A veszélyeztetett tengeri ökoszisztémák védelme (vita) 
Elnök
A következő pont Duarte Freitas jelentése a Halászati Bizottság nevében a veszélyeztetett nyílt tengeri ökoszisztémáknak a fenékhalászati eszközök káros hatásaival szembeni védelméről szóló tanácsi rendelet javaslatáról - C6-0453/2007 -.
Joe Borg
a Bizottság tagja. - Elnök asszony, Freitas úr jelentése egy olyan javaslattal foglalkozik, amely megnyitja az utat a környezeti hatásvizsgálatok elvének bevezetése előtt a halászat területén. Nem hangsúlyozhatom eléggé, mennyire fontos mindez a rendszer átalakítása és halászati szabályozás és más tengerekkel kapcsolatos ügyek összehangolása szempontjából.
Továbbá ez az elv egy különleges célkitűzést is támogat: a veszélyeztetett tengeri ökoszisztémák védelmét a károsodás ellen. A javaslat az ökoszisztéma-alapú megközelítést képviseli, amelyet a Bizottság a közös halászati politika keretében kíván megvalósítani.
A javaslattal válaszolunk arra az ENSZ Közgyűlésében 2006-ban megfogalmazott felhívásra, hogy tegyünk hatékony lépéseket a veszélyeztetett nyílt tengeri ökoszisztémák fenékhalászati tevékenységek általi tönkretétele vagy lényeges károsítása ellen. Azon hajók esetében, amelyek olyan területeken tevékenykednek, amelyre nem vonatkozik nemzetközi állománymegőrzési és gazdálkodási rendszer, a lobogó szerinti tagállam kötelessége a tevékenység szabályozása a védelem biztosítása érdekében. Mivel a nemzetközi jog szerint az Európai Unió gyakorolja a lobogó szerinti tagállam szabályozási hatáskörét, az év végéig megfelelő intézkedéseket kell tennünk annak érdekében, hogy eleget tegyünk az ENSZ felhívásának.
A rendelet a javaslat szerint tehát az európai uniós lobogó alatt hajózó, a nyílt tenger regionális halászati irányítószervezetek alá nem tartozó területein működő hajókra vonatkozik majd. Jelenleg egy jelentős flotta működik a délnyugat-atlanti területen, amely ilyen területnek számít. A szöveg megfogalmazása eredménykötelezettséget ró a lobogó szerinti tagállamra: gondoskodnia kell arról, hogy csak akkor állítanak ki halászati engedélyt fenékhalászati eszközök használatára, ha a lehetséges hatások vizsgálata egyértelműen azt mutatja, hogy alacsony a sérülékeny tengeri ökoszisztémák veszélyeztetésének kockázata. Ezek szerint a Bizottság nem részletezi, hogy a tagállam hogyan végezze el a vizsgálatot, helyette inkább meghatározza a tudományos információkkal kapcsolatos minimumkövetelményeket, és aztán a tagállamra bízza, milyen módon éri el a szükséges eredményt.
A javaslatunk szerint 1000 méteres mélység alatt nem használhatók fenékhalászati eszközök Az az érv, hogy a javasolt szabály nélkülöz minden tudományos alapot, egyszerűen tarthatatlan. Egyrészről még mindig bővítjük a mélytengerekkel kapcsolatos ismereteinket, és annyi bizonytalan tényezővel találkozunk, hogy az elővigyázatos megközelítés teljes mértékben indokolt. A javasolt mélységi korlátozás ésszerű választás, hiszen nem befolyásolja az uniós flotta jelenlegi tevékenységét, amely jóval kisebb mélységben folyik. Másrészről a szabály időt ad arra is, hogy teszteljük az új szabályozási megközelítés működését, mielőtt nagyobb mélységekbe engednénk a halászainkat.
Mindez arra szolgál, hogy megőrizzük a tevékenységek jelenlegi állapotát mindaddig, amíg eleget nem tudunk ahhoz, hogy biztonságosan kiterjeszthessük a tevékenységeket. A Bizottság két év múlva visszatér majd ide, és benyújtja a Tanácshoz és a Parlamenthez a rendelet végrehajtásáról és hatékonyságáról szóló jelentést. A felsorolt okok miatt a Bizottság nem fogadhatja el a szabály törlését, ahogy azt a jelentés javasolja.
