A második világháború alatti roma népirtás EU általi elismerése
Elnök
A következő pont az elnök nyilatkozata a második világháború alatti roma népirtás EU általi elismeréséről.
Ma a romák alkotják a legnagyobb etnikai kisebbséget az Európai Unióban. Emellett Európában jelenleg ők tekinthetők a legelnyomottabb közösségnek. A második világháború alatt a nácik faji okok alapján üldözték őket, akárcsak a zsidókat. Több százezer romát mészároltak le, akiknek ősei generációk óta európai állampolgárok voltak. Auschwitz-Birkenau felszabadításának 66. évfordulója, amelyről ez év január 27-én emlékeztünk meg, emlékeztetőül szolgál számunkra, hogy a romák a tábor harmadik legnagyobb népcsoportja volt. Sajnos nem minden európai ismeri e tényt. Csupán néhány uniós tagállam ismerte el hivatalosan a roma népirtást. Itt az ideje, hogy az európai állampolgárokban tudatosítsuk, hogy a köztünk élő romákat mint közösséget érinti a népirtás traumája. A hátrányos megkülönböztetés elleni küzdelem leghatékonyabb módja az oktatás. Az EU az Európai Parlamenten keresztül hallatja hangját az emberi jogi küzdelemben. Ma felemeljük hangunkat roma testvéreinkért. Azt szeretnénk, hogy szenvedéseik ne vesszenek a feledés homályába, és helyzetüket jobban megértsük.
Tisztelt képviselőtársak, egy nagyon rövid vita következik e témában, ezért kérem, hogy ne hagyják el az üléstermet. Először a Tanács nyilatkozatát halljuk majd, mivel, ahogy ismeretes, a roma integráció a magyar elnökség egyik prioritása. Ezt követi a Bizottság alelnökének nyilatkozata, és a képviselőcsoportok rövid nyilatkozatai.
Enikő Győri
a Tanács soros elnöke. - (HU) Engedjék meg, hogy egy idézettel kezdjem, Kolompár Friderika porajmos túlélő szavait idézem: "Apámat akkor találtuk meg, amikor Auschwitzba kimentünk, 94-ben vagy 95-ben, augusztus 2-án. Egy nagy táblán volt a nevük sorba, végig. Tudtuk, hogy Németországba vitték őket, csak azt nem, hogy hová. Ha egy fehérvári cigány ember nem kap el, én benyúlok a kemencébe és kiveszek egy darabot. Gondoltam, kiveszem és hazahozom emléknek. Azt mondja erre Józsi fiam:
Anyám, ne nyúljál bele, mert fertőzést kaphatsz.
Nem bánom én, fiaim - válaszoltam.
Honnan tudod, hogy a testvéredé vagy az apádé volt? - kérdezett vissza. Elájultam, kivittek az égetőből.”
A magyar elnökség nevében szeretnék csatlakozni ahhoz a nemes kezdeményezéshez, amellyel az Európai Parlament és személyesen Buzek elnök úr ezen az ülésen meg kívánt emlékezni a roma holokauszt, a porajmos áldozataira. Miért fontos emlékezni? Nem kellene inkább a jövővel foglalkozni? George Santayana amerikai történész írta 1905-ben: "Akik nem képesek emlékezni a múltra, arra ítéltetnek, hogy megismételjék azt.”
A II. világháború idején és árnyékában a legóvatosabb becslések szerint is 220 000 romát és szintit öltek meg csak azért, mert ehhez a két népcsoporthoz - üldözőik kifejezése szerint fajhoz - tartoztak. Magyar, cseh, román, francia, német, lengyel, szerb és még ki tudja, milyen állampolgárok voltak. Férfiak, asszonyok, öregek és gyerekek. Sok-sok gyerek. Ha élnének, ma sokan közülük európai uniós polgárok lennének. A visszaemlékezések egyöntetűen arról szólnak, hogy az auschwitz-birkenaui cigánylágerben a családok, - ellentétben a zsidó foglyokkal - együtt maradhattak. Amint egy magyar holokauszt-túlélő mondta: "azt még az SS-esek is tudták, hogy a cigány családokat nem lehet szétszedni. Együtt maradhattak egészen addig, amíg '44. augusztus 2-ról 3-ára virradó éjjel a tábor 30 000 lakójából megmaradt foglyot barakkjaik felgyújtása közepette meg nem gyilkolták.”
