Nabadzības izskaušanai veltītās starptautiskās dienas attīstības aspekti - Minimālā ienākuma nozīme nabadzības apkarošanā un integrējošas sabiedrības attīstības veicināšanā Eiropā (debates)
Priekšsēdētāja
Nākamais darba kārtības punkts ir kopīgas debates par nabadzību:
Padomes un Komisijas paziņojumi par nabadzības izskaušanai veltītās starptautiskās dienas attīstības aspektiem, un
ziņojums, ko Nodarbinātības un sociālo lietu komitejas vārdā iesniedza I. Figueiredo kundze, par minimālā ienākuma nozīmi nabadzības apkarošanā un integrējošas sabiedrības attīstības veicināšanā Eiropā.
Olivier Chastel
Priekšsēdētājas kundze, komisāra kungs, godātie deputāti! 2010. gads ir Eiropas gads cīņai pret nabadzību un sociālo atstumtību, un mēs ļoti labi saprotam, ka nabadzības problēma nebeidzas pie ES robežām un ka to nevar atrisināt tikai ES iekšienē.
Nesenā pasaules krīze ietekmēja visas valstis un galvenokārt visnabadzīgākās valstis, un tas parāda, cik pasaules valstis ir savstarpēji saistītas. Tāpēc attīstības veicināšana ir viens no Eiropas risinājumiem cīņā pret šodienas globālajām problēmām, un turpmākie pieci gadi būs ļoti svarīgi attīstības politikas jomā Eiropā un pasaulē.
Lisabonas līguma 208. pantā un Eiropas konsensā attīstības jomā ir skaidri noteikts, ka galvenais mērķis ES sadarbībai attīstības jomā ir izskaust nabadzību, nodrošinot ilgtspējīgu attīstību un atbilstību Tūkstošgades attīstības mērķiem.
Taču, lai sasniegtu visus Tūkstošgades attīstības mērķus ilgtspējīgas attīstības jomā, ir vajadzīgs kopīgs ieguldījums un visiem partneriem ir jāpilda saistības, ko tie ir uzņēmušies. Eiropas Savienība uzskata, ka arī jaunattīstības valstis ir atbildīgas par attīstības gaitu attiecīgajā valstī un ka tās to nosaka, un ka galvenokārt tieši šīs valstis ir atbildīgas par to, vai Tūkstošgades attīstības mērķi tiks sasniegti.
Tāpēc ir svarīgi uzsvērt faktu, ka šo mērķu sasniegšanai ir vajadzīgas pasaules mēroga stratēģijas, to skaitā demokrātiska pārvaldība, cilvēktiesību un tiesiskuma aizsardzība, nabadzīgākajiem labvēlīgas ekonomikas izaugsme, privātā sektora attīstība, tirdzniecības attīstība, humānā un sociālā attīstība un vides ilgtspēja.
Eiropas Savienība mudina partnervalstis rīkoties efektīvāk, jo īpaši, mazinot nabadzību un nevienlīdzību un veidojot partnerības ar pilsonisko sabiedrību, privāto sektoru un vietējām iestādēm. Eiropas Savienība vairāk atbalstīs partnervalstu pūliņus aktīvāk virzīt iekšzemes resursus attīstības finansēšanai, jo īpaši, lai uzlabotu valsts finanšu pārvaldību un stiprinātu un padarītu efektīvākas nodokļu un muitas sistēmas attiecīgajās valstīs.
Šī gada 22. septembrī, kad tika pieņemts galīgais dokuments par augstākā līmeņa sanāksmi Tūkstošgades attīstības mērķu jomā, ANO dalībvalstis arī vēlreiz apstiprināja apņemšanos sadarboties, lai uzlabotu ekonomiskos un sociālos apstākļus visiem cilvēkiem, un darīt visu, kas ir to spēkos, lai līdz 2015. gadam sasniegtu Tūkstošgades attīstības mērķus.
Andris Piebalgs
Komisijas loceklis. - Priekšsēdētājas kundze, vispirms es vēlos pateikties par iespēju runāt par nabadzības problēmu un par to, ko Eiropas Savienība var darīt pasaules mērogā, īstenojot attīstības sadarbības politiku. Šī paziņojuma otrajā daļā es komentēšu arī Figueiredo kundzes ziņojumu.
Nabadzības izskaušana mūsdienās ir visnopietnākā pasaules mēroga problēma. Šī problēma ir jāatrisina ne tikai pašsaprotamas solidaritātes un pienākuma dēļ, bet arī tāpēc, lai nodrošinātu labklājību un stabilitāti pasaulē. Un tas ir mūsu visu interesēs. Pasaules līderi 2000. gadā tikās ANO sanāksmē Ņujorkā un pieņēma starptautisko attīstības programmu turpmākajiem 15 gadiem par Tūkstošgades attīstības mērķiem. Šajā jomā tika noteikti dažādi uzdevumi un mērķi, un pasaules valstis arī uzņēmās saistības uz pusi samazināt galēju nabadzību. Kas ir paveikts piecus gadus pirms noteiktā termiņa 2015. gadā?
Ir panākts ievērojams progress. Laikā no 2000. līdz 2005. gadam kopumā 120 miljoni cilvēku ir izkļuvuši no nabadzības, un nabadzības līmenis samazinājās par 2,4 % gadā, taču vēl ir par agru priecāties. Pašreiz 1,4 miljoni cilvēku joprojām dzīvo galējā nabadzībā, un situācija dažādos reģionos, valstīs un iedzīvotāju grupās ir krasi atšķirīga. Turklāt nesenā un pašreizējā pasaules mēroga krīze - sākot ar plūdiem un ļoti augstu degvielas cenu un beidzot ar ekonomisko nestabilitāti un klimata pārmaiņām - apdraud līdzšinējos sasniegumus un nākotnes izredzes.
Pirms divām nedēļām augstākā līmeņa sanāksmē par Tūkstošgades attīstības mērķiem tika apstiprināts pasaules valstu mērķis nabadzības apkarošanas jomā. Eiropas Parlamenta deputāti G. Mitchell vadībā sniedza lielu ieguldījumu šajā augstākā līmeņa sanāksmē, un liels paldies viņiem par piedalīšanos un atbalstu. Paldies arī Parlamentam par atbalstu visā sagatavošanas procesā, kura rezultātā tika pieņemts M. Cashman ziņojums. Šis Parlaments paturēja prātā Tūkstošgades attīstības mērķus un Ņujorkā apliecināja spēcīgu un mērķtiecīgu ES nostāju. Manuprāt, tie Parlamenta deputāti, kuri piedalījās šajā augstākā līmeņa sanāksmē, bija gandarīti par iznākumu. Šajā sanāksmē neviens netika vainots; šī tikšanās drīzāk deva jaunu enerģiju, stimulu un cerību, ka šie mērķi tiks sasniegti. Šī sanāksme apliecināja, ka Tūkstošgades attīstības mērķi joprojām ir svarīgs jautājums politiskajā dienas kārtībā, ņemot vērā, ka šajā augstākā līmeņa sanāksmē piedalījās apmēram 110 valstu vai valdību vadītāju. Eiropas Savienībai bija svarīga loma, lai šis pasākums būtu veiksmīgs un atspoguļotu ES 27 dalībvalstu spēcīgu, vienotu nostāju.
Nabadzības apkarošana ir svarīgs jautājums arī Eiropas Savienības politiskajā dienas kārtībā. Tas ietilpst mūsu Eiropas projektā. Saskaņā ar Lisabonas līgumu tas ir Eiropas Savienības attīstības politikas galvenais mērķis un, ne mazāk svarīgi, to ļoti atbalsta arī Eiropas iedzīvotāji.
Eiropas Savienība ir pasaulē lielākais atbalsta sniedzējs, un līdz šim tā ir devusi lielu ieguldījumu Tūkstošgades attīstības mērķu sasniegšanā. Es minēšu tikai divus piemērus - Eiropas Komisija viena pati kopš 2004. gada ir palīdzējusi vēl 9 miljoniem meiteņu un zēnu apmeklēt skolu, un 31 miljonam mājsaimniecību ir pieslēgta tīra dzeramā ūdens padeve. Manuprāt, ar to var lepoties, taču ir jādara vairāk, un mēs arī varam darīt vairāk.
Eiropas līderi jūnijā palīdzēja stiprināt Tūkstošgades attīstības mērķus, piekrītot mērķtiecīgam plānam un pasākumu kopumam. Šī plāna prioritātes ir ar mērķu sasniegšanu saistīti pasākumi - šajā jomā ir panākts vismazākais progress -, un tie attiecas uz tiem reģioniem un tām valstīm, kur progress notiek vislēnāk, to skaitā tiem reģioniem un tām valstīm, kurās noris konflikti un kuras ir visneaizsargātākās. Plānā ir iekļauta arī mūsu apņemšanās līdz 2050. gadam sasniegt 0,7 % NKI mērķi, neskatoties uz ekonomikas un finanšu grūtībām. Lai to panāktu, ir jāizvērtē ikgadējais progress šajā jomā.
Mana galvenā prioritāte arī turpmāk būs panākt to, lai Tūkstošgades attīstības mērķi - jo īpaši mērķi saistībā ar nabadzības izskaušanu - līdz 2015. gadam kļūtu par Tūkstošgades attīstības realitāti.
Mēs visi zinām, ka ar atbalsta sniegšanu nepietiek, lai sasniegtu Tūkstošgades attīstības mērķus. Ļoti svarīgi ir arī rast radošākas metodes, lai pastiprinātu šī atbalsta ietekmi, veicinot ilgtspējīgāku un integrējošāku izaugsmi un papildu finanšu līdzekļus aktīvāk virzot attīstības finansēšanai. Vienlīdz svarīga ir atbalsta kvalitāte un efektivitāte, ieskaitot labāku pārredzamību un uzticamību, un tas, kā nodrošināt, lai ar atbalstu nesaistīta politika vairāk atbalstītu Tūkstošgades attīstības mērķus.
Attīstības atbalsts ir katalizators, nevis brīnumlīdzeklis. Valsti nav iespējams pārveidot, izmantojot tikai atbalstu. Lai garantētu ilgtspējīgu progresu, galvenokārt ir jāattīsta valsts spēja nodrošināt integrējošu un ilgtspējīgu izaugsmi. Attīstība sākas pašās jaunattīstības valstīs, nevis ārpusē, un tāpēc mūsu pasākumiem attīstības jomā ir jābūt vērstiem tieši šajā virzienā. Galu galā tieši to paredz piederības princips.
Es plānoju novembrī izstrādāt Zaļo grāmatu un organizēt publisku apspriešanu, lai apkopotu viedokļus par to, kā uzlabot ES politiku un instrumentus, lai partnervalstīs pilnīgāk īstenotu ilgtspējīgas un integrējošas izaugsmes faktorus, tādejādi novēršot nabadzības galvenos cēloņus un nodrošinot lielu pievienoto vērtību mūsu sadarbībai attīstības jomā. Manuprāt, kā parasti, jūsu ieguldījums šajās debatēs būs ļoti svarīgs.
Paldies Figueiredo kundzei par ziņojumu par minimālā ienākuma shēmām. Šī ziņojuma pamatā ir cilvēku pamattiesības uz pietiekamiem resursiem, lai viņi varētu dzīvot cilvēka cienīgu dzīvi. To paredz Eiropas Savienības Pamattiesību harta. Tās iespaidā Komisija ir izveidojusi vairākas nesenas iniciatīvas aktīvas integrācijas jomā, jo īpaši Komisijas 2008. gada ieteikumu par aktīvu integrāciju, ko apstiprināja Parlaments un Padome. Šajā ieteikumā ir minētas integrētas aktīvas iekļaušanas stratēģijas, kuru pamatā ir trīs pīlāri - proti, visiem pieejams darba tirgus, kvalitatīvu pakalpojumu pieejamība un pietiekams ienākumu atbalsts. Tāpēc Komisija atbalsta šo ziņojumu.
