ELi arengukoostöö poliitika väljakutsed uutele liikmesriikidele (arutelu)
Juhataja
Esimene punkt on DanutBudreikaitraport arengukomisjoni nimel ELi arengukoostöö poliitika väljakutsete kohta uutele liikmesriikidele.
DanutBudreikaitė
raportöör. - (LT) Alates 2004. ja 2007. aasta laienemisringidest on Euroopa Liiduga ühinenud 12 riiki, millest kümnel on erilist laadi kogemusi. Nad on läinud plaanimajanduselt üle turumajandusele, autoritaarselt režiimilt demokraatiale.
Enne ühinemist olid need riigid abi saajad, nüüd on nendest saanud arenguabi doonorriigid. Enamikul neist ei olnud eelnevat ELi arengukoostöö kogemust. Ühinemislepingu allkirjastamisega on nad võtnud kohustuse seda poliitikat ellu viia.
Peale selle koostas komisjon 2004. aastal mitu dokumenti Euroopa naabruspoliitika kohta, mis olid otseselt seotud uute liikmesriikide ametliku arenguabiga. Kolme liikmeks oldud aasta järel on oluline uurida uute doonorriikide edusamme arengukoostöö eesmärkide saavutamisel.
Ma tahaksin juhtida tähelepanu, et raport hõlmab üksnes neid 10 liikmesriiki, millel on maismaapiir idanaabritega ja mis osalevad naabruspoliitikas. Nendel 10 riigil on alati olnud oma naabritega pikaajalised kaubandus-, majandus- ja kultuurisuhted, ühine ajalugu ning nad on üheskoos püüdnud saavutada arengueesmärke, tugevdada demokraatiat ja suurendada julgeolekut Kesk- ja Ida-Euroopas. Spetsiaalse uuringu tulemused näitavad, et enamik uusi liikmesriike suunab ametliku arenguabi oma naabritele - Lääne-Balkani riikidele ja Sõltumatute Riikide Ühendusele.
Peale selle on ELi suhted kõige vähem arenenud just oma idanaabritega ja uued liikmesriigid, kel on vanade liikmesriikide ees suhteline eelis, võivad arenguabi poliitika geograafiat ja sisu positiivselt mõjutada. Samuti võivad uued liikmesriigid jagada oma värskeid kogemusi turumajandusele ülemineku ja hea valitsemistava, demokraatlike põhimõtete ja inimõiguste kohta.
Samas pööravad uued ELi liikmesriigid suhteliselt vähe tähelepanu AKV riikidele, kellele antav abi on pigem sotsiaal-majanduslikku laadi: uusi projekte arendatakse haridus- ja tervishoiusektoris, püütakse julgustada avaliku sektori ja kodanikuühiskonna arengut ja soolise võrdõiguslikkuse põhimõtet.
Arengukoostöö poliitikat määratlevates dokumentides ei anta juhiseid, millised riigid peaksid abi saama. Arvestades uute liikmesriikide piiratud rahalisi võimalusi ja inimressursse, oleks nende jaoks kõige parem keskendada oma abi konkreetsele arvule riikidele, pakkudes abi valdkondades, milles neil on kõige rohkem kogemust, nii naaberriikidele kui AKV riikidele.
Arengukoostöö poliitika elluviimisel uutele liikmesriikidele tekkinud probleemide osas tahaksin ma juhtida tähelepanu järgmisele.
1) Enamik uusi liikmesriike ei ole ikka veel määratlenud oma prioriteete.
2) Arengukoostöö poliitikas praktiliselt puudub strateegiline planeerimine või kontrollimehhanismid.
3) Teabevahetuse tase arengukoostöö poliitikat ellu viivate asutuste ja valitsusväliste organisatsioonide vahel on ebapiisav.
4) Kodanikualgatuse tase on liiga madal ja üldiselt on arengukoostöö alane teave avalikkusele kogu ELis ebapiisav.
Arengukoostöö poliitika edukamaks elluviimiseks peaksid kõik asjaomased riigid jagama oma positiivseid kogemusi, võttes arvesse uute liikmesriikide kogemust Idas. Uued liikmesriigid peaksid osalema naabruspoliitika rakendamisalase tegevuse kavade ettevalmistamisel, tagama riikide parlamentide suurema osaluse ja suurendama valitsusväliste organisatsioonide aktiivsust.
Sellele vaatamata tahaksin ma rõhutada, et kaks viimast laienemisringi on andnud uue vaatenurga arengukoostöö poliitikale ja loonud lahutamatu sideme Euroopa naabruspoliitikaga, mis sündis otseselt laienemise tulemusel. Nii arengukoostöö poliitika kui naabruspoliitika on välispoliitika ja välismajandussuhete lahutamatu osa.
Arengukoostöö poliitika institutsionaliseerimine ELis oleks nimetatud eesmärkide elluviimisel väga oluline. See muudaks ametliku arenguabi kõrval tõhusamaks ka Euroopa naabruspoliitika ja aitaks soodsalt kaasa aastatuhande arengueesmärkide saavutamisele.
Selle saavutamiseks peaksime looma ELi ja naaberriikide assamblee, mis hõlmaks Idamõõdet ja aitaks arengukoostöö ja naabruspoliitikat ellu viia. Ma tahaksin kutsuda parlamenti üles seda ideed toetama.
Louis Michel
komisjoni liige. - (FR) Hr juhataja, daamid ja härrad, kõigepealt tahaksin ma tänada raportööri DanutBudreikaitėt suurepärase raporti eest, milles on antud üksikasjalik ülevaade väljakutsetest, mida arengukoostöö poliitika uute liikmesriikide jaoks kujutab.
Teie raport tuletas mulle meelde kogu seda arutelu ja muret, mida väljendati ühinemise eel, nii avalikkuse poolt kui poliitilises maailmas; mulle tulid meelde erinevates ilmakaartes väljendatud kahtlused ja hirmud, et laienemine vähendab meie solidaarsust arengumaadega, surudes Aafrika Euroopa Liidu prioriteetide hulgast tahaplaanile. Need hirmud on osutunud alusetuteks. Ennustused ja kartused on olnud põhjendamatud. Euroopa arengupoliitika ei ole kunagi olnud oma eesmärkides nii ambitsioonikas või oma meetodites nii järjepidev kui täna ning Aafrika ei ole liidu välispoliitikas kunagi varem olnud nii olulisel kohal. Teie raport kinnitab, et seda ei ole saavutatud mitte hoolimata laienemisest, vaid tänu sellele ning tänu uute liikmesriikide soovile kanda täit vastutust.
