Tööaja korraldus (arutelu)
Juhataja
Järgmine päevakorrapunkt on lepituskomitees osalenud Euroopa Parlamendi delegatsiooni juhi avaldus tööaja korralduse kohta.
Mechtild Rothe
Proua juhataja, daamid ja härrad, nagu te teate, siis tööaja direktiivi käsitlev lepitusmenetlus ebaõnnestus. Sellisel juhul tuleb kodukorra artikli 65 lõike 5 kohaselt esitada lepituskomitees osalenud Euroopa Parlamendi delegatsiooni juhil täiskogus avaldus. Seetõttu esitan ma nüüd lühikese avalduse tööaja direktiivi käsitlevate läbirääkimiste protsessi kohta.
Pärast mitut kolmepoolset arutelu ja kolme lepituskomitee koosolekut sai viimasel koosolekul veidi pärast keskööd ja veidi enne tähtaja lõppu selgeks, et kokkulepet ei ole võimalik saavutada. Euroopa Parlamendi delegatsioon oli eelnevalt ülekaalukalt - 15 poolthäälega, vastuhääli ei olnud ja erapooletuid oli viis - otsustanud mitte toetada komisjoni viimaseid lepituspüüdlusi. Seda ettepanekut ei saanud pidada millekski, mis viib tõelise kompromissini. Selle lükkas tagasi ka alaliste esindajate komitee, mille koosolek toimus kõrvalruumis. 29. aprilli 2009. aasta kirjas teavitasid kaks lepituskomitee kaasesimeest Euroopa Parlamenti ja ministrite nõukogu, et ühise teksti suhtes ei olnud võimalik EÜ asutamislepingu artikli 251 lõikes 5 sätestatud tähtaja jooksul kokkulepet saavutada.
Mul on väga kahju, et kahel institutsioonil ei õnnestunud ühist keelt leida. Kui me aga vaatame kolme punkti, mis kuni lõpuni lahenduseta jäid - nädala tööaja erandid, valveaja tingimused ja mitu lepingut töötaja kohta -, siis olid seisukohad nii erinevad, et niisuguse kokkuleppe saavutamine, mis oleks olnud kooskõlas Euroopa Parlamendi 17. detsembri 2008. aasta resolutsiooniga, ei olnud võimalik.
Nõukogu ei taganenud sammugi oma seisukohast just tööaja erandite küsimuses. Euroopa Parlament pakkus välja mitu kompromissi, mis oleks võimaldanud tööandjatel toimida tööaja suhtes tunduvalt paindlikumalt. Parlament oli iseäranis koostööaldis valveaja tingimuste küsimuses, sest enamik liikmesriike - kõnealusel juhul üheksa - kasutab tööaja erandit üksnes valveaja suhtes. Nõukogu blokeeriv vähemus hoidus aga igasugustest püüdlustest teha siinjuures erand. Ei nõustutud isegi soovitusega tööaja erandite lõpetamise kohta.
Käsitledes valveaja teemat, siis Euroopa Ühenduste Kohus on teinud selgeks, et valveaeg on tööaeg. Isegi valvekorra tegevusetut aega ei saa pidada täielikult või osaliselt puhkeajaks, nagu nõukogu nõudis. Ka parlamendi delegatsioonile oli selge, et valveaeg on vajalik juhtudel, kui töö jätkumine on nõutav. Nõukogu ei olnud valmis selle piiranguga nõustuma. Mis on selle tagajärg? Kui ettekandja istub tühjas restoranis, siis peetakse seda tegevusetuks valveajaks, mida tasustatakse mõistagi erinevalt. Nii ei tohi see olla! Suhtudes teemasse paindlikult, toetas Euroopa Parlament ka ettepanekut, et maksimaalne tööaeg oleks 48 tundi töötaja, mitte lepingu kohta. Selles küsimuses ei saanud me nõustuda isegi sellega, et see põhimõte oleks pandud kirja põhjendusse.
Euroopa Parlamendi delegatsioonile oli selge, et kompromissi mittesaavutamine on parem kui halb kompromiss töötajate arvelt. Parlament esitas nõukogule palju ettepanekuid, kuni tundsime, et olime saavutanud viimase piiri. Üks osa nõukogust ei olnud aga valmis minema mitte mingisugusele kompromissile. Samuti arvan, et mõne küsimuse kohta oleks komisjon võinud esitada ettepanekuid, mis oleks tasakaalustanud veidi rohkem nõukogu ja parlamendi vaateid.
Euroopa Parlament on praeguse koosseisu ametiajal võtnud kaasotsustamismenetluse raames vastu 389 õigusakti. Nendest 24 viidi lõpule kolmandal lugemisel pärast edukat lepitusmenetlust. See näitab selgelt, et kaks institutsiooni on valmis üksteisega koostööd tegema. Esimest korda pärast Amsterdami lepingu jõustumist ei õnnestunud lepituskomitees tööaja direktiivi suhtes kokkulepet saavutada. Ma loodan, et uus komisjon esitab peagi uue ettepaneku, mille suhtes loodetavasti üksmeel leitakse.
Lõpetuseks soovin tänada iseäranis lepituskomitee sekretariaati suurepärase koostöö eest.
Michal Sedláček
Proua juhataja, volinik, daamid ja härrad, eesistujariigi Tšehhi nimel soovin ma teavitada teid nõukogu seisukohast tööaja direktiivi läbivaatamise kõneluste lõppemise kohta. Nagu te kindlasti teate, kulus nõukogul neli pikka aastat selleks, et arutada kõnealuse direktiivi muutmist, enne kui jõudis sisu suhtes ühisele seisukohale - seda tehti pärast äärmiselt keerulisi läbirääkimisi.
Liikmesriikide kvalifitseeritud häälteenamusega lepiti kokku, et peamine vaidlusalune teema - tööaja erandid - jääb direktiivi alles, kuid erandite tingimused määratletakse väga täpselt; selle tulemusel piiratakse märkimisväärselt nende rakendamist. Nõukogu soovis näiteks vähendada maksimaalset iganädalast tööaega tööaja erandite kasutamise korral 78 tunnilt 60 või 65 tunnini ning tegi ettepaneku keelustada erandite kasutamine töölepingu allkirjastamise korral või piirata töötaja poolt erandtingimustel töötamise kohta antud nõusoleku kehtivust ühe aastaga. Nõukogu tahtis küll piirata erandite kasutamist liikmesriikides, kuid tema peamine eesmärk oli suurendada nende töötajate kaitset, kes töötavad erandtingimustel. Nõukogu pidas seda direktiivi eelnõud hästi tasakaalustatud dokumendiks, millega parandatakse töötajate kaitset, ning lootis, et ka Euroopa Parlament nõustub sellega ja kiidab selle teisel lugemisel heaks.
