Situace světového finančního systému a její vliv na evropské hospodářství (rozprava)
Předsedající
Dalším bodem je prohlášení Rady a Komise o situaci světového finančního systému a jejím vlivu na evropské hospodářství.
Jean-Pierre Jouyet
úřadující předseda Rady. - - (FR) Paní předsedající, pane komisaři, dámy a pánové, jsme svědky konce jedné epochy. Následujících několik let změní tvář světového finančnictví, jak jsme ho dosud znali. Musíme čelit nejen americké krizi, ale také krizi postihující mezinárodní finanční systém, která neušetří žádnou oblast světa.
Již řadu let se ozývají hlasy kritizující rostoucí nerovnováhu ve finančním sektoru: nepřiměřené vystavování mnoha subjektů rizikům, nízkou schopnost finančních kontrolorů hlídat rychlé zavádění stále složitějších finančních produktů a, což pan komisař jistě zmíní, u některých příliš výraznou nenasytnost. Nyní tu máme výsledky. Ve finančním odvětví USA to vře a americké orgány musí stále více zasahovat, aby nedošlo ke krizi celého systému. Evropa a zbytek světa zažívají důsledky této krize, která nemá od 30. let 20. století obdoby.
Francouzské předsednictví je přesvědčeno, že události posledních několika dnů ještě zvyšují potřebu vytvořit v ekonomické a finanční oblasti silnou a jednotnou Evropu. Nejprve musíme přinést okamžitou odpověď na finanční otřesy. Hospodářská a měnová unie má v Evropské centrální bance silnou centrální banku, která byla schopná rychle, rozhodně a účinně zasáhnout, když bylo napětí největší, a to v úzké spolupráci s ostatními velkými centrálními bankami. V těchto bouřlivých dobách to znamená velkou výhodu a činnost Evropské centrální banky, která je připravená zasáhnout za všech okolností, musíme pochválit.
Regulační orgány ve většině členských států se v konfrontaci se zhoršující se situací v posledních dnech rozhodly stejně jako americké orgány dočasně zakázat krátkodobé prodeje. Jde o nouzové opatření, ale je vítáno, protože může napomoci uklidnit napětí na trhu.
V současnosti neuvažujeme o iniciativě stejného typu, jakou nedávno oznámily americké orgány, a sice o rozsáhlém odkupování "toxických" produktů, které drží finanční subjekty, a pan Almunia se k tomuto tématu již právem vyjádřil.
Finanční systém Unie zůstává celkově pevný, a proto takový typ opatření nevyžaduje, ale musíme zůstat bdělí a nic nesmí být ve jménu jakékoliv ideologie vyloučeno. Zvítězit musí realismus a pragmatismus. Pokud to bude nutné, budeme se muset všemi dostupným prostředky postavit případným systémovým rizikům.
Nouzová opatření centrálních bank a regulačních orgánů jsou nesmírně důležitá, ale všichni experti se shodují, že sama o sobě nemohou krizi vyřešit. Evropané musí převzít odpovědnosti a zasáhnout v ostatních oblastech.
Musíme reagovat na hospodářské zpomalení. To bylo předmětem společného evropského přístupu, který zaujali ministři hospodářství a financí na neformální poradě v Nice. Ministři se společně s Komisí a předsedou Evropské centrální banky rozhodli nechat automatické stabilizátory v měnové oblasti v těch členských státech, které mají prostor pro manévrování, působit.
Schválili také finanční plán pro evropské malé a střední podniky, kterým Evropská investiční banka poskytne do roku 2011 celkem 30 miliard EUR, což pro tento sektor bude znamenat podstatnou pomoc, vzhledem k tomu, že ten představuje paradoxně možná víc v Evropě než ve Spojených státech, kde je finanční krize napjatější, velká rizika pro reálné hospodářství. Stabilní finanční systém a silné banky totiž mohou ke zlepšení své situace oslabit nebo posílit náklady na půjčky, a to především v případě malých a středních podniků. V jejich případě bylo nutné jednat přímo.
Musíme také reformovat svůj finanční systém, a to ve dvou bodech: prvním jsou rychlá opatření v oblasti právních předpisů a zákonů, aby se obnovila transparentnost finančního systému a finanční subjekty byly odpovědnější. S ohledem na to prokázali ministři 13. září 2008 své odhodlání urychlit zavádění plánu přijatého v roce 2007 v reakci na první signály finanční krize. Tento plán stanovuje čtyři základní opatření na řešení finančních otřesů: transparentnost, pravidla obezřetnosti, oceňování aktiv a fungování trhů včetně ratingových agentur.
Nyní musíme přejít k činům v oblasti kontroly ratingových agentur, revize bankovních kontrol a úpravy účetních norem, které ve finanční oblasti bezpochyby sehrály procyklickou úlohu. Jde o významnou prioritu francouzského předsednictví a diskutovat o tom budeme na příštím zasedání Evropské rady. Domnívám se, a pan komisař to potvrdí, že Komise velmi brzy navrhne úpravu směrnic platných od roku 2006 týkajících se požadavků na vlastní jmění.
Jde o součást opatření, jež se v současnosti zavádějí v různých oblastech s cílem reagovat na finanční zvraty, včetně pochopitelně nejnovějších doporučení Fóra finanční stability. Vím, že Komise bude schopná tyto návrhy rychle předložit, a spoléháme na Parlament, že u těchto urgentních návrhů dojde v prvním čtení k dohodě s Radou, a to ještě do konce tohoto volebního období.
Do několika týdnů se také očekává návrh Komise týkající se ratingových agentur. Bude to na základě požadavků, který v červenci 2008 vyslovila Rada ministrů financí, i v tomto ohledu spoléhám na Parlament, že co nejrychleji dosáhne v tomto ambiciózním návrhu dohody.
S uspokojením také beru na vědomí, že bylo rozhodnuto vytvořit pracovní skupinu, která se bude zabývat způsobem, jakým má obezřetnostní dozor bank a pojišťoven brát ohled na cyklický charakter vývoje, především pokud jde o kapitál. Z její práce by měla vzejít konkrétní opatření.
To jsou základní složky reformy finančního odvětví, které pravděpodobně doplní další iniciativy, podle toho, jak bude Evropa pokračovat ve zkoumání postupu finanční krize. Parlament musí v tomto zkoumání sehrát svou plnou úlohu a předsednictví s velkým zájmem zaznamenalo nedávné přispění tohoto orgánu. Mám na mysli především zajišťovací fondy, o nichž někteří experti tvrdí, že se mohou stát příštími oběťmi krize. Mám rovněž na mysli, jak jsem již uvedl, otázku účetních norem, ale také mezd ve finančním odvětví, kde musíme okamžitě přijmout opatření.
Říkat, jak jsem slyšel od některých evropských představitelů, že musíme pokračovat v našem přístupu laissez-faire a že není nutné přijímat nějaká pravidla, je omyl. Je to víc než omyl: je to útok na stabilitu finančního systému; je to útok na rozum. Říkám to bez okolků: pokud potřebujeme zvážit regulaci zajišťovacích fondů, pak to Evropská unie musí udělat. Musíme zvážit transparentnost rizik, kontrolní pravomoc regulačních orgánů a mzdy v tomto typu institucí.
Druhým základním bodem je posilování finančního dohledu. Ministři financí uvítali dohodu evropských výborů regulačních orgánů o tom, že do roku 2012 dojde ke sjednocení požadavků na data, která předávají evropské banky dozorčím orgánům. Jde o první významné výsledky, ale musí za nimi následovat další, a ministři se dohodli, že musí pokračovat ve svém úsilí na zlepšení koordinace monitorování a dohledu nad finančními subjekty. Předsednictví je připraveno spolupracovat s Parlamentem a Komisí na posilování integrace dohledu a obezřetnostního monitorování skupin, které stále více překračují hranice. Unie potřebuje účinnější a integrovanější systém dozoru, aby byla lépe schopná čelit finančním krizím.
Dámy a pánové, Francie předsedá Radě Evropské unie v době velkého rozvratu. V těchto obtížných dobách jsme si plně vědomi své odpovědnosti. Nadešel čas přijmout velká rozhodnutí týkající se organizace našeho finančního systému, jeho místa v evropském hospodářství a jeho úlohy, jíž musí zůstat financování podniků a jednotlivců.
Unie v posledních měsících nezahálela. Předsednictví proto může čerpat z úvah a prací, které Komise v této oblasti podnikla, a rovněž z práce řady expertů, mezi něž patří ve Francii pan Ricol.
Říjnové zasedání Evropské rady znamená příležitost stanovit na evropské úrovni striktní směry: to je naším cílem. Je jasné, že Evropa nemůže jednat sama. Potřebuje být proaktivní a podpořit novou mezinárodní spolupráci, jak řekl včera pan prezident Sarkozy na zasedání OSN. Navrhujeme rovněž uspořádat do konce roku mezinárodní setkání zahrnující G8 a její orgány finanční regulace. Naším cílem je napomoci k vytvoření prvních principů a nových společných mezinárodních pravidel pro reorganizaci mezinárodního finančního systému.
Evropská unie takovouto iniciativou ukazuje, jaký význam dává novému vyrovnanému celosvětovému vládnutí. Evropská a mezinárodní odpověď musí být krátkodobá, střednědobá a dlouhodobá. Krátkodobě potřebujeme nouzová opatření; střednědobě musíme revidovat právní předpisy; dlouhodobě musíme komplexněji zvážit úlohu našeho ekonomického modelu růstu a zaměstnanosti a pokračování strukturálních reforem, které zůstávají zcela zásadní.
O tom jsem vás chtěl dnes informovat.
Joaquín Almunia
člen Komise. - Vážená paní předsedající, řada událostí, jichž jsme na finančních trzích za poslední rok a především za posledních několik dnů svědky, jsou tak závažná, že překračují všechno, co jsme za svůj život viděli. Mnoho lidí - a já se k nim kloním - se domnívá, že to spustí velké změny ve fungování mezinárodního finančního systému.
Od propuknutí krize v srpnu 2007 činí zjištěné ztráty více než 500 miliard USD, což se rovná HDP země jako je Švédsko. A konečné číslo má být bohužel ještě vyšší.
Urychlení ohlášených ztrát v USA během posledních několika týdnů a z toho plynoucí pokles důvěry investorů přivedlo řadu velkých finančních institucí na pokraj krachu. V případech, kdy by pád některé z těchto institucí způsobil systémové riziko - to znamená riziko pro celý finanční systém - ,byly požadovány nouzové záchranné operace.
Některé z těchto záchranných operací měly formu veřejných zásahů, jako jsou zásahy, které provedlo americké ministerstvo financí a Federální rezervní fond USA, aby zabránilo bankrotu největší světové pojišťovny AIG nebo hypotečních agentur Fannie Mae a Freddie Mac, které společně zajišťovaly polovinu všech hypoték v USA.
