Bolognaprocessen og studerendes mobilitet (kortfattet forelæggelse)  
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning af Doris Pack for Kultur- og Uddannelsesudvalget om Bolognaprocessen og studerendes mobilitet.
Doris Pack
ordfører. - (DE) Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Jeg håber bestemt ikke, at det forhold, at vi nu igen mødes her i Parlamentet i aften, siger noget om vores grundlæggende holdning til uddannelse.
Bolognaprocessen er den mest radikale reform af de videregående uddannelser i de senere år. Videnstrømmen må ikke stoppe ved de landegrænserne. Derfor er det også positivt, at medlemsstaterne og universiteterne er rede til at samarbejde om denne sag, uanset det subsidiaritetsprincip, de alle priser så højt. Det glæder mig, men jeg bemærker også, at alle de nationale parlamenter ikke har været med i denne proces. Europa-Parlamentet er ikke blevet kontaktet, og det er de 46 nationale parlamenter heller ikke.
Det virkelig oprørende er, at vi, Parlamentets medlemmer, konstant får spørgsmål om denne Bolognaproces. Hvis et eller andet går galt, er det os, fingeren vil pege på, men vi har jo ikke noget at gøre med det hele. Ikke en gang Kommissionen har haft noget at gøre med denne proces. Det glæder mig, at Kommissionen nu er kommet med og hjælper med til at få sat gang i denne Bolognaproces inden for rammerne af vores uddannelsesprogrammer, som De alle kender. Kort sagt har der været store startvanskeligheder, og de er ikke ovre endnu. Det ville have været et klogt træk at inddrage parlamenterne.
Inden 2010 er målet at oprette et europæisk område for videregående uddannelse. Det er klart. De studerende har et bredt udvalg af valgmuligheder og kan følge mange kurser af høj kvalitet. Bolognaprocessen omfatter tre prioriterede indsatsområder: indførelsen af trecyklussystemet (bachelor/master/ph.d.), kvalitetssikring og anerkendelse af kvalifikationer og studieperioder.
Studerendes mobilitet og uddannelse af høj kvalitet formodes at være blandt de vigtigste prioriteringer i Bolognaprocessen, men selve processen og især den forhastede indførelse af bacheloruddannelser har, som vi også har konstateret ved vores høringer, resulteret i, at færre studerende tør bruge tid på at studere i udlandet under deres bacheloruddannelse, fordi disse kurser har været overbebyrdet med alt for meget undervisningsmateriale. Fem års universitetsuddannelse kan ikke pludselig pakkes ind i en treårig bacheloruddannelse. Der er flere eksempler på, at det er, hvad der er sket. Så får vi studerende, som slet ikke kan slippe væk, og for hvem det at studere i udlandet slet ikke kommer på tale. Det er en skam. Erasmus er virkelig et godt program, og alle de muligheder, det indebærer, plus alle andre muligheder for at tage til udlandet bør udnyttes til fulde. En uddannelse, som omfatter mobilitet, bør i realiteten gøres obligatorisk.
Jeg mener ikke, at meritoverførselssystemet fungerer. Det kan ikke passe, at man kan få tre point for et bestemt modul i ét land, mens samme modul kun giver et i et andet. Der skal forefindes europæiske rammer, inden for hvilke alle behandles ens. På dette område skal der gøres mere. Jeg synes, at det lyder godt i teorien, men det fungerer ikke lige så godt i praksis.
Vi skal også sikre, universiteterne gør alt, hvad de kan for at udnytte finansieringsmulighederne, så det bliver lettere for de studerende at udnytte deres mobilitet, hvis de ønsker det. For mange universiteter betyder det, at de skal komme ud af deres elfenbenstårn og kontakte erhvervslivet. Hvor mange store virksomheder ville ikke betragte det som en ære at sponsorere et doktorat eller en masteruddannelse? Hvis det betød, at en masteruddannelse ville komme til at bære navnet Mercedes eller Sony eller et andet virksomhedsnavn, ja, hvad så? Pointen er, at sponsormidler ville være en hjælp for de studerende. Det drejer sig ikke om at sælge nogen retten til at stille krav til undervisningsindholdet, men om at finde frem til de finansieringskilder, som vil give alle, der er interesseret i det, mulighed for at studere i udlandet. Hvis vi gør fremskridt på dette område med hjælp fra Kommissionen, vil det være en fordel for os alle.
Ján Figeľ
medlem af Kommissionen. - Hr. formand! Jeg vil gerne især gentage min tak til fru Pack. Hun er en af grundlæggerne af programmerne om livslang uddannelse, som er meget populære programmer, der fremmer de studerendes mobilitet. Denne betænkning om Bolognaprocessen og studerendes mobilitet er et meget konkret bidrag til endnu bedre og endnu mere mobilitet.
Som vi alle ved, er vi langt fremme med Bolognaprocessen, og den har snart eksisteret i ti år og dækker nu hele kontinentet. Den blev iværksat, fordi vi allerede havde haft en mobilitetsordning, Erasmus, siden 1987, og de fleste af denne ordnings instrumenter blev overført til Bolognaprocessen. De to støtter hinanden og er et meget vigtigt politisk bidrag. Det er ikke kun mobilitet for mobilitetens skyld, men for at modernisere, åbne og internationalisere vores universiteter. Betænkningen giver en meget omfattende oversigt over de foranstaltninger, der stadig er nødvendige på området.