Az Unió ebből a mélypontból, a soa és a porajmos poklából született újjá a II. világháború után. Az alapító atyák álma az volt, hogy az európai népek együtt tagadják meg mindazt, ami az emberi élet ilyen végletes tagadásához, Auschwitzhoz és Birkenauhoz vezetett. Az európai népek együtt, köztük a ma 10-12 milliós európai cigány népesség. Ez azonban még mindig a múlt, mondhatná valaki. Hol van ebben a jövő? A magyar elnökség szerint igenis egyszerre kell a múltról és a jövőről beszélnünk. Amikor Orbán Viktor magyar miniszterelnök január 19-én a magyar uniós elnökség programját mutatta be az Európai Parlamentnek, azt mondta: "a roma stratégia kiemelt része a magyar elnökség programjának, mert Európa hiába okos, ha nincsen szíve. Márpedig Európának csak akkor lesz szíve, hogyha a legnehezebb helyzetben lévő társadalmi csoportok számára a szociális beilleszkedés lehetőségét megteremti.”
Én személy szerint is nagyon büszke lennék arra, hogyha nekünk mindannyiunknak közösen, az elnökség végére lenne egy elfogadott közös európai roma keretstratégiánk. A munka folyik, hála az Európai Parlamentnek és az Európai Bizottságnak az elkötelezettségéért. Ehhez szeretne a Tanács és annak magyar elnöksége hozzájárulni. Szeretnénk hozzájárulni annak a felismerésnek a megerősödéséhez, amely a romákban - mint minden népben és népcsoportban Európában és a világban bárhol - nem problémát, hanem gazdasági, kulturális és emberi erőforrást lát.
Maroš Šefčovič
a Bizottság alelnöke. - Elnök úr, néhány nappal ezelőtt tartottuk a holokauszt-emléknapot az Európai Parlamentben a holokauszt túlélőivel együtt. A Bizottság nevében rendkívül nagyra értékelem, hogy ma megemlékezünk a roma népirtás áldozatairól is.
Az Oswiecimben, Yad Vashemben vagy a washingtoni Holocaust Museumban tett látogatást követően az embert megrázza a holokauszt elkövetőinek embertelensége. Akik jártak a jeruzsálemi Children's Pavilionban, bizonyára egyetértenek velem abban, hogy a látogató döbbenten távozik, és nem tudja elhinni, hogy ezek az események alig 60 vagy 70 évvel ezelőtt megtörténhettek Európában.
Ezért beszélnünk kell erről. Meg kell tanítani gyermekeinket erre a szomorú történetre, mert, amint tudjuk, a történelem hajlamos önmagát ismételni. Ezért feltétlenül biztosítanunk kell, hogy ez a szörnyűség ne merüljön feledésbe és soha ne ismétlődjön meg. Küzdjünk együtt a múlt kísérteteivel!
A történelem keserű leckét adott arról, mire képes a fajgyűlölet és az intolerancia. Az Európai Unió ezért alapvető jogokra és értékekre épül, amelyek magukba foglalják a kisebbségek védelmét, a szabad mozgás elvét és a hátrányos megkülönböztetés tilalmát, amelyek teljes mértékben vonatkoznak a romákra.
Elfogadhatatlan, hogy a 21. században a romáknak etnikai származásuk miatt még mindig hátrányos megkülönböztetéssel kell szembenézniük. Túlságosan is sok roma esik a rasszizmus, a hátrányos megkülönböztetés és a társadalmi kirekesztés áldozatául. Túlságosan is sok roma gyermek még mindig az utcákon van, ahelyett, hogy iskolába járna. Túlságosan is sok romától tagadják meg a munkaerőpiacon az egyenlő esélyt, és túlságosan is sok roma nő esik az erőszak és kizsákmányolás áldozatául.