Jiné operace měly formu převzetí soukromých společností, což je případ, kdy Bank of Amerika odkoupila investiční banku Merrill Lynch.
V jiných případech, jako byl případ investiční banky Lehman Brothers nebo téměř dvou tuctů amerických regionálních bank, byl bankrot jedinou možností. Krátce řečeno jsme svědky mimořádné přeměny amerického bankovního prostředí.
V důsledku toho jsme dosáhli bodu, kdy čelí americký finanční systém podstatnému problému s důvěrou. Za současných okolností již podle orgánů USA žádná další podobná pomoc nestačí. Je naléhavě nutné přijít se systémovým řešením.
Všichni potřebujeme v brzké době řešení, které obnoví důvěru a stabilizuje trhy.
Americký plán, který minulý týden oznámil ministr Paulson, je dobrou iniciativou. Ministr financí USA stručně řečeno navrhuje vytvořit federální fond, aby se z rozvah bank odstranila nelikvidní aktiva - cenné papíry, spojené s hypotékami, které jsou základem problémem, jimž čelíme. Jejich odstraněním ze systému by se mělo napomoci odstranit nejistotu a zaměřit trh opět na základy. Má-li však návrh uspět, je nutné jasně a rychle stanovit podrobnosti.
Měl bych říct, že mluvíme o americkém plánu, uzpůsobeném podmínkám v USA, kde - a to je nutné připomenout - krize začala a kde je finanční odvětví nejvíc zasaženo. Všichni ale musíme provést analýzu toho, proč se tak stalo. Všichni se musíme vyrovnat s důsledky a reagovat na současnou situaci.
K tomu musíme nejprve rozumět tomu, jak jsme se do tohoto bodu dostali. Původ zmatku, který dnes zažíváme, spočívá v přetrvávající globální nerovnováze světového hospodářství, která vytvořila prostředí snadné dostupnosti likvidity a špatného hodnocení rizik.
Propojení světových finančních trhů, vysoká úroveň spekulací a používání inovačních a složitých finančních technik a nástrojů, které byly jen špatně chápány, způsobilo, že se tato rizika rozšířila v nevídaném měřítku po celém mezinárodním finančním systému.
Je jasné, že účastníci trhu - ale také regulační a kontrolní orgány - rizika této situace nemohli řádně posoudit, a proto nemohli zabránit důsledkům, kterým dnes čelíme.
Je pravda, že v měsících předcházejících krizi byly mimo jiné Mezinárodní měnový fond, Evropská centrální banka i Komise před těmito zásadními riziky varovány. Věděli jsme, že je situace neudržitelná, ale nemohli jsme vědět a nikdo nemohl předvídat, jak, kdy a hlavně jak prudce krize udeří v důsledku zhoršení nedostatků v odvětví hypoték.
Nyní jsme svědky procesu, kdy to, co se dělo za posledních několik let, probíhá opačně a finanční systém bojuje s potřebou uvolnění pákového efektu, která z toho vyplývá. Kvůli výjimečně silnému pákovému efektu a silné vazbě mezi riziky se tento proces uvolňování projevuje velmi bolestně. Nedostatek transparentnosti v systému a neschopnost kontrolních orgánů složit společně správný a úplný obraz situace vedly k dramatickému pádu důvěry.
Nejvážněji byl zasažen finanční sektor, neboť nervozita mezi bankami způsobila, že z mezibankovního trhu půjček se vytratila likvidita.
Došlo k rozvrácení řady klíčových úvěrových trhů a nedávno se investoři začali vracet ke kvalitě, což je spojené s rozšířením rozpětí mezi standardními výnosy z obligací a výnosy relativně rizikových investic.
Díky rychlému a koordinovanému zásahu centrálních bank - a významnou roli zde sehrála Evropská centrální banka - se nám podařilo vyhnout se závažnému nedostatku likvidit. Banky však zůstávají pod tlakem. Krize důvěry vyprovokovala pád cen aktiv, což zhoršilo napětí bankovních rozvah. V kombinaci se situací na mezibankovním trhu čelí banky problémům, jak dosáhnout rekapitalizace.
Situace v Evropě není tak akutní a členské státy se v tomto okamžiku nedomnívají, že je nutné přijímat plán amerického stylu.
Ze střednědobé perspektivy je jasné, že potřebujeme komplexnější strukturální řešení. Poslední vývoj na finančních trzích jasně ukázal, že současný model regulace a dohledu je nutné zreorganizovat.
Krátkodobě potřebujeme rychle vyřešit slabé stránky současného rámce a z tohoto hlediska - a v tom se plně ztotožňuji s postojem Rady - obsahuje plán regulačních akcí Rady ECOFIN a doporučení Fóra finanční stability všechny potřebné náležitosti. Jak víte, obsahuje konkrétní iniciativy na zvýšení transparentnosti pro investory, trhy a regulační orgány; revizi kapitálových požadavků pro bankovní skupiny a vyjasnění role ratingových agentur.
Komise na tom pracuje a brzy - příští týden - předloží návrhy na revizi směrnice o kapitálových požadavcích. Nové právní předpisy týkající se ratingových agentur předloží doufám koncem října. S ohledem na nejnovější vývoj je však pravděpodobné, že budeme muset prozkoumat další otázky, které se objevily.
Musíme dál diskutovat o tom, co je ještě možné udělat pro lepší zajištění finanční stability a nápravu důvodů této krize, a v tomto ohledu plně sdílím slova, jimiž předsednictví Rady uvítalo vaše příspěvky.
Nakonec mi dovolte, abych se věnoval dopadu krize finančního odvětví na ekonomiku - na reálnou ekonomiku. Nemůže být pochyb o tom, že události ve finančním odvětví reálné ekonomice škodí. Tyto účinky zhoršily inflační tlaky zvyšujících se cen ropy a dalších komodit a regulace trhu s nemovitostmi v některých členských státech. Tato kombinace otřesů dopadla přímo na ekonomickou činnost prostřednictvím vyšších cen a negativního efektu bohatství a nepřímo prostřednictvím silného narušení ekonomické důvěry. Výsledkem bylo zbrzdění domácí poptávky v době, kdy upadá zahraniční poptávka.
Vedoucí ukazatele ekonomické aktivity ukazují na výrazné zpomalení základní hybné síly růstu jak v EU, tak v eurozóně. Na tomto pozadí byl v prozatímní prognóze výrazně snížen růst HDP pro tento rok, a to na 1,4 % v EU a na 1,3 % v eurozóně. Současně byly upraveny prognózy inflace na tento rok na 3,8 % v EU a na 3,6 % v eurozóně. Inflace by se však měla dostat na bot zvratu, neboť v nadcházejících měsících bude postupně slábnout dopad navýšení cen energií a potravin. To by mělo být možná posíleno další klesající regulací cen ropy a dalších komodit, i když to se ještě uvidí.
Celkově zůstávají hospodářská situace a výhled nezvykle nejisté. Stinnou stránkou zůstává riziko dalšího růstu, zatímco na druhé straně je tu perspektiva rizika inflace. Tyto nejistoty jsou ještě vyšší, pokud jde o hospodářský vývoj v příštím roce, ale očekáváme, že růst zůstane v nadcházejícím roce jak v EU, tak v eurozóně relativně slabý.
Jak bychom měli reagovat na toto hospodářské zpomalení? Nejlepší odpovědí je využít všechny nástroje politiky, které máme k dispozici.
Především musíme v rozpočtové politice zachovat svůj závazek dodržovat daňovou disciplínu a pravidla Paktu stability a růstu, když necháme automatické stabilizátory plnit svou úlohu. V tomto ohledu se reforma paktu z roku 2005 ukazuje jako velmi prospěšná.
Za druhé by bylo nesmírně důležité pro brzkou podporu důvěry spotřebitelů a investorů a dlouhodobé zlepšení odolnosti a dynamiky našich hospodářství přijmout jasný závazek na provedení strukturálních reforem, jak je uvedeno v rámci Lisabonské strategie a v programech národních reforem. Opatření na posílení hospodářské soutěže na maloobchodním a energetickém trhu a zlepšení našich trhů práce by byla za současných okolností obzvlášť cenná.
A konečně zlepšení regulace finančního trhu a splnění cílů plánu Rady ECOFIN je, jak jsem již zdůraznil, mnohem naléhavější než kdykoliv předtím. Skutečné a rychlé řešení obtížných výzev, kterým čelíme, by bylo důležité pro rychlejší obnovu důvěry, než se očekává, a pro omezení škod způsobených na našem hospodářství.
V každé z těchto oblastí politiky budou naše akce účinnější a užitečnější, pokud je budeme koordinovat na úrovni eurozóny a Evropské unie.
Nevyhnutelně budeme muset překonat odpor některých členských států, abychom dosáhli společné akce, a i tak by se měl prohloubit a rozvinout konsensus, kterého jsme dosáhli během poslední neformální schůzky Rady ECOFIN v Nice.
Evropské země čelí společným výzvám. Překonáme je účinněji, pokud budeme na hledání společných řešení spolupracovat. V tomto ohledu je Hospodářská a měnová unie úžasnou výhodou a měli bychom využít možnosti, které poskytuje, na posílení koordinace, podle zásad, jež jsme v květnu tohoto roku navrhli v naší zprávě a sdělení EMU@10.
Ukazuje se nicméně, že vnitřní evropská akce na řešení celosvětových výzev nestačí. Musíme posílit společnou vnější akci ve Fóru finanční stability, v Basilejském výboru, v G7, a musíme rovněž věnovat více pozornosti budoucí úloze Mezinárodního měnového fondu.
Při pohledu do budoucnosti musíme promyslet, jak můžeme formovat budoucí podobu našich finančních systémů a globálního řízení, a role Evropské unie je z tohoto ohledu naprosto zásadní. Evropa může být hybnou silou v pozadí posilování celosvětové koordinace a měla by převzít vedoucí úlohu v mezinárodních diskusích v této oblasti, a to vyžaduje především, aby evropské země pracovaly společně a dohodly se na vnitřních řešeních.
Alexander Radwan
jménem skupiny PPE-DE. (DE) Paní předsedající, pane úřadující předsedo Rady, pane komisaři, dámy a pánové, když poslouchám právě teď závěry pana komisaře, mám pocit, že jsem se ocitnul ve špatném filmu. Opakovaně zdůrazňuje, že byla přijata pohotová a rychlá opatření. Ve skutečnosti je jedinou věcí, která se v posledních týdnech, měsících a letech rychle pohnula, trh, jehož se zde v našich pravidelných rozpravách často dovoláváme. Fakt je, že trh zreguloval problém investičních bank rychle sám o sobě. My jsme tak pohotově zareagovat nebyli schopní.
