Kvoteordning for produktionen af kartoffelstivelse (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning af Janusza Wojciechowskiego for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om forslag til Rådets forordning om ændring af Rådets forordning (EF) nr. 1868/94 om en kvoteordning for produktionen af kartoffelstivelse - C6-0046/2007 -.
Mariann Fischer Boel
medlem af Kommissionen. - (EN) Hr. formand! Jeg vil gerne takke ordføreren, hr. Wojciechowski, og medlemmerne af Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter for udarbejdelsen af denne betænkning.
Jeg vil gerne indledningsvis redegøre for baggrunden for dette forslag. Siden indførelsen af kvoteordningen for produktion af kartoffelstivelse i 1995 har vi forsøgt at definere en strategi, der kan sikre, forbedre og fremme udviklingen af denne vigtige sektor. I løbet af de sidste 10 år har EU's landbrugspolitikker imidlertid ændret sig dramatisk, idet de er blevet mere markedsorienterede, de fleste støtteudbetalinger er blevet afkoblet, og der er gennemført reformer af markedsordningerne i næsten alle sektorer.
På trods af kvoterne overstiger produktionen af kartoffelstivelse efterspørgslen på det europæiske marked, hvilket betyder, at vi er nødt til at eksportere ca. 40 % af vores produktion til verdensmarkedet, og der ydes normalt eksportrestitutioner i denne forbindelse. Med hensyn til de forslag, som vi drøfter i dag, er det af afgørende betydning at fastholde stabiliteten i denne meget følsomme sektor og samtidig tage højde for de grundlæggende ændringer som følge af reformen af den fælles landbrugspolitik.
Det vigtigste formål med forslagene er for det første at videreføre kvoteordningen i yderligere to år, hvilket vil give os mulighed for at gennemgå kartoffelstivelsessystemet i forbindelse med sundhedskontrollen. En forlængelse på fire år som foreslået i betænkningen vil ikke give os mulighed for at benytte lejligheden til at undersøge denne sektor i detaljer i forbindelse med sundhedskontrollen, og De forstår derfor, hvorfor vi ikke kan acceptere dette ændringsforslag.
Det andet vigtige formål er at videreføre den eksisterende kvoteordning, som rent faktisk har sikret et relativt stabilt marked for kartoffelstivelse i EU. Jeg ved godt, at visse medlemsstater gentagne gang har anmodet om en forhøjelse af deres kvoter, og jeg har ikke glemt Rådets erklæring. En analyse af den nuværende markedssituation har imidlertid vist, at vi ikke bør forhøje kvoterne for produktion af kartoffelstivelse for indeværende. Hvis vi øger kvoterne på et tidspunkt, hvor der er overproduktion i Europa, vil priserne komme under yderligere pres. Vi bør udnytte muligheden for en forlængelse på to år som foreslået og herefter undersøge spørgsmålet i detaljer i forbindelse med sundhedskontrollen for at finde ud af, hvordan vi kan sikre en bæredygtig produktion af kartoffelstivelse fremover.
Janusz Wojciechowski 
Hr. formand! Det er femte gang Europa-Parlamentet behandler forordningen om en kvoteordning for produktionen af kartoffelstivelse. Det glæder mig at kunne fremlægge betænkningen om denne forordning for anden gang. Jeg havde tidligere fornøjelsen i 2005.
I praksis er der brug for beslutninger om to spørgsmål. For det første om hvor længe systemet med begrænsning af produktionen af kartoffelstivelse skal forlænges, og for det andet om hvorvidt de produktionskvoter, som de enkelte lande er tildelt, skal forblive uændrede eller ændres. Kommissionen har foreslået, at man bevarer kvotesystemet i endnu to år med uændrede kvoter. Mange medlemmer af Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter påpegede imidlertid, at to år er en alt for kort periode til at foretage en fornuftig planlægning. Kommissionen gik derfor med til en fireårig periode.