Másodszor Freitas úr jelentése azt javasolja, hogy módosítsuk a rendelet azon rendelkezését, amely a flották teljes körű megfigyelését vezetné be, és helyette csupán mintavételi rendszert alkalmazzunk. A Bizottság számára ez a módosítás is nehezen fogadható el, mivel megfigyelők híján csupán a VMS-rendszer segítségével lehetne ellenőrizni, hogy a hajók tevékenysége mennyire felel meg a jóváhagyott halászati tervüknek. Ez nem elég, és valószínűleg nem is életszerű elvárni a nemzeti halászati felügyelő központoktól, hogy biztosítsák a flotta minden egyes hajójának valós idejű, egyenként történő felügyeletét. Továbbá, ha nincs a fedélzeten felügyelő, nem fog működni az "eltávolodási szabály” sem, ha a hajó véletlenül egy felderítetlen ökoszisztémára bukkan, hiszen ennek betartása nem ellenőrizhető VMS-rendszerek segítségével. Az előző esethez hasonlóan ennek a követelménynek a hatékonysága is felülvizsgálható két év múlva.
A fennmaradó módosítási javaslatok többsége elfogadható a Bizottság számára, sőt számos javaslat már felmerült hasonló formában a Tanács ülései során is.
Szeretném megköszönni, hogy a Parlament támogatta a Bizottságot azon erőfeszítéseiben, amelyeket a probléma hatékony megoldása érdekében tett.
Duarte Freitas
Elnök asszony, biztos úr, hölgyeim és uraim! Először két okból is szeretnék gratulálni a Bizottságnak a javaslat kezdeményezéséért. Először azért, mert fenntartja és követi az Európai Uniónak az ENSZ Közgyűlésben a témával kapcsolatban képviselt kezdeményező és proaktív álláspontját, és másodszor, mert a javaslat egy nagyon fontos elven alapul: a halászat hatásainak még a tevékenység végzésére feljogosító engedély kiadása előtt történő vizsgálatán.
Ez azért fontos, mert olyan területekről beszélünk, ahol jelenleg nem működik regionális halászati szervezet. Az igazság az, hogy a parti területeken az államok feladata a veszélyeztetett ökoszisztémák megvédése a fenékhalászattól. Nemzetközi vizeken a tengeri környezet védelmét általában regionális tengerekkel kapcsolatos egyezmények szabályozzák, ahol léteznek ilyenek, és az élő tengeri erőforrások védelmére és kezelésére irányuló intézkedések elfogadása és a halászat veszélyeztetett ökoszisztémákra gyakorolt hatásának szabályozása a regionális halászati irányítószervezetek feladatkörébe tartozik. Vannak azonban olyan nyílt tengeri területek, amelyek egyetlen halászati szervezethez sem tartoznak, ami egyenértékű azzal, mintha mindenkit romboló halászati tevékenységek végzésére bátorítanánk.
A felvázolt valós helyzetet szem előtt tartva az ENSZ Közgyűlése - ahogy azt sejteni lehet, az EU vezető szerepe mellett - felismerte, hogy tenni kell valamit a tengerfenék védelme érdekében az olyan területeken, ahol jelenleg semmilyen szabályozás nem érvényesül.
Ez valóban pozitív fejlemény, amelyet hangsúlyoznunk és üdvözölnünk kell, ahogy a Bizottság saját javaslatát is, azonban ez a javaslat joggal nevezhető nagylelkűnek. Nagylelkű, hiszen arra kényszerítjük a tagállamok lobogója alatt hajózókat, hogy olyan szabályoknak engedelmeskedjenek, amelyek harmadik országok általi betartását a szóban forgó területen, a mélytengerfenéken, nekünk kell biztosítanunk diplomáciai csatornákon keresztül. Ellenkező esetben nem sok értelme van annak, hogy az Európai Unió az élen jár, és megköveteli a hajóitól, hogy elvégezzék ezeket a tanulmányokat, és tiszteletben tartsák ezeket a szabályokat, ha a más országok lobogója alatt hajózók a megvédeni kívánt térségekben pusztító hatású halászati módszereket alkalmaznak.