Vienlaikus mēs pilnībā ņemam vērā dalībvalstu kompetenci sociālo aizsardzības sistēmu izstrādes un izmantošanas jomā kopumā un jo īpaši saistībā ar minimālā ienākuma shēmām. Pietiekami ienākumi ir pamatnosacījums cīņā pret nabadzību attiecībā uz cilvēkiem, kuri nevar strādāt. Tas ir vajadzīgs, lai nodrošinātu visiem pieejamu darba tirgu un lai apkarotu nabadzību attiecībā uz darba nespējīgiem cilvēkiem.
Šajā ziņojumā ir atkārtoti apstiprināts ieņēmumu atbalsta pamatprincips: tam ir jābūt pietiekamam un savienojamam ar iniciatīvas nosacījumiem. Pašlaik dalībvalstīs tiek veikti fiskālās konsolidācijas pasākumi, lai nodrošinātu valsts finanšu stabilitāti ilgtermiņā. Komisija uzskata, ka, īstenojot šos pasākumus, ir jāaizsargā visneaizsargātākie sabiedrības locekļi.
Eiropas Komisija līdz šī gada beigām iesniegs Eiropas platformu cīņai pret nabadzību, nosakot konkrētus pasākumus, lai palīdzētu dalībvalstīm sasniegt mērķi līdz 2020. gadam palīdzēt vismaz 20 miljoniem Eiropas iedzīvotāju izkļūt no nabadzības.
Ilda Figueiredo
Priekšsēdētājas kundze, nabadzība un sociālā atstumtība ir cilvēka cieņas un cilvēka pamattiesību pārkāpums, taču Eiropas gadā cīņai pret nabadzību un sociālo atstumtību diemžēl pastāv risks, ka tiks sasniegts rekordliels nabadzībā dzīvojošu cilvēku skaits.
Bagātajai Eiropai tas ir šokējošs solis atpakaļ, neskatoties uz finanšu nozares un ekonomikas grupu ienākumu pieaugumu, kas tiek slēpts nodokļu oāzēs. Tādēļ miljoniem strādājošo, sieviešu, jauniešu, to cilvēku, kuri cieš no algu samazināšanas un kuri strādā nedrošu, slikti apmaksātu darbu, kā arī bezdarbnieki un pensionāri, kuri saņem ļoti mazas pensijas, ir sašutuši.
Statistikas birojs 2008. gada nogalē ziņoja, ka, pat ņemot vērā sociālos maksājumus, apmēram 85 miljoniem cilvēku draud nabadzība, taču situācija būs vēl sliktāka, ja turpmāk tiks īstenota neoliberālā ES politika un tā dēvētie taupības pasākumi, kas tiek īstenoti dažās dalībvalstīs. Šie pasākumi paredz samazināt algas un līdzekļus valsts veselības aprūpes un izglītības jomā un citās jomās, kā arī samazināt sociālo atbalstu un palielināt nodokļus pirmās nepieciešamības precēm, to skaitā, pārtikai, kā tas ir Portugālē, Grieķijā, Īrijā un citās valstīs.
Komisija un Padome nedrīkst turpināt izdarīt spiedienu uz dalībvalstīm, ņemot vērā Stabilitātes un izaugsmes pakta neracionālos kritērijus. Tās ņem vērā tikai finanšu, nevis sociālos aspektus, visus līdzekļus atvēlot valsts atbalstam bankām un finanšu sistēmai, sabiedrību pilnīgi pametot novārtā. Sliktākais, ka tagad tās liek strādājošajiem un nabadzīgajiem cilvēkiem maksāt par steidzamajām valsts subsīdijām, ko valdības izsniedza ES līderu atbalstītajām un finanšu grupu atzinīgi vērtētajām bankām.
Tāpēc, lai novērstu nabadzību un sociālo atstumtību, ir jāmaina politika, un to pieprasa arī vairāki miljoni cilvēku, kuri piedalās demonstrācijās visā Eiropā, arī šeit, Strasbūrā.
Eiropas gada cīņai pret nabadzību un sociālo atstumtību mērķi un pamatprincipi nedrīkst būt tikai tukši vārdi. Nedrīkst aizmirst ES saistības īstenot ANO Tūkstošgades attīstības mērķus.
Politikas programmās jāpievērš uzmanība tiesībām un atbildības sadalījumam, jāsekmē kohēzija un to cilvēku līdzdalība, kuriem draud nabadzība vai kuri dzīvo nabadzībā, jāizstrādā konkrēti pasākumi un tie jāīsteno, lai efektīvi novērstu un apkarotu nabadzību; ir jāintegrē bezpajumtnieki un imigranti, nemaz nerunājot par invalīdiem, un šīs politikas programmas nedrīkst apdraudēt jauniešu un bērnu nākotni.
Diemžēl stratēģija "Eiropa 2020” tikai sniedz norādes, kā 20 miljoniem cilvēku līdz 2020. gadam izkļūt no nabadzības, un tās paredz atkāpties no tā dēvētās Lisabonas stratēģijas sākotnējiem mērķiem.
Nabadzībai un sociālajai atstumtībai ir vairākas izpausmes, un šajā sakarā krīzes pārvarēšanā ir jāņem vērā makroekonomikas politikas sociālie aspekti. Tas nozīmē, ka ir jāmaina prioritātes un politika, jo īpaši monetārā politika, piemēram, Stabilitātes un izaugsmes pakts, budžeta un fiskālā politika, kā arī konkurences un iekšējā tirgus politika. Par prioritātēm ir jānosaka ekonomikas un sociālā kohēzija un cilvēktiesību aizsardzība. Tas nozīmē, ka - vismazākais - ir jāsaskaņo ekonomikas, nodarbinātības, sociālā un vides politika, un ir jānodrošina godīga bagātību un īpašuma pārdale.
Šajā kontekstā minimālā ienākuma shēmas ir efektīvs līdzeklis, lai garantētu cilvēku drošību un samazinātu atstumtības un bezdarba ietekmi. Tas paredz pienācīga darba pieejamību, izskaužot nedrošību un mazās algas, kas veicina nabadzīgu strādājošo skaita pieaugumu. Šīs minimālā ienākuma shēmas ir svarīgas attiecībā uz ienākumu pārdali, un tās nodrošina solidaritāti un sociālo taisnīgumu, jo īpaši krīzes apstākļos, jo tās darbojas pretcikliski, garantējot sociālo stabilitāti un nodrošinot papildu resursus, kas pastiprina pieprasījumu un patēriņu iekšējā tirgū un tādā veidā palīdz cīnīties pret lejupslīdi.
Tātad minimālā ienākuma shēmas paredz, ka vismaz 60 % no mediānas ienākuma attiecīgajā dalībvalstī ir jāattiecina uz sociālās integrācijas stratēģiju, kas attiecas arī uz vispārējām politiskajām nostādnēm un speciāliem pasākumiem sabiedrības visneaizsargātākajām grupām saistībā ar mājokli, veselības aprūpi, izglītību un mācībām, un sociālajiem pakalpojumiem. Tas palīdzētu cilvēkiem izkļūt no nabadzības un veicinātu sociālo integrāciju un nodarbinātību visiem, kuri uz to ir spējīgi, nodrošinot pienācīgas kvalitātes darba apstākļus, nevis mūsdienu verdzību - nepastāvīgu un slikti apmaksātu darbu attiecībā uz miljoniem strādājošo, jo īpaši sievietēm un jauniešiem.
Komisijas uzdevums ir sagatavot iniciatīvu un rīcības plānu par minimālā ienākuma shēmām, lai palīdzētu bērniem, jauniešiem, pieaugušajiem un vecākiem cilvēkiem izkļūt no nabadzības un lai veicinātu šo iedzīvotāju grupu sociālo progresu.
Licia Ronzulli
Priekšsēdētājas kundze, dāmas un kungi! Dati par nabadzību pasaulē ir satraucoši, tie rada bažas un ir nepieļaujami. Nabadzībā dzīvojošo cilvēku skaits visu laiku pieaug, un pastāvīgi palielinās arī nevienlīdzība starp tiem, kuri dzīvo trūkumā un tiem, kuri bauda augsta dzīves līmeņa sniegtās priekšrocības.
Jaunākajā ANO ziņojumā par situāciju pasaules pilsētās ir teikts, ka 827 miljoni cilvēku mūsdienās dzīvo graustu rajonos, un prognozes liecina, ka šis skaitlis palielināsies par vidēji 6 miljoniem gadā. Kā jau tika uzsvērts, šī problēma ir aktuāla arī Eiropā: pašlaik gandrīz 80 miljoni ES iedzīvotāju - 16 % Eiropas Savienības iedzīvotāju - dzīvo nabadzībā, un apmēram 19 miljoni no tiem ir bērni.
Šis gads, 2010. gads, ir Eiropas gads cīņai pret nabadzību un sociālo atstumtību, un tas ir šodien apspriestā ziņojuma pamatā. Manuprāt, galīgajā dokumenta versijā ir jāanalizē noteikti aspekti, kas, manuprāt, ir ārkārtīgi svarīgi, un par to paldies Figueiredo kundzei. Nesenās ekonomikas krīzes rezultātā palielinājās bezdarbs. Diemžēl atkal visvairāk cieta sievietes. Lai apkarotu nabadzību, vispirms ir vajadzīga nodarbinātību veicinoša politika, jo īpaši attiecībā uz sievietēm un jauniešiem.
Ikvienam būtu jāsaņem pietiekami daudz naudas, lai varētu nodrošināt pienācīgu dzīves līmeni. Ir skaidrs, ka minimālajai algai var būt liela nozīme cīņā pret nabadzību, dodot ikvienam iespēju aktīvi iesaistīties sociālajā, kultūras un politiskajā dzīvē. Taču ir jāļauj katrai dalībvalstij brīvi izlemt, vai tā vēlas pieņemt minimālo algu; šis lēmums nav jāpieņem Eiropas Savienības līmenī.
Lai nodrošinātu patiesu sociālo integrāciju un cīnītos pret degradāciju un nabadzību, mēs nedrīkstam paļauties tikai uz sociālo nodrošinājumu: ir jāizvirza augstāki mērķi. Tāpēc centīsimies īstenot labākas strukturālās reformas un integrētāku nodarbinātības politiku, lai iedrošinātu mazāk aizsargātas sabiedrības grupas iesaistīties darba tirgū.
Thijs Berman
Priekšsēdētājas kundze, Figueiredo kundze izteicās ļoti precīzi, un man ir tikai viena piebilde. ES darbības pamatā ir uzskats, ka labklājība pēc iespējas lielākam cilvēku skaitam ir ekonomikas attīstības garantija ikvienam Eiropas iedzīvotājam. Atvērtā tirgus un struktūrfondu dēļ - bagātību pārdales dēļ - dzīves līmenis ES dalībvalstīs Centrāleiropā un Austrumeiropā paaugstinās, un vecajām dalībvalstīm tas ir izdevīgi. Visiem Eiropas iedzīvotājiem ir tiesības dzīvot pārticīgi, un šādas tiesības ir visiem cilvēkiem visā pasaulē.
Tāpēc Lisabonas līgums paredz samazināt nabadzību. Ir jāsasniedz Tūkstošgades attīstības mērķi, un mēs varam turpināt darboties starptautiskā mērogā tāpat, kā tas tiek darīts saistībā ar jaunajām dalībvalstīm. Ievērojot tiesiskumu, nabadzīgajās valstīs paaugstinās labklājības līmenis, jo tas šajās valstīs veicina ieguldījumus uzņēmējdarbības jomā, radot pārliecību, ka noslēgtie līgumi ir uzticami. Bagātību pārdale pasaulē mazina sociālo spriedzi, vardarbību un bēgļu plūsmas, kā arī paplašina potenciālos tirgus.
Tāpēc nav saprotams, kāpēc dažu dalībvalstu, piemēram, Nīderlandes - manis pārstāvētās valsts - valdība groza attīstības budžetu un vēlas mainīt šos mērķus. Tas nav pareizi un mērķtiecīgi, un tas ir savtīgi. ES prioritātei arī turpmāk ir jābūt samazināt nabadzību.
