Mellemfristet betalingsbalancestøtte til medlemsstaterne og sociale betingelser (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandlingen om mundtlig forespørgsel af Tatjana Ždanoka og Jean Lambert for Verts/ALE-Gruppen, Alejandro Cercas for S&D-Gruppen, Marian Harkin og Elizabeth Lynne for ALDE-Gruppen til Kommissionen om mellemfristet betalingsbalancestøtte til medlemsstaterne og sociale betingelser - B7-0215/2009).
Tatjana Ždanoka
Hr. formand! Jeg kommer fra Letland, et land, der er hårdt ramt af finanskrisen. Letland var udsat for risiko for at gå bankerot uden finansiel bistand udefra. Vi har modtaget en sådan bistand fra EU og IMF. Som en forudsætning herfor måtte den lettiske regering dog skære i budgetudgifterne. Det gjorde den ved at nedsætte pensioner med 10 %, mens arbejdende pensionisters pensioner blev skåret ned med 70 %, familieydelser og barselsydelser til arbejdende forældre blev nedsat med 10 %, ligesom tærsklerne for beskatning af personlig indkomst blev nedsat.
Denne fremgangsmåde var, som man kan se, en ligelig fremgangsmåde. Uanset om ens pension var på 100 EUR eller 1 000 EUR, blev den nedsat med 10 %. Kommissionen hilste disse nedskæringer, som blev gennemført på en så skandaløs måde, velkommen og underskrev et aftalememorandum med Letland. Det stod klart helt fra begyndelsen, at sådanne ikke selektive nedskæringer ville ramme de mest sårbare grupper i samfundet. Er Kommissionen ikke klar over, at det er det europæiske år for bekæmpelse af fattigdom?
Situationen i Letland er ikke enestående i EU. Ungarn og Rumænien har også modtaget fællesskabslån. Andre lande kan en dag blive tvunget til at ansøge om sådanne lån. Vi må derfor undgå at skabe præcedens ved at acceptere asociale foranstaltninger.
Kommissæren kan naturligvis sige, at Kommissionen stiller pengene til rådighed, og at medlemsstaternes regeringer har ansvaret for socialpolitikken, men sociale rettigheder er juridisk bindende for EU's institutioner. Dette betyder, at alt det, institutionerne gør, skal måles i forhold til sociale rettigheder. Ellers vil ord om et højt niveau af social beskyttelse som en EU-opgave kun give anledning til et ironisk smil.
Elizabeth Lynne
Hr. formand! Dette handler ikke om at fortælle medlemsstaterne nøjagtigt, hvad de bør eller ikke bør bruge deres penge på. De enkelte lande har deres egne umiddelbare prioriteter for at redde sig ud af deres finansielle problemer.
Men når medlemsstaterne modtager støtte fra EU under denne bestemmelse, bør de opfordres til at bruge den på en måde, der respekterer EU's principper - med andre ord ikke ser bort fra behovet for social beskyttelse og social inddragelse.
Denne finanskrise har ramt mennesker over hele EU hårdt, og derfor er det rigtigt, at der findes denne fond. Millioner af mennesker har mistet deres job. Mange af dem, der er blevet arbejdsløse i disse medlemsstater, er de mest sårbare og dem, der har mindst sandsynlighed for hurtigt at finde beskæftigelse. Derfor er det vigtigt, at der ikke ses bort fra de sociale sikkerhedsnet i disse lande.
Vores mundtlige forespørgsel vedrører navnlig spørgsmålet om, hvorvidt medlemsstaterne skal medtage en evaluering af de sociale virkninger i de rapporter, de indsender til Kommissionen. Det ville være dejligt, hvis kommissæren kunne fortælle os, om det er tilfældet.
Det er vigtigt, at vi sender det rigtige budskab til de medlemsstater, der modtager europæisk støtte via mellemfristet finansiel støtte. Jeg mener personligt, at vi må gøre det klart, at Kommissionen kan tage hensyn til, hvordan de mest sårbare grupper er blevet hjulpet, før den accepterer at yde yderligere støtte.
Jeg ved, at det meget ofte ikke er så nemt fortsat at være opmærksom på de sociale forpligtelser, når medlemsstaterne er i finansielle vanskeligheder, derfor denne mundtlige forespørgsel. Det er vigtigt at huske på, at denne finanskrise har et menneskeligt ansigt også, og dette ansigt repræsenteres meget ofte af dem, der er mest marginaliseret i samfundet.