Így van ennek a nagylelkű javaslatnak - amelyhez gratulálunk a Bizottságnak - egy olyan része, amely diplomáciai erőfeszítésekhez kapcsolódó következményekkel jár, és az ENSZ Közgyűlésével kötött megállapodáson alapul, így tehát valóban előrelépést tehetünk ebben a kérdésben.
Ami a már említett témákat, például az 1000 méteres határt illeti, biztos úr, a Halászati Bizottságban lehetőségünk nyílt tárgyalást tartani a szakértőkkel, ahol számos szakértő véleményét meghallgattam, és a véleményük megegyezett abban, hogy az 1000 méter vagy a 800, 500 vagy 1200 méter nem technikai intézkedés, hanem pusztán politikai döntés. Ha azonban a javaslat már úgyis arra kötelezi a meghatározott térségekben halászni kívánókat, hogy előzetesen vizsgálják meg a tengerfeneket és a tengerfeneket érintő kockázatokat, úgy gondolom, hogy ezek a vizsgálatok 800 métertől 1100 méterig vagy akár 1500 méterig a teljes mélységet lefedik majd, ezért nincs szükség az 1000 méter kifejezett meghatározására, hiszen ezt a mélységet már más módon amúgy is védi a rendelet.
Várunk még további igazolásokra, lehetőleg technikai jellegű igazolásokra, amelyekkel a meghallgatott szakértők nem tudtak szolgálni, mégis úgy gondolom, hogy a biztos úr által eddig elmondottak nem támasztják alá megfelelően az 1000 méteres javaslat érvényességét. Mindazonáltal tovább várunk, és reméljük, hogy a holnapi szavazás után figyelembe veszik majd az Európai Parlament javaslatát.
Marios Matsakis
a Környezetvédelmi, Közegészségügyi és Élelmiszerbiztonsági Bizottság véleményének előadója. - Elnök asszony, szeretnék gratulálni az előadónak a kiváló jelentésért.
Sok nyílt tengeri ökoszisztéma egyedi és sérülékeny, és egyértelműen védelemre szorul a néha katasztrofális hatást okozó fenékhalászati eszközök használata ellen.
A javasolt rendelet kétségkívül a jó irányba való elmozdulást jelent, de elképzelhető, hogy a jövőben sokkal többet kell majd tennünk, ahogy egyre több tudással és tapasztalattal rendelkezünk a mélytengeri élővilággal kapcsolatban. A rendelet paramétereinek alapjaként az elővigyázatosság elvének alkalmazása szükséges és bölcs döntés. Azonban most is, ahogy mindig, a rendelet sikere nagyban függ a helyes végrehajtástól. Ebben segítenek a fedélzeti megfigyelők.
Nagyon reméljük, hogy a rendelet - néhány elkerülhetetlen ilyen irányú belső gyengesége ellenére - mind elméletben, mind gyakorlatban sikeres lesz.
Carmen Fraga Estévez
Elnök asszony, nyilvánvalóan mindannyian támogatjuk a veszélyeztetett tengeri ökoszisztémák védelmét a pusztító hatású halászati módszerek ellen.
Valójában olyannyira helyeslem ezt az elképzelést, hogy minden pusztító hatású tevékenység elleni védelmet támogatnék, beleértve a halászattól független tevékenységeket is. Azonban már tudjuk, hogy az ilyen esetekben végül a halászati szektornak kell jó példával elől járnia.
Ahogy azt már Miguélez asszony mélytengeri halállományokról szóló jelentésével kapcsolatban is kifejtettem, véleményem szerint a fő feladatunk minden olyan ökoszisztéma védelme, amelynek veszélyeztetett voltát megállapították, függetlenül attól, hogy ezek hol találhatók, és nem elég csak azon szerencsések védelme, amelyek 1000 méternél mélyebben élnek.