"Pohotově" není určitě slovo, které můžeme použít, když se díváme na Radu a především na Komisi. Nyní nás Američané laskavě vyzývají, abychom zaplatili svůj podíl. Za těchto okolností se k tomu nechci vyjadřovat. V tomto stádiu stačí sledovat průběh. Od Rady však očekávám - ačkoliv když jde o Komisi, nejsem si jistý, zda je toho Barrosova komise schopná -, že alespoň zajistí, abychom překonali americký a britský odpor k otázce transparentnosti finančních trhů. Chci vám jen připomenout německé předsednictví, když pan prezident Sarkozy a paní kancléřka Merkelová přišli s nějakou iniciativou a Barrosova Komise ji odmítla se slovy "Kdo je Sarkozy a kdo je Merkelová?" a nic nepodnikla.
"Pohotově" není skutečně slovo, které můžeme používat. Chci vám jen připomenout případ Enronu a Parmalatu. Evropský parlament tehdy přijal související zprávu pana Katiforise - byl jsem tehdy stínovým zpravodajem - k otázce ratingových agentur. Bylo to v roce 2003. Nyní, v říjnu 2008, si může Komise překládat své návrhy, ale organizace IOSCO již říká, že se nemůžeme odchýlit od pravidel Komise USA pro burzu a cenné papíry, jinak se poruší mezinárodní finanční systém.
Evropa zde musí jít svou vlastní cestou. Proto je mi opravdu jedno, co navrhuje Komise USA pro burzu a cenné papíry a zda Komise plánuje vykročit stejným směrem, mohu jen říct, že by to mělo skončit. Musíme udělat to, o čem se domníváme, že je to správné, a Američané nás pak mohou následovat. To jsem chtěl říct k tématu ratingových agentur.
Zaznělo tu, že bychom se měli v jednom čtení zabývat revizí dohody Basilej II. Doufám, že zástupce Rady poslouchá, protože o tom je nutné se zmínit. Můžeme to v jednom čtení provést, pokud se Rada vzdá odporu vůči evropskému režimu dohledu. To, čeho Rada doposud dosáhla prostřednictvím své užší spolupráce s evropskými orgány dohledu, je žalostné. Nice se opírala o mezivládní spolupráci. S ohledem na to by měla Rada pro jednou překročit svůj vlastní stín a přemýšlet evropsky.
Mluvilo se zde i o zajišťovacích fondech a soukromých investičních fondech. Pan komisař McCreevy prohlásil právě tento týden v Parlamentu, že nesmíme jednat ukvapeně. Pana McCreevyho můžeme obviňovat z různých věcí, ale určitě ne z toho, že je ukvapený.
(Rozruch a potlesk)
Pana McCreevyho jsem v Parlamentu pravidelně napadal kvůli otázce zajišťovacích a soukromých fondů. Musíme zajistit, aby Komise nyní předložila řádnou analýzu a dál ji neodmítala. Už to není jen McCreevyho problém; nyní je to problém pana Barrosa.
(Potlesk)
Byl bych rád, kdybychom USA nyní vysvětlili, že Komise pro burzu a cenné papíry by si měla pro tentokrát uklidit před vlastním prahem. V Siemensu probíhá přísné vyšetřování, ale nikdo se nedívá na USA. Očekávám, že nám Komise a Rada umožní stanovit v této oblasti kurz evropské politiky.
(Potlesk)
Martin Schulz
jménem skupiny PSE. - (DE) Paní předsedající, velmi pozorně jsme si vyslechli, co nám pan Radwan chtěl říct. Bavorská volební kampaň vrhá dlouhý stín. Ano, pane Radwane, něco z toho, co jste řekl, je určitě pravda. Trh to zreguloval, ale odnese to americký daňový poplatník. Cenu platí stát.
Dnes nejsme svědky jen bankrotu investičních bank a velkých pojišťoven. Jde o bankrot hospodářské filozofie, kterou nám roky "prodávali": filozofie, která prohlašuje, že v domněle moderním hospodářství se růstu a prosperity dosahuje ve světě spekulací, ne v reálném světě. Tento systém nyní bankrotuje.
(Potlesk)
Mimochodem, pane Radwane, velice dobře si pamatujeme na zprávu pana Katiforise. Jste obratný politik, to vám povím. V neděli jsou volby do bavorského parlamentu, kam kandidujete. Přeji vám hodně štěstí. Ovšem osoba, která zbrzdila zprávu pana Katiforise, jste byl vy, pane Radwane. I to si pamatujeme velice dobře.
Charlie McCreevy tu bohužel není. Joaquín Almunia předložil velmi dobrou analýzu. Pane komisaři Almunio, chtěl bych vás požádat, abyste informoval svého kolegu pana McCreevyho o opatřeních, která jsou nutná a která musíme nyní přijmout. Nevím, kde je. Možná je zpátky na závodní dráze; možná jsou sázkové kanceláře na závodní dráze lépe regulovány než mezinárodní finanční trhy. Jasné je však jedno: očekáváme, že Komise přijme opatření, která jsou možná a nutná, a očekáváme, že je přijme do konce roku, nebo nejpozději na jaře.
To například znamená přijmout pravidla pro ratingové agentury, a to velmi hbitě. Nesmírně důležité je také zrušit bonusy bankovních manažerů za krátkodobé spekulativní zisky. Tento bod je velice důležitý. Pokud manažer ví, že dostane 5 % z miliardy, kterou získá spekulativním způsobem, protože je jeho bonus spojený se spekulativní miliardou, je jen přirozené, že se pokusí vytvořit miliardu zisku jakýmkoliv způsobem, za jakoukoliv cenu: i když to způsobí ztrátu desítek tisíc pracovních míst, což se v posledních desetiletích děje po celém světě.
Finanční manažeři - chytří mladíci, které potkáváme zde po chodbách - přivedou bez mrknutí oka ke krachu celé společnosti a celá pracoviště, se všemi sociálními negativy, které to nese. Náklady na tuto devastaci jsou zahrnuty v 700 miliardách, které nyní musí američtí daňoví poplatníci investovat do záchrany velkých bank a pojišťoven. Amatérismus řízení v USA je zřejmý z toho, že i v této obrovské krizi se zachraňují tyto velké korporace, což průměrné daňové poplatníky stojí více než 700 miliard dolarů z amerického rozpočtu. Osudy těchto průměrných daňových poplatníků, jejich dluhů a hypoték se bohužel v záchranném plánu americké vlády neobjevují. I toto je dokonalý příklad toho, jak se zisky privatizují a ztráty znárodňují. To musí také skončit.
(Potlesk)
To všechno jsme si vyslechli v pondělní rozpravě. Měl jsem málem pocit, že bychom skupině PPE-DE mohli rozdávat přihlášky do sociálně-demokratické strany: zdá se, že rychleji už by své názory změnit nemohli, a musím říct, že liberálové jsou ještě horší.
Při rozpravě o roli Evropské unie v globalizaci jsem loni v listopadu uvedl: "Divoký západní kapitalismus, který ovládá finanční trhy, ohrožuje nyní celá hospodářství včetně amerického, a potřebuje mezinárodní pravidla. Potřebujeme kontrolu, transparentnost a omezení pravomoci finančních trhů." Na to šéf ALDE odpověděl: "Pane předsedající, právě jsme slyšeli slova z minulosti." Aspoň že není přítomen dnešní rozpravě, která bude mít zřejmě vyšší kvalitu. To, co jsem řekl, však nebyla slova z minulosti. Nyní, více než kdy jindy, je kontrola a dohled nad řízením deregulovaného trhu - nerespektujícího nic a nikoho - cestou vpřed.
Proto chci dodat jednu věc, pokud mohu. Pochopitelně že musíme jednat rychle, ale musíme také jednat v oblasti, která je mému srdci a srdcím mých kolegů zde v Evropském parlamentu nejbližší. Bublina spekulací nepraskne: i když pro nynějšek krátkodobý prodej akcií zakážeme, vrátí se zpět. Další věcí, se kterou se opět setkáme, je, že investoři budou podporováni ve spekulacích například s rostoucími cenami potravin. Ceny potravin rostou, když je jejich nedostatek. To znamená, že ti, kdo mají zájem na vysokých cenách potravin, musí zajistit, že budou dodávky potravin omezeny. Nedostatek potravin však znamená, že bude ve světě hladomor, a pokud máme systém, který umožňuje, že hlad v jedné oblasti světa vytváří zisk v jiné, pak nám náš záchranný balíček v hodnotě 700 miliard dolarů nepomůže. Dříve či později bude mít systém v celé své zvrácenosti trpké důsledky pro lidstvo jako celek.
Dnes tu tedy nediskutujeme o krátkodobé nutnosti. Diskutujeme o tom, jak můžeme zajistit společenský rozvoj dlouhodobě.
Silvana Koch-Mehrin
jménem skupiny ALDE. - (DE) Paní předsedající, dámy a pánové, na trhy se rozšířila celosvětová finanční krize, která má nepředvídatelné důsledky. Někteří lidé mohou při pohledu na krachující banky a bankéře přicházející o místo pociťovat uspokojení. Je to však velmi krátkozraké, protože skuteční poražení nejsou šéfové podniků nebo obchodníci. Úvěrová krize a zhroucení hodnot akcií a úspor má nejhorší dopad na obyčejné rodiny. Když je vystavena riziku hodnota důchodů a úspor, je porušená jejich finanční bezpečnost.
Proto je nejdůležitější provést přesnou analýzu finanční krize a jejích důvodů, aby se zajistilo, že se to nebude opakovat, a jsem ráda, že právě to dnes děláme. Martin Schulz využil svou řeč k tomu, aby mohl vystoupit proti trhům. Vzhledem k předpovědím pana Schulze z loňského listopadu, které nám tak laskavě připomenul, by mohl pan Schulz získat nějaké peníze navíc za věštbu. Trhy však řídí peníze, ne horký vzduch, a to by měl uznat.
Vhodnou odpovědí na současnou krizi není odklon od svobodného podnikání. Pracovní místa a prosperitu vytváří podnikání. Opravdu potřebují finanční trhy další regulaci? Původce německého hospodářského zázraku Ludwig Erhard to elegantně shrnul. Řekl, že stát má stanovit pravidla pro hospodářství a finanční systém, ale jako rozhodčí se nemá sám zapojovat do hry. To pochopitelně znamená, že je nutné přijmout opatření proti nečistým praktikám a porušování pravidel.
Regulování je vhodné a nutné, aby se zabránilo excesům, ale za krizi nemůže tržní hospodářství; krize je spojena s těmi, kdo se odmítají řídit rámci a pravidly. Experti byli celé roky varováni před vysoce rizikovými půjčkami, nezajištěnými úvěry a bublinou, která hrozí prasknutím na finančním a realitním trhu. Pro Evropu jako celek i pro celý svět potřebujeme společná transparentní pravidla. Ano, potřebujeme mezinárodní kontroly, ale se smyslem pro proporce. Pro nikoho není dobré, když zastavíme pohyb kapitálu pomocí většího počtu pravidel a spustíme ekonomický pokles.