Som ordfører støttede jeg dette forslag. Det er et fornuftigt forslag, for man bør ikke pålægge landmændene og producenterne hurtige og øjeblikkelige ændringer med kort varsel.
Kvotestørrelsen for produktionen af stivelse er et vanskeligere spørgsmål. To nye medlemsstater, Polen og Litauen, påpegede, som de havde gjort to år tidligere, at de kvoter, de havde fået tildelt, var for små i forhold til deres potentiale og behov. Litauens kvote er på ca. 1.200 t. Det er ikke nok til at holde bare et produktionsanlæg kørende, og Litauen er derfor ophørt med at producere stivelse, selv om landet har behov for at fremstille omkring 4.700 t og ønsker at gøre det. Polen er den største producent af kartofler i Europa, eller mere præcist i EU, men er blevet tildelt en kvote på 144.000 t. Det er flere gange mindre end de største franske, tyske og hollandske kvoter.
Som ordfører foreslog jeg at forøge kvoterne for Polen og Litauen. Den foreslåede forøgelse udgjorde i alt lige under 40.000 t, hvilket er mindre end 2 % af den totale kvotemængde på 1.948.000 t. Et lille flertal i udvalget stemte imidlertid imod dette forslag. 20 medlemmer stemte imod forslaget, og 17 stemte for.
Som ordfører skal jeg fremføre flertallets argumenter, også selv om det er et lille flertal. Jeg skal også nævne argumenterne fra mindretallet, som har stillet ændringsforslag. Der var i udvalget udbredt bekymring for, at en forøgelse af kvoterne kunne destabilisere markedet. Jeg mener, at denne bekymring savner grundlag, af følgende årsager. For det første er der ikke tale om en stor stigning, idet den kun udgør 2 % af den totale mængde. For det andet har markedet ændret sig. Selv om kartoffelstivelse er af højere kvalitet, bliver den fortrængt af kornstivelse af ringere kvalitet. Kartoffelstivelsens andel af den totale produktion er faldet fra 25 % til 20 % i de sidste tre år. Det betyder, at der faktisk er mangel på kartoffelstivelse. For det tredje er der ubalance i forholdet mellem de gamle og nye medlemsstater. 90 % af kvoten går til de gamle medlemsstater og kun 10 % til de nye, selv om de nye råder over 25 % af EU's menneskelige kapital. For det fjerde bliver de tildelte kvoter ofte ikke opbrugt. Nogle gange bliver så meget som flere dusin procentpoint ikke brugt. Hvis afgrøden slår fejl, opstår der mangel på stivelse på markedet. Det bliver der ikke kompenseret for i de følgende år, i hvert fald ikke ud over den tilladte kompensation på omkring 5 % af kvoten. For det femte har Kommissionen selv anerkendt den skade, som kvotesystemet har påført Polen og Litauen. Kommissær Fischer Boel er til stede i Parlamentet i dag, og hun lovede for to år siden, at der ville blive taget højde for de særlige omstændigheder i disse to lande, men det er ikke sket. Endelig skal Europa vise solidaritet, ikke selviskhed som svar på behovene i disse to medlemsstater, som helt tydeligt har lidt under det nuværende system. Visse spørgsmål blev lukket for fem år siden under tiltrædelsesforhandlingerne, men det betyder ikke, at vi skal blive ved med at være bundet af disse aftaler for evigt og ignorere de økonomiske forandringer, der er sket siden da.
Jeg vil gerne afslutte med at henlede Deres opmærksomhed på ændringsforslag 8, som kunne danne grundlag for et godt kompromis. Det indebærer, at hvis visse kvoter ikke bliver brugt i et bestemt år, så kan interesserede medlemsstater, men kun de nye, næste år ansøge Kommissionen om at få tildelt ekstra kvoter op til den mængde, der ikke blev brugt det foregående år. På denne måde ville den faktiske produktionsmængde set over flere år ikke overstige loftet på 1.948.000 t, og de nye medlemsstater ville kun søge om større kvoter. Jeg beder Dem overveje at vedtage denne ændring, da det kunne føre til et fornuftigt kompromis.
