Utas-nyilvántartási adatállomány (PNR) (vita) 
Elnök
A következő napirendi pont a Tanács és a Bizottság nyilatkozata az utas-nyilvántartási adatállományról (Passenger Name Record - PNR).
Diego López Garrido
a Tanács soros elnöke. - (ES) Elnök asszony, a Lisszaboni Szerződés értelmében a Tanács elnöksége benyújtott két megállapodást a Parlamentnek az utas-nyilvántartási adatállomány használatáról, ismertebb nevükön ezek a "PNR-megállapodások”, amelyek közül az egyiket 2007-ben kötöttük az Egyesült Államokkal, a másikat pedig 2008-ban Ausztráliával. Mindkét megállapodáshoz kértük a Parlament jóváhagyását, hogy véglegesen érvénybe léphessenek, mert jelenleg csak átmeneti jelleggel alkalmazzuk őket.
A Lisszaboni Szerződés értelmében a Parlamentnek kell eldöntenie, hogy jóváhagyjuk-e ezeket a megállapodásokat, amelyek meghatározzák, hogy az Európai Uniót repülőgéppel elhagyó utasok PNR-adatait milyen feltételek mellett lehet harmadik országokkal megosztani.
A Tanács érti a Parlament aggályait - kapcsolódva az iménti vitánkhoz -, különösen azon személyes adatok gyűjtésével és megosztásával kapcsolatban, amelyek arra vonatkoznak, hogy egy adott személy szerepel egy EU-n kívülre repülő járat utaslistáján. A Tanács ezért arra kérte a Bizottságot, hogy terjesszen elő ebben a témában egy általános iránymutatásokat meghatározó dokumentumot.
Azt kell mondanom, hogy az elénk terjesztett állásfoglalási indítvány teljes mértékben megfelelőnek látszik, és külön üdvözöljük azt a konstruktív hozzáállást, hogy egyelőre ne szavazzunk a megállapodásokról, valamint azt a tényt, hogy az állásfoglalási indítvány megfelelő mechanizmust követel a megállapodások áttekintésére.
Az Egyesült Államok esetében valóban létezik már egy jelentés, amely áttekinti a megállapodás működését, és a Tanács is állást fog foglalni, amint a Bizottság kidolgozta és előterjesztette az Egyesült Államokkal kötendő új megállapodásra vonatkozó javaslatait. Ausztrália esetében még nem vizsgáltuk meg, hogy mennyire jól működik a megállapodás. A Bizottságnak kell majd eldöntenie, hogy az új tárgyalási megbízás kiadásával megvárja-e a megállapodás felülvizsgálatát.
Amikor a Bizottság megteszi az Egyesült Államokkal és Ausztráliával folytatandó tárgyalásokra vonatkozó új javaslatait, a Tanács alaposan meg fogja ezeket vizsgálni. Ennek során természetesen - mint mindig - figyelembe fogja venni a Parlament kívánságait is.
Ami a Tanácsnak a Bizottsághoz intézett azon kérését illeti, hogy dolgozzuk ki a PNR-adatok használatának szélesebb körű és általánosabb szabályozását, nem szabad elfelejtenünk, hogy 2007-ben a Bizottság már javasolt egy kerethatározatot. A svéd elnökség alatt azonban az a döntés született, hogy állítsuk le a kerethatározattal kapcsolatos vitákat, mert a svéd elnökség teljesen jogosan úgy gondolta, hogy a Lisszaboni Szerződés életbe lépését követően ezt a témát úgyis a Parlamenttel közösen kell majd eldönteni, ezért a Parlamentet is be kell vonni a vitába.
Ennélfogva az elnökség jelenleg nem tud állást foglalni abban a kérdésben, hogy mit tartalmazzon egy jövőbeni általános tervezet azon utasok adatait illetően, akik szerepelnek az EU-n kívülre utazók listáján, előbb ugyanis a Bizottságnak javasolnia kell egy irányelvet az ilyen adatok használatáról, és az együttdöntési eljárás keretében meg kell azt vitatnia a Parlamenttel, mivel a Lisszaboni Szerződés tavaly december 1-jén történt életbe lépése óta ez az érvényes eljárás.
Mindenesetre, ebben a vonatkozásban az elképzeléseink nagyrészt összhangban állnak és egyeznek azokkal a kritériumokkal és véleményekkel, amelyeket ki lehet olvasni a Parlament állásfoglalási indítványából, ami jelenleg még csak indítvány. Ebből három dologra szeretnék rávilágítani. Először is, az adatokat csak arra a célra szabad felhasználni, amire bekérték őket, ami összecseng azzal, amit korábban a SWIFT megállapodással kapcsolatban mondtunk; másodszor, az ilyen adatok gyűjtésének összhangban kell állnia az adatvédelmi törvényeinkkel; ezeken túlmenően pedig egy sor garanciával és biztosítéki intézkedéssel kell védeni az ilyen adatok harmadik országnak történő átadását.
Véleményem szerint ez három igen fontos alapelv, amelyek az állásfoglalási indítványban is szerepelnek, és ebben a vonatkozásban egyetértünk az állásfoglalási indítvánnyal.
Cecilia Malmström
a Bizottság tagja. - Elnök asszony, a PNR-adatok gyűjtésének fontosságát ma már a világ egyre több országa elismeri, köztük az EU tagállamai is. Ezeket az adatokat a terrorizmus és más súlyos bűncselekmények elleni harchoz használják fel.
Annak érdekében, hogy mindenki tiszteletben tartsa az adatvédelem alapelveit, és hogy a PNR-adatokat kizárólag konkrét bűnüldözési célokra lehessen felhasználni, az EU megállapodásokat írt alá számos országgal a PNR-adatok átadásáról és felhasználásáról. E megállapodások közül kettő, amelyeket az Egyesült Államokkal, illetve Ausztráliával kötöttünk, most Önök előtt fekszik, és az Önök jóváhagyására vár.
Az állásfoglalásukban azt javasolják, hogy halasszuk el a megállapodások jóváhagyásáról szóló szavazást, és azt kérik a Bizottságtól, hogy tegyen javaslatot azokra a követelményekre, amelyeket minden harmadik országgal kötött PNR-megállapodásnak tartalmaznia kell. Azt is kérik a Bizottságtól, hogy tárgyalja újra a két meglévő megállapodást azon új tárgyalási irányelvek alapján, amelyek megfelelnek az említett követelményeknek. Ezt én bölcs stratégiának tartom.
Az állásfoglalásukban utalnak a Kanadával kötött PNR-megállapodásra is. Ez a megállapodás kapcsolódott számos kanadai kötelezettségvállaláshoz, valamint a Bizottság megfelelőségi határozatához is. Az erről szóló dokumentumok tavaly szeptember 22-én lejártak, ezért új megállapodást kellene megtárgyalnunk Kanadával.
