Gázszállítás Ukrajnának és az EU-nak Oroszország által (vita) 
Elnök
A következő napirendi pont a Tanács és a Bizottság nyilatkozatai a gázszállításról Ukrajnának és az EU-nak Oroszország által.
Alexandr Vondra
a Tanács soros elnöke. - Elnök úr, a Tanács szeretne köszönetet mondani az Európai Parlamentnek, amiért ez a pont felkerült az év első parlamenti ülésének napirendjére. Talán egyetértenek velem abban, hogy a cseh elnökség rendkívüli előrelátásról tett tanúbizonyságot, amikor az energiaellátás biztonságát elnökségünk egyik legfontosabb prioritásának választotta.
Az Európai Unió gázellátásában az oroszok és az ukránok, a Gazprom és a Naftogaz szervezetek vitájának eredményeképpen kétségtelenül súlyos zavar állt be. A szállítások visszaesése mostanra a Közösség teljes gázimportjának körülbelül 30%-át teszi ki. Olyan helyzetbe kerültünk, aminek még a hidegháború éveiben se voltunk kitéve - az ellátás teljes megszűnésével is számolnunk kell.
A Tanács és a Bizottság tudott a potenciális problémáról. Mint tudják, három évvel ezelőtt, 2006-ban már álltunk hasonló helyzet előtt, ez tehát egy többé-kevésbé évente visszatérő probléma, mivel Oroszország minden évben a piaci szinthez igazítja a szomszédos országokba exportált gáz árát. Tekintettel tehát arra, hogy a Közösség nagymértékben függ az orosz gáztól, rendkívül éberek voltunk. Az Oroszország által szállított gáztól való függőség mértéke egyes tagállamok esetében valóban eléri a közel 100%-ot.
Szeretném külön kiemelni az olyan országok nehéz helyzetét, mint Bulgária vagy Szlovákia. Ez egyben azt is megmagyarázza, hogy például a közép- és kelet-európai országokban miért ez a központi probléma - az emberek fagyoskodnak, és ez szerepel az újságok címlapján. Tudom, hogy más országokban, ahol ezt a problémát kevésbé súlyosan élik meg, a helyzet talán más, legalábbis PR szempontból.
Ezúttal az EU és Oroszország közötti korai előrejelzési mechanizmuson keresztül még hivatalos figyelmeztetést is kaptunk az orosz féltől 2008. december 18-án, hogy probléma merülhet fel, ha az Ukrajna és Oroszország között folyamatban lévő tárgyalásokon nem sikerül megállapodni az árakról, a tranzitdíjakról és az adósságfizetésről. Így tehát a történtek nem értek bennünket teljesen meglepetésként, meglepődtünk azonban a csökkentés nagyságrendjén és komolyságán.
Az ellátási zavar elhárítása érdekében ezért a legmagasabb szinten került sor kapcsolatfelvételre, már 2009. január 1-jét megelőzően. A cseh elnökség már jóval az év kezdete előtt figyelemmel kísérte a helyzetet. Én személyesen találkoztam az orosz tisztviselőkkel Prágában, Karácsony előtt két nappal.
A Bizottság megtette a megfelelő óvintézkedéseket annak érdekében, hogy az ünnepi időszakban követhesse a fejleményeket, és információit január elején megosztotta a gázkoordinációs csoporttal. Az elnökség és a Bizottság - Andris Piebalgs úrral igen szorosan együttműködve - 2009. január 1-jét megelőzően és azt követően is kapott arra vonatkozó ígéreteket mindkét szereplőtől, hogy az EU-ba irányuló gázszállításokat a vita nem fogja érinteni.
Mint tudják, a cseh elnökség a Bizottsággal együttműködve és egyes tagállamok segítségével kapcsolatban állt mind az ukrán, mind az orosz gázvállalattal, és több alkalommal is elutazott, hogy a két féllel találkozzon.
Az érintkezések során nem törekedtünk arra, hogy bármelyik felet is okoljuk, vagy állást foglaljuk valaki mellett, vagy akár csak közvetítő szerepet is játsszunk, mivel ez egy kereskedelmi vita. Ehelyett inkább a helyzet súlyosságát hangsúlyoztuk mindkét félnek, kiemelve azt a tényt, hogy Oroszország, mint szállító ország, és Ukrajna, mint tranzitország megbízhatósága és hitelessége egyaránt egyértelműen sérült. A helyzet súlyosbodásával párhuzamosan a Közösségbe irányuló gázszállítások kapcsán "moderátorként” is elkezdtünk működni - ezt a szerepkört mindkét fél nagyra értékelte, mivel egymással egyáltalán nem beszéltek.
Szeretném röviden összegezni Önöknek, hogy mi történt 2009. január 1. kora reggelétől - Új Év napjától kezdődően. 2009. január 1-jén Oroszország bejelentette, hogy leállította az Ukrajnába irányuló gázszállításokat, miközben az EU-ba irányuló szállításokat a maximális szinten fenntartja. Ugyanaznap a cseh elnökség és a Bizottság kiadott egy nyilatkozatot, amelyben mindkét felet felszólítja, hogy haladéktalanul keressenek megoldást, és tartsák tiszteletben az uniós fogyasztók felé fennálló szerződéses kötelezettségeiket.
2009. január 2-án, mivel nyilvánvalóvá vált, hogy a vita az EU-ba irányuló szállításokra is kezd kihatni, a cseh elnökség hivatalos nyilatkozatot adott ki az EU nevében, és még aznap kora reggel Prágában fogadtuk a Jurij Prodan energiaügyi miniszter vezette ukrán delegációt. A küldöttségben az ukrán politika teljes spektruma képviseltette magát, ott volt többek között Juscsenko elnök tanácsadója, a Naftogaz képviselői és az MFA képviselője.
2009. január 3-án szerveztünk egy ebédet Prágában a Gazexport igazgatójával, Alexander Medvegyevvel; mindkét megbeszélésen személyesen is részt vettem. Mindkét találkozón kiderült, hogy botrányos módon hiányzik az átláthatóság a Gazprom és a Naftogaz közötti szerződésekből, és különösen hiányzik a bizalom, ami nélkül nem lehet közelebb jutni a megállapodáshoz. Egyes kérdésekről a két fél teljesen eltérően nyilatkozott, ezért attól kezdve elkezdtük sürgetni a nyomon követés ügyét.
Felmerült az ötlet, hogy az egymástól eltérő vélemények problémáját egy közös tényfeltáró misszió révén lehetne megoldani, amelyet az elnökség és a Bizottság hozna létre a cseh ipari és kereskedelmi miniszter, Martin Říman, és Matthias Ruete, a DG TREN főigazgatójának vezetésével, majd az erre vonatkozó megbízást meg is adta az a rendkívüli COREPER I (Állandó Képviselők Bizottsága) ülés, amelyet 2009. január 5-ére, az ünnepek utáni első munkanapra hívtunk össze.
A misszió Kijevbe utazott. Ott a szállító központba is ellátogattak, majd másnap Berlinbe utaztak, hogy 2009. január 6-án találkozzanak a Gazprom képviselőjével. Ugyancsak 2009. január 6-án történt, hogy az elnökség és a Bizottság kiadott egy rendkívül kemény hangú nyilatkozatot, mivel a gázellátás több uniós tagállam irányába is drasztikusan csökkent, ami komoly ellátási zavarokhoz vezetett, a nyilatkozat pedig arra szólította fel mindkét felet, hogy azonnal és feltétel nélkül folytassák az EU-ba irányuló gázszállítást. Az elnökség és a Bizottság ezt követően megpróbálta felgyorsítani az Orosz Föderáció és Ukrajna között egy azonnali politikai megállapodás megkötését, hogy a gázszállításokat minden további késedelem nélkül vissza lehessen állítani. A gázszállítás volt a fő téma az Európai Bizottság és a cseh kormány között Prágában megtartott 2009. január 7-i, hagyományosan stratégiai ülésen is, és ez a kérdés uralta az első nem hivatalos tanácsi ülést is, amelyet a Cseh Köztársaságban szerveztünk - a múlt csütörtökön az általános ügyekről tartott prágai nem hivatalos találkozót. Előzetesen itt is azt terveztük, hogy az energiabiztonságról tárgyalunk, de természetesen azonnal kellett reagálnunk, így elfogadtunk egy határozott elnökségi nyilatkozatot az EU nevében, amelyet valamennyien jóváhagytunk.
Miután az Ukrajnán keresztül történő gázszállítások 2009. január 7-én teljes egészében leálltak, aminek súlyos következményei voltak azokra a tagállamokra nézve, akiknek nem sok lehetőségük volt a beszüntetés hatását mérsékelni, fokoztuk a nyomást, és hosszas, kemény tárgyalásokat követően sikerült mindkét felet meggyőznünk, hogy egyezzenek bele egy független uniós szakértőkből álló megfigyelő csoport kiküldésébe, amelyben a két fél megfigyelői is helyet kapnak. A csoport feladata az volt, hogy független megfigyelőként kövesse figyelemmel az Ukrajnán keresztül az EU-ba tartó gáz útját, mindkét országban. Oroszország a gázszállítások helyreállításának előfeltételeként szabta meg a nyomon követést.
A misszió felállítása nem volt egyszerű, mint azt talán Önök is észrevették. Először is az ukránok ellenállását kellett legyőzni, akik nem akarták, hogy orosz szakértő is legyen a megfigyelő misszióban, majd Ukrajna az elnökségünk által nagy keservesen letárgyalt megállapodáshoz egyoldalúan hozzátett egy mellékletet, amit Oroszország elutasított.
Miután Topolánek miniszterelnök úr több alkalommal is elutazott Kijevbe és Moszkvába, és nehéz tárgyalásokat folytatott Juscsenko elnökkel, Timosenko miniszterelnökkel, valamint Moszkvában Putyin miniszterelnökkel, január 12-én végül aláírásra került a megállapodás, amely megteremtette a megfigyelő csoport felállításának jogi alapját, és kérte az EU-ba irányuló orosz gázszállítások visszaállítását. Oroszország ezután bejelentette, hogy az ellátást január 13-án reggel 8-kor ismét megkezdik, ezután azonban - nem tudom, hogy ez január 13-án volt-e - a fejlemények nem a várakozások szerint alakultak.
Január 12-én, hétfőn a cseh elnökség összehívott egy különleges energetikai miniszteri tanácsot azzal a céllal, hogy a tranzittal kapcsolatos kérdésekben még fokozottabb átláthatóságot kérjünk, meghatározzunk olyan rövid-távú enyhítő intézkedéseket, amelyeket az ellátás teljes körű helyreállításáig meg kell tenni, és meghatározzuk azokat a közép- és hosszú távú intézkedéseket, amelyek a jövőbeni hasonló súlyos fennakadások következményeinek megelőzéséhez szükségesek.
A Tanács elfogadta emellett az 5165. sz. dokumentumban megjelenő következtetéseket, amelyek mindkét oldalt az EU-ba irányuló gázszállítások azonnali visszaállítására, és a hasonló esetek megismétlődését megelőző megoldások kidolgozására ösztönzik. A Tanács az említett következtetésekben megállapodott továbbá abban, hogy sürgősen erőteljesebb közép- és hosszú távú intézkedéseket kell kidolgozni többek között a gáz fizikai áramlásának átláthatóságával, az igényelt és tárolt mennyiségekkel és a regionális illetve bilaterális szolidaritási megállapodásokkal kapcsolatban, foglalkozni kell az energia-infrastruktúra terén hiányzó rendszer-összeköttetések kérdésével (ami óriási probléma), folytatni kell a szállítási útvonalak és források diverzifikálását, és foglalkozni kell a kérdés finanszírozási vetületeivel, többek között a gázellátás biztonságáról szóló irányelv felülvizsgálatának felgyorsításával.
A gázkoordinációs csoport újabb megbeszélésére valószínűleg január 19-én, hétfőn kerül majd sor.
Az Energia Tanács, a TTE a február 19-re tervezett ülésén foglalkozik ismét a kérdéssel, amikor is következtetéseket fogad el a Bizottságnak az energiapolitika második stratégiai felülvizsgálatáról szóló közleményével kapcsolatban.
Ezeket a következtetéseket és a Bizottság közleményét az Európai Tanács márciusi ülésén fogják megtárgyalni, ahol minden bizonnyal kellő figyelmet szentelnek majd az elmúlt hetek eseményeinek.
Engedjék meg, hogy a bevezetőben tegyek még néhány záró megjegyzést. Először is, az elnökség elsődleges célja a legutóbbi vitában az volt, hogy a gázszállítás haladéktalanul újra meginduljon, mégpedig a szerződéses mennyiségben. Mindannyian tudjuk, hogy a vita még nem zárult le. Rendkívül fontos tehát, hogy az EU ne bonyolódjon bele a Gazprom és a Naftogaz között folyó kétoldalú perpatvarba.
Másodszor, mind az elnökség, mind a Bizottság folyamatosan arra ösztönzi a feleket, hogy folytassanak egymással párbeszédet egy olyan kompromisszum megtalálása érdekében, amely lehetővé teszi az EU-ba irányuló gézszállítások visszaállítását. Az elnökség és a Bizottság elfogadhatatlannak tartaná, ha akár Oroszország, akár Ukrajna nem tartaná be a január 12-i megállapodást. Az ellátás folytatásának feltételei - a megállapodás kikötéseinek megfelelően - teljesültek, semmi sem indokolja tehát, hogy a szállítást ne állítsák teljes egészében helyre.
Az elnökség tökéletesen tisztában van azzal, hogy még számos probléma van. Ezekkel foglalkozni kell, különben az Ukrajnán keresztül érkező orosz gázzal kapcsolatos bizonytalanság nem szűnik meg.
Itt van először is az úgynevezett műszaki gáz kérdése, amelyre Ukrajnának a tranzitrendszer működtetéséhez szüksége van. A két félnek átlátható megállapodásra kell jutnia, amelyben meghatározzák, ki a felelős a műszaki gázellátásáért, és ki fizet érte.
Másodszor, kulcsfontosságú, hogy az Oroszország és Ukrajna között létrejövő, gázárakat és tranzitdíjakat szabályozó szerződések világos és jogilag kötelező erejű feltételeket szabjanak meg, megelőzendő a jövőbeni hasonló fennakadásokat. Az elnökség a Bizottsággal közösen több alkalommal is felszólította mindkét felet egy ilyen szerződés aláírására. Ugyanakkor sem mi, sem a Bizottság nem szándékozik beleavatkozni a két kereskedelmi partner között a szerződéses feltételekről folyó tárgyalásokba.
Az elnökség azzal is tisztában van, hogy a tagállamok széles körben egyetértenek azzal, hogy haladéktalanul el kell fogadni olyan rövid, közép- és hosszú távú megoldásokat, amelyek megakadályozzák a hasonló helyzetek jövőbeni előfordulását. Az energiabiztonság az elnökség kiemelt prioritásai közé tartozik. Az elnökség kezébe vette az irányítást, és vállalta, hogy elnököl azokon a megbeszéléseken, amelyek megpróbálnak megoldást találni energiafüggőségi csapdánkra: legyen az nem hivatalos tanácsi ülés, amit már említettem, vagy az Energia Tanács ülése. Az Energia Tanács következtetéseiben szereplő kérdések közül a következőket szeretném megemlíteni.
Először is, a tagállamok egyetértenek abban, hogy az EU jövőbeni energiabiztonságának egyik sarokköve egy működőképes és hatékony szolidaritási mechanizmus létrehozása.
Másodszor, a szolidaritás feltételezi az európai energiahálózat összeköttetését, valamint az energia-infrastruktúra tökéletesítését.
Harmadszor, a szolidaritási mechanizmus működőképességének kulcsfeltétele a gáztároló kapacitás megnövelése.
Negyedszer, az elnökség a jelenlegi válság fényében nyomatékosan kéri, hogy 2009 végéig szülessen megállapodás a földgázellátás biztonságának megőrzését szolgáló intézkedésekről szóló irányelv felülvizsgálatáról.
Az EU-nak ezenfelül diverzifikálnia kell gázforrásait és szállítási útvonalait. Az elnökség ezért 2009 májusára szervez egy "déli gázfolyosó csúcstalálkozót”, amelytől kézzelfogható eredményeket vár egyrészt a források és szállítási útvonalak diverzifikálása, másrészt a dél-kaukázusi és közép-ázsiai országokkal folytatandó együttműködés elmélyítése terén.
Az EU energiabiztonsága mindaddig nem valósítható meg, amíg a belső energiabiztonsági piac kialakítása nem fejeződik be, és az nem működőképes. Az elnökség tehát szoros együttműködést tervez az Európai Parlamenttel annak érdekében, hogy második olvasatra megállapodás szülessen a harmadik energiacsomagról.
Az elnökség emellett kész folytatni a megbeszéléseket az energiapolitika második stratégiai felülvizsgálatáról azzal a céllal, hogy az eredmények már a Tanács tavaszi következtetéseiben megjelenjenek.
Végezetül az EU-nak az energiabiztonság javításához meg kell erősítenie az átláthatóságot biztosító mechanizmusokat stb.
Úgy vélem, hogy a Közösség politikai és műszaki szempontból egyaránt felkészült a helyzetre. Ami a politikai oldalt illeti, az elnökség a Bizottsággal és más tagállamokkal együtt jelentős erőfeszítéseket tett és tesz a jövőben is a helyzet megoldása érdekében. Ami a műszaki oldalt illeti, az elmúlt hetekben az irányelv szerint cselekedtünk a földgázellátás biztonságának megőrzését szolgáló intézkedések tekintetében.