Především potřebujeme obnovit důvěru ve svobodný a otevřený trh. Hospodářská stabilita občanů Evropy a světa závisí na tom, zda se ukážeme akceschopní. Mezinárodní trhy se však nezastaví a nebudou čekat na rozhodnutí v Evropě, ani nebudou čekat, až Parlament vydá své stanovisko.
Pane komisaři, pane ministře Jouyete, moje skupina očekává, že přijmete rychlé, racionální a správné rozhodnutí a že tak učiníte nyní.
Eoin Ryan
jménem skupiny UEN. - Paní předsedající, prezident Evropské centrální banky Jean-Claude Trichet nedávno prohlásil, že se po stabilizaci trhu nevrátíme jako obvykle k podnikání, ale místo toho budeme zkoušet novou normálnost.
Vzhledem k nedostatkům a slabinám na trhu a v institucích, které zničujícím způsobem vyšly najevo během posledního roku, lze krok pryč od nešvarů a chyb minulosti jen uvítat. Finanční krize způsobila strašnou paniku, ale posloužila také ke zdůraznění toho, že je nutné odstranit nejasnosti a zavést transparentnost a že zákonodárci musí zavést regulaci. Musíme se však také vyhnout panice, protože když budeme zachváceni panikou, budeme dělat špatná rozhodnutí.
V USA se kromě snahy o odvrácení katastrofy objevují i radikální změny prostředí vysokých financí. Naše instituce byly stabilnější než instituce v USA - pochopitelně vzhledem k tomu, že krize začala za Atlantikem -, některé případy jsou navíc připomenutím toho, že nejsme nijak chráněni. K zajištění stability našich trhů v budoucnosti musíme provést strukturální a systematické reformy a musíme být připraveni jednat rychle. Jsou tři věci, které se mohou stát, nebo se již staly. Jsou to reformy - například zajištění toho, aby centrální banky zabránily masovému vybírání vkladů z bank a finančních institucí - a v tomto ohledu již byly provedeny významné kroky. Za druhé musí ministerstva financí odstranit důvod k takovému masovému vybírání vkladů, kterým je nedostatek aktiv v rozvahách finančních institucí. A konečně je pro finanční systém stěžejní, aby došlo k jeho rekapitalizaci.
Úvodní stádia krize máme za sebou. Po nějakou dobu nebudeme ještě znát účinky reakce bank a politiky na toto úvodní trauma. Nyní však musíme umět zajistit, aby nová finanční realita, která se vynoří na druhé straně krize, byla silná a zdravá. Za tímto účelem je nutné zabývat se podstatou krize a odstranit nedostatečná aktiva a vyčistit rozvahy. Abychom se dostali z této bažiny krize, je také nutné pro místní i celosvětové ekonomické zdraví ukázat, že ve finančním systému je dostatek prostředků. Zda to bude z veřejných či soukromých zdrojů, nebo z kombinace obou, je jiná otázka k diskusi, ale získat je musíme.
Zatím nevíme, jak kompletní a jak trvalý bude dopad světové finanční krize a jaké budou jeho důsledky na evropské trhy. Víme však, že na to, abychom se z této krize dostali ve zdraví a abychom zajistili, že investoři, trhy a občané budou v té nové normalitě, která z ní vzejde, ochráněni, musíme zachovat rozvahu - i v dobách obav a nepokojů - a udělat konkrétní kroky k zavedení strukturální a systematické reformy, jež ochrání zdraví našeho evropského systému a finanční blaho občanů evropských zemí i globálně.
Francis Wurtz
jménem skupiny GUE/NGL. - (FR) Paní předsedající, pokud by hlavní evropští představitelé chtěli ukázat, jaká propast je dělí od evropských občanů, reagovali by právě tak, jak reagovali ve věci finanční krize po schůzce ministrů financí, která se konala 14. září 2008.
V čem spočívají hlavní ohlášená opatření, kromě toho, že se vítaně, ale velmi nedostatečně zvýší půjčky Evropské investiční banky malým a středním podnikům?
Lze je shrnout do tří bodů. Nejprve, pokud jde o daňové oživení, budu citovat Jeana-Clauda Junckera: "Vyloučili jsme přijetí evropského plánu oživení." Uplatníme Pakt stability, jenom Pakt a nic jiného než Pakt.
Dále ohledně probíhajícího procesu deregulace cituji Christine Lagardovou: "Nesmíme dovolit žádné zpomalení strukturálních reforem", Jeana-Clauda Tricheta: "Vše, co lze udělat pro posílení flexibility hospodářství, je pro nás dobré" a Jeana-Clauda Junckera: "Musíme provést reformu trhu práce a trhu se zbožím a službami. Hospodářská soutěž musí získat větší prostor."
A konečně je tu otázka, která vrtá ve všech hlavách: kdo bude platit účet? A opět cituji Jeana-Clauda Tricheta: "Hlídači bank nesmí mít přemrštěné požadavky vůči úvěrovým institucím" a na druhé straně Jeana-Clauda Junckera: "Musí se udělat vše proto, abychom zabránili tomu, že se nám vymknou mzdy z rukou."
Chceme jim říct tohle: vyjděte ze své bubliny a zkuste se vcítit do lidí. Na jedné straně vidí, jak ministři financí dělají vše pro největší celosvětové spekulanty - samotná Evropská centrální banka uvolnila 100 miliard EUR - a na druhé straně riziko podstupují zaměstnanci. Ve snaze uklidnit trhy doháníte k zoufalství firmy.
Pravda je, že finanční lídři ve jménu svobodného kapitálového trhu a slavné ekonomiky otevřeného trhu, kde probíhá svobodná hospodářská soutěž, společně poháněli ďábelské stroje, které už sami nezvládají řídit. Dovolte mi připomenout, že pět měsíců po začátku krize s hypotékami pan Trichet, který zastupuje 10 největších světových centrálních bank, stále mluvil jen o malých "tržních úpravách" a oznamoval "výrazný růst, i když dojde k malému zpomalení". O tři měsíce později žádal Hospodářský a měnový výbor Parlamentu, aby "dal soukromému sektoru šanci se sám napravit". Tomu říkám prozíravost! Pokud systém může takto ztrácet své vlastní kumpány, je uprostřed existenciální krize.
Proto, pokud se chceme vyhnout dalším ještě bolestnějším propadům, musíme mít odvahu k ostré změně. Především musíme skoncovat s myšlenkou produktivity založenou na snižování mzdových nákladů a sociálních výdajů. Musíme převrátit trvalý trend snižování mzdových podílů na přidané hodnotě. V tom není zdroj inflace; za to může nemorální činnost finančníků.
Za druhé musíme přestat absolutně spoléhat na finanční trhy při financování hospodářství, protože ho nefinancují, ale zamořují jedem. Evropská centrální banka musí sehrát rozhodující úlohu v nasměrování peněz směrem k sociálně efektivnímu hospodářství, které vytváří pracovní místa, podporuje vzdělávání, rozvíjí veřejné služby, zajišťuje trvale udržitelnou výrobu a užitečné služby, dává prostor výzkumu a vývoji, váží si veřejných podniků a obecného zájmu a spolupráci klade nad hospodářskou válku.
Za tímto účelem však musíme změnit poslání Evropské centrální banky. Musí refinancovat banky s velice rozdílnými úrokovými sazbami podle toho, zda se jedná o půjčky určené na pomoc zdravé ekonomiky, kterou jsem právě popsal, nebo se naopak mají použít na nezdravé finanční operace. Podmínky přístupu k půjčkám musí být v prvním případě velmi výhodné a v druhém nesmírně odrazující. Současně je nutné provádět přísné kontroly bank a fondů a zavést daň z pohybů finančních kapitálů. A konečně by se mělo začít s radikální reformou mezinárodních ekonomických institucí, po které nedávno volal prezident Lula ve svém projevu v OSN.
Za třetí je nutné skoncovat se sebeuspokojením a povýšeností malé elity vysvětlující občanům, že jediná oprávněná volba je ta jeho. Pokud bychom alespoň o tomto všem mohli diskutovat seriózně, s otevřenou myslí a smyslem pro odpovědnost, potom by krize mohla být aspoň k něčemu dobrá.
Hanne Dahl
jménem skupiny IND/DEM. - (DA) Paní předsedající, první zprávou, kterou jsem slyšela v rádiu po cestě na letiště v pondělí brzy ráno, bylo, že moje banka prochází závažnou finanční krizí. Naštěstí jsem jen střadatel, takže o nic nepřijdu, ale akcionáři roní slzy. Celosvětová finanční krize dorazila i do mé malé banky. Jádro problému je v rozvoji globalizace - v neposlední řadě je zde právo kapitálu volně překračovat hranice. Byli jsme svědky neslýchaných spekulací, s jediným cílem, kterým je zisk pro několik vlastníků. Tato praxe reálnému hospodářství jen škodí, jak právě vidíme, když spekulace na americkém realitním trhu spustily mezinárodní finanční krizi.
Proto si musíme přestat myslet, že volný pohyb kapitálu je cestou k růstu a bohatství. Volný pohyb svědčí jen spekulantům a těm, kdo se chtějí vyhnout placení daní. Troufám si říct, že obyčejní občané a lidé, kteří chtějí investovat do společností a financovat nákup a prodej zboží, mohou žít s kontrolami toho, kdo přesouvá velké sumy peněz přes hranice a za jakým účelem. Kontroly pohybu kapitálu by demokracii daly větší vhled a možnost věci ovlivňovat.
Jaké je pak řešení bezprostředních krizí? Záchytná síť financovaná daňovými poplatníky zaručuje zvýšení útočné a spekulativní zahraniční politiky finančního odvětví a podporuje ten nejhorší druh kapitalismu. Banky, které prodělaly krachy a krize, se musí očistit samy; není to úkolem národních bank a tedy daňových poplatníků. Dánský finanční poradce Kim Valentin navrhuje vytvořit záchranný fond financovaný samotnými bankami. Je nesmírně důležité, aby byl příspěvek bank do nového fondu dostatečně velký, aby měly skutečný zájem sledovat jedna druhou a zasáhnout, když se objeví náznak krize, neboť samy za to musí platit.
Navrhuji, abychom využili EU pro stanovení přísných pravidel týkajících se velikosti záchranných fondů bank. Pomohlo by nám to také splnit přání generálního tajemníka OSN Ban Ki-moona zajistit odpovědnou globální hospodářskou politiku. Banky se musí přestat chovat jako děti, které nikdy neupadly a neví, že se mohou samy zranit.