2009 szeptembere előtt ez gyakorlati okokból nem volt lehetséges. Ez azonban nem gyengíti a Kanadának átadott PNR-adatok védelmi szintjét. A PNR-megállapodás maga nem rendelkezik lejárati dátummal, soha nem bontották fel, ezért folyamatosan érvényben van. A Kanadai Határszolgálati Ügynökség levélben megerősítette a Bizottság, a Tanács elnöksége és a tagállamok számára, hogy a kötelezettségek teljes mértékben érvényben maradnak mindaddig, amíg nem kötünk új megállapodást.
Szeretnék köszönetet mondani az előadónak, Sophia in 't Veld asszonynak és a többi képviselőcsoportnak a megállapodásokkal kapcsolatban tanúsított konstruktív hozzáállásukért, amelyek alapján az USA-val és Ausztráliával kötött megállapodások átmenetileg érvényben maradnak az újratárgyalásukig. Addig is egy három ajánlásból álló javaslatcsomagot fogok a Tanács elé terjeszteni a tárgyalási irányelvekkel kapcsolatban a PNR-csomag részeként.
A csomag először is tartalmazni fog egy közleményt a globális külső PNR-stratégiánkról, azokkal az általános követelményekkel együtt, amelyeknek minden harmadik országgal kötött PNR-megállapodásban szerepelniük kell; másodszor, tartalmazni fog két tárgyalási irányelvet az USA-val és Ausztráliával fennálló PNR-megállapodások újratárgyalásához, valamint a Kanadával kötendő új megállapodás megtárgyalásához szükséges irányelveket; harmadszor pedig a Bizottságnak az EU saját PNR-rendszerére vonatkozó, hatásvizsgálaton alapuló új javaslatát.
Ez a csomag megfelelő mértékben figyelembe fogja venni az Önök jelenlegi, valamint 2008. novemberi állásfoglalásaiban leírt ajánlásokat is. Figyelembe veszi továbbá az európai adatvédelmi biztos, a 29. cikk alapján létrehozott adatvédelmi munkacsoport, és a nemzeti adatvédelmi hatóságok tanácsait is. Szerintem fontos, hogy bemutassunk egy saját EU-s PNR-rendszert is azokkal az intézkedésekkel együtt, amelyek biztosítják a koherenciát és a következetességet az EU belső irányelvei és a külső PNR-irányelvek között.
Összegzésképpen tehát üdvözlöm az állásfoglalást, és a fenti javaslatok szerint fogok cselekedni. Örömmel várom a további munkát ezen a téren Önökkel.
Axel Voss
a PPE képviselőcsoport nevében. - (DE) Elnök asszony, biztos asszony, Lopez Garrido úr, az utas-nyilvántartási adatállomány (PNR) elemzésével - a SWIFT-hez hasonlóan - az a célunk, hogy megpróbáljuk összhangba hozni a globális terrorizmus és a súlyos bűncselekmények elleni harcot az embereknek a magánélet védelmére vonatkozó alapvető jogaival és az információval kapcsolatos önrendelkezéssel. Azt is tudnunk kell azonban, hogy a mai mobil korban nem lehet megfelelő biztonságot elérni sem Európában, sem világszerte az adatok gyors és hatékony cseréje nélkül.
A digitális korban speciális védelmet kell biztosítanunk az információval kapcsolatos önrendelkezés és a magánélet terén. Ezért rendkívül fontosnak tartom, hogy pontosabban meghatározzuk a különbséget a bűnüldözéshez szükséges adatok és a bizalmas, személyes adatok között. Számomra nem kétséges, hogy a megállapodásban egyértelműen meg kell határoznunk az ellenőrzéseket, a fellebbezési jogot, a hozzáférési jogokat, a kártérítési igényeket, valamint a megőrzési időszak hosszát. Azt pedig, hogy sürgős esetekben lehet-e vagy szükséges-e kivételt tenni, a "push” módszer használatával kell ellenőrizni.
Ami a PNR-adatok használatát illeti, gondolnunk kell a súlyos bűncselekményekre is. Számomra olyan bűncselekmények tartoznak ide, mint a gyermekpornográfia, az embercsempészet, a gyilkosság, a nemi erőszak és a kábítószer-csempészet. Szerintem ez is hozzájárulna az érintettek személyiségi jogainak védelméhez.
Örvendetesnek tartom, hogy döntést kívánunk hozni a PNR-adatokkal kapcsolatos megállapodásról, hogy ki tudjunk dolgozni egy alapmodellt minden jövőbeni hasonló megállapodáshoz, és javaslatot tudjunk tenni a Bizottságnak egy tárgyalási keretrendszerre, hogy vegye figyelembe a mi adatvédelemmel kapcsolatos elképzeléseinket is. A jövőben talán arra is lehetőség nyílik, hogy a terrorizmus és a bűnözés ellen a transzatlanti partnereinkkel közösen működtetett intézmény segítségével vegyük fel a harcot. Ezzel mindenképpen nagy lépést tennénk előre globális mértékben a globalizált bűnözés ellen.
Birgit Sippel
az S&D képviselőcsoport nevében. - (DE) Elnök asszony, szeretnék néhány alapvető dolgot mondani erről a megállapodásról. Nem vitatom, hogy léteznek hasonlóságok a SWIFT-tel, de különbségek is. Ha az Európai Parlamentnek ma kellene szavaznia az utas-nyilvántartási adatállományról (PNR) szóló megállapodásról, nem lenne más választásunk, mint nemmel szavazni. Ez teljesen egyértelmű. Még mindig komoly ellenvetéseink vannak ugyanis a megállapodással kapcsolatban. Hamarosan rá is térek a részletekre. Ezért is nem örültem annak, hogy a szavazás elhalasztásáról beszéltünk. A SWIFT-tel ellentétben azonban valóban alapos okai voltak a halasztásnak. Mindazonáltal szeretném egyértelműen kijelenteni, hogy számunkra ez nem jelenti azt, hogy a szavazást a végtelenségig lehet halogatni, mondván, hogy úgyis évek óta létezik már egy ideiglenes megállapodás. Számunkra nagyon fontos, hogy mielőbb új tárgyalási mandátumot kapjunk, mégpedig ha lehet, még a nyár beállta előtt, hogy gyorsan tisztázni tudjunk minden részletet azzal kapcsolatban, hogy hogyan kezeljük ezeket az adatokat, és milyen adatok tartozzanak ebbe a körbe.