Alates eelmise aasta detsembris toimunud hääletusest on eesistujariik Tšehhi olnud täiesti teadlik kahe institutsiooni erinevatest hoiakutest direktiivi eelnõu suhtes, kuid ei pidanud läbirääkimismenetlust kahe institutsiooni vahel maine eest võitlemise küsimuseks. Selle asemel võttis nõukogu omaks pragmaatilise, mitteideoloogilise ja realistliku lähenemisviisi, arvestades sealjuures Euroopa tööturu tegelikku olukorda. Vaieldamatu tõsiasi on see, et tööaja erandeid kasutab praegu 27 ELi liikmesriigist 15. Alates selle aasta jaanuarist, kui Tšehhi Vabariik võttis eesistumise üle, oleme püüelnud väga intensiivsete kõneluste poole kõikidel tasanditel, et leida võimalus saavutada kompromiss Euroopa Parlamendiga. Liikmesriikide esimene kohtumine sellel teemal toimus 13. jaanuaril Prahas. Tänaseni on toimunud vähemalt kaheksa mitteametlike kolmepoolsete kõneluste vooru ning vähemalt kolm ametlikku läbirääkimiste vooru. Siinjuures soovin ma tänada komisjoni ja eriti volinik Špidlat asjatundliku abi eest ja konstruktiivse lähenemisviisi eest, et leida võimalik kompromiss direktiivi sõnastuses. Nõukogu oli valmis saavutama kokkulepet ja kompromissi ühise seisukoha suhtes, kuid sellest hoolimata üksmeeleni ei jõutud. Viimase nelja kuu jooksul on eesistujariik Tšehhi pidanud väga aktiivselt ja vastutustundlikult kõnelusi Euroopa Parlamendiga ning esitanud parlamendile palju kompromisslahendusi direktiiviga seotud mitmesugustel teemadel, et leida lõplik lahendus, mis oleks vastuvõetav nii nõukogule kui ka Euroopa Parlamendile.
Praegu võin ma öelda, et nõukogu tegi Euroopa Parlamendi nõudmiste täitmiseks palju mööndusi, kuid parlamendile nendest ei piisanud. Nõukogu oli näiteks valmis loobuma ühisest seisukohast ning toetama parlamendi arvamust, mille kohaselt on kogu valveaeg tõepoolest tööaeg. Nõukogu tegi ka mööndusi töö- ja pereelu ühitamist käsitleva arutelu ajal seoses täiendava päevase puhkeaja andmise tähtajaga ja kõrgetasemeliste töötajate määratlusega ning ma võiksin esitada näiteid veelgi. Nõukogu soovis jõuda parlamendiga kokkuleppele tööaja erandite põhiküsimuses ning oli valmis parlamendi nõudeid rahuldama ja nõustuma tema teiste ettepanekutega, näiteks keelata erandite kasutamine katseajal ja kaotada tööaja erandite puhul ära maksimaalse iganädalase tööaja nõue, ehkki me loomulikult saime aru, et see oleks vastuolus töötajate huvidega. Me olime isegi valmis nõustuma ideega eranditingimustes töötatud tegelike töötundide ülesmärkimise kohta. Euroopa Parlament ei tulnud aga isegi poolele teele vastu, et nõustuda nõukogu seisukohaga.
Eesistujariigi Tšehhi nimel võin ma öelda, et mul on tõepoolest kahju, et Euroopa Parlament ei soovinud kompromissile minna ega nõustuda läbivaadatud direktiiviga, mida on nii liikmesriigid kui ka Euroopa Liidu kodanikud oodanus viis pikka aastat. Läbivaadatud direktiivis kokkuleppele jõudmine oleks aidanud suurendada töötajate kaitset, lahendada valve- ja puhkeaja probleemi ning vähendada järk-järgult tööaja erandite kasutamist liikmesriikides. Kuid läbirääkimiste komitees osalenud Euroopa Parlamendi liikmed ei tahtnud nendest ettepanekutest kuuldagi. Nad keeldusid neid vastu võtmast samamoodi, nagu nad keeldusid nõustumast nõukogu ettepanekutega ja komisjoni pakutud kompromissiga, taotledes selle asemel oma ideoloogilise seisukoha kehtestamist. Kuna Euroopa Parlament ei olnud valmis võtma arvesse nõukogu olukorda ega praeguseid tegelikke olusid, jääb jõusolev direktiiv kehtima. Tööaja erandite kasutamist ei kitsendata, järelevalvemeetmeid ei kehtestata ning töötajad peavad jätkuvalt töötama kuni 78 tundi nädalas. Tõenäoliselt põhjustab Euroopa Parlamendi hoiak seda, et erandeid hakatakse sagedamini kasutama. Euroopa Komisjon sai täna sõnumi veel kahelt liikmesriigilt selle kohta, et nad kavatsevad kehtestada tööaja erandid, ning seetõttu väheneb lootus, et need tulevikus ära kaotatakse. Nõukogu soovis sellest hoiduda, kuid Euroopa Parlament otsustas teisiti.
Vladimír Špidla
Proua juhataja, daamid ja härrad, mul on tõepoolest kahju, et nõukogul ja Euroopa Parlamendil ei õnnestunud tööaja direktiivi läbivaatamise läbirääkimiste viimases voorus kokkulepet saavutada. Komisjon on kompromissi leidmiseks teinud kõik endast oleneva ning esitanud põhiküsimuste kohta mitmesuguseid ettepanekuid, et aidata mõlemal õigusloome organil jõuda lähemale lõplikule versioonile. Lõpuks jäid aga nii nõukogu kui ka Euroopa Parlament tulevaste erandite ning tööaja erandite suhtes erinevate seisukohtade juurde ning neid ei olnud võimalik ühitada.
Ma mõistan ja austan Euroopa Parlamendi soovi lõpetada erandite kasutamine lõplikult. See oleks ideaalne lahendus ka minu jaoks ning me kaasasime selle 2005. aastal komisjonipoolsesse direktiivi muudatusettepanekusse. Sellest hoolimata sai pärast mitu aastat kestnud läbirääkimisi täiesti selgeks, et see aspekt ei hõlbustaks nõukogus kokkuleppe saavutamist ja et selle vastuvõtmist takistaks blokeeriv vähemus. Lihtsalt liiga palju liikmesriike nõudis üksikute erandite kasutamist ja selle sätte allesjätmist direktiivi. Seetõttu esitas komisjon alternatiivettepaneku nende töötajate õiguskaitse suurendamiseks, kes kasutavad erandeid, nõrgendades seega nende kasutamise tegelikke tingimusi. Komisjon tegi veel ettepaneku kehtestada pidev järelevalve erandite kasutamise üle nii riiklikul kui ka Euroopa tasandil ning seada piirangud erandite üheaegsele kasutamisele, mis oleks vähendanud liikmesriikide stiimuleid erandeid lubada. Ma olen täiesti veendunud, et niisugune lähenemisviis parandaks tegelikkuses töötajate tingimusi ja mis veelgi olulisem - suurendaks pikaajalist väljavaadet, et liikmesriigid nõustuksid viimaks erandite kaotamisega lõplikult. Euroopa Parlament võttis seisukoha, et ainus võimalus on tööaja erandite täielik kaotamine. Ma austan niisuguse otsuse põhjuseid, kuid olen siiski teistsugusel arvamusel.