Ez az irányelv hozta létre a gázkoordinációs csoportot, ami most hasznosnak bizonyul. Előírja a tagállamoknak, hogy a hasonló helyzetekre nemzeti vészhelyzeti intézkedéseket készítsenek, minimális követelményeket határoz meg a lakossági gázellátás biztonságával kapcsolatban, és előírja, hogy a gázkoordinációs csoportnak biztosítania kell a közösségi koordinációt.
Ez a mechanizmus jelentős szerepet játszott a válság hatásainak enyhítésében. Példaként említeném, hogy a gáztartalékok egy részét felhasználták, illetve abból vásárolhattak a szomszédos országok, sőt, az Energiaközösség tagjai is, alternatív tüzelőanyagot használtak fel villamos energia termelésre, fokozódott a gáztermelés - beleértve algériai, norvég és más orosz forrásokat -, és kiegészítő gázszállításokra került sor a szomszédos országok számára.
Itt most meg is állok. Biztosíthatom Önöket, hogy mindent megteszünk mind politikai, mind pedig műszaki szinten annak érdekében, hogy az ukrán és orosz tárgyalópartnereket rávegyük arra, hogy a szerződéses szinten visszaállítsák az Európába irányuló gázszállítást, valamint, hogy - addig is, amíg a jelenlegi helyzet fennáll - minimálisra csökkentsük polgáraink és gazdaságaink számára a negatív következményeket. Mint tudják, folyamatos kapcsolatban vagyunk egész nap itt a Parlamentben is, mert az idő telik, és eredményt kell elérnünk. Ha nem lesz eredmény, annak feltétlenül politikai következményei lesznek a két országgal fennálló politikai kapcsolatainkra nézve.
Andris Piebalgs
a Bizottság tagja. - Elnök úr! Európa történetének egyik legsúlyosabb energiaválságát éljük át, amely az 1970-es és 1980-as évek olajválságához hasonlít A különbség annyi, hogy az olajválságok globálisak voltak, ez pedig teljesen nyilvánvalóan uniós válság.
Hol tartunk most? Nos, az ígéretek és a 2008. január 12-én, hétfőn az orosz és ukrán miniszterek, jómagam és a két érintett vállalat által aláírt jegyzőkönyv ellenére még nem indult meg az orosz gáz Ukrajnán keresztül az uniós fogyasztókhoz.
A Bizottság a megállapodásból rá háruló feladatokat teljesítette: biztosított egy európai megfigyelő csoportot, amely Oroszország és Ukrajna legfontosabb pontjain figyelemmel kíséri a műveleteket és beszámol azok pontosságáról. Sikerült napi 24 órában mozgósítanunk egy bizottsági tisztviselőkből és iparági szakértőkből álló csapatot, akik múlt szombaton már Oroszországban és Ukrajnában voltak, hogy a gázellátás azonnal megindulhasson, amint a jegyzőkönyvet aláírják.
Oroszország tegnap viszonylag kis mennyiségben megkezdte a gázszállítást Ukrajnának, ami a normál mennyiségnek kevesebb, mint az egyharmada, azonban egy olyan belépési pont használata mellett döntött, amely - az ukrán vállalat szerint - nehezen használható, ezért Ukrajna leállította a szállítást. Megfigyelőink jelentése megerősíti, hogy ilyen körülmények között műszakilag nehéz volt (bár nem lehetetlen) biztosítani a szállítást.
Ma sajnos ugyanez a helyzet állt elő, így az egyetlen megoldás az, ha a két fél gondoskodik műszaki műveleteik teljes összehangolásáról annak érdekében, hogy a mennyiségek és a belépési pontok megfeleljenek a gázszállító rendszer követelményeinek.
További koordináció nélkül nem lesz gázellátás, így az EU megfigyelői és a Bizottság a helyszínen próbálják rávenni a feleket, hogy állapodjanak meg ezekről a műszaki kérdésekről.
Nem szeretnék ugyanakkor senki mellett állást foglalni. Egyik felet sem akarom hibáztatni. Egyértelmű viszont, hogy mindkét fél hírneve, mint az Európai Unió megbízható energia-partnere, csorbát szenvedett.
(Taps)
Visszatérve az elmúlt hónap eseményeihez, szeretném elmondani, hogy az EU azonnal cselekedett, hangot adott az aggályainak, és a legmagasabb rangú politikai vezetők sürgették folyamatosan mindkét felet, hogy haladéktalanul állítsák vissza a szállítást, és teljesítsék kötelezettségeiket.
Mivel mindkét partnerrel jó kapcsolatban voltunk korábban, és tapasztalatból tudtuk, hogy az ügyleteket általában a december 31-ről január 1-re virradó éjszaka kötik meg, mindig figyelmeztettük őket: "Kérjük, hogy találjanak megoldást a kétoldalú gázproblémáikra, mert azok kihatnak a mi gáz-tranzitunkra is”.
Sajnos nem így történt. Tudjuk, hogy erőfeszítéseink ellenére milyen helyzetbe kerültünk, és az a határozott véleményem, hogy a megoldás a két félen múlik. De vajon akarják-e a megoldást? Az elnökség és a Bizottság felszólította és továbbra is felszólítja Oroszországot és Ukrajnát a gázszállítás azonnali folytatására. Mi megtettük a részünket. Pontos, őszinte választ tudunk adni arra a kérdésre, hogy hová megy a gáz: egyetlen köbmétere sem megy másfelé anélkül, hogy észre ne vennénk. Úgy gondolom, hogy az általunk megtett intézkedések elegendőek voltak.
De ha mindkét fél azt mondja, hogy másfajta intézkedésekre is szükség van, akkor készek vagyunk ezt megfontolni, mert azt is látom, hogy hiányzik a két oldal között a megfelelő koordináció és kapcsolat.
Ez volt a közvetlen válság. Mi a következő lépést? Tudom, hogy bármilyen megoldást találjunk is most, az ideiglenes lesz, ahhoz pedig, hogy visszaállítsuk ennek a szállítási útvonalnak a hitelét, tartós megoldásra van szükség. Ennek megfelelően a cseh elnökség alatt egészen biztosan végig kapcsolatban maradunk az érintett felekkel, és sajnos ennek a svéd elnökség alatt is folytatódnia kell.
Úgy vélem azonban, hogy megválaszoltuk az ellátás biztonságával kapcsolatos kérdéseket az energiapolitika második stratégiai felülvizsgálatában, abban a munkában, amit a Parlament és a Tanács az energia és éghajlat változási csomagon végzett. Ezek lennének a megoldások, olyan külső szállítókra nem támaszkodhatunk, akik sajnálatos módon nem tartják tiszteletben szerződéses kötelezettségeiket, és figyelmen kívül hagyják a fogyasztók érdekeit.
Két témát szeretnék külön is kiemelni, amelyekkel haladéktalanul foglalkoznunk kell:
Az egyik az összeköttetések hiánya. Igen, volt szolidaritás, de ezt sok esetben gátolta a megfelelő infrastruktúra hiánya, ami ahhoz kellett volna, hogy a gázt a meglévő tároló létesítményekből elszállítsák oda, ahol a gázra égető szükség van. Úgy vélem, hogy a fellendülési terv vitája, amelyben az infrastruktúra is szóba kerül, nagyon jó eszköz arra, hogy ezekkel a helyekkel foglalkozzunk, mivel az ilyenfajta beavatkozás biztosításához nem mindig fűződik megfelelő kereskedelmi érdek.
A második, hogy 2004-ben, a földgázellátás biztonságának megőrzéséről szóló irányelv tárgyalásakor elszalasztottunk egy lehetőséget. Az elkészült jogi eszköz gyenge volt, és nem felelt meg az aktuális igényeknek. Elkészítettük és rövidesen benyújtjuk a földgázellátás biztonságáról szóló irányelvre irányuló új javaslattervezetet; készül egy hatásvizsgálat, ami az elkövetkező hetekben kerül majd a Parlament elé.
Úgy gondolom, hogy azonnal reagálnunk kell, és valóban meg kell találnunk azokat az összehangolt közösségi mechanizmusokat, amelyek alkalmasak az ilyenfajta válságok kezelésére.
Az elnökség valóban nagyon keményen dolgozott, és szeretnék gratulálni az elnökségnek a folyamatos irányításért, melynek során élvezték a Bizottság teljes támogatását. Úgy vélem, hogy az Európai Unió ezekben a nehéz időkben bebizonyította, hogy azonos véleményt képvisel. Az Európai Uniót az elnökség vezeti, és a Bizottság támogatja.
De nagy örömmel fogadom az Európai Parlament által végzett tevékenységeket is, hiszen a Parlament biztosítja a megállapodások alapját. Ha két fél kormány szinten nem beszél egymással, ha a vállalatok megpróbálnak trükközni, ki biztosíthatná a politikai stabilitást? A széles politikai bázis az, amely Ukrajnában és Oroszországban beszél egymással, és szeretnék köszönetet mondani Saryusz-Wolski úrnak a véleménycsere érdekében végzett tevékenységéért, valamint Pöttering elnök úrnak, aki a részt vett a két fél összebékítésében. A megoldás nagyon egyszerű, csak beszélniük kellene egymással.
Úgy hiszem tehát, hogy ezek nagyon fontos intézkedések voltak, és nagyon remélem, hogy a mai parlamenti megbeszélés - mivel ezt mindkét fél figyelemmel kíséri - ösztönzőleg hat majd a probléma megoldására. Az a fél szenved a legjobban, amelyik nem felelős ezért a válságért, az a fél, amelyik azért jött, hogy közvetítsen, és ez a közvetítés az európai adófizetők és az európai fogyasztók pénzébe kerül.
Úgy vélem tehát, hogy legfőbb ideje, hogy stabil körülmények között ismét meginduljon a gáz az Európai Unió felé.
Jacek Saryusz-Wolski
a PPE-DE képviselőcsoport nevében. - Elnök úr! Ez a súlyos ellátási zavar drámai hatással van az európai polgárokra, az európai iparágakra és az európai munkahelyekre, mindez ráadásul a gazdasági válság tetejében. Nekünk, európai parlamenti képviselőknek az európai választások közeledtével válaszolnunk kell arra a kérdésre, hogy mit tettünk iparunk, munkahelyeink és polgáraink védelme érdekében.
A kezdeti véleményekkel ellentétben a probléma politikai és multilaterális szervezetekhez kapcsolódik, és nem kétoldalú, nem kereskedelmi jellegű. Három évvel ezelőtt, az első gázválság idején Európa szembesült már sebezhetőségével és korlátaival, amikor Oroszország beszüntette az energiaellátást. Már akkor nyilvánvalóvá vált, hogy szükségünk van egy közös uniós energia-külpolitikára.
Csoportunk, a PPE-DE képviselőcsoport a kezdet kezdetétől támogatta ezt a gondolatot. A mi képviselőcsoportunk volt az, amely kezébe vette a kezdeményezést, és egy közös európai energia-külpolitikáról szóló saját kezdeményezésű jelentést készített, majd 2007 szeptemberében engem ért a megtiszteltetés, hogy a jelentést itt a Parlamentben ismertethettem, amely jelentést valamennyi képviselőcsoport egyhangúan támogatta, majd csaknem egyhangúan elfogadásra is került.
A jelentés pontos ütemtervet magában foglaló átfogó stratégiát javasolt egy közös uniós energia-külpolitika kidolgozására, és számos intézkedést ajánlott: rövid távon szolidaritási mechanizmusokat, érdekeink egységes védelmét, hatékonyabb energia-diplomáciát; közép-távon pedig diverzifikációt, többek között a Nabuccót, tárolást, beruházásokat és összeköttetést.
Javaslataink közül foglalkozott néhánnyal - ha megkésve is - a Bizottság az energiapolitika második stratégiai felülvizsgálatában. Ezt örömmel vettük, ahogyan azokat az erőfeszítéseket is, amelyeket a cseh elnökség tett a jelenlegi válság megoldása és a két oldal közötti közvetítés érdekében.
Ha azonban szeretnénk a jövőben elkerülni a hasonló eseteket, akkor ennyi nem elég, ahhoz az kell, hogy felvértezzük magunkat egy valóban közös uniós energiabiztonsági politikával és szolidaritással, amely tartós, fenntartható és rendszeres megoldásokat kínál. Így az Európai Bizottság által képviselt tagállamok súlya összeadódna a tárgyalásokon, és az EU egyféle álláspontot képviselne a partnereink felé, legyenek azok akár termelők, akár tranzitországok. Időközben mérlegelhetnénk azt is, hogy közvetlenül vásároljunk gázt Oroszországtól az orosz-ukrán határon.
Két kérdésem van a soros elnök úrhoz és a Bizottsághoz. Piebalgs biztos úr és Vondra miniszterelnök-helyettes úr, kifejtenék részletesebben azt a lehetséges változatot, hogy az EU közbelép, és átvállalja a felelősséget Ukrajnától a tranzitért? A második: milyen eszközei vannak az EU-nak arra, hogy nyomást gyakoroljon? Mit tehetünk válaszképpen? Képviselőcsoportunk azt várná az elnökségtől és a Bizottságtól, hogy tegyenek gyors és radikális lépéseket és intézkedéseket energiapartnereinkkel, Oroszországgal és Ukrajnával szemben a gázellátás helyreállítása érdekében. Képviselőcsoportunk arra fogja kérni a Parlamentet, hogy egészen a választásokig szorosan és folyamatosan vegyen részt mindebben, még a kampány alatt is. Tájékoztatom Önöket, hogy létrehoztunk egy kapcsolattartó csoportot az Európai Parlament, az orosz parlament és az ukrán parlament között.
Hannes Swoboda
a PSE képviselőcsoport nevében. - (DE) Elnök úr, képviselőcsoportom kéri, hogy a 175. cikk értelmében hozzanak létre egy ideiglenes bizottságot a Saryusz-Wolski úr által is felvetett kérdések többségének megválaszolására; más szóval, kérjük, hogy mi is csatlakozhassunk a Bizottsághoz és a Tanácshoz, hogy a májusi ülésre a megfelelő következtetéseket vonjuk le - remélhetőleg közösen - a jelenlegi helyzetből.
A Gazprom és a Naftogaz - más szóval Oroszország és Ukrajna - képviselőivel folytatott megbeszéléseink megerősítették azt a benyomásunkat, hogy mindkét oldal felelőtlenül viselkedik. Egyértelműen meg tudom erősíteni, amit Piebalgs biztos úr mondott: jelenleg egyik fél sem tanúsít felelős magatartást, és nem viselkedik az Európai Unió felelősségteljes partnereként. Ez nem maradhat következmények nélkül.
Teljes mértékben támogatom ugyan az eddigi kezdeményezéseket, de meg kell mondanom, hogy egy ideje már tudtuk, hogy Ukrajna nem hajlandó megépíteni a megígért megfigyelő állomásokat; az Európai Uniót által biztosított pénzt nem használták fel, mi pedig nem reagáltunk. Azt is legalább két hónapja tudtuk már, hogy az október elején kitűzött november 1-jei határidőre nem sikerült megállapodást elérni. Az én meglátásom szerint december 18. talán kissé túl késő volt. A Bizottság sokkal többet is tehetett volna ezen a téren annak érdekében, hogy felkészüljön a legrosszabb eshetőségre, és meg kellett volna mondania a tagállamoknak, hogy mire lehet számítani. Kétségtelenül jelentős mértékű szolidaritást tapasztaltunk, de elvártam volna, hogy számítsanak arra az eshetőségre, hogy a dolgok ilyen rosszul alakulhatnak.
Most mégsem az a fontos, hogy bárkire ujjal mutogassunk - nem az volt a szándékom -, hanem hogy levonjuk a megfelelő következtetéseket, és legközelebb felkészültebbek legyünk; vagy inkább - ez természetesen sokkal fontosabb - meg tudjuk akadályozni, hogy ilyesmi még egyszer előforduljon.
Hozzá kell tennem, biztos úr, hogy talán a kelleténél több időt töltöttünk a liberalizálásról és a piacokról folytatott vitákkal - különösen a gázágazatban, mint azt Ön is jól tudja. Nem használt volna nekünk, ahogyan most sem használ. Mint azt mindig is hangsúlyoztuk, a gázágazat nem szokványos ágazat, mert megfertőzte - akár úgy is fogalmazhatnánk, hogy meghatározza - a politika, így semmi értelme a gázágazat liberalizálását a végletekig fokozni, amikor Ukrajna és Oroszország még mindig politikai alapon játszik. E tekintetben határozott közös kommunikációs irányvonalra van szükségünk, amelyet hasonló határozottsággal kell képviselnünk.
Az itt elhangzottak többségével egyetértek. Több vezetékre van szükségünk; egyetértünk abban, hogy a Nabucco gázvezeték nagyon fontos projekt. Önök is említették a transzszaharai gázvezetéket, amin el kell gondolkodnunk. Ezek a dolgok nem egyik napról a másikra valósulnak meg, de jelzésekre szükség van. Sokkal több rendszer-összekötőre és rendszer-összeköttetésre van szükségünk. Ezek sem fognak csak úgy maguktól megjelenni. Ne gondolják, hogy majd a piac elintézi, mivel nem fogja, hiszen nem áll érdekében. Ezek végül is olyan beruházások, amelyek nem termelnek azonnal nyereséget, hanem a tartalékképzést szolgálják. Ugyanez igaz persze a gáztartalékokra is. Teljességgel elfogadhatatlan, hogy sok ország alig, vagy egyáltalán nem rendelkezik gáztartalékkal, sőt, nem is hajlandó tájékoztatni a Bizottságot ezekről a tartalékokról. Ezen a téren szövetségre kell lépnünk.