Az adatvédelem nagyon fontos, és szeretném most megragadni a lehetőséget arra, hogy ismét feltegyem azt a kérdést, hogy milyen adatokat kellene átadni. A PNR 19 különböző adatot foglal magában. Én többektől is azt hallottam eddig, hogy igenis lehetőség van arra - ha akarjuk -, hogy személyiségi profilokat hozzunk létre ezekből az adatokból. Erre persze azok, akikkel ilyen megállapodást kötöttünk, azt mondják, hogy ez őket nem érdekli, nem fognak ilyen profilokat létrehozni, és úgyis törlik az ehhez szükséges adatokat. Ha azonban bizonyos adatokat, amelyeket fel lehetne használni személyiségi profil létrehozásához, egyáltalán nem használunk, akkor át kell gondolnunk, hogy egyáltalán kell-e ezeket gyűjtenünk, illetve - ha már megállapodtunk - hogy minden adatot át kell-e adnunk. Ez nagyon lényeges kérdés. Azt is ellenőriznünk kell, hogy milyen szintű védelmet tudunk biztosítani az átadott adatoknak. Tudjuk, hogy az USA-val és az Ausztráliával kötött megállapodásokban leírt rendelkezések nagyon eltérőek. Várhatóan más országok is kérni fogják, hogy kössünk velük hasonló megállapodásokat, ezért biztosítanunk kell, hogy minden megállapodásnál alkalmazzunk bizonyos szabványokat.
Azt a kérdést is nagyon alaposan át kell gondolnunk, hogy hogyan használjuk fel az adatokat. Eredetileg mindig azt mondtuk, hogy a terrorizmus elleni harchoz kellenek az adatok. Most azonban már a súlyos bűncselekményekről is szó van. Ezt meg tudjuk beszélni, de minden apró részletre oda kell figyelnünk. Tudjuk, hogy még magán az Európai Unión belül is nagy eltérések állnak fenn a jogi rendszerek és jogi kultúrák között. Ez azt is jelentheti, hogy a súlyos bűncselekmény fogalma teljesen eltérő típusú bűntényeket takarhat. Részletesen meg kell tehát vizsgálnunk ismét, hogy miről beszélünk, amikor azt mondjuk, hogy természetesen a súlyos bűncselekmények elleni harcról is szó van.
Remélem, hogy a jövőben a megállapodás életbe lépésével biztosítani tudjuk, hogy rendszeres információcsere valósuljon meg az intézmények között. A Tanács soros elnöke már jelezte, hogy az USA-val kötött megállapodásnak már meg is történt az első felülvizsgálata. Hivatalosan azonban még mindig nem kaptuk meg az eredményeket, pedig a felülvizsgálat februárban történt. A jövőben nem csak azt szeretném, hogy rendszeresen készüljenek jelentések, hanem azt is, hogy ezek a jelentések azonnal az Európai Parlament rendelkezésére álljanak.
Nagyon fontos, hogy kidolgozzunk egy egységes megállapodást. Az adatok kérdését ismét át kell tekinteni. Úgy gondolom azonban, hogy az előző vita alapján valószínűleg jó megállapodás fog születni, ezért én optimistán tekintek a további tárgyalások elé.
Sophia in 't Veld
az ALDE képviselőcsoport nevében. - Elnök asszony, mint a kérdés előadója, először is szeretném megköszönni az "árnyékelőadóknak” a kiváló, kellemes és gyümölcsöző együttműködést, amelynek eredményeképpen megszületett a közös állásfoglalás. Ez még természetesen nem a végső fázis, mivel a témával és a szöveggel kapcsolatos tárgyalásaink tovább folytatódnak. Ma az a feladatunk, hogy megvitassuk a Tanács azon kérését, hogy hagyjuk jóvá az USA-val és az Ausztráliával kötött megállapodásokat.
A Parlament mindig is erősen bírálta a PNR-adatok használatát és átadását. Ami azt illeti, 2004-ben a Parlament az USA-val kötött megállapodás semmissé nyilvánítását kérte az Európai Bíróságon. Nem lennénk következetesek tehát a korábbi álláspontunkkal, ha most egyszerűen megadnánk a jóváhagyásunkat.
Mivel azonban a Parlament mindig felelősen cselekszik és igyekszik együttműködni, belátjuk, hogy a két megállapodás elutasításával jogi bizonytalanságot és gyakorlati nehézségeket teremtenénk az állampolgárok és a fuvarozók számára. Ezért inkább azt javasoljuk, hogy függesszük fel a szavazást, és kérjük meg a Bizottságot, hogy dolgozzon ki egy következetes és azonos alapelvekre épülő megközelítést a PNR-adatok használatához. Örömmel látom, hogy a Bizottság és a Tanács magáévá tette ezt a stratégiát, és elkötelezték magukat a gyors és rugalmas munka mellett. Különösen a Bizottságot kérjük, hogy még a nyár kezdete nyújtsa be a PNR-csomagot, ahogyan most nevezzük.
Csakis ez a következetes és egységes megközelítés tűnik pragmatikus megoldásnak akkor, amikor egyre több ország kéri az utasadatok átadását. Ezenkívül ott van a Kanadával kötött lejárt PNR-megállapodás is - vagy bármi is legyen a jogi státusza, mert nem teljesen egyértelmű -, valamint az EU saját PNR-rendszerére vonatkozó félretett javaslat. Ez az állásfoglalás-tervezet számos alapelvet és minimumkövetelményt állapít meg a PNR-csomaggal kapcsolatban, és történetesen ezek voltak a beleegyezésünk feltételei is. Itt az arányosság a kulcselem vagy kulcsszó, mert meggyőzően be kell bizonyítanunk, hogy ugyanazt a célt nem lehet kevésbé "tolakodó” eszközökkel elérni. Valójában ez a kulcsa mindennek.
Ebben az összefüggésben konkrétan meg kell néznünk az API-adatokat és az ESTA-t. Nagyon világos különbséget kell tennünk például aközött, hogy minden utasról tömeges adatokat gyűjtünk és használunk automatikus keresésekhez, például profilok készítéséhez és adatbányászathoz, illetve az ismert gyanúsítottak célzott keresése között, azok azonosítása érdekében, akik szerepelnek a repüléstől eltiltott vagy a figyelt személyek listáján. Ez a két dolog teljesen más, és nagyon világos különbséget kell tennünk közöttük.
Másodszor, a célokat világosan és szigorúan korlátozni kell, összhangban a korábbi állásfoglalásokkal, és ragaszkodunk ahhoz, hogy az adatokat kizárólag bűnüldözési és biztonsági célokra használják, mégpedig a szervezett nemzetközi bűnözés és a nemzetközi terrorizmus nagyon pontos definíciói alapján. Világossá kell tennünk, hogy miről beszélünk. A PNR-adatok használata mindig álljon összhangban az EU adatvédelmi szabványaival. Nekünk az az elsődleges feladatunk, hogy a saját európai állampolgáraink érdekeit képviseljük. Nekik joguk van tudni, hogy az európai jogszabályokat a nemzetközi kapcsolatainkban és a belső politikánkban is betartjuk.
