolenaiheitamme ovat myös sopimuksen noudattamisen seuranta- ja valvontajärjestelmät ja kysymys sen noudattamatta jättämisestä aiheutuvista rangaistuksista. Ennen kaikkea meitä huolettaa, että Euroopan ympäristökeskuksen raportissa sanotaan, että mikäli päätöksiä ei tehdä välittömästi, päästöt lisääntynevät 6 prosenttia vuoteen 2010 mennessä.
Siksi olen muiden kollegoitteni kanssa samaa mieltä, että tulevaisuudessa meidän teollisuusvaltioiden tehtävänä on viedä kaasupäästöjen vähentämistä eteenpäin. Meidän on välttämätöntä ratifioida pöytäkirja ja supistaa päästöjä enemmän kuin sopimuksessa on suunniteltu. On ryhdyttävä juridisesti sitoviin toimiin, tehtävä jotain suuria hiilidioksidipäästöjä tuottavalle liikenteelle, ja tehtävä itsellemme selväksi, minkälaista apua kehitysmaille pitää antaa, jotta ne kulkisivat samaa reittiä.

Liese
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, haluaisin liittyä niihin, jotka onnittelivat komissiota neuvottelutaktiikasta ja hyvästä tuloksesta. Uskon, että komission jäsen on oikeassa siinä, että pöytäkirja pelastettiin. Se ei tietenkään riitä ongelmien ratkaisemiseen. Ilmastonmuutoksen yhteydessä esiintyvät ongelmat ja se, mitä pitää tehdä ilmastonmuutoksen pysäyttämiseksi, ovat paljon suurempia asioita kuin ne, joista päätettiin Bonnissa. Se on kuitenkin tärkeä ensimmäinen askel.
Kioton pöytäkirjan arvostelijoille täällä on joitakin jäseniä, esimerkiksi Saksasta, jotka sanoivat, ettei pöytäkirjasta ole mihinkään, ja jotka sanoivat ehdottomasti myös ympäristöpoliitikkoina, ettei siitä ole mihinkään, koska siinä ei mennä tarpeeksi pitkälle pitää vastata, että kun talo palaa ja ollaan sitä mieltä, että sen kunnolliseen sammuttamiseen tarvitaan kymmenen paloautoa, eihän ensimmäisenä saapuvaa paloautoa voida lähettää takaisin ja sanoa, että alkakaa sammutustyö vasta, kun kaikki kymmenen autoa ovat saapuneet, vaan on tehtävä mahdollisimman nopeasti se, mitä voidaan tehdä ja viitattava siihen, että tarvitaan lisätoimenpiteitä.
Lisätoimenpiteistä neuvotellaan kansainvälisellä tasolla, mutta tietysti myös Euroopan unionissa. Nyt on ryhdyttävä saattamaan määräyksiä voimaan. Arvoisa komission jäsen, te esititte tärkeitä siihen liittyviä asioita. Me tuemme teitä varmasti. Meidän on puhuttava kansainvälisellä tasolla edelleen amerikkalaisten kanssa. En haluaisi toistaa ennen Bonnin konferenssia esittämääni vaatimusta: täällä parlamentissakin on monia, jotka arvostelevat amerikkalaisia ankarasti kaikilla politiikan alueilla.
Minusta meidän pitää keskittyä olennaisiin asioihin. Meidän pitäisi tehdä amerikkalaisille ystävillemme selväksi, että olemme tosin eri mieltä monista asioista, mutta kestämme nämä erot. Tällä alueella me eurooppalaiset emme kuitenkaan kestä sitä, että amerikkalaiset kieltäytyvät jatkuvasti kaikesta. Meidän on toistettava sitä heille yhä uudelleen.

Linkohr
Arvoisa puhemies, minäkin kiitän arvoisaa komission jäsentä. Hyvin tehty! Hämmästyn muuten jatkuvasti huomatessani, miten yksimielisiä me eurooppalaiset olemme tästä ilmastonmuutoksesta ja sen torjumiseen tähtäävistä toimenpiteistä. Luulen, että ilmastopolitiikka on Euroopassa jonkinlaista identiteettiä vahvistavaa politiikkaa. Meidän on hyödynnettävä sitä tosiseikkaa. Minusta on myös velvollisuutemme vaikuttaa Yhdysvaltojen kansalaisiin, jotta he ottavat oppia meistä. Me olemme kenties tässä asiassa edellä amerikkalaisia, kuten sikäläinen yleinen mielipide on usein edellä eurooppalaisia muissa asioissa.
Haluaisin käsitellä erästä näkökohtaa, nimittäin tämän ilmastopolitiikan vaikutusta energiapolitiikkaan. Ilmastopolitiikan tärkein asia nimittäin on, että hiilidioksidille määritellään tulevaisuudessa hinta. Olettakaamme, että olette oikeassa arvioidessanne, että hiilidioksidi maksaa noin 30 euroa tonni. Se merkitsee sitä, että ruskohiilellä tuotettu sähkö kallistuu 3,5 sentillä, kivihiilellä tuotettu sähkö noin 3 sentillä. Uudistuvalla energialla tuotettu sähkö ei kallistu, mikä tarkoittaa sitä, että siitä tulee kilpailukykyisempää. Ydinenergia ei myöskään kallistu. Koska sitä ei ole suljettu päästökauppojen ulkopuolelle vaan se on kielletty ainoastaan yhteistoteutuksen yhteydessä, siitä on etua myös ydinvoimalle. Energia-alalle syntyy näin ollen aivan uudet painotukset. Se ei ole tämän illan keskustelunaiheena, mutta siitä tulee lähikuukausien ja -vuosien keskustelunaihe. Halusin kiinnittää huomionne siihen.
Muuten olen samaa mieltä niiden useiden kollegojeni kanssa, jotka sanoivat, että tämä on prosessi. Olemme nyt aloittaneet tuon prosessin ja meidän on jatkettava sitä. Minusta on erittäin hyvä asia, että olemme olleet siinä mukana!

Corbey
Arvoisa puhemies ja arvoisa komission jäsen, onnittelut myös minulta. Kioton sopimus ei ole loppujen lopuksi jäänyt vain tyhjiksi lupauksiksi. Bonnissa annettiin viime hetkellä tarpeellinen poliittinen signaali. Tämän signaalin pohjalta Kioton sopimuksesta voi tulla todellisuutta. Meidän on aloitettava sen parissa mahdollisimman pikaisesti, eikä pelkästään Euroopassa vaan myös maailman muissa osissa. Poliittiset sopimukset on muutettava nyt konkreettisiksi toimiksi näkyvine tuloksineen, koska sillä tavoin voidaan vahvistaa poliittista tukea ilmastopolitiikalle.
Tämä signaali on nyt nähtävä ja kuultava kaikkialla. Kasvihuonekaasupäästöjen vastainen taistelu on maailmanlaajuinen haaste kolmannen maailman maissa, missä merenpinnan nousun ja säätilojen muutoksen seuraukset ovat kiusallisen tuntuvia. Tämä on maailmanlaajuinen tehtävä, jossa Euroopan on kannettava vastuunsa. Meidän on investoitava, emmekä saa unohtaa, että tällä hetkellä kaksi miljardia ihmistä on vailla sähköä. Kestävä energia voi toimia sysäyksenä kehitykselle.
Yhdysvaltojen kanssa on tarpeen keskustella vielä paljon. Yhdysvalloissa pelätään ennen kaikkea työpaikkojen menetystä. Meidän on nyt näytettävä, että taloudelliset vaikutukset voivat olla juuri suotuisia. Kestävän kehityksen on johdettava kestävään kasvuun. Unionin sisällä meidän on nyt pikaisesti ryhdyttävä ratifioimaan ja käynnistettävä pikaisesti päästöoikeusjärjestelmä. Liike-elämä haluaisi nyt selvyyden asiasta ja haluaisi jo aloittaa. Meidän on siirryttävä vähän CO2-päästöjä tuottavaan talouteen sekä annettava sille muoto. Sitä varten tarvitaan paljon tutkimusta ja innovaatioita. On hyvin tärkeää, että yhdistämme voimamme yhteiseen tutkimusohjelmaan. Tutkimuksen puiteohjelma ja 169 artikla tarjoavat siihen hyvän pohjan.
Ympäristöpolitiikka on myös osa kuudetta ympäristöohjelmaa. Sitä on toteutettava koko tuote- ja pakkauspolitiikassa, liikennepolitiikassa ja energiapolitiikassa. Jäsenvaltioittain on saatava aikaan toimintaohjelmia ja tehtävä selkeitä poliittisia valintoja, millä tavalla Kioton sopimuksesta tulee todellisuutta. Siten Kioton ja Bonnin konferenssit johtavat vertaansa vailla oleviin innovaatioihin. Nyt on tekojen aika.

Wallström
Arvoisa puhemies, parlamentin jäsenet ovat olleet minulle itselleni kovin ystävällisiä, koska komissiolla on paras ilmastonmuutosta käsittelevä työryhmä maailmassa. Onnistumisemme on sen ansiota, että he ovat suoriutuneet erinomaisesti neuvottelujemme valmistelusta ja Euroopan unionissa tehdystä alustavasta työstä. Saatoimme myös puhua yksimielisesti Bonnissa, mikä johti mitä parhaimpiin tuloksiin, ja olemme pysyneet yhdessä rintamassa. Teimme hyvää työtä kansalaisjärjestöjen kanssa, ja uskon myös sen vaikuttaneen hyvään tulokseen.
Kuten sanoitte, Bonnissa saavutettu todellinen tulos oli kansainvälisten puitteiden luominen. Jouduimme toki tekemään muutamia hyvin epätyydyttäviä myönnytyksiä, mikä vei pohjaa todelliselta tulokselta ja todellisilta vähennyksiltä tavalla, johon emme ole lainkaan tyytyväisiä, mutta meidän on toimittava pitkään näiden puitteiden pohjalta. Niihin tehdään vielä monia mukautuksia ja poliittisia muutoksia, ja ne altistuvat markkinavoimille, mikä johtaa ajan kuluessa muutoksiin. Teimme kuitenkin tämän aloitteen jo aivan alkuvaiheessa ja kykenimme tekemään siitä kansainvälisen sopimuksen, jonka puitteissa voimme nyt työskennellä. Voimme myös muuttaa ja kehittää sitä. Japanilta esimerkiksi vaaditaan kokonaispäästöjen vähentämistä 14 prosentilla ja Kanadalta noin 15 prosentilla, joten näillä maiden on vielä tehtävä todellisia ponnisteluja. Emme tietenkään ole tyytyväisiä muutamiin huomattaviin myönnytyksiin, joita meidän oli pakko tehdä.
Toinen seikka, josta haluan huomauttaa ja joka korostaa sanomaanne on, että meidän on nyt siirryttävä sanoista tekoihin. Jälleen kerran voimme säilyttää uskottavuutemme vain näyttämällä tietä ja toimimalla esimerkillisesti. Näin ollen aion piakkoin esitellä kolme ehdotusta työn jatkamisen mahdollistamiseksi. Meidän on edelleen johdettava maailmanlaajuista keskustelua ilmastonmuutoksesta. Meidän olisi ensimmäisenä esiteltävä erilaisia aloitteita kokouksissa tai muissa foorumeissa, vaihtaa hyviä käytänteitä ja niin edelleen. Toivoisin osallistumistanne yhteistyöhön. Aikomukseni on pitää kiinni aloitteesta ja varmistaa maailman johtoasemamme ilmastonmuutoksen torjumisessa. Meidän on nyt keskityttävä Marrakeshin kokoukseen ja saatava kaikki lakitekstit valmiiksi, jotta ne voidaan panna täytäntöön. Kaikki riippuu niiden täytäntöönpanon onnistumisesta.

Puhemies
Kiitän teitä, arvoisa komission jäsen.
Ilmoitan vastaanottaneeni keskustelun päätteeksi kuusi työjärjestyksen 37 artiklan 2 kohdan mukaista päätöslauselmaesitystä.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan torstaina klo 12.00.

Lentoturvallisuus
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana yhteiskeskustelu seuraavista mietinnöistä:
Schmittin laatima aluepolitiikka-, liikenne- ja matkailuvaliokunnan mietintö (A5-0279/2001) ehdotuksesta Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi yhteisistä säännöistä siviili-ilmailun alalla ja Euroopan lentoturvallisuusviraston perustamisesta
[KOM(2000) 595 - C5-0663/2000 - 2000/0246(COD)];
Collinsin laatima aluepolitiikka-, liikenne- ja matkailuvaliokunnan mietintö (A5-0249/2001) komission tiedonannosta Euroopan parlamentille ja neuvostolle: Lentomatkustajien suoja Euroopan unionissa [KOM(2000) 365 - C5-0635/2000 - 2000/2299(COS)].

Schmitt
Arvoisa puhemies, hyvät naiset ja herrat, asiasta vastaavan valiokunnan kaikki ryhmät suhtautuivat myönteisesti asetukseen Euroopan lentoturvallisuusviraston perustamisesta. Asetuksessa on otettava huomioon pääasiassa kolme seikkaa. Ensinnäkin seikka, joka on aina ollut ensisijainen, että sillä hetkellä, kun lentoliikenne vapautetaan ja syntyy tietysti myös kilpailupaine ja on mahdollisesti sellainen vaara, että kilpailun vuoksi joudutaan vähentämään kustannuksia: nämä kustannussäästöt eivät saa missään tapauksessa johtaa lentoturvallisuuden heikkenemiseen! Siksi sanon aivan selvästi, että käsiteltävänä oleva asetus on signaali siitä, että haluamme taata ja varmistaa EU:n jäsenvaltioissa tulevaisuudessa yhtenäisen korkean turvallisuustason, joka on toteutetaan jokaisessa valtiossa.
Toinen seikka on mielestäni tärkeä, emmekä saa unohtaa sitä, vaikka se jää politiikassa usein vähälle huomiolle. Tällä asetuksellahan on myös talouspoliittisia näkökohtia, sillä me perustamme sillä viraston, jonka avulla keskitämme ilmailuteollisuudessa tarvittavat lupien myöntämiset ja hyväksynnät yhtenäiseen tunnustamismenettelyyn. Tämä merkitsee sitä, että yksittäisissä jäsenvaltioissa ei tulevaisuudessa tarvitse enää toistaa sitä, mitä muut ovat jo tehneet, vaan että Euroopan unionissa on sitä varten yhteinen paikka, nimenomaan tämä virasto.
Myös kolmatta kohtaa haluaisin korostaa. Perustamme näin lähes samanlaisen toimielimen kuin amerikkalaisilla jo on. Tiedämme kaikki, että FAA:n vaikutus on suhteellisen suuri jopa maailmanlaajuisesti , koska se edustaa kansakuntaa, joka on voimakas talousmahti. Me eurooppalaiset olemme tietysti jäljessä heitä, sillä yksittäisten kansallisvaltioiden esiintyminen ei ole niin vaikuttavaa kuin yhtenäisen kokonaisuuden, siis kaikkien jäsenvaltioiden hyväksymän toimielimen. Siksi uskon, että tämä on oikea askel oikeaan suuntaan.
Komission ehdotuksesta keskusteltiin valiokunnassa useissa kokouksissa ja olemme pyrkineet tiettyjen kantojen, en sano parantamiseen, koska se kuulostaa siltä kuin niiden muodostaja olisi tehnyt huonoa työtä. Olemme pyrkineet helpottamaan komission päätöksentekoa siltä osin kuin se koskee viraston riippumattomuuden lisäämistä, koska uskomme, että tällaisen viraston pitää ponnistella lentoliikenteen turvallisuuden parantamiseksi, ja me olemme ponnistelleet varmistaaksemme, että sen riippumattomuus on suuri.
Tiedämme kaikki, että täysin riippumaton virasto on perustamissopimusten tilanteen vuoksi mahdoton, mutta olemme kuitenkin sitä mieltä, että komission pitäisi antaa virastolle liikkumavaraa sillä tavalla, että se vain jollain lailla tutkii toimien laillisuuden ja toimii kenties tietyillä osa-alueilla eräänlaisena valvontaviranomaisena.
Siksi oli oikein sanoa, että haluamme riippumattoman viraston, ja uskon, että oli myös tärkeää sanoa, että hallintoneuvoston toimivaltaa on yhtäältä lisättävä ja että pääjohtajankin on toisaalta saatava asema, joka tarjoaa hänelle tietynlaisen riippumattomuuden tällaisen viraston johtajana.
Mielestäni myös toinen seikka, jota nyt tietoisesti käsittelen, on tärkeä. Ponnistelimme valiokunnassa selkeän toimivaltajaon aikaansaamiseksi. Päätimme tietoisesti olla puuttumatta komission ehdotukseen ja olla sanomatta, että hyväksymme tarjouksen istua tulevaisuudessa hallintoneuvostossa, vaan sanoimme sen sijaan: "Me haluamme, että on selvää, että parlamentti antaa ohjeet, komissio on vastaavia täytäntöönpano-ohjeita koskevien keskustelujen keskustelukumppani ja virasto huolehtii siitä, että teknisiä yksityiskohtia säädellään oikein."
Koska aikani loppuu, sallikaa minun tiivistää. Uskon tämän asetuksen olevan askel oikeaan suuntaan. Varmistamme, että Euroopan taso toimii alueella, joka kiinnostaa monia ja jota monet ajattelevat, sanon sen aivan selvästi: ilmatilan lisäksi myöskään turvallisuuden ei pidä noudattaa rajoja, ja siksi Euroopan tasolle perustettava virasto on paikallaan ja siksi kampanjoin sen puolesta, että kannatamme tätä mietintöä huomenna erittäin yksimielisesti.

Collins
Arvoisa puhemies, lentoliikenteen kilpailun lisääntyminen on epäilemättä alentanut Euroopan unionin 370 miljoonan kuluttajan lentomatkoista maksamia hintoja. Lentomatkustajat ovat kuitenkin yhä tyytymättömämpiä monilta EU:ssa toimivilta lentoyhtiöiltä saamaansa palveluun. On hyvin tärkeää, että lentomatkustajat ovat täysin tietoisia laillisista oikeuksistaan silloin, kun heidän käyttämillään lennoilla ilmenee ongelmia. Näitä kysymyksiä tarkastelen mietinnössäni.
Emme voi kieltää, etteivätkö verisuonitukosten syntyminen olisi lentomatkustajien vakava huolenaihe. Kehotankin Euroopan komissiota myöntämään kiireellisesti määrärahoja unionin tutkimusbudjetista riippumattoman arvioinnin suorittamiseen mahdollisista lentomatkustajille pitkillä lennoilla aiheutuvista terveysriskeistä. On myös tarpeen tehdä laaja tutkimus verisuonitukoksiin liittyvistä kysymyksistä. Kehotan komissiota toteuttamaan tämän riippumattoman tutkimuksen yhdessä Euroopan unionin lentoyhtiöiden ja kuluttajajärjestöjen kanssa. Euroopan unionin lentoyhtiöiden ei mielestäni tarvitse arkailla verisuonitukoksia koskevan ongelman käsittelyä. Ratkaisun löytäminen ongelmaan ei kenties ole niin vaikeaa kuin jotkin EU:n lentoyhtiöt kuvittelevat. On hyvin tärkeää, että matkustajat saavat perusteellista informaatiota siitä, mitä heidän pitäisi tehdä estääkseen verisuonitukosten syntyminen.
Euroopan unionin lentoyhtiöt, kuluttajajärjestöt ja lentoliikenteen miehistöön kuuluvien työntekijöiden on kaikkien työskenneltävä yhdessä sen takaamiseksi, että kaikki lentomatkustukseen liittyvät kansanterveydelliset kysymykset tutkitaan perusteellisesti. Euroopan lentomatkustajien turvallisuuden lisäämisen on aina oltava EU:n hallitusten ja lentoyhtiöiden perimmäinen tavoite. Minulla ei ole periaatteessa mitään EU:n lentoyhtiöiden vapaaehtoisten menettelysääntöjen toteuttamista vastaan. On kuitenkin hyvä tärkeää, että kaikkia EU:n lentoyhtiöiden suunnittelemia menettelysääntöjä arvioidaan ja valvotaan perusteellisesti sen takaamiseksi, että ne pannaan tarkoin täytäntöön. Vaikka vapaaehtoisilla sopimuksilla on merkittävä rooli koko lentomatkustusta koskevassa kysymyksessä, EU:n toimielinten ja hallitusten ei pidä arkailla puuttua asiaan ja säätää lakeja lentomatkustajien oikeuksien edistämiseksi ja suojaamiseksi.
Kehotan mietinnössäni Euroopan komissiota tekemään ehdotuksia matkustajien oikeuksia Euroopassa koskevan peruskirjan tunnetuksi tekemiseksi laajemmalti. Näin voitaisiin taata, että kaikki Euroopassa matkustavat lentomatkustajat olisivat täysin perillä lentomatkustamiseen liittyvistä laillisista oikeuksistaan. Tällainen matkustajien oikeuksia käsittelevä peruskirja on jo käytössä Euroopan unionin lentoasemilla, mutta monet matkustajat eivät ole täysin perillä sen laajuudesta tai eivät täysin ymmärrä sen määräyksiä.
Mietintöni sisältää ehdotuksen, jonka mukaan Euroopan unionin lentoyhtiöitä kehotettaisiin ilmoittamaan matkustajille turistiluokassa matkustaville tarjolla olevien istuinten istuinvälin suuruus. Toisten lentoyhtiöiden tilat ovat turistiluokassa matkustaville suuremmat kuin toisten. Kehotan Euroopan unionia ja lentoyhtiöitä myös parantamaan vammaisten, lasten ja vanhusten lentomatkustamisen helppoutta ja estämään Euroopan unionin lentoyhtiöiltä mahdollisuus veloittaa Euroopan unionissa lisämaksuja liikuntarajoitteisilta henkilöiltä avusta, jota he tarvitsevat päästäkseen lentokoneeseen.
Uskon, että mietintöni sai poliittisten ryhmien laajan tuen parlamentin aluepolitiikka-, liikenne- ja matkailuvaliokunnassa. Olen toiveikas ja luottavainen sen suhteen, että Euroopan komissio esittää välttämättömät lainsäädäntöehdotukset, joilla taataan, että Euroopan unionin kansalaisten matkustajanoikeuksiin tehdään kiireesti tuntuvia parannuksia.