Ahogy Freitas úr már elmondta, az ENSZ Élelmezési és Mezőgazdasági Szervezete (FAO) már kizárta a mélységkritériumot mint önkényes és nem tudományos tényezőt, és a regionális halászati irányítószervezetek (RFMO), beleértve az Északnyugat-atlanti Halászati Szervezetet (NAFO) is, még a 2000 méteres szabályt is kizárták és eltávolították, anélkül, hogy akár megfontolták volna az 1000 méteres szabályt, mivel az szerintük semmilyen célt nem szolgál.
A kérdésem azonban, biztos úr, a következő: azt állította, hogy a szabály azokra a flottákra is vonatkozik majd, amelyek a patagóniai talapzaton halásznak. Nemrégiben itt jártak az Ocean Institute képviselői, és bemutatták a hatásvizsgálati tanulmányokat, amelyek nem találtak veszélyeztetett tengeri ökoszisztémát ebben a térségben. Így szeretném megkérdezni, továbbra is ragaszkodik-e ahhoz, hogy a javaslat a Közösségnek ezen a területen halászó flottájára is vonatkozzon.
Végül szeretném megvitatni a megfigyelők kérdését is, amelyre szerintem igencsak okot ad Freitas úr jelentése. A jelentéssel egyetértésben én is úgy gondolom, nagyon fontos, hogy a megfigyelők tudósok legyenek, hiszen ők tudják elvégezni a veszélyeztetett tengeri ökoszisztémák értékelését, amelyre egy egyszerű megfigyelő nem képes.
Ahogy azonban arra maguk a tudósok is rámutattak, nem tűnik valószerűnek, hogy hajónként egy tudóst alkalmazzunk, hiszen ez egyrészt kiürítené az oceanográfiai intézeteket, másrészt nincs is szükség hajónként egy szakemberre. Sokkal fontosabb lenne megfontolni a hosszú távon működtetett, tervezett és jól szervezett mintavételi programokat, mivel ez jó felügyeleti áttekintést ad a halászati területekről.
Ezért hálás lennék, ha a biztos úr válaszolna a kérdéseimre, és felhívom önöket Freitas úr jelentésének támogatására.
Paulo Casaca
Elnök asszony, először is szeretnék gratulálni az előadónknak a kiváló jelentésért, valamint szeretném megismételni, hogy jelenleg a tengerfenék védelmével foglalkozunk, többek között mélytengeri korallzátonyok, fenékhegyek, hőforrások és mélytengeri szivacsok védelmével, amelyek az ökoszisztémánk felbecsülhetetlen kincsei.
Arra is szeretnék emlékeztetni, hogy ezeknek az ökoszisztémáknak a védelme régóta biztosított volt az Azori-szigetek Autonóm Régióban, és csak 2003-ban az európai intézetek kezdték aláásni ezt a védelmet, amikor úgy döntöttek, hogy válogatás nélkül, az ökoszisztémák védelmének szükségességét figyelmen kívül hagyva megnyitják a régiót a halászat előtt.
Mindenekfelett, a legfontosabb feladat szerintem az, hogy teljes mértékben következetes szabályozást alkossunk. Az 1000 méteres határ éppen azért problémás, mert nem sok értelme van azt mondani, hogy tilos 1000 méter alatt halászni a nem európai vizeken, miközben az európai vizeken szabad 1000 méter alatt halászni. Ennek semmi értelme a szabályozás környezeti megalapozottsága szempontjából. Leginkább az aggaszt, hogy az ENSZ határozata, a 2006. december 8-án elfogadott 61/105. határozat, számos további intézkedést tartalmaz, például a felszínen élő tengeri teknősök védelméhez kapcsolódó intézkedéseket, amelyeket az Európai Bizottság sajnos pontról pontra, szektorról szektorra kezdett el átültetni jó néhány év elteltével, ahelyett, hogy a döntést egészben átültette volna. Számomra nem ez tűnik a legjobb szabályozási eljárásmódnak. Sokkal jobb lenne az ENSZ-döntést egészében átültetni közösségi szinten, hiszen ez nagyban leegyszerűsítené a problémát, és működőképesebbé tenné a szabályozást a közösségi vizeken és azokon kívül is.