Végül pedig elismerjük, hogy a bűnüldöző és a biztonsági szervek számára biztosítanunk kell a megfelelő eszközöket ahhoz, hogy elvégezzék a munkájukat ebben a korban, amit soha nem látott mértékű mobilitás jellemez, de Európának az is kötelessége, hogy védje a saját jogait és szabadságait. Véleményem szerint a következő PNR-csomaggal kiváló lehetőségünk lesz arra, hogy mindezt elérjük.
Jan Philipp Albrecht
a Verts/ALE képviselőcsoport nevében. - (DE) Elnök asszony, nem akarom elismételni azt, amit a képviselőtársaim már nagyon helyesen elmondtak előttem, inkább néhány általános észrevételt tennék.
Nem tudom, hogy látták-e valaha a Különvélemény című filmet. Ha nem, javaslom, hogy nézzék meg. Ebben a filmben a jövőbeni bűnüldöző szervek egy úgynevezett bűnmegelőző rendszert használnak, amellyel megpróbálják letartóztatni a bűnözőket még mielőtt azok bármit is elkövettek volna. Az úgynevezett bűnmegelőző rendőrök igyekeznek megjósolni a jövőt, ezért állandóan figyelik az emberek érzéseit és viselkedését. Hát nem nagyszerű? Egy látszólag tévedhetetlen rendszer, ami biztonságot teremt. Aztán magát a főnyomozót veszik célba, és a kártyavár összedől.
Nem akarom azzal untatni Önöket, hogy még részletesebben elmesélem ennek a nagyszerű és máig érvényes filmnek a történetét, de az USA már legalább 2001. szeptember 11. óta korlátozás nélkül használja bárkinek az utasadatait, mégpedig semmi másra, mint profilok létrehozására. Ez a korlátozás nélküli hozzáférés nem csak az Európai Unió adatvédelmi rendelkezéseinek mond ellent, hanem az alapvető alkotmányos elveknek is, mint például az ártatlanság vélelme, a tisztességes tárgyaláshoz való jog, és a hatalommal történő önkényes visszaélés tilalma.
Véleményünk szerint az EU által az USA-val és Ausztráliával kötött megállapodások az utas-nyilvántartási adatállományokhoz történő hozzáférésről súlyosan sértik az alapvető európai jogokat és a jogállamiság követelményeit, és mint Európai Parlament, ezt már többször elmondtuk, ahogyan in 't Veld asszony is utalt erre. Mint Európai Parlament, nem támogathatjuk ezeket, hanem kérnünk kell a Bizottságot és a Tanácsot, hogy adjon olyan új megbízást, ami a polgárok védelmét az egész világon egy ilyen bűnmegelőző rendszer elé helyezi.
Ryszard Czarnecki
az ECR képviselőcsoport nevében. - (PL) Elnök asszony, én nem vagyok olyan kiváló filmkritikus, mint az előző felszólaló. Nem is szeretném, ha a mai vitánk filmekről szóló beszélgetéssé alakulna.
Visszatérve konkrétan a vitánk tárgyára, a PNR-adatok átadásának egyértelműnek kell lennie. Korábban ezeket az adatokat csak kereskedelmi célból gyűjtötték, ma pedig már a bűnözés elleni harcban is jó hasznukat lehet venni. Ez a jogos kérdés azonban bizonyos értelemben - mondjuk ki őszintén - egyfajta intézményközi háború eszköze lett, ami már évek óta folyik az Európai Parlament és a Tanács között. Nem tartom szerencsésnek, hogy egy olyan indítványt, amely szerintem is, és a képviselőcsoportom véleménye szerint is nagyon megfelelő és jogos, önállóan terjesztett be a Tanács, anélkül, hogy konzultált volna a Parlamenttel. Így ugyanis az történik, hogy egy egyébként értelmes indítványt automatikusan elleneznek azok, akik bár támogatják az adatok átadását, meg akarják védeni az Európai Parlamentet mint erős intézményt, amelyet a saját törvényei irányítanak, és erős politikai akarattal rendelkezik a közös döntések meghozatalában.
Az a benyomásom, hogy a PNR-rel kapcsolatos vitában azok, akik támogatják a PNR-adatok átadását, most paradox módon az ellentáborhoz csatlakoztak, mert nem tetszik nekik az a mód, ahogyan a Tanács kezeli a Parlamentet. Mondjuk ezt ki nyíltan: nemzetközi tapasztalatokból tudjuk, hogy nem ez az első alkalom, amikor ez megtörténik. Ráadásul még azok közül is néhányan, akik támogatják a PNR-adatok átadását, úgy gondolják, hogy ma politikai demonstrációt kellene tartanunk, és meg kellene mutatnunk a Tanácsnak, hogy hol a helye - egyszóval, büntessük meg a Tanácsot az arroganciájáért.
Végül pedig, ahogyan a lengyel mondás szól, így akár tetszik, akár nem, a gyereket is kiöntjük a fürdővízzel együtt. Teljesen jogos, hogy a Tanács orrára koppintsunk, de ezzel bizonyos értelemben a saját eszközeinket korlátozzuk a terrorizmus, a maffia és a szervezett bűnözés elleni harcban.
Eva-Britt Svensson
a GUE/NGL képviselőcsoport nevében. - (SV) Elnök asszony, az előző felszólalókkal ellentétben szeretnék gratulálni Albrecht úrnak a film világából vett hasonlathoz. Szerintem fontos, hogy időnként a kultúra rávilágítson a társadalom visszásságaira, és ebből mi is tanulhatunk itt, a Parlamentben. Szeretném megköszönni az előadónak, in 't Veld asszonynak is az elkötelezettségét a magánélet és a jogállamiság védelme mellett ebben a kérdésben is, mint oly sok más ügyben.
Valamelyik nap a spanyol elnökség azt mondta, hogy a légi közlekedés befolyásolja a szabad helyváltoztatáshoz való jogot, ami alapvető jog. Ezt nekünk is szem előtt kell tartanunk ma, amikor a PNR-t tárgyaljuk, mert a PNR-adatokat azért kívánjuk használni, hogy el tudjuk dönteni, hogy kinek van joga repülőgépre szállni, és ki az, aki nem rendelkezik ezzel a joggal. Természetesen ez érinti a mi jogainkat is - nem csak a szabad helyváltoztatáshoz való jogot, hanem a politikai és polgári jogokkal kapcsolatban aláírt nemzetközi szerződésekben lefektetett jogokat is.