A részletkérdéseket érintő kritikáim ellenére úgy gondolom, hogy a Parlamentnek és a Bizottságnak valóban rendre kell utasítania bizonyos tagállamokat, és meg kell követelniük, hogy végre-valahára folytassanak közös európai energiapolitikát. Ebben egyetértek Saryusz-Wolski úrral: valójában együtt szólítottunk fel erre, és nagyon kevés támogatást kaptunk a Tanácstól - vagy inkább a tagállamoktól. Ha ezt akarjuk, akkor nyomatékosan kérem, hogy májusra - az utolsó ülésünkre - dolgozzunk ki ehhez egy közös stratégiát. Az amúgy is elfogadhatatlan, hogy a Parlament szünetre menjen vagy belemenjen a választásokba anélkül, hogy - remélhetőleg közösen - valóban levontuk volna a megfelelő következtetéseket ezekből a tragikus eseményekből.
István Szent-Iványi
az ALDE képviselőcsoport nevében. - (HU) Van már megállapodás, van sok ígéret, de gáz még mindig nincs. Ebből elég! Nem tűrhetjük, hogy Európa egy cinikus hatalmi játszma vétlen áldozata legyen. Ha nem indul el azonnal a gázszállítás, akkor annak határozott és egyértelmű következményei kell, hogy legyenek. Nem tolerálhatjuk azt, hogy európaiak milliói fűtés nélkül maradnak, nem tolerálhatjuk, hogy több százezer álláshely került veszélybe.
Európa mindeddig kerülte a konfliktust az érintett országokkal, politikai engedményeket, gesztusokat tett. Ez a politika megbukott. Mi, liberálisok régóta követeltük az Oroszországtól való függőség, energiafüggőség jelentős csökkentését.
A jelenlegi krízisnek egyértelmű tanulsága, hogy valódi alternatívává kell tenni a Nabucco vezetéket, ezt anyagilag is támogatni kell. Meg kell teremteni a közös energiapolitikát erősebb szolidaritással a tagállamok között, jobb koordinációval, hálózatok összekapcsolásával. Fel kell gyorsítani a megújuló és alternatív erőforrások hasznosítását, javítani kell az energiahatékonyságot.
De mindez csak közép- és hosszú távon oldja meg a problémáinkat, ezért határozottan figyelmeztetni kell Kijevet és Moszkvát a nemzetközi kötelezettségek teljesítésére, és kilátásba kell helyezni, hogy amennyiben ez nem történik meg, akkor a kétoldalú kapcsolatok minden aspektusában ennek következményei lesznek.
Oroszországnak jóhiszemű magatartást kell tanúsítania és mindent meg kell tennie annak érdekében, hogy a gázszállítás haladéktalanul megkezdődjön. Ukrajnának is tudnia kell azt, hogy jelenleg ugyan politikai árat fizet a gázért, ami alacsonyabb a piaci árnál, de valójában ez az ár számára is sokkal magasabb, mint a piaci ár, mert tartósítja Ukrajna zsarolhatóságát, kiszolgáltatottságát.
Most az Európai Unió is vizsgázik a polgárai előtt. Képes-e saját érdekeit hatékonyan védelmezni? Ha ezen a vizsgán elbukik, akkor Európának nincs igazán jövője, ha sikeres lesz, akkor optimizmussal tekinthet a jövőbe.
Hanna Foltyn-Kubicka
az UEN képviselőcsoport nevében. - (PL) Elnök úr! Az európai gázválság tartós, és sokkal mélyebb, mint amilyennek az európai politikai elit beállítja. Nyomatékosan hangsúlyoznunk kell, hogy ez a válság nem pusztán gazdasági jellegű. Mindenekelőtt politikai válság, amely azon alapul, hogy Európa tehetetlen Putyin agresszív politikájával szemben.
Ne áltassuk önmagunkat - Oroszországot nem érdekli pár dollár. Az elmúlt napok eseményeinek hátterében a Kreml agresszív cselekedetei állnak, amelyek célja, hogy kiterjessze uralmát a dél-kelet-európai régió fölött. Ukrajnának stratégiai jelentősége van az oroszok számára, nemcsak azért, mert Ukrajna területén megy keresztül a gázvezeték Európába, hanem mert az oroszok fekete-tengeri flottája Szevasztopolban állomásozik. A bázis bérlete 2017-ben lejár, de kevesen gondolják azt, hogy az oroszok önként kivonulnak majd a Krím-félszigetről. A Gazprom követelései mögött ott áll a Kreml egész politikai és katonai gépezete, amelynek célja az ukrán kormány elhiteltelenítése és meggyengítése, és Ukrajna térdre kényszerítése. Sajnos Európa passzív hozzáállása segített Putyinnak, hogy közelebb kerüljön célja eléréséhez.
Rebecca Harms
a Verts/ALE képviselőcsoport nevében. - (DE) Elnök úr! Én is azzal szeretném kezdeni, hogy a Cseh Köztársaság komoly nehézségekkel találta magát szembe a tanácsi elnöksége kezdetén, és az elmúlt hetekben az új gázválság kapcsán megtett mindent, amit csak lehetett, hogy helyrehozza a korábbi évek európai külső energiapolitikájának bizonyos nem tisztázott ügyeit.
Most mindannyiunk számára beigazolódik, hogy a gyakran idézett "külső energiapolitika” kifejezés olyan közös stratégiát takar, ami Európában nem létezik. Az európaiaknak az orosz gázról folyó jelenlegi vitán túl közös választ kell adniuk arra a kérdésre, hogy tulajdonképpen milyen kapcsolatot akarnak a jövőben Oroszországgal. A gáz csak az egyik kérdés, a nyersanyag-kereskedelem csak az egyik kérdés, de mi most az Európai Unió és a kontinens keleti részén fekvő legnagyobb szomszédja alapvető kapcsolatáról beszélünk, amit tisztázni kell.
Azt is tisztázni kell ugyanakkor, hogy az Európai Unió hogyan szándékozik a jövőben bánni azokkal az országokkal, amelyek még mindig ingadoznak Oroszország és az EU között. Véleményem szerint előre sejthettük volna, ami most Ukrajnában történt. Aki ismeri Ukrajnát, az nem lepődik meg azon, hogy nemcsak a Gazprom és az orosz állam, hanem Ukrajna is keveri a politikát és a gazdasági érdekeket. A legsúlyosabb veszély, ami most Ukrajnát fenyegeti az, hogy bizonyos politikai szereplők érdekei miatt elveszítheti az Európai Unióhoz fűződő szorosabb kapcsolatát, és az Unióban megszerzett jó hírnevét. A kritika, amellyel Oroszország illetékes személyeit illették a vita során, legalább annyira érvényes a Naftogazra, a RosUkrEnergora, és az ukrán kormány vezetőire.
Sokkal több ez kereskedelmi vitánál, és szerintem a cseh elnökség jól vezetett át bennünket az elmúlt néhány napon. Remélem, hogy a biztos úr által ismertetett terveket siker koronázza. Szeretnék gratulálni a Bizottságnak, amiért egyértelműen állást foglalt az arra irányuló helytelen próbálkozással kapcsolatban, hogy a kockázatos bohunicei reaktort újra csatlakoztassák a villamosenergia-hálózathoz. Nem segített volna, viszont ezzel is megsértették volna a közösségi jogot, ezúttal az Európai Unión belülről.
Esko Seppänen
a GUE/NGL képviselőcsoport nevében. - (FI) Elnök úr, biztosok, soros tanácsi elnök úr! A Bizottság közvetítő szerepet vállalt az Oroszország és Ukrajna közötti gázvitában, és megtett minden tőle telhetőt a szállítások megindítása érdekében.
Nem szokásom dicsérni a Bizottságot, de képviselőcsoportom nevében most szeretnék köszönetet mondani Önnek. Nem bíróként viselkedett, hanem orvosként; de nem sebészként, inkább pszichológusként. Szükség van most ilyen emberekre, jól jönnek az ilyen emberek.
Miközben Ukrajnában az elnök és a miniszterelnök hatalmi harcot vív, Európa más részein fáznak az emberek. Tekintettel a körülményekre, felelőtlen Saryusz-Wolski úr, a Külügyi Bizottság elnökének tegnapi javaslata, miszerint az EU-nak szankciókat kell bevezetnie a gázszállítás biztosítására. Jóvá kellene hagynunk, hogy az EU kezdje bojkottálni az orosz gázt? Lengyelország természetesen példát mutathat másoknak, és visszautasíthatja az orosz gázt.
Képviselőcsoportunk reméli, hogy a Bizottság továbbfolytatja az aktív közvetítést az egyetértés érdekében.
Gerard Batten
az IND/DEM képviselőcsoport nevében. - Elnök úr! Kollégám, Godfrey Bloom felszólalásából idézek, amelyet 2006. október 25-én tartott ebben a témában: "Az a gondolat, ötlet vagy elképzelés, hogy az Egyesült Királyság energiaellátását egy olyan gengszterrel kötött bármiféle megállapodás szabályozhatja, mint Putyin, teljesen nevetséges. Abszolút őrültség bármit is remélni egy Putyin által aláírt darab papírtól. Az az ember egy gengszter”.
Putyin úr most azt teszi, amit bármelyik hozzáértő gengszter tenne - eláll a szállítástól, és felhajtja az árat. Európa előtt két lehetőség áll: kész többet, sokkal többet fizetni az Oroszországból érkező bizonytalan gázellátásért, vagy alternatív szállítókat keres, amennyiben ez lehetséges. Az Egyesült Királyságnak biztosítania kell, hogy fogyóban lévő gázkészletei megmaradnak nemzeti forrásnak, és nem hagyhatja, hogy közös uniós forrás váljon belőlük. Bele kell fognunk egy új atomerőmű építési programba is.
Jana Bobošíková
- (CS) Hölgyeim és uraim! Az Európai Tanács és a Bizottság minden erőfeszítése ellenére vannak olyan tagállamok, amelyek orosz gázszállítás nélkül maradtak, gazdaságaik veszélybe kerültek, az emberek pedig attól félnek, hogy megfagynak. Magas ár ez az Európai Unió rövidlátó kül- és energiapolitikájáért. És sajnos a leggyengébbek fizetik meg.
Hölgyeim és uraim, üres gázvezetékek, termeléscsökkentés és fagyos iskolák - ez az ára a felesleges oroszfóbiának, amelyet az Unió azon tagjai táplálnak, akik ellenezték a stratégiai partnerségi kapcsolatokról folytatandó tárgyalások felújítását Oroszországgal. Ez az ára annak, hogy kritikátlanul támogattuk az ukrán politikai paletta narancsos szegmensét, és megpróbáltuk Brüsszelből irányítani a kelet-európai politikát. Ez az ára a nukleáris energia fanatikus elutasításának. Továbbá ez az ára azoknak a hosszú távú erőfeszítéseknek, amelyek az egyes tagállamok nemzeti energiapolitikáiba való beavatkozásra irányulnak. Mit tanácsolnának a szlovák miniszterelnöknek, Ficónak, aki most "Sophie választása” előtt áll? Miközben a hőmérséklet mínusz 20 fok alatt van, és megszűnt keletről a gázellátás, Brüsszelben a Bizottság azzal fenyeget, hogy megbünteti Szlovákiát, ha újraindítja a Jaslovské Bohunicében lévő atomerőművet. Valóban tétlenül kellene állni abban a 20 napban, ameddig Szlovákia tartalékai még kitartanak, miközben a gyárak összeomlanak, az emberek pedig megfagynak?
Hölgyeim és uraim, most láthatjuk, milyen fontos az energia terén az önállóság az Európai Unió minden egyes állama számára. Mennyivel szebb is egy meleg háziszőttes ing a viseltes uniós kabátnál. Tanulnunk kell ebből az esetből, és nem szabad átengednünk Brüsszelnek az energiával kapcsolatos jogköröket, ahogy azt a Lisszaboni Szerződés előirányozza.
Giles Chichester
Elnök úr! Szinte hátborzongató, ahogy a történelem ismételte önmagát most, amikor zavar állt be az Ukrajnán keresztül érkező gázellátásban. Meglepődnünk persze nem kell, hiszen mikor is lehetne jobban megragadni az emberek figyelmét, mint éppen egy hideg időszakban?
Nem nehéz kitalálni, milyen orosz szándék húzódik meg ez mögött, de különösen megdöbbentett az a sajtóban megszellőztetett elképzelés, miszerint a Gazpromnak sürgősen üzletet kell kötnie a tavalyi kiugró olajárakhoz rögzített magasabb gázárak alapján, mielőtt még a gázárak az olajárak esését követve csökkennének.
Akárhogy is legyen, a következmények ugyanazok maradnak, mint három évvel ezelőtt. Az uniós tagállamok ki vannak téve annak a veszélynek, hogy a gázimport terén túlzott függőségbe kerülnek egyetlen domináns szállítótól. Többé nem elég azt mondani, hogy nekünk szükségünk van az orosz gázra, nekik pedig szükségük van a mi keményvalutánkra, biztos tehát az üzlet. Lépéseket kell tennünk az ellátás biztonságának megóvására.
A tagállamok kénytelenek lenyelni a keserű pirulát, és felkészülni arra, hogy fizetniük kell a megfelelő gáztároló létesítményekért és készletekért. Kezdetnek jó lesz, ha megállapodunk, hány napos készletszint tekinthető ésszerű tartaléknak. További nyilvánvaló lépés az ellátás diverzifikálása, és jó példa lehet az LNG terminálok megépítése szerte Európában. Logikusnak látszik, hogy kedvezőbb színben tűnjön fel az Északi Áramlat és a Nabucco vezetékek projektje. Meg kell kettőznünk a hatékonyság javítására és az energia-megtakarítás fokozására irányuló erőfeszítéseinket a villamosenergia-fogyasztás terén - mind az ipari, mind a lakossági felhasználás területén. Óriási megtakarításokat lehetne elérni.
Mindenekelőtt arra van szükség, hogy energiaszerkezetünket ismét egyensúlyba hozzuk, amelynek során kettős célnak kell megfelelni: az ellátásbiztonságnak és az éghajlatváltozási politikának. Mindkét célt teljesítjük, ha növeljük a megújuló energiaforrásokból előállított villamos energia, a nukleáris energia és a tisztaszén-technológia részarányát, ezeknek a lehetőségeknek a megvalósítása azonban kivétel nélkül időigényes, nekünk pedig addig is sürgősen és nagy képzelőerővel kell foglalkoznunk az energiahatékonyság javításával.
Jan Marinus Wiersma
(NL) Elnök úr! Sok képviselőtársam véleményével egyetértek. Az elmúlt hetekben kibontakozott események komoly meglepetést okoztak. Még tegnap is azon kaptam magam, hogy határozottan felbosszantott, amikor azt hallottam, hogy orosz illetékesek és ukrán megfelelőik kijelentik itt, hogy ők természetesen nem hibásak. Folyamatosan kapjuk az egymásnak ellentmondó információkat arról, hogy pontosan mi is történik. Hallunk valamilyen történetet, aztán egy másikat, és nagyon nehéz számunkra, európai parlamenti képviselők számára megállapítani a pontos tényeket. Reméljük, hogy ez a zűrzavar az elkövetkező néhány napban megoldódik, és hogy a gáz az ígéreteknek megfelelően ismét folyni fog.
Azt jelenti-e, ha a gáz ismét folyni fog, hogy minden visszatér a régi kerékvágásba? Nem hinném. 2006-ban ugyanez történt, de akkor az Európai Unióra gyakorolt hatása sokkal kevésbé volt súlyos; a Moszkva és Kijev közötti konfliktus oka akkoriban a gázár volt, ami az Európa felé irányuló gázszállítás megszakítását eredményezte. Akkoriban figyelmeztettünk arra, hogy fennáll a kockázata az eset megismétlődésének, ami most meg is történt. Tudjuk, hogy a gázszállítást évente újratárgyalják, mert Ukrajna és Oroszország egyéves szerződések alapján dolgoznak. Az Európai Unió egészen az elmúlt hónapig, a válság ismételt kirobbanásáig nem tett semmit. A 2006-ban már megvitatott dolgok többsége végül nem hozott semmiféle eredményt. Már akkor is tudtuk, hogy túlságosan függünk egyetlen vezetéktől, amely egy országon keresztül szállítja a gáz csaknem 80%-át. Már akkor is beszéltünk arról, hogy sürgősen alternatív szállítási útvonalakat kellene találnunk. Már akkor is világos volt, hogy nem vagyunk egészen biztosak benne, hogy tudunk-e segíteni egymásnak, mint uniós országok, ha egyes országokban problémák lennének, mint jelenleg például Bulgáriában, Szlovákiában és számos más országban. Nem sok minden történt ezen a téren az elmúlt években. Az elmúlt hetekben világossá vált, hogy milyen nehéz olyan mechanizmust bevezetni, amely révén kisegíthetjük egymást.