Esther de Lange
Hr. formand! Jeg blev taget i ed i eftermiddag, og nu holder jeg min jomfrutale, som omhandler kartofler, nærmere bestemt stivelseskartofler. Det kan da næsten ikke være en tilfældighed. Jeg er vokset op med en far, som ofte læste højt for os af tyske børnebøger - det vil måske glæde hr. Graefe zu Baringdorf - og der var altid en historie om "Die Bedeuting der Kartoffel". Jeg ved ikke, hvem der havde skrevet historien, men min far læste den gerne højt for os. Så det kan da næsten ikke være en tilfældighed, at min jomfrutale drejer sig om kartofler.
Spøg til side. Kommissionens forslag har naturligvis stor betydning for en række regioner i Europa, herunder også den nordøstlige del af Nederlandene, hvor stivelsesindustrien skaber en betydelig beskæftigelse og produktion. For sektoren og dermed producenterne og deres regioner er det væsentligt, at der hersker klarhed og sikkerhed i forbindelse med planlægning og drift af den enkelte virksomhed. Det gælder ikke mindst efter den grundlæggende reform af den fælles landbrugspolitik i 2003 og set i lyset af den usikkerhed, der knytter sig til de stadigvæk igangværende WTO-forhandlinger.
Det er allerede påpeget, at Europa-Parlamentet i forbindelse med den seneste forlængelse af den nuværende ordning for kartoffelstivelse gerne havde set en længere periode. Kommissionen foreslår nu igen en forlængelse med to år, ordføreren foreslår tre år, og Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter har i sidste instans udtrykt ønske om fire år. Det er, som jeg ser det, et klart budskab til Kommissionen og Rådet. Vi støtter i princippet den foreslåede forlængelse, men helst for en lidt længere periode, således at de berørte ved, hvor de står i de kommende år. At vide, hvor man står, er efter min opfattelse også ensbetydende med, at der i det omhandlede tidsrum ikke ændres ved de nuværende kvoter. Forslag om forhøjelse af kvoterne i konkrete medlemsstater kan derfor under ingen omstændigheder påregne støtte fra vores side.
Bogdan Golik
Hr. formand! Dette er den anden debat i Parlamentet i denne samling om kvoterne for kartoffelstivelse. Spørgsmålet blev tidligere diskuteret i maj 2005. Desværre er der ikke sket store fremskridt i de to sidste år med hensyn til at øge kvoterne for kartoffelstivelse for de to nye medlemsstater Polen og Litauen. På trods af Kommissionens udtalelse i 2005 om, at kvoterne ville blive undersøgt, og at ønsker om forhøjelse af kvoterne til disse lande ville blive taget i betragtning, er der ikke opnået noget i denne henseende.
Jeg vil derfor gentage, hvad jeg sagde i min udtalelse for to år siden, nemlig at de kvoter for produktionen af kartoffelstivelse, som Kommissionen har tildelt, ikke svarer til produktionskapaciteten på polske og litauiske anlæg, deres forsyning med råstoffer og den voksende efterspørgsel efter stivelse.
Der er blevet udtrykt bekymring for, at en forhøjelse af produktionskvoterne ville være som at åbne Pandoras æske, således at hvis Polens og Litauens kvoter blev forhøjet, ville det føre til lignende anmodninger fra de andre medlemsstater med hensyn til andre landbrugsprodukter. Det er imidlertid vigtigt at huske, at markedet for stivelsesprodukter er under konstant udvikling, og at der er stigende efterspørgsel efter disse produkter. Desuden kan det konstateres, at efter at Polen er blevet medlem af EU, er importen af stivelse og stivlesesprodukter vokset støt. Der er sket en markant forværring i handelsunderskuddet for stivelse, og dette skyldes netop restriktionerne på produktionen.