Elizabeth Lynne
ALDE grupas vārdā. - Priekšsēdētājas kundze, manuprāt, ziņojums par minimālo ienākumu, par kuru nobalsoja Nodarbinātības un sociālo lietu komiteja, ir vislabākais risinājums un tas tiks plaši atbalstīts. Tāpēc es aicinu noraidīt 1. un 2. grozījumu.
Es vienmēr esmu kaislīgi atbalstījusi minimālā ienākuma noteikšanu visās dalībvalstīs, un es to esmu norādījusi visos savos ziņojumos sociālās integrācijas jomā, taču, manuprāt, šo mērķi vislabāk var sasniegt, apmainoties ar labākās prakses piemēriem. Manuprāt, ja mēs izvēlēsimies likumdošanas ceļu, tad nespēsim palīdzēt visiem un neiegūsim to, ko mēs visi vēlamies - nodrošināt cienīgu dzīvi ikvienam un apkarot nabadzību un bezpajumtniecību.
Nodarbinātības komitejas ziņojumā ir arī teikts, ka efektīvākais veids, kā mazināt nabadzību, ir ikvienam nodrošināt piekļuvi darba tirgum. Viens veids, kā to panākt, ir efektīvi īstenot Nodarbinātības direktīvu visās dalībvalstīs. Veidojot politiku nabadzības un sociālās integrācijas jomā, mums ir jāuzklausa cilvēki, kuriem šīs problēmas ir īpaši aktuālas - citiem vārdiem sakot, tie, kuri cieš no nabadzības un bezpajumtniecības. Mums ir jānodrošina tas, lai dalībvalstis sasniegtu izvirzītos mērķus nabadzības samazināšanas jomā, kas ir noteikti stratēģijā "Eiropa 2020”.
Es arī vēlos norādīt, ka šajās debatēs runa ir par minimālo ienākumu - citiem vārdiem sakot, par bezdarbnieku pabalstiem, nevis samaksu par darbu.
Karima Delli
Priekšsēdētājas kundze, dāmas un kungi! Eiropā 80 miljoni cilvēku dzīvo nabadzībā, vairāk nekā 5 miljoni cilvēku ir bezpajumtnieki, vairāki miljoni cilvēku dzīvo nožēlojamos apstākļos, katrs piektais bērns cieš no nabadzības, bet kas vienlaikus notiek sabiedrības pretējā pusē? Miljardieru skaits pieaug.
Nesen, 17. oktobrī, tika atzīmēta nabadzības izskaušanai veltītā starptautiskā diena, un drīz noslēgsies arī Eiropas gads cīņai pret nabadzību un sociālo atstumtību, bet kas ir paveikts šajā jomā? Kādus konkrētus risinājumus Eiropa ir piedāvājusi tiem, kas visvairāk cieš no krīzes, kuru viņi neizraisīja? Kādu cerību mēs varam dot manai paaudzei, šai Eiropas paaudzei, kas cieš no bezdarba, nedrošības un atstumtības, šiem jauniešiem, kuri neuzticas Eiropai un kuri ļoti daudz ko sagaida no Eiropas un līdz ar to no jums?
Mūsu pienākums ir risināt viņu ikdienas problēmas un novērst viņu bažas par nākotni. Lisabonas stratēģija nav veiksmīgs nabadzības izskaušanas līdzeklis. Mēs vairs nedrīkstam vienaldzīgi stāvēt malā un ļaut visam ritēt savu gaitu. Vairs nav laika bezmērķīgām, skaistām runām. Ir pienācis laiks rīkoties un apliecināt politisko drosmi. Visas organizācijas, kas strādā ar tiem, kuri cieš no nabadzības, - "ATD Ceturtā pasaule”, ES sadarbības tīkls nabadzības mazināšanai (EAPN), Eiropas Nacionālo organizāciju federācija darbam ar bezpajumtniekiem (FEANTSA) un "Emmaüs Europe” - to lūdz jau 20 gadu!
Tāpēc mēs aicinām Eiropas Komisiju izstrādāt pamatdirektīvu, kas paredz noteikt atbilstošu minimālo ienākumu. Šī pamatdirektīva garantētu tiesības saņemt un piekļūt pienācīgam minimālajam ienākumam, dodot iespēju no nabadzības izrauties ikvienam bērnam, pieaugušajam vai vecākam cilvēkam, tādejādi nodrošinot viņu neatņemamās tiesības dzīvot ar cieņu.
Dāmas un kungi! Atvēlētais laiks drīz beigsies, un ir nepieciešams rīkoties tik steidzīgi, kā vēl nekad. Kopīgi mēs varam izbeigt šo briesmīgo problēmu, proti, ilgtermiņa nabadzību. Nabadzība; novērst nabadzību - tie nedrīkst būt tikai tukši vārdi. Tā ir realitāte, un es ceru, ka kopīgiem spēkiem mēs uzsāksim šo cīņu.
Nirj Deva
ECR grupas vārdā. - Priekšsēdētājas kundze, šīs debates man šķiet diezgan uzjautrinošas -vai pat varētu teikt - smieklīgas. Es jau dzirdēju vairākas uzrunas, un mēs runājam par nabadzības izskaušanu, taču ne reizi nav pieminēts, kā varētu veicināt bagātību. Nabadzību nevar izskaust, ja netiek veicināta pārticība, jo pretējā gadījumā notiek tikai savstarpēja pārdale, neveidojot jaunu bagātību.
Starptautiskajā vidē EUR 880 miljardi aizplūst no jaunattīstības valstīm dažāda veida korupcijas un citu darbību dēļ, ja tās netiek reģistrētas un apliktas ar nodokli vai ja līdzekļi netiek noguldīti pienācīgās bankās. Tas ir starptautiska mēroga skandāls finanšu aprindās. Šie EUR 880 miljardi būtu jāizmanto bagātības veidošanai jaunattīstības valstīs.
Eiropā nabadzība pieaug, jo mēs sev nosakām pārlieku regulējumu, kas traucē veidot bagātību, un tagad problēmas ir saistītas ar Indiju un Ķīnu. Šis jautājums ir jāskata atkārtoti.
Gabriele Zimmer
Priekšsēdētājas kundze, šodienas sanāksmē par nabadzību galvenā uzmanība apzināti ir vērsta uz saistību starp nabadzību pasaulē un nabadzību Eiropas Savienības dalībvalstīs. Taču simtiem tūkstošu cilvēku to ir darījuši jau pirms tam. Pēdējās nedēļās un mēnešos arvien lielāks skaits cilvēku devās Eiropas ielās, lai vērstu uzmanību uz šo jautājumu, un pasaules rīcības diena apzināti tika organizēta ap to laiku, kad notika arī ANO augstākā līmeņa sanāksme par Tūkstošgades attīstības mērķiem.
Taču atšķirībā no šo cilvēku nostājas visas Eiropas iestāžu īstenotās stratēģijas ir neskaidras un pretrunīgas, un ES veido pamatnosacījumus, kas savukārt kavē nabadzības apkarošanu. Lisabonas līgumā un stratēģijā "Eiropa 2020” de facto ir atcelti ar nabadzību saistītie mērķi. Vairākas Eiropas Savienības dalībvalstis izmanto iespēju lūgt nodrošināt valsts finanšu ilgtspēju, lai pamatotu sociālo pakalpojumu apjoma samazināšanu un pārdali, samazinot atbalstu veselības aprūpes nozarei un pensiju sistēmām un samazinot darba tirgus politikas instrumentus un pakalpojumus bezdarbniekiem, bērniem un ģimenēm. Mēs paši to darām ES dalībvalstīs, un pašlaik mēs rīkojamies tā, it kā mums būtu jāorganizē kampaņas par nabadzībā dzīvojošiem cilvēkiem, lai samazinātu atstumtību. Mēs to darām ar politiskām metodēm.
Jānorāda, ka stratēģija "Eiropa 2020” un Eiropas Savienības ilgtspējas stratēģija ir pretrunā viena otrai, un tāpēc nav iespējams apkarot nabadzību pasaulē.
Derek Roland Clark
EFD grupas vārdā. - Priekšsēdētājas kundze, līdz ar ES paplašināšanos nabadzība, jo īpaši to cilvēku skaits, kuri atrodas uz nabadzības sliekšņa, ir palielinājies, jo katra dalībvalsts šajā problēmā dod savu artavu, un tāpēc ir diezgan skaidrs, kā būtu jārīkojas, lai šis skaits nepieaugtu.
Viens no risinājumiem ir noteikt minimālo algu. Es atbalstu minimālās algas noteikšanu, taču tikai tādā gadījumā, ja katrā valstī tā tiek noteikta atsevišķi. Vienādas minimālās algas noteikšana visā ES tikai sarežģītu situāciju. Piemēram, Skandināvijas valstīs mājokļu apkures cenām visām ienākumu grupām būtu jābūt augstākām nekā tas ir Dienvideiropā.
Es iebilstu pret minimālā ienākuma noteikšanu, jo tādā gadījumā zemākas algas tiktu atlīdzinātas no valsts finansējuma līdzekļiem, liekot nodokļu maksātājiem maksāt par ekonomikas krīzi. Kā cīnīties pret to, ka daži darba devēji maksās mazāk nekā viņi varētu maksāt, ja zinās, ka pabalstu sistēma to atlīdzinās? Atbilde: ir vajadzīgs stingrāks regulējums un lielāka birokrātija attiecībā uz uzņēmumiem, no kā visvairāk cietīs mazie un vidējie uzņēmumi, kuri, starp citu, nodarbina pusi no visa darbaspēka.
Un, protams, tad, kad minimālais ienākums būs saskaņots visā ES, tiks saskaņota arī nodokļu sistēma, noņemot neskaidrības plīvuru un atmetot Eiropas galveno iezīmi: daudzveidību.
Franz Obermayr
(DE) Priekšsēdētājas kundze, bažas rada tas, ka vairāki tūkstoši ES iedzīvotāju dzīvo uz nabadzības sliekšņa, neskatoties uz to, ka viņiem ir pastāvīgs darbs. Ņemot to vērā, ir ļoti atbalstāmi centieni noteikt atbilstošu minimālo algu. Taču noteikt minimālo algu ir vērts tikai tādā gadījumā, ja tiek īstenoti arī citi pasākumi. Nemērķtiecīgu debašu dēļ var sarukt uzņēmumu skaits un var pieaugt bezdarbnieku skaits. Galu galā mazie un vidējie uzņēmumi nevarēs atļauties maksāt ar likumu noteikto minimālo algu, ja nodokļu slogs netiks atvieglots, un, protams, algu pieaugums var izraisīt preču un pakalpojumu cenu pieaugumu. Tas atkal veicinātu inflāciju.
Tāpēc galvenokārt ir jāievieš atvieglojumi darba jomā. Ir jāpanāk tas, lai darbs ES iedzīvotājiem atkal būtu izdevīgs. Priekšlikums noteikt minimālo algu, protams, ir labs, taču tas būtu jādara, nosakot arī kopējus nodokļu atvieglojumus strādājošajiem un mazajiem un vidējiem uzņēmumiem Eiropā.
Elisabeth Morin-Chartier
(FR) Priekšsēdētājas kundze, nabadzības apkarošana patiesībā ir viens no Tūkstošgades attīstības mērķiem, taču tas ir arī Eiropas mērķis attiecībā uz situāciju Eiropā.
Eiropā nudien ir visaugstākais vidējais dzīves līmenis pasaulē, taču nekur citur pasaulē sabiedrība nav tik sadalīta kā Eiropā, tāpat kā tas ir, salīdzinot Eiropu un Āfriku. Tās ir vislielākās dzīves līmeņa atšķirības visā pasaulē. Mūsu uzdevums ir samazināt šīs atšķirības.