Piia-Noora Kauppi
Paní předsedající, nesdílím názory svých kolegů, kteří obviňují Komisi, že nic nedělala. Myslím, že největším omylem Evropské komise bylo myslet si, že správnou odpovědí je vždy vyšší regulace. Všechny návrhy Komise by měly být přiměřené, vyvážené a dobře zacílené.
Byla jsem poměrně spokojená s tím, jak Komise dosud reagovala, a dál věřím, že má Komise všechny správné nástroje, jak zlepšit regulační rámec finančních služeb. Zlepšení by se měla především opírat o existující právní předpisy a právní základy. Dále by se měla zvážit právně nevynutitelná opatření a konečně, pokud jinak nedojde ke zlepšení, měli bychom se obrátit k novým právním předpisům.
Myslím, že někdy máme tendenci zapomínat, co všechno jsme již v Evropě udělali. Od roku 2000 jsme provedli významnou revizi zákonů o finančních službách a aktualizovali jsme již mnoho příslušných předpisů. Máme v Evropě moderní a sofistikovaný právní rámec. Myslím, že to již sleduje většina lidí v Americe, takže se nedomnívám, že potřebujeme náš přístup nějak radikálně měnit.
A konečně bych chtěla říct, že je pochopitelně nutné zvážit, zda je rámec pro dohled tak dobrý, jak by mohl být. Měli bychom rozvíjet - na základě plánu Rady ECOFIN - způsob, jak dozorčí orgány v Evropě pracují, ale měli bychom mít na mysli globální rozsah věcí. Neměli bychom zapomínat na to, že finanční průmysl je pravděpodobně nejglobálnějším průmyslem v dnešním světě, a nemůžeme jednat ve vakuu. Neměli bychom zapomínat, že ve venkovním světě žijeme společně a musíme se pokusit rozvíjet normy, společné uznání a sbližování se zaoceánskými subjekty - protože to je způsob, jak v současné době otevřít hospodářskou soutěž - a také kvalitní pravidla ochrany drobných zákazníků a způsob, jak mají tyto věci postupovat kupředu.
A nakonec jedna věc k Evropské centrální bance. Myslím, že musíme ECB poděkovat. ECB odvedla vynikající práci. Důsledky pro evropskou ekonomiku, jak finanční, tak reálnou, by mohly být mnohem závažnější, pokud by ECB neposkytla dostatečné likvidní prostředky. Myslím, že bychom za to měli Evropské centrální bance poblahopřát.
Pervenche Berès
(FR) Paní předsedající, pane Jouyete - litujeme, že zde nemůže být odpovědný ministr -, pane komisaři, socialisté trh podporují, ale vědí, že na trhu působí jak čestní obchodníci, tak zloději, takže jsou zde nutní četníci. Je podivující zjistit, že když se člověk snaží zřídit moderní policejní síly, aby si poradily s moderními zloději, je hned obviněn z anachronismu.
Potřebujeme moderní dozor a regulaci. Nehrozí nebezpečí, že budeme pospíchat a přijmeme neuváženě ukvapené právní předpisy typu Sarbanes-Oxley, protože jsme již více než rok od toho, kdy krize vypukla. Když pan McCreevy vystoupil 11. září 2007 před Hospodářským a měnovým výborem, ukázal prstem na ratingové agentury jako na hlavní viníky. O více než rok později stále nemáme žádný návrh. Nedomnívám se, že to lze označit za lepší regulaci.
Pokud jde o plán, který byl vypracován v říjnu a prosinci 2007, mám ho zde a bod po bodu jsem si ho odškrtávala. Upřímně, tento plán nebyl možná především určen pro úroveň krize, kterou dnes zažíváme, a za druhé, když se dívám na to, jak byl harmonogram dodržen, ani nevím, kde začít.
Francouzský prezident představil iniciativu: řekne, kdo nese odpovědnost, a shromáždí všechny kolem stolu k diskusi. O čem se však bude diskutovat? O návratu k plánu Fóra finanční stability, který nikdo neumí uvést do praxe, protože ve Fóru finanční stability není nikdo, kdo by to mohl udělat?
Tohle navrhuje, a přitom jeho první reakcí na krizi bylo spěchat na podzim 2007 do Londýna schválit strategii Gordona Browna, který chtěl zavést systém včasného varování, nikoli posílit schopnost Evropy vyřešit problém, což nyní pan Barroso obhajuje ve Washingtonu. Doufám, že bude schopen přesvědčit svého komisaře pana Charlie McCreevyho, že evropská intervence ve věci regulace a dozoru nad finančními trhy musí být důrazná i nutná.
(Předsedající řečníka přerušila)
(Komentář pana Purvise mimo mikrofon o době vystoupení)
Předsedající
Lituji. Přerušila jsem paní Kauppiovou a přerušila jsem paní Berèsovou. Jsem obvykle spravedlivá, pane Purvisi.
Daniel Dăianu
Paní předsedající, může za tuhle bryndu jen nenasytnost, euforie a peníze na levný úrok? Nemohou to být vady modelu zajišťování a distribuce kapitálu (tzv. "originate-and-distribute" model), který zvýšil systémové riziko? Nemohou to být deformovaná schémata placení, ve kterých schází etika, jež stimulovala nebezpečná riziková chování? Nemohou to být hodnoty investičních stupňů, určené na vyhození? Nemohou to být konflikty zájmů? Nemohou to být banky provádějící transakce patřící do kasin? Nemůže to být "stínový" bankovní sektor s jeho spekulacemi? Proč máme politiky, kteří se nepoučili z předchozích krizí, ačkoliv se objevila závažná varování? Jen si vzpomeňte, co říkali před lety Lamfalussy, Gramlich, Volcker a Buffett.
Argument, že regulace udusí finanční inovace, mi zní směšně. Ne všechny finanční inovace jsou zdravé. Má se tolerovat pseudomezinárodní Ponziho schéma, které se tu během poslední dekády rozvinulo pomocí toxických produktů? Jde o otázku nedostatku vlastní regulace a dozoru a nedostatečného chápání finančních trhů, způsobu jejich fungování a systémového rizika. Svobodné trhy nejsou synonymem deregulovaných trhů. Náprava bude velice bolestivá, především ve Spojených státech, ale Evropa není k hospodářskému poklesu imunní. Řešení nesmí být nesoustavná - vezmeme-li v úvahu, že trhy jsou globální. K obnovení důvěry je zapotřebí mezinárodní koordinace.
(Předsedající řečníka přerušila)
Roberts Zīle
(LV) Domnívám se, že k popsání situace na finančních trzích můžeme použít dobře známou větu: "večírek skončil a nastalo ráno poté". Někdo draze zaplatí za zkažený žaludek, ale pochopitelně některé státy a obchodníci budou mít z této extrémně špatné situace užitek. Jinými slovy, existují různé energetické zdroje a existují obzvlášť rozvinuté státy a firmy, které své mimořádné zisky přesunuly tímto směrem, což také jasně změní střed a rovnováhu politického vlivu ve světě. Podle mého názoru jsou v Evropě v této situaci nejvíc ohrožené malé nové členské státy. Chybná strukturální a daňová politika v době výrazného hospodářského růstu nyní vytváří v těchto zemích, včetně mé země, Lotyšska, zřejmou hospodářskou a sociální hrozbu.
Obrovský objem domácích soukromých úvěrů v eurech od bank ve státech eurozóny, vysoký poměr cizích měn v bankovním sektoru a rychlý nárůst směrem k úrovním evropských průměrných mezd v eurech může vést k revalvaci národních měn. V tom případě se může dlouhodobé splácení finančním institucím v eurozóně stát pro občany a podniky v těchto členských státech novým břemenem. Pokud se koridor směny národní měny s ohledem na euro rozšířil, pak může již tak vysoká inflace nabýt převahy a dál odsunout vstup nových členských států do eurozóny.
Pokud celkový objem soukromých úvěrů v platbách bank zvýší HDP o dvojmístné číslo, pak nebudou občané těchto zemí optimističtí. Namísto toho se projeví výrazný politický pesimismus a bude to mít v nových členských státech dopad na veřejné mínění týkající se Evropské unie jako instituce, s veškerými doprovodnými politickými důsledky pro Parlament.
John Whittaker
Paní předsedající, finanční krize běsní a země eurozóny čelí recesi. Výsledkem je, jak jsme opakovaně říkali, že potřebujeme větší regulaci, aby mohlo finanční odvětví lépe pracovat.
Máme však nyní problém a měnit pravidla poté, co se problém objevil, nám s tímto problémem nepomůže.
Vyzývám poslance, aby zvážili zcela jinou reakci na současné hospodářské problémy. Jde o signál, že dál nemůžeme pokračovat stejně a že díky výpůjčkám, které byly příliš levné, a dovozu, který byl příliš levný, jsme všichni žili nad poměry a nemůžeme dál pokračovat se stejným tempem spotřeby.
Přizpůsobení bude bolestné, ale nutné, a v těchto těžkých dobách se objevuje jiné sdělení, které vyčnívá dokonce ještě víc, ale v těchto institucích mu nenaslouchají. Říká, že EU nemůže pokračovat ve svých masivních legislativních programech ve jménu zdraví a bezpečnosti, ochrany spotřebitelů, sociální rovnosti, například kvůli tomu, že převažujícím účinkem všech těchto schémat je zvýšení nákladů a likvidace výrobní činnosti, na níž naše prosperita velmi závisí.
V těchto obtížných dobách by mělo být vyslyšeno sdělení, že evropské země si již dál nemohou dovolit Evropskou unii, její orgány a její obrovský příval právních předpisů.
José Manuel García-Margallo y Marfil
(ES) Pane předsedající, zkusím mluvit velmi srozumitelně, vzhledem k tomu, jak různorodé názory z mé lavice již zazněly.
Současná krize především není žádným biblickým prokletím nebo božím trestem. Trhy se zhroutily a tato zhroucení podnítila zásahy, které by potěšily samotnou svatou Keynu. Pokud se trhy zhroutily, potom musíme napravit, co se na trzích zhroutilo; jinými slovy musíme něco udělat.
Toto něco znamená různé věci. Především musíme provést terapii šokem, abychom pacienta dostali ze současného komatu. Chtěl bych Komisi a Radě připomenout, že problém likvidity může sice vyřešit Evropská centrální banka, ale problémy solventnosti jsou něco, co se týká přímo vás: Rady, Komise a členských států.
Za druhé, aby se toto už znovu nezopakovalo, musíme vědět, co na trzích selhalo a jaké principy je nutné obnovit. Selhala kontrola rizika, řízení a konečně i etika.
Znamená to, že musíme obnovit některé základní principy: transparentnost produktů, subjektů a trhů; odpovědnost řídících pracovníků; důvěru mezi finanční a reálnou ekonomikou a ústřední úlohu politiků.