A romák integrációja az EU prioritásai közé tartozik, amelyhez a nemzeti és helyi hatóságok, a civil társadalom és az uniós intézmények elkötelezettségére és közös erőfeszítésére van szükség. A Bizottság a maga részéről mélyen elkötelezett a romák helyzetének javítása mellett, különösen ami társadalmi és gazdasági integrációjukat illeti.
Folytonosan e célok megvalósítása érdekében munkálkodunk: ez számunkra régi keletű és hosszú távú elkötelezettséget jelent. El kell ismernünk azonban, hogy a roma integráció elsősorban a tagállamok felelőssége, és ez az oka, hogy a tavaly elfogadott közleményünkben konkrét intézkedések listáját tettük közre a romaintegrációs politika hatékonyabbá tétele érdekében. Ez volt az első kifejezetten a romákról szóló politikai dokumentum.
Értékelésünk azonban azt mutatja, hogy a tagállamokban további komoly munkára van szükség a romaintegrációs politikák hatékonyságának növelése érdekében. Ezért áprilisban, a magyar elnökséggel folytatott szoros együttműködés során a Bizottság elfogadja a nemzeti romaintegrációs stratégiák európai keretrendszerét, amely javaslatokat tesz a roma kirekesztéssel szembeni fellépésre.
Végezetül e szomorú percben a Bizottság nevében hadd hangsúlyozzam ismét az alapvető jogok védelmének és a társadalomba való harmonikus integráció biztosításának jelentőségét Európában. Rendkívül fontos biztosítani, hogy a történelem soha ne ismételhesse önmagát.
Lívia Járóka
a PPE képviselőcsoport nevében. - (HU) Tisztelt Államtitkár Asszony, Tisztelt Elnök Úr, Tisztelt Biztos Úr, Kedves Kollégák! Az Európai Néppárt frakciója nevében szeretném kifejezni megelégedésemet, hálámat, hogy az Európai Parlament most először megemlékezik a holokauszt roma áldozatairól. Nekünk, az utódoknak pontosan ez a feladatunk, emlékezni és tanulni. Tisztelettel adózni az áldozatok szenvedéseinek, az összetartozás és egymás elfogadásának e fájdalmas tanulságait pedig be kell építenünk közös történelmünkbe és közös emlékezetünkbe. Ezért fontos, hogy támogassuk azokat az egyetemeket, tudományos társaságokat, kutatóintézeteket, amelyek segítik a romák által megvívott, hosszú történelmünk során átélt viszontagságok feltárásában és bemutatásában. Javaslom, hogy a nemzeti tantervekben Európa minden államában meg kell jelenítenünk azt az évszázados közös történelmet, amelyen a többségi társadalmak a romákkal osztoztak.
A mai nap is alkalmat ad arra, hogy megerősítsük ezt az összetartozást, hogy megismételjük, mi romák, a nemzetünk tagjai, államalkotó tényezők vagyunk, szabad és egyenlő európai polgárok. Ennél kevesebbel nem szabad beérnünk.
Hétszáz évnyi közös történelem áll mögöttünk, hét küzdelmes évszázad, melyek során számtalanszor bizonyítottuk hűségünket hazánkhoz és Európához. A kirekesztés és üldöztetés sötét napjaira emlékezvén közös történelmünknek ezekből a felemelő pillanataiból kell erőt merítenünk, és reményt merítenünk arra, hogy összefogva, méltóságteli, együtt lélegző közösséggé válhatunk. Mert ahogy közös a történelmünk, úgy közös lesz a jövőnk is, mindannyian tudjuk, és szeretném remélni, hogy együtt minden sikerülhet, de abban biztos vagyok, hogy minden csak együtt sikerülhet.
Egymást követő nemzedékek odaadó munkájára van szükség ahhoz, hogy mindenki a saját életében, a saját környezetében törekedjen felépíteni egy elfogadóbb és tökéletesebb világot. Elődeink számtalanszor bizonyították már, hogy nemzeteink képesek összefogni, ha sorskérdésekről van szó. És számunkra az európai romák helyzete sorskérdés. Most rajtunk a sor, és az első lépést ma kell megtennünk.