Alejandro Cercas
forespørger. - (ES) Hr. formand, hr. kommissær! Før jeg fremsatte forespørgslen, læste jeg nøje de tidligere forespørgsler og de holdninger, som Parlamentet har indtaget til disse spørgsmål. Det er et faktum, ikke en holdning, at Parlamentet den 24. april i år vedtog et forslag til lovgivningsmæssig beslutning med det formål at ændre forordning (EF) nr. 332/2002, som i henhold til traktatens artikel 100, ligger til grund for disse finansielle instrumenter.
I denne beslutning støttede Parlamentet denne støtte til håndtering af specifikke offentlige finansielle problemer i de medlemsstater, der er hårdest ramt af finanskrisen, det gav udtryk for fuld solidaritet først og fremmest med de lande, der sidst var tiltrådt EU, men samtidig sagde Parlamentet klart, at denne støtte skulle være betinget, og det fastsatte fire kriterier, som er fællesskabsmålene.
Det drejer sig om: For det første, at der skal være kvalitet i de offentlige udgifter, at pengene ikke bør spildes, for det andet, at de sociale sikringsordninger og en bæredygtig vækst bør overholdes, for det tredje, at politikken for fuld beskæftigelse af en anstændig kvalitet ikke bør opgives og for det fjerde, at klimaændringer skal bekæmpes. Hvis disse er gode mål for os, bør de logisk set overholdes i de pågældende lande.
Der er gået nogle få måneder, og vi har modtaget en række rapporter fra ngo'er, fagforeninger og borgere om et af de fire lande, der har modtaget meget betydelige beløb i støtte til de offentlige finanser: 6,5 mia., 3,1 mia., 2,2 mia. og 5 mia. EUR. De opgiver tal som dem, min kollega netop har nævnt: nedskæringer på 40 % inden for uddannelsessektoren, nedskæringer på 10 % i pensionsprogrammet, en halvering af støtten til syge osv.
I lyset af denne situation ønsker Parlamentet i det mindste, at vores tavshed ikke fortolkes der - sådan som den fortolkes - som om, det er os, der gennemtvinger disse foranstaltninger. Vi burde i det mindste ikke være medskyldige i denne fortolkning, hvor Europa anses for at angribe de befolkningsgrupper, der har størst behov. Hvis det er muligt bør vi undgå en situation, hvor det er de svageste, der betaler for tilpasningen.
Joaquín Almunia
Hr. formand, mine damer og herrer! Problemerne i Letland, Ungarn og Rumænien, der er de tre europæiske lande, som i øjeblikket modtager lån via betalingsbalancefaciliteten, er problemer, der ikke er skabt af Parlamentet eller Kommissionen eller EU. Det er problemer skabt af den økonomiske krise, men de er blevet forværret af dårlig forvaltning og fejlslagne politikker gennemført af de politiske ledere i disse lande. Jeg siger dette, fordi der er lande i den samme region af EU som Letland, i den samme region som Ungarn og i den samme region i EU som Rumænien, som ikke har de samme problemer, og som håndterer krisen bedre med støtte fra EU's budget, via strukturfondene og Samhørighedsfonden, med den beskyttelse, som medlemskab af EU og det fremtidige medlemskab af euroen medfører, men uden at have behov for at anmode om støtte fra betalingsbalancefaciliteten.
Hvorfor har disse tre lande måttet anmode om støtte? Hvorfor har vi måttet låne dem penge? Det er ikke Kommissionens eller Parlamentets skyld og heller ikke EU's skyld. Det skyldes dårlig forvaltning i disse lande.
Hvordan hjælper vi dem? Det gør vi ved at låne dem penge, og ingen yder lån uden at stille betingelser, vi har ikke Parlamentets eller Rådets tilladelse til at yde lån uden betingelser. Vi låner på visse betingelser, og vi pålægger disse lande nogle betingelser, der er hårde, fordi deres situation er usædvanlig vanskelig, men vi siger til dem, at de ikke skal foretage nedskæringer for at kunne medfinansiere Strukturfonden og Samhørighedsfonden, at de ikke skal vedtage foranstaltninger, der repræsenterer et tilbageskridt, at de ikke skal foretage nedskæringer, der skader de svageste. Nogle gange har vi held hermed, og nogle gange har vi desværre ikke held med det, fordi spørgsmålet er ude er vores hænder og er deres ansvar.