Souhlasím s Radou, že doby úplné deregulace skončily. Trhy ani průmysl se nemohou regulovat samy.
Posledním lékem - kterým je nutné pacienta naočkovat a zajistit, že se to již nebude tak či onak opakovat - je, že musíme pokračovat s integrací trhů. Musíme dosáhnout dostatečně kritické dimenze, jako se to podařilo ve Spojených státech. Musíme zřídit demokracii eura, aby naše měna měla v globální krizi ve světě vliv. A konečně musíme přezkoumat regulační rámec a rámec pro dohled, které selhaly.
Proto nesouhlasím s měkkými právními předpisy, s kodexy chování nebo samoregulací. Je naší povinností nabídnout našim lidem, kteří jsou konec konců ti, co nakonec cenu zaplatí, řešení.
Elisa Ferreira
(PT) Jen krátce, jaké závěry mohu z této krize vyvodit? Je to výsledek volby nesprávného dohledu nad aktivitami na finančních trzích. Způsobilé předpisy trhy nezabíjejí, ale naopak jsou nutné pro jejich přežití. Existují lidé, kteří jsou za ztráty odpovědní, ale nyní jsou to občané, kdo platí cenu za jejich výstřelky a za selhání veřejného dohledu.
Před časem zazněly výstrahy. Zpráva pana Rasmussena, kterou Parlament včera přijal velkou většinou hlasů, představuje konkrétní návrhy týkající se rizik přílišných spekulací, nedostatečné transparentnosti a konfliktu zájmů, ale tato zpráva vychází z práce, kterou Socialistická strana započala již roky před krizí, jež odstartovala v roce 2007.
Zpráva z vlastní iniciativy, kterou předložil Ieke van den Burg a Daniel Dăianu, zastává stejné názory. Evropská unie je v mezinárodním kontextu důležitým partnerem a blahopřeji panu komisaři Almuniovi za jeho dnešní prohlášení; bude s ním ale pan komisař McCreevy souhlasit? Paralýza, která postihuje Komisi, pokud jde o tyto otázky, nemá žádné možné ospravedlnění. Parlament dělá, co má. I ostatní orgány by měly podle toho jednat.
Margarita Starkevičiūt
Pane předsedající, je škoda, že pan Schulz už odešel. Chtěla jsem poznamenat, že je příliš brzy říkat, kdo zbankrotuje, protože nikdo neví, kdo jsou koneční investoři do toxických aktiv. Možná jsou to státem vlastněné banky.
Chtěla bych nicméně podpořit širší pohled na to, co se děje, a připomenout, že Parlament počátkem tohoto roku předložil několik rozumných návrhů, které Rada a Komise nepřijaly. Za prvé jsme žádali, aby se ekonomický management na úrovni EU přizpůsobil celosvětovému vývoji a aby se upravily obecné ekonomické směrnice. Navrhovali jsme rovněž zajistit důrazné posílení pravidel hospodářské soutěže v EU a neumožnit vytěsnění malých a středních podniků z trhu ani vytváření monster, která jsou příliš velká na to, aby padla. Musíme podporovat a chránit naše národní tradiční obchodní kultury, protože slogan Evropské unie zní, že "jsme jednotní v rozmanitosti".
John Purvis
Pane předsedající, dovolte mi vyjádřit naději, že americké návrhy na nákupy toxických aktiv budou fungovat, protože jestli ne, nákaza se téměř určitě rozšíří až sem. Rád bych dostal ujištění od pana Jouyeta a pana Almunii, že náš obranný systém skutečně funguje. Jsou naše centrální banky připraveny zvládnout to opravdu nejhorší, co se za takových okolností může stát? Přecházíme od problému likvidity k problému solventnosti.
Je pravda, že v příhodnou dobu budeme muset přezkoumat své regulační obranné mechanismy, ale nelze to a nemělo by se to dělat předčasně, uprostřed krize. Riskovali bychom neadekvátní reakci, vnucování zbytečných, špatně zacílených, příliš drakonických podmínek, které by jen poškodily investiční možnosti v našich hospodářstvích a pracovní místa pro budoucnost.
Nejdůležitější věcí, které musíme dosáhnout okamžitě, je obnova důvěry. Pane Almunio, toto slovo jste zmínil několikrát. Řekněte nám prosím, jak to můžeme provést.
Chtěl bych prosadit, aby se vůdčí představitelé největších světových hospodářství Ameriky, Evropy, středního a dálného Východu během několika dnů sešli a ujistili jednoznačně svět, že se zajistí vše potřebné k uhašení plamenů všude, kde by tyto plameny mohly vzplát. Teprve až budou uhašeny všechny plameny a žhavé uhlíky, budeme moci pitvat, jak se to stalo a co je potřeba udělat, aby se to neopakovalo.
Důvěra je životně důležitým základem, o nějž se životaschopný finanční systém a životaschopná globální ekonomika opírá. Nyní je povinností politických vůdců ze států, kde funguje svobodný trh, aby na nejvyšší úrovni - na úrovni summitu - společně přijali plnou odpovědnost za obnovení důvěry - žádné omluvy, zdržování, argumenty.
Wolf Klinz
(DE) Pane předsedající, dámy a pánové! "Toto je pro USA ponižující doba" - těmito slovy představil ministr financí pan Henry Paulson záchranný balíček ve výši 700 miliard dolarů pro ochromený finanční sektor své země.
Situace ve Spojených státech je opravdu alarmující. Americký finanční systém s investičními bankami, zajišťovacími fondy a strukturovanými produkty, které nepodléhají běžnému bankovnímu dohledu, a velkou řadou obchodních operací, jež vedou jednoúčelové firmy, které se neobjevují v žádných rozvahách, prakticky zkolaboval. Je nepravděpodobné, že by se nějak velmi rychle vzkřísil do své původní formy. Poslední dvě čistě investiční banky - Goldman Sachs a Morgan Stanley - přešly nyní do komerčního bankovního odvětví. Slib peněz na levný úrok pro každého na podporu ještě většího růstu, zisků a likvidity se ukázal jako iluze: takovýto typ perpetua mobile prostě neexistuje. Vysoký životní standard s autem, domem a čímkoliv jiným na dluh pro každého již v mladých letech prostě nelze dlouhodobě udržet. Reálná ekonomika nás dohnala: bez zaměstnání nelze dělat úspory, bez úspor nelze investovat a bez investování se nedosáhne udržitelného růstu.
My Evropané bychom se měli z americké katastrofy poučit. Ke konsolidaci rozpočtu neexistuje alternativa. Peníze nerostou na stromech. Hojný přísun peněz na levný úrok, což socialisté stále požadují od Evropské centrální banky, problém nevyřeší; jen situaci zhorší.
Komise by měla uplatnit návrhy, které mají podporu Evropského parlamentu, týkající se sekuritizace, udržení strukturovaných produktů v účetních knihách iniciátorů, lepšího dohledu, kodexu chování účastníků trhu a dalších opatření, co nejdříve, ale se smyslem pro míru a obezřetnost.
Jean-Paul Gauzès
(FR) Pane předsedající, pane Jouyete, pane komisaři, nejprve chci poděkovat panu Jouyetovi za to, že si udělal čas a za jeho velkou kompetentnost, kterou projevuje ve všech oblastech.
Evropa nemůže dál pravidelně trpět důsledky krizí, jež způsobuje americký kapitalismus. To už myslím dost jasně řekli mí předřečníci. Tento postoj není nepřátelský vůči Spojeným státům. Příčina tkví ve zjevném faktu: krize je výsledkem závažného selhání, které si vyžaduje energické řešení. Samoregulace nestačí.
Dnes je krize celosvětová. Pan Jouyet řekl, že potřebujeme nová opatření - právní předpisy a regulace - a provedení hodnocení rozvah a solventnosti bank, ratingových agentur, státních investičních fondů, odměn, transparentnosti, dohledu a účetních norem. To vše by se mělo prohloubit a zlepšit.
Několikrát zde bylo rovněž řečeno, že musíme obnovit důvěru ve finanční systém, který je nedílnou součástí ekonomického života. Nesouhlasím s kritikou, která tu zazněla, a domnívám se, že francouzské předsednictví v tomto ohledu reagovalo rychle. Návrhy pana prezidenta Sarkozyho, když hovořil o Evropské unii v Paříži, zde zanechaly výrazný signál, a rozšířené zasedání G8, které navrhuje, umožní shromáždit k jednomu jednacímu stolu různé světové hospodářské velmoci, což je skutečně významný krok.
Abychom předložili globální pravidla, nemůžeme řešit jen otázky Evropy. Pochopitelně je třeba, aby Evropa dělala pokroky a v tomto ohledu lze litovat její určité pomalosti. Pravidla je však také nutné přijmout na mezinárodní úrovni. Hospodářství je globální, takže i pravidla musí být globální.
Máme před sebou hodně práce a důvěřuji v to, že opatření pana Jouyeta, která nedávno ohlásil, zajistí, že se v nadcházejících týdnech a měsících naleznou možná řešení. Bylo by pošetilé se domnívat, že tyto věci lze vyřešit v několika málo minutách.
Karsten Friedrich Hoppenstedt
(DE) Pane předsedající, v posledních několika dnech jsme byli svědky velkých nepokojů v americkém finančním systému, a to používám mírný výraz. Jednou z největších novinek je, že společnost Lehman Brothers Holdings musela podat žádost o ochranu před věřiteli kvůli své platební neschopností. Rád bych se v této souvislosti zmínil o dvou věcech. Předně, USA připravují obrovský podpůrný balíček. To však krizi neukončí, ani nás to neochrání od dalších překvapení, neboť události se budou vyvíjet dál.
Dále je nutné určit, jaké regulační mechanismy by šlo zlepšit a jak by se mohlo dosáhnout větší transparentnosti. Bohužel i s větší a lepší regulací se nezabrání všem nepříjemným překvapením, ke kterým může v budoucnosti dojít na finančních trzích, protože neznáme všechny existující bankovní mechanismy.
Proč to říkám? Dovolte mi uvést příklad. Překvapení se například mohou objevit v dohodách o započtení mezi bankami, které jsou velice důležité pro minimalizaci rizika. Banky mohou pochopitelně vzít na dohody o započtení ohled při hodnocení rizika, pokud jsou tyto dohody právně vymahatelné. Mohla by v budoucnosti lepší pravidla znemožnit nejistotu ohledně platnosti dohod o započtení? To si nemyslím. Podle mého proto ani solidní a spolehlivé předpisy v budoucnosti nepříjemným překvapením nezabrání.
Manuel António dos Santos
(PT) Pane předsedající, současnou finanční krizi, která bude v brzké době ekonomická a může být i společenská a možná také politická, bylo možné očekávat, protože byla předvídatelná. Je hanebné, že ultraliberální dogmatismus a ekonomika finančních spekulací, takzvaná ďábelská ekonomika, má navrch nad sociálními obavami a ekonomikou podnikatelského ducha a akce, která je jedinou ekonomikou schopnou vytvářet bohatství a sloužit občanům.