Stockmann
, budjettivaliokunnan lausunnon valmistelijan sijainen. (DE) Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, aluksi kiitoksemme esittelijälle. Komission ehdotus Euroopan lentoturvallisuusviraston perustamisesta on erittäin lähellä parlamentin kauan sitten esittämää vaatimusta. Lentoturvallisuusvirasto on toinen liikennealan virastomme, kolmas virasto rautateitä ja rautateiden turvallisuutta varten pitää vielä perustaa. Pidän tätä eurooppalaisten virastojen perustamiseen nojaavaa strategiaa erittäin hyvänä tapana vaikuttaa Euroopan liikenteen yhdentymiseen. Aluepolitiikka-, liikenne- ja matkailuvaliokunta teki jo muutaman tärkeän muutoksen lentoturvallisuusvirastoon, esim. vahvistamalla sitä, lisäämällä sen riippumattomuutta ja laajentamalla sen tehtäväaluetta.
Minusta on lisäksi tärkeää ja puhun nyt kollegani Kuckelkornin nimissä hyväksyä budjettivaliokunnan yksi rahoitusta koskeva tarkistusehdotus. Tehokkuuteen, avoimuuteen ja kustannusvalvontaan on ehdottomasti kiinnitettävä huomiota. Nämä kaksi virastoa tarjoavat meille mahdollisuuden noudattaa heti alusta alkaen selkeää linjaa. Ryhmäni teki muita tarkistusehdotuksia. Yksi koskee hallintoneuvoston kokoonpanoa. Vaadimme, että myös työnantajat ja työntekijät saavat edustajan hallintoneuvostoon.
Toinen tarkistusehdotus koskee viraston paikallistoimistojen perustamista, mitä ehdotettiin joidenkin jäsenvaltioiden suvereniteetin menettämisen pelon poistamiseksi. Me odotamme viraston sijaintipaikan saavan jäsenvaltion osallistuvan taloudellisesti. Tällä haluamme muun muassa estää sen, että jäsenvaltio pakottaa virastonsa siis alueellaan sijaitsevan perustamaan paikallistoimistoja. Olen vakuuttunut, että tässäkin asiassa on kyse parlamentin puolustettavissa olevasta ja laillisesta tavoitteesta, ja siksi vetoan teihin, että hyväksyisitte sen!

Pomés Ruiz
. (ES) Arvoisa puhemies, tämänaamuisessa äärimmäisen mielenkiintoisessa keskustelussa komission puheenjohtaja Prodi sanoi hallintotavan uudistusta koskevan valkoisen kirjan esittelyn jälkeen, että parlamentin harjoittaman valvonnan, myös talousarviota koskevan, ei tarvitse kohdistua yksityiskohtiin vaan siihen, toteutetaanko välineillä tavoitteita ja että sen pitää olla luonteeltaan poliittista eikä kirjanpidollista.
Ehkä sen takia talousarvion valvontavaliokunta on tehnyt joitakin lentoturvallisuusviraston perustamista koskevia ehdotuksia, jotka koskevat esimerkiksi sitä, että palaisimme jälleen kahden vuonna 1975 perustetun keskuksen, Thessalonikissa toimivan Cedefopin ja Dublinin keskuksen, käyttämään valvontamalliin. Tässä mallissa keskusten hallinnoinnin hyväksyminen kuului Euroopan parlamentille.
Vuosina 19901997 on perustettu yhdeksän virastoa, mutta voitaisiin väittää, että perustamalla erillisvirasto annettaisiin neuvostolle valtuudet olla piittaamatta muiden mielipiteistä. Tuuli ei kuitenkaan puhalla siitä suunnasta, sillä Kosovon kysymystä varten vuonna 1999 Thessalonikiin perustettu virasto toimii neuvoston ehdotuksesta siten, että sekä sen johtaja että hallintoneuvosto hyväksytään parlamentissa.
Minusta on tämä on sen komission ehdottaman hallintotavan mukaista, jonka aiomme hyväksyä, ja se olisi hyvä ratkaisu myös viraston kannalta, koska siten erillisviraston perustamisen ei tarvitse merkitä sitä, että yhteisön varoja, joiden valvominen on Euroopan parlamentin tehtävä, valvottaisiin vähemmän.
Vaadimme myös tarkistuksessa 4, että asetukseen kirjataan tarve suorittaa määräajoin virastoa koskevia ulkoisia arviointeja. Pidän kiinni siitä, että erillisvirastolle on annettava toimintavapaus, mutta haluaisimme, että puolueeton asiantuntija tarkastaisi silloin tällöin, saavuttaako virasto asetetun tavoitteen vai ei.

Wuermeling
Arvoisa puhemies, hyvät naiset ja herrat, oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokunta on tutkinut asetusehdotuksen erittäin huolellisesti. Se tukee tietysti ehdotuksen tavoitetta, tällaisen Euroopan lentoturvallisuusviraston perustamista. Toteamme kuitenkin, että meidän on tietyllä tavalla yhdenmukaistettava niitä lainsäädännöllisiä puitteita, joissa tällaisia virastoja perustetaan. Täällähän pannaan alulle useita virastoja: lentoturvallisuusvirasto, elintarvikevirasto, lääkearviointivirasto. Nyt on aika luoda selvät lainsäädännölliset puitteet näiden virastojen toiminnalle. Edeltävät puhujat käsittelivätkin jo joitakin tähän liittyviä näkökohtia.
Olen erittäin kiitollinen, että komissio tiedotti hallintotapaa käsittelevässä valkoisessa kirjassaan ottavansa tässä yhteydessä hieman entistä selkeämmän linjan. Tällaisten virastojen perustaminen on tietenkin arkaluonteista, koska päätöksiä siirretään ulkopuolisille elimille, vaikka hyvä kollega Schmitt kaikkien lopullisten päätösten tekemistä ei siirretäkään näille virastoille.
Meille on erityisen tärkeää, että eri toimielimet saavat tällöin yhtäältä yhtä lailla edustajia valvontaelimiin ja että Euroopan parlamentti ei menetä oikeuksiaan vaikuttamiseen päätöksenteon siirtymisen seurauksena. Lisäksi meille on tärkeää, että muutoksenhakumenettelyt, joita nämä virastot luovat, ovat sopusoinnussa myös perustamissopimusten ja oikeusvaltiossa sovellettavien periaatteiden kanssa. Yksi erittäin tärkeä tavoite on, että virastoille myönnettävät valtuudet puuttua asioihin ovat sopusoinnussa kansalaisten niiden perusoikeuksien kanssa, joista sovimme perusoikeuskirjan laatimisen yhteydessä. Näiden asioiden vuoksi teimme tarkistusehdotuksia. Olemme kiitollisia siitä, että ainakin osa niistä hyväksytään.

Savary
Hyvät parlamentin jäsenet, saanen ensin kiittää esittelijää ja parlamenttia siitä ripeydestä, jota se osoitti käsitellessään ehdotusta Euroopan lentoturvallisuusviraston perustamisesta. Se, mitä nyt sanon, ei ole varmaankaan aivan objektiivista, tätä voisi melkein pitää neuvostolle ja komissiolle osoitettuna vetoomuksena, jotta ehdotus saataisiin valmiiksi mahdollisimman pian, sillä teollisuusvaliokunta on luonnollisesti ensin mitannut, miten iso hyöty virastosta olisi teollisuudelle.
Tiedätte, että me tarvitsemme ehdottomasti vastaavanlaisen viraston kuin amerikkalainen liittovaltion ilmailuvirasto, jos haluamme, että Airbus-standardi ja varsinkin uusi A 380 -ohjelma kelpuutetaan kansainvälisillä markkinoilla. Teollisuusvaliokunta arvostikin paljon tätä näkökulmaa; se ei tehnyt lisää tarkistusehdotuksia, minkä ansiosta saatoimme edetä mahdollisimman nopeasti tämän koneen tehokkaaseen valmistukseen, jota eurooppalainen lentokoneteollisuus odottaa päästäkseen antamaan vastusta tutulle, paljon keskustelua herättäneelle, suurelle amerikkalaiselle kilpailijalleen. Siksi tyydymme tähän ehdotukseen esittäen neuvostolle toiveen, että se olisi armelias arvioidessaan sille esitettyjä tarkistuksia.
Toinen tärkeä seikka on poliittinen valvonta. Mielestämme asiantuntijoiden ja teknikoiden tulee huolehtia turvallisuudesta, mutta poliitikot eivät voi jäädä sivuun. Skandaaleissa ja suuronnettomuuksissa, olipa kyse Concordesta tai Mont Blanc'n tunnelista, joka kerta vastauksia on vaadittu julkisen vallan edustajilta. Lentoturvallisuusviraston tehtävänä on siis teknisten normien ja varmentamismenettelyjen laatiminen, josta huolehtivat ensisijaisesti asiantuntijat ja teollisuus, mutta virastoa on valvottava myös poliittisesti. Siksi ehdotimme tarkistuksia, joissa vaaditaan, että viraston toimitusjohtaja tai jopa itse virasto voisi olla parlamentin käytettävissä, tai ainakin tulla parlamentin kuultavaksi. Eräät jopa haluaisivat, että hallitusneuvostossa olisi parlamentin edustajia, koska hallintoneuvosto on pikemminkin poliittinen kuin tekninen elin.
Toivomme siis, että asiantuntijakomiteoiden osapuolet toimisivat mahdollisimman suuressa yhteisymmärryksessä erityisesti yhtenäisen eurooppalaisen ilmatilan muodostamisessa tai lentoliikenteen valvontaan liittyvissä ongelmissa. Meidän mielestämme tämän on tapahduttava yhteistyössä työmarkkinaosapuolten ja työntekijöiden kanssa, muuten asettamiemme tavoitteiden saavuttaminen saattaisi vaikeutua huomattavasti. Tässä olivat, hyvät parlamentin jäsenet, teollisuusvaliokunnan keskeisimmät päätelmät.

Whitehead
 ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunnan lausunnon valmistelija. (EN) Arvoisa puhemies, pyydän Schmittiltä ja Collinsilta anteeksi, että olin varattu muualla, minkä vuoksi en kuullut heidän alustavia huomioitaan.
Ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunnan lausunto, jonka valmistelijana toimin, sai yksimielisen hyväksynnän, ja olemme iloisia huomatessamme, että molemmat esittelijät kannattavat monia suosituksiamme.
Meidän on siirryttävä eteenpäin ja unohdettava vanhat tekosyyt, IATAn lisäämät lailliset haasteet ja joiltakin taholta edelleen ilmenevä vastustus jopa varovaisia vapaaehtoisia sopimuksia kohtaan. Kyse on ensi sijassa kuluttajien turvallisuudesta ja matkustusmukavuudesta. Sen vuoksi olemme erityisen tyytyväisiä kuluttajien terveyttä ja turvallisuutta koskevien tarkistusten hyväksymiseen Schmittin mietinnössä, jossa korostetaan lentomatkustajien terveys- ja turvallisuusvaatimuksia, sekä Collinsin mietinnössä tehdyn ehdotuksen hyväksymiseen. Tuon ehdotuksen mukaan pitäisi laatia arvio terveysriskeistä ja tutkimus verisuonitukosten kaltaisista ongelmista.
On totta, että matkustajat eivät kärsi nykyään niinkään lentoyhtiöiden polkumyynnistä tai kadonneista matkatavaroista, vaan muista ongelmista, jotka eivät yleensä johdu itse lentoyhtiöistä. Eniten matkustajat kärsivät tiedon puutteesta. Jos jokin uusi virasto - kuten elintarvikevirasto, jota olemme perustamassa - tekee jotakin, toiminnan on oltava avointa ja läpinäkyvää. Meidän on saatava tietää, miten se hoitaa tutkimustyötään. Meidän on saatava tietää, miten sen henkilökunta valitaan. Valinnan on perustuttava ansioihin, eikä alaan saa liittyä minkäänlaisia kytköksiä. Kaikki tämä on mahdollista, jos hyväksymme nämä kaksi mietintöä.
Toivon, että parlamentti antaa niille huomenna selkeän tuen.

Ojeda Sanz
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, ensinnäkin haluaisin onnitella jäsen Collinsia hänen uutterasta, puolueettomasta ja huolellisesta työstään tämän lentomatkustajien oikeuksien suojaamista Euroopan unionissa käsittelevän mietinnön laatimiseksi.
Olen esittelijän kanssa täysin samaa mieltä, että on tarpeen, ja jopa erittäin kiireellistä, tehostaa nykyistä suojaa tapauksissa, joissa lentokoneeseen pääsy evätään, lento peruutetaan tai se viivästyy kohtuuttomasti, minkä seurauksena on usein myöhästyminen jatkolennolta tai muusta kulkuneuvosta ja paljon muita haittoja, jotka lisääntyvät päivä päivältä. Emme myöskään saa unohtaa, että me parlamentin jäsenet joudumme venyttämään pitkämielisyyttämme kärsiessämme näistä haitoista.
Minusta tätä huononemista kannattaa jarruttaa ennen kuin siitä tulee väistämätöntä, ja komission jäsentä onkin kiitettävä hänen osastonsa ponnisteluista tämän asian hyväksi. Jotta tässä onnistuttaisiin, minusta on tarpeen tarkistaa huolellisesti ja asianmukaisesti nykyiset määräykset ja vahvistaa niitä kaikissa sellaisissa asioissa, joilla lisätään ja parannetaan matkustajien oikeuksien suojaa. On myös tarpeen valvoa huolellisesti lentoyhtiöiden allekirjoittamia vapaaehtoisia sopimuksia, joiden tavoitteena on myös lentoliikenneolojen parantaminen.
Ennen kaikkea pidän kuitenkin välttämättöminä valvontatoimia, joilla taataan, että voimassa olevia määräyksiä noudatetaan tiukasti, sillä nämä jäävät usein pelkästään paperille eivätkä palvele siten alkuperäisiä päämääriään.
Tässä asiassa voidaan ja pitää toteuttaa välittömiä ja tehokkaita toimia. Ensiksi olisi painotettava voimakkaasti lentomatkustajien oikeuksia koskevan peruskirjan tekemistä tehokkaasti tunnetuksi, kuten esittelijä osoitti aiemmin. Tarkat, selkeät, ymmärrettävät ja runsaat tiedot ovat tarpeen, jotta lentomatkustajat tuntisivat oikeutensa ja niiden toteuttamistavan, emmekä tietenkään voi alistua monien lentokenttien tapaan sijoittaa julisteet puoliksi piiloon syrjäisiin nurkkiin.
Tätä tietoa täytyy tehdä riittävästi tunnetuksi ja se pitää asettaa kaikkien käyttäjien ulottuville, ei ainoastaan lentoasemilla, vain kaikissa lipunmyyntipisteissä, matkatoimistoissa ja mahdollisuuksien mukaan myös tiedostusvälineiden kautta. Asia on niin, että jos emme onnistu tuomaan lentomatkustajien ulottuville tietoa heidän nykyisistä oikeuksistaan, jolloin he eivät voi useinkaan toteuttaa niitä, ei hyödytä lainkaan käynnistää lainsäädäntömenettelyä, jonka tuloksena syntyy lisää merkityksetöntä paperia.

Wiersma
Arvoisa puhemies, haluan käsitellä ennen kaikkea Euroopan lentoturvallisuusvirastoa, EASA:ta, mutta minun on kuitenkin esitettävä huomautus matkustajien oikeuksista, myös arvoisalle komission jäsenelle. Mitä lentoyhtiöt lupaavatkin tai millaisia sopimuksia ne ovat keskenään tehneetkin ripustaakseen esille hienoja luetteloita matkustajien oikeuksista, käytännössä käy ilmi, että tässä asiassa tapahtuu hyvin vähän. Myös omasta kokemuksestani tiedän, että hyvin monet asiat epäonnistuvat usein. Siksi haluaisin vaatia mahdollisimman paljon sitovia sopimuksia, joista määrätään myös laissa, samoin kuin seuraamuksia matkustajille annettujen lupausten pitämättä jättämisestä.
Kuten jo sanoin, haluan käsitellä ennen kaikkea EASA:ta. EASA:n perustaminen ja sen väliaikaiset tehtävät ovat merkittävä askel tiellä kohti lentoliikenteen turvallisuussääntöjen täydellistä yhdenmukaistamista. Se on tarpeen ja toivottavaa, kun ajatellaan tämän sektorin merkityksen lisääntymistä Euroopan tasolla, yksiselitteisiä kilpailusääntöjä ja yhtäläisiä normeja sekä sitä, kuinka välttämätöntä on, että Euroopan unionin vaikutusvaltaa lisätään maailmanlaajuisesti. On valittu varovainen aloitus, jolloin on aluksi kysymys ainoastaan uusien lentokonetyyppien, kuten A 380:n, eurooppalaisesta sertifioinnista. Tämä on hyväksyttävissä, koska viraston on vielä löydettävä paikkansa kansallisten ilmailuviranomaisten rinnalla, joille luonnollisesti varataan edelleen oma roolinsa.
Päällekkäistä työtä on vältettävä jakamalla tehokkaasti keskenään saatavilla olevaa asiantuntemusta ja kapasiteettia. Tietyn aikataulun mukaisesti EASA:n toimivaltaa voidaan laajentaa lentoturvallisuuden muihin näkökohtiin, kuten inhimilliseen puoleen, lentäjien koulutuksen laatuun ja muuhun vastaavaan.
Sääntelyssä ja myös tarkistuksissa mainitaan oikeutetusti terveys, matkustajien hyvinvointi matkalla ja ympäristö sekä erityisesti päästöongelma. Kansalaiset ovat siitä yhä enemmän huolissaan. EASA:n toiminnan on vaikutettava näitä huolia vähentävästi.
Euroopan parlamentin tarkistuksista tulee selväksi, että viraston riippumattomuutta pidetään painopisteenä. Viraston on voitava toimia ilman poliittista asioihin puuttumista ja irrallaan sertifiointiprosesseista. Käsiteltävämme olevan asetuksen lopussa nousee esille jälleen väistämätön komitologia. Jäämme kuitenkin epäilemään, edistääkö se EASA:n tehokasta ja riippumatonta toimintaa.