Az EU és a belső mobilitás célja az, hogy megszűnjenek a határok, és az EU-ban nagyobb legyen a mozgás szabadsága. Ezt bizonyos emberek számára biztosítjuk is, de a menedékkérők, a menekültek és hasonló személyek számára - akiknek a többsége történetesen nő és gyermek - a döntés arról szól, hogy joguk van-e repülőre ülni vagy sem. Ezeknek az embereknek ez élet vagy halál kérdése lehet. Ezért nagyon fontos, hogy mi, itt a Parlamentben és a Bizottságban valóban alaposan vizsgáljuk meg, hogy hogyan fogják felhasználni a PNR-adatokat. Ez érinti a mozgás szabadságát, valamint a nemzetközi egyezményeket és a polgári jogainkat is.
Simon Busuttil
(MT) Három rövid észrevételt szeretnék tenni. Először is, az előbb beszéltünk a SWIFT megállapodásról, és azt mondtuk, hogy ebből levonhatunk bizonyos tanulságokat. Azt hiszem, hogy a Parlament már le is vonta az egyik tanulságot, nevezetesen azt, hogy a nagyobb hatalom nagyobb felelősséggel is jár. Szerintem a Parlament által a PNR-megállapodással kapcsolatban követett stratégia jól mutatja, hogy még a Parlament is megértette, hogy nagyobb hatalommal rendelkezik, ezért nagyobb felelősséget is kell vállalnia. Ezt mindenképpen hangsúlyoznunk kell.
Másodszor, fontos-e nekünk ez a megállapodás vagy sem? Véleményem szerint nagyon is fontos. A terrorizmus elleni harc nagyon fontos a polgáraink biztonsága szempontjából, és ebben a tekintetben nagy a felelősségünk. Ha véletlenül bekövetkezne egy incidens, a polgárok azonnal azt fogják kérdezni tőlünk: "Mit tettetek annak érdekében, hogy megvédjétek a biztonságunkat?”
A harmadik észrevételem pedig a következő: Felvet-e ez a megállapodás adatvédelemmel és a polgárok magánéletével kapcsolatos kérdéseket? Szerintem igen, méghozzá olyan aggályokat, amelyekkel részletesen foglalkoznunk kell ahhoz, hogy olyan megállapodásra tudjunk jutni, amely képes garantálni és megvédeni a polgárok érdekeit, különösen a magánélettel kapcsolatban. Ezért úgy gondolom, hogy az előttünk lévő megoldás jó és kiegyensúlyozott. Világosan kitűnik belőle, hogy mit akar a Parlament elérni ezzel a megállapodással, egyértelműen bizonyítva, hogy felelősséggel gyakoroljuk a ránk ruházott hatalmat. Szeretnék tehát gratulálni az előadónak az üggyel kapcsolatban végzett munkájához.
Saïd El Khadraoui
(NL) Elnök asszony, López Garrido úr, biztos asszony, hölgyeim és uraim, az utas-nyilvántartási adatállománnyal (PNR) kapcsolatos vita nagyon hasonlít arra, amit a SWIFT-tel kapcsolatban folytattunk. Lényegében itt is arról van szó, hogy erős és elfogadható egyensúlyt kell találnunk a biztonság és a magánélet védelme között. Természetes, hogy mindkettő fontos, és nekünk meg kell találnunk közöttük a kényes egyensúlyt. Az európai repülésben az elmúlt napokban felmerült problémák ismét rávilágítottak arra, hogy milyen lényeges szerepet játszik az utas- és teherszállítás a mai társadalomban. Előbb vagy utóbb szinte mindenki repülőgépre száll.
Elfogadhatatlan tehát, hogy adatok tucatjait adjuk át és frissítsük folyamatosan, gyakran teljesen akaratunkon kívül, anélkül, hogy szilárd garanciák lennének arra, hogy nem lehet velük visszaélni; az amerikai hatóságok például már igen régóta az információforrások széles skáláját használják arra, hogy megállapítsák, hogy egy adott személy gyanús-e, az illető vízumkérelmétől kezdve a repülőtéri bejelentkezési eljárásig. Néhány héttel ezelőtt a washingtoni PNR-központban saját szememmel láthattam, hogy egy egész csapat ember hogyan dolgozik 24 órán keresztül azon, hogy egy kb. 5000 embert tartalmazó listát naponta egy mindössze néhány embert tartalmazó listára szűkítsen, amelyen azok szerepelnek, akiktől majd megtagadják a belépést az USA területére. Márpedig jól tudjuk, hogy az USA területére történő belépés megtiltása ellen csak államigazgatási eszközökkel lehet fellebbezni.
Egyértelmű, hogy ezt az adatáramlást bizonyos keretek közé kell szorítani, és le kell fektetni az állásfoglalásban leírt minimális feltételeket, mint például azt, hogy az adatokat kizárólag a terrorizmus és a nemzetközi bűnözés felderítéséhez szabad felhasználni. Egyetértek azokkal a képviselőtársaimmal, akik azt mondták, hogy mindezt pontosan definiálni kell, és természetesen mindennek az európai adatvédelmi szabványokkal összhangban kell történnie, és ez arra is vonatkozik, amikor az adatokat harmadik országoknak adjuk tovább.
Véleményem szerint világosabban meg kell határoznunk az "érzékeny” PNR-adatok körét is, mert szerintem ebben a kérdésben elég sok múlik az értelmezésen. Támogatom tehát a javasolt halasztást, hogy olyan új tárgyalási megbízást lehessen kiadni - mégpedig inkább előbb, mint később -, amely figyelembe veszi a kérdéseinket. Látom, hogy a Tanács és a Bizottság konstruktív hozzáállást tanúsít, és a képviselőtársaimhoz hasonlóan én is azt szeretném, hogy a nyári hónapokra tisztábban lássunk ezekben a kérdésekben.
Judith Sargentini
(NL) A feszültség valóban enyhült némileg, hölgyeim és uraim, és in 't Veld asszony nagyszerű állásfoglalást állított össze, amelyet a Bizottság és a Tanács is támogat. Ez önmagában is kitűnő, és egyetértek vele: szerintem nagy körültekintésre vall ezen a ponton arra törekedni, hogy megfogalmazzunk egy olyan egységes és világos irányelvet minden jövőbeni utas-nyilvántartási adatállomány (PNR) megállapodáshoz, amely figyelembe veszi az arányosságot, ami azt jelenti, hogy csakis azokat az adatokat adjuk át, amelyek valóban és szigorúan szükségesek az adott célra, nevezetesen a terrorizmus elleni harchoz, és világossá kell tennünk, hogy ez az egyes egyedüli célunk. Az irányelv gondoskodjon a viszonosság betartásáról is, és biztosítsa, hogy az adatokat ne lehessen évekig tárolni, hogy valóban legyenek időkorlátok, és ne sérüljenek az alapvető jogaink. Az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló európai egyezményt már kötelező erejűnek nyilvánították, ezért ennek is tükröződnie kell az ilyen PNR-megállapodásokban. Szerintem most jött el az ideje annak is, hogy benyújtsuk a megállapodást az Európai Unió Alapjogi Ügynökségéhez Bécsben, és ezt most kérem is a Bizottságtól.