Nagu ma juba mitmel korral olen maininud, olen ma veendunud, et muudatuses kokkuleppele mittejõudmine on halb sõnum Euroopa töötajatele ja ettevõtetele, Euroopa institutsioonidele ja kogu Euroopale üleüldiselt. Esiteks tähendab see seda, et erandite probleem jääb lahendamata ning neid kasutatakse jätkuvalt kehtiva direktiivi kohaselt ilma kindla tähtajata nende lõppemise kohta, väga väheste piirangute ja ilma igasuguse konkreetse läbivaatamiseta. Ma tean, et paljud teist on vastu sellele, et töötajad töötaksid 65 tundi nädalas, ning ma mõistan täielikult teie muret, kuid fakt on see, et praegune direktiiv lubab töötada kuni 70 tundi nädalas. Teiseks, ehkki Euroopa Kohtu otsus valveaja ja täiendava puhkeaja küsimuses jääb muutmata, siis ma kardan, et paljudel juhtudel ei taga see töötajatele tegelikult paremat kaitset. Paljudes liikmesriikides on valdkondi, kus valveaja osakaal on suur, ning nad seisavad silmitsi suurte probleemidega, kui püüavad pidada kinni SIMAPi ja Jaegeri kohtuotsustest tulenevatest eeskirjadest. Selle tagajärjeks on seni see, et järjest enam liikmesriike on hakanud kasutama erandeid selle probleemi lahendamiseks. Praegu on niisuguseid riike 15, kuid ma kardan, et nüüd, kui valveaja suhtes kehtiv kokkulepe puudub, hakkab Euroopa Kohtu otsusest kinnipidamiseks veel rohkem liikmesriike kasutama tööaja erandeid, sest muud võimalust neil pole. Kui järjest enam liikmesriike kasutab erandeid, siis on tunduvalt raskem saavutada nõukogus üksmeel erandite lõpetamise suhtes. Kolmandaks tähendab läbirääkimiste ebaõnnestumine seda, et paljusid märkimisväärseid spetsiaalseid tagatisi, mille nõukogu kogu Euroopas erandtingimustel töötavaid töötajaid silmas pidades heaks kiitis, ei kehtestata ning need ei jõustu. Ja viimaseks, me oleme lasknud käest ka võimaluse parandada töö- ja pereelu ühitamise meetmeid ning muuta füüsilisest isikust ettevõtjate jaoks selgemaks variatsioonide määratlus. Mõlemad õigusloome organid on aga võtnud oma seisukoha ning selle otsene tagajärg on see, et erandite konkreetset läbivaatamist ei toimu, nagu ette nähtud kehtivas direktiivis. Ma austan seda otsust. Koos teiste komisjoniliikmetega peame nüüd vaatlema olukorda, mis on tekkinud seetõttu, et seaduseandjatel ei õnnestunud kokkulepet saavutada.
Ma soovin aga märkida ka seda, et pärast viis aastat väldanud läbirääkimisi, mille jooksul esitati palju erapoolikuid ettepanekuid ja püüti leida lahendus, selleni siiski ei jõutud. See tähendab seda, et uut ettepanekut, mis võiks lahendada olukorra imeväel, on raske esitada. Seetõttu olen seisukohal, et olukorda on vaja väga põhjalikult arutada tööturu osapooltega. Vaid siis saab komisjon minna edasi järgmise otsuse ja järgmiste ülesannete juurde.
Hartmut Nassauer
Proua juhataja, daamid ja härrad, ma soovin kõigepealt Euroopa Rahvapartei (Kristlike Demokraatide) ja Euroopa Demokraatide fraktsiooni nimel öelda, et uut tööaja õigusakti käsitleva lepitusmenetluse ebaõnnestumine ning see, et vana tööaja õigusakt on ka edaspidi jõus, on vastuolus Euroopa töötajate huvidega.
Ma soovin veel öelda, et on ekslik pidada seda üksnes nõukogu süüks ja arvata, et enamik parlamendiliikmeid nagu rüütlid sätendavas raudrüüs ohverdas ennast töötajate huvides. Tegelikult on süüdi mõlemad pooled. See on tõsi, et nõukogu ei astunud sammugi tagasi tööaja erandite küsimuses, kuid enamik Euroopa Parlamendist oli sama paindumatu, nõudes lahendust, mille kohaselt oleks ainus võimalus olnud erandite kaotamine. Seetõttu tormasid osapooled üksteisele vastu nagu kaks kiirrongi ning selle tagajärge oli lihtne ennustada.
See on kadunud võimalus. Näiteks oleks olnud võimalik kehtestada Euroopa valveaja eeskiri, millega oleks kogu Euroopa jaoks kindlaks määratud, et valveaeg on tööaeg, nagu Euroopa Ühenduste Kohus otsustas. Selle saavutamiseks oleks parlamendi enamus pidanud vaid väga vähe taganema tööaja erandite küsimuses oma seisukohast, näiteks siis, kui oleks arutatud tööaja erandite võimalikke tingimusi - mis peaksid olema võimalikult ranged - ja seda, kes langetab tööaja erandi suhtes otsuse. Kaasata oleks tulnud töösuhte mõlemad pooled. Seda aga ei juhtunud. Erandite kaotamise nõudmine iga hinna eest osutus pühaks eesmärgiks. Uue lahenduse ebaõnnestumise põhjustas kummagi poole järeleandmatus. See on väga kahetsusväärne olukord. Nagu ma ütlesin, on see vastuolus töötajate huvidega.
Alejandro Cercas
fraktsiooni PSE nimel. - (ES) Proua juhataja, ehkki tulemusteta pingutused tekitavad kurbust, soovin ma korrata, et tööaja erandid oleks tulnud lõpetada, sest need olid ette nähtud kestma kümme aastat, mis sai läbi 2003. aastaga, ning et nende lõpetamine on väga oluline inimeste tervise ning pere- ja tööelu ühitamise jaoks, samuti selleks, et me saaksime arutada küsimusi kooskõlas poolteist tundi tagasi toimunud ja järgneva aruteluga, et Rahvusvahelise Tööorganisatsiooni rahvusvahelisi konventsioone järgitaks, et Euroopa sotsiaalne õigus muutuks tegelikkuseks, et töötajate organisatsioonid jääksid puutumatuks ja et kodanikel oleks ka edaspidi usku Euroopa institutsioonidesse.
Nagu meie president ütles, ei saavutatud kokkulepet sellepärast, et nõukogu ettepanek oleks meid alati viinud ajas tagasi, kaugemale kui 19. sajand, muutes tööõiguse kahepoolseks suhteks töötaja ja tööandja vahel, ilma õigusaktide või eeskirjadeta, ilma milletagi, mida austada peale nn vaba valiku, unustades sealjuures, et töötaja ja tööandja vahel ei ole võim võrdselt jagunenud.
See ei ole tõsi, see on enesepettus. Euroopa Parlament ei istunud tegevusetult; parlament esitas igasuguseid alternatiive, et tegelikke probleeme lahendada, kuid tegemist on ideoloogilise probleemiga. Nõukogu ei soovinud erandeid lõpetada. Nõukogu vähemus soovis, et erandid, mis kehtestati ajutiselt 1993. aastal, muutuksid püsivaks ning parlamendi hääletusega jäädavaks, jättes lootuse ja väärikuse selles lahingus meie kanda.
Nõukogu ei soovinud erandeid lõpetada; ta tahtis teha eranditesse vaid pealiskaudseid muudatusi, kuid kehtestada need püsivalt, hävitades sellega Euroopa sotsiaalõiguse ühe olulisema vahendi. See on tõsi, kuid tõsi ei ole aga see, et sellega vähendataks tööaega - komisjoni ja nõukogu ettepaneku kohaselt oleks töötundide arv 78 tundi nädalas -, sest siis oleks olnud 60 ja 65 tundi arvestatuna kolme kuu jooksul.