Oroszország és Ukrajna jókora csapást mértek saját magukra és a jó hírükre. Úgy vélem, hogy elsődlegesen nem a mi dolgunk egyik vagy a másik országot hibáztatni. Az nyilvánvaló, hogy mindkét ország hiányos ismeretekkel rendelkezik arról, hogy milyen a fogyasztóbarát magatartás. Valójában jelenleg súlyos károkat okoznak legfőbb vásárlójuknak. Oroszország jó ügyfelei közé tartozunk, fizetünk az Ukrajnán átvezető vezetékért, időben kifizetjük a számláinkat, és globális árat fizetünk a gázért. Úgy gondolom, hogy ezt nem lehet eléggé hangsúlyozni mindkét félnek.
A jelenlegi helyzet természetesen számos kérdést vet fel. Mi a helyzet az oroszországi gázágazatban fennálló érdekellentéttel, a Kreml Gazpromra gyakorolt hatásával? Ukrajnáról véletlenül valamivel többet tudok, és gyakorlatból tudom, hogy a gáz üzletág igen kétes abban az országban. Úgy vélem, hogy számos ügyet nagyon tüzetesen meg kellene vizsgálnunk. Swoboda úrhoz hasonlóan támogatok egy parlamenti vizsgálatot arról, hogyan állt elő a jelenlegi helyzet, és hogy mit kellett volna tennie az elmúlt években az EU-nak, amit elmulasztott, továbbá, hogy pontosan hogyan épül föl Ukrajnában és Oroszországban a gázágazat, hogy ezáltal megelőzhessük hasonló helyzetek előfordulását a jövőben, illetve jobban átlássuk, mi is zajlik most.
Janusz Onyszkiewicz
(PL) Elnök úr, soros elnök úr, biztos úr! A tavaly októberben aláírt megállapodásban az ukrán miniszterelnök, Julia Timosenko és Vlagyimir Putyin kijelentette, hogy készek három éven keresztül világpiaci árakat alkalmazni a gáz továbbítására és tárolására. Ennek a megállapodásnak a Gazprom és az ukrán Naftogaz által megkötött hivatalos megállapodás is nyomatékot adott.
A Gazprom azonban nemrégiben hatalmas áremelési igénnyel állt elő, ami az árakat irreális szintre emelné. Ezt a fajta zsarolást az teszi lehetővé, hogy a Gazprom monopolhelyzetben van Ukrajnában. Hasonló helyzetben van az Európai Unió számos országában is. Ez annyit jelent, hogy a kőolajjal szemben a földgáznak nincsen szabad piaca Európában.
Az Egyesült Államokban a gáz ára nemrégiben visszaesett 198 USD / 1000 m3-re, míg a Gazprom Ukrajnától 450 USD-t követel. Ezen a helyzeten változtatni kell, részben a gázszállítók diverzifikálásán keresztül, részben gázellátó-hálózatok kiépítésével az Európai Unión belül és a szomszédos országok között, hogy az olajhoz hasonlóan kialakuljon egy valódi páneurópai gázpiac, amely gátat szabhat a monopolista árzsarolás lehetőségének.
Marcin Libicki
(PL) Elnök úr! Ez a gázválság megmutatja, milyen fontos, hogy az Európai Unió azonos álláspontot képviseljen a gázellátás kérdésében, és különösen az Oroszországból érkező gázszállítás kérdésében, hiszen Oroszország nem megbízható partner és szállító.
Tavaly júliusban az Európai Parlament elfogadta a Petíciós Bizottság jelentését, amelynek én voltam a szerzője, és amely egyértelműen kijelentette, hogy Európa energia- és gázellátása nem lehet kétoldalú kapcsolatok tárgya. A téma akkor az Oroszországból Németországba vezető északi gázvezeték volt. Most arra kérem a Bizottságot és az elnökséget, hogy biztosítsák azt, hogy az Európai Unió egységes álláspontot képvisel, és a kérdés EU-orosz kapcsolatok tárgya legyen, ne pedig kétoldalú kapcsolatoké. Kérem, hogy hajtsák végre a tavaly július 8-i jelentés valamennyi kérését, amelyek arra irányultak, hogy az Európai Unió legyen valóban és igazán egységes.
Bernard Wojciechowski
(PL) Elnök úr! A gázvitában több politikus is megszólalt a konfliktus valamelyik oldalán. Nem ismerjük azonban a tényeket. Az EU megfigyelői tanácstalanok. Mindössze annyit tudunk, hogy komolytalan szervezetekkel van dolgunk.
A helyzet azt is jól mutatja, hogy az Európai Unió energiapolitikájának vannak hiányosságai. Nem támogatja az alternatív elgondolásokat, például a nukleáris erőművek építését. A szén használatát a környezetvédelem ürügyén ellenzik. Eljutottunk egy olyan helyzetbe, ahol az egyetlen alternatíva, hogy Közép-Európa a kelettől függjön, mint azt szegény Szlovákia példája mutatja.
Irena Belohorská
- (SK) Az ukrán-orosz gázellátási konfliktussal kapcsolatban én, mint a Szlovák Köztársaság polgárait képviselő európai parlamenti képviselő, arra szeretném felhívni az Európai Unió figyelmét, hogy ez az érdekellentét nemcsak a két felet érinti, amelyek egymást okolják a zűrzavarért, hanem egy harmadik felet is, amelynek a polgárai áldozatul esnek ennek a konfliktusnak, mivel továbbra sincs semmi kilátás arra, hogy meginduljanak Ukrajnán keresztül az orosz gázszállítások.
Szlovákia nyolc napja gáz nélkül van, és az ellátást már csak tizenegy napig tudjuk fenntartani úgy, hogy az iparban jelenleg vészhelyzeti korlátozások vannak életben, a vállalatok pedig egy válságrendszer keretében működnek. Szlovákia földgáza megint elakadt valahol a két szemben álló fél között. Röviden megfogalmazva: két fél - két igazság, nulla gáz.
Szeretném tájékoztatni Önöket, hogy a mai napon 11.45-kor az ukrán miniszterelnök, Timosenko elutasította Szlovákia arra vonatkozó kérését, hogy folytassák a földgázszállításokat, arra hivatkozva, hogy: "Ukrajnának nem áll rendelkezésére elég gáz, nincsenek saját tartalékaink, és nem lesznek Önöknek sem”. Szeretném azt is hangsúlyozni, hogy mivel az orosz gáztól függünk, és nem indíthatjuk újra a V1 atomerőművet Jaslovské Bohunicében, a Szlovák Köztársaság energiabiztonsága egyre nagyobb veszélyben van.
Biztos úr, köszönöm a javaslatait és a megoldás érdekében tett erőfeszítéseit. Egy olyan intézkedésről tudok, amit megtehetnek - függesszék fel a hozzájárulások kifizetését Ukrajnának, mint felelőtlen félnek.
Herbert Reul
(DE) Elnök úr, hölgyeim és uraim! A helyzet drámai, tudjuk. Oroszország és Ukrajna felelőtlenül cselekszenek. Azt is meg kell mondanunk, hogy a Bizottság is hibáztatható, mivel viszonylag lassan intézkedtünk, habár az is igaz, hogy Piebalgs biztos úr kiválóan intézte ezt az ügyet az elmúlt napokban. A szakértői csapat remek gondolat volt, és azt hiszem, megérdemli, hogy köszönetet mondjunk neki az elmúlt napok eseményeiért.
Itt az alkalom ugyanakkor, hogy feltegyük a kérdést, miért mindig ilyen rövid-távúak a reakcióink az ilyen eseményekre? Hányszor fordult már a figyelem Oroszország felé emiatt? Nyilvánvalóan nem először. Évek óta tanúi vagyunk annak, hogy a gázszállítást időről időre leállítják, ezért fel kell tennünk magunknak a kérdést, hogy mi - az Európai Parlament és az európai intézmények - valóban megtettünk-e mindent az ellátásbiztonság terén, vagy esetleg elsőbbséget adtunk más kérdéseknek? Úgy gondolom, hogy Swoboda úrnak igaza volt, amikor feltette ezt a kérdést.
Nagyszerű munkát végeztünk azzal, hogy kidolgoztuk, eladjuk és privatizáljuk-e a hálózatokat, és ha igen, kinek és milyen feltételekkel. Heteket, sőt, hónapokat töltöttünk azzal, hogy hogyan reagáljunk az éghajlatváltozás problémájára, miközben nem foglalkoztunk eleget azzal, hogy létezik egy harmadik, nagyon fontos politikai projekt is: az ellátásbiztonság. Mit tettünk annak érdekében, hogy változatosabb energiaszerkezetet biztosítsunk Európában, és csökkentsük a függőségünket? Mit tettünk annak érdekében, hogy a szénerőművek is megjelenhessenek ebben az összetételben? Éghajlati politikánkkal gyakorlatilag ellehetetlenítettük a szénerőműveket, és ezzel növeltük a gáztól való függőségünket. Mit tettünk annak érdekében, hogy előmozdítsuk a nukleáris erőművek támogatottságát? A válasz az, hogy túl keveset, túl bátortalanul. Mit tettünk annak érdekében, hogy kiválasszuk az elfogadható vezetékeket? Mit tettünk az LNG terén? Mit tettünk a külső energiapolitika terén? Az elmúlt néhány nap eseményei azt mutatták, hogy legfőbb ideje foglalkoznunk az ellátásbiztonság kérdésével az energiapolitikában. Nyilvánvalóan ez a legfontosabb kérdés.
Reino Paasilinna,
(FI) Elnök úr, biztosok! A Parlament hamarosan szavazni fog három villamosenergia- és gázpiaci csomagról. Nemrégiben fogadtuk el az energia és éghajlati csomagot, most azonban itt ez a válság, ezért szerveznünk kellene egy szélesebb körű találkozót a partnereink bevonásával. A politikai képességünk megvan erre, és szükségünk van az együttműködésre.
Támogatom az arra irányuló indítványt, hogy a 175. cikk értelmében állítsunk fel egy munkacsoportot, amely például májusban beszámolhatna a Parlamentnek. Az orosz és az ukrán küldöttségeknek is jelen kellene lenniük.
A helyzet súlyos, amint az már elhangzott. Emberek milliói fáznak, gyárakat zárnak be. Ukrajna azzal, hogy megakadályozza a gáz eljutását az EU-ba, minket is belevont a saját problémájába. Oroszország ugyanezt tette, amikor elzárta az EU-ba vezető gázvezeték szakaszt.
A gáz a többi tranzit országon keresztül ugyanakkor folyik. Az Unió gyors intézkedésének köszönhetően - és ezért köszönet illeti a biztos urat - a mérőórák a helyükön vannak. Az orosz gáz kétségkívül elindult az ukrán hálózat felé, de továbbra sem éri el az Uniót. Sajátos helyzet alakult ki. Mind az EU, mind Oroszország megpróbál új területeken energiavezetékeket építeni: az EU Oroszországon kívül, Oroszország pedig a volt szovjet köztársaságokon kívül. Lesz munkája a gázvezeték-fektető iparnak.
Ugyanakkor nem szívesen léptetnék életbe szankciókat a vitában résztvevő felekkel szemben, és nem hiszem, hogy a megtorlás bölcs dolog. Szkeptikus vagyok az erő alkalmazását illetően, mivel abból több kárunk származhat nekünk, mint nekik. Másrészről különösen fontosnak tartanám, hogy összekössük az Energia Charta Egyezményt a jövőbeni partnerségi és együttműködési megállapodással. Egy másik lehetőség az lenne, hogy létrehozunk egy testületet az Ukrajnán keresztül folyó gáz ügyének irányítására: ez gyors és sürgős intézkedés lenne. Be kellene vonnunk egy semleges felet is.
Elnök
- Nagyon köszönöm az utolsó megjegyzést.
Henrik Lax
(SV) Elnök úr! Az EU a világ legnagyobb gazdasági hatalma. Ennek ellenére sok ember fagyoskodik az otthonában. Miért nem képes az EU fűtésről gondoskodni? Soha ezelőtt nem volt ennyire nyilvánvaló, hogy az EU-nak csökkentenie kell az orosz gáztól való függőségét. Az EU-nak közös villamosenergia- és gázpiacot kell kiépítenie annak érdekében, hogy védje lakossága energiához való hozzáférését. Ez megköveteli az Unión belüli szolidaritást. Franciaország és Németország kulcspozícióban vannak. Senki, még Németország sem számíthat több földgázra a Gazpromtól az elkövetkező években. Az Északi Áramlat nem megoldás. Azzal, hogy az EU közvetítő szerepet vállal az Oroszország és Ukrajna között kirobbant gázháborúban, jó lehetőség kínálkozik számára arra, hogy mindkét féltől megkövetelje az Unión belüli közös energiapiaccal összeegyeztethető szabályok betartását. Ki kell használnunk ezt a lehetőséget.
Inese Vaidere
(LV) Hölgyeim és uraim! Szeretném ezt a problémát szélesebb politikai összefüggéseiben megvizsgálni. Valójában az úgynevezett orosz-ukrán gázháború az Európa feletti befolyásért folyó harc egyik állomása. Ukrajna és Grúzia egyaránt olyan állam, amelyet boldogan állítanánk a saját oldalunkra, Oroszország azonban fel akarja újítani felettük korábbi befolyását. Ahogyan a nyár közepét, az Olimpiai Játékok kezdetét és a nyaralási szezon kellős közepét választották Grúzia megszállásának időpontjául, most éppen úgy a tél közepét, a szilveszteri időszakot választották a gázháborúra. Ráadásul egyik állam előtt sem nyílt meg a remélt út a NATO- és az európai uniós tagság felé. Azok után, hogy nem voltunk képesek megfelelő választ adni Oroszországnak a Grúzia elleni agresszióra, már előre látható volt, hogy Ukrajna lehet a következő célpont. Oroszország politikai technológiája a legerősebbek között van a világon, az állam pedig megmutatta, hogy képes hatalmas forrásokat is áldozni politikai céljai elérése érdekében. Ez alkalommal oly módon, hogy a megállapodás teljesítését a végtelenségig elhúzza, hogy ezzel tönkretegye Ukrajna hitelét. Ez a fajta politikai technológia elegendő forrással rendelkezik ahhoz is, hogy befolyásolja a folyamatokat azokban az országokban, ahol valamilyen érdekeltsége van, és velünk ellentétben az eseményeket megtervezi és előre látja. Kompromisszumot kell kötni, a gázszállítást újra el kell indítani, ha Oroszországnak van elég tartaléka, hogy szállítson. Köszönöm.
Dimitar Stoyanov
(BG) Köszönöm, elnök úr. Az általános vélemény az, hogy Bulgária az az ország, amelyet leginkább érintett a gázválság. Mondanom sem kell, hogy még mindig folyik az ujjal mutogatás, hogy ki a hibás a gázcsapok elzárásáért, és ki a hibás azért, hogy Bulgária tartalékai nem elegendőek ahhoz, hogy kibírja a gázválságot. Most azonban inkább foglalkozzunk azzal, mit tehetünk a jövőben. Az egyik lehetőség tisztán belpolitikai, és abból áll, hogy alternatív forrást kell találni, amit Bulgária hasonló helyzetekben igényei kielégítésére felhasználhat. A másik lehetőségünk azonban jelenleg közvetlenül a Bizottság akaratától függ.
Rendelkezünk, vagyis inkább Bulgária rendelkezik egy hatalmas energiaforrással, amit annak idején politikai okokból bezártak. Ez a forrás a Kozloduj atomerőmű. Bulgária jelenleg széntüzelésű erőműveket üzemeltet, amelyek sokkal jobban szennyezik a környezetet, mint egy nukleáris erőmű. Biztosra veszem, hogy képviselőtársai a zöldektől egyetértenek velem ebben. Óriási hiba volt bezárni a Kozloduj atomerőmű első négy blokkját, amelyek vizsgálatok tucatjain estek át, és tökéletesen biztonságosnak bizonyultak. Hatalmas kárt okoztunk ezzel a bolgár embereknek, és most a bolgár emberek még többet szenvednek, mert sehonnan nem tudunk energiát szerezni.
Ezért a következőt kérem a Bizottságtól: legfőbb ideje, hogy mind Bulgária, mind Szlovákia számára lehetővé tegyék teljesen biztonságos atomerőműveik megnyitását, és ezzel védelmet biztosítsanak számukra az energiahiánnyal szemben.
Charles Tannock
Elnök úr! Az a tény, hogy Oroszország ismét diplomáciai fegyverként használja a gáz elzárását megmutatta, miért kell kormányközi együttműködéssel egy közös uniós külső energiabiztonsági politikát létrehoznunk. Ez a politika azzal a nyilvánvaló előnnyel jár, hogy minimális szintre csökkenti az erő alkalmazásán alapuló orosz taktikának való kitettségünket, mivel ösztönzi az alternatív forrásokat, pl. az LNG-t, és az új gázvezetékeket, pl. a Nabuccót és a transz-szaharai útvonalat, valamint egy integrált uniós villamosenergia-hálózat kiépítését.
Ugyanakkor a zöld programnak is lendületet ad azáltal, hogy ösztönzi a megújuló energiát, az energiahatékonyságot, és a nukleáris energia reneszánszát. Támogatom Szlovákia Bizottsághoz intézett vészhelyzeti kérését, hogy újra megnyithassák a bezárt bohunicei reaktort, ami ugyanakkor az éghajlat változási problémát is segít megoldani.
Semmi kétségem a felől, hogy Oroszország a jövőre esedékes ukrán elnökválasztást megelőzve hatalmaskodik Ukrajnával, és megpróbálja megingatni a kormányt azzal, hogy most még az Egyesült Államokat is bevonja ebbe az egész katasztrófába, veszélyezteti továbbá Ukrajna euroatlani törekvéseit.