Sanders-ten Holte
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen ja arvoisat kollegat, haluan kiittää ELDR-ryhmän nimissä esittelijä Schmittiä hänen mietinnöstään. Turvallisuus, päättäväisyys ja vastuun osoittaminen ovat ryhmälleni kolme mittapuuta. Vaikuttaako lentoturvallisuusvirasto lentoliikenteen turvallisuuteen? Meidän silmissämme kyllä, erityisesti nyt kun myös kolmansissa maissa, joista jäsenvaltio harjoittaa lentoja, rekisteröidyt lentokoneet kuuluvat tämän direktiivin piiriin.
Olen kuitenkin esittänyt yhden tarkistuksen viraston tehtävien tarkentamiseksi edelleen. Komission on tehtävä viimeistään ensi vuoden lopussa ehdotus siitä, mihin uusiin tehtäviin Euroopan lentoturvallisuusvirasto (EASA) voi tarttua. Lentokoneiden miehistöjen lupien myöntäminen Euroopan unionissa on tärkein niistä. Lentokoneissa kulkevien, sekä matkustajien että miehistön, turvallisuuden parantamisessa ei ole kysymys pelkästään metallin laadukkuudesta.
EASA:n on voitava myös toimia päättäväisesti, mikä riippuu paitsi rakenteesta niin myös johtajien laadusta. Siksi hallintoneuvostolla ja pääjohtajalla on oltava asianmukaista kokemusta. Kymmenen vuoden toimikausi on tosiaankin riittävä, joten siksi vain yksi uudelleen nimittäminen.
Sitten lopuksi vastuun osoittamisesta. Pidämme tärkeänä, että kaikki riippumattomat virastot ovat vastuussa parlamentille. Paras tapa toteuttaa tämä on huolehtia, että komissiolla on paikkansa tämän viraston rakenteessa. Jos heikennämme liikaa komission roolia, syntyy vakavia ongelmia poliittisen vastuun kanssa. Olemme noudattaneet Euroopan meriturvallisuusviraston osalta tässä ja muissa asioissa samaa linjaa.
Olen seurannut kiinnostuneena myös esittelijä Collinsin mietintöä, koska toimin itse esittelijänä vastaavassa aiheessa, nimittäin lentoliikenteen harjoittajien korvausvastuussa. Tunnistamme työmme tulokset hyvin lopullisessa versiossa. Monet tarkistuksistamme on hyväksytty. Kiitokset siitä.
Haluan mainita vielä pari asiaa. Ensinnäkin pidän välttämättömänä, että matkustajille tiedotetaan ajoissa. Sitten lopuksi, kollegani Lynn on esittänyt muutamia tarkistuksia sen painottamiseksi, että lentoyhtiöiden on tehtävä kaikkensa kertoakseen lentokoneessa, myös lyhyillä lennoilla, muodostuvien veritulppien vaarasta.

Lucas
Arvoisa puhemies, haluaisin vihreiden ryhmän puolesta antaa tukeni molemmille mietinnöille. Koska puheaikani on rajallinen, haluan keskittyä vain yhteen näkökohtaan, nimittäin lentoliikenteen terveysnäkökohtiin.
On valitettavan totta, että lentoyhtiöt ovat menneinä vuosina laiminlyöneet matkustajien terveyttä. Tilanne on nyt muuttumassa, mutta paljon on vielä tehtävä. Olen erityisen iloinen siitä, että Collins on omistanut suuren osan mietinnöstään terveyskysymyksille, ja tuen voimakkaasti hänen lentoyhtiöille suuntaamiaan kehotuksia tiedottaa matkustajille aiempaa paljon aktiivisemmin terveysriskeistä. Kaipaamme entistä paljon suurempaa selkeyttä. Lippua varattaessa pitäisi voida saada tietoja. Niinhän lääkärikin tarvitsee leikatessaan potilaita. Terveysasioista on annettava tietoisku samaan tapaan kuin lentokoneissa annetaan yleistä turvallisuutta koskeva tietoisku. Tällöin on kerrottava myös ennalta ehkäisevistä toimista, joihin voidaan ryhtyä. Elämä ei tietenkään voi olla riskitöntä, mutta riskien on oltava tasapainossa, ja jos ihmiset tietävät valinnanmahdollisuuksista, heillä on paremmat valmiudet tehdä tosiasioihin perustuvia päätöksiä.
Mitä tulee esimerkiksi verisuonitukoksiin, niin vaikka olemme jo yli kymmenen vuoden ajan saaneet kuulla tapauksista, joissa ihmiset ovat kärsineet verisuonten tukkeutumisesta lentokoneella matkustettuaan, niin asiasta ei ole tehty kattavaa riippumatonta tutkimusta. Tuoreen lontoolaiskonsultin tekemän Lancet-tutkimuksen mukaan jopa joka kymmenes lentomatkustaja kärsii jonkinasteisista verisuonitukoksista pitkillä lennoilla. Suurimman osan vakavat terveysriskit ovat tosin melko harvinaisia, mutta osalle hyvinkin todellisia. Meidän on vastattava ongelmaan sekä tutkimuksin että niihin pohjautuvin toimin. Voitaisiin esimerkiksi lisätä lentokoneissa käytössä olevaa tilaa ja välttää ahtaamasta koneisiin liikaa matkustajia pieniin tiloihin maksimaalisen voiton toivossa.
Tämän aamun lehdessä oli toinen esimerkki: eräs kanadalainen tutkija on väittänyt, että osa matkustajista voi sairastua jopa tuberkuloosin kaltaiseen vakavaan sairauteen ohjaamon ilmankierron takia. Lentoyhtiöt ovat kiistäneet hänen väitteensä. Kyse ei ole näiden väitteiden paikkansapitävyydestä vaan tosiasiasta, että tämäntyyppinen epätietoisuus jatkuu, ellemme luo uutta aktiivista strategiaa, joka perustuu entistä parempiin lisätutkimuksiin, lentoyhtiöiden asianmukaisiin toimiin ja yleisölle tiedottamisen tehostamiseen.

Cauquil
Arvoisa puhemies, kannatan kaikkia sellaisia toimenpiteitä, jotka edistävät lentoturvallisuuteen liittyvien sääntöjen yhtenäistämistä.
EU:n jäsenvaltioiden välisen nykyisen epävirallisen yhteistyön korvaaminen Euroopan lentoturvallisuusvirastolla olisi vähin, mitä voidaan tehdä ilmailualan yhteisten sääntöjen laatimiseksi.
Mietinnön mukaan tarvittiin kuitenkin 20 vuotta lehmänkauppoja, jotta tämä yksinkertaisen järkevä toimenpide saatiin aikaan. Kaunistelevista sanoista huolimatta mietinnössä myönnetään, että neuvottelujen pitkittyminen johtui jäsenvaltioiden kansallisesta itsekkyydestä, jonka takaa paljastuivat teollisuuden erilaiset, jopa vastakkaiset hyötynäkökulmat. Niinpä mietinnössä muistutetaankin lentokenttien toimintaan sovellettavasta läheisyysperiaatteesta ja painotetaan, että viraston tutkimukset ovat ehdottomasti luottamuksellisia ja ne noudattavat teollisuusomaisuutta koskevaa lainsäädäntöä.
Alan teollisuusryhmien toisistaan poikkeavat hyötynäkökulmat eivät lupaa hyvää virastolle, jolle myönnetään valtuudet ryhtyä kaikkiin matkustajien turvallisuuden kannalta tarpeellisiin toimenpiteisiin.

Titford
Arvoisa puhemies, kukaan ei varmaankaan voi vastustaa turvallisuutta, kuten ei myöskään kodin lämpöä, etenkin kun on kyse lentokoneiden turvallisuudesta. Voitte kuitenkin olla varmoja: tämän ehdotuksen todellinen tarkoitus on poliittisen yhdentymisen lisääminen. Komission tarkoituksena on nimittäin perustaa Euroopan lentoturvallisuusvirasto kansallisten järjestelmien asteittaisen yhdentymisen avulla, kuten se niin juhlavasti asian tiedonannossaan ilmaisee. Tämä on nähdäkseni koko Euroopan unionin liikkeelle paneva voima: kansallisten järjestelmien asteittainen yhdentyminen.
Toivon, että tämä lause voitaisiin kiinnittää valtavin kirjaimin mainostauluille joka puolelle Yhdistynyttä kuningaskuntaa, jotta maanmieheni ymmärtäisivät, mitä todella on tekeillä. Meillä on tässä taas uusi symboli - Euroopan ilmaturvallisuusvirasto, kuten Duisenberg hiljattain asian muotoili verratessaan euroa poliittisen yhdentymisen symboliksi.
Sen lisäksi, että meillä on jo riippumaton hallitustenvälinen virasto, nimittäin Euroopan lentotuvallisuusviranomaisten yhteistyöelin, erityisen silmiinpistävää tässä on voimakas tuki sille, että jatkuvasta nykyiseen muotoon kehittyneestä hallitustenvälisestä yhteistyöstä luovuttaisiin. Seuraava on lainaus esittelijän mietinnöstä: ..."koska se olisi edellyttänyt vaivalloista ratifiointimenettelyä osallistuvien maiden kansallisissa parlamenteissa ..., ja lisäksi ehdotus olisi kenties hylätty". Kuinka avutonta ja hankalaa demokratia voikaan olla. Irlannin kansalaistenkaan käytökseen ei voi koskaan luottaa kansanäänestyksen hetkellä. Siksi paljon helpompaa onkin perustaa jälleen yksi eurooppalainen toimielin ja päästä siten eroon koko sotkusta. Tämä kenties hallinnollisesti kätevä ratkaisu ei ole ainakaan demokraattinen. Se on kuitenkin tyypillinen esimerkki Euroopan unionin toiminnasta.
Koska kyse on ilmailusta, ja kaikella kunnioituksella esittelijää kohtaan, voin päättää puheenvuoroni vain seuraavaan huudahdukseen, joka ei totisesti käänny englannista: "What a Messerschmidt"!

Jarzembowski
Arvoisa puhemies, arvoisa komission varapuheenjohtaja, kuten kollega Ojeda Sanz kiitti kollega Collinsia hänen erinomaisesta mietinnöstään, kiitän minäkin aluksi kollega Schmittiä hänen erinomaisesta mietinnöstään. Molemmat ovat tehneet hyvää työtä. Arvoisa komission jäsen, lentoturvallisuudesta sanon, että olette esittänyt meille tämän ehdotuksen yhteisten sääntöjen määrittämiseksi siviili-ilmailun alalla ja Euroopan lentoturvallisuusviraston perustamiseksi, kun sisämarkkinat on toteutettu jo kauan aikaa sitten ja muut komission jäsenet ovat luopuneet aiheesta. Sen ansiosta voimme lopultakin korvata tähän asti jäsenvaltioiden kesken byrokraattisesti päätetyt turvallisuussäännöt yhtenäisin eurooppalaisin ja parlamentaarisesti laadituin normein. Voimme lopultakin luoda Euroopan taivaalle todella yhtenäisen eurooppalaisen turvallisuusalueen. Toivomme, että turvallisuus paranee erityisesti tiukan ja yhtenäisen valvonnan avulla. Siltä osin tuemme ehdotustanne. Valiokunnan tekemien tarkistusehdotusten tavoitteena on, kuten kollega Schmitt oikein esitti, Euroopan lentoturvallisuusviraston ammatillisen riippumattomuuden lisääminen entisestään haluamatta kaventaa teidän parlamentaarista vastuutanne.
Toivomme tämän uuden viraston voivan aloittaa toimintansa niin nopeasti, että siitä muodostuisi Euroopan itsenäisen ilmailuteollisuuden uusi symboli, nimittäin uuden Airbus A380:n, joka on Euroopan valtioiden monien virkailijoiden, monien insinöörien, monien työntekijöiden työn tulosta, että tämä itsenäisen ilmailuteollisuuden symboli antaa sille ensimmäisenä lentokoneena luvan yhdellä kertaa koko Euroopan ilmatilaan. Mikäli se onnistuu, olemme mielestäni saaneet aikaan hyvän tuloksen sekä ilmailuteollisuuden että turvallisuuden kannalta.

Torres Marques
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, aion puhua erityisesti Collinsin mietinnöstä. Haluan kiittää kollegaamme hänen työstään samoin kuin komissiota siitä, että se on esitellyt meille tämän lentomatkustajien oikeuksia koskevan mietinnön.
Kyseessä on aihe, joka kiinnostaa yhä useampia eurooppalaisia ihmisiä, koska lentomatkustajia on yhä enemmän. Tyytymättömyys tarjottuihin liikennepalveluihin ja oloihin, joissa ne suoritetaan, on kuitenkin lisääntynyt. Euroopan parlamentin ja komission kuuluu puolustaa eurooppalaisten lentomatkustajien etuja. On totta, etteivät matkustajien ongelmat riipu pelkästään lentoyhtiöistä, vaan myös lentoasemista, ja meidän on käsiteltävä näitä kahta tilannetta. Tätä nykyä lentoasemat vaikuttavat metroasemilta, joilla ihmisiä on niin paljon, etteivät ne ole lainkaan mukavia eikä niillä voi tuntea oloaan täysin turvalliseksi.
Matkustajat vaativat lentoliikenteeltä turvallisuutta, mutta he vaativat myös tietoa matkustusoloista etukäteen. Kiitän kollega Collinsia, että hän on hyväksynyt useita hänen mietintöönsä tekemistä ehdotuksista, koska minusta oli erittäin hyödyllistä sisällyttää ne siihen. On tarpeellista, että matkustajat tietävät matkustusoloista etukäteen ja että he voivat verrata niitä toisiinsa. Eivät ainoastaan hinnat, vaan myös turvallisuus, mukavuus, esimerkiksi istuinvälit, ja myös esimerkiksi ilmanlaatu yksi keskustelua herättäneistä aiheista on lentojen muuttuminen savuttomiksi, mikä on tosiaan tapahtunut, mutta saastumista koskevaa turvaa on vähennetty lentoliikenteen kustannusten vähentämiseksi.
Minusta meidän on pureuduttava lujasti tähän ongelmaan ja haluaisinkin vielä kysyä komission jäsen Loyola de Paláciolta, onko hänen aikomuksenaan edelleenkin esitellä tämän vuoden loppuun mennessä tätä asiaa koskevaa lainsäädäntöä ja mitä se mahtaa olla?

Foster
Arvoisa puhemies, haluan onnitella Collinsia hänen mietinnöstään, jolla uskoakseni saadaan aikaan järkevä kompromissi komission ehdotuksesta.
Koska ilmaliikenne on kaikkien säädellyin liikennemuoto, suhtaudun myönteisesti alalla tehtyyn sitoumukseen toteuttaa lupaus vapaaehtoisista matkustajapalveluista, kuten Lissabonissa toukokuussa sovittiin. Tämä on epäilemättä paras tapa edetä, sillä liiallinen sääntely olisi äärimmäisen haitallista koko Euroopan ilmailualalle ja etenkin Yhdistyneelle kuningaskunnalle, ja se vähentäisi kilpailukykyämme. Mietinnössä todetaan selkeästi, ettei pyrkimys suojella lentomatkustajia saa haitata kilpailua, mutta samalla vapaaehtoinen sopimus on kattava ja yksityiskohtainen aloilla, joita on parannettava. Toivon, että komissio pitäytyy esittämästä lainsäädäntöehdotuksia, koska on täysin oikein ja asianmukaista varata alalle tarpeeksi aikaa panna tuo sopimus täytäntöön kaikilta osin. Kommentoisin hieman yhtä Collinsin esiin nostamaa kysymystä: Yhdistynyt kuningaskunta on ainoa maa, jossa on turvallisuussyistä käytössä istuinvälien vähimmäisvaatimus, joten katson, että Euroopan unionin olisi syytä seurata esimerkkiä.
Schmittin mietintöön palatakseni toteaisin, että meidän olisi syytä onnitella häntä komission ehdotusten selventämisestä ja parantamisesta, vaikka suhtaudun edelleen hyvin varauksellisesti moniin kysymyksiin. Uskon kuitenkin yleiseen mielipiteeseen siitä, että tarvitsemme Euroopan laajuista elintä etenkin lentokoneiden valmistuksessa, vaikka ICAO:n säännöistä on edelleen epäselvyyttä, sillä niissä sanotaan selkeästi, että sekä lentokoneiden yksittäinen varmentaminen että niiden suunnittelua koskevat muutokset kuuluvat rekisteröintivaltioiden tehtäviin.
Olemme komissiolle useaan otteeseen esitetyistä tiedusteluista huolimatta edelleen epätietoisia Euroopan lentoturvallisuusviranomaisten yhteistyöelimen JAA:n tulevasta roolista, koska asetusehdotuksessa ei määritetä sen rajoja. Olen lisäksi sitä mieltä, että ponnistelut olisi nyt tässä vaiheessa keskitettävä ICAO:n, JAA:n sekä jo käytössä olevien eurooppalaisten valvontastandardien yhdenmukaisen soveltamisen varmistamiseen. EY:n ei pidä luoda vastinetta nykyiselle ICAO:hon perustuvalle turvallisuuskehykselle ja saada siten aikaan tarpeetonta kilpailun vääristymistä. Odotan innokkaasti komission vastausta.

Simpson
Arvoisa puhemies, kannatan ehdotuksia lentomatkustajien laillisten oikeuksien takaamiseksi, lentokoneeseen pääsyn epäämisestä maksettavia korvauksia sekä oikeuksia saada korvausta myöhästyneiden lentojen takia.
Ajatus lentoliikenteen harjoittajien ja asiakkaiden välisistä uusista sopimusvaatimuksista on hyvin tervetullut, mutta se olisi pitänyt esittää jo aikoja sitten. Viivytykset ovat vahingollisia. Viivästysten syihin liittyvien tietojen panttaaminen vaatimattomine anteeksipyyntöineen on tuomittavaa. Toivottavasti tilanne paranee lentoyhtiöiden tuen ja Collinsin aluepolitiikka-, liikenne- ja matkailuvaliokunnassa tekemän työn ansiosta.
Ilmaliikenteen turvallisuutta ei voida koskaan pitää itsestään selvänä asiana. Kollegani Cerdeira kertoi minulle viime viikolla tapahtuneesta traagisesta, ihmishenkiä vaatineesta onnettomuudesta: sotilaskoneesta matkustajakoneeksi muutettu vanha CN-235-tyypin kone oli pudonnut matkalla Melillasta Malagaan. Osoitan omat ja Cerdeiran surunvalittelut uhrien omaisille.
Titfordin puheenvuoro oli käsitykseni mukaan henkilökohtainen kannanotto. Vain elämään hyvin oudosti suhtautuvat ja sellaiset henkilöt, joilla on hyvin omituinen poliittinen näkemys, voivat vähätellä lentoturvallisuuden merkitystä tavoitellessaan omia kansallisia tavoitteitaan. Turvallisuutta ei pidä koskaan käyttää poliittisena välineenä. Paheksun, että Titford teki niin.

Ripoll y Martínez de Bedoya
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, ensiksi haluan onnitella komissiota ja ennen kaikkea komission jäsentä niistä erilaisista ja merkittävistä aloitteista, joita on tehty tällä alalla. Haluan myös onnitella esittelijöitä, jäsen Collinsia ja jäsen Schmittiä, molempien suurenmoisesta työstä ja palauttaa mieleen muutamia ajatuksia, jotka ovat minusta tärkeitä.
Lentomatkustajien suojaa koskeva asiakirja on yhtenäisen eurooppalaisen ilmatilan, turvallisuuden ja ympäristön suojelun ohella lentoliikenteen, matkustajien sekä kansalaisille Euroopan rakentamisesta kehittyvän kuvan kannalta tärkeä asiakirja.
Me kaikki olemme tietoisia tämän liikennemuodon merkityksestä sekä Euroopan ilmatilan ja maarajojen välisestä ristiriidasta: samalla kun perinteiset rajat ovat hävinneet, olemme havainneet, että ilmailualalla ne ovat tiukasti olemassa. Sen takia sellaisilla aloitteilla, joiden kaltaisista keskustelemme tänään, on suuri merkitys kansalaisille.
Olen kotoisin Baleaarein saarilta, missä ollaan erittäin riippuvaisia lentoliikenteestä, kuten varsin hyvin tiedätte. Tiedän, millaista on kärsiä kaaoksesta lentokentillä tai loppumattomista viivytyksistä. Siksi pidän ylistämisen arvoisena komission yritystä pyrkiä tasapainoon lainsäädännön ja vapaaehtoisten, niin lentoyhtiöitä kuin lentoasemia ja lentokenttäviranomaisiakin unohtamatta matkailualaa koskevien sopimusten välillä.
Tämä tiedonanto on kunnianhimoinen ja siinä pyritään löytämään tasapaino lentomatkustajille annettavien takeiden sekä tehokkaan ja kilpailukykyisen lentoliikenteen varmistamisen välillä. Meidän on saatava viesti välitettyä käyttäjille ja saatava nämä tuntemaan hyvin ne laissa tunnustetut oikeutensa, jotka liittyvät ongelmiin lentomatkoissa.
Olen pahoillani, että monta tätä alaa koskevaa aloitetta on jäissä neuvostossa ja toivon, että on mahdollista päästä suotuisiin sopimuksiin, jotta asiassa voidaan edetä ilman viivytyksiä.
Muistutan vielä tätä aihetta sivuavasta karmivasta onnettomuudesta, joka sattui Espanjan Melillasta lähteneelle lentokoneelle viime viikolla, ja haluankin päättää puheenvuoroni onnittelemalla komissiota ja jäsen Schmittiä näiden Euroopan lentoturvallisuusviraston perustamista koskevan ehdotuksen hyväksi tekemästä työstä. Uskon, että jäsen Schmittin mietinnön kaltaisten aloitteiden avulla voidaan tulevaisuudessa jos ei välttää, ainakin vähentää merkittävästi näitä kauheita onnettomuuksia.