Vaatame kõigepealt rahastamise küsimust. Kahtlemata on uutel liikmesriikidel veel arenguruumi, et saavutada 2010. aastaks seatud eesmärgid, loomulikult on oluline, et rohkem riike koostaks mitmeaastased kavad oma abi suurendamise kohta - seda on siiani teinud 12 asjaomasest riigist vaid neli -, kuid ei ole võimalik vaadata mööda nende 12 liikmesriigi antud panusest, mis on küllaltki märkimisväärne. Alates liiduga ühinemisest on need riigid oma abi suurust kahekordistanud, mõnel juhul isegi kolmekordistanud. 2007. aastal moodustas nende 12 riigi abi ligikaudu 800 miljonit eurot. Peale selle on need riigid võtnud kohustuse suunata 2015. aastaks riigikassast arenguabisse 0,33 % oma SKTst.
Järgmine arvestatav punkt on abi tõhusus. Eelmisel aastal võttis Euroopa Liit vastu tegevusjuhendi, milles nähti ette mitmed põhimõtted töökoormuse paremaks jagamiseks liidus. Mul on hea meel teatada, et uued liikmesriigid võivad nende põhimõtete täitmise osas kõigile julgelt silma vaadata. Kõik asjaomased riigid kohaldavad põhimõtet, et abi tuleb keskendada piiratud arvul riikidele - lähenemisviis, mida on ammu tunnustatud kui parimat tõhususe saavutamise moodust.
Mitmed uued liikmesriigid teevad abi andmisel kaasrahastamiskorra alusel koostööd teiste liikmesriikidega, vähendades seega nii enda kui partnerriikide halduskulusid. Ma pean silmas näiteks Slovakkia ja Austria ühiselt Keenia infrastruktuurile antud abi või Tšehhi Vabariigi ja Luksemburgi abi veesektorile. Need on mõjuvad näited ja mitte ainukesed.
Teine näide tõhususest on see, kuidas enamik uusi liikmesriike toetab arengumaid lisaväärtuse andmisega konkreetsetele sektoritele - selleks on kogemus, mis on saadud nende endi poliitilise ja majandusliku ülemineku käigus. Siin võiks välja tuua näiteks abi, mis on mõeldud heale valitsemistavale, suutlikkuse suurendamisele avalikus halduses või majandusreformidele.
Mina saan sellest aru nii, et seda tüüpi tegevused, mis on kiidetud heaks täiendavust ja tööjaotust käsitlevas ELi tegevusjuhendis, on absoluutselt hädavajalikud. Aprillis, aasta pärast juhendi vastuvõtmist, pean ma andma esimese ülevaate selle juhendi rakendamise kohta koos analüüsi ja ettepanekutega abi suurendamise ja järjepidevamaks muutmise kohta. Selle hinnangu põhjal kavatsen ma algatada tõsise arutelu kõigi liikmesriikidega edasiste meetmete üle. Vaid mõned kuud enne Accra abi tõhususe alast kõrgetasemelist foorumit loodab arengumaailm suuna näitamisel Euroopale, ja õigusega, sest - lubage mul veelkord meelde tuletada - Euroopa on kaugelt suurim arenguabi andja maailmas, see tähendab, et Euroopa on võimeline näitama eeskuju ja ta on selleks ka kohustatud.
Teie raportis on rõhutatud veel üht sisuliselt olulist küsimust, nimelt teadlikkuse tõstmise vajadust uutes liikmesriikides. On tõsi, et nendel riikidel ei ole pikka arenguabi traditsiooni, eriti Aafrikale. Seepärast vastutame osaliselt ka meie avaliku arvamuse kujundamise, sõnumi kohale viimise eest, sest tegemist ei ole lihtsalt heategevusega, see on ka vastastikuste huvide küsimus - ma mõtlen rahu ja julgeolekut, rännet, kliimamuutust ja toiduainetega kindlustatust.
Kõiki neid asju silmas pidades käivitas komisjon veebruari keskpaigas kolmanda suutlikkuse suurendamise programmi uutele liikmesriikidele. Programmi raames jagab komisjon kogemusi selle kohta, kuidas koostada teabevahetusstrateegiaid, et haldusasutused saaksid avalikkust paremini teavitada oma tegevustest, eriti massiteabevahendites ja üliõpilaste hulgas, ja sellest, mis arengupoliitikas kaalul on.
Daamid ja härrad, ei ole enam olemas "vana Euroopat” ja "uut Euroopat”. Ei ole esimest klassi ja teist klassi, ei ole vanu liikmesriike ja uusi liikmesriike. On lihtsalt üks Euroopa - toetav, avatud ja poliitiliselt teadlik Euroopa - oma mitte ainult euroopalike, vaid üleüldiste väärtustega. Arengupoliitika arenemine aastate jooksul alates viimasest laienemisest on juba tõend selle kohta, et Euroopa Liit suudab kasvada ja muutuda tähendusrikkamaks. Sisuliselt on see märkimisväärne ajaloo õppetund, asjakohane nii arengupoliitika tuleviku kui Euroopa integratsiooni tuleviku seisukohalt.
Filip Kaczmarek
fraktsiooni PPE-DE nimel. - (PL) Hr juhataja, eelmise aasta jaanuaris Euroopa Parlamendis peetud avalikul arutelul uute ELi doonorite teemal väljendasid osalejad lootust, et uute ELi liikmesriikide arengupoliitika teemaline arutelu jätkub riikide parlamentides ja ka Euroopa Parlamendi enda edaspidises töös. Seetõttu on mul väga hea meel tervitada DanutBudreikaitraportit, mis on Euroopa Parlamendi ajaloos esimene raport, milles püütakse analüüsida uute liikmesriikide panust ELi arengupoliitikasse ja väljakutset, mida see nende jaoks kujutab.
Ei ole kerge võtta kokku kõiki väljakutseid, mis uutel Euroopal doonoritel riikliku arengupoliitika kujundamisel ja arengupoliitika ühenduse tasandil kaasajastamisel ees seisavad. Seepärast piirdun mõne peamise küsimusega. Esiteks tuleb tugevdada riikide parlamentide rolli uute liikmesriikide arenguabi kujundamisel. Ilma kindla õigusliku aluse loomiseta riikide parlamentides on võimatu edendada tõhusat arengupoliitikat ja kooskõlastada nõuetekohaselt arenguriikidele antava abi kavandamist ja juhtimist. Mõnedes riikides on töö vajalike õigusaktidega käinud alates 2004. aastast ja seda ei ole ikka veel lõpetatud. Seetõttu ei ole nendel riikidel muu hulgas rakenduskava.