Az EU-t azonban úgy rángatták bele ebbe a civakodásba, mint a Kreml gázdiplomáciájának másodlagos áldozatát. Nem tudok szabadulni attól az érzéstől, hogy Oroszország akcióját szándékosan időzítették úgy, hogy egybeessen a cseh elnökség kezdetével, jóllehet Topolánek miniszterelnök úr, a Tanács soros elnöke nagy hozzáértéssel kezelte ezt a vészhelyzetet.
Ukrajna valószínűleg valóban vétkes abban, amivel vádolják, vagyis megcsapolja az orosz gázt, de ez talán érthető annak ismeretében, hogy a két ország között továbbra is rendezetlen a kétoldalú megállapodások kérdése.
Ukrajnának jelenleg évente további 500 millió USD-t kell fizetnie egy közvetítő vállalat számára. Tekintve, hogy Ukrajna gázadóssága Oroszország felé 2,4 milliárd USD, ezt az adósságot nagyjából öt év alatt el lehetett volna tüntetni ennek a tételnek a megszüntetésével, amely - Ukrajna miniszterelnök-helyettese szerint - állítólag korrupt politikusok zsebébe vándorol.
Ellen kell állnunk annak a kísértésnek, hogy éket verjünk Ukrajna és az ország nyugathoz kapcsolódó jövője közé, különös tekintettel egy olyan jövőre, amelyben Ukrajna az Európai Unió teljes jogú tagja lehet. Ha biztosítani akarjuk, hogy Oroszország a jövőben ne hatalmaskodhasson Ukrajna felett, és ne gyakorolhasson nyomást Ukrajnára, sőt, az EU-t se hajszolhassa bele abba, hogy Ukrajnát megállapodásra bírja, akkor ennek a legjobb módja, ha támogatunk egy közös uniós külső energiabiztonsági politikát, ami válság és energiahiány idején biztosítja a szolidaritást a tagállamok között.
Adrian Severin
Elnök úr! Az előttünk álló probléma nem egyszerűen egy Oroszország és Ukrajna közötti vita. Ez egy Európa-Oroszország vita, amelynek tárgya Ukrajna geopolitikai státusza, egy Európai Unió-Ukrajna vita, amelynek tárgya Ukrajna európai kilátásai, egy Európai Unió-Oroszország vita, amelynek tárgya az orosz gázellátási monopólium, és egy Európai Unió-Ukrajna vita, amelynek tárgya az ukrán gáztranzit-monopólium.
Ezek a viták így együttesen egy olyan energiaháború közepébe helyeznek bennünket, amely a hatalom megosztásáról szól. Nem túszok vagyunk ebben a háborúban, hanem küzdő felek. Nem közvetítők vagyunk, hanem az egyik oldal, jogos érdekekkel. Ennek a háborúnak a következményei egyik válságtól a másikig terjednek. Nem fejezhetnénk be inkább a harcot, és szervezhetnénk egy békekonferenciát?
Szabályokra van szükségünk egy olyan szabad energiapiachoz, amelyen osztozunk orosz és ukrán partnereinkkel. Garanciákra és mechanizmusokra van szükségünk, amelyek alátámasztják ezeket a szabályokat, és egy döntőbírósági rendszerre a viták rendezéséhez, továbbá az említett mechanizmusokat működtető intézményre. Szükségünk van egy közös európai energiapolitikára, amely mögött ott vannak a megfelelő jogi és politikai eszközök, és amely egységet alkot a tranzit országokkal, azaz Oroszországgal és Ukrajnával kötött integrált megállapodással. A szankciók nem működnek. A konfrontálódás sem megoldás. Legyünk egységesek, és folytassunk stratégiai, átfogó tárgyalásokat. Ehhez szerveznünk kell egy parlamentközi ad hoc munkacsoportot az Európai Parlament, az orosz Duma és az ukrán Rada képviselőinek részvételével, hogy állandó jelleggel, a szükséges időtartamig folytatódhasson a konszenzus- és stratégiaépítés folyamata.
Toine Manders
(NL) Elnök úr, hölgyeim és uraim! Társadalmunk energia nélkül nem képes működni, mint az most nyilvánvalóvá vált. A gáznak ismét folynia kell, és meglátásom szerint rövid-távon különösen fontos, hogy az összes diplomáciai csatornát igénybe vegyük a tárgyalásokhoz. Éppen ezt teszi most a Bizottság és a Tanács, méghozzá igen dicséretes módon annak érdekében, hogy a gázszállítás a lehető leggyorsabban helyreálljon; természetesen nem a leghatékonyabb módja a fellépésnek, ha jogi lépésekkel fenyegetőzünk.
Középtávon szerintem nagyon fontos egy európai energiapiac létrehozása, azzal a feltétellel, hogy meg kell tennünk olyan intézkedéseket, amelyeket eddig elmulasztottunk. Ideje cselekedni. A tagállamok szerintem fontos szerepet játszhatnának ebben, például a Nabucco és az Északi Áramlat gázvezeték gyorsított beindítása révén. Mindenekelőtt azt kell biztosítanunk, hogy létesüljön egy európai hálózat mind a gázra, mind a villamos energiára, ami csökkenti a függőségünket, és lehetővé teszi egy megfelelően működő piac létrehozását, a fokozottabb szolidaritást, valamint a hiányok pontosabb előrejelzését. A feladatnak azonban alaposan neki kell gyürkőznünk, és elgondolkodtam azon, hogy a tagállamok eddig miért nem tettek semmiféle intézkedést?
Dariusz Maciej Grabowski
(PL) Elnök úr, az Európai Unió sikerrel kezelte a globális felmelegedést: elég volt egyetlen indítványt elfogadnunk az azonnali sikerhez. Sikerült csökkentenünk Európában a hőmérsékletet, és olyan telet hozni, aminek a hatása az egész kontinensen érvényesül. Ez is bizonyítja az Európai Unió hatalmát és képességeit, a "csak akarni kell és sikerül” elv szerint. Sikerünk azonban vereséggé vált, mivel most többet kell fűteni az otthonainkat és munkahelyeinket. Ezt a hivatalnokaink nem látták előre.
Az Európai Unió az energiapolitika terén kezd hasonlítani a Hašek "Svejk, a derék katona kalandjai” című történetében szereplő orvosra, aki minden betegségre ugyanazt a kezelést írta fel - beöntést. Az Európai Unió szóbeli nyilatkozatokra, konferenciákra és különösen arra szorítkozik, hogy udvarol Oroszországnak, arra bátorítva ezzel Oroszországot, hogy az energiaforrásokat a politikai nyomás eszközeként használja. A helyzetet továbbrontja, hogy szövetségesre lelt Németországban, amellyel most gázvezetéket épít a Balti-tenger alatt.
A következtetés mindenki számára világos: sürgős intézkedéseket kell tennünk az orosz gázszállításoktól való függetlenedésünk érdekében, szem előtt tartva a mondást miszerint legelőször a leggyengébb süllyed el, ami annyit jelent, hogy először a keleti határon lévő, és teljesen a keletről érkező gázellátástól függő országokat kell megmentenünk, például Lengyelországot és a balti államokat, feltéve, hogy az Európai Unió nem tart fontosabbnak magánérdekeket és azoknak az érdekeit, akik Oroszországot képviselik.
Nickolay Mladenov
(BG) Köszönöm, elnök úr. Jelen pillanatban 18 tagállam polgárait tartják túszul az Ukrajna és Oroszország közötti politikai vitában. Azért használtam a "politikai vita” kifejezést, mert valamennyien tanúi voltunk, hogyan használják a Gazpromot és az Oroszországból érkező energiaellátást politikai fegyverként annak érdekében, hogy nyomást gyakoroljanak egy szuverén államra. Európa polgárai túszul estek. A gáz Oroszországból érkezik. A szelepet Oroszországban zárták el. Igen, Ukrajna részben hibás, ezért kérem mind a Tanácsot, mind az Európai Bizottságot, hogy mondják meg határozottan ukrán barátainknak, hogy amennyiben az ellenzék és a kormány nem alakít ki közös álláspontot a fejlődésükre kiható legfontosabb kérdésekben, akkor nem fognak tudni megbirkózni ezzel a rájuk is, ránk is gyakorolt nyomással. Ahogyan országainkban mi is konszenzusra jutunk a legfontosabb kérdésekben, úgy nekik is konszenzusra kell jutniuk a legfontosabb kérdésekben.
Másodszor, a Gazpromnak büntetést kell fizetnie az országainknak, mivel jelenleg Bulgáriának - amely Európa legsúlyosabban érintett országa, és teljes mértékben ki van szolgáltatva az oroszországi gázenergia ellátásnak - érvényesítenie kell jogait, és a szállítóval szemben kell azokat érvényesítenie, amely - esetünkben - Oroszország.
Harmadszor, amikor Európában az energia kerül szóba, egy és ugyanazon üzenetet kell küldenünk. Egyértelmű igent kell mondanunk Európában a nukleáris energiára, igent kell mondanunk az alternatív energiaforrásokra, igent kell mondanunk a különböző vezetékekre, amelyek csökkentik a függőségünket az egyetlen szállítótól, igent a nagyobb tároló kapacitásokra, és igent arra, hogy növeljük a kapcsolatok számát a tagállamok között annak érdekében, hogy elkerülhessük a hasonló válságokat.
Végül pedig szeretném elmondani, hogy esetünkben a bolgár kormányt is komoly kritika illeti. A kormány hosszú éveken át, mialatt hatalmon volt, titokban tartotta az Oroszországgal kötött szállítási szerződéseket, és semmit nem tett annak érdekében, hogy hazánk beszerzési forrásait diverzifikálja.
Atanas Paparizov
(BG) Elnök úr, miniszter úr, biztos úr! A leginkább érintett ország képviselőjeként kérem Önöket és az Önök által képviselt intézményeket, hogy tegyenek azonnali intézkedéseket a szállítás helyreállítása érdekében, felhasználva minden politikai eszközt és minden jogalapot, amit a nemzetközi jog lehetővé tesz. Remélem, hogy a Tanács és a Bizottság a szolidaritás elve alapján elfogadja az arra irányuló bolgár javaslatokat, hogy a fel nem használt 5 milliárd eurós keretből részesüljön a Bulgária és Románia, valamint Bulgária és Görögország közötti határokon átnyúló kapcsolatok létesítését szolgáló projekt, és a chireni tároló létesítmények kibővítése, hogy ily módon kielégíthetők legyenek a legsürgetőbb igények, valamint a folyékonygáz-terminálok közös használatát szolgáló lehetőségek kidolgozása.
A harmadik energiacsomag egyik dokumentumának előadójaként úgy érzem, hogy mindenekelőtt az átláthatóság biztosításának kérdése, valamint a szabályok betartása fontosabb, mint az összes többi kérdés a harmadik országokra vonatkozó záradékban. Remélem, hogy a Bizottság a lehető leghamarabb válaszol majd a kérésre, amelyet a hosszú távon tervezett intézkedésekkel kapcsolatban Podimata asszonnyal elküldtünk, hogy már a tavaszi Európai Tanács előtt rendelkezésünkre álljon egy közös politika és olyan hatékony intézkedések, amelyek megoldást jelentenek a jelenlegihez hasonló problémákra, amelyeket Barroso úr ma úgy jellemzett, mint példátlan, igazságtalan és felfoghatatlan.
Metin Kazak
(BG) Dacára annak, hogy megállapodás született Oroszország és Ukrajna között az Európába irányuló orosz gázszállítások helyreállításáról, ismét meghiúsult az a reményünk, hogy gázt kapunk. Nem számít, hogy e mögött a példátlan gáz embargó mögött műszaki, pénzügyi vagy politikai okok állnak, semmiképpen nem lehet jogos. Nemtörődöm és embertelen dolog tél közepén, rekord hidegben európai polgárok millióit fagyoskodásra ítélni. Bulgária számára, amely az EU gázválságtól leginkább érintett országa, különösen fontos a Pacta sunt servanda elvének betartása, és a gázszállítások azonnali megindítása. Méltányos kártérítést kell követelni az embereknek okozott kárért és szenvedésért, és a megállapodások megszegéséért.
Szeretnék gratulálni a cseh elnökségnek a válság megoldása érdekében vállalt aktív közvetítői szerepéért. Az Európai Uniónak minden korábbinál nagyobb szüksége van arra, hogy valóra váltsa a szolidaritás muskétások által hirdetett jelmondatát: "Egy mindenkiért, mindenki egyért”, és pénzügyi segítséget nyújtson a szenvedő országoknak - például Bulgáriának - olyan létfontosságú projektekhez, amelyek hozzásegítik őket az energiabiztonságuk megteremtéséhez. Legfőbb ideje, hogy egy hosszú távú energiastratégia elfogadásával tanúbizonyságát adjuk uniónk erejének és egységének.
Eugenijus Maldeikis
(LT) A jelenlegi gázellátási válság nyilvánvalóan politikai probléma, nem pedig kereskedelmi vita. Mind a Gazprom, mind a Naftogaz vállalat elvégzi legfőbb feladatát ebben a konfliktusban - megpróbálják bebizonyítani nekünk és a társadalomnak, hogy a tranzit műszaki, technológiai és gazdasági értelemben is teljességgel lehetetlen. Állandóan ezt ismételgetik. Annál is inkább, mivel ezeket a partnereinket, az Európai Unió partnereit nem az elemi üzleti gyakorlat, és nem is az Energia Charta vezéreli. Úgy tűnik, partnereink számára ez nem létezik. Sajnos sem Kijev, sem Moszkva részéről nem látok semmiféle hajlandóságot arra, hogy megállapodjanak. Nekem úgy tűnik, mintha ezekkel a tárgyalásokkal időt akarnának nyerni, és úgy vélem, hogy amíg a tranzittal kapcsolatos műszaki kérdések nem rendeződnek, addig a politikai problémát csak politikai intézkedések segíthetnek megoldani. Szerintem politikai megállapodásokra és politikai garanciákra kell törekednünk az Európai Unió, Oroszország és Ukrajna között, amíg céljainkat közép- és hosszútávon is el nem érjük. Még egy dolog az energia-szolidaritással kapcsolatban: Bulgária miniszterelnöke és Szlovákia miniszterelnöke Moszkvába és Kijevbe megy tárgyalni. Az energiaszolidaritásnak ezen a héten nem szabadna azzal végződnie, hogy a tárgyalások ismét kétoldalú jelleget öltenek; úgy vélem, hogy az energiaszolidaritás az lenne Bulgária és Szlovákia számára, ha a jelenlegi helyzetben újra üzembe helyezhetnék nukleáris erőműveiket. Ez lenne az igazi energiaszolidaritás.
John Purvis
Elnök úr! Három elég nyilvánvaló következtetést vontam le abból, hogy zsákutcába jutottunk Oroszországgal és Ukrajnával.
Először is csökkentenünk kell a gáztól való függőségünket, amelynek egyre nagyobb részét importból kell majd beszereznünk. Ez annyit jelent, hogy határozottabban el kell köteleznünk magunkat saját energiánk mellett, beleértve elsősorban a megújuló energiákat és az atomenergiát.
Másodszor, javítanunk kell az EU-n belül a szolidaritást azzal, hogy a tagállamok kölcsönösen támogatják egymást a villamos energia, gáz- és kőolajellátás terén. Ehhez lényegesen jobb és kiterjedtebb hálózatokra és vezetékekre van szükség. Miért van az, hogy Bulgáriában nincsen gáz, miközben Romániának a Duna túlsó partján van gáza? Miért nincsen gáz Szlovákiában, miközben a szomszédos országokban, Ausztriában, Lengyelországban és Csehországban van? Sürgősen meg kell szüntetni a gázhálózatnak ezeket a hézagait. Piebalgs biztos úr, mikorra tervezik ezt?
Harmadszor, diverzifikálnunk kell a gáz és kőolaj beszerzési forrásainkat és tároló létesítményeinket. Miért nem használjuk ki jobban az Északi-tenger déli részén található kimerült gázmezőket tárolásra?
Jelentősen bővítenünk kell cseppfolyósított földgáz-infrastruktúránkat és vezetékrendszereket kell kiépítenünk alternatív forrásokból, alternatív útvonalakon keresztül. Jobb és több kapcsolatra van szükségünk Norvégiával, Észak-Afrikával és Nyugat-Afrikával, a Kaszpi-tenger térségével és a Kaukázussal, a Közel-Keleten és a levantei és az Öböl menti államokkal.
Befejezésül azt kérdezem tehát a Bizottságtól és a Tanácstól, hogy elég sürgetően ösztönzik-e a megújuló energiákat és az atomenergiát, megfelelő összegeket fektetnek-e a vezetékek és LNG-terminálok építésébe és a politikai kapcsolatok fejlesztésébe, biztosítva az ellátás folyamatosságát és változatosságát?
Nyilvánvaló, hogy nem függhetünk Oroszországtól, sem Ukrajnától a jelenlegihez hasonló mértékben. Haladéktalanul a saját európai érdekeinket kell az első helyre helyeznünk.