Mastorakis
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, Schmittin mietinnöstä puhuttaessa meidän pitää kiittää komission ehdotusta, joka on vastaus parlamentin vaatimukseen, sekä tietysti esittelijää hyvin tehdystä työstä. Tällaisen viraston, joka nyt on perusteilla, pitää tietenkin olla riippumaton ja tehokas, ja nämä seikat ovat mukana käsiteltävänä olevassa mietinnössä.
Kuitenkin, koska itse olin esittelijänä vastaavan palvelun, meriturvallisuusviraston, perustamisessa, josta keskustelimme hiljattain tässä salissa, ja koska olen siis työskennellyt vastaavanlaisen asian parissa, ja jotta välttyisin toistamasta täällä jo esitettyjä näkemyksiä, käytän tämän tilaisuuden ajamalla sitä yleisnäkemystä, että samanlaisten hallintomekanismien pitää noudattaa samanlaisia sääntöjä. Tätä ilmiselvästi järkevää lauseketta ei aina sovelleta Euroopan unionin asiakirjoissa eikä myöskään meidän asiakirjoissamme, koska kuten me kaikki hyvin tiedämme, lopullisen asiakirjan muoto riippuu joka kerta monista sattumista eri keskusteluelimissä ja varsinkin äänestysajankohdasta. Esimerkiksi parlamentaarisen valiokuntamme ehdotus meriturvallisuusviraston hallintoneuvostosta, joka pääsi voitolle täysistunnossa, poikkeaa täysin nyt keskusteltavana olevan tapauksen vastaavasta ehdotuksesta, tosin tarkistuksia on tietenkin jätetty ehdotuksen parantamiseksi. Myös komission ehdotukset poikkeavat vastaavasti.
Onko tämä epäsuhtaisuus oikeutettua? Vastaavia kysymyksiä voisi esittää monien lainsäädäntöasiakirjojemme monista kohdista, mistä asianomaisia virastoja ja unionin asianomaisia toimielimiä ei ole syytä kiittää lukematta pois myöskään parlamenttia. Edellä sanotun perusteella uskon, että komissio voi ryhtyä vertaamaan ja valvomaan tällaisia asiakirjoja, jotta päädyttäisiin lainsäädäntöehdotuksiin, joissa säännökset ovat samanlaisia samanlaisissa tapauksissa ja päästäisiin eroon perusteettomista ristiriidoista.

McCarthy
Arvoisa puhemies, minäkin haluan onnitella Collinsia hänen erinomaisesta mietinnöstään ja siitä, että hän todella hyväksyi lentomatkustamisen turvallisuusnäkökohtia koskevat tarkistukseni.
Brenda Wilson on valitsijani Suur-Manchesterin vaalipiirissä ja aktiivinen kampanjoija ilmailualan terveysinstituutissa, järjestössä, joka työskentelee kansainvälisesti lentomatkustajien terveyden parantamiseksi. Hänen poikansa Neil kuoli traagisesti verisuonitukokseen Benidormiin suuntautuneen lyhyen lennon jälkeen. Hän oli yksi niistä 2000 lentomatkustajasta, joita muutamien lääkäreiden mukaan kuolee vuosittain verisuonitukokseen, eikä pelkästään pitkillä lennoilla turistiluokassa. Siksi huoli lentomatkustamisen ja verisuonitukosten välisestä mahdollisesta yhteydestä kasvaa jatkuvasti.
Tutkimus on moniselitteinen. Maailman terveysjärjestö on myöntänyt 7 miljoonaa puntaa tutkimukseen, ja pyydänkin tänä iltana teiltä sitoumusta laatia Euroopan unionissa tutkimus verisuonitukosten ja lentomatkustamisen mahdollisista yhteyksistä sekä ennalta ehkäisevistä toimista. Lisäksi pyydän komissiota tarttumaan mietinnössäni esittämääni ajatukseen parantaa terveysseikoista tiedottamista ja varoittamista sisällyttämällä tiedot ennakkoon lentolippuihin. Täten asiakkaat eli matkustajat voivat kenties päättää olla juomatta alkoholia tai ottaa aspiriinia kolme tai neljä päivää ennen lentoa, tai he voivat käyttää uusia painesukkia, jotka edistävät jalkojen verenkierron säätelyä.
Paniikkiin lietsontaan ei ole aihetta. Tiedämme, että lentäminen on turvallista, mutta joidenkin matkustajien kohdalla verisuonitukosten riski on todellinen. Meidän on lisättävä tietoamme ja taitojamme tällä alalla, sillä olemme sen velkaa eurooppalaisille lentomatkustajille. Haluaisin vakuutuksenne siitä, että vastaatte tutkimuspyyntöömme ja tapaatte kiireesti ilmailualan edustajia neuvotellaksenne terveysvaaroista ilmoittelun parantamisesta lentolipuissa. Kannatamme vapaaehtoisia toimia, mutta jos on totta, että lentoyhtiöt ovat tienneet verisuonitukosriskeistä jo 30 vuotta, tarvitsemme kenties lainsäädännön.

De Palacio
. (ES) Arvoisa puhemies, ensinnäkin haluan sanoa, että me keskustelemme nyt kahdesta erityyppisestä aloitteesta. Ensimmäinen on lainsäädännöllinen ja koskee Euroopan lentoturvallisuusviraston perustamista. Toinen liittyy parlamentin mietintöön, joka koskee komission tiedonantoa lentomatkustajien oikeuksien suojaamisesta.
Haluan onnitella vilpittömästi molempia esittelijöitä.
Aloitan Euroopan lentoturvallisuusviraston perustamista koskevasta aloitteesta. Haluan myös onnitella ilman muuta jäsen Schmittiä hänen työstään.
Laatiessaan ehdotusta siviili-ilmailua koskevista yhteisistä säännöistä ja Euroopan lentoturvallisuusviraston perustamisesta, komissio piti tavoitteenaan saada turvallisuus korkealle tasolle ja yhdenmukaiseksi, sillä se on avainasia lentomatkustuksessa. Lisäksi se on kenties suurin ja tärkein matkustajien oikeuksista: turvallisuus koko Euroopan unionin alueella ja samalla ympäristön suojaaminen paremmin.
Yhteisten sääntöjen järjestelmän seurauksena edistettäneen myös sisämarkkinoita ja vahvistettaneen eurooppalaisen ilmailuteollisuuden kilpailukykyä, minkä lisäksi se on tietysti Airbus-hankkeen tärkeä osa. Tästä lähtien yksi ainoa todistus antaa valtuudet tarjota tuotteita Euroopan laajuisilla markkinoilla, kun taas ulkopuoliselle markkinoille pääsy helpottuu niiden sopimusten ansiosta, jotka mahdollistavat todistusten yhdenmukaistamisen ja vastavuoroisen tunnustamisen.
Teidän tänään punnitsemanne ehdotus merkitsee siis huomattavaa edistystä, ennen kaikkea jos sen tavoitteet otetaan huomioon; kyse on kuitenkin myös todellisesta uutuudesta yhteisön integroitumisen kannalta, kun otamme huomioon, että tähän asti siviili-ilmailu on ollut suurelta osin valtioiden ja hallitusten välisen yhteistyön määräysvallan alaista, minkä edelliset puhujat jo osoittivatkin. Yhteisön tavoitteiden soveltamisen osalta komissio valtuutetaan tekemään päätöksiä teknisistä määräyksistä ja soveliaista hallinnollisista menettelyistä.
Tämän erityisviraston perustamisen tarkoituksena on auttaa komissiota sen toimeenpanotehtävässä; virastolla on kuitenkin myös omia valtuuksia, sillä joissakin tapauksissa sillä korvataan kansallinen hallinto yhteisön määräysten mukaisille tuotteille annettavien todistusten myöntämisessä toistan, että se on avainkysymys Airbus-hankkeen kannalta, kuten jäsen Jarzembowski sanoi hetki sitten ja toisissa tapauksissa viraston tehtävänä on valvoa kansallisen hallinnon todistusten myöntämistä.
Tämän luonnoksen parissa työskennelleissä parlamentin valiokunnissa on ymmärretty tämän panoksen merkitys ja kiitänkin niiden komission ehdotukselle antamasta tuesta.
Kerron teille, että komissio voi hyväksyä valtaosan esitetyistä tarkistuksista, sillä niillä parannetaan ja selkiytetään alkuperäistä ehdotustamme. Monet niistä muistuttavat neuvoston esittämiä huomioita ja täten ne saadaan mukaan lopulliseen muutettuun ehdotukseen joko osaksi tai vähäisin tyylimuutoksin. Sitä paitsi komissio hyväksyy varauksetta pääjohtajan valtuuksien vahvistamisen sekä säännökset viraston talousarvion valvomisesta.
Joitakin ehdotettuja tarkistuksia emme sen sijaan voi hyväksyä. Mainitsen niiden numerot ja kerron syyt hylkäämiseen. Ensinnäkään meistä ei tunnu asianmukaiselta sisällyttää talousarvioon viraston tuloja ja siten sen kokonaistalousarviota. Tämä päätös olisi vastoin sitä joustavuutta, jota toivomme noudatettavan tämän elimen hallinnoinnissa. Komissio ei voi siis kannattaa tarkistuksia 4 ja 56.
Jotkin tarkistukset uhkaisivat aiheuttaa hämmennystä ja tiettyjä soveltamisvaikeuksia, tai sitten ne eivät liittyisi ehdotuksen sisältöön. Tarkoitan tarkistuksia 3, 15, 17, 19, 28, 29, 54 ja 65.
Haluan myös todeta, ettemme voi myöskään hyväksyä sellaisinaan ehdotuksen soveltamisalaa koskevia tarkistuksia 5 ja 62, vaikka niiden osalta voimme hyväksyä kompromissina, että asetuksen hyväksymistä seuraavan vuoden aikana voidaan esittää ehdotuksia, jotka koskevat lentotoimintaa ja henkilökunnan lupia.
Muiden asioiden osalta emme voi hyväksyä, että lentokentät jätettäisiin kokonaan pois. Voimme ainoastaan myöntyä siihen, että näitä asioita koskevia ehdotuksia tehdään jälkeenpäin.
Komissiossa ei pidetä otollisena tarkistuksissa 24 ja 30 esitettyä ajatusta kansallisten hallintojen tarkastustulosten julkaisemisesta, sillä kyse on luottamuksellista tiedoista, joiden perusteella avautuu mahdollisuus väärinkäytöksiin. Toisaalta mukaudumme asetukseen (EY) N:o 1049/2001 yhteisön toimielinten asiakirjojen saamisesta yleisön tutustuttavaksi.
Minun on otettava esille myös viraston riippumattomuutta koskevat tarkistukset, tarkemmin sanoen tarkistukset 21, 32, 42, 43, 45, 53, 64, 70 ja 71. Me kaikki haluamme, että virasto olisi riippumaton elin toimiessaan teknisillä osa-alueilla, mutta se ei tarkoita, että se voitaisiin jättää täysin vaille poliittista valvontaa. Haluamme sen olevan riippumaton hallittavistaan tai tällä alalla toimivista erilaisista eturyhmistä, joita tällä alalla voi tietysti olla, koska ne ovat hyvin toimeliaita, mutta emme tahdo sen olevan riippumaton yhteisön toimielimistä, koska pidän yhä kiinni siitä, että joka tapauksessa jonkinlaista poliittista valvontaa täytyy olla. Sen tähden komissio ei voi hyväksyä ehdotuksia, joiden tarkoituksena on pienentää sen virastoon kohdistuvaa valvontavaltaa. Tarkistus 36, joka käsittelee parlamentin tahtoa olla kuulumatta viraston hallintoneuvostoon, on meistä täysin asianmukainen, mikäli parlamentissa ollaan sitä mieltä.
Asian käsittely niin parlamentissa kuin neuvostossakin osoittaa, että olemme pääsemässä sopuratkaisuun melkein kaikista tämän asiakirjan kohdista paitsi niistä, jotka liittyvät jäsenvaltioiden ja yhteisön valtuuksiin valvoa virastoa. Niinpä komissiossa pidetään tärkeänä saada parlamentin tuki tässä asiassa.
Sallikaa minun toistamiseen onnitella esittelijää ja kiittää teitä erinomaisesta työstänne.
Komission lentomatkustajien oikeuksien suojaamista koskevan komission tiedonannon osalta haluan ensiksi onnitella jäsen Collinsia yksityiskohtaisesta ja rohkaisevasta mietinnöstä, jonka luin hyvin kiinnostuneena. Lukemani perusteella tein sen päätelmän, että parlamentissa ja komissiossa ollaan suureksi osaksi samaa mieltä asioista.
Molemmissa toimielimissä pannaan suurta painoa lentomatkustajien suojalle ja ollaan yhtä mieltä, että suoja täytyy varmistaa kahdella tavalla, jotka eivät ole ristiriitaisia vaan täydentävät toisiaan. Ensimmäinen on lentoyhtiöiden vapaaehtoisesti tekemät sopimukset ja toinen sitovat lakisäännökset.
Esitän lyhyesti pääkohdittain ensi kaudeksi suunnitellut toimet, jotka kattavat täysin huolenaiheenne ja kysymyksenne, kuten tulette näkemään. Ensinnäkin vapaaehtoisten sopimusten valvonta. Olemme täysin samaa mieltä, että noissa sopimuksissa pitää ottaa huomioon niiden noudattamista valvova mekanismi, mikäli haluamme, että ne tosiaan ovat tehokkaita ja toimivia ja siten uskottavia lentomatkustajien mielestä. Tulevina kuukausina tehdään tunnontarkkaa työtä valvontatoimien edistämiseksi sen lisäksi, että pohdimme tuomioistuinten ulkopuolella ratkaistavia riitoja. Kokoonnuimme jopa lentoyhtiöiden kanssa, ja sanoin niille hyvin selvästi, että tämä on keskeinen asia, ja luulenkin, että voimme saada aikaan kaikkia tyydyttäviä ratkaisuja.
Sen lisäksi lentomatkustajilla täytyy olla koko ajan riittävästi tietoa matkan suunnittelusta aina lentoon asti, kuten jäsen Ojeda sanoi hetki sitten. Lentoyhtiöt ovat sitoutuneet tosissaan parantamaan tiedotustaan vapaaehtoisten sopimustensa mukaisesti. Lentoyhtiöiden hyötysuhdetta vertailevien kuluttajaraporttien osalta teemme pian kokeilun testataksemme toimintatapoja ja tutkiaksemme sitten lainsäädäntöjä saatujen kokemusten valossa. Tämä on avainasia.
Jotkin lentomatkustajien eduista ovat niin tärkeitä, että niitä on suojattava lakisääteisin oikeuksin. Tarkemmin sanoen aikomuksenamme on tehdä parlamentille ja neuvostolle lainsäädäntöehdotus kahdesta konkreettisesta asiasta: lentokoneeseen pääsyn epäämisestä ja lentojen peruuntumisesta. Ensimmäisen asian osalta tekeillä on hanke, jota parannamme parhaillaan eri osapuolten tekemien huomioiden ansiosta. Toinen asia liittyy lentoyhtiöiden asiakkaidensa kanssa tekemiin sopimuksiin. Esittelemme loppuvuodesta kuulemisasiakirjan ja saatuamme siitä palautetta laadimme asiaa koskevan ehdotuksen. Kiinnitämme asiakirjassa suurta huomiota vammaisten oikeuksiin, mitä jotkut teistä ovat tähdentäneet, ja toivomme, että asetus hyväksytään nopeasti parlamentissa ja neuvostossa, jotta Montrealin yleissopimuksen määräyksiä yhteisössä toimivien lentoyhtiöiden vastuusta voidaan soveltaa siten, että uudet määräykset voivat tulla voimaan ensi vuoden loppupuolella.
Lopuksi puhun asiasta, jota monet puhujat, viimeisimpänä jäsen McCarthy, ovat korostaneet ja josta me kaikki kannamme huolta: lentomatkustajien terveysongelmista. Meistä on keskeistä arvioida perusteellisesti lentomatkailun riskit. Sen takia rahoitamme parhaillamme viidennen puiteohjelman puitteissa matkustamo-oloja koskevaa tutkimusta ja harkitsemme, miten voisimme parhaiten tukea Maailman terveysjärjestön aloittamia tutkimuksia verisuonitukoksista. Tahdon kertoa teille, että olen itse kirjoittanut kaikille lentoyhtiöiden pääjohtajille korostaakseni tätä ongelmaa ja pyytääkseni heitä ryhtymään tämänhetkisten tietojensa turvin toimiin sen lieventämiseksi.
Joka tapauksessa, vaikka kummankin aloitteen toteutumisessa kestää aikansa, ne tarjoavat lujan pohjan toimintalinjojen laatimiselle ja pidämme teidät jatkuvasti ajan tasalla.
Arvoisa puhemies, lopuksi haluan sanoa, että olen iloinen parlamentin ja komission tuntojen samankaltaisuudesta ja että jokin päivä sitten meille ilmoitettiin erään lentoyhtiön lennolla, joka oli yli 20 minuuttia myöhässä, että olimme oikeutettuja lentämään kuukauden kuluessa kerran ilmaiseksi saman yhtiön samalla reitillä juuri siksi, että lento oli ollut yli 20 minuuttia myöhässä, mikä ilmoitettiin yhtiön sopimusehdoissa. Tällä haluan sanoa, että jo tätä nykyä parlamentin ja komission huolenaiheista on käytännön seurauksia kansalaisille, matkustajille ja kuluttajille.

Foster
Arvoisa puhemies, lyhyt kysymys komission jäsenelle: olemme ilmoittaneet useaan otteeseen aluepolitiikka-, liikenne- ja matkailuvaliokunnassa, että olemme edelleen epätietoisia Euroopan lentoturvallisuusviranomaisten yhteistyöelimen JAA:n tulevasta roolista, koska asetusehdotuksessa ei määritetä sen rajoja. Olisin hyvin kiitollinen komission vastauksesta. Se ei kenties kykene antamaan sitä tänä iltana, mutta haluaisin lisäselvyyttä asiaan.

De Palacio
. (ES) Arvoisa puhemies, nämä kaksi toimielintä, Euroopan lentoturvallisuusvirasto (EASA) ja Euroopan ilmailuviranomaisten yhteistyöelin (JAA) ovat jonkin aikaa olemassa yhtä aikaa ja yhdistävät toimintansa. JAA:lle jää rippeenä joitakin esimerkiksi henkilöstöä koskevia valtuuksia, jotka siirtyvät kuitenkin ajan myötä lentoturvallisuusvirastolle. Tosin sanoen molemmat toimielimet toimivat jonkin aikaa yhtä aikaa, mutta vain väliaikaisesti. Joka tapauksessa voin lähettää teille konkreettisia ja yksityiskohtaisia tietoja tästä asiasta.

Puhemies
Kiitän teitä, arvoisa komission jäsen.
Yhteiskeskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan keskiviikkona klo 12.00.

Itävallan kautta kulkevat raskaat tavarankuljetusajoneuvot
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana Swobodan laatima aluepolitiikka-, liikenne- ja matkailuvaliokunnan mietintö (A5-0266/2001) ehdotuksesta Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi Itävallan, Suomen ja Ruotsin liittymisasiakirjan pöytäkirjan n:o 9 muuttamisesta Itävallan kautta kulkeville raskaille tavarankuljetusajoneuvoille vahvistelun ekopistejärjestelmän osalta
[KOM(2000) 862 - C5-0769/2000 - 2000/0361(COD)].