Jak pan komisař Almunia řekl, regulace selhala. Selhala a musí se potrestat a poté důkladně zrevidovat. Krize ve světovém finančním systému je strukturální, jak pan komisař Almunia rovněž řekl. Proto nestačí použít pouze politické nástroje, které dnes máme k dispozici. Postoj Evropské centrální banky, která trvá na podávání léků, jež současná nemoc odmítá, slepě optimistický autismus některých členů Rady Ecofin, kteří ještě před 14 dny vyjadřovali údiv nad rozsahem krize, a postoj pana komisaře McCreevyho, který navrhuje něco změnit tak, aby vše zůstalo při starém, je nepřijatelný.
Komise dnes odpovídá za využití všech svých nástrojů a vytváření tlaku na členské státy, aby vytvářely nástroje nové. Odpovědnost především vyžaduje věnovat pozornost správným a náročným doporučením Evropského parlamentu na základě zprávy pana Rasmussena.
Dumitru Oprea
(RO) Říká se, že globalizaci můžete utíkat, ale neschováte se před ní. To stejné platí pro globální finanční trhy. Když se všude ve světě dosahovalo zisku, bylo to normální; nyní, když dochází ke ztrátám, je to chyba kapitalismu. Podle našeho názoru je to do velké míry vina státu, který zapomněl na jednu ze svých hlavních infrastruktur, finanční infrastrukturu, která je stejně důležitá jako silnice, železnice a aerolinky.
Spojené státy a Evropské unie i její členské státy se snaží položit základy nové infrastruktury: globální finanční infrastruktury. Zásah státu však přichází poněkud pozdě. Nejde o novou regulaci, ale o fluidizaci, dohled nad globálními finančními toky, na němž by se měly podílet všechny státy, aby tak finanční systém mohl opět získat důvěryhodnost.
Proinsias De Rossa
Pane předsedající, v pondělí nám pan komisař McCreevy říkal, že zajišťovací fondy a soukromý kapitál nejsou příčinou současných nepokojů. V dnešním vydání Guardianu se píše, že miliardář John Paulson byl včera odhalen jako jeden z bossů zajišťovacího fondu, který krátkodobě prodával cenné papíry britské banky a investoval do sázky na pokles jejích cenných papírů téměř 1 miliardu GBP. Jeho společnost Paulson & Co se sídlem v New Yorku byla v loňském roce nejúspěšnějším zajišťovacím fondem, poté, co vsadil na propad hypoték poskytovaných rizikovým klientům (sub-prime mortgages), z nichž se při nedostatku půjček staly toxické produkty. Společnost Paulson & Co investovala do čtyř velkých bank včetně HBOS, která se byla nucena minulý týden dohodnout s bankou Lloyds TSB na převzetí, poté, co prudce padly její akcie.
Pokud není pan komisař McCreevy připraven regulovat všechny finanční instituce, měl by být přinucen k odstoupení. Komise nese odpovědnost za zajištění toho, aby se těmto institucím neumožňovalo okrádat penzijní fondy, úspory a pracovní místa. Musí se jim v tom zabránit a jediným způsobem, jak toho dosáhnout, je zavést do této oblasti transparentnost a regulaci. Ona takzvaná "neviditelná ruka" trhu je ve skutečnosti kapsář, a čím je neviditelnější, tím víc kapes okrade.
Předsedající
Domnívám se, že pan De Rossa navrhuje, abychom panu komisaři McCreevymu nabídli předplatné The Guardianu. Kancelář předsedy to prověří.
Olle Schmidt
(SV) Pane předsedající, máme všichni důvod reagovat na bezdůvodné odstupné a systémy odměn. Děláme to podle mého všichni a je to naprosto pochopitelné, ale po vyslechnutí rozpravy říkám, že halasná politická rétorika není způsob, jak krizi vyřešit. Nezaznělo, že s vaničkou vylíváte i dítě a že přispíváte k panice, která minulý týden vypukla na finančních trzích. To se v tomto Parlamentu nesmí stávat. Musíme se chovat rozumně, musíme se chovat uvážlivě. Tento slib jsme dali našim voličům. Přátelé, musíme přijmout vyrovnané stanovisko, musíme stanovit dobrá a účinná pravidla a zákony, které umožní prostor pro růst a samoregulaci. Jsem znepokojená, když slyším tuto halasnou rétoriku. Jsem z toho nervózní a mám strach, že to povede k příliš regulovanému finančnímu společenství, jež nebude schopné zajistit růst, který všichni tak potřebujeme. Naši voliči hledají růst a perspektivu nových pracovních míst.
Jean-Pierre Audy
- (FR) Pane předsedající, pane úřadující předsedo Rady, dámy a pánové, s úžasem jsem poslouchal názory socialistů a komunistů, kteří nám oznamují, že jde o krach systému. Ti, kdo ve 20. století přivedli ke krachu všechna hospodářství, která spravovali, mají evidentně krátkou paměť. Problém je celosvětový, a řešení proto musí být evropské.
Pokud jde o finanční otázku, pane komisaři, chtěl bych vědět, zda uplatníte čl. 105 odst. 6 Smlouvy o založení Evropského společenství, podle něhož Rada může jednomyslně rozhodnout o návrhu Komise a svěřit Evropské centrální bance úkol zajišťovat obezřetnostní dohled nad úvěrovými institucemi. Domnívám se, že občané si dnes myslí, že je na čase kontrolovat způsoby obezřetnostního dohledu nad finančními systémy. Nemůžeme vybudovat vnitřní trh, když nebudeme mít evropskou regulační politiku.
Dariusz Rosati
Pane předsedající, tato krize ukázala, že globální finanční systém vykazuje chyby. Předně se agenturám pro dohled nezdařilo zabránit investorům chovat se neodpovědně. Byli jsme svědky vývoje nových finančních nástrojů, které však nejsou dostatečně transparentní a neumožňují řádné hodnocení rizika. Dále se vlastníkům a akcionářům finančních institucí nezdařilo zajistit řádný dohled nad svými vlastními manažery, kteří platili sami sobě nehorázné platy a bonusy, a za co? Za to, že své firmy dovedli ke krachu!
Potřebujeme bezodkladně jednat alespoň v těchto dvou oblastech. Nechceme, aby se v Evropě zopakoval americký scénář kolapsu. Nechceme, aby v Evropě nastala situace, kdy výkonní ředitelé finančních společností odcházejí s desítkami milionů dolarů, zatímco daňovým poplatníkům nezbývá než platit účty. Očekáváme, že Komise v tomto něco seriózně podnikne.
Jean-Pierre Jouyet
úřadující předseda Rady. - (FR) Pane předsedající, rád bych poděkoval poslancům za tuto strhující rozpravu. Mohli bychom tu zůstat celé hodiny, protože toto téma si bezpochybně zaslouží spoustu debat, a názory, se kterými jste nás seznámili, byly fascinující. Náš čas je však bohužel omezený.
Činím z toho následující závěry: Za prvé, pokud jde o postoj k laissez-faire a absenci regulace, domnívám se, že k výhradám, jež se týkají mé funkce, jsem se již vyjádřil dost jasně. Jsem toho názoru, že musíme jít dál než k debatě o tom, zda má nebo nemá být regulace. Finanční deregulace je nyní zastaralý pojem. Řešením pro budoucnost bude silná, moderní finanční regulace. Musí být přizpůsobená; musíme jít dál, než kam jsme zatím došli.
To je první bod a v tom mám zcela jasno. Poslouchal jsem také pozorně paní Koch-Mehrinovou a opakuji, co řekla, tedy, že regulace není nepřítelem trhu. Každý se musí chopit své odpovědnosti. Regulovat a upravovat platná pravidla je úkolem pro veřejné orgány, protože jde o stabilitu systému, ochranu drobných střadatelů a ochranu vkladatelů. Rád bych také řekl panu Wurtzovi: tato krize ohrožuje i zaměstnanost a růst, které mají přímý dopad na reálnou ekonomiku. Proto musíme jednat, i v zájmu těch nejméně bohatých, a to rychle.
Dále jsem přesvědčen, že Evropa musí jednat v rámci posílené mezinárodní spolupráce. Není na výběr. Jak zde zaznělo, Evropa musí nechat zaznít svůj hlas, jinak budeme vystavení účinkům amerických předpisů a řešení. To se již stalo se zákonem Sarbanes-Oxley. Viděli jsme, jaké účinky to mělo na některé evropské firmy; viděli jsme, jaký vliv to mělo na účetní a tržní normy.
Začít můžeme hned teď. Jedinou výhodou, kterou dnes Evropa má, je, že může, jak uvedl pan Almunia i pan prezident Sarkozy, sama sebe rázně prosadit, prosadit svůj hlas na mezinárodní scéně, uchopit otěže a získat náskok. Vyzývám Evropany, aby se zkoordinovali tak, aby byla Unie na mezinárodní scéně výrazně zastoupena, a aby popřemýšleli o mezinárodních finančních strukturách a mezinárodních regulačních orgánech.
Pokud se totiž nepřijmou žádná mezinárodní opatření, nemůžeme si stěžovat, že nemáme jiné řešení, než využít státní investiční fondy, které si navíc chceme zachovat. Nevynáším soud, ale v tomto ohledu musí existovat soudržnost. Musíme vědět, co chceme udělat a že pokud Evropa nebude jednat, budeme při stabilizaci finančního systému odkázáni na jiné fondy.
Můj třetí názor zde několik řečníků včetně pana Schulze vyslovilo. Je pravda, že se musíme zabývat otázkou platů a problémem zisků spojených s cyklickým chováním trhů. Problém odměn subjektů působících na trhu by se měl posuzovat i v kontextu této mezinárodní úvahy. Nejsem první, kdo to říká. V minulosti to říkal i Gordon Brown. Zdá se mi to logické a tuto otázku musíme podrobněji prozkoumat.
Je jasné, že nejde jen o hospodářskou a finanční krizi, ale také o krizi etiky a odpovědnosti. Jde o krizi ekonomické etiky, která se týká všech aktérů a politických lídrů, bez ohledu na jejich zaměření. Jak zdůraznil pan Wurtz i jiní řečníci, finance musí sloužit hospodářství; hospodářství nemůže být obětí financí.
Jak jsem řekl, musíme se zamyslet nad úlohou finančních institucí a nad plánem, který dojednali ministři financí na základě návrhů Komise. Promluvme si o konkrétních výsledcích. Paní Berèsové říkám, že musíme postoupit dál a s ohledem na časový plán jednat rychle. Opakuji, co již řekl pan Almunia: Komise musí jednat velmi rychle, protože jde o obnovu důvěry, a tím bych rád skončil.