Derfor deler jeg de bekymringer, der er kommet til udtryk, og jeg deler dem ikke blot, jeg vil også på hele Parlamentets vegne give dem videre til disse regeringer samtidig med, at jeg giver dem penge i EU's navn: 3,1 mia. EUR til Letland og meget store beløb også til Rumænien og Ungarn.
Jeg gør dog opmærksom på følgende. Ingen yder lån uden at stille betingelser, og hverken parlamentsmedlemmerne eller medlemsstaterne har bemyndiget mig til at gøre det. Vi kan ikke på godt og ondt træffe beslutninger, der henhører under regeringernes og parlamenternes ansvar i disse lande.
Det vi gør, er at minde regeringerne og parlamenterne i disse lande for det første om deres ansvar for at redde deres lande ud af en krise, som andre lande ikke lider under i så alvorlig grad, for det andet, at der er foranstaltninger, der ikke kan træffes, og vi er ikke parate til at låne penge for, at der kan vedtages foranstaltninger, som går videre end det strengt nødvendige for at tilpasse de offentlige finanser og sætte disse lande i stand til at forvalte deres fremtid uden at skulle bede EU om lån.
Jean-Paul Gauzès
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Jeg mener, at kommissærens bemærkninger her reelt besvarer det spørgsmål, der blev stillet.
EU stiller ikke midler til rådighed uden at stille betingelser. Disse betingelser er blevet nævnt, nemlig kvaliteten af de offentlige udgifter, bæredygtige udviklingsmål, beskæftigelsespolitik, klimaændringer, men naturligvis også behovet for at rette op på den tidligere administrations mangler så hurtigt som muligt, så de lande, vi hjælper, kan nå op på det krævede niveau.
Under en krise, som den vi gennemlever, mener jeg dog ikke, at vi bør overdrive betingelserne. Vi må stole på, at regeringerne i de medlemsstater, der modtager europæisk støtte, gennemfører de nødvendige bestemmelser og, som kommissæren sagde, undgå bestemmelser, der kan være tilbageskridt eller bagudskuende.
Sociale udgifter er naturligvis vigtige - de må opretholdes - men også her må vi have tillid til, at medlemsstaterne vedtager de foranstaltninger, der er nødvendige for at rette op på situationen, og ikke gennemføre uvæsentlige kontroller, som under alle omstændigheder vil være ineffektive.
Tiden vil være inde til at vurdere, hvordan medlemsstaterne har anvendt den europæiske støtte, når der tildeles ny støtte, og til den tid vil vi måske være i stand til at drage konklusionerne af foranstaltninger, der var upassende, særlig på det sociale område.
Pervenche Berès
Hr. formand, hr. kommissær! De vil sikkert meget klart huske, at vi, da vi den 24. april - som min kollega, hr. Cercas, påpegede - godkendte, validerede og ratificerede stigningen i betalingsbalancefaciliteten, gjorde det på to betingelser, nemlig for det første, at denne hjælp skulle være underlagt betingelser, navnlig med hensyn til social bistand, og for det andet, at der skulle være åbenhed, så Parlamentet havde et klart overblik over de vilkår, på hvilke sådanne aftaler blev indgået med de pågældende medlemsstater. Jeg mener derfor, at de forhandlinger, vi gennemfører her i aften, er retfærdige, nyttige og demokratiske forhandlinger og forhandlinger, der skal bevise, at der er truffet effektive foranstaltninger.
Vi befinder os i en absolut kritisk situation hvad angår EU, og vi kan helt klart se, at denne krise skader selve grundlaget for solidaritet mellem medlemsstaterne, navnlig solidariteten med visse medlemsstater. Situationen forværres blot af nyhederne fra Rumænien, hvor vi befinder os i en meget vanskelig situation som følge af den politiske usikkerhed forårsaget af især følgerne af krisen.