Rohkem tuleb teha tööd üldsuse teadlikkuse tõstmiseks - ja siinkohal nõustun volinik Micheliga, et uued liikmesriigid on arengupoliitika olulisuse osas väga tundlikud. Seda tüüpi üleminekuperioodil on oluline roll arenguharidusel, laiaulatuslikel sotsiaalsetel konsultatsioonidel, massiteabel ja teabekampaaniatel. Ilma nendeta on keeruline saada maksumaksjate heakskiitu riiklike kulutuste suurenemisele. Mida suurem on üldsuse teadlikkus, seda rohkem on ühiskond valmis rahalist koormust aktsepteerima.
Samuti nõustun volinikuga, et Euroopa vajab arengupoliitikas solidaarsust. Meil tuleb oma koostööd koordineerida ja üksteiselt õppida. Ühest küljest võivad uute liikmesriikide pühendumus ning minevikus ja üleminekuperioodil saadud teadmised aidata kogu Euroopa Liidul arendada ja tugevdada demokraatiat üleminekuriikides. Teisest küljest võivad vanade liikmesriikide kogemustest ammutatud teadmised, eriti nende abikogemustest maailma vaeseimatele riikidele, suurendada ja suunata arenguabi riikidesse, kus seda kõige rohkem vajatakse - näiteks Sahara-tagusesse Aafrikasse, mida uutes liikmesriikides peamise abi sihtkohana ei käsitleta. Selline vastastikune harimine ja vastastikune abi võib muuta kogu Euroopa Liidu arengupoliitika tõhusamaks.
Corina Creţu
fraktsiooni PSE nimel. - (RO) Täna arutlusel oleval raportil on minu meelest see väärtuslik omadus, et see aitab Euroopa Liidu uutel liikmesriikidel määratleda uusi poliitikavaldkondi ja uusi mehhanisme Euroopa Liidu tähelepanu pälvinud riikide aitamiseks.
Tuginedes liidu põhiväärtustele ja asutamislepingutes võetud kohustustele, millega meie riigid on ühinenud, määratlevad uued riigid nüüd uuesti abivajavatele riikidele antava arengukoostöö poliitika, mitmekesistades oma koostöövahendeid ja abi valdkondi. See, mida raportöör oma eessõnas ütles, on täiesti tõsi selles tähenduses, et prioriteedid ei ole piisavalt selgelt määratletud ja häid kavatsusi piirab tihti rahaliste vahendite nappus. Näib, et uutel liikmesriikidel on ikka veel vaja kohanemisaega uute otsustussüsteemidega nõukogus ja selle prioriteetidega arengukoostöö valdkonnas.
Rumeenial on olemas rahvusvahelise arengukoostöö riiklik strateegia, milles nähakse ette, et toetatakse nende riikide arengut, mis asuvad välispoliitiliselt prioriteetsetes geograafilistes piirkondades, nimelt Ida-Euroopas, Lääne-Balkanil ja Lõuna-Kaukaasias. Teine suund viitab abi järkjärgulisele laiendamisele Aafrika riikidele, eriti hariduse valdkonnas.
Mul on hea meel, et käesoleva aasta 1. oktoobril toimub Bukarestis Euroopa sotsialistide arengupäev ning ma tahan siin ja praegu tänada oma sotsialistidest kolleege, kes ühehäälselt hääletasid minu ettepaneku poolt, et see sündmus korraldataks uues Euroopa Liidu liikmesriigis, nimelt Rumeenias. Ma kiidan seda raportit, mis on kasulik raamistik Euroopa Liidu uutele liikmesriikidele selle valdkonna kavandamisel.
Toomas Savi
fraktsiooni ALDE nimel. - Hr juhataja, teisipäeval ütles Eesti Vabariigi president Toomas Hendrik Ilves, et peaksime lõpetama väljendi "uued liikmesriigid” kasutamise, mis sisaldub ka DanutBudreikaitraporti pealkirjas. Kuigi põhimõtteliselt ma nõustun oma presidendiga, et sellel väljendil on ka positiivne kaastähendus, mis viitab innovatsioonile ja valmidusele viia läbi reforme. Tänane raport annab igakülgse ülevaate Euroopa Liidu uute doonorriikide - kes kümme aastat tagasi olid ise samasuguse abi saajad - edusammudest arengukoostöö valdkonnas, juhtides tähelepanu nii puudustele kui potentsiaalile panustada rohkem ELi arengukoostöö poliitikasse.
1970. aastal leppis Ühinenud Rahvaste Organisatsioon kokku eesmärgis suunata 0,7 % SKTst arenguabisse, et vähendada äärmuslikku vaesust - inimese kõige alandavamat olekut. Austatud kolleegid, ärge unustage, et see puudutab ligikaudu üht kolmandikku maailma elanikkonnast. Kahjuks jääb senini tehtud jõupingutustest selgelt väheks. Ükski uus liikmesriik ei ole seda eesmärki saavutanud. Sama kehtib ka vanade liikmesriikide kohta, välja arvatud Taani, Luksemburg, Holland ja Rootsi. Ka Norra on selle eesmärgi saavutanud. Norra küll ei ole ELi liikmesriik.
Ma tahaksin tänada DanutBudreikaitėt mahuka töö eest raporti projekti koostamisel ning minu ja minu arengukomisjoni kolleegide tehtud muudatusettepanekute arvestamisel. Raportöör valiti uuest doonorriigist ja tema raportit uuritakse nendes riikides kindlasti põhjalikult, ka Eestis.
Lõpetuseks: Euroopa arengukonsensuses on võetud eesmärgiks arenguabi vahendite jätkuv suurendamine ja ma julgustan kõiki liikmesriike seda tõsiselt võtma. See raport on kiiduväärt dokument, mis meile kohustusi veelkord meelde tuletab ja ma palun kõikidel kolleegidel seda toetada.
Adam Bielan
fraktsiooni UEN nimel. - (PL) Hr juhataja, ka mina tahan õnnitleda DanutBudreikaitėt selle suurepärase raporti eest. Dokumendis viidatakse ELi välissuhete Idamõõtmele ja vajadusele uue assamblee järele, mis oleks sarnane EUROLATile või EUROMEDile - assamblee, mis võiks rajaneda eelkõige uute liikmesriikide, sealhulgas minu riigi Poola, ajaloolisel kogemusel.