És ha engedik, hogy még hozzátegyem, a második lépést pedig két hét múlva a plenáris ülésen, ahol az európai romastratégia mindannyiunk elvárása szerint végre elindulhat az útjára.
Hannes Swoboda
Elnök úr, köszönöm a nyilatkozatát, és szeretnék köszönetet mondani a Tanács hivatalban lévő elnökének és a Bizottság alelnökének is. Szeretném megköszönni mindnyájuknak, akik javasolták e vitát - különösen képviselőcsoportomból Göncz asszonynak. Ahogy ma elmondta, elnök úr, a roma népirtás gyakran háttérbe szorul, amikor a zsidó népirtásról beszélünk. A nemzetiszocialista rémtetteknek azonban voltak más áldozatai is. E helyen szeretném megemlíteni a homoszexuálisokat, ahogyan egy másik kontextusban az elnök úr is tette.
Egyetértek a Tanács hivatalban lévő elnökével és az előző felszólalóval abban, hogy a megemlékezés legjobb formája, ha a jövőre is gondolunk. Nem elégedhetünk meg a romák mai helyzetével kontinensünkön. Még mindig hátrányosan megkülönböztetik őket, és még mindig léteznek előítéletek. Ha egy egyik ország fontolóra veszi a "cigányok” elnevezéshez való visszatérést a "romák” elnevezés helyett a tévedések kiküszöbölése miatt, akkor azt természetesen nem kritizálom, csupán azt mondom, hogy az előítéletek és a hátrányos megkülönböztetés elleni küzdelem a fontos, és az, hogy az elnevezés megváltoztatásával ne hajoljunk meg a hátrányos megkülönböztetés előtt.
Évek óta napirendre kerül a romák ügye a tisztelt Házban, és el kell ismernünk - a különböző országokban tett látogatásaink kapcsán is - hogy még mindig igen jelentős problémák tapasztalhatók, hogy a diszkrimináció és a hátrányos helyzet kora még mindig nem járt le, és ma is sok gyermek tanul külön iskolákban. Ezért nagyon hálás vagyok a magyar elnökségnek, hogy e témát felvetette. Véleménykülönbségeink ellenére, Győri asszony, ebben az ügyben remélhetőleg együtt nagy sikereket fogunk elérni.
Képviselőcsoportunk Schulz úr révén egy ideje kapcsolatban van Günter Grass-szal, a német íróval, aki elindított egy roma alapítványt. Günter Grass egyszer ezt mondta: "Ti, a romák, állandó szétszórtságotokban - szigorúan véve - európaiak vagytok egy olyan értelemben, amit nekünk, akik nemzetiségünk zárkájába vagyunk zárva, szem előtt kell tartanunk, ha az egyesült Európát nem akarjuk bürokratikus, adminisztratív és teljhatalmú gazdasági kolosszussá tenni. Legalábbis ebben az egy tekintetben, a határokat átlépő szabad mozgásukban a cigánynak nevezett nép előttünk jár. Elsősorban meg kellene engedni nekik, hogy személyazonosságukat európai útlevéllel igazolják, ami garantálja, hogy Romániától Portugáliáig bárhol megszállhassanak.” (idézet vége)
Meg kell teremtenünk azokat a feltételeket, amelyek mellett minden roma otthon érezheti magát ott, ahol él. Létre kell hoznunk a feltételeket, amelyek lehetővé teszik számukra, hogy szabadon utazhassanak Európában anélkül, hogy újra kitelepítsék őket. Ha ez végül megtörténik, akkor sokat tettünk a romákért, és akkor a náciknak a második világháború holokausztja során a romákkal szemben elkövetett szörnyű tettei a múltba vesznek.
(Taps)
Renate Weber
Elnök úr, a "samudaripe” szó romani nyelven "földi poklot” jelent, azaz népirtást vagy holokausztot. A földi pokol találó kifejezés arra, ahogy a romák éltek a második világháború alatt, amikor százezreket gyilkoltak meg közülük csupán azzal az indokkal, hogy romák. Valójában nem ismerjük a pontos számot. A washingtoni Holocaust Museum szerint hozzávetőleg negyedmillióról van szó. Más tanulmányok több mint egymillió meggyilkolt romát említenek ebben az időszakban. A bizonytalanságot az okozza, hogy keveset tudunk azon romákról, akik a holokauszt áldozatául estek. Ez újabb bizonyíték arra, hogy ezt a népet évszázadokig módszeresen hátrányosan megkülönböztették, illetve figyelmen kívül hagyták.