Jeg ønsker dog ikke, at vi gentager fortidens fejltagelser, navnlig de fejltagelser, vi kunne tilskrive IMF, som for omkring 10 år siden anvendte formler, som i sidste ende gjorde tingene værre. Desuden er jeg meget uenig med min kollega, hr. Gauzès, når han anbefaler, at der ikke gennemføres uvæsentlige kontroller, men at man venter, indtil næste anmodning fremsættes, med at undersøge kvaliteten af anvendelsen af støtten. Nej! Det er, når støtten forpligtes, at man kan stille betingelser, og jeg mener, at Europa har betalt en høj nok pris for ikke at undersøge betingelserne for støtte på mange områder til, at vi kan lukke øjnene i dette tilfælde.
Vi kan ikke i dag i EU acceptere, at de svageste skal betale for tilpasningspolitikkerne. Jeg mener ikke, at det er spørgsmålet om at anklage Kommissionen for den dårlige forvaltning af Letlands politik. Ingen her i Parlamentet har tilkendegivet over for kommissæren, at det er den vej, vi ønskede at følge.
Vi kan dog ikke tillade, at de svageste betaler prisen for EU's budgetforpligtelse og for vores solidaritet med Letland, for vi mener ikke, at dette er vejen til genopretning af solidaritet og balance i Letlands økonomi.
Marian Harkin
Hr. formand! EU's socialbeskyttelse og sociale inddragelsesproces er et centralt element i realiseringen af EU's strategiske mål om bæredygtig økonomisk vækst, flere og bedre job og større social samhørighed.
Under den økonomiske krise er der øget risiko for fattigdom og social udstødelse for mange borgere, men navnlig for dem, der befinder sig i udkanten af samfundet, for dem, der bliver arbejdsløse, og for dem, der er afhængige af forskellige sociale sikkerhedsnet, der findes i de forskellige medlemsstater.
Med denne forespørgsel spørges Kommissionen, om den forsøger at gøre den sociale beskyttelses- og inddragelsesproces til et generelt element i ydelsen af mellemsigtet betalingsbalancestøtte til medlemsstaterne i henhold til Rådets forordning (EF) nr. 332/2002.
Jeg er altid opmærksom, når der pålægges modtagere af støtte alt for mange betingelser og for meget bureaukrati, og det gælder for medlemsstater og helt ned til smv'er og enkeltpersoner. Men når sådanne betingelser bidrager til realiseringen af et centralt EU-princip såsom social inddragelse, så er de rent faktisk vigtige. Vi kan ikke sigte mod en social inddragelsesproces og udarbejde talrige dokumenter, hvori der redegøres for, hvordan dette skal nås, hvis vi ikke samtidig sikrer, at denne proces generaliseres i vores initiativer.
Kommissæren siger, at vi har behæftet disse lån med strenge betingelser, men jeg var ikke helt klar over, hvad disse betingelser gik ud på, og om de rent faktisk omfattede sociale betingelser.
Uanset under hvilke omstændigheder EU-midler udbetales, kan vi ikke vaske vores hænder og håbe på det bedste. Vi er blevet bedt om at stole på medlemsstaterne. Det er fint at stole på medlemsstaterne, men man har altid skullet gøre sig fortjent til tillid, og hvis der er problemer, mener jeg, de skal løses.
Patrick Le Hyaric
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! De fleste økonomer siger nu, at krisen for en stor dels vedkommende skyldtes overførslen af velstand skabt ved arbejde til kapital, til profit. Desuden hersker der også bred enighed om, at det er i de lande, der har opretholdt deres sociale velfærdssystemer og deres offentlige tjenester, at befolkningerne har lidt relativt mindst som følge af krisen.
Det problem, vi beskæftiger os med her i aften, er imidlertid de betingelser, der knyttes til tildeling af europæisk støtte eller støtte fra Den Internationale Monetære Fond til befolkningerne. Denne støtte kan ikke længere være betinget af anvendelsen af strukturelle tilpasningsplaner, der nedbringer de sociale udgifter, udgifterne til uddannelse og privatisering af offentlige sektorer, herunder sociale tjenester af almen interesse. Det er det, der er blevet ineffektivt i dag, og det skal anerkendes. Alt dette vil blot forværre krisen, arbejdsløsheden og fattigdommen.
Det er grunden til, at vi efter vores mening må ændre kriterierne i disse betingelser og beslutte, at europæiske offentlige midler eller midler fra IMF kan gøres betingede af, kan kombineres med en ny bevillingsordning og vil blive tildelt efter nye kriterier, der sigter mod og fremmer en ny fordeling af velstand for at øge løn, pensioner og de sociale mindstekrav og for at opretholde en høj grad af social beskyttelse, garantien for job til alle. I sidste ende er det sociale fremskridt, der går hånd i hånd med økonomisk effektivitet og ikke omvendt.