Deres konklusioner er i tråd med resultaterne og anbefalingerne fra den specialgruppe, som jeg inviterede til at samarbejde med Kommissionen, nemlig ekspertforummet på højt plan under forsæde af den tidligere minister Maria João Rodrigues, som aflagde beretning for mig i juni i år. Det fremgår af både beretningen og betænkningen, at vi har brug for mange og samordnede foranstaltninger for at øge de studerendes mobilitet og generelt de unges mobilitet, dvs. elevers, lærlinges, unge kunstneres og unge iværksætteres mobilitet. Jeg kunne godt tænke mig at indføre en mobilitetsperiode i alle universitetsuddannelser for at tilskynde de studerende til at rejse udenlands, og til at mobilitet bliver opfattet som normen snarere end noget specielt.
Jeg er enig med Dem i, at Bolognareformerne skal bruges til at åbne vores uddannelsessystemer og ikke blive til nye hindringer for mobilitet. Deres forslag til fleksible uddannelsesformer inden for bestemte studieretninger er foreneligt med Bolognareglerne og fortjener en nærmere undersøgelse. Jeg er også enig i, at vi bør investere bedre og mere, hvilket betyder mere effektivt, i vores borgeres mobilitet. Vi skal kombinere offentlige, private, nationale og europæiske midler.
Jeg glæder mig over forslaget om forslag at overveje at styrke finansieringen af uddannelsesprogrammerne og især Erasmuslegaterne. Det vil være rigtigt godt, ikke for uddannelserne, men også for f.eks. medborgerskabet - at vi føler os som europæere i Europa og har adgang til og mulighed for at få europæiske erfaringer.
Jeg er sikker på, at Parlamentet tager sit fulde ansvar i denne sammenhæng. Tillykke igen og mange tak, jeg håber, at Parlamentet vedtager denne betænkning.
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen.
Skriftlig erklæring (artikel 142)
Roberta Alma Anastase  
skriftlig. - (RO) Jeg bifalder denne betænkning og dens sunde anbefalinger vedrørende effektiv gennemførelse af Bolognamålene og oprettelsen af et europæisk område for videregående uddannelse inden 2010. I år er det vigtigt at analysere de eksisterende hindringer og muligheder for at styrke denne proces efter 2010.
Jeg vil gerne understrege to af de mange forslag i betænkningen, fordi de er særligt vigtige. For det første skal der gøres en større indsats for at harmonisere de nationale uddannelsessystemer for at sikre gensidig anerkendelse af kvalifikationer og ækvivalens mellem uddannelser. Jeg mener, at de resterende forskelle på dette område er en af de største hindringer for lige behandling af studerende.
For det andet vil jeg gerne gøre alle europæiske institutioner opmærksomme på, at mobilitet stadig ikke er en mulighed for mange studerende, forskere og undervisere, især fra de nye medlemsstater, på grund af utilstrækkelige legater. Hensigtsmæssig finansiering af projekter i de nye medlemsstater skal derfor prioriteres højt. Kun på denne måde kan vi sikre europæisk mobilitet på en sammenhængende, afbalanceret måde.
Ramona Nicole Mănescu  
skriftlig. - (RO) Unge og især studerende står højt på min politiske dagsorden, og jeg kan kun glæde mig over vedtagelsen af fru Packs betænkning om Bolognaprocessen og unges mobilitet.
Princippet om gensidighed i forbindelse med udveksling af studerende og stipendier samt etableringen af europæiske rammer for kvaliteten og anerkendelsen af eksamensbeviser stadig skal prioriteres højt i denne politik, så meget desto mere fordi man har kunnet konstatere et fald i mobiliteten for studerende fra de nye medlemsstater.
Udveksling af god praksis mellem medlemsstaterne er en yderst effektiv metode til at forbedre rammerne for europæisk mobilitet, og derfor skal dette arbejde hele tiden støttes og styrkes. Betænkningens sociale side, som fremgår af dens bekymring for unge, der kommer fra ugunstigt stillede miljøer, er prisværdig.
Men ud over alt det skal vi fremme kvalitet og kompetence, både for studerende og undervisere, og det kan kun lade sig gøre, hvis der konstant ydes støtte, både politisk og i form af investeringer, til mobilitet i uddannelsessystemet. Denne støtte skal være både national og europæisk.
Mihaela Popa  
skriftlig. - (RO) Jeg vil gerne drøfte den sociale dimension af mobiliteten, som er yderst vigtig, fordi den giver de unge stor erfaring vedrørende akademisk, kulturel og social mangfoldighed, og derfor vil jeg gerne lykønske fru Pack med hendes betænkning.
Som rumænsk medlem af Parlamentet stillede jeg et ændringsforslag om, at studerende fra alle medlemsstater skal have samme europæiske studiekort. Et enkelt kort vil fremme mobiliteten for unge i hele Europa og dermed fremme udveksling af ideer og dermed implicit også mentalitetsændringer, så man bliver mere åben over for andre kulturer, fremmer kreativiteten og kapaciteten til innovation.
Denne foranstaltning er helt i tråd med både målene for det europæiske år for interkulturel dialog, 2008, og målene for det europæiske år for kreativitet og innovation i 2009.