Swoboda
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, on varmasti aina vaikeaa joutua laatimaan mietintö, joka koskee omaa kotimaata, koska tällöin on kenties liian subjektiivinen. Yritän kuitenkin esittää asiat jokseenkin objektiivisesti. Minun on aloitettava kertomalla selkeästi, että kun Itävalta neuvotteli Euroopan unionin kanssa liittymisestä, se esitti toiveen, että kauttakulkusopimuksen sisältö ja sisin olemus siirretään pöytäkirjaan, jolloin siitä tulee osa liittymistä ja osa Euroopan unioniin liittymisen sopimussuhteita.
Kauttakulkusopimus on erityisen tärkeä varmasti siksi, että Itävallan kauttakulkuliikenne ja tämä on ainutlaatuinen tilanne koko Euroopan unionissa ei vain muodosta suurta osaa koko liikenteestä jopa 80 prosenttia monilla tieosuuksilla , vaan saastuttaa lisäksi, erityisesti herkillä alueilla, suhteellisen paljon ympäristöä Itävallan maantieteellisen sijainnin ja sen tosiseikan vuoksi, että maa on suhteellisen pieni. Tämä on lisäksi alue, jolla ei juuri ole omaa jalostusarvoa. On selvää, ettei kauttakulkuliikennettä voi pitkällä aikavälillä erottaa muusta liikenteestä. Siksi tälle kauttakulkusopimukselle on sovittu päättymispäivä, joka on edessä suhteellisen pian, nimittäin vuoden 2003 lopussa.
Tämä sopimus ei kuitenkaan miellytä komissiota. Ymmärrän, ettei se miellytä jotakuta, sillä se ei ole liikennepoliittisesti paras mahdollinen. Komissio on pyrkinyt eri tavoin kariuttamaan tämän sopimuksen. Se on yhtäältä ollut sitä mieltä, että seuraamusjärjestelmä on liian tiukka. Myönnän, että komissiolla on sisällöllisesti oikeus mielipiteeseensä, minäkin ymmärrän sitä. Siksi olen ottanut huomioon sen, mitä Uli Stockmann pyysi, ja mietintöni 2 c kohtaan sisältyy se, että parlamentti on sitä mieltä, että on löydettävä parempi ja sujuvampi menettely.
Komissio on vastannut, että laskenta ei toimi Itävallassa kunnolla. En voi arvioida sitä, se koskee tosiseikkojen toteamista. Päätimme valiokunnassa vaatia, että komission pitää huolehtia siitä, että laskenta tapahtuu oikein, koska en tietenkään halua vastata vääristä laskelmista. Komissio oli silloin kuitenkin sitä mieltä, että seuraamusjärjestelmä ei miellytä meitä, laskenta ei miellytä meitä, ja kun emme saa tahtoamme läpi niistä, vastustamme myös ajojen ylärajaa.
On kuitenkin selvää, että raskaiden tavarankuljetusajoneuvojen kauttakulkumatkojen määrän yläraja kuului alusta pitäen sopimukseen! Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen alustavassa arvioinnissa todettiin myös, että se oli kauttakulkusopimuksen olennainen osa. Ei myöskään pidä paikkaansa, kuten komissio on väittänyt, että se olisi tietyllä tavalla negatiivinen kannuste ympäristöystävällisten ajoneuvojen käyttöön. Jokaisen yrittäjän kannalta on tietysti parempi, mikäli hän käyttää ympäristöystävällisiä ajoneuvoja, koska hän saa tällöin vähemmän ekopisteitä. Siksi se on säännös, joka motivoi yrittäjiä käyttämään edullisempia, nimittäin ympäristöystävällisiä ajoneuvoja.
Siksi en oikein ymmärrä näitä voimakkaita hyökkäyksiä nykyisiä sopimussuhteita vastaan, jotka päättyvät muutenkin pian. Arvoisa komission jäsen, lisäksi en ymmärrä sitä, että tämä tapahtuu tilanteessa, jossa komissio tietää Itävallan joutuvan seuraavan laajentumisen yhteydessä varautumaan kauttakulkuliikenteen huomattavaan lisääntymiseen. Annan teille mielelläni riippumattoman taloudellisen tutkimuslaitoksen tutkimuksen, jossa todetaan, että kauttakulkuliikenne nelin- tai viisinkertaistuu vuoteen 2015 mennessä se on todellakin pitkä ajanjakso. Tarkoitan, että en lainkaan ymmärrä, miksi tässä tilanteessa, jossa tiedetään kansalaisten olevan erittäin herkkiä liikenneasioissa, miksi tässä tilanteessa halutaan muuttaa nykyisiä sopimussuhteita, jotta saataisiin kenties vuodeksi tai puoleksitoista vuodeksi luotua toisenlainen tilanne!
Haluaisin vielä kerran korostaa, että meidän mielestämme ei ole kyse siitä, että päätetään uudesta sääntelystä. Ei ole kyse siitä, että otetaan käyttöön uusia rajoituksia. Kyse on vain siitä, että nykyinen sopimussuhde jää voimaan sopimuksia solmittaessahan pätee sentään luottamusperiaate. Saanen toistaa vielä kerran, että kyse on ennen kaikkea siitä, että herkkänä aikana, jolloin unioni on laajentumassa, ei kärjistetä tilannetta, koska tiedetään tarkkaan, mitä siitä voi seurata.
Suosittelen tietysti, että mietintö, sellaisena kuin se hyväksyttiin valiokunnassa erittäin niukalla enemmistöllä, myönnän sen, jos tässä yhteydessä voi enää edes puhua enemmistöstä hyväksytään myös huomenna. Arvoisa komission jäsen, tiedän, että te ette voi hyväksyä sitä, mutta haluaisin siitä huolimatta pyytää teiltä yhtä asiaa: voisitteko harkita siinä tapauksessa joka voi helposti toteutua , että parlamentti päättää toisin ja hylkää ehdotukseni, että komission ehdotusta ei panna täytäntöön "väkivalloin"? Voisitteko tämän ehdokasvaltioiden liittymisneuvottelujenkin kannalta tärkeän valtion vaikean ja herkän tilanteen vuoksi pyrkiä kestävän ratkaisun etsimiseen ettekä pyri pakottamaan hyväksymään väliaikaista ratkaisua?

Kronberger
, ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunnan lausunnon valmistelija. (DE) Arvoisa puhemies, 108 prosentin lausekkeesta äänestettäessä on kyse paljon muustakin kuin Itävallan ympäristötavoitteista. Kyse on vain toissijaisesti herkän alppialueen kauttakulkuliikenteen päästöistä. Ensi sijassa on kyse siitä, että Itävallan ja Euroopan unionin välillä on voimassa oleva sopimus. Komissio pyrkii nyt yksipuolisesti kumoamaan tämän voimassa olevan sopimuksen asetusehdotuksellaan. Euroopan parlamentin pitää tällöin taata tämän epäoikeudenmukaisen tapahtuman legitimaatio.
Jos hyväksymme tämän ehdotuksen, tuemme sopimusrikkomusta unionin jäsenvaltiota vastaan. Se voi ja sen pitää heikentää uskoa solmittuihin sopimuksiin ja samalla myös Euroopan unionin oikeusvarmuuteen. Juuri kyseisen Alppien alueen ihmiset kannattivat suureksi osaksi vuonna 1994 EU:hun liittymistä, koska luottivat sopimusten pitävyyteen. Jos hyväksymme tämän suojalausekkeen epäoikeudenmukaisen poistamisen, lisäämme närkästystä unionia kohtaan ja ajamme kansalaiset taas kadulle barrikadeille.
Tästä syystä pyydän teitä hartaasti tukemaan jäsen Swobodan mietintöä tai pelastamaan hänet vaikeasta tilanteesta!

Ferber
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, Euroopan kansanpuolueen (kristillisdemokraattien) ja Euroopan demokraattien ryhmä kannattaa komission ehdotusta. Sen puolesta puhuu ensinnäkin se, että ekopistejärjestelmän tavoite on melkein saavutettu. Tavoitteena oli raskaiden tavarankuljetusajoneuvojen typpioksidien kokonaispäästöjen vähentäminen 60 prosentilla Itävallan kauttakulkuliikenteessä vuoden 2003 loppuun mennessä. Vuonna 2000 olimme saavuttaneet 56 prosentin vähennyksen, mikä tarkoittaa, että olemme saavuttamassa tämän sopimuksessa vahvistetun tavoitteen vuoteen 2003 mennessä.
Toiseksi komission ehdotus ei muuta itse ekopistejärjestelmää. Tavoite 60 prosentin vähennyksestä jää ennalleen. Komissio vetoaa nimenomaan ekopistejärjestelmän jatkamisen puolesta. Vain niin sanottu 108 prosentin lauseke halutaan poistaa. Tämä lauseke on vastoin ekopistejärjestelmän varsinaista tavoitetta, nimittäin ympäristön suojelua typpioksidien kokonaispäästöjä vähentämällä. Se ei kannusta hankkimaan ja käyttämään vähän saastuttavia kuorma-autoja. Tämä 108 prosentin lauseke vahvistaa kauttakulkumatkojen ylärajan ja seuraamukset niiden ylittämisestä. Lauseke vaikuttaa kuitenkin vain siinä tapauksessa, että raskaiden tavarankuljetusajoneuvojen päästöt ovat vähentyneet 8 prosenttia vuodessa. Se on jo sinänsä ristiriitaista. Siksi tässä kaikessa ei ole järkeä.
Kolmanneksi Alppien kauttakulkuliikenne ei vähene ekopisteitä vähentämällä. Se joko siirtyy Sveitsiin tai muuttuu pulmalliseksi kahdenväliseksi liikenteeksi Itävaltaan ja sieltä poispäin tai ajetaan itäeurooppalaisilla raskailla tavarankuljetusajoneuvoilla, jotka eivät toisenlaisen hyväksynnän johdosta ole myöskään ekopistevelvollisia. Tämä kaikki johtaa siihen, että typpioksidipäästöt Itävallassa eivät vähene.
Neljänneksi 108 prosentin lausekkeen seuraamukset ovat suhteettomia. Kauttakulkumatkojen ylärajan 100 000 matkan ylityksestä vuonna 1999 rangaistiin vähentämällä 150 000 matkaa vuonna 2000.
Viimeinen asia, josta haluaisin puhua: minusta ei ole perustetta sille, että voitaisiin epäillä yhteisön johdetun oikeuden, siis komission asetusehdotuksen, josta nyt keskustelemme, voivan korvata primaarioikeuden tässä tapauksessa siis liittymissopimuksen. Pöytäkirjassa N:o 9 edellytetään nimenomaan ekopistejärjestelmän tarkistamista vuonna 2001. Komission ehdotus on sen vuoksi myös oikeutettu. Siksi vetoan sen puolesta, että 108 prosentin lauseke poistetaan ja komission ehdotus hyväksytään muutoksitta.

Stockmann
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, ekopistejärjestelmästä sovittiin Itävallan liittyessä EU:hun. Puhumme siis voimassa olevasta lainvoimaisesta sopimuksesta, joka päättyy vuonna 2003. Sen tavoitteena oli kuten on mainittu ympäristöystävällisten raskaiden kuljetusajoneuvojen käyttö Itävallan kautta kulkevassa Alppien kauttakulkuliikenteessä ja NOx-päästöjen vähentäminen 60 prosentilla vuoteen 1992 verrattuna, ja se on melkein saavutettu.
Sopimuksessa vahvistettiin lisäksi kauttakulkumatkojen yläraja - niin sanottu 108 prosentin lauseke. Komissio haluaisi nyt lopettaa 108 prosentin lausekkeen soveltamisen vuoden 2003 loppuun asti. Esittelijä, Hannes Swoboda, hylkää komission ehdotuksen, ja minä yhdyn hänen käsitykseensä, vaikka Itävallan ja esimerkiksi Saksan edut ovat tässä ristiriidassa keskenään. Meidän tavoitteenamme pitää kuitenkin olla eurooppalaisen liikennepolitiikan mukaisesti toimiminen, mikä tarkoittaa verotusmekanismin soveltamista ekologisesti herkillä alueilla. Haluaisin kuitenkin viitata kolmeen ongelmaan, joihin viittasin myös tarkistusehdotuksissani.
Ensinnäkin kyse on matkojen määrän oikeasta laskennasta. Monet epäilevät tilastojen oikeellisuutta, sillä tilastoihin lasketaan mukaan osittain myös kahdenväliset matkat. Sen vuoksi on huolehdittava matkojen määrän oikeasta laskennasta, niin että seuraamuksia ei vahvisteta väärin perustein.
Näin pääsenkin toiseen kohtaan, seuraamuksiin. Kauttakulkumatkojen yläraja ylittyi - sekin mainittiin - 100 000 matkalla vuonna 1999, ja se johti matkojen vähentämiseen 150 000:lla siis rangaistukseen. Nykyinen seuraamusjärjestelmä vaikuttaa minusta liian ankaralta ja väärältä, koska se vaikuttaa yksityisiin kuljetusyrityksiin, vaikka sen kohteena on valtion toiminta. Se kaipaa korjausta.
Kolmas ja viimeinen kohta: laajana liikennepoliittisena tavoitteenamme on kestävä liikennejärjestelmä, joka pysyvästi mahdollistaa hyväksyttävissä olevan liikkuvuuden. Komissio ei ole kuitenkaan tähän mennessä esittänyt uskottavaa kokonaissuunnitelmaa Alppien alueelle vuodesta 2003 eteenpäin. Sitä tarvitaan nyt nopeasti!

Costa, Paolo
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, vaikka panen merkille kaikki ne huolenaiheet, joita esittelijä Swoboda ja muut kollegat ovat ottaneet esille unionin sopimusten allekirjoittamisen yhteydessä omaksumien sitoumusten hoitamisesta, tässä erityistapauksessa on mielestäni syytä äänestää komission alkuperäisen ehdotuksen puolesta. Tämä on linja, jota koko ryhmäni aikoo seurata huomenna.
Tämä siksi, että on hyödynnettävä viime vuosien kokemuksia, jotta voidaan nopeasti määritellä johdonmukainen Alppien ylitystä koskeva strategia, joka tulevaisuudessa perustuisi liikenteen mahdollisimman laajaan siirtämiseen maanteiltä rautateille.
Nykyinen järjestelmä on osoittautunut pääpiirteissään tehokkaaksi, koska päätavoite on saavutettu tai sen saavuttaminen on lähellä, mutta sen sijaan se toimii tehottomasti tai joissakin tapauksessa minusta suorastaan vastoin tavoitetta parantaa Itävallan läpi kulkevien kulkuneuvojen ympäristöystävällisyyttä. Lisäksi se on hankalasti, ellei väärin toteutettu, minkä vuoksi lausekkeesta, joka ajatuksena on toki kunnioitettava, on käytännössä vain vähän hyötyä.
Luulen, että suuria vaikeuksia ei synny ja että sopimusta noudatetaan varsin hyvin nyt, kun tavoiteltu päämäärä on saavutettu, eikä lauseketta pidä soveltaa, koska siitä ei ole tällä hetkellä apua. Sen sijaan sitä on muiden ohella hyödynnettävä ja sovellettava niiden eri järjestelmien yhteensovittamisessa, joiden avulla meidän on tulevaisuudessa määriteltävä parempi järjestelmä koko Alppien alueen ylittämiseen.
Minä toivon ja me toivomme, että myös tämä voitaisiin ottaa huomioon seuraavassa valkoisessa kirjassa sekä edistämällä kauan odottamiemme rautatielinjojen valitsemista että määrittelemällä tariffitoimia, jotka mahdollistaisivat infrastruktuurikustannusten paremman kohdistamisen kautta sellaisten olojen luomisen, jotka kävisivät paremmin yksiin koko Alppien alueen kunnioittamisen kanssa.

Echerer
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, kollega Swoboda, esittelijämme, sekä kollega Kronberger ovat molemmat itävaltalaisia, eikä se ole tietenkään sattuma, ja molemmat selvittivät yksityiskohtaisesti Itävallan sisäistä tilannetta. Mielestäni ei ole kuitenkaan kyse pelkästään Itävallan ongelmasta. Mietinnössä ja huomisessa äänestyksessä on kyse valtavan laajakantoisesta päätöksestä. En yritä nyt enkä haluakaan asettaa sisämarkkinoita, kilpailua, ympäristö- ja liikennepolitiikkaa vastakkain. Mielestäni on kyse kahdesta asiasta.
Toistan ensinnäkin kollegojeni toiveen: sopimusta ei pitäisi Bushin käytöstapoja noudattaen päättää yksipuolisesti. Toiseksi kyse on tästä: kuinka vakavasti suhtaudumme eurooppalaiseen ympäristö- ja liikennepolitiikkaan? Kuinka vakavasti toteutamme sitä ja kuinka tehokkaasti haluamme edistää sitä? Kyse ei ole siis vain typpioksidien vähentämisestä Brennerin moottoritiellä. Tarvitsemme yhdenmukaisen liikennesuunnitelman koko Alppien alueelle ja ulkoisten kustannusten kansainvälistämistä. Niin kauan kuin todellisia kustannuksia ei oteta huomioon, tiet pysyvät halpoina. Yhdistetty liikenne tai kiskoliikenne eivät voi kilpailla sen kanssa. Koko ekologisesti herkkä Alppien alue tarvitsee tukeamme Alppien suojelua koskevan yleissopimuksen mukaisesti. Kansalaiset, eivätkä vain näiden herkkien alueiden kansalaiset, luottavat Euroopan parlamenttiin, kaikkien sen jäsenten vastuuntuntoisuuteen!

Meijer
Arvoisa puhemies, tässä asiassa on kysymys paljon enemmästä kuin pelkästään liikenneongelmasta. On kysymys siitä, kuinka Euroopan unioni suhtautuu lupauksiinsa uusille jäsenvaltioille, pienempien jäsenvaltioidensa oikeuksiin ja muihin kuin ainoastaan taloudellisiin intresseihin. Sveitsi ja Itävalta ovat vuosikausia suojelleet alppilaaksojaan läpi kulkevan kuorma-autoliikenteen aiheuttamaa melusaastetta ja ilman pilaantumista vastaan. Tämä suojelu muuttuu tärkeämmäksi sitä mukaa, kun tämä ympäristölle haitallinen tapa kuljettaa edelleen lisääntyy.
Itävallan liittyessä Euroopan unioniin tehtiin kompromissi, joka mahdollisti sen, että tämä jäsenvaltio voi jatkaa suojelua osittain vähentämällä NOX-päästöjä 60 prosentilla vuosina 1992-2004. Tästä toimenpiteestä hyötyvät myös muut, koska sillä edistetään liikenteen vähentämistä tai siirrytään rautatieyhteyksiin, jotka ovat parempi vaihtoehto ihmisen ja ympäristön kannalta. Lähtökohtana ei ollut puhtaampien tekniikoiden odottaminen vaan toimivalta rajoittaa liikennettä asettamalla enimmäismääriä. Seitsemän vuotta tämän kompromissin jälkeen komissio yrittää yksipuolisesti viedä Itävallalta tämän oikeuden ja tehdä yhä runsaasti tilaa pohjoisen ja etelän väliselle tieliikenteelle, vaikka siten ylitetään 108 prosentin yläraja. Jos Euroopan unioni suhtautuu tällä tavalla pienempiin jäsenvaltioihinsa, se herättää yhä enemmän vastenmielisyyttä ja vastarintaa. Euroopan yhtyneen vasemmiston konfederaatioryhmä tukee esittelijää hänen hylätessään tämän komission, suurten jäsenvaltioiden ja suurten kuljetuskonsernien hyökkäyksen.

Van Dam
Arvoisa puhemies, Itävallassa myönnettyjen ekopisteiden määrä ja niiden jakauma sekä myös itse ekopistejärjestelmä johtavat tunnepitoiseen keskusteluun ja kerta kerralta tiukkoihin yhteenottoihin kannattajien ja vastustajien välillä, kuten myös nyt.
Kun Itävallasta tuli Euroopan unionin jäsen, sovittiin rajoitetusta kauttakulkevasta tavaraliikenteestä vuoden 2003 loppuun saakka. Komissio haluaa peruuttaa yhden tämän sopimuksen kohdista. Esittelijä katsoo pöytäkirjan N:o 9 yksipuolisen (osittaisen) irtisanomisen ilman hyväksyttäviä vaihtoehtoja tehtyjen sopimusten rikkomiseksi.
Itävallan nykyinen järjestelmä ei vaikuta olevan puutteeton. Tienkäyttäjien suurten ryhmien jättäminen huomiotta päästömittauksessa ei edistä selkeän kuvan saamista kauttakulkuliikenteen päästöistä. Samalla velvollisuutta tarjota tälle liikenteelle riittävästi vaihtoehtoja Alppien läpikulkua varten ei ole vielä noudatettu.
Olen vakuuttunut, että Eurooppa ilman liikennettä ei ole mahdollinen, mutta ei myöskään ilman terveellistä luontoa, jossa me kaikki loppujen lopuksi elämme. Siksi kannatan aloitteita päästöjen rajoittamisesta yleisesti ja erityisesti herkillä luonnonalueilla. Tämän komission ehdotuksen hylkääminen ei siksi ole erillinen asia vaan kuuluu näihin puitteisiin.
Herää kuitenkin kysymys, mikä on Itävallan kauttakulkuliikenteen tilanne vuoden 2003 jälkeen, kun ekopistejärjestelmä on päättynyt. Alppien vahingoittamiseen puuttumiseksi rakentavalla tavalla tarvitaan välttämättä herkkien alueiden politiikkaa. Sen puuttuessa syntyy tilapäisiä toimenpiteitä, jotka ovat harvoin luonteeltaan rakentavia. Siksi kysyn komissiolta, voisiko se puuttua tähän aiheeseen jo kauan odotetussa valkoisessa kirjassaan.
Lyhyesti sanottuna, niin kauan kuin herkkiä alueita koskevaa laajempaa politiikkaa ei ole, mielestäni on typerää ryhtyä yksipuolisiin toimiin, joiden ei voi olettaa edistävän kestävää liikkuvuutta.