Arturs Krišjānis Kariņš
(LV) Hr. formand, hr. kommissær! Europa-Kommissionen har udvist en klar forståelse for og et ønske om samarbejde med de medlemsstater, der er stødt på fiskale problemer som følge af krisen. Stabile, stærke sociale støtteordninger kan ikke opretholdes, hvis medlemsstaterne ikke har stærke økonomier. Mine kolleger foreslår, at betingelserne for finansiel støtte begrænses, men jeg mener, at dette i princippet er uønskeligt. I stedet bør vi seriøst overveje muligheden for at udvide betingelserne for tildeling af finansiel støtte, så den kan bruges ikke blot til at styrke landenes budgetter og finansielle systemer, men også til udvikling af økonomien.
Det er nødvendigt at investere i økonomien for at sikre et stabilt socialt støttesystem på lang sigt. Anvendelsen af den finansielle støtte på denne måde, ville være den bedste metode til hurtigst muligt at yde hjælp til medlemsstater, der oplever finansielle problemer. Genopretningen af landene efter krisen og en yderligere stabilisering af dem hænger nøje sammen med EU's politik i tilknytning til disse lande. Kun en harmoniseret og effektiv indsats vil give resultater på EU-plan. Finansiel støtte er ikke og kan ikke være den eneste måde, hvorpå de europæiske lande kan støtte hinanden. Man må finde frem til komplekse løsninger, som vil medføre økonomisk udvikling af alle EU's medlemsstater.
Kinga Göncz
(HU) Hr. formand! De lande, vi taler om i denne forbindelse, er EU's nye medlemsstater, som efter ændringerne af styret har måttet tage vare på dem, der blev taberne som følge af ændringen af styret, blive mere konkurrencedygtige efter økonomisk omstrukturering i et åbent marked samt skabe og opbygge økonomier med afbalancerede strukturer. Folk har de mindste reserver i disse lande. Det betyder, at de finder det vanskeligt at tilbagebetale boliglån som følge af den høje valutabaserede gældskvote. Arbejdsløsheden stiger som følge af økonomiske problemer, der opstår ensidigt, og de sociale udgifter falder også.
Vi kan se, at der udvikler sig instabilitet, særlig politisk instabilitet, som følge af sociale spændinger. Flere lande oplever en stigning i støtten til ekstremistiske holdninger, og populismen vokser. Jeg mener, at vi må tage hensyn til alle disse faktorer, når vi bedømmer situationen og overveje, hvilke andre foranstaltninger vi bør træffe i relation til europæisk solidaritet, og som er baseret på denne.
Jürgen Klute
(DE) Hr. formand! Det emne, vi drøfter her i aften, har allerede stået på Europa-Parlamentets dagsorden mange gange. Det er velkendt, at Kommissionen, når den yder støtte, tager udgangspunkt i Den Internationale Monetære Fonds betingelser. Det er allerede blevet nævnt et par gange.
På denne baggrund har Europa-Parlamentet gentagne gange stillet spørgsmål til Kommissionen. I november 2008 opfordrede Europa-Parlamentet Kommissionen til at fremlægge en analyse af virkningerne af bankernes adfærd, som på det tidspunkt havde flyttet deres aktiver ud af de medlemsstater, der for nylig var tiltrådt EU. Den 24. april i år gentog Europa-Parlamentet denne anmodning. Det bad også om at blive ajourført om hensigtserklæringerne mellem Kommissionen og de medlemsstater, der modtog støtte, i hvilke betingelserne for støtte er fastsat i detaljer. Så vidt jeg ved, har vi endnu ikke fået noget svar på disse anmodninger.
Mit første spørgsmål er således følgende: Er det korrekt, at disse forespørgsler endnu ikke er blevet besvaret? I bekræftende fald er mit andet spørgsmål: Hvorfor er disse anmodninger ikke blevet besvaret? Mit tredje spørgsmål er derfor: Hvornår kan vi forvente et svar på disse forespørgsler?