Selles osas olen ma raportööriga täiesti ühel meelel. Euroopa vajab uut nägemust laialdasemast mõjusfäärist, mis ulatuks Balkanist ja Musta mere piirkonnast Lõuna-Kaukaasiani. ELi nende piirkondade suunaline poliitika on iganenud. Nimi "Euroopa naabruspoliitika” iseenesest on iganenud ja solvav sellistele riikidele nagu Ukraina, mis on kahtlemata osa Euroopast. Nime võiks muuta "Euroopa Liidu naabruspoliitikaks”, nagu endine Ukraina välisminister Boris Tarasjuk sellele viimasel ELi-Ukraina koostöönõukogul õigesti tähelepanu juhtis.
Euroopa Liidul peab Ukrainat ja Gruusiat rohkem toetama ja nad oma mõjusfääri tõmbama. Need riigid vajavad meie pühendumust isegi rohkem kui vajasid Kesk-Euroopa riigid enne 2004. aasta laienemist. Nad vajavad Euroopa Liidu poolt individuaalset lähenemist, mitte üldist naabruspoliitikat, mis kohtleb Ukrainat tegelikult sama moodi nagu Euroopasse mitte kuuluvaid riike. Ukraina, Gruusia ja samuti Valgevene on vaesemad, majanduslikult nõrgemad ja suuremates poliitilistes raskustes kui liiduga 2004. aastal ühinenud riigid.
Viimastel aastatel on Venemaa oma positsiooni selles piirkonnas märgatavalt tugevdanud. Venemaa valmisolek kasutada oma energiavarusid poliitiliseks väljapressimiseks hoiab Euroopa Liitu vastu seismast Kremli häbiväärsetele kavadele, millel ei ole midagi ühist demokraatiaga. Gruusias ja Ukrainas püüab Moskva demokraatiale üleminekut ümber pöörata. Euroopa Liidu naabruspoliitika, nagu peaksime seda kutsuma, peaks pakkuma kohest poliitilist ja majanduslikku abi meie lähimatele naabritele. Poolal on juba projektid ootamas ja valmis, näiteks Valgevenele suunatud sõltumatu televisiooni projekt Bielsat.
Gabriele Zimmer
fraktsiooni GUE/NGL nimel. - (DE) Hr juhataja, et tulla tagasi raporti tegeliku teema juurde, lubage mul öelda suured tänusõnad DanutBudreikaitėle raporti eest, mis minu meelest on väga tasakaalus ja pädev. Raport on tänases ajahetkes väga oluline, sest nüüd saame teha esialgse inventuuri ja ka järeldused tihedama arengukoostöö kohta uutes liikmesriikides, pöörates eriliselt tähelepanu AKV riikidele.
Ühinemine ELiga tähendab selgelt ka asutamislepingu kohast kohustust võtta vastu ühenduse õigustiku saavutused. Samas on siiski selge, et üks asi on asutamisleping ja teine asi on üldsuse teadlikkus olulisest poliitikavaldkonnast erinevates riikides. Ilmselgelt näitab seda meile antud statistika.
Arengukoostöö Aafrika, Aasia ja Ladina-Ameerika riikidega ei näi tihti väga kiireloomulise küsimusena riikides, kelle enda majandusareng on veel mahajäämuses. Seepärast peame koos rõhutama selle ülesande olulisust ja nõudma tungivalt selle jätkamist, tuletades meelde ka arengukoostööd, mis kahtlemata toimis mõnede riikidega, eriti Aafrika riikidega.
Paljud enne 1989. aastat eksisteerinud sidemed lõigati väga kiirelt läbi pea mingi nurinata. On olnud ka mõned väga kahetsusväärsed episoodid. Mitmed nendes riikides alustatud projektid seisavad nüüd varemetes. Mina arvan, et siin tuleb teha uus algus.
Mul on ka üsna kurb meel selle üle, et kokkuleppel komisjoniga keskenduvad pea kõik Kesk- ja Ida-Euroopa liikmesriigid oma arengukoostöös endistele Nõukogude Liidu vabariikidele, mis jätab kõrvale arengukoostöö tegeliku eesmärgi, aastatuhande arengueesmärkide saavutamise. Isegi kui uutel liikmesriikidel õnnestuks kokkuleppe kohaselt tõsta 2010. aastaks oma ametlik arenguabi 0,17 %-ni, võib karta, et üksnes murdosa sellest summast läheks maailma vaeseimate riikide arengule ja toetamisele.
Veel kord: lubage mul öelda soojad tänusõnad DanutBudreikaitėle tema raporti eest.
Frank Vanhecke
(NL) Ma usun, et sellel raportil on oma head küljed. Selles antakse huvitav ülevaade arengukoostöö olukorrast uutes liikmesriikides. See on hea. Õigupoolest ma usun, et see raport esindab luhtunud võimalust. Selmet julgustada uusi liikmesriike järgima Euroopa arengukoostöö poliitika traditsioonilisi eesmärke, oleks tegelikult parem, kui Euroopa Parlament vaagiks neid samu eesmärke ja mõtiskleks, kas tänapäeval on üldse mõttekas traditsioonilise arenguabiga jätkata.
Ikka ja jälle tõstetakse siin saalis rahalised eesmärgid mingi dogma staatusesse, ilma korraliku aruteluta, ning ikka ja jälle keeldume tunnistamast enamiku arengumaade probleemide algseid põhjuseid. Aafrika arenguriikides on vaesuse, nälja, ebakindluse ning tohutute sotsiaalsete ja majanduslike probleemide peamiseks põhjuseks kahtlemata asjaolu, et nad on väga halvasti juhitud täiesti korrumpeerunud režiimide poolt.
Siin nõutakse tungivalt, et uued liikmesriigid korraldaksid teabekampaaniaid ja tõstaksid teadlikkust. Ma olen nõus, kuid kas me ei peaks samuti teavitama inimesi asjaolust, et Aafrika riigid kulutavad rohkem relvade peale kui nad saavad arenguabi? Või et Aafrika juhtidel on peidetud šveitsi pankadesse miljardeid, kokku rohkem kui mitmete aastate väärtuses arenguabi? Kui on üks signaal, mida Euroopa peaks andma, siis on see, et tegeliku võimaluse oma saatuse parandamiseks saavad inimestele tagada ainult demokraatiad, kus kohaldatakse õigusriigi põhimõtet, ning et nendes oludes on arenguabi tõhus ja kasulik. Praegu see kahjuks nii ei ole.