Ezért ma az Európai Parlamentnek az elnöke által tolmácsolt nyilatkozata történelmi pillanatot jelent. Itt azonban még nem állhatunk meg. Ezt az eseményt uniós és nemzeti szintű konkrét intézkedéseknek kell követniük. A roma népirtás elismerését minden tagállamnak meg kell tennie, és emellett történelmünk e fejezetével kapcsolatos ismereteket terjeszteni kell az európai polgárok körében.
Amíg az európai gyermekek nem tanulnak az iskolában erről a holokausztról és az évszázadokról, amelyek során a romák rabszolgák voltak több olyan országban, amely ma uniós tagállam, és amíg az európai társadalom rá nem ébred, hogy történelmi kötelességünk van ezzel a néppel szemben, addig nem fogjuk tudni megvalósítani a rasszizmus elleni kampányainkat, és nem vihetjük nagy sikerre nemzeti és uniós romaintegrációs stratégiáinkat.
Catherine Grèze
Elnök úr, ma délután meghatottan szólalok fel. Mindenekelőtt szeretném megköszönni, elkötelezettségét, elnök úr.
A roma népirtás elismerése történelmi pillanat azon európaiak milliói számára, akik a jénis, szintó, roma, mánus és vándorló ("traveller”) néphez tartoznak. Rokonaik közül százezreket gyilkoltak meg e sötét évek során, akiket megalázó módon gyakran a társadalomból kivetettnek bélyegeztek.
Azonban ez történelmi pillanat számunkra, uniós állampolgárok számára is. Ne felejtsük el, hogy a romák utaztak először az európai országok között, jóval azelőtt, hogy közös területeink létrejöttek. Ma 10 milliós népességükkel a legnagyobb kisebbségünk. Történelmük a mi történelmünk is.
Legfőbb ideje volt, hölgyeim és uraim, hogy helyreállítsuk ezen európai polgárok európai intézményekbe vetett bizalmát. Társadalmaink kitértek előlük, és még mindig kétszeres büntetést szenvednek el. A háború borzalmai után az elhanyagolás, közöny és hallgatás következett. Ezért a roma népirtás elismerése tekinthető valódi megemlékezésnek. Egyértelműen alkalmat ad az emlékezésre, de mindenekelőtt a jobb jövő garanciáját kell jelentenie.
Múlt héten a Bundestagban az Európai Parlament és a nemzeti parlamentek képviselői, keletről és nyugatról egyaránt, elismerték történelmi felelősségüket azzal, hogy szorgalmazták a népirtás elismerését. Ez az első lépés afelé, hogy megváltoztassuk embertársaink ezen európaiakkal kapcsolatos nézőpontját. Még rengeteg a tennivaló. Tegyük a roma népet saját jogú európai polgárokká!
Marek Henryk Migalski
Elnök úr, a romák ugyanolyan egyértelműen a második világháborús népirtás áldozatai, mint a zsidók. Bárki, aki ezt tagadja, ugyanolyan könyörtelen bánásmódot érdemel, mint akik a zsidó holokausztot tagadják. Igaza van abban, hogy a romák a harmadik legnagyobb etnikai csoportot képviselik az auschwitzi mészárlás áldozatai között. A második legnagyobb csoportot a lengyelek alkotják. Valamennyi nemzetiségről meg kell emlékeznünk, akik a második világháború holokausztjának áldozatai. Emlékeznünk kell mindenre, ami Auschwitzban és a többi koncentrációs táborban, illetve a Katyńban és más helyeken elkövetett gyilkosságok során történt azon borzalmas öt-hat év során, hogy ezek az események soha ne ismétlődjenek meg. Az Európai Parlamentnek erkölcsi és politikai kötelessége az emlékezet fenntartása, és mai vitánk is erre ad lehetőséget.