Theodor Dumitru Stolojan
(RO) Som repræsentant for Rumænien, et land, der har modtaget finansiel betalingsbalancestøtte fra Kommissionen, vil jeg gerne takke Kommissionen for den hurtighed, hvormed den ydede finansiel betalingsbalancestøtte, uden hvilken Rumæniens økonomiske og sociale problemer ville have været langt større.
De lande, der har modtaget finansiel støtte, har helt klart mange sociale problemer, og vi kan drøfte, hvilken form for sociale betingelser der kan knyttes til disse aftaler om finansiel støtte. Hvis vi præsenterer problemet på denne måde, må vi huske på, at der findes forsikringssystemer og sociale sikringsordninger i disse lande, der har bidraget til de ubalancer, som gjorde finansiel betalingsbalancestøtte påkrævet. Det er grunden til, at vi, når vi drøfter sociale betingelser, også må drøfte de reformer, der skal gennemføres inden for disse sociale sektorer, hovedsagelig pensionsordningerne, så vi kan opnå finansiel bæredygtighed på mellemlang og lang sigt, hvilket vil bidrage radikalt til løsningen af problemerne i disse lande.
Proinsias De Rossa
(EN) Hr. formand! ILO udtalte for nylig - i juni, da den lancerede sin globale pagt for job - at verden bør se anderledes ud efter krisen.
Jeg er bange for, at det ikke er det, der sker. Det, vi bør have ved krisens afslutning, er en mere bæredygtig økonomi med anstændigt arbejde, med offentlige tjenester af høj kvalitet og en retfærdig globalisering, der går i retning af gennemførelsen af millenniumudviklingsmålene. Men det er ikke det, vi får. Vi får banker og finansfolk i Europa og rundt om i verden, der graver sig ned, og som ganske enkelt forsøger at bevare deres privilegier.
Samtidig godkender Kommissionen, at der pumpes milliarder af euro i redningen af irske banker, vi har en irsk regering, som lige nu planlægger at ødelægge lokal udvikling, at ødelægge fællesskabsudviklingsprogrammer, som støttes af EU. De vil ødelægge vores uddannelsessystem.
I dag blev rapporten fra Det Europæiske Institut til Forbedring af Leve- og Arbejdsvilkårene med titlen "Restructuring in the Recession" offentliggjort. Hvis jeg blot må citere to linjer heri: "Ideelt set ville det være at foretrække, at sikre, at foranstaltninger med henblik på at tage de umiddelbare problemer op, som recessionen medfører, bringes på linje med de langsigtede mål". Kommissionen burde helt klart insistere på, at alle medlemsstaterne i det mindste bør forsøge at gøre dette.
Czesław Adam Siekierski
(PL) Hr. formand! I en tid med økonomisk krise, hvor vi stadig oplever dens smertefulde virkninger, har mange lande besluttet at ansøge en række finansielle institutioner om finansiel støtte. Man bør dog spørge sig selv, hvor stor en del af disse ikke ubetydelige beløb, der rent faktisk har nået dem, der er hårdest ramt af krisen, eller dem, der har størst behov i denne vanskelige situation.
Tusindvis af mennesker i Europa mister fra den ene dag til den anden kilden til deres eget og deres familiers levebrød. Tager medlemsstaternes regeringer på nogen måde hensyn til den sociale faktor, når de anmoder om finansiel støtte? Dette synes tvivlsomt, når man ser på de forværrede vilkår, som mange mennesker må leve under, og den stigende arbejdsløshed i mange europæiske lande. Jeg vil derfor gerne fremsætte en appel om, at vi ikke forbliver ligegyldige over for almindelige menneskers behov, da de som sædvanlig lider mest akut under de negative virkninger af regeringernes fejltagelser.
Ilda Figueiredo
(PT) Hr. formand! Anvendelsen af princippet om økonomisk og social samhørighed bliver særlig vigtig i krisetider. Det kræver ikke blot en væsentlig forøgelse af fællesskabsbudgettet, men også en retfærdig deling af velstanden samt andre politikker, der prioriterer beskyttelse og social integration, skabelse af job med rettigheder for alle og adgang til almene offentlige tjenester af høj kvalitet, så vi kan garantere alle borgeres grundlæggende rettigheder.