Josu Ortuondo Larrea
Elnök asszony, biztos úr, hölgyeim és uraim! Mindannyian egyetértünk abban, hogy intézkedéseket kell hoznunk a sérülékeny tengeri ökoszisztémákat veszélyeztető pusztító hatású halászati módszerek kiküszöbölése érdekében.
Ezért egyetértünk azzal, hogy közösségi szabályozást kell alkotni azokra az uniós hajókra, amelyek olyan mélytengeri területeken működnek, amelyekre egyetlen regionális halászati szervezet vagy megállapodás hatálya sem terjed ki. A közösségi szabályozásnak kell rendeznie az ilyen mélységben való halászathoz szükséges releváns engedélyek megszerzésének feltételeit, valamint azt, hogy a hajóknak az engedély megszerzése után milyen viselkedést kell tanúsítaniuk, milyen információkat kell szolgáltatniuk, stb.
Nem értünk azonban egyet a Bizottság által a 6. cikkben javasolt korlátozással, amely szerint a fenékhalászati eszközök maximum 1000 méter mélységben alkalmazhatók, és amely a Bizottság szerint megfelelő védelmet nyújt, hiszen semmilyen adat nem támasztja alá ennek az érvényességét. Semmilyen tudományos tanulmány nem mutatta ki, hogy a veszélyeztetett ökoszisztémák 1000 méter alatt vagy felett találhatók-e.
Úgy gondoljuk, hogy tovább kell mennünk, és jobban dokumentálnunk kell a tengerfenék viszonyait minden egyes régióban, meghatározva, hol találhatók a veszélyeztetett területek, mielőtt bármilyen maximális mélységet megadnánk. Szerintünk jó ötlet lenne, ha a hajóknak, amikor lehetséges veszélyeztetett tengeri ökoszisztémákat találnak, kötelező lenne felfüggeszteniük a halászatot, és értesíteniük a megfelelő hatóságokat. Ezt figyelembe véve egyetértünk azzal a javaslattal, hogy a hajókból vett reprezentatív mintaállománynak, amelynek a tagállamok speciális halászati engedélyt állítottak ki, a fedélzetén egy tudományos megfigyelőt kellene vinnie. Biztosítani kell az összes hajó közötti rotációt a sikeres halászutak érdekében.
Végül azzal is egyetértünk, hogy amennyiben meghibásodik a hajók fedélzetén kötelezően megtalálható műholdas helymeghatározási eszköz, a kapitánynak kétóránként jelentenie kell a hajó földrajzi helyzetét, és a kikötőbe való visszatérés után mindaddig nem hajózhat ki újra, amíg a helymeghatározó rendszer helyes működése nem igazolható.
Mindezt nemcsak a tengeri környezet jobb fenntarthatósága érdekében javasoljuk, hanem az élelmiszerellátásunkhoz szükséges halászati tevékenységek védelmében is.
Seán Ó Neachtain
Elnök úr, szeretnék gratulálni Freitas úrnak a kitűnő jelentésért. A tengeri irányítás központi része a veszélyeztetett ökoszisztémák védelme. Az elmúlt években jelentős erőfeszítéseket tettünk ennek elérése érdekében. Örülök, hogy az Európai Unió úttörő szerepet vállal a környezetvédelemben, ez mindannyiunk hasznára válik majd.
Az ökoszisztémára vonatkozó politika már nemzetközileg elfogadott, most rajtunk múlik, hogy olyan átfogó módon hajtsuk végre, amennyire lehetséges. A politika végrehajtására kis lépésekből építkező rendszer alkalmas. Minden kis lépésből tanulhatunk valamit, mielőtt továbblépünk a következőre - folyamatos fejlődésre van szükség, nem forradalomra.
A veszélyeztetett ökoszisztémák védelme összetett feladat. Nagyszerű példáját láthatjuk Írországban. Az ország nyugati partjainál mélytengeri korallok találhatók. A NATURA 2000 programban négy területet jelöltek ki a part menti régióban, ahol a mélytengeri korallok védelme érdekében korlátozták a halászati tevékenységet.