I když je Evropa méně postižená, je pro nás i tak důležité vysílat poselství důvěry. To znamená akci, mezinárodní spolupráci, nemít strach přizpůsobit pravidla, jednat rychle a mít pro zasedání Evropské rady, které se bude konat 15. října, připravené návrhy, využít návrhy Parlamentu a jak bylo uvedeno, uvědomovat si, že máme co dělat s transakcemi, které se nedotýkají jen likvidity, ale také solventnosti celého finančního systému.
Růst nastartuje ekonomická důvěra, a proto musíme zapomenout na dogmatismus, jednat energicky a využít celé škály nástrojů, které máme k dispozici.
Joaquín Almunia
člen Komise. - Pane předsedající, souhlasím se všemi, kdo v této rozpravě vyzdvihovali nutnost reagovat; reagovat na obrovskou proměnu našeho finančního systému; nutnost poučit se z chyb minulosti; nutnost spolupracovat - my jako evropské orgány -, protože všichni víme, že bez naší meziinstitucionální spolupráce nemůžeme uspět. Přitom také musíme spolupracovat s ostatními subjekty v této hře a víme, že mluvíme o globálních finančních systémech. Kdyby nebyly globální, nebyli bychom takto postiženi, takže nemůžeme zapomínat, že po našem řízení, po našich iniciativách a po našich rozhodnutích musí následovat vysoký stupeň konsensu s ostatními partnery a dalšími subjekty v otázce našich postojů. Pokud se tak nestane - a buďme upřímní -, zaplatíme za to, že se chováme jasně, ale naivně, a ve finančním průmyslu nebudeme dostatečně konkurenceschopní, a to přitom potřebujeme - nejen být výkonní, nejen být důkladní, nejen být schopní se poučit z minulosti, ale také konkurenceschopní.
Jak jsem již říkal v úvodním vystoupení - a souhlasím s připomínkami předsedajícího - reakcí z krátkodobého hlediska myslím co nejrychlejší plné uplatnění plánu Rady ECOFIN - a to děláme, paní Berèsová. Hodnocení, provedené před několika týdny v Nice, ukazuje, že rozhodnutí Rady ECOFIN zavádíme. Příští týden musíme předložit návrhy ke směrnici o kapitálových požadavcích a za několik týdnů ke směrnici o ratingových agenturách.
Důležité je také, aby Parlament a Rada co nejdříve přijaly směrnici Solventnost II. Za hranicemi EU však musí dál velmi intenzivně pracovat Fórum finanční stability; to je v současnosti velmi významná instituce - výbory 3. úrovně Lamfalussyho rámce. Parlament, Komise a doufám, že i Rada, má velikou obavu ohledně nedostatečné účinnosti některých reakcí na této úrovni a Basilejský výbor a Rada pro mezinárodní účetní standardy jsou klíčové instituce, jež by měly pracovat účinněji, než když byly před několika lety založeny - to je základní problém, jak řekl pan Jouyet. Takže nejsme sami. Musíme reagovat rychle, účinně, s ohledem na obrovské problémy, kterým čelíme, a současně přitom zajistit, aby nás následovali i ostatní - jak víme, je to problém i v mnoha jiných regulačních oblastech.
Ze strukturálního hlediska bohužel nemůžeme v současnosti rozhodovat o všem. Je ale pravda - a s tím plně souhlasím -, že vztah mezi regulací a trhy se kvůli krizi změní. Je jasné, že došlo k selhání regulace.
Myslím, že se všichni shodneme na tom, že musíme na všech úrovních vybudovat intenzivnější vztah s americkými orgány, nejen při práci Komise nebo výkonných složek, ale jde také o vztah Parlamentu s Kongresem, jenž je nyní ústředním subjektem v řešení konkrétních problémů v USA. Musíme reagovat na mnohostranné úrovni. Skutečný prapůvod těchto selhání ve finančním systému - přebytek likvidity, příliš mnoho rizik ze strany jednotlivých subjektů, nízká averze k riziku, kterou jsme viděli v minulosti - slovy pana Jouyeta jde o cupidité, chamtivost -, tkví v celosvětové nerovnováze, kterou dosud nebyly schopné globální instituce vyřešit, a musíme jednat jednotně jako Evropané a přesvědčit ostatní partnery na celosvětové scéně, že když se nám nepodaří správně napravit tyto globální nerovnováhy, vzniknou v budoucnu nové problémy, a na úrovni EU se musíme jasněji a účinněji zkoordinovat.
Žijeme v hospodářské a měnové unii. Máme vnitřní trh, máme akční plán pro začlenění finančních služeb, ale stále existuje řada vnitřních překážek a vládne neefektivnost. Domnívám se, že bychom si všichni měli uvědomit, že to bude vyžadovat větší evropskou integraci, a ne vnitrostátní reakce nebo obranné postoje ze strany členských států.
Kromě toho musíme mít na paměti, jaké před námi stojí střednědobé a dlouhodobé výzvy, a v tomto náročném prostředí musíme zachovat Pakt stability a růstu, Lisabonskou strategii a strategii v oblasti energetiky a změny klimatu, jež jsou dnes nesmírně důležité. Nesmíme si dovolit zapomínat, že stojíme nejen proti obtížným krátkodobým výzvám z pohledu finančních trhů, ale také proti velkým střednědobým a dlouhodobým výzvám pro celosvětové hospodářství a naši vlastní budoucnost.
Poslední bod: nebylo to v plánu, ale bude to na programu budoucí Rady ECOFIN a Komise s touto otázkou vysloví plný souhlas. Musíme se zamyslet nad systémem odměňování manažerů, ředitelů a výkonných ředitelů a všech těch, kdo vytvářejí trendy a mohou přijímat na trzích rozhodnutí. Řeknu vám jednu věc - a patří to i Radě - Komise, a zvláště můj kolega Charlie McCreevy, předložila v roce 2004 doporučení, v němž žádala členské státy, aby v tomto ohledu přijaly rozhodnutí, aby nedocházelo k chybným pobídkovým odměnám. Přemýšleli jsme o tom, co se od té doby za poslední čtyři roky stalo. Na toto doporučení Komise pozitivně zareagoval jen jeden z 27 členských států. Takže Komise nyní plně souhlasí s tímto shodným stanoviskem, které se týká též těchto důležitých otázek.
Předsedající
Rozprava je ukončena.
Písemná prohlášení (článek 142)
Sebastian Valentin Bodu  
písemně. - Finančním systémem USA v posledních dnech otřásl případ banky Lehman Brothers, která vyhlásila bankrot, a agentury Merrill Lynch, jež má obavu z podobného kolapsu, jejichž převzetí odsouhlasila Bank of America. Index Dow Jones industrial average ztratil 15. září 4,4 % a o dva dny později další 4,1 %. Celosvětový pokles cen akcií mezi 15. a 17. zářím měl za následek ztráty pro investory ve výši přibližně 3,6 bilionů USD. Akcie AIG poklesly o více než 90 %, ze 72 dolarů v loňském roce na 2,05 dolarů. Vláda USA převzala 16. září nad AIG kontrolu a poskytla jí pomoc ve výši 85 miliard dolarů. Tento "vývoj" ukazuje na největší finanční krizi, které USA čelí od propuknutí velké hospodářské krize. Stalo se to týden poté, co americká federální vláda převzala kontrolu nad obrovskými hypotečními agenturami Fannie Mae a Freddie Mac. Problém je, že banky Lehman Brothers a AIG dluží miliardy věřitelům nejen ve Spojených státech, ale i v Evropě. Je Evropa připravená zvládnout šok vyvolaný tímto nezrušitelným propojením s americkým trhem? Stačí na odvrácení nebezpečí 36,3 miliard EUR, které Evropská centrální banka a Bank of England poskytla na pomoc trhu?
Zbigniew Krzysztof Kuźmiuk  
písemně. - (PL) Chtěl bych Parlament upozornit na následující problémy.
1. Vláda USA a Federální rezervní fond USA doposud vyčlenily částku téměř 1 bilion USD na potlačení účinků finanční krize. Takzvaný Paulsonův balíček obsahuje další návrhy odhadované na 700 - 800 miliard USD. To svědčí o tom, že je tato krize srovnatelná s velkým krachem v roce 1929.
2. ECB navíc uvolnila přibližně 750 miliard USD na zlepšení likvidity, zatímco Bank of England poskytla přibližně 80 miliard USD. To opět dokazuje, že situace evropských finančních trhů je považována za závažnou.
3. Všechna uvedená opatření ukazují na návrat silných a rázných vládních zásahů. Dokonce i nejliberálnější ekonomové uznávají, že je nutné zavést pravidla pro zastavení krize a jsou skutečně připraveni akceptovat zásahy vlád a mezinárodních finančních institucí do tohoto procesu.
4. Škála a rozsah krize bude mít negativní dopad na průběh transakcí v reálné ekonomice. Vyústí v recesi amerického hospodářství, což znamená negativní hospodářský růst. Znamená to i zpomalení hospodářského růstu v Evropě.
5. V této situaci je naprosto nezbytné, aby všechny země posílily instituce zajišťující finanční dohled. Platí to zejména pro EU. Tyto instituce musí být schopné provádět důkladnější dohled nad činností hlavních bank, investičních fondů a pojišťovacích společností. Silnější dohled je jediným způsobem, jak zlepšit finanční bezpečnost a zajistit v budoucnu finanční stabilitu.
Esko Seppänen
(FI) Nyní víme, že potřebujeme stát jako garanta kapitalismu finančně, nejen vojensky. Vláda Spojených států amerických, otčiny bezohledného kapitalismu, zprivatizovala zisky ze spekulací a nyní zestátňuje největší ztráty bank v historii svého hospodářství.
Raubtier (dravec) je německé slovo označující tento typ kapitalismu, které vychází z jiného slova, Raubgier (chamtivost), jež je blízké slovu Raub (loupež). Obě jsou výstižnější.
Střadatelé, kteří se po celém světě připravují na horší časy, budou v následujících letech oloupeni o hodnotu svých úspor, světovou ekonomikou v důsledku událostí posledního týdne zmítá inflace a/nebo začínáme ekonomicky klesat. Lze si obtížně představit, jak by jinak mohly Spojené státy zaplatit obrovské dluhy, které si přivodily, a jak budou v době inflace a oslabení hodnoty peněz reagovat na své vlastní zhoršení schopnosti uhradit dluhy a znormalizovat předražená aktiva.
Časované pumy, které umožnila americká vláda a připravily tržní teroristické banky dravého kapitalismu založené na swapových operacích, virtuálním balení finančních produktů, platební neschopnosti nebonitních zákazníků a podvodných úvěrových pojistkách, explodovaly v rukou daňových poplatníků; a zbytek světa za to platí.