Fællesskabsfinansiering og alle de foreslåede økonomiske og finansielle foranstaltninger bør derfor ledsages af en vurdering af deres sociale virkninger for at undgå en forværring af uligheder og fattigdom. Vi håber, at Kommissionen efter disse forhandlinger vil træffe initiativer med henblik herpå.
Seán Kelly
(EN) Hr. formand! Det er interessant - og noget deprimerende - at lytte til forhandlingerne og drøftelserne her i aften, især når EU handler i god tro, når den forsøger at hjælpe lande i problemer.
Mit eget land, Irland, har til en vis grad nydt godt heraf, og især midlerne fra globaliseringsfonden, der burde komme inden længe, er et eksempel herpå. Samtidig undrer man sig over, hvordan der kan være tale om fejl eller forsømmelser, når pengene stilles til rådighed for disse lande på det, der beskrives som strenge betingelser. Man skulle tro, at en del af disse strenge betingelser ville være at sikre, at der ikke ville ske fejl og forsømmelser, og hvis der gør, at der ville blive gennemført en korrektion.
Kan Kommissionen sikre, at disse midler enten kan blive indstillet eller trukket tilbage, eller at der kan pålægges bøder eller andet? For det er ikke acceptabelt, at noget gives - som min kollega, fru Harkin, sagde - i tillid, og at denne tillid ikke returneres.
For det andet og afslutningsvis vil vi aldrig nå til den situation, som Proinsias De Rossa talte om, med et bedre samfund efter krisen, end vi har nu.
Joaquín Almunia
Hr. formand! For det første vil jeg sige, at jeg er fuldstændig enig i de betingelser, som Parlamentet har vedtaget. Kommissionen gør nemlig det, at den, når der lånes penge til de tre medlemsstater, som gør brug af betalingsbalancestøtten, tager penge, der er lånt på markedsvilkår, og låner dem på nøjagtig de samme betingelser, som er meget gunstigere for disse lande, end disse lande ville kunne opnå, hvis de forsøgte at låne pengene direkte på markedsvilkår, og fastlægger nogle betingelser for at sikre, at landene betaler lånene tilbage til os. Vi tager imidlertid højde for de fire betingelser, som blev nævnt, og som Parlamentet har vedtaget. Vi er helt enige i dem.
Når der gøres brug af betalingsbalancestøtten, bør man imidlertid ikke, som det er mit indtryk, at nogle talere forsøgte at gøre, sætte lighedstegn mellem anvendelsen af budgetmidler (strukturfonde, samhørighedsfonde, andre programtyper, støtte) og et lån til løsning af et lands økonomiske problem.
Letlands problem, der er identisk med det problem, som Ungarn og Rumænien har haft, er, at landet er nødsaget til at gøre brug af denne betalingsbalancestøtte, da Letland ikke kan optage lån på markedsvilkår for at finansiere sit økonomiske problem. Det er problemet. Det drejer sig ikke om et program vedrørende en konkret aktivitet eller nogle konkrete programmer. Det drejer sig om nogle lande, som har et problem af økonomisk karakter. Selvfølgelig er krisen en del af forklaringen, men som følge af en tidligere dårlig forvaltning, er problemet af meget større dimensioner end i andre lande med objektivt set tilsvarende forhold.
Undlad venligst at bebrejde Kommissionen, Parlamentet eller Rådet, at visse medlemsstaters regeringer har forvaltet sine midler dårligt. Det er ikke vores ansvar. Vores ansvar er at forsøge at hjælpe med at løse et økonomisk problem. Dette økonomiske problem er dels et betalingsbalanceproblem, som er relateret til gælden i den private sektor, der skal refinansiere visse beløb eller tilbagebetale gæld og ikke selv er i stand til at tilvejebringe finansiering til gennemførelsen af disse transaktioner, og til tider dels et behov i den offentlige sektor.
Hvis det drejer sig om et behov i den offentlige sektor for at finansiere statsgælden, er der større mulighed for at fastlægge konkrete betingelser, og tro mig, det gør vi. Så sent som i forgårs forsøgte jeg her i Bruxelles at overbevise en repræsentant for Letlands regering om, at det var nødvendigt med mere progressive foranstaltninger i budgettet for 2010. Undlad imidlertid venligst at bede Kommissionen om at tvinge et land til at vedtage en skattereform, som det pågældende land ikke ønsker at vedtage. I medgang og i modgang forholder det sig sådan, at vi ikke har den mulighed, og det ved De lige så godt som jeg.