Pedro Guerreiro
Bár erősen támogatjuk a jelentésben szereplő javaslatokat, amelyek a nyílt tengeri veszélyeztetett ökoszisztémák védelmére irányulnak, szeretnénk hangsúlyozni, hogy a területen elfogadott intézkedéseket tudományos halászati kutatásokra kell alapozni, és olyan módon kell megalkotni, hogy figyelembe vegyék a létező helyzetek sokféleségét.
Ez rögtön látható is a veszélyeztetett tengeri ökoszisztémák definíciójával kapcsolatban, hiszen, ahogy arra a jelentés is rámutat, olyan meghatározást kell találni, amely a legpontosabb tudományos információkon alapul. Hasonlóképpen különbséget kell tenni az egyes eszközök használata között, és tudományos halászati kutatások segítségével kell értékelni a tengeri erőforrásokra és a tengerfenékre gyakorolt hatásukat. Végül szeretnénk még egyszer leszögezni, hogy véleményünk szerint a megfigyeléssel és a felügyeleti mulasztásokkal kapcsolatos ügyek a tagállamok hatáskörébe tartoznak.
Avril Doyle
Elnök asszony, a halászati iparágban dolgozó szakértők tudják, hogy a mélytengerben és a nyílt tengerekben rengeteg élőlény található, amelyek többségét nem is ismerjük. Valójában a 3000 méternél mélyebb területeken gyűjtött állatok és növények 50%-a új fajhoz tartozik. A tudósok becslése szerint akár 10 millió faj is élhet a mélytengerekben. Ez a változatosság csak a világ leggazdagabb élővilágú esőerdőihez hasonlítható. A szakértők lassanként olyan ökoszisztémákat fedeznek fel, amelyek különlegesek, és gyakran olyan fajokat tartalmaznak, amelyek sehol máshol nem lelhetők fel a bolygónkon.
Az elmondottak következtében üdvözlöm a Bizottság javaslatát, miszerint a fenékhalászati eszközökkel végzett nyílt tengeri halászati tevékenységekhez engedélyt kell szerezni, és az illetékes hatóság az engedély kiadása előtt ellenőrzi, hogy a tevékenység nem károsítja-e lényegesen a nyílt tengeri ökoszisztémákat. Már rég elérkezett a cselekvés ideje ezen a téren, és szeretnék Duarte Freitasnak köszönetet mondani a jelentésért.
A fenékvonóhálók használata példátlan károkat okoz a mélytengeri korall- és szivacspopulációkban. A nem szabályozott fenékhalászati eszközök elérhetik az alámerült hegyeket és fenékhegyeket is, elsöpörve mindent a tengerfenéken, és elpusztítva az útjukba kerülő minden életformát. Teljes fajok pusztulhatnak ki azelőtt, hogy a tudósoknak egyáltalán lehetőségük lett volna felfedezni őket.
Sajnos az Európai Unió a mélytengeri fenékvonóhálók használatának egyik központja. 2001-ben a tagállamok, beleértve az új balti államokat is, fogták a nyílt tengeri fenékvonóhálóval halászott fogás 60%-át, és ugyanebben az évben az EU bejelentett nyílt tengeri fenékvonóhálós halászati tevékenysége során szerzett fogásának kétharmada, és a globális fogás 40%-a Spanyolország nevéhez fűződött.
Egyetértek az előadóval abban, hogy a Bizottságnak a halászati iparágon túlnyúló hatásköreit is használnia kell a veszélyeztetett ökoszisztémák védelmére irányuló összehangolt cselekvés elősegítése érdekében. A megközelítésünknek két fő alapelvre kell épülnie: az elővigyázatosságra, amely akkor is megköveteli a cselekvést, ha nem elegendő vagy bizonytalan a rendelkezésre álló tudományos információ, és mindenekfelett az ökoszisztéma-alapú irányításra.
Biztos úr, az 1000 méteres szám egy önkényes szám? Azt hiszem, a kérdés az, hogy léteznek-e e mélység felett is veszélyeztetett ökoszisztémák, és nem csak alatta, ahogy azt már néhány kollégám megkérdezte.