Theodor Dumitru Stolojan
(RO) Mina kiidan seda raportit, millest on uutele liikmesriikidele nende arengukoostöö poliitika raames võetud kohustuste täitmisel palju kasu.
Ma toetan selles raportis esitatud soovitusi ja tahan juhtida tähelepanu kahele nendest. Esiteks kodanike harimise strateegia vajalikkus. See ei tähenda, et tuleks sundida liikmesriigi, kelle sisemajanduse kogutoodang elaniku kohta on vaid 38 % ELi keskmisest (nagu Rumeenia), kodanikke mõistma, et nad peavad jagama osa eelarvevahenditest teiste riikide arengule, kuid see on Euroopa Liidu põhiväärtus, mille me kohustuseks võtsime, ja Rumeenia, kes ongi sellises olukorras liikmesriik, tegutseb selle nimel.
Ma tahaksin juhtida tähelepanu ka soovitusele positiivsete kogemuste jagamise kohta vanematelt liikmesriikidelt uuematele, et vältida vigu arengukoostöös, nagu suutmatus saavutada eesmärki, ebatõhusus ja avanevad korruptsioonivõimalused abi saavates riikides.
Ma soovin rõhutada haridusalase ja personali koolitamise alase arengukoostöö olulisust. Selles kontekstis on Rumeenial väga positiivne kogemus Moldova Vabariigi ja Edela-Ukraina õpilastele antud stipendiumidega. Rumeenia ülikoolide ja kõnealuste riikide õpilaste ja üliõpilaste vahel on otsesuhted.
Justas Vincas Paleckis
- (LT) Õnnitlused raportöör DanutBudreikaitėle raporti eest, mille koostamiseks kulus kindlasti palju aega ja vaeva. On hea teada, et uued liikmesriigid on sellise lühikese aja jooksul muutunud abi saajatest abi andjateks. Samas on enamiku, kui mitte kõigi, nende riikide jaoks 2010. aastaks seatud eesmärgi - eraldada 0,17 % SKTst arenguabile - saavutamine raske.
Mis võiks olla põhjus? ELiga 21. sajandil ühinenud riike painab ikka veel etnotsentrism. Nad tunnevad, et nemad on kõige rohkem kannatanud, et nad võitlevad ja vajavad kõige enam abi. ELi osaks olemine ja arengukoostöös osalemine aitab võidelda kitsarinnalisusega.
Täna usub Leedus, kus alles hiljuti suhtuti arenguabi projektidesse skeptiliselt, enamus elanikkonnast, et see abi on teretulnud ja vajalik. Uutel liikmesriikidel on see eelis, et nad saavad muule maailmale jagada oma üleminekuperioodi kogemusi. Me teame, milliste raskustega meie lähinaabrid Kesk-Euroopas, Kaukaasias ja Kesk-Aasias võitlevad, sest oleme hiljuti kogenud samu raskusi.
Meil tuleb siiski oma tähelepanu ja abi suunata veidi kaugemale. On küllaltki raske näha vaesust Aafrika ja Aasia riikides Vilniuse, Varssavi, Budapesti või Bukaresti vaatevinklist, kuid meil tuleb mõista, et aidates neid, kes täna abi vajavad, aitame tegelikult iseennast. Kõik riigid siin planeedil on üksteisega seotud nagu omavahel ühendatud anumate seaduses. Maailma alustalasid uuristavad järjest suurenev lõhe kõige rikkamate ja kõige vaesemate riikide vahel ja lakkamatud majanduslike sisserändajate vood.
Riigiabi kõrval on olulised kodanikuühiskonna organisatsioonid. Valitsusväliste organisatsioonide, koolide ja kiriku korjatud rahasummad ei ole väga suured, kuid väga teretulnud.
Ryszard Czarnecki
(PL) Hr juhataja, minu riik oli valitseva vaesuse tõttu aastaid abisaaja. Täna, olles juba neli aastat Euroopa Liidu liige olnud, osaleb Poola üha enam arengumaade abistamises. Näiteks kustutasime hiljuti Angola väga suure võla. Samuti rahastame stipendiume arenguriikide eliidi õpingute toetamiseks Poolas. Meie peamine eeldus on, et teadmistesse ja eliidi loomisesse investeerimine ei ole vähem oluline kui heategevus.
Ma pean ütlema - ehkki võin mõnedega teist vastuollu mina -, et abi arengumaadele ei peaks piirduma Aafrika riikide toetamisega ja ma tuletaksin teile meelde, et 2005. aasta Euroopa arengukonsensus ei kohusta meid oma arenguabi Aafrikasse suunama. Poolakana olen ma uhke, et minu riik, uus liikmesriik, eraldab arenguriikide abistamiseks sama suure protsendi oma SKTst kui Kreeka, kes on olnud Euroopa Liidus 27 aastat, Portugal, liikmesriik 22 aastat, ja Itaalia, ühenduse asutajaliige.
Katrin Saks
(ET) Tahaksin tänada raportööri hästi ajastatud ja tasakaalustatud raporti eest. Mul on paar märkust küsimustes, mis tõusetusid nii raporti varasematel aruteludel kui ka täna siin saalis.
Nimelt arusaam, et uutes liikmesriikides on rahva suhtumine arengukoostöösse ja humanitaarabisse tagasihoidlik. Arvan, et väga tähtis roll on siin kodanike teavitamisel. Eestis on tehtud võrdlev uuring täna ja kolm aastat tagasi, kuid isegi kolme aasta tagused numbrid näitavad, et teadlikkus arengukoostöö kohta oli sedavõrd paranenud - mitte ainult institutsioonides, vaid ka rahva seas -, et see omakorda võimaldas jälle suure eelarvelise toetuse või selle kasvu arengukoostööle.
Avalikkuse jaoks on oluline teada, et raha ei lähe ühte suurde musta auku, vaid konkreetsetele riikidele konkreetsete projektide jaoks. Eesti arengukoostöö lähtub põhimõttest, et oma arengu eest lasub vastutus eelkõige arenguriikidel endil, vägisi ei saa ju midagi teha. Seetõttu on eriti oluline tihe koostöö ja siin võib väga heaks näiteks tuua koostööd Eesti ja Gruusia vahel.