Cornelia Ernst
Elnök úr, hölgyeim és uraim, ez valóban jelentős pillanat, mert ma, az Európai Parlamentben első ízben emlékezünk meg a holokauszt roma és szintó áldozatairól.
Hadd kezdjem egy tizennégy éves fiú, Robert Reinhard búcsúlevelével, amit 1943-ban auschwitzi deportálása előtt írt egy német gyermekotthonból. Ezt írta: "Újra megtaláltam a szüleimet. Elszállítanak a koncentrációs táborba. A lelkiismeretem megvizsgáltam, és elértem azt, hogy szembe tudok nézni a halállal. Köszönök még egyszer mindent, amit tettek értem. Üdvözlök mindenkit. Találkozunk a mennyországban. Robert.”
Ötszázezer más romához és szintóhoz hasonlóan ez a fiatal fiú sem tért vissza, és bár a romák és a szintók a zsidókkal együtt az első áldozatai voltak a tömegmészárlásnak, ma, 66 évvel később még mindig nem hangzott el a teljes igazság a történtekről. A többségi társadalom közös vétkessége felett gyakran átsiklunk. Ismernünk kell a teljes igazságot a történelem e fejezetéről.
A romákért és a szintókért elégtételt kell venni, a holokausztot pedig emberiesség elleni bűntettként kell elismerni annak érdekében, hogy soha többé ne történjen meg. Kitartóan kell küzdenünk, hogy eltöröljük az e néppel szembeni előítéleteket. Véget kell vetnünk a fajgyűlöletnek és az erőszaknak, amit tavalyelőtt például Magyarországon láthattunk, és meggyőződésünk bátorságával kell ezt tennünk. A szabadság, egyenlőség és szolidaritás nem néhányak előjoga, hanem mindnyájunké, mert az emberi jogok és a polgári jogok oszthatatlanok.
Niki Tzavela
Elnök úr, szeretnék csatlakozni az eddig elhangzottakhoz. A romák döntően hozzájárultak Európa fejlődéséhez, különösen annak kultúrájához. Szeretnék egy észrevételt, egy racionális megjegyzést tenni, mégpedig azt, hogy az Európai Unióban a Bizottságtól származó, a romákra vonatkozó valamennyi program töredékes és gyakran a társadalmi kirekesztés keretébe illeszkedik. Egy ésszerűbb megközelítést javasolnék. Más szóval, a Bizottság fogadjon el a társadalmi kirekesztés keretén kívüli kezdeményezést csak a romák számára, hogy létrejöjjön egy olyan program, amely csak a romáknak szól. Ez lehetővé tenné számunkra, hogy hatékonyabban dolgozzunk a romák érdekében nemzeti szinten.
Elnök
Elnök asszony, alelnök úr, kollégák, szeretném megköszönni valamennyi hozzászólásukat. Ez rendkívül fontos vita mindnyájunk számára, és az egész Európai Parlament számára.
A vitát lezárom.
Írásbeli nyilatkozatok (az eljárási szabályzat 149. cikke)
Cristian Dan Preda
Szívből üdvözlöm az Európai Uniónak a második világháború alatti roma népirtás elismerésére vonatkozó felhívását. Néhány tagállam már megtette e lépést, és remélem, hogy ugyanennyi tagállam követi őket, illetve az Európai Unió mint intézmény is. Sajnos az európai állampolgárok nagy többsége nem tud a roma népirtásról. Ezért nem állhatunk meg e jelképes gesztusnál, ahogy a román elnök is hangsúlyozta a roma népirtást elismerő 2007. októberi beszédében. Szorgalmaznunk kell a roma holokauszttal kapcsolatos ismereteknek az európai diákok tananyagába való beépítését. Másfelől elfogadhatatlan, hogy 66 évvel az auschwitzi koncentrációs tábor foglyainak kiszabadítását követően egy etnikai csoport ilyen nagymértékű diszkriminációnak van kitéve Európa-szerte. Ezért úgy gondolom, hogy a romák társadalmi befogadásának, amely a magyar elnökség egyik prioritása, a konkrét, hatékony és mérhető intézkedéseken alapuló európai politika középpontjába kell kerülnie.