Seega lõpetage rääkimine asjadest, mis ei ole õiged. Lõpetage üldsuse petmine. Tunnistage, et te tahtsite muuta püsivaks midagi, mis 1993. aastal oli ajutine, ning tunnistage, et te tahtsite muuta erandliku tavapäraseks.
Nad tegid ettepaneku, et see oleks kitsendus, nagu artiklis 20 toodud; kitsendus, mitte erand, et see oleks midagi tavapärast. Veelgi enam, see ettepanek oli otsene rünnak Euroopa Kohtu otsuse vastu. Sellega võeti arstidelt ära nende õigused ja halvendati töötingimusi. Nad ei ole kunagi jõudnud meie ega Euroopa Kohtu püüdluse lähedalegi seoses arstide kompenseeriva puhkeajaga. See oli otsene rünnak töötajate vastu. Mis veelgi halvem - nad süüdistasid meid selle tegemises valimiste ajal. Kodanike ja töötajate kuulamine on auasi.
Meil on suur ühiskondlik kriis; kodanike ja meie institutsioonide vahel on tohutu lõhe. Õnneks ei langenud parlament nõukogu ees põlvili ja õnneks, lugupeetud volinik, tuleb siia uus parlament, uus täidesaatev nõukogu ja tõenäoliselt muutuvad ka liikmesriikide valitsused; Euroopa töötajatel on lootust - 17. detsembri mandaat säilitati ning härra volinik, me jätkame võitlust.

Elizabeth Lynne
fraktsiooni ALDE nimel. - Proua juhataja, me teame, et läbirääkimised jooksid ummikusse, kuid ma arvan, et parem on kokkulepet mitte saavutada kui teha halb kokkulepe.
Me teadsime kogu aeg, et see on möödapääsmatu, kuid selle tegelik tunnistamine võttis väga kaua aega. Minu arvates on siinjuures tegemist rohkem sellega kui millegi muuga, et mõned parlamendiliikmed soovivad näida oma valijatele sitkena.
Kui Euroopa Parlament juba toetas hääletusel tööaja erandite kõrvaldamist, siis seda ei ole võimalik saavutada, kuna 15 riiki kasutab neid, nagu me juba kuulsime.
Ma toetan tööaja direktiivi 48tunnise piirnormi erandit nii kaua, kuni see on vabatahtlik. Ma püüdsin komitees seda kitsendada ja teha nii, et tööaja erandi nõusolekut ei saa anda töölepingu sõlmimisel ning et erandist võib igal ajal loobuda. Samasuguse ettepaneku tegi tõepoolest ka nõukogu. See on oluline paindlikkuse pärast, aga ka töötaja ja tööandja jaoks. Miks ei tohiks lubada töötajal teenida rohkem ületunnitööd tehes, kui ta seda soovib?
Ma kartsin ka seda, et inimesi võidakse sundida töötama ebaseaduslikult ning nende suhtes ei kohaldata tervise ja ohutusega seotud õigusakte, sealhulgas ohtlike masinate direktiivi.
Palju suuremat probleemi kujutavad endast mitme lepingu ja autonoomse töö määratluse küsimused. Neid kuritarvitatakse palju rohkem kui tööaja erandit, kuid nõukogu ei võtnud nende küsimuste suhtes midagi olulist ette ning ka Euroopa Parlament ei rõhutanud neid küsimusi.
Mis puutub valveaega, siis ma usun, et kogu valveaega tuleb pidada tööajaks. Mul on hea meel, et ka nõukogu pidas seda oluliseks.
Nagu ma viis aastat tagasi selle arutelu alguses ütlesin, peaksime käsitlema vaid SIMAPi ja Jaegeri kohtuotsuseid ning ei midagi muud. Võib-olla teeme seda tulevikus ja tegeleme vaid tervishoiu sektoriga.
Lõpetuseks pean ma väljendama oma heameelt, et me säilitasime 48tunnise piirnormi erandi, ja seda eeskätt Ühendkuningriigi tuletõrjujate pärast, kelle olukord oleks muutunud väga keeruliseks, kui tööaja erandid oleks kaotatud, ning ma õnnitlen neid nende kampaania puhul.
Elisabeth Schroedter
Proua juhataja, nõukogu eesistuja, härra Špidla, me oleksime heameelega esitanud Euroopa kodanikele valimiste ajal tööaja direktiivi, milles oleks toodud minimaalsed tervise ja ohutuse standardid.
See oleks olnud meie panus töökvaliteedi parandamise käsitusse. Meie resolutsiooniga oleks kehtestatud minimaalsed standardid ning samal ajal oleks see pakkunud teataval määral paindlikkust, mis oleks kujutanud endast lahendust haiglate jaoks. Nõukogu aga blokeeris seda paljude nädalate vältel ja lõpuks kokkuleppe saavutamine ebaõnnestus. Kahjuks on selles osaliselt süüdi ka Euroopa Komisjon, sest ta ei aidanud lahenduse leidmisele kaasa. Komisjoni ettepanekutega sõtkuti jalge alla tööõigus ja seati kahtluse alla see, mida üldiselt peetakse minimaalseks õiguslikuks standardiks. Meie Roheliste / Euroopa Vabaliidu fraktsioonis ei olnud koos lepituskomitee suure enamusega valmis toetama hääletusel seadustatud ekspluateerimist.
Hästi on teada see, et Saksamaa tööminister ja sotsiaaldemokraat Olaf Scholz oli nõukogus üks peamisi oponente. Ta soovis tõemeeli kehtestada pikaajalisele lahendusele erandid, mis võimaldaks inimestel töötada kuni 78 tundi nädalas. Ta väidab Saksamaal, et on töötajate esindaja, kuid Brüsselis käitub ta nii, nagu esindaks neid nõukogu liikmeid, kes tegutsevad vastuolus Euroopa töötajate huvidega. Ta on õõnestanud sotsiaaldemokraatide tööd.
Ilda Figueiredo
Proua juhataja, meil on heameel selle üle, et Euroopa Parlament ja nõukogu ei saavutanud tööaja korraldust käsitleva direktiivi muutmises kokkulepet, sest see, mis välja pakuti, oli halvem kui juba olemasolev ja seda seoses nii keskmise tööaja kui ka valveajaga.
Euroopa Komisjon ja nõukogu tahtsid tegelikult luua võimaluse, millega vähendada töö väärtust veelgi, ning kahjustada ametiühingute läbirääkimisõigust ja kollektiivläbirääkimisi. See oleks saavutatud sellega, et lihtsate haldussätetega oleks reguleeritud tööaja korraldust ja tasustamist, seades sealjuures ohtu valveaja ja õiguse puhkeajale; see oleks kujutanud endast tagasiminekut tööõiguses saja aasta võrra.
Kohustus maksta valveaja, sealhulgas puhkeaja eest täispalka, olenemata sellest, kas tegemist on tervishoiu- ja päästeteenistuse või tuletõrjega või muu kutsealaga, jääb seega kehtiva õigusakti kohaselt jõusse.