Raschhofer
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, puhun itävaltalaisena, mutta myös eurooppalaisena. Kerron teille kolme syytä siihen. Ensinnäkin: kauttakulkusopimus oli osa unionin Itävallalle antamaa lupausta. Lupaus kuului näin: herkkä Alppien alue ei jää loppumattoman kauttakulkuliikenteen vyöryn alle. Itävaltalaiset luottivat Euroopan unionin lupaukseen. Itävaltalaisista 66 prosenttia äänesti unioniin liittymisen puolesta. Jos käsiteltävänä oleva komission ehdotus hyväksytään, tämä lupaus rikotaan. Kerron teille eurooppalaisena, että nämä ovat sellaisia asioita, jotka aiheuttavat sen, että valitus jatkuu, kun kansanäänestys menee taas pieleen jossain päin Eurooppaa.
Toiseksi: kauttakulkusopimus ja 108 prosentin lauseke, jonka poistamisesta on kyse, ovat osa liittymissopimusta. Kauttakulkusopimus on siis primaarioikeutta. Esitän teille omantunnonkysymyksen: mikä on sopimuksen arvo, jos Euroopan parlamentti voi kumota primaarioikeuden äänestämällä? Se on myös periaatekysymys, ei vain itävaltalaisille vaan myös eurooppalaisille.
Kolmanneksi kysymys teille kaikille: minkä arvoisia ovat paperille kirjoitetut sanat? Lainaan Amsterdamin sopimuksen (uutta) 6 artiklaa: "Ympäristönsuojelua koskevat vaatimukset on sisällytettävä 3 artiklassa tarkoitetun yhteisön politiikan ja toiminnan määrittelyyn ja toteuttamiseen, erityisesti kestävän kehityksen edistämiseksi." Huomisessa äänestyksessä mitataan sitä, kuinka vakavasti parlamentti suhtautuu Amsterdamin sopimuksen tämän artiklan tavoitteeseen. Vai hyvät naiset ja herrat jäävätkö ympäristönsuojelu ja kestävä kehitys parlamentissa pelkiksi puheiksi? Huominen ottelu käydään tavaroiden vapaan liikkuvuuden ja ympäristönsuojelun välillä se on ehdottomasti eurooppalainen asia. Siksi pyydän teitä hyväksymään mietinnön!

Jarzembowski
Arvoisa puhemies, arvoisa komission varapuheenjohtaja, hyvät kollegat, haluan korjata yhden asian: tämä väite, että yhteisö rikkoo sopimusoikeutta, on yksinkertaisesti järjetön! Sopimusoikeus antaa mahdollisuuden mukautuksiin, ja nyt ehdotetaan säädöksen mukauttamista yhdessä ainoassa kohdassa. Ei ole siis lainkaan kyse sopimuksen rikkomisesta. Kun sitoutumattomien ryhmän jäsen yhtyy siihen valitusvirteen, että me emme kohtele ympäristöä oikein ja vaatii ympäristönsuojelua, esitän tälle itävaltalaiselle kollegalleni kysymyksen: milloin myönnätte varat Brennerin perustunnelin rakentamiseen? Silloin teette jotakin ympäristönsuojelun hyväksi! Brennerin perustunnelin toteutus on nimittäin pahasti myöhässä. Se on ainoa todellinen ratkaisu Alppien kauttakulkuliikenteeseen. Hyvä kollega, teidän ei pitäisi taputtaa suurille puheille vaan edistää Brennerin perustunnelin suunnittelua ja myöntää siihen varat! Se olisi tehtävänne hallituksessa, jossa olette edustettuna! Emme tarvitse tarinoiden kertojia!
Kollega Stockmann osui oikeaan monessa asiassa, nimittäin että päätavoite, NOx-päästöjen vähentäminen, on todella melkein saavutettu ja että 108 prosentin lauseke on suhteeton ja epätarkka. Jäsen Stockmann, äänestäkää huomenna kanssamme komission ehdotuksen puolesta, niin saavutatte juuri sen, mitä haluatte saavuttaa! Voin kyllä ymmärtää, että ette halua kääntää selkäänne itävaltalaiselle esittelijällenne, mutta miettikää sitä, miten aiotte äänestää huomenna. Äänestäkää komission ehdotuksen puolesta!
Vielä kaksi lyhyttä huomautusta. Jos lauseke pidettäisiin edelleen voimassa, se johtaisi vain siihen, että todellisuudessa kuljetettava kuljetusmäärä ei muuttuisi, vaan kauttakulkumatkat, jotka eivät olisi enää mahdollisia, korvattaisiin yhden yrittäjän matkalla Itävaltaan, kuorman siirrolla ja toisen yrittäjän matkalla ulos Itävallasta. Kauttakulku siis hajoaisi kahdeksi matkaksi, pakokaasupäästöt lisääntyisivät, kuluttajien kustannukset lisääntyisivät - se ei ole oikea ratkaisu! Ratkaisu on Brennerin perustunnelin rakentaminen, jotta tavaroiden kuljetus siirtyisi pysyvästi maanteiltä kiskoille. Sen puolesta meidän on kampanjoitava!

Fava
Arvoisa puhemies, sallikaa minun aivan ensimmäiseksi ilmaista arvostavani jäsen Swobodan perusteluja ja myös hänen tekemänsä työn kurinalaisuutta; olemme myös täysin vakuuttuneita kyseisessä pöytäkirjassa vahvistetun tavoitteen, Itävallan Alppialueiden ympäristönsuojelun, hyvyydestä. Komissio aikoo pyrkiä tähän tavoitteeseen, ja olemme myös vakuuttuneita siitä, että 108 prosentin lauseke on poistettava, kuten komission asetusehdotuksessa esitetään.
Käsittelen vain lyhyesti kahta hämmentävää seikkaa. Ensimmäinen koskee logiikkaa: lauseke perustuu kuljetusten määrään riippumatta ajoneuvojen ekosuorituksista, mistä syystä ekologisimmat ajoneuvot säästävät eniten ekopisteitä, lisäävät kuljetusten lukumäärää ja riskiä ylittää 108 prosentin kiintiö. Seurauksena on paradoksi: toimijoita ei kannusteta valitsemaan vähemmän saastuttavia ajoneuvoja.
Toinen hämmentävä seikka liittyy käytäntöön: tilastojärjestelmä on epäluotettava, kriittinen kynnys näyttäisi ylittyvän 0,6 prosentilla, 10 000 kuljetuksella, mutta komission tutkimuksen mukaan 92 000 ajoneuvoa on saapunut Itävaltaan, mutta ei ole lähtenyt sieltä. Järjestelmä on osoittautunut täysin epäluotettavaksi: 108 prosentin rajaa ei ole osoitettu sopivaksi, ja sanktiot ovat täysin ylimitoitetut, 150 kuljetusluvan vähennys 108 prosentin kynnyksen ylittymisestä.
Arvoisa puhemies, nämä ovat ne tekniset ja objektiiviset perustelut, joiden vuoksi italialaiset jäsenet äänestävät komission ehdotuksen puolesta.

Rack
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, käsityksemme eivät ole pitkällä aikavälillä tarkasteltuna niin valtavan kaukana toisistaan. Sikäli kuin asiasta vastaavan komission jäsenen tulevaisuudensuunnitelmista saa jo selkoa, hän haluaa samaa kuin me kaikki haluamme ja tarvitsemme, nimittäin erityisen herkkiä liikennettä koskevia sääntöjä erityisen herkille alueille. Juuri se oli myös silloisen yhteisön ja sen ovia joka suhteessa kolkutelleen ehdokasvaltio Itävallan välisen kauttakulkusopimuksen tavoite. Vajaa kymmenen vuotta sitten aikaansaadut ratkaisut ja kompromissit Alppien kauttakulkuliikenteelle ovat pääosin myös toimineet. Ekopistejärjestelmä on kaikkine heikkouksineenkin johtanut ympäristön kannalta hankalan typpidioksiditilanteen selvään paranemiseen, ja kauttakulkumäärien ylärajat 108 prosentin lausekkeineen, josta nyt on kyse, ovat täyttäneet ainakin joitakin tavoitteena olleista turvaverkkotehtävistä, vaikka niihin onkin liittynyt useita ongelmia.
Miksi järjestelmän olennaisesta osasta sanoudutaan ennenaikaisesti irti lyhyeksi ajaksi nyt ja tällaisessa tilanteessa? Tätä kysyvät itseltään ihmiset Itävallassa, eivätkä he keksi vastausta. Ellei kauttakulkuliikenteen rajoituksista haluta sitten eroon, myös ja erityisesti herkillä Alppien alueilla. Minusta emme tekisi tulevalle eurooppalaiselle liikennepolitiikalle palvelusta, jos nyt vaarantaisimme tai peräti luopuisimme yhteisestä pitkän aikavälin tavoitteestamme suhteellisen pienten epäselvyyksien ja kiistojen vuoksi. Siksi pidän aluepolitiikka-, liikenne- ja matkailuvaliokunnan kaksi kuukautta sitten, niukalla enemmistöllä, se on myönnettävä, omaksumaa kantaa oikeana. Valiokunnan kanta voisi olla hyvä lähtökohta uusille ponnisteluille, joiden tavoitteena on yhteisten hyväksyttävissä olevien ratkaisujen löytäminen, sen sijasta, että se synnyttää suuria tunteita ja poliittisia ongelmia Itävallalle ja sen kansalaisille.
Kaikki muut vastaan Itävalta: niin se ei voi eikä saa olla. Kaikki yhteiseurooppalaisen liikenteen hyvän kestävän ratkaisun puolesta. Sen pitäisi olla tavoitteenamme, ja toivon, että saamme huomenna hyviä äänestystuloksia sen takaamiseksi.

Lisi
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, mielestäni ei ole oikein jakaa komission asiakirjan kannattajia ja vastustajia niihin, joille ympäristö on tärkeää, ja niihin, joille taas ei ole. Tämä on virhe, johon emme saa sortua, ja rohkenen sanoa kaikessa ystävyydessä itävaltalaisille kollegoille: esityksenne ei aja käytännössä maanmiestenne etua.
Kaikki me kannamme huolta ympäristön suojelusta, ja muun muassa alppisolia koskeva kysymys ei koske yksin Itävaltaa, vaan myös suurta osaa Italian alppialueiden kaltaisista herkistä alueista. Miksi sanon näin? Koska komission ehdotuksessa, johon yhdymme ja jota tuemme, korostamme samaa ympäristöä koskevaa huolta.
On väitetty, että ekopistejärjestelmään ei saa koskea, koska sillä on saatu aikaan tuloksia, ja että se on vahvistettava. On kuitenkin havaittu - ja tätä ei voi kieltää - että kattojärjestelmä tosiasiassa rankaisee, kuten jo todettiin, niitä kuljetusyrittäjiä, jotka pyrkivät ottamaan käyttöön ympäristöystävällisiä toimintatapoja, ja kannustaa sen sijasta haitallisiin toimintatapoihin, kuten te kollegat hyvin tiedätte, ja myös joihinkin petostyyppeihin: esimerkiksi monet kuorma-autot saapuvat maahan rahtikirjojen kera, purkavat lastin Itävallassa ja lähtevät pois, eikä niihin siis sovelleta pistelauseketta. Tämä kaikki on haitaksi ympäristölle ja myös liikennejärjestelmälle.
Tietenkin meillä on myös ongelma, joka koskee liikkuvuuden takaamista, ja ongelma, joka koskee maantiekuljetuksia harjoittavien yritysten välisen kilpailun takaamista, mutta ennen kaikkea meillä on ympäristöongelma. Pyydän teitä kiinnittämään huomiota siihen huoleen, joka komission ehdotuksessa on tuotu esille ympäristövaikutusten kohdalla; olen yhtä mieltä kaikkien teidän kanssanne, mutta tulevaisuutta varten on toki löydettävä vakaita ja lopullisia ratkaisuja, jotka todella pienentävät näitä riskejä.

De Palacio
. (ES) Arvoisa puhemies, hyvät jäsenet, ensiksi haluan kiittää jäsen Swobodaa hänen työstään, mutta minun on sanottava hänelle, etten voi yhtyä hänen esitykseensä enkä mietintöönsä, koska pöytäkirja on ehdoton.
Pöytäkirjassa N:o 9 olevassa 11 artiklassa puhutaan NOx-päästöjen aiheuttamasta saastumisesta. Siinä ei mainita missään kohdassa melua tai muunlaista saastetta. 11 artiklan tavoitteena on rajoittaa kaasupäästöjä, NOx-päästöjä, eikä missään tapauksessa muunlaista saastumista, joka olisi voitu sisällyttää siihen, mutta jota ei sisällytetty eikä hyväksytty siihen aikanaan.
Lisäksi, kun 11 artiklassa puhutaan uudelleentarkastelusta ja tällä haluan vastata täällä esitettyihin huomioihin komissiossa ei aiota tehdä enempää eikä vähempää kuin mihin oikeus velvoittaa meidät kaikki, vaan pysytellä tiukasti niissä asioissa, joita käsitellään liittymisasiakirjan pöytäkirjassa N:o 9 olevassa 11 artiklassa, nimittäin uudelleentarkastelussa, nimenomaan jotta nähtäisiin, minkälaista edistystä on tapahtunut, ja tarkoituksena on ehdottaa vastaavanlaisia toimia, joiden tavoitteena on NOx-päästöjen vähentäminen.
Lukekaa teksti. Pyysin sen voidakseni lukea sen teille kirjaimellisesti. Valitettavasti minulla ei ole sitä täällä, mutta voin lainata teille erästä kohtaa, jossa annetaan neuvostolle ja parlamentille 71 artiklan mukaiset valtuudet viimeisimpien perustamissopimukseen tehtyjen muutosten jälkeen käytetään yhteispäätösmenettelyä toteuttaa yhteisössä toimenpiteet, joilla lainaan kohtaa sananmukaisesti "varmistetaan yhtäläinen ympäristönsuojelun taso, erityisesti saasteiden vähentäminen 60 prosentilla".
Hyvät jäsenet, haluan sanoa teille, että emme aio tehdä enempää emmekä vähempää kuin mitä Itävallan liittymisasiakirjan pöytäkirjassa N:o 9 sanotaan. Ymmärrän oikein hyvin, että se voi olla teistä hankalaa ja että Itävallalla on liikenneongelmia niin kuin muillakin mailla, joilla voi sitä paitsi olla toisenlaisia ongelmia. Ymmärrän myös, että Alppeja ja joitakin muita Euroopan unionin erityisen herkkien alueita voidaan suojella ja niitä pitää suojella erityisellä tavalla liikenteeltä, aivan erityisesti tieliikenteeltä. Ei kuitenkaan Itävaltaa kokonaisuudessaan. Ja tässä pöytäkirjassa puhutaan Itävallasta kokonaisuutena. Alppiseudut ovat osa Itävaltaa, mutta eivät ainoastaan Itävaltaa.
Tässä mielessä sanomme hyvin selkeästi, että ekopisteperiaate on ollut myönteinen asia, sillä sen avulla NOx-päästöt ovat pienentyneet yli 50 prosenttia. Emme ole saavuttaneet 60 prosentin kattoa, mutta päästöt ovat kuitenkin vähentyneet yli 50 prosenttia. Sanomme näin, vaikka emme ole saaneet konkreettisia sitoumuksia, joista haluamme tehdä ehdotuksen. Liikennepolitiikkaa koskevassa valkoisessa kirjassa, jonka toivon teidän voivan lukea piakkoin, sanotaankin, että Alppien kaltaisilla erityisen herkillä alueilla on ryhdyttävä toimiin ympäristölle mahdollisesti vahingollisten ilmiöiden rajoittamiseksi.
Nimenomaan ekopistejärjestelmä voi ehkä olla eräs ratkaisu ongelmaan. Voi olla. En sano, että se olisi ainoa ratkaisu, mutta se voi olla yksi niistä. Joka tapauksessa tämän ekopistejärjestelmän tämä on viimeinen perusteeni pitää tosiaan toimia. Hyvä jäsen Swoboda, tämä juuri on ongelma, ja siksi minä en myöskään ole samaa mieltä kanssanne.
Te sanoitte, että 108 prosentin kynnyksen ansiosta liikenteenharjoittajia kiinnostaa nykyisin tehdä kuorma-autonsa ympäristöystävällisemmiksi. Se ei pidä paikkaansa. Se ei kiinnosta heitä enää lainkaan, koska jos heillä on 108 prosentin katto, miksi he tekisivät mitään: jos he ovat tekemillään matkoilla saavuttaneet katon, jota he eivät voi enää kohottaa vähentämällä päästöjä, he eivät voi tehdä enempiä matkoja kärsimättä rangaistusta.
Tällä hetkellä molemmat lausekkeet ovat ristiriitaisia ja siksi ehdotamme niiden poistamista. Mikäli haluamme edelleen parantaa päästöjen laatua, meidän on poistettava 108 prosentin lauseke, koska muuten jotkut hyväkuntoisimmista kuorma-autoista voivat jättää kulkematta Itävallan kautta, koska niillä on liikaa ekopisteitä ja niiltä puuttuu oikeudet läpikulkuun 108 prosentin kynnyksellä. Se voi johtaa saastuttavampien kuorma-autojen käyttöön. Sillä ei ole merkitystä: ketään ei enää kiinnosta parantaa päästöjensä laatua, kun niillä on 108 prosentin katto. Siksi kynnystä ehdotetaan poistettavaksi.
Arvoisa puhemies, hyvät jäsenet, lähtökohtanani se, että aina voi olla erilaisia juridisia tulkintoja, sen voin aina myöntää, olen sitä mieltä, että pöytäkirjassa N:o 9 olevassa 11 artiklassa puhutaan uudelleentarkistamisesta ja vastaavanlaisia toimia koskevista ehdotuksista, joiden kohteena ovat NOx-päästöt. Jos me haluamme parantaa NOx-päästöjä, ainoa mahdollisuus on poistaa 108 prosentin katto, sillä jos me säilytämme sen, meillä ei ole minkäänlaista kannustinta, joka saisi Itävallan kautta kulkevat eurooppalaiset liikenteenharjoittajat parantamaan päästöjensä ympäristöystävällisyyttä.
Siksi pyydän parlamenttia tukemaan komission ehdotusta ja hylkäämään olen pahoillani, hyvä jäsen Swoboda, olemme ensimmäisen kerran eri mieltä jäsen Swobodan ehdotuksen.

Swoboda
Arvoisa puhemies, kun häviää, niin häviää. Minun on tietysti hyväksyttävä asia, jos päätös on sellainen. Arvoisa komission jäsen, korostitte kuitenkin tänään useaan kertaan, että teidän on ehdotettava vastaavanlaista ratkaisua. Haluaisin todeta aivan selvästi, että te ette ehdottanut vastaavanlaista ratkaisua. Siltä osin toimintanne ei vastaa oikeustilaa!

Flemming
Arvoisa puhemies, haluaisin korostaa, että arvoisa komission jäsen siteerasi aivan oikein. Perustamissopimuksen muutos on mahdollinen ja oikeutettu vain, jos tilalle säädetään vastaavanlaisia toimia. Kysyisin, mitä ne ovat?

Puhemies
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 12.00.

Kulttuuriyhteistyö Euroopan unionissa
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana Ruffolon laatima kulttuuri-, nuoriso-, koulutus-, tiedonvälitys- ja urheiluvaliokunnan mietintö (A5-0281/2001) kulttuuriyhteistyöstä Euroopan unionissa [2000/2323(INI)].