Marios Matsakis
Elnök asszony, több felszólaló is azt állította, hogy nincs tudományos bizonyíték vagy bármilyen bizonyíték, amely alátámasztaná az 1000 méteres mélységi korlátozást. Ez nem igaz. Például az Írország nyugati részein 840 és 1300 méter mélység között folyó halászati tevékenységből származnak tudományos bizonyítékok. A szén-14 kormeghatározás megmutatta, hogy a járulékos halfogásként kifogott hidegvízi korallállomány ezen a halászterületen legalább 4550 éves volt.
Így tehát a tudományos bizonyítékok szerint léteznek veszélyeztetett ökoszisztémák ilyen mélységben. Az elővigyázatosság elvének tiszteletben tartása mellett szerintem szükség van egy ilyen határ kijelölésére.
Zdzisław Kazimierz Chmielewski
(PL) Elnök asszony, az Európai Unió tevékenyen részt vesz a fenékhalászati eszközök használatának kérdésére adott nemzetközi válasz keresésében. A használat teljes tiltása helyett az EU az alkalmazás szigorú korlátozását részesíti előnyben.
A kérdéses rendelet egyfajta modus vivendi. A szabályozás hatásai azonban nem mindig egyértelmű és meggyőző rendelkezésen alapulnak. A kisebb halászkörnyékek, amelyek nem rendelkeznek kapacitással rendszeres és részletes tanulmányok elkészítéséhez, egyszerűen aggódnak, hogy nem tudják majd elkészíteni a megfelelő fogási tervet, amelyben meghatározzák a fenékvonóháló használatának mélységét, vagy, ami a szegényebb térségek külön problémája, nem tudják meghatározni a tengerfenék viszonyait.
Joe Borg
a Bizottság tagja. - Elnök asszony, örömmel hallgattam a számos felszólalást és megjegyzést, amelyek kiemelik a pusztító hatású halászati tevékenységek elleni fellépés fontosságát.
Ahogy korábban is mondtam, a javaslatunk a nemzetközi közösség felhívására adott válasz, és meg kell mutatnunk a felhívás teljesítése iránti elkötelezettségünket.
A javasolt 1000 méteres mélységi korlátozással kapcsolatban azt szeretném elmondani, mennyire lényeges az elővigyázatos megközelítés alkalmazása, és a választott korlátozást úgy határoztuk meg, hogy biztosítsa, nem szaporodnak el hirtelen a halászterületek egy adott térségben. Emellett a korlátozás a jelen pillanatban nem érinti a meglévő halászterületeket, és ha ez igaz, érthetetlen számomra ez az ellenállást az 1000 méteres határral szemben. Azonban ismét megvizsgálom a kérdést, és remélem, hogy júniusban a Tanácsban kielégítő megoldást találunk majd a problémára.
Nem értek azonban egyet azzal, hogy korlátlanul engedélyeznünk kellene a fenékhalászatot addig, amíg meg nem határozzuk a veszélyeztetett ökoszisztémákat, hiszen ha egyszer a kár megtörtént, azt már nem lehet megváltoztatni, és túl késő cselekedni. Ezért ragaszkodunk az elővigyázatos megközelítéshez.
A megfigyelők kérdésével kapcsolatban szeretném megjegyezni, hogy ez elengedhetetlen tényező, ha szeretnénk megmutatni, hogy komolyan vesszük a nyílt tengeri veszélyeztetett ökoszisztémák védelmét. A teljes lefedettség kulcsfontosságú a Bizottság számára. Biztos vagyok benne, hogy erre a kérdésre is találunk majd megoldást júniusban a Tanácsban, és nem kell feladnunk a teljes megfigyelési lefedettség elvét.
Duarte Freitas
Először is sajnálattal azt kell mondanom, hogy a biztos úr nem vette figyelembe, amit szinte minden képviselő megjegyzett, és a jelentés is tartalmaz az 1000 méteres szabállyal kapcsolatban.