Dariusz Rosati
(PL) Elnök úr, soros elnök úr, biztos úr! Oroszország magatartása, vagyis a gáz elzárása az európai uniós fogyasztók elől az Oroszország által aláírt szerződéses kötelezettségvállalások szempontjából tűrhetetlen. Az európai fogyasztók meghatározott időn belül fizetnek az Oroszországból érkező gázért, így joguk van elvárni, hogy a szállítmányok az Oroszország és Ukrajna között folyó vitától függetlenül időben megérkezzenek. Putyin kormányfőnek az a döntése, hogy a szállítást a tévékamerák előtt állította le, nemcsak az aláírt szerződések megszegését jelenti, hanem azt is mutatja, hogy a Gazprom nem egy piaci elvek szerint működő üzleti vállalkozás, hanem a Kreml politikai utasításait végrehajtó cég. A mai vitának világos jelzést kell küldenie Oroszország és Ukrajna felé, hogy azonnal állítsák vissza a gázszállítást.
Szeretném azt is elmondani, hogy az ukránok magatartása is csalódást keltő. A megegyezésre való képtelenségük Oroszországgal, a gáz közvetítői díjakra vonatkozó homályos szabályok és a kormány legmagasabb köreiben folyó politikai belharc rossz színben tünteti fel Ukrajnát a nagyközönség szemében, és meggátolja az országot európai törekvései megvalósításában. Számomra ez nagyon fájdalmas, mivel Ukrajna fontos szomszéd és stratégiai partner a számunkra.
A jelenlegi gázválság végre megerősítette, hogy Európának gondoskodnia kell saját energiabiztonságáról. A tétlenséget nem tűrhetjük tovább. Biztos úr, felkérem az Európai Bizottságot, hogy haladéktalanul nyújtsanak be jogalkotási kezdeményezéseket, amelyek lehetővé teszik az energiaellátás szükséges diverzifikálását, ami biztosítani fogja a valódi, nemcsak színlelt energiaszolidaritást, és megteremti az egyes tagállamok nemzeti gázszállítási rendszereinek összeköttetését.
Bilyana Ilieva Raeva
(BG) Hölgyeim és uraim! Tekintettel a mélyülő gazdasági válságra és a gázkonfliktus súlyos következményeire, szükség van az összes nemzeti és európai intézmény szinergiájára. A probléma nagyságrendje megköveteli tőlünk, hogy erőfeszítéseinket és szövetségeinket uniós szinten és pártérdekeken átlépve Európa polgárai, az ő érdekeik és jogaik érdekében összepontosítsuk.
Az alternatív energiaforrások és az új technológiák csökkenteni fogják a nyersanyag- és energiaimporttól való függőségünket. A gázválság okozta gazdasági és társadalmi problémákat most ökológiai problémák is követik. A gázhasználatról tüzelőolajra történő, egész iparágakat érintő átállás, aminek Bulgáriában tanúi vagyunk, hátráltatja az Európai Uniónak az üvegházt okozó gázok kibocsátásának csökkentésére irányuló terveit. Értékeljük az európai intézmények részéről az azonnali beavatkozást, energiafüggetlenségünk javításához azonban kedvezményezett partnerségre van szükség. Ezért kell az európai gazdasági fellendülési tervnek a pénzügyi támogatásokon keresztül figyelembe vennie az alternatív energiainfrastruktúra kiépítésének szükségességét, különösen a leginkább függő országok, például Bulgária esetében.
Felkérjük az Európai Parlamentet, hogy foglaljon egyértelműen állást amellett, hogy valamennyi intézmény összehangoltan lépjen fel a jelenlegi gázválság megoldása és a hasonló válságok jövőbeni előfordulásának megelőzése érdekében.
Romana Jordan Cizelj
(SL) Az orosz gáz Ukrajna keresztül történő szállítása nemcsak kétoldalú kérdés vagy egy kereskedelmi vita. Olyan probléma ez, aminek határozott multilaterális eleme is van, mivel a gáz értékesítése és tranzitja csak a megfelelő feltételek teljesülése esetén minősül kereskedelmi tevékenységnek. E tekintetben a minimális feltételek közé tartozik - véleményem szerint - az átláthatóság, az egyértelmű szabályok, a versenyképesség, a hitelesség és az ellenőrzés.
Az én kérdésem és aggályom az, hogy vajon ki fog kártérítést fizetni azoknak a vállalatoknak, amelyeknek fel kellett függeszteniük a tevékenységüket? Ki fogja kárpótolni azokat az egyes polgárokat, akik érint a válság? Arra gondolok itt, hogy Európának valakit felelősségre kell vonnia.
Mit tehetünk ebben a helyzetben? Fokozzuk a diplomáciai erőfeszítéseinket. Gyorsabban és hatékonyabban kell dolgoznunk egy közös energiapolitika kialakításán. A harmadik terület, amire szeretném felhívni a figyelmüket, a diverzifikálás: a források, a szállítási útvonalak és azoknak az országoknak a diverzifikálása, ahonnan az energiatermékeket importáljuk.
Ami a gázt illeti, két kiemelt területet szeretnék külön is megemlíteni: a cseppfolyósított gáz használatát és a Nabucco gázvezeték projektet. Mindkettő a szállítási útvonalak és az exportáló országok diverzifikálásához vezet. A Nabucco-projektnek elsőbbséget kell élveznie az Északi Áramlattal és a Déli Áramlattal szemben, és nemcsak európai szinten, hanem az egyes tagállamok szintjén is.
Arra kérem ezért a Bizottságot, hogy legalább alapvető információkat osszon meg velünk a Nabucco-projekt előrehaladásáról. Szeretném azt is megkérdeni, hogy milyen további intézkedéseket tett a Bizottság annak megelőzésére, hogy hasonló nehézségekkel kelljen 2010-ben is szembenéznünk, kérem továbbá, hogy adjanak valami támpontot nekünk arra vonatkozóan, hogy mikor indulhat el ismét a gáz az Unióba?
Szabolcs Fazakas
(HU) Elnök asszony, most, hogy az Európai Unió kezdetben hezitáló, de végül is összehangolt, határozott fellépésének eredményeként várhatólag a közeljövőben a különböző technikai és egyéb mondvacsinált problémák ellenére megindul a gázszállítás, fellélegezhetünk, de nem lehetünk nyugodtak.
Egyrészt az orosz-ukrán vita okát nem sikerült feltárni és megoldani, így az bármikor újra elmérgesedhet. Másrészt a gázválság ismételten rámutat függőségünkre és kiszolgáltatottságunkra. Ez a felismerés mozdíthatja el az eddigi késlekedést a közös európai energiapolitika irányába, melynek első lépcsőfoka az ellátás biztonságára vonatkozó közös európai felelősség.
Ehhez új források és szállítási útvonalak kiépítésére, valamint a tagországok hálózatainak egymással való összeköttetésére van szükség. Ezek kiépítését azonban nem várhatjuk el piaci alapon, hanem a közös európai érdekek alapján európai forrásokat kell rendelkezésre bocsátani.
A Nabucco gázvezeték hosszú távú megoldást jelent, az új tagországokat összekötő hálózat kiépítése pedig a konjunktúraélénkítő programban előirányzott 5 milliárd euróból akár már ma megkezdődhet. Így két legyet ütünk egy csapásra, hiszen ez a beruházás élénkítheti az európai konjunktúrát, munkahelyeket biztosíthat, egyben enyhítheti a hasonló válságok hatását.
Ivo Belet
(NL) Elnök asszony, biztos úr, hölgyeim és uraim! A probléma nem új keletű: évek óta vita tárgya itt a plenáris üléseken és az Ipari, Kutatási és Energiaügyi Bizottságban. Moszkva soha nem tette még ennyire nyilvánvalóvá, mennyire sebezhetőek lettünk, és milyen könnyű bennünket lekenyerezni. Ideje cselekednünk!
Biztos úr, a helyzetelemzése nem is lehetne pontosabb: valóban hiányoznak az összeköttetések. Dolgoznunk kell ezen, hiszen ez valóban olyan dolog, amin segíthetünk. Meg kell teremtenünk az EU-n belül a gázhálózatok kölcsönös összeköttetéseit. Az egyik fő oka annak, hogy ez eddig még nem történt meg az, hogy az engedélyek nemzeti szintűek. Mivel ezek tagállamonként különbözőek, hatékonyabban kell azokat harmonizálnunk. Meg kell találnunk a módját, hogyan tehetjük egyszerűbbé a nemzeti eljárásokat. Tisztában vagyok azzal, hogy a Bizottságnak ezen a területen nem sok jogköre van, mégis meg kell próbálnunk áttörést elérni. Az talán működhet - és ez a Bizottság javaslatában is szerepel -, ha minden egyes határokon átnyúló projekthez kinevezünk egy koordinátort, aki közvetíthet az összeköttetések területén, és beindíthatja a dolgokat. Alapvető szerepe lehet a koordinálásnak, a szélenergia terén egészen biztosan. Örömmel láttam, hogy a második felülvizsgálatban világosan kijelentették, hogy a tengeri szélturbina-hálózat tervezett kifejlesztésében szerepet kap a koordináció, különösen a szárazföldi hálózatokkal való összeköttetés vonatkozásában.
Másodszor, sokkal nagyobb figyelmet kell fordítanunk a cseppfolyósított gázra (LNG), látva, hogy mennyivel rugalmasabb megoldás, és hogy mennyire csökkentheti a sebezhetőségünket. Harmadszor, a hálózatokat a fenntartható energiához kellene igazítanunk, amelyet - mint tudjuk - helyben termelnek, és gondoskodnunk kell arról, hogy elsőként juthasson el a hálózatba.
Hölgyeim és uraim, biztosok! Világos, hogy mit kell tennünk. Feltételezem, hogy a politikai akarat most megvan bennünk ahhoz, hogy cselekedni kezdjünk, és a közelgő tavaszi csúcstalálkozón meghozzunk bizonyos alapvető és speciális döntéseket.
Zbigniew Zaleski
(PL) Elnök asszony! Az a vevő, aki a megállapodott árat kifizeti, teljesítette a kötelezettségét. Oroszország felelős a válságért, és szankciókat kellene vele szembe életbe léptetni, biztos úr. Ukrajna nyilvánvalóan mindennek a közepén van. Ha Oroszország nem képes elfogadni, hogy a politikai irányítás Ukrajna kezében van, akkor ezen túl kell lépnie, ahogyan túllépett azon is, hogy elveszítette politikai befolyását a szovjet blokk országai felett. A világ változik, Oroszországnak ezt a tényt egyszerűen el kell fogadnia.
Oroszországnak a gáz elzárásakor bemutatott teátrális előadása mintha azt jelezte volna, hogy nem érdekli őket, eladják-e nekünk a terméküket. Legalábbis így nézett ki a dolog. Úgy vélem, hogy Oroszországnak gazdasága és népe érdekében figyelnie kellene a piacra, és arra, hogy egy megbízható partner képét alakítsa ki magáról. Hangsúlyozom, hogy ennek a szerződésnek és együttműködésnek talán a legfontosabb eleme a két fél egymástól való függősége.
Hiszem, hogy az oroszok végül felismerik ezt az igazságot, Európa pedig elgondolkodik Oroszországon és jó közvetítő lesz.
Zita Pleštinská
- (SK) A Gazprom és a Naftagas az európai fogyasztók bizalmával játszik. Szlovákiában vállalatok százai voltak kénytelenek felfüggeszteni a termelésüket, Bulgáriában pedig az emberek fagyoskodnak az otthonaikban. Nem az európai polgároknak kellene megfizetniük a kereskedelmi és politikai játékok árát.
Nehéz megítélni, melyik fél hibáztatható jobban, egy dolog azonban biztos: Szlovákiának és Bulgáriának sürgős segítségre van szüksége. Azonnali megoldásra van szükségük, a gázszállítások azonnali folytatására van szükségük, és tudniuk kell, mi fog történni az atomerőműveikkel.
Úgy gondolom, hogy a történtek ellenére sem fordítunk hátat a volt szovjet blokk országainak, beleértve Ukrajnát is, aki szeretne kiszabadulni az orosz befolyás alól. Ukrajna polgárainak nem szabad szenvedniük, csak mert a politikusaik megbuktak.
Evgeni Kirilov
Elnök asszony! Általánosságban egyet tudok érteni azokkal a kollégáimmal, akik a cseh elnökség aktív szerepvállalását dicsérték.
Nem tudok azonban egyetérteni azzal a politikai hangvétellel, amit Vondra miniszterelnök-helyettes úr bevezető észrevételei során hallottam. Politikai hangvétele túlságosan higgadt. Igen, azonos álláspontot képviseltünk és képviselünk, de ez az álláspont nem elég kemény. Hogyan is maradhatnánk higgadtak, ha azt látjuk, hogy milyen siralmas helyzetben vannak európai polgárok milliói, akik szenvednek ebben a kemény télben. Elgondolkodtam, hogy mi lehet ennek az oka. Cselekednünk kell, és egyetértek kollégáim többségével, akik beavatkozásra szólítottak fel, mivel meg kell állapítanunk, hogy a két oldal közül melyik a felelőtlenebb. De mindkettő felelős! Ennek a higgadt politikai beszédnek talán az az oka, hogy nemcsak Oroszországot érinti, hanem Ukrajnát is, ez pedig nem helyes.
Komolyan úgy gondolom, hogy nemcsak a mi Parlamentünknek, hanem az elnökségnek is fel kell emelnie a hangját a szenvedő polgárok nevében.
Fiona Hall
Elnök asszony! Ez a válság rámutat, mennyire fontos, hogy az EU kevésbé függjön az energiától, amikor azonban energiaellátásról beszélünk, nem szabad megfeledkeznünk arról, hogy alapvető jelentősége van az energiaigény szabályozásának.
Az EU energiahatékonyság-javítási célkitűzése 2020-ra 20%, és számos jogszabályunk is elsődlegesen az energia megtakarítást szolgálja. Ezek az energiahatékonysági intézkedések nemcsak az éghajlatváltozás és az üzemanyaghiány problémáján segítenek: igen jelentős mértékben fogják javítani Európa energiabiztonságát is.
Jó oka van természetesen annak, hogy a Bizottság energiahatékonysági cselekvési terve nemzetközi elemet is tartalmaz, és elismeri, milyen fontos az Európán kívüli országokban is ösztönözni az energiahatékonyság javítását, különösen azokban az országokban, amelyek energiát szállítanak, illetve amelyeken keresztül energia halad át Európába. A helyzet az, hogy ha kevesebbet használnak, akkor valószínűleg több jut nekünk. A jelenlegi válság közvetlen politikai részén túl ez is fontos.
András Gyürk
(HU) Elnök asszony, azt javasolom, fogalmazzunk világosan. Az Európai Unió nem tanult a 2006-os orosz-ukrán gázválság tapasztalataiból, és rosszul vizsgázott a jelenlegi krízisben. A döntéshozók úgy szembesültek a gázcsapok elzárásával, mintha arra egyáltalán nem lehetett volna számítani. A minden korábbinál súlyosabb energiaellátási válság talán az utolsó ébresztő a tagállamok számára, lépéseket kell tenniük az energiafüggőség mérséklésére.
Bízom benne, hogy mára mindenki számára világos, hogy az Oroszország és Ukrajna között kirobbant konfliktus nem csupán egy kétoldalú magánjogi vita, már csak azért sem, mert uniós állampolgárok százmillióit érinti. A mostani válság nemcsak a közös energiapolitika, hanem az uniós szolidaritás próbatétele is.
A tét most az, hogy a tagállamok túl tudnak-e lépni eddigi különalkukon alapuló politikájukon. A tét az, hogy képes-e az Európai Unió egységesen megszólalni és cselekedni egy számára létfontosságú ügyben.
Eluned Morgan
Elnök asszony! Örömmel látom, hogy Vondra úr visszatért. Köszönöm, hogy elmagyarázta a helyzet súlyosságát, de mikor fogja végre megtanulni a Tanács, hogy amíg az EU nem foglal el egységes álláspontot az energiakérdésekben, különösen Oroszország és Ukrajna vonatkozásában, addig gyenge helyzetben leszünk?
Mondok egy példát arra, amikor a Tanács nem ezt tette. Hamarosan megkezdjük a tárgyalásokat az energialiberalizációs csomag második olvasatáról. A Bizottság rendkívül gondosan kidolgozott állásponttal állt elő az EU-ban befektető harmadik országokkal kapcsolatban, azt sugallva, hogy a Bizottság ezekben a kérdésekben az EU nevében beszél. Mit tettek Önök a Tanácsban? Visszamenekültek a nemzeti álláspontokhoz, és nemet mondtak - mi, a tagállamok akarjuk kimondani a végső szót, az ne a Bizottságé legyen!
Ön és a munkatársai bedőltek az "oszd meg és uralkodj” elvnek, a legősibb trükknek. Mindaddig sebezhetőek leszünk, amíg nem értik meg, hogy csak az a járható út, ha erőiket összpontosítják annak érdekében, hogy nagyobb nemzetközi befolyásra tegyenek szert. Válaszolniuk kell az európai polgároknak, miért kell most hidegben ülniük. Ebben a szellemben kell változtatniuk az álláspontjukon. Megteszik?
Alexandr Vondra
a Tanács soros elnöke. - Elnök asszony! Először is fogadja bocsánatkérésemet. Először vagyok itt; talán túl hosszúra nyúlt a bevezetőm, és ezzel én is hozzájárultam a csúszáshoz. Úgy vélem azonban, hogy érdemes volt összefoglalni mindazokat a lépéseket, amelyeket január 1-jén kora reggel óta tettünk.
Vállalkozásunk során pontosan arra törekedtünk, hogy egységes álláspontot képviseljünk. Szerintem ebben egyelőre egészen sikeresek vagyunk.