Pārāk daudziem Eiropas iedzīvotājiem Eiropā nav pieejama pilnvērtīga maltīte divas dienas pēc kārtas. Pārāk daudzi bērni dzīvo nabadzībā un saskaras ar problēmām veselības un izglītības jomā, kuru iemesls ir nabadzība. Pārāk daudzas sievietes ir spiestas samierināties ar mazāku atalgojumu, diskrimināciju darbavietā, nedrošu darbu, un šajā kontekstā mācības ir vienīgais veids, kā palīdzēt viņām atkārtoti integrēties sabiedrībā un izkļūt no nabadzības. Pārāk daudziem vecākiem cilvēkiem un bieži vien arī sievietēm ir ļoti grūti atrast pienācīgas kvalitātes darbavietu par atbilstošu atalgojumu visā profesionālajā darba dzīvē.
Lauku teritorijās pārāk daudz cilvēku dzīvo nabadzībā. Daudzas ES atbalsta politikas nabadzības apkarošanas jomā attiecas uz cilvēkiem, kuri dzīvo pilsētās. Mums ir jāpalīdz izskaust nabadzību arī lauku teritorijās.
Un tāpēc es jūs lūdzu, lai nabadzības apkarošana ...
(Priekšsēdētāja pārtrauca runātāju)
Frédéric Daerden
(FR) Priekšsēdētājas kundze, dāmas un kungi! Šodien galvenais jautājums Eiropas Parlamentā ir nabadzības apkarošana pasaulē. Tas ir svarīgi, taču, kā Figueiredo kundze norādīja, nabadzība ir pārāk liela problēma arī Eiropā. Nabadzības apkarošana ir viena no stratēģijas "Eiropa 2020” prioritātēm. Taču, neskatoties uz to, ka ir labi izvirzīt mērķus, kuriem, starp citu, būtu jābūt vēl augstākiem, vēl labāk, ja būtu pieejami vajadzīgie līdzekļi. Un viens no veidiem, kā to panākt, ir noteikt pienācīgu minimālo ienākumu visiem Eiropas iedzīvotājiem.
Mūsu kolēģes lieliskajā ziņojumā ir parādīts, kāpēc cīņa pret nabadzību ir tik svarīga, un tas noteikti ir solis pareizajā virzienā. Taču, ja Komisija, kura arī atbalsta minimālā ienākuma nozīmi, neizstrādās tiesību aktus, pastāv bažas, ka dalībvalstis nespēs īstenot mūsu solījumu apkarot nabadzību. Tāpēc pēc šī ziņojuma pieņemšanas ir jāizstrādā pamatdirektīva, kurā būtu ņemta vērā prakse valsts līmenī.
Charles Goerens
(FR) Priekšsēdētājas kundze, dāmas un kungi! Manuprāt, par šīm debatēm var izteikt trīs svarīgas piezīmes.
Pirmkārt, globalizācijas ietekmē ir palielinājusies nevienlīdzība atsevišķās valstīs, taču ir mazinājusies nevienlīdzība starp dažādām valstīm, par ko liecina panākumi jaunietekmes valstīs. To norādīja Starptautiskā Valūtas fonda eksperts konferencē Oslo, kur SVF apvienojās ar Starptautisko darba organizāciju.
Tiesa, joprojām pastāv lielas atšķirības starp dažādām valstīm, taču, runājot par nevienlīdzību ES valstīs, nebūtu pareizi globalizācijā vainot tikai valdošo nabadzību.
Otrkārt, manuprāt, situācija Eiropā ir ļoti specifiska. Tā ir vienīgā plašā ekonomikas zona, kurai pēdējos trīsdesmit gados ir izdevies pierast pie masveida bezdarba, kā norādīja profesors J.-P. Fitoussi.
Stratēģija "Eiropa 2020” nudien pavērš dažas interesantas perspektīvas par to, kā cīnīties pret strukturālu bezdarbu, taču, novēršot pašreizējo krīzi Eiropas Savienībā, ir jārod veids, kā mazināt bezdarbu.
Daudzi uzskata, ka, ja risinājums būs pārāk aktīvi veicināt valsts finansējuma racionalizēšanu, mērķis samazināt nabadzību var netikt sasniegts.
Treškārt, ES pieejai nabadzības apkarošanas jomā ir jābūt starptautiskai un vērstai uz āru. Ņemot vērā ilgtspējīgu attīstību, mēs vairs nevaram atļauties pret kādu izturēties labvēlīgāk nekā pret pārējiem. T. R. Malthus pieeja, kas paredz aprēķināt, cik līdzekļu tiek tērēts solidaritātes vārdā, ir pavisam vienkārša ...
(Priekšsēdētāja pārtrauca runātāju)
Jean Lambert
Priekšsēdētājas kundze, manuprāt, visiem ir skaidrs, cik minimālā ienākuma shēmas ir svarīgas Eiropas Savienībā, neskatoties uz to, ka tās vēl netiek īstenotas visās dalībvalstīs. Ir arī skaidrs, ka to efektivitāte krasi atšķiras, ka bieži vien nav skaidra pamata izmaksātajām summām un ka šīs summas ne vienmēr atbilst pieaugošajām izmaksām. Dažās dalībvalstīs situācija ir ļoti nopietna, un cilvēki nesaņem pabalstus, kas viņiem pienākas, un dažās dalībvalstīs šīm ienākuma shēmām ir noteikts arī laika ierobežojums, kas ir ļoti savādi, ņemot vērā, ka tam būtu jādarbojas kā drošības tīklam.
Esmu pilnīgi pārliecināta, ka Eiropas Savienībā ir vajadzīga vienota sistēma, kurā būtu noteikti skaidri šo shēmu izstrādes principi un skaidras to darbības metodes. Runa nav par to, ka visās dalībvalstīs būtu jānosaka vienāda maksājumu summa, un turpināt to atkārtot ir tas pats, kas iemūžināt kaut ko, kas ir tālu no patiesības. Šīs shēmas ir jāizstrādā tā, lai visi ES iedzīvotāji varētu dzīvot ar cieņu.
Tadeusz Cymański
(PL) Šīs debates notiek Eiropas gada cīņai pret nabadzību un sociālo atstumtību laikā. ES, valdību un nevalstisko organizāciju īstenotajiem pasākumiem ir jābūt ilgstošiem, un tie nedrīkst tikt īstenoti kampaņu veidā vai kā propaganda. No visiem pasākumiem, kas ir minēti šodien pārrunātajā ziņojumā, īpaši svarīgs ir priekšlikums noteikt minimālo ienākumu saistībā ar mediānas ienākumu. Nabadzības iemesli ir dažādi, un bieži vien tie ir saistīti ar sociālām problēmām un sociālo atstumtību. Taču sevišķi pārsteidzošs un ļoti apkaunojošs ir fakts, ka no nabadzības cieš cilvēki, kuriem ir darbs un kuriem nav bērnu vai ir maz bērnu. Tas ir nepieņemami, un tāpēc Eiropas Komisijas un Parlamenta pasākumiem šajā jomā ir jābūt ļoti efektīviem, konsekventiem un apņēmīgiem. Palīdzot cilvēkiem dažādos kontinentos un sūtot humāno palīdzību dabas katastrofu gadījumā, ES vispirms būtu jārāda piemērs, apliecinot solidaritāti cilvēkiem, kuri Eiropas Savienībā cieš no nabadzības.
Niki Tzavela
(EL) Priekšsēdētājas kundze, komisāra kungs! Es vēlos izcelt nozari, kurā būtu jāievieš preventīvi politikas pasākumi, lai Eiropā neveidotos jauna nouveaux pauvres paaudze. Jaunākie pētījumi liecina, ka strādājošo algas un pensijas, kuras viņi saņems vēlāk, ir ļoti atšķirīgas; tā ir tā dēvētā algas un pensijas atšķirība, kas attiecīgos cilvēkus automātiski padarīs par nouveaux pauvres. Visas Eiropas līmenī, lai izlīdzinātu šo atšķirību, saņemot apdrošināšanu, un lai baudītu cilvēka cienīgu dzīvi pensijas vecumā, strādājošajiem ir jāietaupa EUR 2 miljardi gadā.
Es to saku tādēļ, lai vērstu jūsu uzmanību uz šo ļoti nopietno problēmu, ar kuru jau saskaras vairāki miljoni pensionāru Eiropā - Eiropas nouveaux pauvres.
Sari Essayah
(FI) Priekšsēdētājas kundze, ziņojums par minimālo ienākumu sasaucas ar vērienīgām debatēm Nodarbinātības un sociālo lietu komitejā par nabadzības apkarošanu un atstumtību. Ir Eiropas gads cīņai pret nabadzību un sociālo atstumtību, taču ekonomikas krīzes rezultātā bezdarbs un sociālās problēmas daudzās dalībvalstīs joprojām turpina saasināties.
Galvenās nabadzības izpausmes Eiropā ir bērnu nabadzība, pieaugošais jauniešu bezdarbs, sieviešu nevienlīdzība darba tirgū, imigrantu atstumtība, etnisko minoritāšu statuss, piemēram, romi, un lielais skaits priekšlaicīgi pensionējušos bezdarbnieku. Viens no galvenajiem stratēģijas "Eiropa 2020” mērķiem ir samazināt nabadzību, un ir priekšlikums šo mērķi sasniegt, izmantojot dalībvalstīm saistošas kvantitatīvas metodes. Tam ir pamatots iemesls, jo pēdējos desmit gados pūliņi samazināt nabadzību neīstenojās.
Lielākā daļa komitejas deputātu galu galā nolēma ierosināt dalībvalstīm noteikt minimālo ienākumu 60 % apmērā no mediānas ienākuma, un daži deputāti pat ierosināja izstrādāt pamatlikumu par minimālo ienākumu. Es neatbalstu tiesību aktu izmaiņas, jo, nosakot minimālo ienākumu, netiek ņemtas vērā sociālā nodrošinājuma sistēmas struktūras atšķirības dažādās dalībvalstīs. Dažās dalībvalstīs atšķirīgi daudzpakāpju un ar ienākumiem saistīti sociālie pakalpojumi un vispārēji pakalpojumi, kas tiek atlīdzināti no nodokļu iemaksām, arī ir saistīti ar sociālā nodrošinājuma sistēmu. Tāpēc jautājums par minimālo ienākumu dalībvalstīs būtu jāskata no subsidiaritātes principa viedokļa, un risinājumi būtu jārod, apmainoties ar labākās prakses piemēriem.
Pervenche Berès
(FR) Priekšsēdētājas kundze, Chastel kungs, komisāru kungi! Nesen bija 17. oktobris, kas ir Rīcības diena cīņā pret nabadzību, un šis gads ir veltīts cīņai pret nabadzību un sociālo atstumtību, un mēs zinām, ka 2007. gadā, pirms krīzes, 17 % Eiropas Savienības iedzīvotāju dzīvoja nabadzībā. Pašreizējais nabadzībā dzīvojošo cilvēku skaits nav zināms, taču visiem ir skaidrs, ka šādu cilvēku ir ļoti daudz un ka šī problēma ir jārisina.
Jā, mūsu saistības ir saskanīgas, jā, mēs atbalstām pieņemtos pamata tiesību aktus, Pamattiesību hartas 1. pantu, kas paredz, ka ikvienam ir tiesības uz cieņu, Lisabonas līgumu, kurā sociālās atstumtības apkarošana ir minēta kā viens no Eiropas Savienības mērķiem, un 2020. gada stratēģiju, kuras viens no galvenajiem mērķiem ir nabadzības apkarošana. Taču nav noteiktas šīs stratēģijas īstenošanas metodes, un tāpēc mēs izvirzīto mērķi nesasniegsim un zaudēsim iedzīvotāju uzticību.
Ir jāizstrādā likumdošanas iniciatīva par minimālo ienākumu un ir jāorganizē finansējums ...