Me juhime jätkuvalt avalikkuse tähelepanu töötajate võitlusele kurikuulsate tööaja erandite vastu ja töö nõuetekohase väärtustamise eest. Me toetame edasi tööaja vähendamist, kaotamata sealjuures midagi palgast ning see on oluline nõue majanduslanguse ajal selleks, et luua töökohti ja vähendada töötust. Samuti edendame jätkuvalt töötajate tervist ja ohutust töökohas ning töö- ja pereelu ühitamist käsitlevaid küsimusi.
Me soovime tõeliselt sotsiaalset Euroopat, mida pärast Euroopa Parlamendi valimisi ei unustata.
Derek Roland Clark
fraktsiooni IND/DEM nimel. - Proua juhataja, president Klaus ütles 18. veebruaril, et Euroopa Liidu struktuur on dogma, mis on vastuolus tavade kogemusega.
Liikmesriikidel on tavad. Nad tegutsevad omal viisil, samuti teevad nad tööd omal viisil. Kui ma selle esimesel lepituskomitee koosolekul esile tõin ning täheldasin, et liikmesriike ei tohiks sundida kandma hullusärki, pidas üks kolleeg küsitavaks seda, kas mind oleks üldse tulnud koosolekule kutsuda. Nii palju siis demokraatiast!
Voliniku dokument, mis hiljem samal õhtul koostati, hõlmas teksti "töötajate eelistuste ja vajaduste tõttu ei ole võimalik tööaja erandite lõpetamise kuupäeva kindlaks määrata” - seda on tore tagantjärele kuulda!
Nagu president Klaus ütles, on kodanike ja Euroopa Liidu valitud esindajate vahel suur lõhe, kuid see on tunduvalt väiksem liikmesriigi sees, mis muudab Euroopa Liidu ebademokraatlikuks. Ma olen sellega nõus ja mina näiteks nõuan kodanike suuremat esindamist. Lõppude lõpuks nõudis 2004. aastal vaid neli liikmesriiki tööaja erandeid; nüüd on neid aga 15. Kas see ei ütle juba midagi? Ja parlamendiliikmetel oli julgust kutsuda 15 liikmesriiki 27st blokeerivaks vähemuseks - parlament eirab tegelikke olusid!
José Albino Silva Peneda
(PT) Nendest läbirääkimistest tõusis esile kaks küsimust: valveaeg ja tööaja erandite klausel.
Valveaja kohta soovin ma öelda, et me olime kompromissile väga lähedal, kuid viimasel hetkel mõtles nõukogu seletamatul kombel ümber.
Seoses tööaja eranditega ei oleks Euroopa Parlament saanud kunagi nõustuda selle ebamäärase üldistusega, sest tegelikkuses oleks see tähendanud lihtsalt tööturu reeglite kaotamist.
Asjaolu, et praegu kasutab tööaja erandeid 15 riiki, tuleneb sellest, et valveaja osast ei piisa tegelike vajaduste rahuldamiseks. Valveaja süsteemist ei piisa tegelike vajaduste täitmiseks iseäranis tervishoiu valdkonnas. See oli lahendatud Euroopa Parlamendi ettepanekus, millest tulenevalt ei oleks nii paljudel riikidel olnud vaja kasutada tööaja erandeid. Seda mõistis isegi eesistujariik läbirääkimiste ajal.
Ilmselge on aga see, et tööaja eranditel ei ole midagi pistmist paindlikkusega. Paindlikkus on täielikult saavutatav ühe aasta pikkuse arvestusperioodi kehtestamisega, nagu Euroopa Parlament 2005. aastal välja pakkus.
Euroopa Parlament on alati võidelnud selle küsimuse eest, et me saaksime arutada vähemalt põgusalt seda, millal tööaja erandid lõpetatakse. Lisaks sellele, et nõukogu blokeeriv vähemus nõustus tööaja eranditega, tahtis ta teha veel ka nii, et selle kohaldamine oleks pigem reegel kui erand. Ma soovin teile meelde tuletada, et tööaja erandid võeti vastu 1993. aastal, kuid seda ilmselge erandtingimusena.
Daamid ja härrad, töölepinguid ei saa võrrelda ühegi teise lepinguga, kus lepinguosalised oleksid samasuguses olukorras. Tööõigus ja -teadus on Euroopas olemas selle pärast, et pikka aega on aktsepteeritud asjaolu, et üks pooltest on ebasoodsas olukorras ning teda tuleb seetõttu kaitsta.
Nõukogu blokeeriv vähemus tahtis oma ilmselgelt jäiga hoiakuga selle kaitse lõpetada, mis on minu arvates täiesti vastuvõetamatu igaühele, kes kaitseb Euroopa sotsiaalse mudeli alustalaks olevaid põhiväärtusi.
Jan Andersson
(SV) Proua juhataja, ma soovin kasutada võimalust ja tänada kolleege läbirääkimiste meeskonnast konstruktiivse koostöö eest. Kahetsusväärne on see, et kokkulepet ei saavutatud. Seda ei saavutatud praeguse olukorra pärast, kus 15 liikmesriiki kasutab tööaja erandeid. Kahtlemata võib neid mõni veel olla ning see ei ole kiiduväärt olukord.
Võin teile öelda, et me tegime läbirääkimiste ajal mõne edusammu. Mis puudutab valveaega ja tehtud töö eest vaba aja andmist, siis pean ma edusammuks seda, et meie kõigi arvates tuleb valveaega pidada tööajaks. Ma usun, et selles küsimuses oleksime kokkuleppe saavutanud. Kokkulepe jäi saavutamata tööaja erandite tõttu. Ühel pool oli nõukogu blokeeriva vähemusega, kes oli täielikult tööaja erandite kaotamise vastu, ning teisel pool - see unustatakse sageli ära - Euroopa Parlamendi suur enamus, kes tahtis kõnealused erandid kõrvaldada, sest nendel pole midagi pistmist töötajate tervise ja ohutusega. Meie, parlamendiliikmed, püüdsime, tegime ettepaneku, et nõukogu pakuks ise välja lõpetamise kuupäeva. Lõpuks olime isegi valmis ütlema: "Määrame lihtsalt kindlaks tulevaste läbirääkimiste kuupäeva, et pakkuda välja erandite lõpetamise kuupäev.” Nõukogu ei tahtnud aga isegi sellega nõustuda. Siis muutus olukord võimatuks. Härra Sedláček, see ei ole tõsi, et nõukogu nõustus kõikide Euroopa Parlamendi ettepanekutega tööaja erandite tingimuste kohta. Kui me viimasel päeval kõnelusi alustasime, lükati tagasi peaaegu iga soovitus. Ma võin teile kinnitada, et tegelikult on enamus tööaja erandite kaotamise poolt. Nii parlamendis kui ka nõukogus toetab seda suur enamus, kuid kahjuks on nõukogu vähemusel lubatud otsustada, et tööaja erandid peavad alles jääma. Sellega ei saa rahul olla. Ma loodan, et Euroopa Komisjon tuleb tagasi selle teema juurde, et täidetaks oma kohustusi ning et uue ettepaneku lähtepunktiks on direktiivi peamine põhimõte - töötajate tervis ja ohutus - ning et tööaja eranditest tuleb siis järk-järgult loobuda.