Kommissionens holdning er, at WTO-forhandlingerne forventes at føre til en nedsættelse af eksportrestitutionerne og en reduktion af toldbeskyttelsen for importen af tapiokastivelse og dermed at øge mængden af stivelse på Fællesskabets marked. Kommissionen har imidlertid ikke taget højde for, at der i den periode, hvor kvoterne gælder, dvs. i de næste to markedsføringsår, praktisk talt ikke er nogen chance for, at nogen af bestemmelserne i en fremtidig aftale om landbrugsprodukter inden for WTO bliver gennemført. Multilaterale aftalers indvirkning på forsyningen af importeret stivelse på Fællesskabets marked vil derfor være stort set ikkeeksisterende. Jeg har tillid til, at medlemmerne af Parlamenet vil støtte hr. Wojciechowskis betænkning, og at Kommissionen vil imødekomme anmodningerne fra Polens og Litauens regeringer om at forhøje deres kvoter.
Kyösti Virrankoski
Hr. formand, fru kommissær! Først vil jeg gerne takke ordføreren, hr. Wojciechowski, for en glimrende betænkning. Jeg vil sige, at kartofler er en ganske drilsk afgrøde at dyrke. Det årlige høstudbytte varierer meget, og priserne er også meget svingende. Kartoflen er også meget velegnet til mere udfordrende regioner, herunder den nordligste del af EU, og i den forstand er den en meget værdifuld afgrøde. På mange landbrug er den klart en salgsafgrøde. I Finland f.eks. produceres omkring en tredjedel af kartoffelstivelsen i indlandet, og to tredjedele importeres, fordi skovindustrien bruger hovedparten af det. Så når vi undersøger kvoterne, håber vi, at der vil blive taget bedre højde for denne non food-brug af produktet.
Andrzej Tomasz Zapałowski
Hr. formand! Denne debat giver et temmelig tydeligt billede af den form for solidaritet, som de 15 gamle medlemsstater udviser, når det gælder om at sætte de nye medlemsstater i stand til at sikre produktionen af kartoffelstivelse, om end kun til hjemlig brug. Selv om Polen traditionelt har produceret kartoffelstivelse, må landet nu importere det. Der er opstået en lignende situation med hensyn til mælkekvoter, hvor de grænser, som Kommissionen har sat, også er mindre end det hjemlige forbrug.
Parlamentet diskuterede for nylig spørgsmålet om bær. Det blev klart for Parlamentet, hvor lidt Kommissionen kerer sig om at hjælpe de nye medlemsstater med at beskytte deres markeder. Kommissionen henviser hele tiden bagud til tiltrædelsestraktaterne, som blev forhandlet under enormt pres til de nye medlemsstaters ulempe, hvad mange kvoter angår. Det gør det umuligt for de nye medlemmer at konkurrere på lige betingelser på Fællesskabets markeder.
Der bliver sagt meget i Parlamentet om de nye medlemsstater behov for at indhente de øvrige med hensyn til udvikling. Handlinger som Kommissionens insisteren på at opretholde produktionskvoter, som fører til lukning af produktionsfaciliteter og nedlægning af landbrug, viser, at de nye medlemsstater ikke bliver behandlet som ligestillede partnere i EU. Hvis Parlamentet forkaster denne symbolske ændring en gang til, vil det bevise, at der i virkeligheden er to unioner. Alt dette sætter også spørgsmålstegn ved processen om yderligere udvidelse af EU. Måske skulle man sætte farten alvorligt ned?
Friedrich-Wilhelm Graefe zu Baringdorf
for Verts/ALE-Gruppen. - (DE) Hr. formand, Fru kommissær! Kvoterne for kartoffelstivelse er ikke fastsat vilkårligt af Kommissionen, men er blevet forhandlet på plads og underskrevet af den polske regering i løbet af tiltrædelsesprocessen. Der foreligger altså en aftale, som man skal holde sig til. Jeg tror, at den polske sjæl gerne beklager sig, nøjagtig ligesom andre lande har deres særlige følsomheder. Efter min vurdering vil dette ændringsforslag og udligningsordningen blive vedtaget i morgen. Som De sikkert kan huske, er ændringsforslaget allerede blevet vedtaget én gang, men Kommissionen havde imidlertid tekniske vanskeligheder ved gennemførelsen i praksis.