(Priekšsēdētāja pārtrauca runātāju)
David Casa
(MT) Kā jau tika minēts, mūsu darba kārtībā ļoti svarīga ir nabadzības problēma. Visi zina, kādi ir statistikas dati, kāds ir procentuālais daudzums un kas par šo tēmu tiek runāts; tik daudz nabadzībā dzīvojošo iedzīvotāju ir nopietna problēma, un tā ir nekavējoties jārisina. Būtu lieliski apkarot nabadzību, izveidojot vairāk darbvietu un ierosinot veidot struktūras, kas var palīdzēt sasniegt izvirzīto mērķi. Tas attiecas arī uz plānu palīdzēt Eiropas iedzīvotājiem iegūt vajadzīgo izglītību, lai strādātu labi apmaksātu darbu. Ir arī vajadzīgi līdzekļi, lai atbalstītu tās valstis, kurām šajā jomā joprojām klājas grūti, palīdzot arī tām sasniegtu šos mērķus. Tāpēc pēc iespējas vairāk cilvēku, jo īpaši sievietes, ir jāmudina iesaistīties darba tirgū. Šajā ziņojumā ir sniegts visaptverošs situācijas novērtējums, un es vēlos sirsnīgi pateikties referentei un apsveikt viņu par ļoti vērtīgu darbu. Taču mēs nedrīkstam rīkoties pārgalvīgi, jo arī turpmāk ir jāievēro Līgumā minētais subsidiaritātes princips. No praktiskā viedokļa nebūtu pareizi visā Eiropā ieviest vienotas normas. Turklāt vēl nav izstrādāts juridiskais pamats, kam saskaņā ar Līgumu šajā gadījumā ir jābūt. Tāpēc dalībvalstīm būtu jāļauj šīs prasības netraucēti piemērot attiecīgās valsts vajadzībām.
Regina Bastos
(PT) Priekšsēdētājas kundze, pašlaik ekonomikas, finanšu un sociālās krīzes rezultātā Eiropā notiek reorganizācija. Atsevišķās dalībvalstīs krīze ir padziļinājusies un sociālā nevienlīdzība vērsusies plašumā, tāpēc ir pieaudzis nabadzībā dzīvojošo cilvēku skaits.
Mūsdienās Eiropas Savienībā vairāk ir nabadzīgu cilvēku. Ir vairāk vīriešu un sieviešu, kuru ienākumi ir mazāki par 60 % no vidējās algas attiecīgajā valstī. Tā ir nopietna problēma, un ir jāīsteno konkrēti un efektīvi pasākumi. 80 miljoni Eiropas iedzīvotāju dzīvo nabadzībā vai viņiem draud nabadzība. Nabadzības slieksnis dažādās ES valstīs ir atšķirīgs, taču ir skaidrs, ka Eiropas Savienībā šī problēma arvien saasinās, neskatoties uz to, ka ES attīstības programmas pamatā ir pasaulē modernākais sociālais modelis.
Portugālē apmēram 20 % cilvēku dzīvo nabadzībā vai viņiem draud nabadzība, un viņi ir spiesti iztikt ar mazāk nekā EUR 360 mēnesī. Manā valstī bērnu nabadzības rādītāji ir šausminoši. Portugāle ir viena no astoņām valstīm, kurās ir visaugstākais bērnu nabadzības līmenis.
Mēs atbalstām mērķi līdz 2020. gadam palīdzēt 20 miljoniem cilvēku izkļūt no nabadzības, un mēs arī atbalstām nodarbinātības un sociālās integrācijas veicināšanas pasākumus. Es apsveicu referenti par viņas ieguldījumu un par to, ka viņa uzsvēra, ka būtu jānosaka minimālais ienākums; ienākuma apmērs katrā dalībvalstī būtu jānosaka atsevišķi.
Csaba Sógor
(HU) ANO 1992. gadā pasludināja 17. oktobri par nabadzības izskaušanai veltītu starptautisko dienu. Starptautiskā organizācija 2000. gadā izvirzīja mērķi 15 gadu laikā uz pusi samazināt lielā nabadzībā dzīvojošo cilvēku skaitu. Divas trešdaļas noteiktā laika jau ir pagājušas. Skaitliskie dati ir satraucoši, un mēs atpaliekam no plāna laikā, kad pieprasījums un cerības ir ļoti lielas. Septiņdesmit trīs procenti ES iedzīvotāju uzskata, ka galvenā problēma ir arvien pieaugošā nabadzība attiecīgajā valstī. Astoņdesmit deviņi procenti iedzīvotāju vēlas, lai nekavējoties tiktu īstenoti pasākumi šīs problēmas novēršanai, un 74 % iedzīvotāju cer, ka ES aktīvi iesaistīsies nabadzības izskaušanā. Vienlaikus pēdējos divos gados 6 miljoni ES iedzīvotāju ir palikuši bez darba, un pieaug bērnu nabadzība.
Lai gan mēs zinām un bieži atkārtojam, ka nodarbinātība ir visefektīvākā metode cīņā pret nabadzību, Jean Monnet sociālās Eiropas modeli aizēno ekonomiskās intereses. Ekonomikas attīstības mērķis ir nodrošināt iedzīvotāju labklājību, taču ir vajadzīgi arī efektīvi sociālas ievirzes pasākumi un ir būtiski jāsamazina pašreizējais nabadzības līmenis. Ir skaidrs, ka sociālā politika galvenokārt ir dalībvalstu darbības joma un atbildība. Taču, manuprāt, atbildes uz svarīgākajiem jautājumiem mums ir jārod kopīgi, vairāk izmantojot atklātās koordinācijas metodi un veicinot labākās prakses apmaiņu.
Ivo Belet
(NL) Priekšsēdētājas kundze, komisāra kungs! Katram sestajam Eiropas Savienības iedzīvotājam draud risks nokļūt nabadzībā, jo īpaši jauniešiem līdz 17 gadu vecumam, bet neaizsargāti ir arī daudzi vecāki cilvēki. Nabadzība plešas plašumā, un tā apdraud arī tos Eiropas iedzīvotājus, kuriem ir darbs. Tāpēc, dāmas un kungi, manuprāt, ir jābūt iniciatīvai Eiropas līmenī.
Ekonomikas attīstība, labāka izglītības un mācību kvalitāte, vairāk darbavietu: protams, mēs to visu atbalstām, taču ir skaidrs, ka ar to vien ir par maz un ka ir vajadzīga speciāla politika nabadzības apkarošanas jomā. Kā jau šodien tika minēts, tas patiesībā ir viens no jaunās stratēģijas "Eiropa 2020” galvenajiem uzdevumiem un tā ir arī viena no prioritātēm. Par ko tieši ir runa? Runa ir par cilvēka cienīgu dzīvi - par tiesībām dzīvot ar cieņu - un par pārtiku, mājokli, apģērbu: pamata vajadzībām, kuras acīmredzot 2010. gadā pārtikušajā Eiropas Savienībā netiek nodrošinātas.
Priekšsēdētājas kundze, dāmas un kungi! Tāpēc, manuprāt, ir jāīsteno pasākumi arī Eiropas līmenī, lai nodrošinātu minimālo ienākumu. Kā. Bastos kundze jau minēja, šim instrumentam nav jābūt vienādam visās Eiropas Savienības valstīs. Ir jādod iespēja dalībvalstīm izmantot sev piemērotu risinājumu. Taču mums ir jāizdara arvien lielāks spiediens, lai visneaizsargātākās personas netiktu pamestas novārtā.
Tāpēc mēs īpaši aicinām garantēto minimālā ienākuma shēmu ieviest visās Eiropas Savienības valstīs. Tas būtu svarīgs iedrošinājums visām to visneaizsargātāko iedzīvotāju grupām Eiropā, kuri pašlaik cieš no nabadzības un sociālās atstumtības.
Milan Zver
(SL) Esmu gandarīts, ka nabadzības un sociālās atstumtības problēma tiek pārrunāta arī Eiropas iestāžu līmenī. Tas ir ļoti svarīgi.
Rezolūcija, kuru ir paredzēts pieņemt, ir saistīta tieši ar šo tēmu. Šajā rezolūcijā pašreizējā situācija ir ļoti labi raksturota, taču netiek piedāvāti veiksmīgi risinājumi šīs problēmas atrisināšanai.
Minimālais ienākums var būt viens no risinājumiem, un dalībvalstu sociālajā politikā zināmā veidā tas jau darbojas. Taču šajā dokumentā ir arī minēts priekšlikums ieviest vispārējo pamata ienākumu jeb beznosacījumu ienākumu, kas attiektos uz ikvienu.
Taču šāds variants ir apšaubāms arī no sociālo pilnvaru viedokļa. Nebūtu pareizi visiem piešķirt pamata ienākumus normālai dzīvei, jo tādā gadījumā atliktu mazāk naudas tiem, kuriem patiešām ir vajadzīga sociālā palīdzība.
Es ceru, ka šajā plenārsēdē ...
(Priekšsēdētāja pārtrauca runātāju)
Vasilica Viorica Dăncilă
(RO) Nav sasniegti Lisabonas stratēģijas mērķi - līdz 2010. gadam izveidot vairāk darbvietu un izskaust nabadzību. Tāpēc Eiropai ir jāturpina iesāktais, lai šos mērķus sasniegtu.
Manuprāt, Eiropas Savienībai un dalībvalstīm uzmanība galvenokārt ir jāpievērš mūžizglītības programmām. Tā ir metode cīņā pret nabadzību un sociālo atstumtību, un tā ir iespēja palīdzēt stiprināt nodarbinātību un darba tirgus integrāciju.
Taču, manuprāt, Eiropas izpildvarai būtu jāizpēta, kurās jomās arvien vairāk trūkst kvalificētu darbinieku, lai turpmāk varētu veicināt pasākumus, lai novērstu šo deficītu.
Viens no iespējamiem pasākumiem būtu arī paplašināt Erasmus programmu, kas pašlaik ir paredzēta studentiem, iekļaujot arī citas sociāli profesionālās grupas, piemēram, jauniešus bez universitātes diploma vai bezdarbniekus, kuri iesaistās profesionālās pārkvalificēšanās programmās.
Antonyia Parvanova
(BG) Ņemot vērā Eiropas Savienības solidaritātes pamatprincipu un to, ka šis ir Eiropas gads cīņai pret nabadzību un sociālo atstumtību, es aicinu ieviest garantētu, pienācīgu minimālo ienākumu visās ES dalībvalstīs, lai atbalstītu iedzīvotājus, kuriem ir nepietiekami ienākumi, un lai stiprinātu viņu ekonomisko un sociālo integrāciju un nodrošinātu cilvēka cienīgu dzīvi.
Ievērojamu un efektīvu progresu cīņā pret nabadzību varēs sasniegt tikai tad, ja tiks pieņemti konkrēti pasākumi ar mērķi ieviest minimālā ienākuma shēmas. Tā ES varēs garantēt atbilstošu dzīves līmeni visiem Eiropas iedzīvotājiem, ieskaitot sociālo nodrošinājumu un vienlīdzīgu piekļuvi valsts sociālajiem pakalpojumiem, piemēram, sociālajai labklājībai, veselības aprūpei un izglītībai.
Nobeigumā es vēlos uzsvērt, ka vienīgais veids, kā ES iedzīvotājus, jo īpaši sievietes un riska grupas, kā arī etniskās minoritātes pasargāt no sociālās atstumtības, ir ieviest daudz dažādu konkrētu politisku risinājumu, lai garantētu to, ka līdzekļi tiek piešķirti sociālās intervences un aizsardzības nolūkos.
Elisabeth Schroedter
(DE) Priekšsēdētājas kundze, es vēlreiz lūdzu Komisiju nodrošināt to, lai gadījumā, ja tiks izveidota platforma nabadzības izskaušanai, tā nepieļautu, ka tas paliek tikai tukšu vārdu līmenī, bet īstenotu Parlamenta iniciatīvas. Pirmkārt, ir izstrādāta iniciatīva, kas paredz izvērtēt, vai ir vajadzīga pamatdirektīva minimālā ienākuma jomā, lai visiem Eiropas Savienības iedzīvotājiem nodrošinātu cilvēka cienīgu dzīvi. Otrkārt, ir izstrādāta iniciatīva, kas, veidojot struktūrfondus, paredz izmantot IKP un Džini koeficientu kā ienākumu nevienlīdzības izvērtēšanas līdzekli, lai apzinātu nepilnības. Jums tagad ir jāpieņem lēmumi šajā jomā, lai mēs varētu īstenot šos pasākumus. Tāpēc es aicinu komisāra kungu šos divus jautājumus iekļaut Komisijas darba kārtībā un nodrošināt to, lai Komisija atskaitītos Eiropas Parlamentam šajā jomā.