Bernard Lehideux
(FR) Proua juhataja, Euroopa parlament ja tema raportöör olid sunnitud lükkama tagasi halva kompromissi, mida neil oli ka põhjust teha. Meie delegatsioon jäi kindlaks oma seisukohale, mille võttis täiskogus vastu väga suur enamus, kes nõudis igasuguste kohustusliku tööaja erandite lõplikku kaotamist.
Tõsi on aga see, et Euroopa Parlament oli ainus, kes soovis edu saavutada. Euroopa inimeste esindajad tegutsesid innukamalt kui partisanid, et teha lõpp tööaja erandite igandile. Me olime üksi, kui esitasime tõelise kompromissteksti, mida nõukogu nagu ka komisjon oskuslikult eiras. Nõukogu ja komisjon on ühinenud nende seisukohaga, kes võitlevad ägedalt igasuguste edusammude vastu Euroopa töötajate õiguste valdkonnas.
Nõukogu eesistuja, selge on see, et te olete oma eesmärgid saavutanud. Euroopa Kohus kohustab teid pidama kogu valveaega tööajaks; sellest aspektist ei ole te midagi kaotanud. Teie soovitud tööaja erandid on tegelikkuses alles, sest edasiliikumise vastased surusid selle läbi. Rohkem kui kunagi varem tuleb uutel, juunis valitavatel parlamendiliikmetel võidelda sotsiaalsete standardite ülalt allapoole suunatud ühtlustamise eest.
Dimitrios Papadimoulis
(EL) Proua juhataja, nõukogu vastutab koos komisjoniga täielikult kompromissi saavutamata jätmise eest ning põhjus selleks on lihtne: te nõudsite, et me nõustuksime kompromissiga, mis säilitaks tööaja erandid alatiseks; te tahtsite meid ja miljoneid töötajaid petta ja alandada, muutes ajutise erandi, mis anti Suurbritanniale 1993. aastal, püsivaks töötajatevastaseks reegliks. Õnneks vastas Euroopa Parlamendi suur enamus eitavalt. Kõik, kellel on kahtlusi selles suhtes, kes kannab selle eest vastutust, peavad kuulama vaid eesistujariigi Tšehhi esindaja kõnet: dogmaatiline uusliberalism, jäik ideoloogia, kõrkus ja labane katse petta Euroopa kodanikke.
Härra Špidla, teil ei ole õigust tõlgendada ja kohaldada Euroopa Kohtu otsuseid oma soovi järgi; teil tuleb kohaldada Euroopa Kohtu praktikat ning algatada rikkumismenetlus liikmesriikide vastu, kes ei ole aastaid kohaldanud Euroopa Kohtu otsuseid. Te ei saa öelda, et me ei tee seda sellepärast, et me vaatame direktiivi läbi. Te peate mõistma üht: Euroopa Parlament ei nõustu mitte mingil juhul kompromissiga, millega ei kaotata ära tööaja erandeid.
Edit Bauer
- (SK) Pärast esialgset lootust, et me jõuame läbivaadatud tööaja direktiivi suhtes kokkuleppele, on tõepoolest kahetsusväärne, et seda ei juhtunud. On vähemalt kaks põhjust, miks ei olnud see enne valimisi parim tekst meie valijate jaoks. Esimene neist seisneb uutes liikmesriikides aset leidvas huvitavas ja ootamatus arengus.
Mõned investorid, eriti need, kes on pärit Ida-Aasia riikidest, püüavad lisaks Ida-Aasia tööeetikale, mille eest taotlevad töötajad seadusjärgset kaitset, tuua tööturule ka uue nähtuse: kohalikke töötajaid püütakse asendada Ida-Aasia töötajatega, kes on harjunud teistsuguse töökultuuri ja piiramatute töötundidega. Praeguses kriisiolukorras, kus töötus suureneb, muutub ebasümmeetriline suhe tööandja ja töötaja vahel järjest selgemaks. Seetõttu on tööaja piiramine veelgi vajalikum, kui võtta arvesse vajadust töötajate vabaduste järele.
Teine probleem, mis jääb lahendamata ja millel on rasked tagajärjed uute liikmesriikide jaoks, on valveaja arvestamine. Praegustel tingimustel tuleb meil leppida tööaja eranditega, millest me soovisime hoiduda, kuid milleta ei saanud me tagada esmast kaitset. Proua juhataja, ma ei soovi kellegi suunas näppu viibutada, kuid ma tahan uskuda, et uute valimiste ajal suutsime leida vastuvõetava lahenduse nendele pakilistele probleemidele.
Roberto Musacchio
(IT) Proua juhataja, daamid ja härrad, tööaja direktiivi läbikukkumine oli möödapääsmatu. Nõukogu säilitas provokatiivse seisukoha, nagu me siin parlamendis juba kuulsime, eirates parlamendi hääletuse tulemust nii esimesel kui ka teisel lugemisel aastaid hiljem. Ma soovin öelda proua Lynne'ile, et just selle tulemusega läheme valijate ette, sest meil on tegelikult valijatelt saadud mandaat.
Murettekitav aspekt on äärmuslikkuse teema. Nõukogu soovib säilitada mõlemat: nii tööaja erandeid kui ka tööaja arvestamist aasta kohta. Ma soovin voliniku ja nõukogu tähelepanu juhtida sellele, et 78tunnise töönädalani jõuti puhkeaegade edasilükkamisega, mis nähti ette nõukogu kaitstavas tekstis. See kujutab endast seega halvemat olukorda, kui oli eelmises direktiivis; ausalt öeldes on raske mõista nõukogu käsitust töö ja töötingimuste kohta, aga ka ametiühingute ja lepingute kohta.
Kui me jätkame tööaja erandite lähenemisviisiga, kui me ei püüdle töötingimuste ühtlustamise poole, ei tööta me Euroopa heaks, vaid tema kahjuks; teisiti öeldes loome me tingimused, mis nõrgendavad Euroopa sotsiaalset struktuuri ega lase tegelda praeguse kriisi tõeliste põhjustega.
Kokkuleppe saavutamata jätmise eest vastutab seega otseselt ja mööndusteta nõukogu. Euroopa Parlament on oma kohustused täitnud.
Juan Andrés Naranjo Escobar
(ES) Proua juhataja, läbikukkumise tunnistamine on esimene samm edu saavutamise lähtepunkti suunas. Lepitusmenetlus kukkus tõepoolest läbi, kuid me ei kaotanud võimalust luua dialoog, mis saab alguse täna.
Raskused ei seisnenud mitte maksimaalsest 48tunnisest töönädalast üksikute kõrvalekallete tegelikes tingimustes, sest just nendest raskustest ülesaamiseks pakkus Euroopa Parlament välja pikad üleminekuajad; probleem tekkis sellest, et vaated ühenduse sätte kehtestamise kohta seoses põhieesmärgiga tagada töötervishoid ja tööohutus olid täiesti erinevad. Hiljem tekkis ka probleem valveaja reguleerimisega vastavalt Euroopa Kohtu otsustele.