Det var netop igen tilfældet i udvalget. Jeg beder Dem om, at De i forbindelse med morgendagens afstemning om det ændringsforslag, som ikke vedrører forhøjelsen af den samlede kvote, men derimod udligningsordningen, ikke fortæller de folk, som beskæftiger sig hermed, hvordan det ikke vil fungere, men hvordan det vil fungere, således at der indtages en positiv holdning i denne sag. Dette betyder ikke nødvendigvis, at den samlede mængde af det, der skal udlignes, bliver stillet til rådighed. Men at vise sin god vilje her - og dette evt. inden for en passende tidsramme - ville immervæk være et rimeligt tilbud fra Kommissionens side.
Czesław Adam Siekierski
(PL) Hr. formand! Når vi diskuterer kvotesystemet for produktionen af kartoffelstivelse, gør vi klogt i at holde os nogle centrale faktorer omkring dette marked for øje. De argumenter, der fremføres af modstanderne af at øge kvoterne, om angivelige potentielle vanskeligheder for markedet og opbygnig af store overskud af kartoffelstivelse, har ikke noget med virkeligheden at gøre. Desuden er argumenterne om WTO-forhandlingerne ikke særlig relevante. Et af de forventede resultater af disse forhandlinger er afskaffelsen af eksportrestitutionerne, formentlig efter 2013, men det vi diskuterer er kvoter for de kommende to år, 2007-2009.
Jeg tror ikke, alle er klar over de mange forskellige ting, kartoffelstivelse anvendes til. Jeg vil minde Parlamentet om, at denne stivelse bliver brugt i fødevarer, foder, papir, farmacutiske og tekstile produkter. Det bliver sågar også brugt i stålindustrien. Eftersom markedet for stivelse er voksende, og efterspørgslen efter mange stivelsesprodukter er stigende, kan jeg ikke se, hvorfor man ikke kan forhøje de ødelæggende små polske og litauiske kvoter. Der findes faktisk over 600 stivelsesprodukter.
Fru Fischer Boel, kvaliteten af de polske stivelsesprodukter er høj, og de kan derfor konkurrere på det eksterne marked. Deres erklærede mål er at gøre EU's landbrug konkurrencedygtigt på globalt niveau, fru kommissær, men hvordan skal man opnå det, hvis produktionen bliver begrænset af lave kvoter? Hvis signalerne fra markedet er, at der er et voksende behov for dette produkt, vil det være passende at tillade større kvoter til de lande, som beder om en forhøjelse. I betragtning af at 2003-reformerne havde til formål at gøre EU's landbrugssektor mere markedsorienteret, bør kvoterne forhøjes.
Marc Tarabella
(FR) Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer! Jeg vil gerne lykønske min kollega hr. Wojciechowski med sit arbejde som ordfører for kvoteordningen for produktionen af kartoffelstivelse. Jeg vil gerne fokusere på de ændringsforslag, der har til formål at hæve produktionskvoterne for Litauen og Polen.
Ved at foreslå en ændring af Litauens kvote fra 1.211 til 4.855 t, dvs. en firdobling, og en ændring af Polens kvote fra 144.985 til 180.000 t mener jeg, selv om jeg godt kan forstå det grundlæggende princip i ændringsforslag 5 og 6 og ændringsforslag 7 - som svarer til de to førstnævnte, eftersom det vedrører små producenter - at disse ændringsforslag, såfremt de vedtages, vil åbne Pandoras æske og give andre medlemsstater mulighed for at kræve, at kvoterne for deres produktion hæves til højeste niveau. Jeg tænker her på olivenolie, mælk og en uendelig lang række af andre produkter.