Ruffolo
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, tämän päätöslauselmaesityksen taustalla on muutama yksinkertainen, mutta ei itsestään selvä toteamus.
Ensimmäinen toteamus koskee puutteita unionin kulttuuriohjelmien välisessä koordinoinnissa, etenkin Kulttuuri 2000 -ohjelmien ja rakennerahastoista rahoitettavien ohjelmien välillä. Toinen toteamus on ennen muuta se, että unionin tasolla hallinnoitujen ohjelmien ja kansallisten kulttuuripolitiikkojen välillä vallitsee tyhjiö, kun jopa yksinkertainen vastavuoroinen tiedottaminen puuttuu.
Rakentava reaktio näihin kahteen toteamukseen lähtee liikkeelle kahden asian tunnustamisesta: ensimmäinen on se, että toissijaisuusperiaate ei sulje pois yhteistyötä vaan edellyttää sitä. Sitä ei pidä ymmärtää kiihkomielisenä kulttuurisena protektionismina, vaan myönteisessä ja aktiivisessa mielessä, eri kulttuurien hedelmällisenä kohtaamisena.
Toinen tunnustettava seikka on, että kansallisten ja alueellisten kulttuurien erilaisuus on Euroopan sivistyksen rikkaus ja erityispiirre. Siksi mietinnön motoksi on valittu ilmaus "erilaisina yhdessä". On selvää, ettei Euroopan kulttuuri ole homogeeninen yksikkö: se on kokonaisuus, joka koostuu erilaisista kulttuureista, joilla kaikilla on omat historialliset juurensa ja vaikutusalueensa; sanoisin melkein, että se on kuin sinfonia sanan teknisessä, musiikkiin liittyvässä merkityksessä, sillä se ilmenee konsonansseina ja dissonansseina: se ei kuitenkaan ole yhden ainoan säveltäjän luoma sinfonia, vaan historian dramaattisten konfliktien ja ajoittaisten uskonnollisten, kansallisten ja ideologisten konfliktien muokkaama.
Nyt sitä kuitenkin yhdistävät yhteiset humanistiset arvot, vapaus, tasa-arvo - jos ei veljeys, mikä olisi liikaa pyydetty, niin ainakin yhteisvastuullinen suvaitsevaisuus: arvot, jotka tunnetaan yhteisellä alueella, jotka sekä selvästi kulutusorientoituneet kulttuurit että fundamentalistiset kulttuurit tunnustavat ja jotka ammentavat suurista kristillisistä, liberaaleista ja sosialistisista perinteistä.
Yhteinen eurooppalainen kulttuuri tunnettiin muuten myös Thomas Mooren ja Erasmus Rotterdamilaisen aikaan, kun Erasmus matkasi aasin selässä Oxfordiin viedäkseen ystävälleen teoksen "Tyhmyyden ylistys". Tuolloin oli yhteinen kieli, mutta ei yhteistä rahaa, mistä syystä paluumatkalla häneltä takavarikoitiin hänen rehellisesti ansaitsemansa punnat.
Nykyään ei enää matkusteta aasin selässä, koska liikumme lentokoneilla, ei ole enää yhteistä kieltä, mutta meillä on mainiot simultaanitulkkimme. Meillä on siis kaikki materiaaliset edellytykset sille, että eurooppalainen kulttuuri voi levittää maailmalle rauhaa ja sivistystä korostavaa viestiään ja että eurooppalaiset voivat käynnistää monipuolisen kulttuuriyhteistyön. Tätä yhteistyötä koskeva vahvistus tai pikemminkin vaatimus sisältyy perussopimuksiin ja virallisiin keskusteluihin, mutta asiaa ei ole sisäistetty niin hyvin kuin voisi ja pitäisi. Pikemminkin konkreettiset päätökset ovat viime kädessä räikeässä ristiriidassa juhlallisten julkilausumien, päätösten ja tekemättä jääneiden päätösten kanssa, kuten Nizzan häpeällisen päätöksen kanssa, joka on ajanut Euroopan kulttuuripolitiikan lamaannuksen tilaan.
Päätöslauselmaesitys on yritys reagoida tähän lamaannukseen, edistää käytännönläheisesti Euroopan maiden välistä kulttuuriyhteistyötä lähtien liikkeelle ilmeisestä tarpeesta ottaa käyttöön yhteinen kieli, vertailukelpoiset tilastot, vastavuoroinen tiedottaminen, järjestelmällinen vertailu, parhaiden käytäntöjen valinta ja yhteisten suuntaviivojen ja politiikkojen käyttöönotto aloilla, joilla se vaikuttaa kaikkein käytännöllisimmältä ja sopivimmalta.
Arvoisa puhemies, toivon hartaasti, että komissio mukauttaessaan tältä osin tehtäviään varmistaa, että päätöslauselma saa sille luvatun jatkon, ja asettaa kulttuuria ja kulttuuriyhteistyötä koskevan ongelman keskeiselle sijalle suuressa Eurooppa-hankkeessa.
Olemme yhtä aikaa erilaisia ja samanlaisia: nyt on tilaisuus osoittaa se!

Graça Moura
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, kollegamme Ruffolon mietinnössä ennakoidaan jäsenvaltioiden välille parempaa ja syvällisempää yhteistyötä kulttuuripoliittisissa asioissa. Se on kuitenkin ansiokas toisestakin syystä, jota kannattaa tähdentää: komission kulttuuripolitiikassa, erityisesti Kulttuuri 2000 -ohjelman täytäntöönpanossa pitäisi välttää eräänlaista ehdokkaiden valintaperusteiden häilähteleväisyyttä.
Komissiossa hukutaan joka vuosi mitä erilaisimpiin ehdotuksiin, sen käytettävissä olevat varat ovat naurettavan rajalliset ja lisäksi on olemassa lukemattomia tekijöitä ja toimijoita, joiden käyttökelpoiset ehdotukset päätyvät ö-mappiin tunnettujen rajoitusten vuoksi. Komissiossa yritetään tätä nykyä löytää toimintatapoja, joilla voitaisiin sen mielestä vastata paremmin näihin ongelmiin. Kulttuuri 2000 -ohjelman seurantakertomus tulee aikanaan tarkasteltavaksi ja me saamme sanoa mielipiteemme siitä.
Kollegamme Ruffinon mietinnössä esitettyjen välineiden toiminnan kautta komissiolle kertyy tarkempia tietoja jäsenvaltioiden kulttuuripolitiikoista ja niiden kulttuurisista tarpeista. Euroopan laajuisessa kulttuuripolitiikassa pitää ottaa huomioon kaikki nämä asiat sen tavoitteiden määrittelemiseksi ja ehdokkaiden valintaperusteiden täsmentämiseksi. Ei kannata unohtaa, että puhumme nyt eurooppalaisesta kulttuuripolitiikasta emmekä kansallisista toimintalinjoista. Näitä muuten tarkastellaan myös merkittävässä määrin rakennerahastojen myötä, minkä takia on järkevää ottaa huomioon myös käytettävissä olevien varojen kaksoisluonne, mutta erottaa järjestelmällisesti toisistaan yhtäältä eurooppalaisen kulttuuripolitiikan ja toisaalta kansallisten politiikkojen toimintakentät.
Sen tähden eurooppalaisissa toimielimissä pitäisi pääasiassa kantaa huolta koko Euroopan yhteisen kulttuuriperinnön seurauksista ja osata välttää sekaannukset jäsenvaltioiden harjoittamien kansallisten politiikkojen kanssa, tietenkin ilman, että näiden samanaikaisten rakennelmien välillä viriävä monenkeskinen vuoropuhelu kärsisi. Eurooppalaisen kulttuuripolitiikan tehtävän pitää olla Euroopan valtavan ja monimuotoisen kulttuuriperinnön voimallinen tuominen sen kansalaisten ulottuville.

O'Toole
Arvoisa puhemies, suhtaudun myönteisesti mietintöön, jota varmasti me kaikki pidämme esimerkillisenä työnä. Miellä on nyt kattava suunnitelma tavasta, jolla kulttuuripolitiikkaa voitaisiin harjoittaa unionissa. Esittelijä on työskennellyt erityisen hyvin politiikan ja lainsäädännön alullepanijan kanssa Euroopan komissiossa. Tekisin muutamia huomautuksia.
Ensinnäkin meidän on myönnettävä täällä parlamentissa ja laajemminkin, että luovasta työstä ja tietoteollisuudesta on tullut uutta maailmatalottamme eteen päin ajavia voimia ja että niillä vaadittavista taidoista on tullut elintärkeitä Euroopan talouden suorituskyvyn kannalta. Lisäksi kulttuuristen kysymysten hallintaan liittyvillä sosiaalisilla ja filosofisilla tarpeillamme on keskeinen sija globalisoituneen maailman vakauden takaamiseksi.
Tämä tarkoittaa, että meidän on tunnustettava kulttuuritoiminnan rahoituksen merkitys. Meidän on kohdattava muutamia hyvin vaikeita kysymyksiä: uudessa globaalissa maailmassa esimerkiksi maatalouden osuus taloudestamme pienenee jatkuvasti. Kuten me kaikki tiedämme, yhteinen maatalouspolitiikka nielee suuren osan varoistamme. Jos aiomme tunnustaa taito- ja tietopohjaisen talouden ensisijaisuuden uudessa globaalitaloudessa, meidän on kohdattava todellisuus ja ryhdyttävä tarkastelemaan rahoituksen eri painopistealueita. Kaikki Ruffolon mietinnössä esitetyistä toimista ovat toteuttamiskelpoisia, mutta niiden toteuttamiseksi meidän on varmistettava yhteistyö toimielinten välillä ja eri hallintoportaissa.
Tämä tarkoittaa, että meidän on tutkittava esimerkiksi rakennerahastoja ja tapaa, jolla valvomme kulttuuritoimintaan käytettyjä rahavirtoja. Eräs komission virkamies totesi minulle, ettemme kykenisi sitä valvomaan. Minun on vahvistettava hänelle, että hänen olisi vain käännyttävä minkä tahansa kunnan viranomaisen puoleen unionissa, ja tämä neuvoisi, miten valvonta pitäisi suorittaa. Sen on virkamiesten tehtävä. Hänellä olisi jopa lupa tutkia yksittäisiä suunnitteluasiakirjoja suoriutakseen tehtävästä. Tämä on mahdollista, kun se on välttämätöntä.
En sano tätä komissiota tai sen henkilökuntaan loukatakseni, vaan todetakseni, että yhteistyö on tarpeen saavuttaaksemme ne tavoitteet, jotka Ruffolo on mietinnössään niin esimerkillisesti tuonut julki.

Andreasen
Arvoisa puhemies, haluaisin ensiksi kiittää esittelijä Ruffoloa siitä suuresta ja sitoutuneesta työstä, jota hän on tehnyt tämän mietinnön parissa. Sallikaa minun muistuttaa, että esittelijä Ruffolon ansiosta laadittiin tilastollinen vertailu jäsenvaltioiden kulttuuritoimista. Kyse on erittäin kiinnostavasta ja olennaisesta asiakirjasta. Liberaaliryhmällä ei ole epäilystäkään siitä, että kulttuuri on olennainen osa EU:n identiteettiä. ELDR-ryhmä on sitä mieltä, että kulttuurisen ja kielellisen moninaisuuden ja yhteisen kulttuuriperinnön kunnioittaminen ja edistäminen on olennainen tekijä yhdentymisen ja ihmisen persoonallisuuden edistämisen kannalta. Haluaisimme sellaisen eurooppalaisen kulttuuripolitiikan, joka ei mitenkään pyri yhdenmukaisuuteen vaan joka tarjoaa identiteetin, joka syntyy silloin, kun erilaiset näkemykset kohtaavat. Kyse on politiikasta, joka edistää sosiaalista yhteenkuuluvuutta ja joka on olennaista Euroopan kansalaisuuden yhteenkuuluvuuden kannalta.
Kulttuuripolitiikka on yksi unionin pienistä politiikanaloista, ja sitä sen mielestämme on oltavakin. Unionin on keskityttävä kaikkein tärkeimpiin asioihin, sisämarkkinoihin, talouspolitiikkaan, ulkopolitiikkaan, turvapaikka- ja maahanmuuttopolitiikkaan, ja sen vuoksi meidän onkin oltava erittäin pidättyväisiä muuten hyvää tarkoittavien kulttuuripoliittisten toimien kohdalla. Sallikaa minun lisäksi muistuttaa, että kansalaiset toivovat, että päätökset tehdään mahdollisimman lähellä kansalaisia. Sitä komission puheenjohtaja Romano Prodi korosti aiemmin tänään täällä istuntosalissa. Unionin ei pidä osallistua Euroopan johtamiseen yksityiskohtaisella tasolla, sen hoitaminen on paras jättää jäsenvaltioille. Liberaaliryhmä on sen vuoksi tehnyt tarkistuksen, jonka mukaan päätelmät 8 ja 10 hylättäisiin kokonaan. Mielestämme kyse on päätelmistä, joiden tarkoituksena on laajentaa perustamissopimuksen 151 artiklan liikkumatilaa, ja sitä me emme halua. Ehdotukset ovat mielestämme myös ristiriidassa toissijaisuusperiaatteen kanssa, ja suhtaudumme siihen erittäin vakavasti, ja lopuksi, mielestämme nyt ei ole oikea aika laajentaa EU:n kulttuuripoliittisten toimien taloudellista kehystä, kuten ehdotuksessa esitetään. Liberaaliryhmä ei voi tukea mietintöä, jos päätelmät 8 ja 10 tai siihen tehdyt kompromissitarkistukset hyväksytään.

Echerer
Arvoisa puhemies, erittäin hyvää iltaa ja olkaa sydämellisesti tervetulleita ensimmäiselle eurooppalaiselle kulttuurikanavalle! Ei sittenkään, leikki sikseen, mitä sanoisin teille minuutissa? Kenties yritän poistaa skeptikoilta perusteet skeptisyyteen. Nyt ei ole kyse kajoamisesta eikä sekaantumisesta jäsenvaltioiden kulttuuripolitiikkaan, eikä nyt käynnistetä uutta yhdenmukaistamisaaltoa, kyse on pikemminkin siitä, että tarkastelemme useimpien poliitikkojen sunnuntaipuheita hieman tarkemmin ja sanomme: toissijaisuutta ei pitäisi enää käyttää veto-oikeutena. Kyse on tästä: jos suhtaudutte vakavasti siihen, että kulttuuri on yksi Euroopan rauhanomaisen yhdentymisen tärkeimpiä osatekijöitä, sen on joskus näyttävä myös teoissa. Yritämme hoitaa asioita yhdessä niin monilla aloilla. Miksi kulttuurin pitäisi tehdä se yksin? Euroopan olisi lopultakin aika investoida yhdessä kulttuuriin tuo sana miellyttää minua enemmän kuin subventio, eikä kyse ole siis vain rahoituksellisesta tuesta.
Sallikaa minun ylittää puheaikani esittämällä kunnioitukseni ja kiitokseni kaikille niille kollegoille, jotka vuosia, paljon ennen kuin minä tulin tänne, kamppailivat kärsivällisesti tämän asian edistämiseksi. Haluaisin kiittää heitä jokaisesta millimetristä, ja minä jatkan kamppailua millimetri millimetriltä!

Fraisse
Arvoisa puhemies, paras kohteliaisuus, jonka jäsen Ruffololle itse asiassa voisi lausua, on esittää mielestäni paljon puhuva kysymys, joka koskee budjettia, arvoisa komission jäsen. Jos kerran jäsen Ruffolon mukaan 0,1 prosenttia yhteisön talousarviosta on omistettu kulttuurille, ja kun tiedämme, että kulttuuri-Eurooppa edistyy, mitä meidän on ajateltava Euroopan rakennerahastoista, kuten jäsen O'Toole sanoi?
Haluaisin tietää, ja luulenpa, että niin haluaisi jäsen Ruffolokin, kuinka paljon Euroopan rakennerahastot rahoittavat kulttuuria ja mitä se merkitsee kulttuuri-Euroopan luomiselle? Jos tosiaankin haluamme saada aikaan kulttuuri-Euroopan, ryhtykäämme jäsen Ruffolon ehdottamiin toimenpiteisiin: hän ehkä ehdottaa sopimuksen muuttamista ehdottaessaan kulttuuriyhteistyön seurantakeskusta. Mutta ehkä me voisimme ehdottaa myös kulttuuripolitiikkaa, ja haluaisin tietää, mitä mieltä olette tiiviimmästä kulttuuriyhteistyöstä, määräenemmistön laajentamisesta, lyhyesti sanottuna kaikesta, jolla voi organisoida konkreettista Euroopan kulttuuripolitiikkaa?
Jäsen Echerer pyysi välttämään suuria puheita, ja olen samaa mieltä, mutta omalta osaltani haluaisin aika tarkan esityksen yhteisön kulttuurimenoista. Tiedämme varsin hyvin, että jossain Euroopan kolkassa törmää aina sellaisiin tapauksiin, joista käy ilmi, että rahoitus ei tulekaan mistään ohjelmasta, vaan noista kuuluisista rakennerahastoista. Miksi me emme saa tietää, mitä rakennerahastoissa tapahtuu? Se olisi ehkä parempi todiste ja parempi perustelu, jotta kulttuurista kiinnostumattomat jäsenet saadaan tukemaan kulttuurihankettamme.

Pack
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, haluaisin kiittää kollega Ruffoloa sydämellisesti siitä, että hän ylipäänsä on tehnyt tämän aloitteen, sillä mikäli hän ei olisi niin ponnistellut sen puolesta, meillä ei olisi oma-aloitteista mietintöä emmekä voisi nyt ilmaista mielipiteitämme siitä emmekä voisi vaatia budjettivaroja siihen. Sydämellinen kiitos siitä! Mietintö hyväksyttiin yksimielisesti, se tulee oikeaan aikaan ja muodostaa varmasti myös poliittisen haasteen kaikille niille, jotka ovat tekemisissä sen kanssa. Toivon, että heitä on paljon kaikilla tasoilla.
Kulttuuriyhteistyön seurantakeskuksen perustaminen ja tavoiteltu kolmivuotinen kulttuuriyhteistyösuunnitelma ovat lopulta sen vakavuuden mittari, jolla poliitikot kaikilla tasoilla ponnistelevat Euroopan kulttuurialueen aikaansaamiseksi ja rakentamiseksi. Jäsen Echerer, olen iloinen myös siitä, että mietintöön otettiin kaksi asiaa, joita käsittelin jo vuonna 1992 taiteilijoiden asemaa käsitelleessä mietinnössäni. Pyysin silloin, että taiteellisen työn ja taidetapahtumien tukemista edistettäisiin voimakkaammin muun muassa lisäämällä verohelpotuksia. Pyysin ja toistin pyyntöni nyt tutkimuksen tekemistä taideteosten ja taiteellisen työn verotuksellisen kohtelun yhdenmukaistamisesta.
Sekä sosiaalinen yhteenkuuluvuus että Euroopan kansalaisuus edellyttävät eurooppalaista kulttuuripolitiikkaa, ja minun on yksinkertaisesti aina vain korostettava Euroopassa vallitsevaa monimuotoisuutta. Euroopan rakentaminen on jo kauan sitten ohittanut taloudellisen ja teknisen vaiheen. Yhteisen kulttuuripolitiikan suunnitelmat ja yhteinen koulutuspolitiikka ovat välttämättömiä, jotta saisimme taas esiin Euroopan sielun, joka on liian pitkään ollut kahlittuna taloudellisiin tarkoituksenmukaisuuksiin ja joka on ollut paksun byrokraattisen pölyn peitossa kaikilla tasoilla, alueellisesti, paikallisesti, kansallisesti ja Euroopan tasolla.
Kansalaiset vaativat nyt lisää kauniita asioita. Kauniit asiat antavat heille taas lisää intoa Eurooppaan, ja lisäannos kulttuuria maksaa myös hieman. Kasvattakaamme nyt hieman talousarviota!

Aparicio Sánchez
Arvoisa puhemies, käsittelemme nyt niin tärkeää aloitetta koskevaa mietintöä, että minusta puuttuu vain, että sen otsakkeena olisi " Yhteisen kulttuuripolitiikan perusteet", koska siitä voisi olla kyse, mikäli neuvostossa suhtauduttaisiin suosiollisesti pyyntöihimme.
Mietinnössä puhutaan kaiken aikaa kulttuurisen monimuotoisuutemme puolesta. Se on hyvä, koska kyse on merkittävästä eurooppalaisesta kulttuuriperinnöstä. Esittelijä itse on määritellyt terävässä lauseessaan Euroopan tilanteen yhtenäisyydeksi moninaisuuden keskellä. Eikö teistä neuvoston jäsenistä kuitenkin tunnu, että on tullut aika puhua myös kulttuureidemme yhteisistä piirteistä, etsiä niitä, arvostaa niiden yhteisiä ominaisuuksia, elämäntapoja, tottumuksia, yhteisiä arvoja, tietämystä, taidetta ja tieteen kehitystä? Eikö teistäkin ole tullut aika julistaa, että on tosiaankin olemassa eurooppalainen kulttuuri sekä kehittää yhteisiä kulttuuripolitiikkoja ja asettaa yhteisiä tavoitteita kaikille jäsenvaltioille?
Globaalistuneessa maailmassa, jossa vaarana on omaksua tahtomattaan tietty valtakulttuuri, Euroopan unionin kulttuurinen lähentyminen merkitsee poliittista lujittumista, josta emme voi kieltäytyä. Niille kansallisuuskiihkoilijoille, jotka Euroopan unionin sisä- tai ulkopuolella kiistävät sen tulevaisuuden, koska meillä ei heidän mukaansa ole yhteistä identiteettiä, on vastattava Levy Straussin sanoin: "ei ole tarpeenkaan, koska meillä on jotain vahvempaa: osanamme on yhteisö".
Arvoisa puhemies, olkoon näiden mielipiteiden tarkoituksena onnitella kollegaani Ruffoloa siitä, että hän on palauttanut näin suurenmoisella tavalla mieleen sen tien, jota pitkin meidän on kuljettava kulttuurin alalla.
Lopuksi vielä yksi huomio. Pyynnöllä, joka koskee taidealan hankkeiden sijoittamista yhteisön rahastoista rahoitettujen infrastruktuureiden ja rakenteiden joukkoon ei ainoastaan pyritä eurooppalaisen taiteen suojaamiseen ja tekemiseen tunnetuksi, vaan siihen, että kansalaiset tietäisivät ja muistaisivat, että jokin lentokenttä, moottoritie tai juna, mikä ikinä lieneekin, on yhteisön rahoittama, mitä ei valitettavasti nykyään useinkaan tiedetä.