Hvad er så vores alternativ som repræsentanter for EU's borgere? At lade det pågældende land falde sammen og ende i insolvens? At misligholde landets eksterne forpligtelser, uanset om det drejer sig om offentlig eller privat gæld? At se passivt til, mens disse økonomiske problemer tvinger landet til at nedskrive sin valuta med 25 eller 30 %, hvilket omgående ville ruinere familier, virksomheder og den offentlige sektor med gæld i udenlandsk valuta? Jeg er overbevist om, at Parlamentet ikke ønsker dette, og det gør jeg heller ikke selv. Dette er de vilkår, vi arbejder under.
Jeg er enig i både Proinsias De Rossa, Alejandro Cercas og Pervenche Berès' analyse. Naturligvis er jeg enig i disse analyser. For øjeblikket er den reelle situation i lande som f.eks. Letland eller Rumænien imidlertid mere kompliceret end som så. De bedes forsøge at forestille Dem, at De er den, der på vegne af alle Parlamentets medlemmer skal afgøre, hvorvidt der skal ydes et lån til et land, der i modsætning til hovedparten af medlemsstaterne eller hovedparten af de industrialiserede lande ikke kan optage lån på markedsvilkår. Det er den situation, vi befinder os i. Det er det problem, vi forsøger at løse, samtidig med at vi skal overholde de fire betingelser, som Parlamentet har fastlagt, og som jeg støtter.
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Skriftlige erklæringer (artikel 149)
José Manuel Fernandes  
Den globale finanskrise har en gennemgribende, global indvirkning på bevægeligheden for personer i hele verden. Denne situation nødvendiggør en større politisk og social integration med et stærkere og i højere grad forenet Europa. EU skal sikre beskyttelse af alle de grundlæggende rettigheder inden for sit eget område, for man kan ikke pålægge andre at sikre denne beskyttelse, hvis ikke man selv gør det. Jeg støtter derfor et nyt solidaritetskoncept i EU, som kan sikre alle EU's borgere sociale minimumsrettigheder. Det er eksempelvis nødvendigt med minimumsstandarder inden for områder såsom sundhed, uddannelse og folkepension samt offentlige ydelser, og retten hertil skal sikres på europæisk plan. Efter min mening er det af afgørende betydning, at disse minimumsstandarder bliver fastlagt, da dette ville fremme mere ensartede arbejdsvilkår, hvilket medvirker til at regulere arbejdspladsernes og arbejdstagernes bevægelighed. Det er klart, at økonomisk støtte fra EU ikke på den ene side kan være betinget af politikker, som medlemsstaterne er eneansvarlige for, og på den anden side omfatte betingelser, som skal overholdes i disse politikker. Dette er imidlertid ikke ensbetydende med, at der ikke er behov for en bedre politisk og social samordning. Tværtimod er integrationen af disse aspekter afgørende.
Silvia-Adriana Ţicău  
Finanskrisen har tvunget nogle medlemsstater til at anmode om bistand fra EU (Rådets forordning (EF) nr. 332/2002 af 18. februar 2002) og fra det internationale samfund (Den Internationale Valutafond). Denne støtte skal være rettet mod såvel sikring af passende vilkår for social beskyttelse og integration som indførelse af en ramme, der er fremmende for økonomisk udvikling og oprettelse af nye arbejdspladser. I perioden marts 2008-maj 2009 nåede arbejdsløsheden i EU27 op på 8,9 %, idet antallet af ledige steg fra 5,4 mio. til 21,5 mio. personer. Arbejdsløshed er det, der giver anledning til størst bekymring blandt de europæiske borgere. EU og dens medlemsstater skal formå at bevare de nuværende arbejdspladser og skabe flere nye. Dette kan opnås gennem effektive investeringer inden for landbrugs-, uddannelses- og sundhedsområdet samt i transport- og energiinfrastrukturen. En EU-borger, der mister sit arbejde, er ensbetydende med en europæisk familie, der oplever indtægtsnedgang og i forlængelse heraf forringet livskvalitet. Hver enkelt arbejdsplads, der oprettes, er ensbetydende med, at en familie får med et godt liv og gode uddannelsesmuligheder for den unge generation. Målestokken for den europæiske models succes er de mere end 500 mio. EU-borgeres livskvalitet.