Mis puutub tööaja erandite probleemi, siis minu arvates oli nõukogu väljapakutu õiguslikust seisukohast vastuoluline ning eelkõige oli see vastuolus millegagi, mida ma pean oluliseks aspektiks niisuguse Euroopa jaoks, mis ei saa loobuda - ega peaks loobuma - oma sotsiaalsest mõõtmest, kaotamata sealjuures oma identiteeti. Mõeldamatu oli lubada ühenduse õigustikku üldist püsivat õigusakti, mis oli vastuolus komisjoni soovitusega, sest oma sotsiaalses tegevuskavas julgustab ta liikmesriike pidama kinni Rahvusvahelise Tööorganisatsiooni konventsioonidest. Kokkuleppe oleks võinud saavutada mitmesuguseid erandeid ja üldisi reegleid muutes; lisaks sellele oleksime võinud kasutada panust meie ühiskondlikelt sidusrühmadelt, kes võivad sõlmida õiglaseid tõhusaid kokkuleppeid, kui nende sõltumatust austatakse.
Lühidalt öeldes sisaldasid Euroopa Parlamendi ettepanekud lahendusi, millega oleks saanud rahuldada ettevõtete vajadused, s.o tagada paindlikkuse, et kohandada töötunde vastavalt eri töökoormusele, sellepärast, et tegelikult ei ole olemas kahte ühesugust sektorit ega üheski sektoris kahte ühesugust ettevõtet, ja sellepärast, et mida me vajame ja mida konkreetselt vajab minu kodumaa - olles suurima töötuse määraga riik Euroopa Liidus, hoiame me enda käes ühte kahetsusväärset rekordit -, on see, et ettevõtted looksid rohkem töökohti ja koondaksid vähem.
Daamid ja härrad, ma kuulun nende hulka, kes on veendunud, et meil tuleb kiiresti oma sotsiaalsüsteeme reformida; ma arvan ka seda, et täiesti võimalik on ühitada majanduslik tõhusus sotsiaalvaldkonna edusammudega ja vabadust õiglusega ning just sellepärast tuleb määrata kindlaks piirnormid ja minimaalsed standardid kõikide liikmesriikide jaoks.
Philip Bushill-Matthews
Proua juhataja, kui tulevased põlvkonnad annavad hinnangut sellele parlamendikoosseisule ja tema tööle seoses tööaja teemaga, siis ma soovitan neil vaadata seda, kuidas parlamendiliikmed suhtusid kolmepoolsetel läbirääkimistel teemasse täiesti umbusklikult. Nad näevad, et 1990. aastate alguses, kui sotsiaaldemokraatide erakond oli siin parlamendis suurim erakond ja kui enamiku liikmesriikide valitsusi juhtisid vasakpoolsed, sai siin alguse üks direktiiv; nad näevad, et see direktiiv, hoolimata kõikidest headest kavatsustest, kajastab standardset sotsialistlikku dogmat, mille kohaselt ei suuda inimesed ise teha otsuseid oma töö- ja eraelu tasakaalustamise kohta, et poliitikud teavad alati kõige paremini ning et mõistagi teavad Euroopa poliitikud veel kõige paremini; nad näevad, et oli tööaja direktiiv, mis mitte kunagi ei toiminud.
Tööaja erandid, mis olid algselt mõeldud Ühendkuningriigi jaoks, muutusid eranditeks, mida veel 14 riigil oli vaja järjest enam kasutada, ning me kuulsime eesistujariigilt Tšehhilt täna, et selle rühmaga liitub nüüd veel vähemalt kaks riiki. Vahepeal ei suutnud 21 liikmesriiki 27st kunagi tagada direktiivi toimimist seoses nende riiklike tervishoiuteenustega; seega esitas komisjon ettepaneku selle probleemi lahendamiseks.
Meil on direktiiv, mida ei saa ilmselgelt ellu viia; ning kuidas reageeris sellele Euroopa Parlament? Ta ütles, et inimesed eksivad, liikmesriigid eksivad, komisjon eksib ning et kõigile tuleb peale suruda üks üldine lahendus, mis tegelikult ei sobi kellelegi. Arusaadavalt ei nõustunud nõukogu sellega, sest nagu parlamendiliikmed valiti ka liikmesriikide valitsused inimeste võimaluste avardamise eesmärgil, mitte nende vabaduse piiramiseks. Nemad aga mäletavad seda, mille teatud parlamendiliikmed on unustanud.
Seega jäävad tööaja erandid alles, kuid samamoodi jäävad probleemid ning see teema jääb edasi järgmise põlvkonna volitatud parlamendiliikmete õlgadele. Ma loodan vaid, et meie uued kolleegid, teisel pool parlamenti, on mõistlikumad, näitavad, et nad kuulavad inimesi ega kirjuta neile midagi ette, jätavad direktiivi kõrvale, mitte ei keelusta tööaja erandeid ning alustavad puhtalt lehelt.
Jacek Protasiewicz
(PL) Proua juhataja, volinik, fakt on see, et pärast viit aastat kestnud aktiivseid püüdlusi muuta tööaja korraldust käsitlevat direktiivi, viime täna oma püüdluste fiasko lõpule. Parlamendil ei õnnestunud leida nõukoguga ühist keelt ning võtta vastu uus ja parem õigusakt, millega parandataks töötajate olukorda ja vähendataks muu hulgas töönädala maksimaalset lubatud pikkust töötaja nõusolekul 78 tunnilt 65 tunnile.
Ma pean kahetsusega ütlema - siinjuures erinen ma eelmistest kõnelejatest, eriti nendest, kes on istungisaali vasakpoolses ääres -, et väga suures osas vastutab selle eest meie parlament, sest ta võttis omaks ebareaalse läbirääkimiste strateegia. Paljudel Euroopa riikidel on kõnekäänd "Parem on sageli hea vaenlane”. Kahjuks täheldasin ma, et läbirääkimiste ajal unustas enamik minu kolleege, eriti istungisaali vasakpoolses ääres olevad kolleegid, selle rahvatarkuse täielikult.
Ma soovin midagi öelda, ehkki see ei tekita minus mingisugust rahulolu. Ma tuletan parlamendile meelde, et lepituskomitee esimesel koosolekul tegin ma ettepaneku võtta vastu kompromisslähenemisviis ning tunnistada sealjuures, et kuna enamikus liikmesriikides on kohaldatud tööaja korraldamisel töötajate nõusolekul paindlikke põhimõtteid juba aastaid, siis on põhjendamatu oodata radikaalseid muudatusi ja tagajärjeks võib olla läbirääkimiste blokeerimine. Nii see kahjuks läkski ja ma kardan, et seda tehti valimiseelseid kampaaniaid, mitte Euroopa töötajate huve silmas pidades.
Stephen Hughes
Proua juhataja, see on tõepoolest kummaline, et nõukogu süüdistab Euroopa Parlamenti kõneluste ebaõnnestumises. Parlament tegi kõik, mis vaja; ta esitas ka vajalikud kompromissettepanekud. Päeva lõpus esitas komisjon kompromissettepaneku, kuid nõukogu ei liikunud sentimeetritki paigast; seega ei peaks ta süüdistama parlamenti selles ebaõnnestumises.