Elie Hoarau
(FR) Priekšsēdētājas kundze, nu jau pārāk daudzus gadus mēs atzīmējam nabadzības izskaušanai veltīto starptautisko dienu, taču konkrēti rezultāti nav panākti, un, ja netiks mainīta piemērotā politika, pastāv risks, ka šī diena tiks atzīmēta vēl daudzus gadu desmitus. Ņemot to vērā, Eiropas un rietumu pasaules valstīm ir jārīkojas.
Nabadzības apkarošana ir arī cīņa par taisnīgu bagātību pārdali starp dalībvalstīm un starptautiskā līmenī. Šajā gadījumā runa ir arī par vides un visu cilvēku vienlīdzības principa ievērošanu. Ja pēc šodienas debatēm mēs atbilstoši konkrēti nerīkosimies, ņemot vērā šodien dzirdēto, man ir bažas, ka mūsu komentāri būs kā sauciens tuksnesī - tikai labas ieceres, kas netiks īstenotas, lai mazinātu postu un nabadzību pasaulē un Eiropā.
Angelika Werthmann
(DE) Priekšsēdētājas kundze, dāmas un kungi! Nabadzība un sociālā atstumtība ir cilvēka cieņas aizskaršana jeb pamattiesību pārkāpums. Visvairāk apdraudēti ir vientuļie vecāki, bērni un vecāki cilvēki. Liela daļa cilvēku, kuriem draud nabadzība, ir sievietes, un daļēji tas ir joprojām dominējošās, ierastās diskriminācijas dēļ visās jomās saistībā ar atalgojumu un pensijām un daļēji saistībā ar nedrošiem darba apstākļiem, kas šādos gadījumos ir ļoti izplatīti.
Ir jāīsteno pasākumi, kas veicina ieguldījumus darba tirgū, piemēram, izveidot darbavietas, lai veicinātu Kopienas programmas, piemēram, mūžizglītības programmu. Jā, mums ir jānodrošina minimālais materiālo iztikas līdzekļu līmenis, taču tas ir jākontrolē un ir jāpieņem noteikumi, lai jau sākumā nepieļautu iespējamos tiesību pārkāpumus. Jā, būtu jānosaka minimālais ienākums, taču ar noteikumu, ka tas nekādā gadījumā nedrīkst veicināt jauna veida netiešo vai atgriezenisko diskrimināciju.
Miroslav Mikolášik
(SK) Eiropas Savienībā gandrīz 85 miljoniem iedzīvotāju draud nabadzība, un 2008. gadā 17 % no 500 miljoniem ES iedzīvotāju dzīvoja nabadzībā.
Nabadzībai un sociālajai atstumtībai ir vairākas izpausmes, tāpēc ES sistemātiski šo problēmu novēršanas pasākumus iestrādā citās politikas jomās, lai visiem ES iedzīvotājiem nodrošinātu cilvēka cienīgu dzīvi. Cīņā pret nabadzību ir nepieciešams aktīvs atbalsts atalgojuma sistēmām un sociālajai aizsardzībai, un ir arī jānodrošina pastāvīgs, pienācīgas kvalitātes darbs visneaizsargātākajām nodarbināto grupām. Es vēlos uzsvērt, ka nodarbinātība kopumā ir uzskatāma par visefektīvāko līdzeklī cīņā pret nabadzību, un tāpēc ES un dalībvalstīm par prioritāti būtu jānosaka darbavietu izveide. Īpaša uzmanība ir jāpievērš jauniešu un vecāku cilvēku integrācijai darba dzīvē.
Proinsias De Rossa
Priekšsēdētājas kundze, pagājušajā svētdienā es Īrijā satiku kādu jauniešu grupu, kas cieš no nabadzības. Viņi man kā šī Parlamenta deputātam jautāja, kurā pusē es esmu. Vai es esmu viņu pusē vai banku vadītāju pusē? Tas ir skarbs jautājums. Viņi man sniedza vairākas liecības, lūdzot tās nodot Parlamenta deputātiem. Viņi teica, ka vairs nav ieinteresēti piedalīties vēlēšanās, jo viņi neredz, ka vēlēšanu rezultātā kas mainītos. Viņi sacīja, ka viņiem ir apnicis, ka pret viņiem izturas kā pret tukšu vietu, un viņiem ir sajūta, ka sabiedrībai viņu liktenis ir vienaldzīgs.
Manuprāt, mums būtu jāņem vērā šo jauniešu viedoklis. Viņi ir mūsu nākotne. Cik man zināms, Komisija faktiski neko nedara, lai nodrošinātu, ka dalībvalstis, kuras tiek mudinātas ieviest budžeta konsolidāciju, ņemtu vērā to, ka mēs nedrīkstam šos cilvēkus - kuri jau tā cieš - pakļaut vēl lielākām ciešanām, iedzīt nabadzībā tos, kuri atrodas uz nabadzības sliekšņa. Ir ļoti svarīgi, lai mēs ...
(Priekšsēdētāja pārtrauca runātāju)
Ilda Figueiredo
Priekšsēdētājas kundze, paldies visiem kolēģiem un Komisijai, Padomei un Beļģijas prezidentūrai par šodien sacīto, taču es vēlos uzsvērt trīs jautājumus, kurus akcentēja arī daži deputāti.
Pirmkārt, ar labiem vārdiem un labiem nolūkiem ir par maz. Eiropas gadam cīņai pret nabadzību un sociālo atstumtību ir jāsniedz arī praktisks labums. Ir jāmaina politika. Pirmajā vietā ir jābūt cilvēkiem. Ir jāsaprot, ka bagātību veido strādājošie un ka viņiem ir jāsaņem taisnīgs atalgojums. Lai veicinātu bagātību, ir jāizveido vairāk darbavietu, ievērojot tiesības un nodrošinot taisnīgu atalgojumu. Taču ir vajadzīgs vēl viens bagātības un ienākumu pārdales veids, un šajā sakarā minimālā ienākuma shēma ir ļoti svarīga, lai palīdzētu cīņā pret šo problēmu un lai saglabātu minimālo ienākumu, kas dažādās valstīs var būt atšķirīgs, taču ar kopīgu mērķi ...
(Priekšsēdētāja pārtrauca runātāju)
Andris Piebalgs
Komisijas loceklis. - Priekšsēdētājas kundze, nabadzība ir atsevišķu cilvēku un arī visas sabiedrības traģēdija. Nabadzība veicina vardarbību, noziedzību un konfliktus. Paldies Eiropas Parlamentam par to, ka nabadzības apkarošana tā darba kārtībā ir tik svarīgs jautājums, un šodienas debates apliecina Eiropas apņēmību risināt šo problēmu. Stratēģija "Eiropa 2020”, Figueiredo kundzes ziņojums un dalībvalstīs īstenotie pasākumi - tie visi apliecina darbību pareizajā virzienā.
Es vēlos uzsvērt: kamēr pastāvēs nabadzība visā pasaulē - kuras dēļ 1,4 miljardi cilvēku ir spiesti iztikt ar vienu dolāru dienā -, mēs nevaram cerēt, ka šī problēma tiks atrisināta Eiropas Savienībā. Tas nozīmē, ka Tūkstošgades attīstības mērķu politika attiecas arī uz mums.
Manuprāt, mēs cenšamies rast pareizo risinājumu, un tā ir iekļaujoša ekonomikas izaugsme - ES partnervalstu un Eiropas Savienības izaugsme. Es ticu, ka iekļaujoša ekonomikas izaugsme izklausās diezgan vienkārši, taču tas ir tieši tas, ko mēs cenšamies panākt, mainot ES attīstības politiku. Stratēģija "Eiropa 2020” arī ir saistīta ar šo darbības jomu.
Olivier Chastel
Priekšsēdētājas kundze, dāmas un kungi! Savā pirmajā uzrunā es apzināti galvenokārt runāju par nabadzības apkarošanas attīstības aspektu. Protams, man ir kas sakāms par Eiropas Savienību. Beļģijas prezidentūra ir apņēmusies izstrādāt instrumentus cīņai pret nabadzību un sociālo atstumtību, jo īpaši, īstenojot stratēģijas "Eiropa 2020” pamatiniciatīvas. Viens no šīs stratēģijas mērķiem, ko Padome apstiprināja 2010. gada 7. jūnijā, ir veicināt sociālo integrāciju, jo īpaši, samazinot nabadzību.
Šis mērķis paredz līdz 2020. gadam vismaz 20 miljoniem cilvēku palīdzēt izvairīties no nabadzības vai atstumtības, īstenojot Sociālās aizsardzības komitejas izvirzītos trīs pamatrādītājus, un tie ir: nabadzības risks, materiālā nenodrošinātība un dzīvošana mājsaimniecībā, kurā nevienam nav darba.
Viens no Eiropas gada cīņai pret nabadzību un sociālo atstumtību mērķiem ir arī uzlabot sabiedrības informētību par šo problēmu un norādīt, ka nabadzība un atstumtība kavē sociālo un ekonomikas attīstību. Šī gada mērķis ir arī izvērtēt viedokli, ka nabadzības apkarošana rada sociālās izmaksas, un vēlreiz apstiprināt, cik svarīga ir kolektīvā atbildība, kas paredz uzņemties atbildību ne tikai politisko lēmumu pieņēmējiem, bet arī tiem, kuri darbojas valsts un privātajā sektorā.
Beļģijas prezidentūra labprāt iesaistās pasākumos Eiropas gada cīņai pret nabadzību un sociālo atstumtību laikā. Es vēlos pieminēt dažas iniciatīvas un organizētos pasākumus. Septembrī notika konference par bērnu nabadzību. Šīs konferences mērķis bija Eiropā aizsākt debates par ieteikuma pieņemšanu bērnu nabadzības jomā, lai pārrautu nabadzības apburto loku, kas tiek mantots no paaudzes paaudzē.
Atbildot konkrēti uz Daerden kunga komentāru, šodien Briselē tiek organizēta apaļā galda tikšanās. Šīs tikšanās tēma ir ieteikumu aktīva īstenošana attiecībā uz trīs pīlāriem: minimālais ienākums, integrācija darba tirgū un kvalitatīvu pakalpojumu pieejamība.
Vēl viena konference sociālās ekonomikas jomā notiks 27. un 28. oktobrī, un konference par bezpajumtniecību notiks 9. un 10. decembrī. Visbeidzot 17. decembrī Eiropadomē notiks oficiāla Eiropas gada cīņai pret nabadzību un sociālo atstumtību noslēguma sesija, kurā tiks minēti labākās prakses piemēri un svarīgākie šogad organizētie pasākumi.
Priekšsēdētājas kundze, dāmas un kungi! Lūk, kā Beļģijas prezidentūra rīkojas, lai sociālie jautājumi praktiski būtu viena no prioritātēm Eiropas darba kārtībā.
Anna Záborská
(FR) Priekšsēdētājas kundze, es vēlos diplomātiskajā galerijā izteikt atzinību jauniešu delegācijai, kas pārstāv Starptautisko kustību "ATD Ceturtā pasaule”. Es viņus apsveicu par visu, ko viņi ir paveikuši cīņā pret galēju nabadzību, un paldies par piedalīšanos šajā plenārsēdē.
Priekšsēdētāja
Debates tiek slēgtas.
Balsojums notiks trešdien, 20. oktobrī, plkst. 12.30.
Rakstiskas deklarācijas (Reglamenta 149. pants)
Luís Paulo Alves
Nabadzība ir ļoti nopietna problēma, kas skar 85 miljonus Eiropas iedzīvotāju, un tāpēc šīs problēmas novēršanā ir jāiesaistās ikvienam. Tai ir jābūt vienai no mūsu prioritātēm, un ir jārod kolektīvs risinājums, lai kaut nedaudz apliecinātu cieņu sociāli neaizsargātajiem Eiropas iedzīvotājiem.