Derfor, mine damer og herrer, vil jeg gøre, som jeg gjorde i Udvalget om Landbrug og Udvikling af landdistrikter, og tale for vedtagelsen af denne fremragende betænkning, men uden de ændringsforslag, som blev foreslået i mødeperioden. I henhold til kalenderen stemmer vi i morgen kl. 12.00 om det, som vi drøfter her til aften den 23. april på plenarmødet, og mellem disse to begivenheder skal vi afholde et arbejdsgruppemøde i min gruppe om emnet landbrug. På mødet vil vi endnu en gang drøfte spørgsmålet med vores kolleger, fordi holdningerne samtidig er forholdsvis delte om disse ændringsforslag - skyggeordføreren, hr. Golik, vil ikke modsige mig på det punkt. Lad der imidlertid ikke være nogen tvivl om, at vi i morgen tidlig inden afstemningen vil vedtage vores endelige holdning til disse ændringsforslag.
Jan Mulder
(NL) Hr. formand! Jeg vil også gerne komplimentere ordføreren. Ligeledes vil jeg gerne lykønske min nye nederlandske kollega, Esther de Lange, med jomfrutalen. Hvem kunne nu vide, at emnet var så relevant?
Jeg anbefaler Kommissionen en forlængelse med fire år. Hvorfor fire år? Jeg tror, alle ønsker en smule sikkerhed. Det gælder også landmænd. Fire år er også et passende tidsrum til at vurdere sukkerreformen. På nuværende tidspunkt er billedet afgjort endnu ikke klart. Der er en umiskendelig forbindelse mellem isoglucose og kartoffelstivelse. Jeg tror ikke, vi ved, hvor vi står, før om fire år, derfor støtter jeg i høj grad forslaget om fire år.
Flere talere har allerede erklæret, at Graefe zu Baringdorfs ændringsforslag er perfekt. Jeg ved ikke, om det er tilfældet. Hvordan kan man på grundlag af sidste års høst forudsige dette års høst? Kvoter kan ikke overføres fra det ene år til det andet. Gør man det, kan det ikke bruges til ret meget, selv om kvoten det ene år er for lav og det andet år for høj. En landmand kan aldrig forudsige sin produktion. Jeg ved derfor ikke, om ændringsforslaget er teknisk gennemførligt.
Zdzisław Zbigniew Podkański
(PL) Hr. formand! Spørgsmålet om kartoffelstivelsen bliver diskuteret i Parlamentet endnu en gang, og det vil blive ved med at dukke op på vores dagsorden, indtil der bliver taget fair og ansvarlige beslutninger. Kartoffelstivelse vil blive ved med at være et problem, så længe den største producent af kartofler i EU, nemlig Polen, bliver ved med at lide som følge af kvoter på stivelsesproduktionen, og så længe Kommissionen bliver ved med at lade hånt om Parlamentet. Jeg vil minde Parlamentet om, at Europa-Parlamentet for to år siden næsten enstemmigt støttede idéen om at flytte ubrugte kvoter i de gamle medlemsstater til de nye medlemsstater. Kommissionen handlede ikke efter denne anbefaling. Nu siger den nej igen. Det kommer ikke som nogen overraskelse for de polske medlemmer af Parlamentet. Kommissær Fischer Boel siger altid nej, når Polen er involveret. Hendes aversion mod Polen og de polske landmænd er velkendt. Hun viser heller ingen nåde over for lille Litauen. Afvisningen af at give Litauen en ekstra tildeling på bare 3.500 t stivelse viser, hvordan de stærke kan få alt, hvad de vil have, i vores EU, mens de svage må gå tiggergang. Ikke desto mindre er der et lille glimt af håb. Hr. Graefe zu Baringdorfs indlæg i dag viser, at nogle medlemmer er i stand til at se på samfundet som en helhed og til at forstå underhunden. Det er jeg hr. Graefe zu Baringdorf dybt taknemmelig for.
Šarūnas Birutis
(LT) Hr. formand! Der er opstået en situation, som jeg vil kalde paradoksal. Sådanne ting burde ikke forekomme blandt partnere.