Szóba került a belső energiacsomag. Ez nem tárgya a jelenlegi vitának; most éppen egy vészhelyzetről tárgyalunk. Azt azonban elmondhatom Önöknek, hogy mindabból, amit a Tanácsban folyó tárgyalásokról tudok, az derül ki, hogy a teljes szétválasztást övező különböző félelmeket egyszerűen bizonyos országok stratégiai aggályai táplálták. Ilyen például a harmadik országokra vonatkozó záradék stb. Említettem ugyanakkor az itteni felszólalásomban, hogy a cseh elnökség számára ez az egyik prioritás, és minden tőlünk telhetőt megteszünk annak érdekében, hogy megtaláljuk a megoldást és a Tanács valamint a Parlament közötti megegyezést.
Azt viszont ne várják, hogy ez valami rendkívüli megoldást kínál nekünk, mint az ilyesfajta közép- és kelet-európai gáz-játékokban. Más dolog egy szigeten élni, ahol az ember bármelyik kikötőbe hozhat energiát, mint egy olyan helyen, mint mondjuk Szlovákia vagy Bulgária. Igen, igazuk van abban, hogy egyes országok - még abban az adott régióban is - jobban felkészültek az ilyenfajta szükséghelyzetekre. Nem szabad ugyanakkor elfeledkeznünk arról a tényről, hogy nem lehet például akárhol gáztároló létesítményeket építeni. Ehhez megfelelő geológiai környezetre van szükség.
Az én hazám például szerencsés, hogy minden tároló létesítmény az ország keleti részében található. Akkor is ki tudunk szivattyúzni és szét tudunk osztani gázt, ha szinte egyáltalán nincsen külső ellátás. Ki tudunk tartani néhány hétig vagy hónapig, de tovább nem. Szlovákiában ugyanakkor sajnos a földtani szempontból megfelelő helyek az ország nyugati részén vannak, az áramlatot megfordítani pedig nem könnyű művelet. Kell hozzá egy kompresszor a csővezetéken, és ha ez nincs, akkor gond van.
Azoknak, akik szerint ez egy politikai probléma: ami az egységes álláspontot illeti, saját tapasztalatom alapján azt mondhatom, hogy ez természetesen politikai probléma. Politikai probléma, mert az emberek fáznak, tehát ez egy politikai szempontból nehéz helyzet. Természetesen egyetértek azokkal, például Jacek Saryusz-Wolskival vagy Szent-Iványi Istvánnal, akik szerint ez egyfajta cinikus játék, és az egész harc valójában arról szól, hogy kinek az uralma alá kerül majd az adott ország infrastruktúrája. Mások, Hannes Swoboda és Jan Marinus Wiersma például, azt hangsúlyozzák, hogy nem szabad fekete-fehér megközelítést alkalmaznunk, és hogy Ukrajna figyelmet érdemel - nekik is igazuk van: természetesen Ukrajna ezt nem könnyíti meg. Ez az én véleményem. Azt sem szabad ugyanakkor elfelejtenünk, hogy Bulgária és Szlovákia borzalmas helyzetben van, mert egyszer csak megjelenik egy ország, aki ki akarja használni ezt a nehéz helyzetet, és az érintett országokat össze akarja ugrasztani Ukrajnával. Most például éppen ezt látjuk, ez derül ki a mostani fejleményekből. Szóval nehéz - mit tehetünk?
Vannak aztán olyanok, akik egyáltalán nem mernek belemenni ebbe a játékba, mert szerintük olyan, mint a Fekete Péter kártyajáték, ahol fennáll annak a veszélye, hogy akinek a végén a kezében marad a fekete kártya, az fizet. Nem tartom bátornak azt, aki nem mer játszani. Szerintem aki bátor, az hajlandó kockázatot vállalni.
Miért nem veszünk gázt az ukrán-orosz határon? Kitűnő példa! Beszéltünk róla, de kik a szerződő felek az EU részéről? Magánvállalatok, akik félnek, mert nincs hatalmuk afölött, hogy a gáz jön-e vagy sem. Nyilván lenne megoldás, de ehhez Ukrajnának hajlandónak kellene lennie lemondani a vezetékben lévő részesedése egy részéről. Mint tudják, az ukrán parlament tiltja ezt, így ők erre nem hajlandók. Az európai vállalatoknak is kellene valamilyen szerepet vállalniuk, és néhány hét vagy akár hónap leforgása alatt semmit nem lehet elérni. Fokoznunk kell tehát a nyomást. De ma például azt mondtuk, hogy innentől kezdve jogi lépéseket kell tenni. Szerintem ez mindkét oldalon fontos.
Nem szeretném ismételni magam, és megint túl hosszasan beszélni. Köszönöm Önöknek mindenekelőtt az érdeklődést és az aktív hozzáállást - kezdve Jacek Saryusz-Wolskitól, a PPE-DE képviselőcsoporttól az összes jelenlévőig. Szükségünk van a segítségükre és a figyelmükre. Szükség van az Önök segítségére, hogy felhívjuk erre a témára a figyelmet azokban az európai országokban is, ahol ez a probléma nem szerepel a címlapokon. Főként Európának ez a része az, ahol nincsen szükséghelyzet. Ez segíthetne nekünk abban, hogy az egységes álláspontot aktívabban képviseljük.
Végül, de nem utolsó sorban pedig többnyire egyetértek azokkal, akik amellett érveltek, hogy stratégiai megközelítésre lenne szükség, hogy közép- és hosszú távú megoldásokra van szükségünk - a cseh elnökség éppen ezen dolgozik. Van hat hónapunk - és van talán négy hónapunk, hogy együtt dolgozzunk rajta Önökkel - de abban teljesen egyetértünk a Bizottsággal és a tagállamokkal, hogy fel kell gyorsítanunk az eseményeket, és ezt a kérdést a márciusi Európai Tanács egyik központi témájává kell tenni, valamint hogy természetesen meg kell szervezni májusra egy Déli Folyosó Csúcstalálkozót, hogy előmozdítsuk az ellátás diverzifikációját, például a Nabucco- és más projekteket.
Benita Ferrero-Waldner
a Bizottság tagja. - Elnök asszony! Igyekszem a lehető legrövidebb lenni. Külpolitikai szempontból számos következménye van ennek a válságnak, és ezeket a következményeket már 2006-ban elkezdtük megvizsgálni, amikor az első figyelmeztető jelet kaptuk. Most az a legfontosabb, hogy mit tehetünk közösen a jövőben. Egy problémánk van, ez pedig természetesen a Szerződés. A Szerződésben nem szerepel közös külső biztonságpolitika. A Lisszaboni Szerződésben lesz egy szolidaritási záradék, amelyet fel lehetne majd használni a mindenhol használt és emlegetett jobb koordináció érdekében. Másodszor, két éven keresztül folytattunk energia-diplomáciát. Egész sor memorandumot írtunk alá. Dolgoztunk ezen, de sok minden még csak elméleti vagy előkészületi fázisban van. Rendkívül nehéz minden szereplőt egyszerre összehívni. Általában mi csak a keretet készíthetjük el, például a Nabucco esetében. Próbáltuk azután megszerezni a szükséges gázmennyiséget a Nabucco ellátásához és megépítéséhez. Úgy gondolom, hogy itt szükség van a köz- és magánszektor által létrehozott partnerségekre. Ez a második megjegyzésem. A harmadik az, amivel természetesen mindannyian tisztában vagyunk - és már annyiszor elhangzott -, hogy ez a gázkonfliktus ugyan kereskedelmi konfliktus, de komoly politikai jellege is van.
Látjuk azután, hogy milyen rossz állapotban vannak az orosz-ukrán kapcsolatok, nekünk pedig elsődlegesen arra kell törekednünk, hogy a helyzetet a lehető legjobban stabilizáljuk. Az egyik lehetőség az új keleti partnerségi kapcsolat ötlete; szeretnénk, ha ennek keretében együttműködnének a keleti partnerek. Ami Ukrajnát illeti, szervezünk egy közös nemzetközi befektetési konferenciát március végén az ukrán gáz-tranzit rendszer rehabilitációjáról és modernizálásáról. Úgy vélem, hogy ez az esemény meglehetősen időszerű. Ami a kétoldalú kapcsolatokat illeti - EU-Oroszország illetve EU-Ukrajna -, szerintem egyértelmű, hogy a jelenleg tárgyalás alatt lévő új megállapodások energiaellátásra és tranzitra vonatkozó elemei új jelentőséget nyertek, és részei lesznek a megállapodásoknak.
Végül pedig azt szeretném kiemelni, hogy nemcsak kelet felé tekintünk, hanem dél felé is. Több arab országgal is együtt dolgozunk olyan kezdeményezéseken, amelyek célja, hogy Törökországon keresztül kapjunk gázt, remélhetőleg a Nabucco vezetéken keresztül. Mindez azt jelenti, hogy a jövő útja a vezetékek, források és természetesen az energiafajták diverzifikálása, mint az már itt is elhangzott. Ehhez szükségünk van a megfelelő jogi alapra is, ez pedig nehéz lesz.
Andris Piebalgs
a Bizottság tagja. - Elnök asszony, tisztelt képviselők! Csak néhány dolgot szeretnék mondani. Először is most az a feladatunk, hogy az ellátást azonnal helyreállítsuk, mert az emberek szenvednek, az ipar szenved, az emberek elveszítik az állásaikat; ez tehát az elsődleges feladat, nem pedig az, hogy újabb akadályokat teremtsünk.
Ezt viszont egy elemzésnek és intézkedéseknek kell követnie. Újra kell gondolnunk bizonyos sztereotípiákat, mert ha 2006 figyelmeztető jelzés volt, akkor ez most igazi sokk.
Valójában alulértékeljük azt, ami tulajdonképpen történt. Ha két ország kormányai egymást vádolják a gázcsapok elzárásával, akkor én ebből azt az egy következtetést tudom levonni - mivel megbízom az érintett országokban és kormányokban -, hogy valaki megcsapolta a vezetékeket, ez pedig nem túl hihető.
Tehát valóban rendkívüli, ami történt, és úgy vélem, hogy óriási hatással lesz azokra az energiapolitikákra, amiket most megpróbálunk létrehozni. Ezért gondolom azt, hogy mostantól nem lehet tabutéma. Tényleg kell arról beszélnünk, hogy hogyan garantálhatjuk minden körülmények között az ellátásbiztonságot.
És - hogy őszinte legyek - soha nem gondoltam arra, hogy az ellátás teljesen leállhat. Erre soha nem számítottam: ez engem is sokkhatásként ért. Hibáztathatnak engem, mint energiaügyi biztost, mondhatják azt: "Önnek ezt előre kellett volna látnia”. De erre senki nem számíthatott. Ez valami új, amire azelőtt nem volt példa, és a jövőben fel kell készülnünk az ilyenfajta intézkedésekre.
Elnök
A vitát lezárom.
A szavazásra holnap (2009. január 15., csütörtök) kerül sor.
Írásbeli nyilatkozatok (142. cikk)
Cristian Silviu Buşoi  
Az Európai Uniónak ismét válsággal kell szembenéznie a földgázellátás terén. Nem lehet egyértelműen megmondani, ki a hibás. Oroszország? Ukrajna? Mindkettő? Kérem az Európai Bizottságot, hogy hozza nyilvánosságra azokat az információkat, amelyekből kiderül, hogy mi váltotta ki ezt a helyzetet. Az Európai Uniónak felelősséget kell vállalnia azért, hogy megnevezi, kit kell okolnunk a helyzetért.
A válság sajnos rámutatott, hogy az Európai Unió számos országa ki van téve az energia-zsarolás veszélyének, és megszenvedheti az egykori Szovjetunió országai között fennálló inkább politikai, semmint gazdasági jellegű félreértéseket. Nyilvánvaló, hogy fel kell gyorsítanunk egy többek között közös külső megközelítésen is alapuló közös európai energiapolitika létrehozásának folyamatát. Fel kell gyorsítanunk a földgáz-források és tranzitútvonalak diverzifikálásának folyamatát. Létfontosságú a Nabucco-projekt felgyorsítása.
Úgy gondolom, hogy az energiaügyi biztosnak be kell nyújtania egy jelentést, amelyben részletesen ismerteti azokat az intézkedéseket, amelyeket a Bizottság az elmúlt évben tett, vagyis pontosabban NEM tett meg a Nabucco-projekt előmozdítása érdekében.
Sylwester Chruszcz  
írásban. - (PL) A mai vita során sok minden elhangzott a gázellátásról és az európai gazdaságok kapcsolatairól, összeköttetéseiről és függőségéről. Tanulnunk kell ebből a válságból.
Meg kell fontolnunk a Yamal 2 projektet is, tekintettel arra, hogy racionális és az érdekeinket szolgálja. Nemcsak jobb, mint a Németországba vezető balti vezeték, amely elkerülné Lengyelországot, hanem energiabiztonságunkat is növeli. A Yamal 2, ha megépül, lényegesen megnöveli a Lengyelországon keresztül Európa felé áthaladó gáztranzitot, emellett költséghatékonyabb és hatékonyabb megoldás lesz, mint az Északi Áram, ráadásul gyorsabban megépíthető.
Véleményem szerint erőfeszítéseinket ebben az irányban kell összpontosítanunk, hogy biztosítsuk az EU valamennyi tagállamának energiabiztonságát.
Corina Creţu  
A gázválság két, az Európai Unió előtt álló problémára irányítja a figyelmet.
Energia fronton még mindig nincsen közös stratégiánk, mivel hiányzik az ehhez szükséges kohézió. Jelenleg az EU 27 országából 11-et érint az ellátás beszüntetése. Az orosz gáztól való függőség azonban közös biztonsági probléma, tekintettel arra, hogy az energia-fegyver bármikor bevethető, különösen Oroszország korábbi szatellitállamaival szemben. Ebben a helyzetben az EU kötelessége, hogy olyan megoldást találjon, amely biztonságos energiazónát hoz létre az új tagállamok számára. Európa számára a valódi probléma a gázforrások, nem pedig az Oroszországot és az EU-t összekötő tranzitútvonalak diverzifikálása.
Másodszor, a gázválság megmutatja egy megosztott, határozatlan Európai Unió politikai gyengeségét. A szembeszökő hiányosságok egyikének oka az EU elnöksége. Válság idején különösen nagy szükség van arra, hogy egyetlen hang szólaljon meg az EU képviseletében. Nevetség tárgyává teszi az egyesült Európa eszméjét, ha különböző hangok kórusa szólal meg, az Unió nemzetközi imázsáról és befolyásáról nem is beszélve. Ezért kellene hosszabb időtartamra kinevezni az európai elnökséget, amelynek ugyanakkor függetlennek kell lennie a tagállamok politikai struktúráitól.
Daniel Dăianu  
írásban. - Megint egy figyelmeztető jelzés.
A jelenlegi gázválság ismét megmutatja, milyen gyenge és hatástalan az EU energiapolitikája. Ha nagy nyomás alá kerülnek, akkor az EU nemzeti kormányai alapvetően saját forrásaikra és erőforrásaikra támaszkodnak. Ez a körülmények ismeretében nem meglepő, újabb példával szolgál ugyanakkor az uniós szolidaritás hiányára. Ez a válság arra is rávilágít, hogy melyek az EU energiapolitikájában a következő kötelező lépések, ha valóban szeretnénk ezt az energiapolitikát. Ami az olajkészleteket illeti, bővítenünk kell a gáztároló kapacitást. Diverzifikálnunk kell a gázszállítókat, a szállítási útvonalakat és a szállítási mechanizmusokat (mint a cseppfolyósított földgáz esetében). Fel kell gyorsítani a Nabucco-projekt megvalósítását, és növelni kell a projektre szánt pénzt az EBB finanszírozásba történő bevonásával. Az az érv, hogy az új szállítási útvonalak kialakításához nem lenne elég gáz, nem állja meg a helyét. Fel kell gyorsítanunk a megújuló energiaforrások kifejlesztését, és takarékoskodnunk kell az energiával. Végül, de nem utolsó sorban határokon átnyúló energia összeköttetéseket kell kifejlesztenünk, hogy az EU tagállamai szükség esetén kisegíthessék egymást.
Dragoş Florin David  
Elnök asszony, biztos úr, hölgyeim és uraim!
Az energiaágazat komoly gazdasági és geopolitikai tényező. Napjainkban az EU energiájának csaknem a fele importfüggő, míg az előrejelzések szerint 2030-ra földgázellátásunk 70%-a, kőolajellátásunknak pedig a 100%-a importból fog származni. Ezek a legfontosabb indítékok, amelyek egy közös energiapolitika mielőbbi létrehozására kell, hogy sarkalljanak bennünket. Ehhez az kell, hogy a közös energiapolitika végrehajtását három pillérre alapozzuk: a nemzeti hálózatok teljes, uniós szintű összekötése, beszerzési forrásaink diverzifikálása, és az energiamegtakarítást szolgáló aktív intézkedések elfogadása.
A felsorolt intézkedések segítségével el kell tudnunk kerülni az olyan energiaválságokat is, mint a mostani, Oroszországból Ukrajnán keresztül szállított gázzal kapcsolatos válság, amely súlyos problémákat okoz az EU lakosságának, és károkat okoz a gazdaságának. Tényleg lehet gázt lopni egy hálózatból, ahogyan egy tárcát kilopnak valaki zsebéből? Tényleg csak úgy be lehet szüntetni az ellátást, pár perc alatt, anélkül, hogy erről a felhasználókat előzetesen értesítenék? Úgy gondolom, hogy mielőtt megvizsgálnánk a nemzetközi szerződések és megállapodások teljesítésének elmulasztását, valamint azt a tényt, hogy a szállító - aki bevételei legnagyobb részét a gázexportból szerzi - közönyösen és közömbösen bánik azokkal az európaiakkal, akik megbízhatóan fizetnek ezért a gázért, előbb megoldásokat kell keresnünk az EU energiabiztonságára.