Jarosław Leszek Wałęsa
A Harmadik Birodalom önkényuralmának második világháborús áldozatai körüli ügyek még mindig rendkívül kényes témák, érdemes azonban ezeket részletesen megvizsgálnunk. Ma szeretnénk kiszélesíteni a holokauszt elnevezés kontextusát, mivel a köztudatban a zsidók tömeges mészárlását jelenti. A más etnikai, nemzeti és társadalmi csoportok körében a második világháború során történt "tisztogatásról” szintén meg kell emlékeznünk. Kevesen vannak tudatában a történteknek, különösen az európai fiatalok közül. Pontosan ez az oka, amiért megpróbáljuk felhozni a mai vita során a romák mészárlásának fájdalmas és valamelyest elhanyagolt ügyét. Porajmos, a mészárlás roma elnevezése Európa-szerte ötszázezer-kétmillió roma életét követelte. Az Auschwitzban meggyilkolt nemzetiségek közül a zsidók és a lengyelek után a harmadik legnagyobb csoportot alkották. Ezek a tények nem hagynak kétséget a romák hatalmas veszteségéről, amely minket, európaiakat arra kötelez, hogy emlékezzünk meg a népirtás igazságtalanságát elszenvedőkről, és sorsukról hírt adjunk. Ezen események tudatosítása elsődleges fontosságú a jelenlegi és jövőbeli generációk számára
Elena Băsescu
A romák jelenleg az Unió legnagyobb kisebbségének számítanak, de az évszázadok során ők voltak a leginkább elnyomva. Több százezer romát gyilkoltak meg és üldöztek a második világháború során. Sajnos csupán néhány tagállam ismerte el, hogy a romák mészárlása valóban népirtás volt. Az áldozatok emléke és a holokauszt roma túlélői iránti mély tisztelete jeléül a román elnök 2007-ben elismerte a romák által elszenvedett kegyetlenségeket, és a hűséges szolgálat nemzeti érdemrendjének harmadik fokozatával tüntetett ki három roma túlélőt. A romák részét képezik Románia jövőjének, az európai Romániának. A holokauszt tragédiája immár része kollektív emlékezetünknek. Megragadom az alkalmat, hogy üdvözöljem a magyar elnökség prioritásait, különösen a romaintegrációs stratégiát. A megemlékezés legjobb formája a jövőbe tekintés. Minden tagállamban meg kell vizsgálnunk a történelmi évszázadokat, amelyeknek a romák részei voltak, és most meg kell erősítenünk a roma kezdeményezést. Ők szabad, egyenlő európai polgárok. Létre kell hoznunk a romák szabad mozgásának előfeltételeit, hogy ne toloncolják ki őket ismét. Olyan közösségre van szükségünk, amely teljesen beilleszkedik a modern társadalomba.
Elena Oana Antonescu
Üdvözlöm az Európai Parlament elnöke, Jerzy Buzek kezdeményezését, aki kérte, hogy az Európai Unió hivatalosan ismerje el a nácik és szövetségeseik által a második világháborúban a roma lakosság ellen elkövetett népirtást, mert előrelépést jelent a legelterjedtebb európai etnikai kisebbség jogainak védelmében folytatott küzdelem terén.
A roma lakosság több tízezer tagját kínozták meg és gyilkolták le a keleti térségben, és több ezren haltak meg a náci rezsim koncentrációs táboraiban. Michael Billig történész a következő állításban összegzi a faji felsőbbrendűség doktrínáját: "Az embert nem azért ölik meg, amit tesz, hanem azért, aki”. Ez a mondat összegzi azt a szomorú időszakot, amikor több mint egymillió romát nyomtak el és fosztottak meg minden jogától, beleértve az utódnemzés jogát is.
Úgy gondolom, hogy konkrét uniós szintű intézkedésekre van szükségünk a rasszizmus és a társadalmi kirekesztés elleni fellépéshez. Szót emelek amellett, hogy jobb együttműködésre és a bevált gyakorlatok cseréjére van szükség uniós szinten a nemzeti és az európai romaintegrációs stratégiák között.