Niisiis tervitan raporti artiklit number 17, mille kohaselt loetakse suureks väljakutseks eelarve suurendamist ja teadlikkuse suurendamist, eriti rahva hulgas. Näiteks kui Eesti kogupanus rahvusvahelisse arengukoostöösse oli 2006. aastal 0,09 % rahvuslikust koguproduktist, siis täna ollakse seisukohal, et vahendeid tuleks kasvatada ja aastaks 2011 püüame saavutada, et see oleks 0,17 % rahvuslikust koguproduktist, seda vastavalt 2006. aastal vastuvõetud arengukoostöö programmile.
Mul on hea meel, et minu kolleegide, Eesti kolleegide ettepanekuid võeti arvesse raportit koostades ja ma arvan, et tegemist on väga põhimõttelise muudatusega, kus uued liikmesriigid on muutunud abi saajatest abi andjateks, ja loodan, et see toetus kasvab veelgi.
Liam Aylward
Hr juhataja, on hämmastav, et 200 miljonit last üle kogu maailma võib nimetada lapstööjõuks. See on täiesti vastuvõetamatu. Rahvusvaheline üldsus peab töötama kooskõlastatumalt, et tagada laste töö vastu võitlemist käsitlevate rahvusvaheliste tegevusjuhiste range elluviimine kõigis maailma riikides.
See peab ELi arenguabi poliitika kontekstis olema kogu aeg prioriteetne teema. EL peab tegema tihedamat koostööd Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni, UNICEFi, Maailmapanga, Rahvusvahelise Tööorganisatsiooni, doonorite ja valitsusväliste organisatsioonidega, et kehtestada nõuetekohased strateegiad ja tagada, et kehtiksid ühtsed õigusaktid ebainimliku lapstööjõu kasutamise peatamiseks.
Tõhusaks võitlemiseks laste töö vastu kogu maailmas on vaja mitmetahulist lähenemisviisi. Vaja on jõustada sotsiaalse kaitse meetmeid ja muuta tööturu eeskirju. Laste töö ja hariduse küsimused on lahutamatult seotud. Laste tööga seovad end tõenäolisemalt lapsed, kellel puudub juurdepääs haridusele. Euroopa Liit kui suurim arenguabi doonor maailmas peab jätkama agressiivselt tööd aastatuhande arengueesmärkide saavutamise nimel 2015. aastaks, kaasa arvatud rahvusvahelise üldsuse seatud eesmärgid hariduse kättesaadavaks muutmise kohta kõigile lastele maailmas.
Mieczysław Edmund Janowski
(PL) Hr juhataja, teiste aitamine ajal, kui ise veel abi vajatakse, on tõepoolest solidaarsuse märk. Euroopa Liiduga hiljuti ühinenud 12 riiki on seda üles näidanud ja seda tuleks hinnata. Eelmise aasta novembris näitasin ma Poola sellealaseid tegevusi näitusel "Poola abi maailmale”. Seetõttu olen väga tänulik DanutBudreikaitėle selle teema kompleksse käsitlemise eest.
Aastaid arutletud aastatuhande arengueesmärkide eesmärk on aidata inimesi, kes elavad vaesuses, kaasa arvatud miljoneid alatoidetud lapsi. See abi peaks siiski kujutama õnge ja õngitsemisoskuste andmist, mitte kala taldrikule panemist.
Samuti peame püüdma saavutada õiglasemat kaubandussüsteemi kolmanda maailma riikidega. Doonorid peavad näitama üles suuremeelsust võlgade kustutamisel ja teaduslike saavutuste laialdasel jagamisel, eriti meditsiinis. Toetagem nende riikide koole ja ülikoole, et nende lõpetajad saaksid leida lahendusi oma kaaskodanike vajadustele. Aidakem lahendada joogivee nappust. Euroopa Liidu elanikkond moodustab vaevalt 7,5 % maailma elanikkonnast, kuid toodab 23 % maailma RKTst. Loomulikult on meil Euroopas omad probleemid, kaasa arvatud majandusprobleemid. Kuid peame vaatama neid tulevikuvõtmes. Ärgem olgem ükskõiksed nende kannatuste suhtes, kes on näljased, haiged või harimatud, kes elavad vaesuses, puuduses ja surmaohus.
Reinhard Rack
(DE) Hr juhataja, ma tahaksin tulla tagasi voliniku sissejuhatavas avalduses tehtud märkuse juurde, et me ei peaks mitte üksnes andma arenguabi, vaid siduma selle ka üldiste probleemidega - mitte võimupoliitika ja vastunõudmiste mõistes, mida omal ajal esitasid USA ja Nõukogude Liit ja esitavad praegugi Venemaa ja Hiina, vaid hea valitsemistava, inimõiguste ja korruptsioonivastase võitluse suunas püüdlemise mõistes. Neid muresid peaksime me oma loosungitel kandma - ja ma ei viita ainult uutele liikmesriikidele ja nende arengukoostöö poliitikale, vaid kõigile meile. Ehk me võiksime seda käsitleda praktilise võimalusena neid probleeme taaskord rõhutada.
Jan Zahradil
(CS) Hr juhataja, kahtlemata on see raport väga kasulik. Arengud selles valdkonnas on väga dünaamilised ja isegi raportist ees. Näiteks ei kajastata raportis seda, et osades uutes liikmesriikides on juba loodud arenguorganisatsioonid.
Mina tahaksin siiski rääkida millestki muust. Ma tahaksin kummutada laialt levinud müüdi, et uutel liikmesriikidel ei ole selles valdkonnas mingeid kogemusi. Meil on see kogemus olemas, kuigi see pärineb ajast, mil Euroopa oli jagatud, raudse eesriide tagant, teistsugusest riigikorrast, kui igal asjal oli ideoloogiline ja poliitiline põhjus. See ei muuda fakti, et ehitasime elektrijaamu ja õlletehaseid ja andsime arengumaadele põllumajanduslikku abi. Muuseas, meile ollakse siiani sellest ajast võlgu ja mõned võlad on päris suured, kuid see ei ole enam oluline. Meil lihtsalt on kogemused olemas. Ma tahaksin näha, et neid kogemusi kasutatakse. Ma tahaksin kasutada võimalust ja paluda, et komisjon ei arvaks, et uued liikmesriigid on alles rohelised, vaid kasutaks tõhusalt ära nende kogemusi.
Miloslav Ransdorf
(CS) Hr juhataja, ma tahaksin jätkata sealt, kus mu kolleeg Jan Zahradil pooleli jäi. Tal on täiesti õigus. Omal ajal oli Tšehhoslovakkia, nagu teisedki Nõukogude Liidu riigid, arengumaades aktiivne. Meie riik aitas edukalt nende riikide majandusi ja nüüd saame seda kogemust ära kasutada.