Šī vērienīgā problēma Eiropas Savienībā skar jauniešus, vecākus cilvēkus un - arvien vairāk - arī strādājošos, kurus ietekmēja tas, ka pēdējos divos gados vien darbavietu skaits samazinājās par 6 miljoniem, un kurus ietekmēja arī mazās un nestabilās algas tiem, kuriem tomēr izdevās saglabāt savu darbavietu.
Ir skaidrs, ka jābūt sistemātiskai pieejai, kas apzinātu un novērstu problēmu cēloņus, likvidējot šīs problēmas jau saknē. Taču mēs pašlaik nevaram uzreiz un nekavējoties novērst šo problēmu radītās sekas. Šajā sakarā ir jānodrošina tas, lai sabiedrības neaizsargātākās grupas saņemtu minimālo ienākumu un lai tiktu rasti steidzami risinājumi, kas palīdzētu šiem cilvēkiem izkļūt no šīs situācijas. To nodrošināt ir mūsu pienākums, un šajā ziņojumā šis viedoklis tiek skaidri atbalstīts.
Elena Oana Antonescu
Eiropu 2009. gadā nopietni skāra globālā ekonomikas krīze. Nudien, šīs krīzes ietekmē ļoti pasliktinājās situācija nabadzības jomā ES, un visvairāk cieta tie 17 % Eiropas iedzīvotāju, kuri jau 2008. gadā dzīvoja nabadzībā. Diemžēl visticamāk nabadzībā dzīvojošo cilvēku skaits ir pieaudzis.
Tikai šogad, 2010. gadā, ir parādījušās cerības par iespējamu vispārējās ekonomikas situācijas uzlabošanos. Galvenā uzmanība ir jāpievērš tiem Eiropas iedzīvotājiem, kurus šī krīze skāra visvairāk, jo īpaši, ņemot vērā, ka 2010. gads ir Eiropas gads cīņai pret nabadzību un sociālo atstumtību.
Ņemot vērā mērķi līdz 2015. gadam izskaust pilnīgu nabadzību un bērnu nabadzību un mērķi ievērojami samazināt relatīvo nabadzību, es arī vēlos uzsvērt to, ka ir steidzami Eiropas Savienības līmenī jānosaka minimālais ienākums dalībvalstīs. Tas visiem Eiropas iedzīvotājiem mazinās risku nokļūt nabadzībā un garantēs sociālo integrāciju.
Vilija Blinkevičiūt
Skumji, ka, atzīmējot nabadzības izskaušanai veltīto starptautisko dienu un Eiropas gadu cīņai pret nabadzību un sociālo atstumtību, Eiropas Savienībā jau vairāk nekā 85 miljoni cilvēku dzīvo nabadzībā. Nabadzības galvenais iemesls ir bezdarbs, taču daudzi Eiropas iedzīvotāji, ieskaitot tos, kuriem ir darbs, ik dienas cieš no nabadzības, un viņiem nav iespējas dzīvot pilnvērtīgu dzīvi. Tas ir absurdi, ka ienākumi, ko saņem strādājošie, nav pietiekami, lai savai ģimenei nodrošinātu cilvēka cienīgu dzīvi. Es vēlos atgādināt, ka ekonomikas izaugsme pati par sevi nemazina nabadzību un sociālo atstumtību un ka smagie apstākļi tikai veicina nabadzību, taču, īstenojot minimālā ienākuma shēmas, mēs varam aizsargāt visneaizsargātākos iedzīvotājus. Minimālā ienākuma nodrošinājums ir svarīgs un efektīvs veids cīņā pret nabadzību, un tas atbalsta sociālo integrāciju un darba tirgus pieejamību un dod iespēju cilvēkiem dzīvot cilvēka cienīgos apstākļos. Es vēlos vērst uzmanību uz faktu, ka pat krīzes apstākļos minimālo ienākumu nedrīkst uzskatīt par līdzekli, kas palielina izmaksas, bet tas ir jāuzskata par līdzekli cīņā pret krīzi, jo savlaicīgs ieguldījums cīņā pret nabadzību ir visizdevīgākais, ilgtermiņā samazinot izdevumus sociālajā jomā. Tāpēc, lai īstenotu stratēģijas "Eiropa 2020” mērķi izskaust nabadzības un atstumtības draudus, kas skar vismaz 20 miljonus cilvēku Eiropas Savienībā, Eiropas Komisijai ir jāīsteno konkrēti pasākumi un jāierosina tiesību akti Eiropas līmenī, kas paredzētu noteikt minimālo ienākumu visā Eiropā, lai apkarotu nabadzību.
Kinga Gál
Pasaules ekonomikas krīzes apstākļos, kā arī laikā, kad tiek atzīmēts Eiropas gads cīņai pret nabadzību un sociālo atstumtību un trīs dienas pēc Pasaules Pārtikas dienas, īpaši svarīgi ir tas, lai Eiropas līmenī pietiekama uzmanība tiktu pievērsta arī bērnu nabadzībai. Uz zemeslodes ik sešās sekundēs no bada mirst viens bērns. Eiropā vairāki miljoni bērnu nesaņem pilnvērtīgu pārtiku. Eiropas Savienībā 19 % bērnu jeb vairāk nekā 3 % pasaules iedzīvotāju dzīvo nabadzībā, un bieži vien viņi dzīvo dažādos nelabvēlīgos apstākļos. Arī statistikas dati liecina, ka šai problēmai ir jāpievērš lielāka uzmanība, un ir būtiski jāuzsver arī bērnu tiesību stratēģija ES līmenī. Pašreizējā ekonomikas krīze ir ne tikai apgrūtinājums, bet arī iespēja. Tā ir iespēja domāt radoši, mainīt uzņēmējdarbības pieeju un mainīt uzskatu paradigmu ekonomikas, sabiedriskajos un vides jautājumos, kuri sabiedrību interesē arvien vairāk.
Sociālā solidaritāte un vietēja līmeņa iniciatīvas var palīdzēt mazināt bērnu nabadzību un pārtikas trūkumu. Nesen Ungārijā tika uzsākta iniciatīva "Pietiekami daudz pārtikas visiem bērniem!”, kura sniedza iespēju vairākiem tūkstošiem bērnu katru dienu saņemt siltu ēdienu. Vienlaikus franciskāņu mūks Csaba Böjte Transilvānijā uzsāka iniciatīvu, pēc kuras gandrīz 2 000 bērni saņem ēdienu un tiek pieskatīti 18 bērnunamos un 40 dienas aprūpes centros. Saskaņā ar starptautiskās organizācijas "Eurochild” atzinumu es arī vēlos uzsvērt, ka bērnu nabadzības apkarošana būtu jāvērtē no ekonomikas viedokļa un no bērnu tiesību viedokļa.
Pascale Gruny
Pirmkārt, manuprāt, tas, ka nabadzības apkarošana ir iekļauta 2020. gada stratēģijā, ir ievērojams progress. Pēdējos gados ekonomikas krīzes rezultātā nabadzības problēma ir saasinājusies. Eiropas Savienībai ir jāmudina dalībvalstis risināt šo problēmu.
Otrkārt, Eiropas Sociālais fonds (ESF) Eiropā ir būtisks instruments cīņā pret nabadzību. Es esmu Eiropas Sociālā fonda referente un es atbalstu šī instrumenta izmantošanu, lai darbu atgūtu tie cilvēki, kuri ir visvairāk attālinājušies no darba tirgus. Tas ir bijis ESF uzdevums jau kopš brīža, kad šis fonds tika dibināts saskaņā ar Romas līgumu, un tā galvenajam uzdevumam arī turpmāk ir jābūt nodarbinātības nodrošināšanai.
Treškārt, es neatbalstu vienpusēju minimālā ienākuma noteikšanu, izņemot gadījumus, kad tas attiecas uz darba nespējīgiem cilvēkiem. Nodarbinātībai ir liela nozīme cīņā pret nabadzību. Tas ir vienīgais veids, kā atjaunot iespēju ikvienam dzīvot ar cieņu.
Ceturtkārt, dalībvalstu valdības ir atbildīgas par aktīvu līdzdalību cīņā pret nabadzību. Eiropa dalībvalstis atbalstīs un tām palīdzēs, kā tas ir bijis līdz šim, taču tā nedarīs visu dalībvalstu vietā. Eiropa nevar atrisināt visas problēmas. Galu galā dalībvalstīm pašām ir jāuzņemas atbildība.
Zita Gurmai
rakstiski. - Runājot par nabadzību, bieži vien mēs aizmirstam pieminēt tos, kuri par darbu saņem nepietiekamu samaksu. Šajā sakarā Eiropā nabadzība lielā mērā skar sievietes. Sievietes ir strukturāli neizdevīgā situācijā. Viņas strādā mazāk, jo mājsaimniecības pienākumi netiek uzskatīti par likumīgu darbu. Diskriminācijas un segregācijas dēļ sievietes darba tirgū pelna mazāk. Atgādinājums: kopumā Eiropā vīrieši joprojām saņem par 17 % lielāku algu nekā sievietes (proti, sievietes, veicot tādu pašu darbu kā vīrieši, strādā par 17 % vairāk). Un galu galā, iepriekšminēto apstākļu rezultātā, protams, sievietes arī saņem mazāku pensiju. Vai tas nav netaisnīgi?
Lai pārtrauktu šo apburto loku, ir jāatzīst, ka neapmaksāts darbs arī ir darbs, iedrošinot sievietes strādāt un iegūt ekonomisko neatkarību; ir jācīnās pret darba tirgus segregācijas radītajiem strukturālajiem cēloņiem un jāpārveido pensiju shēmas, pievēršot vērību problēmām, ar ko saskaras sievietes. Tagad tas var izrādīties dārgāk, taču ilgtermiņā, samazinot nevienlīdzību un nabadzību, būs vieglāk līdzsvarot arī budžetu. Apkarot sieviešu nabadzību būtu izdevīgi gan sievietēm, gan vīriešiem.
Jaromír Kohlíček
Es atbalstu debates par minimālā ienākuma nozīmi cīņā pret nabadzību. Nav šaubu, ka Eiropas gadā cīņai pret nabadzību un sociālo atstumtību šāds pasākums ir pilnīgi atbilstīgs. Mans pirmais jautājums ir par to, vai oficiālie dati par bezdarbu, vidējiem ienākumiem, nabadzībā dzīvojošo cilvēku procentuālo daudzumu un nabadzības līmeni ir visaptveroši. Vidējie ienākumi ir rādītājs, kura pamatā ir neuzticami vai pilnīgi nepatiesi dati. Saskaitot miljonus, kurus saņem dažādi vadītāji, un strādājošo minimālo algu, iegūtie dati varētu nebūt diez ko precīzi. Salīdzinot algas, vadītāju un vadošo darbinieku algas būtu jāvērtē atsevišķi. Turklāt saistība starp iedzīvotāju ienākumiem - rēķinot, piemēram, pēc IKP uz vienu iedzīvotāju - un minimālo algu ir pavisam neliela. Portugālē un Čehijā iedzīvotāju ienākumi, rēķinot pēc IKP, ir apmēram vienādi. Taču minimālais ienākums atšķiras par gandrīz 50 %. Es vienkārši neizprotu, kā tiek noteikts nabadzības slieksnis un nabadzības riska slieksnis. Nesaprotu, kā tas var būt, ka Zviedrijā nabadzības risks draud 12 % iedzīvotāju, Čehijā - 9 %, bet Luksemburgā - 13 % iedzīvotāju. Neskatoties uz šīm nepilnībām, šis ziņojums ir ļoti informatīvs.