Még egy dolog van, amit figyelembe kell vennünk, mégpedig az, hogy megszokott dologgá vált, hogy a polgárok egy külföldi állammal - ebben az esetben gyakran az Egyesült Államokkal - egy vállalaton, nevezetesen egy légitársaságon keresztül kommunikálnak, holott annak semmi köze hozzájuk, igazából nincs is szüksége bizonyos személyes adataikra, és nem is kellene azzal próbálkoznia, hogy közvetítő szerepet játsszon. Valamit tennünk kellene ez ügyben.
Cornelia Ernst
(DE) Elnök asszony, a felhők feletti szabadság, ahogyan azt egykoron az énekes-dalszerző, Reinhard Mey énekelte, hamar véget fog érni, ha megkötjük az USA-val az utas-nyilvántartási adatállomány (PNR) felhasználásáról szóló megállapodást. Augusztusban az egyik munkatársunk első kézből tapasztalta, hogy milyen hatásai vannak máris a szabadság korlátozásának. Mivel az amerikai hatóságok felvették a nevét a terroristák megfigyelési listájára, azt a repülőgépet, amelyen utazott, nem engedték be az USA légterébe. Mint mindannyian tudjuk ebben a Házban, ez jelentős hátrányokkal jár, és később kiderült, hogy félreértés volt az egész.
Az amerikai hatóságok már ma is sokféle adathoz hozzájutnak - hitelkártya számok, foglalási adatok, ülőhely választása, étellel kapcsolatos speciális kívánságok, IP-címek és utasinformációk - anélkül, hogy lennének egyértelmű adatvédelmi szabályzatok. Egyértelműen ki szeretném fejezni, hogy ezt elutasítjuk, és ellenezzük a repüléssel kapcsolatos adatoknak, az úgynevezett PNR-adatoknak a tömeges átadását is, legalábbis a jelenlegi fejlesztési tervek szerint. A jelenlegi formájában ezt nem tudjuk támogatni, mert nem egy konkrét célt szolgál, és sem nem arányos, sem nem hasznos. Végül pedig azt szeretném mondani, hogy nem szabad megengednünk proaktív kockázati elemzések készítését az utazási és viselkedési szokásokról. Olyan szabályozásra van szükségünk, mint az amerikai magánéleti törvény. Ennek az európai polgárok számára is rendelkezésre kell állnia, csakúgy mint a jogi eljárások lehetőségének.
Manfred Weber
(DE) Elnök asszony, biztos asszony, López Garrido úr, először én is szeretnék röviden párhuzamot vonni a SWIFT-vitával. Nagy örömmel hallottam, hogy a Tanács képviselője meghatározott célokról beszélt az új SWIFT-megállapodásról szóló tárgyalások kapcsán. Éppen ezért lepett meg, hogy a Lisszaboni Szerződés és a Parlament nyilatkozata milyen hatást gyakorolt a Tanácsra, amely most az európai érdekek bajnokaként kíván fellépni. Remélem, hogy ugyanezt a lelkesedést fogjuk látni akkor is, amikor az utas-nyilvántartási adatállományról beszélünk, és reméljük, hogy az európai érdekek mellett is elkötelezetten harcolnak majd.
Másodszor, azt szeretném mondani, hogy szerintem mindannyian egyetértünk azzal, hogy az adatvédelmi jogokat illetően mind a légitársaságok, mind a polgárok jogbiztonságának szempontjából szükség van ilyen megállapodásokra. Azokat a szabványokat, amelyeket követelünk, világosan leírja a közös állásfoglalás.
Harmadszor pedig szeretnék egy olyan gondolatot felvetni, ami nem kapcsolódik közvetlenül a megállapodásokhoz, de mindenképpen a témához tartozik: ez pedig a Tanácsban folyó azon vita, hogy ki kell-e fejlesztenünk egy saját európai PNR-rendszert vagy sem. Európában az utolsó nagyobb terrorfenyegetés a detroiti eset volt, amikor egy merénylő felszállt egy gépre, és Detroitba akart repülni. Ez tavaly karácsony előtt történt.
Az esettel kapcsolatban Nagy-Britanniában kiderült, hogy tudni lehetett, hogy ez a személy fenyegetést jelent. Azoknak azonban, akik eldöntötték, hogy repülhet-e az illető vagy sem, nem volt a kezükben a megfelelő információ. Ezzel azt akarom mondani, hogy szerintem az Európai Unióban nem az a probléma, hogy nem áll rendelkezésre elegendő mennyiségű adat. Szerintem már nagyon is jól tudjuk, hogy kik jelentenek fenyegetést. A problémát az okozza, hogy hogyan juttassuk el az adatokat oda, ahol azokra szükség van, hogy megelőzzük a fenyegetéseket.
A spanyol elnökség Toledóban azt javasolta - és ezért nagyon hálás vagyok -, hogy erősítsük meg a terrorista ellenes hatóságok hálózatát Európában. Sajnos ezt a javaslatot nem hajtották végre az európai belügyminiszterek. Ehelyett azt javasolták, hogy hozzunk létre új adathalmazokat, és gyűjtsünk új adatokat. Nekem sokszor úgy tűnik, hogy a belügyminiszterek számára az adatgyűjtés jelenti a könnyű megoldást. Én azt kérem, hogy először vizsgáljuk meg az érintett hatóságok között fennálló hálózatokat, mert ezek birtokában sokkal többet elérhetnénk a terrorizmus elleni harcban.
Tanja Fajon
(SL) Egészen biztos vagyok abban, hogy az Európai Parlamentnek minden tagja tudatában van annak, hogy mennyire fontos az időszerű és pontos információ az utazásaik biztonságának biztosításában. Ma, amikor káosz uralkodik a légi közlekedésben, az utasok napi mozgásának mértéke sokkal nyilvánvalóbb mindannyiunk számára. Sajnos a légitársaságok anyagi veszteségei elég nyilvánvalóan bizonyítják ezt, hiszen sok járat kimarad, és nagy tömegek várnak arra, hogy lecsaphassanak az első gépen elérhető első szabad ülésre. Remélem, hogy hamarosan ismét biztonságosan tudunk majd repülni.