På grund af lave kvoter for stivelse står fabrikker i Litauen uvirksomme hen, og folk er arbejdsløse. Litauens kvote er kun en tiendedel af, hvad der er behov for i landet. Derfor må man importere stivelse, mens Litauens produktionsapparat står stille. Samtidig er der lande, hvor stivelseskvoterne er for store og ikke bliver brugt. Kan man tolerere det på et fælles marked?
I forhold til den periode, der bliver diskuteret, betyder Litauens kvote på 1.200 t stivelsesproduktion, at fabrikkerne kun arbejder på 9 % af deres produktionskapacitet. Derfor er EU's institutioner blevet bedt om at forhøje produktionskvoten. Det ville have skabt grundlag for en økonomisk rentabel drift af fabrikkerne og en fortsættelse af traditionen for kartoffeldyrkning i Litauen. Man modtog et negativt svar.
En forhøjelse af Litauens og Polens kvoter ville på ingen måde skade andre medlemsstater, og det ville være meget vigtigt for Litauens økonomi. Det ville også være en demonstration af solidaritet og fælles interesser.
Wiesław Stefan Kuc
(PL) Hr. formand! Dagens debat om kvotesystemet for produktionen af kartoffelstivelse er et strålende eksempel på sandheden i talemåden om, at den rige aldrig forstår den fattige. Det er svært at forstå, hvorfor produktionskvoter, der ikke bliver brugt i visse medlemsstater, ikke kan tildeles til andre stater, hvis kvoter er for små. Det er endnu sværere at forklare det til landmændene.
Hvorfor skal bekymringerne hos EU's bureaukrater veje tungere end logikken, behovet og solidariteten mellem EU's medlemsstater? Hvis landmænd i Danmark, Frankrig eller Tyskland skulle blive behandlet dårligt, ville deres polske kolleger stå skulder ved skulder med dem. Den forøgelse af kvoterne, som ordføreren foreslår, vil ikke skade nogen, og den vil heller ikke medføre ændringer i budgettet. Men hvis man ikke gennemfører den, vil det stå lysende klart, at EU styres efter princippet om, at "hvad der er dit er mit, og hvad der er mit er urørligt". Er det virkelig det, vi alle ønsker?
Zbigniew Krzysztof Kuźmiuk
(PL) Hr. formand! Polske medlemmer har taget spørgsmålet om en forhøjelse af kvoterne for produktion af kartoffelstivelse for Polen og Litauen op over for kommissæren lige siden Polen blev medlem af EU. På mødet i Rådet den 30. maj 2005 erklærede Kommissionen faktisk, at den var villig til at overveje Polens og Litauens anmodning om dette, men først efter den toårige gyldighedsperiode for de nuværende produktionskvoter. Denne periode er næsten forbi. Vi diskuterer nu Rådets forordning om spørgsmålet, men hverken Rådet eller Kommissionen har tænkt sig at stå ved deres tidligere udtalelser.
Der er mindst tre grunde til, at lofterne for produktionen af stivelse bør hæves for de nye medlemsstater, især Polen og Litauen. For det første er hele 90 % af kvoten i den nuværende kvotefordeling for kartoffelstivelse tildelt de 15 gamle medlemsstater, og under 10 % er tildelt de 10 nye medlemsstater. Det skal ses i forhold til, at de gamle medlemsstater kun står for 70 % af kartoffelproduktionen, og de nye stater for hele 30 %. For det andet sker stivelsesproduktionen i de nye medlemsstater i små produktionsanlæg, som spiller en vigtig rolle i den lokale økonomi og udviklingen af landdistrikter. En forøgelse af produktionskvoterne ville derfor være et vægtigt bidrag til at mindske arbejdsløsheden i disse områder. For det trejde har der været store fald i landbrugsproduktionen i de nye medlemsstater, som påvirker både plantesektoren og den animalske sektor. Disse fald har en negativ virkning på udviklingen af landdistrikter.