Nincs, ismétlem, nincs az 1000 méteres határ helyességét alátámasztó tudományos bizonyíték. Miért éppen 1000? Miért nem 800 vagy 1200? Nem áll rendelkezésünkre ilyen bizonyíték. Tárgyaltunk a szakértőkkel, és körünkben volt az Azori-szigetek Oceanográfiai és Halászati Minisztériumának vezetője, aki számos nemzetközileg elismert vizsgálatot végzett a tengerfenékkel kapcsolatban, és mások is, akikkel beszélhettem, más technikai szakértők: az 1000 méteres határ ésszerűsége tudományosan nem támasztható alá.
Valójában az 1000 métert akár ki is lehetett volna hagyni a Földközi-tengerrel kapcsolatos megbeszélésből, mi azonban nem arról a területről beszélünk, sőt, mi teljesen más területekről beszélünk. Tehát, kedves barátaim, várjunk, és meglátjuk. Ha helyesen kötelezzük az Európai Uniót arra, hogy vezető szerepet vállaljon a tengerfenék védelmének folyamatában, ami önmagában jó dolog, és remélhetőleg mások is követni fogják majd, ez a környezetvédelmi felelősség a miénk, akkor egyszersmind objektívnek és ésszerűnek is kell lennünk. Ha ahhoz, hogy a kérdéses területeken halásszanak, a flottáknak olyan tudományos tanulmányokat kell benyújtaniuk a Bizottsághoz, amelyek költségét a Bizottság nem tudta meghatározni, sem azt nem tudta megmondani, hogy a tagállamok feladata lesz-e a tanulmányok minőségének értékelése és a válaszadás, és mégis azt várjuk el a flottáktól, hogy bizonyosodjanak meg arról, a tengerfenék veszélyeztetett-e vagy sem, akkor legyünk mi is ésszerűek. Akkor ne beszéljünk 1000 méterről.
Veszélyeztetett mélytengeri ökoszisztémák 800 vagy 1200 méteres mélységben is előfordulhatnak, ezt azonban a halászati engedély megszerzéséhez a flottáktól megkövetelt tanulmányok kimutatják majd. Ez ennyire egyszerű, ezért szerintem ésszerűen kell eljárnunk ebben a kérdésben.
Zárásként még egyszer szeretnék kitérni a téma fontosságára: állítólag többet tudunk a Hold felszínéről, mint a mélytengerfenékről. Éppen ezért mindannyiunknak ebben a teremben segítenünk kell abban, hogy minél jobban felfedezzük a mélytengerfeneket.
Elnök
A vitát lezárom.
A szavazásra 2008. június 5-én, csütörtökön kerül sor.
Írásbeli nyilatkozatok (az eljárási szabályzat 142. cikke)
Daciana Octavia Sârbu  
A rendeletjavaslat erőssége az elővigyázatosság elvének bevezetése, továbbá az, hogy a halászati engedélyek csak az után adhatók ki, hogy az értékelés igazolta, a tevékenységek nem károsítják a tengeri ökoszisztémákat. Árnyékelőadóként fontosnak tartom, hogy ezek az értékelések a Közösség szintjén meghatározott szempontok szerint történjenek. A szempontokat a Bizottság felülvizsgálja annak biztosítása érdekében, hogy a tagállamok egységes értékelési rendszerek alapján dolgozzanak.
Továbbá javasoltam egy elektronikus feltérképezési rendszer kialakítását, amely elvezethet a veszélyeztetett tengeri ökoszisztémák adatbázisának létrehozásához. Ez csökkentené az értékelésre és a halászati engedélyek kibocsátására fordított pénzt és energiát. Más szóval a javaslatok célja a rendszer hatékonyságának fokozása, és a tengeri biodiverzitás optimális védelmének biztosítása.
Az is lényeges, hogy 2008 végére a Bizottság elkészítse a lezárt területek listáját, jelölve a megállapított területeket, valamint azokat a térségeket, amelyekben valószínű veszélyeztetett tengeri ökoszisztéma előfordulása. Azonban nem szabad elfeledkeznünk a tagállamoknak a tengeri állatvilág védelmében játszott szerepéről, amely az élőhely irányelvből fakadó kötelezettségek végrehajtásából és a tengeri ökoszisztémáknak a nemzeti Natura 2000 hálózat jogszabályaiban való megnevezéséből áll.