Samas on sellel ka negatiivseid külgi, arvestades et välised kasvuressursid ei saa kunagi asendada siseressursse: sellises olukorras olevad majandused on tihti võimetud sisemiselt arenema.
Mõni aeg tagasi avaldas Gunnar Myrdal raamatu "Aasia draama”. Selles raamatus võrdleb ta optimismi pärast Teist maailmasõda näiteks Aafrikas Aasia riikides valitsenud pessimismiga. Täna on olukord üsna erinev. Paljud Aasia riigid näitavad tugevat kasvu, samas kui Aafrika saab vaid 2 % maailma investeeringutest ja paljude Aafrika riikide majandused on kohutavas kitsikuses.
Võrreldakse ka valitseva eliidi käitumist nendes kahes piirkonnas, mis on teravas vastuolus. Ühes Prantsuse uuringus on võrreldud eliitide käitumist ja näidatud, et kui Aasia eliit investeeris oma majandusse, siis Aafrika eliit kogus loodud ressursid kokku ja viis need oma territooriumilt välja.
Louis Michel
komisjoni liige. - (FR) Hr juhataja, daamid ja härrad, loomulikult alustan ma tänusõnadega kõigile sõnavõtjatele nende väga kvaliteetsete panuste eest ning tehtud märkuste asjakohasuse eest, mis on väga sarnased minu arvamusega. Samuti tahaksin ma alguses tänada eesistujariiki Sloveeniat, kes on võtnud märkimisväärselt värskendava lähenemise - ta töötab selle nimel, et julgustada ja ergutada arengupoliitika üle mõtlemist uutes liikmesriikides ja on juba korraldanud kaks väga tulemuslikku kohtumist nende teemade üle arutamiseks.
Mis puutub abi suuruse kohta tehtud märkustesse, ehk summadesse, mida vaja on, siis mõistan täielikult raskusi, millega uued liikmesriigid silmitsi seisavad. Ma tuletaksin teile siiski meelde - mida te ka juba ise üldisemalt märkisite -, et kaasamiseks ja kogemuste jagamiseks on palju alternatiivseid meetodeid, mis maksavad väga vähe. Ma kuulsin, et üks sõnavõtja rääkis näiteks haridusalastest koostööprojektidest. On selge, et koolitajate ja õpetajate saatmine Aafrika riikidesse maksab suhteliselt vähe, kuid on nende riikide jaoks sellegipoolest ülitähtis.
Küsimus, kas uuel liikmesriikidel ei oleks mõttekam investeerida oma naabruskonda - naabruskond ei ole võibolla kõige parem sõna ja ehk mul tuleb mõni parem vaste pähe -, selmet investeerida Aafrikasse, ei ole minu arvates õige küsimus. Ma saan täielikult aru, et investeerimine naabruskonda on selgelt atraktiivsem ja lihtsamini põhjendatav ning vastuvõetavam nii avaliku arvamuse kui teie riikide ja potentsiaalsete arengukoostöö partnerite jaoks. Samas: üks lähenemisviis ei välista teist ning noortele on märkimisväärseks eeskujuks näha, kuidas riik otsustab laiendada oma abi Aafrikasse, avaneda Aafrikasse, sest see väljendab väärtusi, mis on oma olemuselt euroopalikud, aga ka üleilmsed. Lubage mul öelda ka, et minu üleskutse uutele liikmesriikidele Aafrikasse kohale minna põhineb tegelikult sellel, et mõnedel teie riikidest on seal juba kogemus olemas ning see kogemus on üldiselt jätnud küllaltki positiivse jälje, eriti teatud riikide ja teatud riiklike teenuste ülesehitamisele ning tegelike omandatud kogemuste näol.
Mu teine väide, daamid ja härrad, on see, et Aafrika ei ole aastatuhande arengueesmärkide saavutamisega järje peal. Eesmärgid täidetakse kõigis arengumaades peale Aafrika. Selle põhjal väidaksin ma, et meie kohustuseks või kaaskohustuseks on mitte vähendada investeeringuid Aafrikasse ning üht sõnavõtjat korrates rõhutaksin veel kord, et investeeringuid saab muuta jätkusuutlikuks kogemuste vahetamise teel. Ülikoolide, kolledžite ja kohalike omavalitsuste julgustamine ja neile stiimulite leidmine hakata arengumaadega kogemusi vahetama on selgelt suhteliselt odav ja samas tõhus lähenemisviis. Ma tahan öelda ka seda, et kutsuksin hea meelega nn uute liikmesriikide esindajaid endaga mõnele lähetusele kaasa. Ma usun, et nad peaksid ise nägema mitte üksnes käimasolevaid projekte, vaid tõeliselt traagilist seisukorda, milles teatud riigid ja inimesed on.
Lõpetuseks tahaksin ma rääkida valdkonnast, millel on suur lisaväärtuse potentsiaal, mis on tõenäoliselt suurem kui mõnes meie oma riigis, nagu sellele on tähelepanu juhitud, nimelt hea valitsemistava valdkonnast. Mida valitsemise all tegelikult silmas peetakse? Valitsemine on riigi võime täita oma suveräänseid funktsioone ja pakkuda oma inimestele põhilisi sotsiaalteenuseid. Ma usun, et teil on olemas tohutu kogemustepagas hea valitsemistava valdkonnas kõige kohta, mis puutub riigi ehitamisse ja - kui rõhutada, ma usun, et see oli Alexander Lambsdorff, kes nii ütles - teekonda üleminekuperioodist riigi või kindlamate struktuuride ehitamise suunas. Ma pean silmas maksude kogumist, kohaliku tasandi valitsusasutuste loomist, subsidiaarsuse põhimõtet ja detsentraliseerimist. Kõik need aspektid on üliolulised riigi üles ehitamisel, mis on tõepoolest suuteline oma inimesi teenima ning on ilmselge, et teil võib siin olla oluline roll.