Mindenki, aki repülőgéppel utazik, kifejezetten csak a terrorizmus és a szervezett bűnözés elleni harcért felelős hatóságoknak adja át az adatait. Ezzel nincs is semmi problémám. Ha Twitteren önként megadok olyan adatokat, hogy mikor és hova utazom, akkor nem bánom, ha ezt az információt arra is felhasználják, hogy biztosítsák a légi forgalom mindennapi biztonságát. Azt azonban helytelenítem, hogy a PNR-megállapodások nem tartalmaznak minden ország számára előre megszabott azonos feltételeket és kritériumokat, hogy nem határozzák meg, milyen adatokat kell kiadnunk, és nem tudjuk, hogy pontosan milyen célokra fogják felhasználni az adatainkat a hatóságok.
A kérdésem Önökhöz a következő: számíthatunk-e arra, hogy még a nyár előtt megkapjuk a megbízást arra, hogy új megállapodásról tárgyaljunk az adatok átadásáról? Ezenkívül, az Európai Unió és az egyes országok között megkötendő megállapodások modell értékűek lesznek-e, és egyenlő, magas szintű és világos szabványokat tartalmaznak-e majd az adatok felhasználásával és védelmével kapcsolatban? Milyen intézkedéseket tesznek majd annak érdekében, hogy a PNR-adatokat ne lehessen felhasználni profilok létrehozásához és a kockázati tényezők definiálásához? Arra gondolok, hogy minden olyan lehetőség, amely megengedi a személyiségi profilok létrehozását etnikai származás, nemzetiség, vallás, szexuális orientáció, életkor vagy egészségi állapot alapján, elfogadhatatlan.
Mindehhez még azt szeretném hozzátenni, hogy önmagában egyetlen adatvédelmi rendszer sem elegendő. Nem tudjuk kivédeni a terrorista támadásokat megfelelő adatcsere és a titkosszolgálatok együttműködése nélkül. Erre jó példa a tavaly karácsony körül Detroitba tartó repülőgépen meghiúsult támadás. Mindenekelőtt arra van szükségünk, hogy hatékonyan használjuk a már rendelkezésünkre álló eszközöket a terrorizmus elleni harcban, elsősorban pedig a még jobb együttműködésre.
Végezetül csak annyit, hogy semmiképpen nem szeretnék nemet mondani egy olyan megállapodásra, amely biztonságot nyújt számunkra, az EU polgárai számára. Még kevésbé szeretném azonban, ha sérülnének az alapvető magánéleti jogaink. Helyes azonban, hogy a magánéletünkbe történő minden behatolást biztonságos és hatékony intézkedésekkel kell megtenni, az emberi jogok védelme mellett.
Eva Lichtenberger
(DE) Elnök asszony, ma az asztalunkon fekszik az USA-val kötött megállapodás második dossziéja, ami igen súlyos problémákat hordoz magában az adatvédelem terén. Ez lényegében megerősíti számomra az európai adatvédelmi biztos, Hustinx úr javaslatát, aki azt mondta, hogy egyszer és mindenkorra meg kellene tárgyalnunk és meg kellene kötnünk egy átfogó transzatlanti adatvédelmi keretszerződést. Ez mindkét fél számára igen hasznos lenne, és sok szempontból a segítségünkre lehetne.
Általában véve egyértelmű, hogy teljesen más elképzeléseink vannak a biztonságról itt, mint az Atlanti-óceán túlsó partján. Mint az Európai Parlamentnek, arra is oda kell figyelnünk, hogy a Bizottságunk ne csak egyszerűen elfogadja az USA javaslatait, hanem érvényesítse a mi szabványainkat ezeken a tárgyalásokon, megfelelő arányérzékkel és egyenrangú félként. Ennélfogva nagyon fontos a "súlyos bűncselekmény” fogalmának tisztázása. Az adatok egyértelmű javítása is lehetséges legyen. Az adatvédelmet aktiválnunk kell, máskülönben nem sokra megyünk a megállapodással.
Carlos Coelho
(PT) López Garrido úr, Malmström asszony, már kifejezésre juttattuk az aggodalmunkat a PNR-adatoknak az USA számára történő átadásával kapcsolatban. Az ilyen adatokat évekig is meg lehet őrizni a biztonsági ellenőrzések elvégzése után, és aki nem amerikai állampolgár, annak a számára nem biztosított a jogi védelem.
Az Ausztráliával és Kanadával kötött megállapodásaink mindig is elfogadhatóbbak voltak és jobban összhangban álltak az arányosság elvével, mivel ezek korlátozott hozzáférést biztosítottak az adatokhoz a tartalmat, az időtartamot és a részletességet illetően, és bírói hatóság is felügyeli őket. Egyetértek azzal, hogy az általános alapelveket és szabályokat kell lefektetni a harmadik országokkal kötendő megállapodások alapjául. Előfordulhat, hogy olyan országok is kérni fogják majd az ilyen megállapodások megkötését, amelyekben az adatvédelmi hagyományok és az emberi jogok tisztelete komolyabb aggodalomra ad okot. Ezenkívül, ha valódi viszonosságot akarunk elérni, akkor meg kell fontolnunk, hogy egyetlen rendszert hozzunk létre az Európai Unió számára, amely folyamatban az Europol is végig részt venne.
López Garrido úr, Malmström asszony, véleményem szerint bármilyen megállapodás csak akkor lehet elfogadható, ha megfelelő szintű adatvédelmi garanciákat tartalmaz, és tiszteletben tartja a szükségesség és az arányosság elveit, valamint az EU érvényes szabályait. Azt is biztosítani kell, hogy csak a "push” módszert használjuk, más szóval, mi megadjuk az adatokat, de azon harmadik országok szervezetei, akiknek hozzáférésük van az adatbázishoz, ne tudják azokat automatikusan lehívni.
Támogatom tehát in 't Veld előadó asszony és a képviselőcsoportok közös javaslatát, hogy halasszuk el a parlamenti jóváhagyásról szóló szavazást, hogy több időnk maradjon a tárgyalásokra, és meg tudjuk oldani az itt felvetett aggályokat.
Silvia-Adriana Ţicău
(RO) A személyes adatok védelme az európai polgárok egyik alapvető joga. A Lisszaboni Szerződés megerősíti a korábbi rendelkezéseket az Európai Unió Alapjogi Chartájának jogszabályi és kötelező jellegének köszönhetően. Minden személyes adatot a 46/1995, 58/2002 és a 24/2006 irányelvek szerint kell feldolgozni. Valójában az Európai Parlament azt kéri, hogy a személyes adatokkal kapcsolatban minden nemzetközi megállapodást csakis akkor írjunk alá, ha a másik félnél is érvényben vannak a fenti irányelvekhez hasonló rendelkezések.