Gargani
Arvoisa puhemies, tämä päätöslauselma on parlamentin ensimmäinen kulttuurialan lainsäädäntöaloite, joka perustuu perussopimuksen 192 artiklaan, ja se eroaa muista parlamentin kulttuurialalla hyväksymistä päätöslauselmista paitsi sisällöltään myös menettelyltään, joka on varmasti niin tehokas, kuin mihin perussopimus tällä hetkellä tarjoaa mahdollisuuden.
Päätöslauselma valmistuu Euroopan unionin kannalta herkässä vaiheessa, merkittävien toimielinuudistusten kynnyksellä; siksi se on nähtävä suuntaviivana ja parlamentin panoksena Euroopan tulevaisuutta koskevaan keskusteluun. Arvoisa puhemies, jos tämä on totta, sallinette tietysti minun valiokunnan puheenjohtajana ilmaista tänään etukäteen vilpittömät onnitteluni esittelijälle - minkä yleensä teemme rutiininomaisesti äänestysten yhteydessä - koska minusta parlamentti on ottamassa todellisen edistysaskeleen, toteuttamassa suuren vallankumouksen.
Itse asiassa esittelijän korostama kulttuuriohjelmien puutteellinen koordinointi on mielestäni Euroopalle tärkein kasvun paikka, ja kuten jäsen Ruffolo totesi, kulttuurilla on tähän asti ollut paljon taloutta vähäpätöisempi rooli; Maastrichtin sopimus paransi sen asemaa, mutta edelleen se on marginaalinen; Nizzassa taas jumiuduttiin yksimielisyysvaatimuksiin. Arvoisa komission jäsen, kaikki tämä osoittaa, että Eurooppa voi saada enemmän aikaan pelkällä suurella kulttuurialoitteella kuin talouden keinoin, ja parlamentin on otettava aloite perusteellisesti huomioon.
Koska tätä päätöslauselmaa nimenomaan on juuri toivottu ja koska siitä on uskoakseni keskusteltu kiihkeästi ja yksimielisesti valiokunnassa, koska esittelijä on toivonut sitä ja koko valiokunta on keskustellut siitä ja toivonut sitä, uskon, että se merkitsee parlamentille juuri irtiottoa, poikkeamaa aiemmasta, uutta ajattelutapaa; että se on osa strategiaa, jonka on johdettava meidät kulttuurin alalla tämän suuren Euroopan erilaisten kulttuurien väliseen harmoniaan, jotta todellinen strategia voidaan toteuttaa tulevina vuosina.

Reding
. (FR) Arvoisa puhemies, kiittäessäni esittelijää ei ole kysymys pelkästä kohteliaisuudesta, vaan kiitokseni tulee suoraan sydämestä, sillä jäsen Ruffolon mietintö saa meidät juuri sopivasti pohtimaan Euroopan kulttuuriyhteistyön tulevaisuutta. Hyvä esittelijä, kunnianarvoisat parlamentin jäsenet, pahoittelen, että joudumme paneutumaan tähän mietintöön näin keskiyön tunteina tyhjässä istuntosalissa, ei siis laadullisesti vaan määrällisesti tyhjässä, sillä mielestäni nyt puhutaan Euroopan tulevaisuudesta, enkä sano tätä ainoastaan siksi, että vastaan asiasta komissiossa. Vaikka tämän hetken tärkeisiin puheenaiheisiin kuuluvatkin euro ja unionin taloudellinen kehitys globaalissa ympäristössä, Euroopan tulevaisuus riippuu seuraavasta kysymyksestä: kuinka pystymme käsittelemään kulttuuria, kulttuurejamme, monikulttuurisuutta, joka perustuu yhteisiin juuriimme ja josta löytyy paljon sekä yhtäläisyyksiä että eroja, ja jotka yhdessä muodostavat eurooppalaisen kulttuurin? Nyt on siis ihanteellinen hetki puhua asiasta ja ryhtyä toimeen.
Tiedätte varsin hyvin, että parlamentin ja komission ehdottamaa siirtymistä määräenemmistöön 151 artiklan osalta ei sisällytetty Nizzan sopimukseen. On siis tunnustettava tosiasiat ja harjoitettava realistista politiikkaa. Emme saaneet määräenemmistöä, joten meidän on tultava toimeen ilman sitä ja yritettävä viedä asioita eteenpäin. Se juuri jäsen Ruffolon mietinnössä onkin erinomaista, sillä sen avulla me pääsemme umpikujasta, jossa tunnumme olevan. Katson jäsen Graça Mouraa, joka valmistelee parhaillaan toista, varmaankin samoilla linjoilla olevaa mietintöä Kulttuuri 2000 -ohjelman arvioinnista. Siispä parlamentti ehti ensin, parlamentti yrittää päästä umpikujasta ja parlamentti on myös tehnyt erittäin konkreettisia ehdotuksia talousarvioon, kiitänkin parlamenttia ja sen kulttuurivaliokuntaa, arvoisa puhemies. On kuitenkin muistettava, että se ei ole helppoa, koska meidän yksimielisesti institutionaalisessa asemassamme, on vaikeaa saada aikaan talousarvioita koskevia uudistuksia. Mutta olen varma, että me pystymme siihen kaikki yhdessä.
Jäsen Ruffolo esittää mietinnössään hyviä kysymyksiä: mitä tavoitteita yhteistyölle on asetettava? Mitä arvoja niiden tulee puolustaa? Näitä kysymyksiä on pidettävä pohjana Kulttuuri 2000 -ohjelman käsittelyssä. Haluaisin myös painottaa jäsenvaltioiden poliittisen kulttuurin tutkimista, joka on ollut tämän mietinnön lähtökohtana. Hyvä esittelijä, yhtenevyyksiä, kuten sanotte, on paljon sekä kulttuurin määrittelyssä että kansallisten politiikkojen tavoitteissa. Kuten useat parlamentin jäsenet tänä iltana täällä toivoivat, kaiken tämän pitäisi vielä johtaa laajempaan tiedostamiseen, koska kansallisten politiikkojen tukemiseksi tarvitaan yhtenevyyttä ja yhteistyötä unionissa.
Haluaisin nyt kommentoida päätöslauselmaesitystä kohta kohdalta, arvoisa puhemies. Kohdat 1 ja 2 kulttuurin ja kulttuurivaihdon merkityksestä Euroopan unionin identiteetille eivät kaipaa pitkiä selityksiä. Olemme yhtä mieltä siitä, että kulttuurilla on tärkeä merkitys Euroopan kansoille, se on olennainen tekijä Euroopan yhdentymisessä. Se tukee eurooppalaisen yhteiskuntamallin ilmentymää ja voimaa sekä Euroopan loistoa kansainvälisellä areenalla. Tämä kulttuurille myönnetty asema Euroopan unionin identiteetin välittäjänä olisi tunnustettava ei ainoastaan parlamentissa ja komissiossa, vaan myös neuvostossa, jossa keskustellaan parhaillaan puheenjohtajavaltion Belgian tekemästä päätöslauselmaesityksestä, joka koskee kulttuurin merkitystä Euroopalle. Toivon koko sydämestäni, että parlamentti ja komissio tekevät kaikkensa, jotta tämä päätöslauselma syntyy.
Kohta 4: kulttuuri ja tietoyhteiskunta. Tunnette komission monet hankkeet aiheesta: audiovisuaalisen alan hanke eEurope, e-content ja koulutusalan hanke e-learning. Haluaisin vain kiittää teitä siitä, että yrititte talousarvioon vaikuttamalla saada komissiota toimimaan tämän asian puolesta, ja haluaisin myös sanoa, että tämä asia kiinnostaa kovasti puheenjohtajavaltio Belgiaa. Se on tehnyt päätöslauselmaesityksen, jonka tavoitteena on edistää internetin kautta tapahtuvaa kulttuurinvälitystä, ja me järjestämme puheenjohtajavaltio Belgian kanssa seminaarin aiheesta "Kulttuuri ja Internet" ensi syyskuun 22. päivänä. Tässä seminaarissa käsitellään Euroopan unionin sähköistä kulttuuriverkostoa ja kulttuuria internetissä.
Kohdat 5, 8 ja 10: yhteistyön tiivistäminen. Parlamentti haluaisi tiivistää kulttuuriyhteistyötä jäsenvaltioille suunnatun kolmivuotisen hankkeen avulla sekä perustamalla eurooppalaisen kulttuuriyhteistyön seurantakeskuksen. Nämä kaksi ehdotusta tarjoavat uusia näköaloja ja olen iloinen, että Ruffolon, Packin ja Graça Mouran kahden suurimman parlamenttiryhmän puolesta ehdottamien tarkistuksien ansiosta komissio voi poistaa asettamansa varaukset, jotka eivät koskeneet sisältöä, vaan olivat lähinnä muodollisia. Olemme siis yhtä mieltä sisällöstä. Tiivistämällä jäsenvaltioiden ja kulttuurilaitosten välistä yhteistyötä me voimme lisätä kulttuuritietämystä ja kaikkea, mitä siihen kuuluu. Parlamentin jäsenet ilmaisivat sen erittäin päättäväisesti ja osaavasti.
Mitä konkreettista minulla on teille sanottavana? Koulutus- ja kulttuuripääosaston pääjohtaja tapaa säännöllisesti jäsenvaltioiden kulttuurista vastaavia pääjohtajia. Näiden kokousten tavoitteena on tiivistää yhteistyötä. Kokouksen osanottajat tuntevat toisensa, he tietävät, mitä kukin tekee, he pystyvät työskentelemään yhdessä, he voivat suunnitella yhteishankkeita ja toteuttaa ne.
Tähän liittyen komissio toivoo, että yhteisön toteuttamien monien kulttuuriin liittyvien toimenpiteiden näkyvyyttä tehostettaisiin. Palaan tähän vielä. Sen johdosta muutaman kuukauden kuluttua avataan kaikille yhteisön toteuttamille, kulttuuriin liittyville asioille omistettu portaali. Se ei koske ainoastaan minun edustamani pääosaston toimintaa, vaan se käsittää myös muilla pääosastoilla tapahtuvia asioita. On itsestään selvää, arvoisa puhemies, että Euroopan parlamentti kutsutaan sen avajaisiin, sillä odotan myös teiltä toimenpiteitä asian hyväksi. On tärkeää, että Euroopan unionin jäsenvaltioiden kulttuuritahot ja teidän äänestäjänne tietävät, että tällaista toimintaa on olemassa ja että se toimii. Teidän kauttanne, muun muassa, tämä portaali voidaan tehdä tunnetuksi.
Haluaisin myös kiittää kulttuurivaliokuntaa, että se pyysi laatimaan budjettilinjan kulttuuriyhteistyön seurantakeskuksen tai vastaavan laitoksen perustamiseksi. Te hyväksyitte ehdotuksen, arvoisa puhemies, toivottavasti budjettivaliokunta seuraa teidän esimerkkiänne.
Kohta 9: rakennerahastot. Saattaa herättää kateutta, että päätimme myöntää Kulttuuri 2000 -ohjelmalle 167 miljoonaa euroa viiden vuoden ajanjaksolle. Saanen ilmoittaa teille joitakin lukuja rakennerahastojen kulttuuri-investoinneista täsmentäen, että mitään rahoitusta ei myönnetä automaattisesti. Jäsenvaltioiden ja alueiden on näet erikseen haettava näitä rahoituksia, joita ilman rakennerahastot eivät voi toimia tehokkaasti kentällä.
Komissiolla on tarkat ohjeet niitä valtioita varten, jotka ovat päättäneet omistaa osan määrärahoista kulttuurille. Mainitsen kolme valtiota: Kreikka, Portugali ja Italia. Esimerkiksi Portugalissa päätettiin myöntää kulttuurille 327 miljoonan määräraha vuosille 2000-2006. Yhteisö avustaa 237 miljoonalla eurolla. Pienelle valtiolle - joka on tietenkin iso kulttuurivaltio, mutta pieni jäsenvaltio - summa on paljon suurempi, kuin mihin meillä on varaa kaikkien jäsenvaltioiden osalta Kulttuuri 2000 -hanketta varten. Kreikassa yhteisön avustuksen kokonaismäärä on 414 miljoonaa euroa ja Italiassa avustamme seitsemää alueellista toimintaohjelmaa myöntämällä kulttuurille suuren määrärahan, josta rakennerahastojen osuus on yli 1 200 000 euroa.
Jos otetaan huomioon vain nämä kolme valtiota, ei siis kaikkia 15 jäsenvaltiota, arvoisa puhemies, voidaan todeta, että yhden vuoden aikana rakennerahastot rahoittavat kulttuuria yli 250 miljoonalla eurolla. Voitte siis todeta, että mukana on paljon suurempia summia, kuin mitä meillä Euroopan kulttuurista vastaavana tahona on käytettävissä.
Kohta 11: seurantakeskus. Hyväksyitte kahden uuden budjettilinjan esittelylle tarpeellisen toimenpiteen vuoden 2002 talousarviosuunnitelmaan. Olen iloinen tästä aloitteesta.
Kohta 12: yhteydenpito. Yhteydenpitopisteiden roolia ja niiden rahoitussopimusta tutkiva selvitys on meneillään. Se saadaan päätökseen vielä tämän vuoden puolella. Tiedotamme teille selvityksen johtopäätöksistä. Saanen kuitenkin vielä huomionne kertoakseni, että näistä yhteydenpitopisteistä tulee tietopalvelupisteitä poliittisten toimielinten päätöksentekoa varten.
Kohdat 13 ja 14: kulttuurifoorumi. Ensi marraskuun 21. ja 22. pidetään toinen Euroopan kulttuuriyhteistyön foorumi, josta arvoisalle puhemiehelle ja mietinnön esittelijälle on jo tiedotettu.
Pyysin myös jäsen Graça Mouraa foorumiin puhumaan, jotta ihmisillä on mahdollisuus suoraan kontaktiin. Jäsen Gargani, jäsen Graça Moura ja mietinnön esittelijä Ruffolo ovat saaneet kutsun tulla puhumaan, jotta saisimme suoran kontaktin kulttuurin tekijöihin ja voisimme sanoa heille, mitä parlamentti haluaa, mitä päätöksiä se tekee ja mitä tahoja se haluaa mukaan. Se tulee olemaan ihanteellinen tilaisuus selittää suoraan paikan päällä vaikuttaville henkilöille parlamentin kanta kulttuuripolitiikkaan.
Kohdat 15 ja 16: mesenaatti. Olen täysin samaa mieltä kanssanne mesenaatin tärkeydestä. Te, jäsen Pack, ehdotitte sitä jo vuonna 1992, ja pahoittelen, että lähes kymmenen vuotta myöhemmin me emme ole vieläkään määritelleet aiheeseen liittyvää politiikkaa. Nojautuen aiheesta kertyneeseen kokemukseen tutkimme asiaa. Emme jätä yhteisön toimielimiä rauhaan ennen kuin olemme saavuttaneet tavoitteemme. Ryhdymme työhön kaikki yhdessä. Sekä kansalliset että yhteisön määrärahat alkavat olla "tiukoilla". Meillä on kuitenkin lisäresursseja kentällä: yksityinen sektori, organisaatiot, teollisuus. Ne on saatava mukaan, niille on annettava bonuksia, "incentives", kuten englanniksi sanotaan, jotta he investoivat kulttuuriin. Olen valmis miettimään kanssanne "mesenaattihanketta", johon liittyisi tutkimus arvonlisäveron mahdollisesta yhdenmukaistamisesta taideteosten ja taiteellisen työn osalta, sikäli kuin niitä edes voidaan erottaa toisistaan. Meidän on kaikin käytettävissä olevin kansallisin keinoin edistettävä kulttuuri-investointeja ja kulttuuritahojen osallistumista. Huomaatteko, tähän mennessä olen puhunut erittäin myönteisesti.
Kohta 18: kulttuuriprosentti eli kulttuurimäärärahojen osuus rakennerahastojen rahoittamista toimista. En suhtaudu kovin myönteisesti kiintiöjärjestelmään tällä alalla, sillä on olemassa vaara, että läheisyysperiaatteeseen ja paikallisten ja alueellisten viranomaisten aloitteeseen perustuva järjestelmä tekee menettelystä joustamattomamman. Mielestäni pitäisi sitä vastoin kannustaa hallituksia ja alueita pyytämään rakennerahastoja investoimaan enemmän kulttuuriin. Minusta on loistavaa, että kollegani Michel Barnier, joka on vastuussa rakennerahastoista, päätti heti virkaan astuttuaan suunnata yhä enemmän varoja kulttuuriin - eli teille, jotka työskentelette kentällä tiiviisti kulttuuritahojen ja kansalaisten kanssa - ja kannustaa kuntien ja kaupunkien viranomaisia sekä jäsenvaltioita pyytämään, että rakennerahastojen puoleen käännyttäisiin enemmän myös kulttuuriasioissa.
WTO:n osalta en pysty antamaan tämän tarkempaa vastausta: seuraavissa neuvotteluissa Euroopan unioni pitää huolen siitä, että sille ja sen jäsenvaltioille taataan mahdollisuus, kuten Uruguayn kierroksella, säilyttää ja kehittää kykyään määritellä ja toteuttaa omaa kulttuuri- ja audiovisuaalista politiikkaansa, jotta kulttuurien monimuotoisuus säilyisi.
On kysymys unionin jäsenvaltioiden määrittelemästä periaatteesta, ehdosta, yleisajatuksesta ja kannasta, jota ei kyseenalaisteta. Toisin sanoen, me haluamme säilyttää kulttuurien monimuotoisuuden, neuvottelutoimeksianto kertoo unionin halusta vahvistaa yhteisön audiovisuaalisen teollisuuden kilpailukykyä sopivien politiikkojen avulla. Esittelen teille muuten lähiviikkoina selonteon, elokuva-alan ohjelman, jonka ansiosta tämä politiikka voidaan vakiinnuttaa, ei WTO:n suosittelemaan suuntaan, vaan audiovisuaalisten politiikkojen vahvistamiseksi.
On paikallaan myös panna merkille, että pelkkä kilpailusääntöjen noudattaminen, varsinkin valta-aseman väärinkäyttöä koskevan kiellon noudattaminen, ei yksin takaa kulttuurin monimuotoisuuden säilymistä ja kehitystä. Siksi unioni ja sen jäsenvaltiot pitävät perinpohjaisesti kiinni vapaudestaan toimia kulttuuripolitiikkansa kehittämiseksi ja sopeuttamiseksi.
Näette, että mikään ei ole muuttunut. Meillä on edelleen periaatteita. Me puolustamme niitä yhdessä teidän ja jäsenvaltioiden avulla.
Hyvä esittelijä, toivottavasti saitte vastaukset kysymyksiinne, vaikka puheenvuoroni oli aivan liian pitkä näin myöhäisenä ajankohtana. Mielestäni oli tärkeää vastata kysymyksiin, sillä suuri yleisö pitää näitä kysymyksiä välillä toisarvoisina. Minun mielestäni ne ovat perustavaa laatua olevia kysymyksiä. Eurooppa haluaa nimittäin mennä eteenpäin, ja jonain päivänä sitä arvostellaan, ja se tapahtuu Euroopan kulttuurisen ulottuvuuden perusteella, joka on inhimillinen ulottuvuus, kansalainen. Mielestäni on aivan normaalia, että parlamentti sitoutuu rakentamaan kansalaisten Eurooppaa ja kiitän parlamenttia sen johdosta.

Puhemies
Kiitän teitä, arvoisa komission jäsen.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 12.00.
(Istunto päättyi klo 0.10.)