Ma usun, et oleks kasulik - ja ma teen sellise ettepaneku - kutsuda 12 nn uut liikmesriiki tegema komisjoniga koostööd kümnenda Euroopa Arengufondi programmi raames. Praegune olukord on selline, et oleme kümnenda Euroopa Arengufondi kavandamise enam-vähem lõpetanud ning kindlasti oleks kasu sellest, kui kaasata uued liikmesriigid nii, et nad määraksid iga riigi puhul kindlaks, kuidas nad võiksid kõige paremini sellega seotud olla. Neilt võime saada näiteks koolitajaid õiguse, halduse või hariduse valdkonnas või paluda neilt teatud ekspertide abi. Näiteks on mõnedel uutel liikmesriikidel kogemusi e-valitsuse valdkonnas ja seda tüüpi kogemused on teatud Aafrika riikides väga vajalikud. Sellega seoses ma oma ettepaneku teengi. Ma arvan, et see arutelu on oluline ja tunnistan, et on teatud väga olulised lähenemisviisid, mida tuleks järgida. Seda öelnud, soovitaksin, et kui me tõepoolest soovime olla tõhusad ja asjadega edasi liikuda, siis peaksime lähemaks ajaks kavandama kohtumised 12 asjaomase riigi esindajatega ja nende küsimustega aktiivselt tegelema, et oleksime lähinädalate jooksul tõepoolest võimelised koostama ühisprogrammid. Ma usun, et seda võimalust ei tohi me käest lasta.
Lõpetuseks: te rääkisite tingimuslikkusest ning ma saan sellest seisukohast täiesti aru. Ma olen nõus, et kõik, mis on seotud väärtustega, inimõigustega, inimõiguste austamisega ja korruptsioonivastase võitlusega on kahtlemata oluline, kuid mõnel juhul võib arenguabi sidumine - ja sõltuvusse seadmine - nende meile kahtlemata nii hinnaliste väärtuste range järgimisega olla väga raske ja isegi vastutöötav. Millest tuleb aru saada, on see, et väärtustega seotud tingimuste kehtestamine riikide jaoks, kus selliseid tingimusi ei täideta, on kahjulik eelkõige tavainimestele nendes riikides. Meie lahendus riikides, kus head valitsemistava ei austata, on teha koostööd konkreetsete tegutsejatega, kas kohalike tegutsejatega või valitsusväliste organisatsioonidega või Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni esindavate agentuuridega. Eelarvetoetust pakume üksnes nendele riikidele, kes suudavad tagada hea valitsemistava minimaalsel tasemel. Seega arvan, et lähenemisviisi suhtes oleme kindlasti samal lainepikkusel. Mis puutub väärtustesse, millele ma viitasin, siis neid rõhutame pidevalt. Püüame pidevalt neid väärtusi edendada ja edastada poliitilise dialoogi kaudu. Range tingimuslikkuse rakendamine on siiski keeruline, kui me tõesti tahame inimesi aidata ja see on lõppude lõpuks peamine eesmärk.
DanutBudreikaitė
raportöör. - (LT) Minu siiras tänu kõigile, kes arutelust osa võtsid ja minu raportit toetasid. Ma tahaksin tänada samuti kõiki arengukomisjoni liikmeid üksmeelse poolt hääletamise eest.
Ma tahan rõhutada mitut punkti. "Uued liikmesriigid”: tegelikult on see nimi ikkagi teatud mõttes tinglik, muutes lihtsamaks "vanade” liikmesriikide ja nende eristamise, kes ühinesid ELiga pärast kaht laienemisringi, tulenevalt nende ajaloolisest taustast ja ehk sellest, et nad on vaesemad kui vanad liikmesriigid.
Ma tahan mainida arengukoostööalaseid kogemusi. Seda poliitikat hakati kohaldama 1958. aastal. Kesk-Euroopa riikidel - Tšehhi Vabariigil, Slovakkial ja teistel - on arengukoostöös osalemises rohkem kogemusi. Balti riikide osalemine oli märksa piiratum. Sellele vaatamata on minu riik praegu seotud okeanoloogilise abi andmisega Aafrika riigile Mauritiusele. Edusammud on ilmsed.
Miks ma rõhutan "Idamõõdet” ja "idariike”? Nad on juhtumisi meie väga olulised naabrid. Naabruskonna ja arengukoostöö poliitika piiritlemisel või poliitikute selleteemalistel aruteludel ei ole mõtet. Need mõisted on omavahel seotud. Meie naaberriigis Valgevenes peavad mõned inimesed tulema toime vähem kui kahe dollariga päevas. Millisesse riikide rühma see riik siis kuulub? Ka need riigid on mahajäänud ja paluvad abi, nõuavad et nemad peaksid abi saama. Me kõik tahame, et meie naabritel oleks inimväärne elatustase. Seega tundub, et meil on üleilmselt sama eesmärk.
Abistame Aafrika riike võitluses vaesusega, rände taseme vähendamises, elukvaliteedi parandamises, nende majanduse võimendamises, võimaldades neil võidelda haigustega ja muutuda isemajandavateks. Samal ajal abistame naaberriike võitluses vaesusega, andes abikäe, kui see on võimalik ja kui meil on vastavad kogemused, aitame tuua tasakaalu kogu Euroopasse ja Balkani piirkonda. Tänan kõiki arutelus osalemise ja toetuse eest.
Juhataja
Arutelu on lõppenud.
Hääletus toimub täna kell 12.00.
Kirjalikud avaldused (kodukorra artikkel 142)
Sebastian Valentin Bodu  
kirjalikult. - (RO) Kuigi aruteldaval resolutsiooni projektil on ambitsioonikad eesmärgid, usun ma, et lähitulevikus on raske saavutada ühist poliitikat, isegi põhimõttelisest vaatepunktist. Kuigi oleme kõik üks suur perekond, on igal ELi liikmesriigil oma arengukoostöö prioriteedid riikide ja geograafiliste piirkondade osas, mida motiveerivad majanduslikud, geopoliitilised, etnilised, ajaloolised huvid jm ning ei ole tõenäoline, et see mudel oluliselt muutuks. Hiljutine Kosovo iseseisvuse väljakuulutamisega seotud intsident näitas seisukohtade ühtsuse puudumist liikmesriikide seas ning samadel alustel on tõenäoline, et samasugune arvamuste mitmekesisus ilmneb siis, kui hakatakse arutlema meie kolmandatest riikidest naabrite olukorra üle. On tõsi, et suur samm edasi tehti Lissaboni lepingus ELi välisasjade kõrge esindaja määramisega. Selgete eeskirjade puudumise tõttu ühenduse prioriteetide määratlemisel püüab iga liikmesriik siiski keskenduda arengukoostöö poliitikale, sealhulgas rahaliselt (eraldised liidu eelarvest), sellistes kolmandates piirkondades, mis nende enda prioriteetidega kokku langevad.