András Gyürk
, írásban. - (HU) Az Európai Unió nem tanult a 2006-os orosz-ukrán gázválság tapasztalataiból. A döntéshozók úgy szembesültek a gázcsapok elzárásával, mintha arra egyáltalán nem lehetett volna számítani. A minden korábbinál súlyosabb energiaellátási válság talán az utolsó ébresztő a tagállamok számára: lépéseket kell tenniük az energiafüggőség mérséklésére. Az Oroszország és Ukrajna között kirobbant konfliktus nem csupán egy kétoldalú magánjogi vita. Már csak azért sem, mert uniós állampolgárok százmillióit érinti.
A mostani válság nemcsak a közös energiapolitika, hanem az uniós szolidaritás próbatétele is. A tét most az, hogy a tagállamok túl tudnak-e lépni eddigi, különalkukon alapuló politikájukon. A tét az, hogy képes-e az Európai Unió egységesen megszólalni és cselekedni egy számára létfontosságú ügyben.
Az elmúlt napok tétlensége különösen azért fájó, mivel az Európai Bizottság jól határozta meg azokat a lépéseket, amelyek csökkenthetik Európa függőségét. Csak egyetérthetünk az Energiabiztonsági és Szolidaritási Akciótervben foglaltakkal. Mielőbbi befektetésekre van szükség az alternatív szállítási útvonalak kiépítése és a meglévő hálózatok összekötése érdekében. Ki kell terjeszteni az energiahatékonysági beruházások támogatását, és meg kell erősíteni az energetikai dimenziót a formálódó uniós külpolitikában.
Úgy vélem, a jelenlegi válságnak nem lett volna olyan drasztikus hatása, ha a tagországok nem az utolsó pillanatban eszmélnek, és nemcsak a szavak szintjén kötelezik el magukat a közös uniós energiapolitika mellett.
Filip Kaczmarek  
írásban. - (PL) Úgy tűnik, hogy az Ukrajna és Európa gázellátását érintő jelenlegi válság következményei lényegesen összetettebbek, mint a korábbi válságokéi, amelyeket ugyanaz a probléma - azaz Oroszország, mint az EU gázellátójának monopolhelyzete - okozott. Ez a válság segített, hogy megértsük olyan fogalmak és kifejezések valódi jelentését, amiket gyakran használunk, de nem mindig fogunk fel, olyan fogalmakéit, mint az energiabiztonság, uniós szolidaritás, közös energiapolitika, vagy a gáz és egyéb üzemanyagok ellátásának és szállítási módjának diverzifikációja. A következtetéseket anélkül is levonhatjuk, hogy ismernénk az Oroszország magatartása mögött meghúzódó valódi okot. Az indítékok ismerete természetesen fontos ahhoz, hogy erkölcsi és politikai szempontból értékelhessük az egyes országok és cégek viselkedését, ez azonban nem változtat azon a tényen, hogy a megállapodás egyes feleinek indítékaitól függetlenül az Európai Unió bizonyos polgárai kénytelenek voltak elviselni a gázhiány fájdalmas következményeit. Az igazság fontos, de ettől még nem folyik a gáz. Használjuk fel ezt a lehetőséget arra, hogy több kérdésre is komoly válaszokat adjunk! Képesek leszünk-e levonni a jelenlegi helyzetből a helyes következtetéseket? Képesek leszünk-e felülemelkedni a jelenleg ellenzékben lévő politikai pártok által alkalmazott rövidlátó perspektíván, akik cinikus módon arra használják ezt a helyzetet, hogy megalapozatlan támadásokat indítsanak saját nemzeti parlamentjeik ellen? Megépül-e a Nabucco? Növeljük-e kötelező üzemanyag tartalékainkat? Megváltoztatják-e a véleményüket azok, akik ideológiai alapon ellenzik az atomenergiát? Reménykedjünk benne, hogy így lesz.
Janusz Lewandowski  
írásban. - (PL) Elnök asszony, a jelenlegi gázválság tanulsága kényszerítő erejű, az Európai Uniónak pedig tanulnia kell belőle. Újabb fordulópont ez, és remélhetőleg az utolsó olyan, amikor fény derül a 27 ország irányításában fennálló hiányosságokra. Az európaiak ezt várják, még azokban az országokban is, amelyeket nem érint közvetlenül a gázblokád, és amelyek kevésbé vannak rászorulva a Gazpromtól érkező szállítmányokra.
A 2004. évi irányelvben felvázolt szolidaritási mechanizmus teljesen alkalmatlan napjaink kihívásainak kezelésére. Az energiaszolidaritás, -biztonság és -diverzifikáció terén a gyakorlatban is használható közös politikában kell megállapodnunk. Nincs szükségünk jelmondatokra. Infrastrukturális befektetésekre van szükségünk. Arra van szükségünk, hogy gáztároló kapacitásunk növelésével bebiztosítsunk magunkat a jövőbeni válságok ellen. Az energiaszolidaritás megköveteli a határokon átnyúló csatlakozásokat, amelyek összekötik az egyes országok gázellátó hálózatait. Lengyelország jó példa erre: bár elsősorban Ukrajnát elkerülő oroszországi vezetékeken keresztül kapja a gázt, így kevésbé van kitéve a jelenlegi válságnak, de el van vágva a nyugat-európai ellátó és tároló rendszertől.
Aggodalommal tölt el bennünket, hogy a jelenlegi válság következtében nemcsak Oroszország, hanem Ukrajna hitele is romlott. A gázháborúnak ez a hatása legalább olyan fontos, mint azok az átmeneti problémák, amelyekkel a fogyasztók a zord télben szembesülnek.
Marusya Ivanova Lyubcheva  
Nagyon nehéz számunkra a gázválság kérdéséről beszélni, tekintettel arra, hogy a Tanács, az EP és az Európai Bizottság kezét a végén megkötötték. A vita ugyanakkor rendkívül fontos, jóllehet nem megfelelő. Szeretnék köszönetet mondani a különböző politikai csoportokból és tagállamokból érkező minden képviselőtársamnak, akik támogatásukról biztosították Bulgáriát és a válság miatt szenvedő többi országot.
Ettől ugyanakkor még nem jelenik meg a gáz, és nem jönnek létre normális európai életkörülmények polgártársaink számára. A válság következtében Bulgária a Balkán energiaközpontjából a gázválság fővárosává vált.
Ezért van szükség sürgős lépésekre. A válság humanitárius és gazdasági következményekkel is jár. A pénzügyi és gazdasági válság tetejében még ez is hozzájárul országunk destabilizálódásához. Az EP-nek állásfoglalást kell elfogadnia, amelyben meghatározza álláspontját és azokat az intézkedéseket, amelyek segíthetnek a válság leküzdésében. Itt és most. Az említett intézkedések között kell szerepelnie a nukleáris energiának és új földgázforrások felkutatásának. Új cselekvési mechanizmusra és eszközkészletre van szükségünk.
Ha az EP most nem része a probléma megoldásának, akkor része lesz a tényleges problémának. Ez pedig negatív politikai következményekkel fog járni az EU-ra nézve.
Marian-Jean Marinescu  
A jelenlegi válság ismét rávilágított, hogy a fő probléma az Orosz Föderációban található energiaforrásoktól való függőség, valamint az a tény, hogy az Orosz Föderáció ezt a helyzetet olyan módon használja ki, ami nem felel meg a nemzetközi eljárások követelményeinek.
A gyakorlatban is alkalmazni kell azokat az EU és Oroszország kapcsolatának megváltozására vonatkozó nyilatkozatokat, amelyeket az Európai Bizottság elnöke és a Tanács elnöke tett a grúz válság idején.
Ratifikálni kell a Lisszaboni Szerződést, hogy létrehozhassunk egy közös európai energiapolitikát.
Haladéktalanul neki kell látnunk a Nabucco gázvezeték megépítésének.
Feltétlenül elő kell mozdítanunk azokat az energiaprojekteket, amelyek növelnék a fekete-tengeri régió jelentőségét, és a Kaszpi-tenger régiójában található energiaforrásokat használnak.
A jelenlegi helyzet megoldásához hozzájárulhat az Európai Energiaközösség keleti bővítése, valamint az energia, mint kiemelt téma beillesztése a keleti partnerségi kapcsolaton keresztül létrehozott új keretbe.
Katrin Saks  
írásban. - (ET) Elnök asszony, tisztelt elnök úr!
Sajnálatos, hogy a cseh elnökség az eredeti tervekkel ellentétben az orosz-ukrán gáz konfliktus kötelező megoldásával kezdődött, ugyanúgy, ahogy az előző elnökségnek azzal kellett kezdenie, hogy véget vessen az orosz-grúz háborúnak.
Mindennek megvan azonban a pozitív oldala. A gázellátási háborúnak köszönhetően előtérbe kerültek az energiával kapcsolatos kérdések, különös tekintettel a közös energiapolitika szükségességének megvalósítására.
Nem lehet azonban Brüsszelben közös energiapolitikát kialakítani, ha a tagállamokat nem hajtja közös érdek, és helyette inkább kétoldalú megállapodásokat kötnek, olyan feltétekkel, amelyek csak számukra előnyösek. Ebben az értelemben a közös politikának a tagállamok fővárosaiból kell elindulnia, nem pedig a brüsszeli hatalom folyosóiról, mint azt az ember várná.
Remélem, hogy a szóvivőnek sikerül megerősítenie ezt a szándékot!
Toomas Savi  
írásban. - Oroszország az európai fogyasztók számára a lehető legrosszabbkor blokkolta a gázszállítást, és elengedhetetlen, hogy a gázszállítások minden további bonyodalom nélkül folytatódjanak. A válság megoldását követően azonban alaposan meg kell vizsgálnunk az orosz gáztól való függőségünket, melynek során két szempontot kell figyelembe venni.
Először is, Oroszországnak biztosítania kell, hogy képes teljesíteni az EU felé a vállalt kötelezettségeit. Az elavult technológia és infrastruktúra meghibásodása veszélyeztetheti az EU-ba irányuló gázszállítás folyamatosságát. Azt is meg kell jegyezni, hogy az Északi Áramlat gázvezetékkel kapcsolatos ambiciózus tervek ellenére nem biztos, hogy Oroszország földgázmezőinek hozama elegendő lesz kötelezettségeiket teljesítéséhez.
Másodszor, nem ez az első alkalom, hogy a Kreml gazdasági eszközöket használ politikai fegyverként. Az Európai Uniónak soha nem szabad áldozatul esnie ilyenfajta politikai magatartásnak. Arra ösztönzöm az EU-t, hogy az egyetlen földgázszállítótól való függősége elkerülése érdekében diverzifikálja energiacsomagját.
Daniel Strož  
Véleményem szerint két vonatkozása van az Oroszországból Ukrajnába, onnan pedig az EU-ba irányuló gázszállítással kapcsolatos problémának. Az első, hogy sokan ordítják felbőszülve: "Hogy merészeli ezt tenni Oroszország!”, én pedig azt kérdem: Miért ne tenné? Ha maga az EU is elsősorban egy neoliberális projekt, ahol a piac állítólag mindent megold, akkor Oroszország miért ne tanúsíthatna kereskedelmi jellegű magatartást, és követelhetné annak a pénznek a megfizetését, amivel adósa tartozik neki? A gázválságot nem Oroszország váltotta ki, hanem Ukrajna, és az nem politikai probléma, hanem gazdasági kérdés. Ezt egészen világosan kell látnunk! A másik aspektus az, hogy az uniós testületek és intézmények - és ez alól a Parlament sem kivétel - lényegtelen problémákra összpontosítanak (ezt korábban már többször kifogásoltam), amelyek csak elvonják a figyelmet a valóban sürgős kérdésekről. Ezt csak megerősítette az a reakció, amit Oroszországnak a gázszállítás felfüggesztésére irányuló jogos döntése váltott ki. Az EU-nak ahelyett, hogy kínos módon pátyolgatja az ukrán kormányt, mintegy "védőréteget” képezve Oroszország és az EU országai között, valamint ahelyett, hogy megálmodja az uborka tökéletes formáját, inkább az ilyenfajta válságokra kellett volna felkészülnie már réges-régen. Hogyan segített az EU például a szlovákoknak és a bolgároknak, akiket a legsúlyosabban érintett a gázválság? Tudott nekik bármiben is segíteni? Ha nem, akkor valami baj van az integrációval.
Kristian Vigenin  
Az Oroszország és Ukrajna közötti gázháború azokat érintette a leginkább, akik a legvétlenebbek. A jelenlegi helyzet világosan jelzi, hogy mennyire függ Európa nemcsak az erőforrások forrásától, hanem a tranzitországoktól is. Azt is megmutatja, hogy milyen igazságtalanok voltak az alternatív vezetékekkel, például az Északi Áramlattal és a Déli Áramlattal kapcsolatban megfogalmazott kritikák. Sajnos arra is rávilágít, milyen tehetetlen az Európai Unió, ha segítséget kell nyújtania legsúlyosabban érintett tagállamainak, és garantálnia kell polgárai biztonságát.
Alapvető feladatunk most a gázellátás helyreállítása. Az EU-nak teljes politikai kelléktárát latba kell vetnie, hogy meggyőzze Oroszországot és Ukrajnát arról, hogy a túszul ejtett 18 tagállamot engedjék szabadon.
Második intézkedésként támogatni kell a legsúlyosabban érintett országokat. A gazdasági válság és a szűkülő piacok olyan alaphangulatot teremtettek, hogy egy újabb csapás, a gázhiány hazámban sok vállalat számára végzetesnek bizonyulhat, és emberek ezrei veszíthetik el az állásukat. Ki lesz ezért a felelős?
A harmadik, és egyben legfontosabb intézkedés egy hosszú távú terv keretében az alternatív gázvezetékek építése, különös tekintettel a Nabuccóra, a tagállamok gázellátó hálózatainak összeköttetését szolgáló beruházások, valamint a nagyobb tartalékokat biztosító tároló létesítmények építése.
Az egész esetből azt az egyetlen következtetést lehet levonni, hogy szükségünk van egy egységes európai politikára, sajnálatos ugyanakkor, hogy erre mindig egy mély válság után ébredünk rá.
Andrzej Tomasz Zapałowski  
írásban. - (PL) Elnök asszony! Az EU, Ukrajna és a Balkán gázellátásában beállt válság ügyét elsősorban a volt szovjet köztársaságok felett gyakorolt politikai és gazdasági befolyásért folyó küzdelem egyik elemének kell tekinteni.
Az ország, amelyért most a harc folyik, Ukrajna. Oroszország bekapcsolódott az Ukrajnában folyó választási kampányba. Így akarja megmutatni az ukrán közvéleménynek, hogy ha hűségesek maradnak Oroszországhoz, akkor Ukrajna olcsó gázhoz és olajhoz juthat.
A jelenlegi konfliktus azt is bizonyítja, hogy Oroszország számára fontosabb ez a fajta geopolitikai befolyás, mint az, hogy jó kapcsolatokat ápoljon az EU-val. Oroszország belekalkulálta tetteibe a gázellátás leállításának gazdasági költségeit. Nem szabad tehát áltatni magunkat - ez csak a kezdete az Ukrajna feletti befolyásért folytatott harcnak.
Az Európai Unió annyira vak, hogy továbbra is az import gázra és olajra építené az energiaellátását. Saját szén- és lignitforrásai ugyanakkor kihasználatlanul hevernek (Lengyelországot is beleértve). Nem tudom, hogy mindez politikai ostobaság, vagy egyszerűen arról van szó, hogy a Közösség bizonyos országait az energia révén nyomás alatt kell tartani.
Marian Zlotea  
A lehető leggyorsabban meg kell oldani Ukrajna és az Európai Unió orosz gázzal történő ellátásának a problémáját. Ha az Európai Unió meg akarja akadályozni a polgárait érintő hasonló válságok kialakulását, szüksége van egy energiabiztonsági politikára, forrásainak diverzifikálására és szolidaritásra az energiaágazatban.
Az EU tagállamainak több mint a felét érinti, hogy Oroszország szünetelteti a gázellátást. Bulgáriában az ipar gázellátását csökkentették vagy megszakították, mivel az ország 90%-ban az Oroszországból érkező gáztól függ.
Támogatom mind az elnökség, mind a Bizottság álláspontját, amelyben mindkét felet párbeszédre ösztönzik egy kompromisszumos megoldás érdekében. A két oldal közötti műszaki koordináció nélkül nincsen gázszállítás. A jövőben mindkét oldallal nyitva kell hagynunk a párbeszédet annak érdekében, hogy ne kerülhessünk hasonló helyzetbe.
A Tanács és a Parlament a tárgyalás alatt lévő energia csomagon keresztül egy sor intézkedést javasol, többek között azt, hogy a fogyasztók érdekében alkalmazzunk több energiaszállítót. Reméljük, hogy a csomagot második olvasatra elfogadják.
Ezt a válságot a lehető leghamarabb meg kell oldani, mivel kihat Európa polgáraira és iparára egyaránt. Szükségünk van egy közös külső politikára az energiaágazatban.