Ádám Kósa
Ņemot vērā minētos diskutējamos jautājumus saistībā ar minimālo ienākumu, manuprāt, ir svarīgi uzsvērt, ka mums ir jāpieņem lēmumi, kas ir svarīgi šodien un būs svarīgi rīt, bet kas būs aktuāli arī tālākā nākotnē. Dzīvot bezdarbībā ir daudz grūtāk, nekā daudziem šķiet. Taču invalīdiem tā ir ikdiena. Viņus neinteresē ienākumu pieaugums par dažiem procentiem, ja viņiem nav darba. Par katru cenu ir jāuzlabo un jāveicina aktīva līdzdalība. Būtu arī jāatbalsta pētījumi gerontoloģijas un dzīvesveida jomā. Ir jāveicina mūsdienīgi, inovatīvi ieguldījumi, lai uzlabotu ikdienas dzīves kvalitāti un atbalstītu pielāgošanos un pieejamību. Nevajadzētu legalizēt un palielināt atkarību, kas veicinātu atkarīgo un trūcīgo cilvēku skaita pieaugumu. Tas ir milzīgs kauna traips, un tas ir nepieņemami.
Valsts līdzekļi (nodokļi), no kuriem sedz sociālā nodrošinājuma izmaksas, strauji sarūk. Apstākļi pasliktinās tiem, kuri ir nonākuši vislielākajās grūtībās - nespējīgām personām un invalīdiem; arvien biežāk ir dzirdami ļaunprātīgas izmantošanas gadījumi, piemēram, invaliditātes pensiju jomā, samazinot iztikas līdzekļus. Atgriežoties pie novecošanās jautājuma: atkarības līmenis turpina pieaugt, un tas nozīmē, ka pašreizējā sociālo pabalstu vērtība samazināsies, jo būs pārāk maz darbspējīgu iedzīvotāju, kuri varētu nodrošināt atbilstošu sociālo pabalstu līmeni un minimālo ienākumu. Jau tuvākajos desmit gados aktīvo iedzīvotāju skaits Eiropā samazināsies par vairākiem miljoniem. Tādā gadījumā pasliktināsies trūkumā dzīvojošo cilvēku dzīves līmenis, un to nedrīkst pieļaut.
Elżbieta Katarzyna Łukacijewska
Dāmas un kungi! Statistikas dati liecina, ka nabadzība skar 16 % Eiropas Savienības iedzīvotāju. Galvenais iemesls nabadzīgo cilvēku skaita pieaugumam ES dalībvalstīs ir neatbilstoša izglītība un nespēja prasmes pielāgot darba tirgus prasībām. Nabadzība saistās arī ar milzīgu psiholoģisko slogu, bailēm, stresu un nespēju izdarīt atbilstošu izvēli. Tas nozīmē, ka cilvēkiem, kas cieš no nabadzības, ļoti bieži ir jācīnās ar vēl vienu problēmu - sociālo atstumtību.
Bērni, kuri aug nabadzīgās ģimenēs, nevar izmantot iespējas, kas ir pieejamas bērniem, kuri dzīvo turīgākās ģimenēs. Jauniešiem, kuri aug šādā vidē, nav iespējas vai labu paraugu, kas palīdzētu viņiem nākotnē izkļūt no nabadzības. 2010. gads ir Eiropas gads cīņai pret nabadzību un sociālo atstumtību. Tā mums ir nebijusi iespēja pievērst visas starptautiskās sabiedrības uzmanību problēmām nabadzības un sociālās atstumtības jomā un rast konkrētus risinājumus.
Katarína Neveďalová
Šis gads Eiropā ir veltīts cīņai pret nabadzību un sociālo atstumtību. Taču jājautā, ko tieši ES dara, lai apkarotu nabadzību? Pašlaik ES 80 miljoni cilvēku jeb 17 % ES iedzīvotāju dzīvo nabadzībā. Ilgu laiku šajā grupā visneaizsargātākie ir ne tikai vecāki cilvēki, bet galvenokārt jaunieši. Vidējais bezdarba līmenis ES ir 10 %, taču jauniešu vidū bezdarba līmenis ir divreiz augstāks - 21 %, un dažās valstīs, piemēram, Spānijā tas ir pat 40 %. Tāpēc nabadzība visvairāk apdraud jauniešus. Tāpēc ES turpmākās attīstības nolūkā tieši jauniešiem ir jānodrošina minimālā alga un darba iespējas. Pēc studijām ir ļoti grūti atrast darbu. Ir iespēja iegūt mūžizglītību, taču arī tai ir kāds konkrēts mērķis - profesionālā izglītība. Tāpēc es vēršos pie ES pārstāvjiem. Es aicinu pieņemt pasākumus, lai uzlabotu apstākļus jauniešiem un tādējādi veicinātu veselīgu sabiedrību nākotnē. Jaunieši ir Eiropas Savienības un visas pasaules nākotne.
Wojciech Michał Olejniczak
Nabadzība un sociālā atstumtība ir cilvēka cieņas un cilvēka pamattiesību pārkāpums. Ienākumu atbalsta programmu galvenajam mērķim būtu jābūt palīdzēt cilvēkiem izkļūt no nabadzības un dzīvot cilvēka cienīgu dzīvi. Jaunākie statistikas dati ir šausminoši. Pašlaik 1,4 miljardi cilvēku pasaulē un apmēram 85 miljoni cilvēku Eiropas Savienībā dzīvo nabadzībā. Eiropas Parlamentam un dalībvalstīm būtu jāīsteno papildu pasākumi, lai veidotu vairāk darbavietu un uzlabotu darbavietu un atalgojuma kvalitāti, kā arī lai garantētu taisnīgu pensiju un pabalstus. Ir ļoti svarīgi nodrošināt vispārēju piekļuvi kvalitatīviem sabiedriskajiem pakalpojumiem. Viens no Eiropas Parlamenta priekšlikumiem paredz noteikt minimālo ienākumu 60 % apmērā no mediānas ienākuma attiecīgajā valstī. Polijā minimālais ienākums pašlaik ir apmēram 42 % no vidējā ienākuma. Palielinot minimālo algu, varētu palīdzēt pieaugušajiem un vecākiem cilvēkiem izkļūt no nabadzības un nodrošināt viņiem tiesības dzīvot cilvēka cienīgu dzīvi, kā arī veicināt visu bērnu attīstību un iespēju iegūt izglītību. Runājot par izglītību, jo īpaši svarīgi ir īstenot efektīvus pasākumus, pirmkārt un galvenokārt, lai cīnītos pret cēloņiem, kas veicina bērnu priekšlaicīgu izslēgšanu no izglītības sistēmas, un lai uzlabotu profesionālās izglītības kvalitāti. Manuprāt, ir jāveido pamats, lai varētu ieviest konkrētus pasākumus un politiskas stratēģijas, lai nodrošinātu jauniešu piekļuvi izglītībai, izsniedzot, piemēram, studiju pabalstus vai kredītus un subsīdijas.
Rovana Plumb
Stratēģijas "Eiropa 2020” mērķim samazināt nabadzībā dzīvojošo Eiropas iedzīvotāju skaitu par 25 % jeb vairāk nekā 20 miljoniem cilvēku būtu jāveicina valsts līmeņa politikas izstrāde, kas aizsargātu iedzīvotājus pret nabadzības risku.
Liela daļa no iedzīvotājiem, kurus apdraud nabadzība, ko rada bezdarbs (2008. gadā bezdarba līmenis šajā jomā bija 7,4 %, bet 2009. gadā tas sasniedza 9 %), neatviegloti aprūpes pienākumi, nepastāvīgs un slikti apmaksāts darbs, kā arī atalgojuma diskriminācija un zemākas pensijas, ir sievietes. Rumānijā 25 % sieviešu (salīdzinot ar 17 %, kas ir vidējais līmenis Eiropā) un 33 % bērnu dzīvo nabadzībā. Rumānijā 23 % iedzīvotāju dzīvo nabadzībā, un tas ir otrais augstākais nabadzībā dzīvojošo cilvēku rādītājs Eiropas Savienībā. Minimālā alga ir knapi EUR 140, bet vidējā bruto alga nepārsniedz EUR 460.
Es aicinu dalībvalstis veikt konkrētus pasākumus, lai radītu pieņemamas, pastāvīgas darbvietas un veicinātu atbilstošas ienākuma un sociālās aizsardzības shēmas, kas palīdzētu novērst un samazināt nabadzību, jo īpaši galēju nabadzību, un lai izstrādātu vidēji ilga termiņa un ilgtermiņa stratēģijas, kurās būtu ņemtas vērā dzimumu atšķirības un kuras tiktu integrētas visās attiecīgajās politikas jomās.
Joanna Senyszyn
Eiropas Savienībā 2010. gads ir Eiropas gads cīņai pret nabadzību un sociālo atstumtību. Katrs sestais Eiropas iedzīvotājs jeb 17 % iedzīvotāju dzīvo nabadzībā. Polijā nabadzībā dzīvo apmēram 6,5 miljoni cilvēku. Nabadzīgs var kļūt ikviens. Pietiek tikai palikt bez darba vai smagi saslimt. Nabadzībā dzīvojošo cilvēku skaitu arvien papildina tie cilvēki, kuriem ir darbs. Galvenokārt no nabadzības cieš bērni un vecāki cilvēki, jauni biroju darbinieki, augstskolu absolventi, daudzbērnu ģimenes un cilvēki, kuri atmaksā aizņēmumus.
Parlamenta pienākums ir efektīvi ierobežot un apkarot nabadzības cēloņus. Mūsu mērķis ir līdz 2020. gadam nabadzībā dzīvojošo cilvēku skaitu samazināt par 20 miljoniem. Lai apkarotu nabadzību, valsts stratēģiju prioritātei ir jābūt atbilstoša materiālā atbalsta garantēšanai trūkumcietējiem, nodrošinot labāku piekļuvi darba tirgum, izglītības iespējām un kvalitatīvus sabiedriskos pakalpojumus ikvienam.
Vienlīdz svarīgi ir arī sociāli-etniskie jautājumi. Nabadzība nosaka arī emocionālo stāvokli, kas saistīts cieņas zaudēšanu un pazemojumu. Patiesībā cīņā pret nabadzību visgrūtāk tieši ir mainīt šo attieksmi. Ir jānodrošina efektīva psiholoģiskā aprūpe un ir ātrāk jāsniedz palīdzība. Valsts stratēģijām ir jābūt saskaņotām ar iniciatīvām, kuras atbalsta Eiropas Sociālais fonds, un ar ES Progresa programmas projektiem. Lai 2010. gads paver iespēju sociālā dialoga ietvaros visām Eiropas Savienības dalībvalstīm ratificēt Eiropas Sociālo hartu!
Kathleen Van Brempt
Dažas dienas pēc tam, kad tika atzīmēta nabadzības izskaušanai veltītā starptautiskā diena, un vismaz divus mēnešus pirms Eiropas gada cīņai pret nabadzību un sociālo atstumtību beigām Eiropas Parlamentam ir iespēja skaļi un skaidri paust savu viedokli. Mēs esam izvēles priekšā: vai 2010. gads paliks atmiņā ar skaistiem vārdiem un tukšiem solījumiem nabadzības samazināšanas jomā, vai arī mēs īstenosim konkrētus pasākumus, lai palīdzētu vairākiem miljoniem Eiropas iedzīvotāju? Parlaments var izvēlēties otro variantu, aicinot Komisiju izstrādāt priekšlikumu pamatdirektīvai, kurā būtu noteikts princips attiecībā uz pienācīgu minimālo ienākumu Eiropā. Galu galā, pašlaik situācija dažādās ES valstīs ir krasi atšķirīga, un dažās valstīs nemaz nav noteikts minimālais ienākums. Taču pat valstīs, kurās situācija ir labāka, piemēram, Beļģijā, integrācijas ienākumi joprojām bieži vien atbilst nabadzības līmenim. Manuprāt, visiem ir jānodrošina vienlīdzīgas iespējas. Kad cilvēki nonāk nabadzībā, viņiem tās tiek liegtas, un tas izpaužas dažādi (piemēram, saistībā ar veselību, mājokli un darba iespējām). Turklāt, ja mēs patiesi vēlamies rīkoties, lai sasniegtu stratēģijas "ES 2020” mērķus, mēs nevaram atļauties vienkārši pamest cilvēkus novārtā.