Mariann Fischer Boel
medlem af Kommissionen. - (EN) Hr. formand! Det har været en meget interessant debat, der tydeligt viser, at medlemmerne har meget forskellige holdninger til muligheden for en ændring af kartoffelstivelseskvoterne for to medlemsstater, nemlig Polen og Litauen.
Det er allerede blevet nævnt i dag, at de nye medlemsstater fik tildelt disse kvoter på grundlag af deres historiske produktion. Alle de nye medlemsstater accepterede disse kvoter, herunder Polen og Litauen. Vi må ikke glemme, at vi skal være meget påpasselige med at fastholde et marked i ligevægt. Jeg ønsker ikke at forstyrre denne ligevægt, og det ønsker de kartoffelstivelsesproducerende medlemsstater heller ikke.
Jeg mener, at forslaget om en forlængelse på to år som tidligere nævnt vil give os mulighed for at drøfte de fremtidige stivelseskvoter i forbindelse med sundhedskontrollen. Det vil give os mulighed for at analysere de første indvirkninger af sukkerreformen, hvor sødemidler, der også fremstilles på grundlag af kornstivelse, nu vil blive underlagt skarp konkurrence fra sukker uden for kvoten i kemikalieindustrien og fermenteringsindustrien. Jeg er helt sikker på, at dette kan få følgevirkninger for stivelsesmarkedet, hvilket vil lægge yderligere pres på kartoffelstivelsesmarkedet.
Endelig ønsker jeg at knytte en kort kommentar til spørgsmålet om omfordeling af uudnyttede kvoter, der blev rejst af ordføreren. Det er også blevet inkluderet i et nyt ændringsforslag. Det er åbenlyst, at dette forslag vil føre til en stigning i den samlede produktion af kartoffelstivelse. Dette forslag skal derfor ses i sammenhæng med efterspørgselssituationen på kartoffelstivelsesmarkedet, hvor det i øjeblikket er nødvendigt at eksportere 40 % af produktionen, som jeg nævnte før. Det rejser også spørgsmålet om ligebehandling, da kvoterne fastsættes på grundlag af den samme metode for alle medlemsstaterne. Jeg tror, at de medlemsstater, der har genereret denne underproduktion, ønsker at drage fordel af fremførslen. Kommissionen vil derfor ikke støtte forslaget om en forlængelse på fire år.
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted tirsdag kl. 12.00.
Skriftlig erklæring (artikel 142)
Witold Tomczak
, skriftlig. - (PL) Hr. formand! Kan man tro, at man kan klare verdens problemer, hvis man ikke først fejer for egen dør? I EU's tilfælde er denne tanke nærliggende, når man ser på, hvordan de nye medlemsstaters problemer bliver behandlet.
Vi diskuterer i dag endnu et nyt problem, som de nye medlemsstater oplever. Denne gang gælder problemet markedet for kartoffelstivelse, og det berører kun to lande. Tallene viser tydeligt, at den nuværende organisation af dette marked er kunstig og unfair og ikke tager højde for den virkelige situation. Polen er EU's førende kartoffelproducent, men det er blevet importør af kartoffelstivelse. Det skyldes ikke, at landet ikke kan fremstille stivelse, eller at dets stivelse er for dyr eller af ringe kvalitet. Polen importerer stivelse som følge af politiske beslutninger om størrelsen af kvoterne. Vi burde skamme os over disse beslutninger, for de er irrationelle og tåbelige. De har ført til en situation, hvor kornstivelse af ringere kvalitet erstatter kartoffelstivelse af bedre kvalitet. Skal vi virkelig gøre EU til grin og miste troværdighed på globalt niveau?
Det er blevet sagt, at kloge mennesker retter deres fejl, mens de dumme trives med dem. Den nuværende fordeling af stivelseskvoterne må virkelig klassificeres som en fejl. Jeg har tillid til, at EU vil være i stand til at rette den. Opbygningen af det udvidede EU minder ofte om at bygge et hus fra taget og nedefter i stedet for at bygge opad fra fundamentet.