Az információs társadalomban, és különösen a szélessávú kommunikációs infrastruktúrák kialakításakor az adattároló központot és az adatfeldolgozó központot különböző helyeken is el lehet helyezni, sőt, akár különböző országokban is. Ezért kérjük, hogy a személyes adatokkal kapcsolatos nemzetközi megállapodások mondják ki, hogy a személyes adatokat csak olyan helyeken lehessen tárolni és feldolgozni, ahol hasonló jogi rendelkezések vannak érvényben, mint az európai jogrendben. Még egy utolsó gondolat, elnök asszony: hogyan adhatják meg az európai polgárok a hozzájárulásukat, és különösen milyen feltételek mellett?
Diego López Garrido
a Tanács soros elnöke. - (ES) Elnök asszony, konklúzióként három észrevételt szeretnék tenni részünkről ebben a fontos vitában.
Az első a Weber úr által felvetett kérdésre vonatkozik, azzal kapcsolatban, hogy Európának lehet-e vagy kellene-e saját utas-nyilvántartási adatállomány, és ha igen, az milyen legyen. Mi annak a hívei vagyunk, hogy legyen általános szabályozás az utasadatok - lényegében a légi utasok adatairól van szó - átadásáról. Ezért arra kértük a Bizottságot, hogy készítsen egy tanulmányt, és ha jónak látja, dolgozzon ki egy irányelvtervezetet is, amelyben lefekteti az általános szabályozást ebben a vonatkozásban, beleértve - ahogyan in 't Veld asszony állásfoglalási indítványa kimondja - a magánéletre gyakorolt hatások felmérését is. Ez arra vonatkozik, hogy a hatékonyság és az arányosság - két olyan alapelv, amelyet figyelembe kell vennünk - milyen mértékben befolyásolják a magánéletet, és ezért milyen messzire kell mennie egy európai szabályozásnak ebben a vonatkozásban, és milyen intézkedéseket kell hozni az alapvető jogok mindenkori védelme érdekében?
Ez az, amit Fayot asszony is említett: milyen intézkedéseket kellene tennünk?
Szerintem a SWIFT témájában folytatott vita sok kérdést tisztázhat. Véleményem szerint az akkor megbeszélt és elfogadott elveket most is be kell tartanunk. Arról beszélünk, hogy a magánélethez való jogot, a személyiséghez és a saját imázshoz való jogot mindig biztosítani kell. Az alapvető jogok oszthatatlanok, és ebben az esetben olyan dologgal állunk szemben, amely veszélyeztetheti az alapvető jogokat, ezért szerintem ugyanolyan nagy gonddal kell eljárnunk, ahogyan lefolytattuk az előző vitát is.
Végül a harmadik észrevételem az előzővel kapcsolatos. Általában véve én nem gondolom, hogy a biztonság és a szabadság egymásnak ellentmondó elvek, más szóval, hogy ez egy vagy-vagy eset lenne, és ha nagyobb a biztonság, akkor kevesebb a szabadság, vagy ha nagyobb védelmet biztosítunk az alapvető jogoknak és szabadságjogoknak, és fundamentalisták vagyunk az alapvető jogainkban, akkor kisebb lesz a biztonság.
Szerintem ez nem igazi dilemma. Éppen ellenkezőleg, úgy gondolom, hogy a biztonság és a szabadság két olyan alapelv, amelyek jól kiegészítik egymást. Mindkét alapelvet kimondják és elismerik az alkotmányok és az európai jogrend, és mindkettő szerepel a Lisszaboni Szerződésben is. Soha nem szabad megfeledkeznünk arról, hogy a Lisszaboni Szerződés része az Alapjogi Charta, amely megköveteli az alapvető jogok tiszteletben tartását, amelyek abszolút sérthetetlenek, és nem szabad csorbulniuk. Úgy gondolom tehát, hogy ha nem csak rövid távon gondolkodunk - mert gyakran bizony ezt tesszük -, és messzebbre is előre tekintünk, a biztonságunk megvédését célzó intézkedések, ha alaposak és jól átgondoltak, mindig hatékonyak lesznek. A jogok és szabadságok védelme mindig növeli a polgárok komfortérzetét, és végső soron a biztonságot is.
Cecília Malmström
a Bizottság tagja. - Elnök asszony, igen, láttam a Különvélemény című filmet. Jó és érdekes film, és meglehetősen félelmetes, de most nem az ijesztgetés a célunk.
Úgy gondolom, hogy nagyon érdekes és konstruktív vitát folytattunk, és egyetértek azzal, hogy találhatunk hasonlóságokat a SWIFT vagy a TFTP témájában folytatott vitákkal. A súlyos szervezett bűnözés és a terrorizmus elleni harcról van szó, de arról is, hogy hogyan védjük meg az egyének magánéletét. Felmerülnek adatvédelmi és arányossági kérdések, és tisztáznunk kell a célokat, a definíciókat, a jogbiztonságot stb.
Az amerikai barátainkkal a TFTP-ről folytatott tárgyalások is hasznos tapasztalatokkal szolgálnak számunkra, amelyeket felhasználhatunk a PNR megvitatása során. Ennek segítségével tovább pontosíthatjuk az Európai Unió elképzelését ebben a kérdésben, és ez szerintem hasznos lesz. Szerintem a TFTP-vel kapcsolatban eddig végzett munka a három intézmény között jó tapasztalatokkal szolgált arról, hogy hogyan tudunk együtt dolgozni - mármint a Tanács, a Parlament és a Bizottság - ezekben a rendkívül nehéz és érzékeny kérdésekben. Remélhetőleg jó eredményeket tudunk majd elérni.
Figyelmesen hallgattam a vitát. Elolvastam az állásfoglalásukat. Nagyon kiegyensúlyozott és bölcs állásfoglalásnak tartom. Mint mondottam, ennek alapján azonnal el fogjuk kezdeni a munkát, és örömmel várom a jó együttműködést és a megbeszéléseket Önökkel ebben a témában. Mint tudják, a meghallgatásom során már megígértem a Parlamentnek, hogy át fogom tekinteni azokat az antiterrorista intézkedéseket, amelyek már rendelkezésünkre állnak az Európai Unióban - egy listában felsorolom ezeket, amit majd megvitatunk a Parlamenttel -, ezenkívül az adattájékoztató és -megosztó rendszereink átfogó struktúráját, hogy ezzel is tisztában legyünk, amikor elkezdjük a munkát. Ezt fontosnak tartom, és szerintem ez javítani fogja a megbeszéléseink átláthatóságát és mélységét.
Elnök
Köszönöm, biztos asszony, az együttműködést, remélem, hogy gyümölcsöző lesz. A vitát lezárom.
A szavazásra a májusi első ülésen kerül majd sor.