Täna aga räägib Philip Bushill-Matthews töötajate valikuvabadusest - vabadusest töötada nii kaua, kui nad soovivad. Aga Philip, vaata olukorda Ühendkuningriigis - liikmesriigis, kes on üldist tööaja erandit kasutanud kõige kauem. Euroopa tööjõu uuringu kohaselt töötab seal 3,5 miljonit töötajat korrapäraselt rohkem kui 48 tundi nädalas. Sama uuringu kohaselt ütleb 58% neist - peaaegu 60% -, et nad sooviksid töötada vähem kui 48 tundi nädalas. Ühendkuningriigi 3,5 miljonist töötajast 2,2 miljonit ei saa selle iganädalase lisatöö eest mitte mingisugust tasu. Nad ei ole aru kaotanud, vaid mõistagi on nad sunnitud nii kaua töötama ning neid on asetatud olukorda, kus nad peavad tegema lisatunde. See on tööaja erandite kasutamise tegelikkus.
Ewa Tomaszewska
(PL) Nõukogu tahtis kogu hingest säilitada tööaja erandite kord püsivalt ja teha seda nii, et sellega pikendataks tegelikult töönädalat. Nõukogu ei näidanud üles mitte mingisugust paindlikkust.
Valveaja küsimus on eelkõige nende probleem, kes töötavad avalike teenuste, peamiselt tervishoiuteenuste sektoris, kus tööaja pikendamine tähendab lisaks halvematele tingimustele arstide ja õdede jaoks ka ohtu patsientide ohutusele ja tervisele ning peale selle ka arstide tsiviilvastutust väärravi eest. Valikuvabadus kõnealuses küsimuses tähendas seda, et Poolas Radomi linnas ei võetud ühes haiglas tööle mitte kedagi, kes ei nõustunud kehtiva korraga. See tähendab, et tegelikkuses valikuvabadust ei ole.
Valveaja jagamine aktiivseks ja passiivseks osaks on katse liigitada aeg, mis tegelikkuses on kulunud tööandja teenistuses, puhkeajaks, kuigi see on veedetud töökohal ja seda ei saa korraldada iseseisvalt. Tegelikkuses tähendab niisugune tegevus seega töötaja aja varastamist. Ei ole põhjust, miks me peaksime nõustuma meie arvates kahjuliku lahendusega.
Jan Cremers
(NL) Proua juhataja, 1817. aastal propageeris sotsiaalselt meelestatud ettevõtja Robert Owen kaheksatunnise tööpäeva kehtestamist. Tema seisukoha järgi oli õitsengu saavutamine kõigi jaoks võimalik siis, kui inimesed töötasid kaheksa tundi päevas ja kui töö oli hästi korraldatud. Seejärel anti täpselt 125 aastat tagasi esimene tõuge kaheksatunnise tööpäeva kehtestamiseks Ameerika Ühendriikides. Meie Euroopa ühiskonna üks demokraatlikke tõekspidamisi on see, et töönädala lühendamine aitab kaasa inimväärika elu tagamisele. Lisaks sellele on viimaste aastakümnete jooksul hakatud õnneks pöörama suuremat tähelepanu töö ja pereelu kohustuste ühitamisele.
Proua juhataja, eeltoodut arvesse võttes on häbiväärne, et me peame Euroopas ikka veel võitlema maksimaalse töönädala piirangu eest. Kui nõuda töötajatelt pidevalt ületunnitöö tegemist ja kui kehtestada pikad töönädalad, siis toob see kaasa töökohtade kadumise. Mitmesugused uuringud on näidanud, et Robert Owenil oli õigus: töötamine rohkem kui kaheksa tundi päevas ei ole tulemuslik, vaid annab vastupidise efekti. Ajal, mil töötus suureneb, on nõukogu ja komisjoni enamus läinud täiesti vales suunas.
Michal Sedláček
Daamid ja härrad, minu jaoks oli see väga huvitav arutelu. Ma soovin vastata lühidalt mõnele tähelepanekule. Kõigepealt soovin öelda midagi, mida siinjuures ei ole mainitud ja mis tuleb avameelselt välja öelda. Kas ei ole juhuslikult tõsi see, et Euroopas on töötajate kaitse kõige kõrgemal tasemel maailmas? Ma arvan, et see on nii, seega igasugune jutt püüdlustest niisuguse kaitse kaotamise või 19. sajandisse tagasipöördumise kohta ei vasta lihtsalt tõele. Me püüame vaid kohandada seda kaitset praeguse majanduse ja üleilmse majandusliku olukorraga. Me ei ela 20. sajandil. Käes on 21. sajand ning me töötame - ma ei soovi täpsustada seda tundides, kuid me töötame kogu aeg. Kas te näete seda mobiiltelefoni, kas te näete neid arvuteid? Me kõik saame iga päev e-kirju ja see on tavapärane, et me saame neid ööpäev läbi. Samal ajal keegi isegi ei arvuta seda, mitu tundi ta tegelikult tööd teeb. Seega siin tehtud püüe - me räägime siinjuures teatavast paindlikkusest - on üksnes Euroopa kui terviku püüe kohaneda üleilmse konkurentsiga.
Teil oli õigus, härra Nassauer, kui te ütlesite, et me peaksime nendes teemades kokku leppima, näiteks valveaja küsimuses. Ma soovin öelda, et sellega seoses tuli nõukogu üsna palju Euroopa Parlamendile vastu ning nõustus, et valveaega peetakse tööajaks, vastupidiselt ühisele seisukohale, mis oli üsna erinev sellest. Nõukogu tegi isegi parlamendile ettepaneku, et selle direktiiviga tuleks reguleerida vaid valveaja teemat ning jätta tööaja erandid mõneks teiseks korraks, kuid parlament ei reageerinud sellele. Härra Figueredo ütles, et nõukogu ettepanekuga õõnestati töötajate seisukohta, kuid mina soovin korrata põhiideed. Nõukogu tegi ettepaneku vähendada tööaja erandi kasutamisel töötunde 78lt 60le või 65le, kuid härra Cercas lükkas selle tagasi. Nõukogu pakkus välja piirangud nii järelevalve kui ka tööaja erandite kehtestamisele. Nõukogu nõustus sellega, kuid seda ei võetud ikkagi vastu. Härra Andersson oli võib-olla veidi segaduses, kui ta ütles, et nõukogu ei tahtnud komisjoni kompromissettepanekutega nõustuda. Vastupidi, just nõukogu kiitis need ettepanekud heaks, nimelt oma Coreperi koosoleku ajal. Seega nõustus nõukogu komisjoni esitatud kompromissiga, kuid parlament mitte.
Ma soovin veel lisada, et ma ei tea, kes missuguste avalikkuse esindajatega ELis räägib. Ka meie räägime avalikkuse esindajatega ELis, kuid nemad ütlevad meile, et soovivad rohkem vabadust, nad ei taha, et keegi kehtestaks neile uusi kohustusi, ning nad ei soovi, et poliitikud sekkuksid jätkuvalt nende eraellu. Peagi jõuab kätte sametrevolutsiooni 20. aastapäev - Euroopas kommunismi lõppemise aastapäev - ning inimesed soovivad seda sündmust tähistada oma vabaduse tegeliku kaitsmisega. Nad ei soovi, et neile kehtestatakse järjest enam reegleid ja kohustusi.
Härra Hughes, ma usun, et tõin oma kõnes väga selgelt esile need punktid, mille suhtes oli nõukogu valmis kompromissile minema; seega ei ole õige öelda, et nõukogu ei liikunud sentimeetritki paigast. Ma soovin lisada, et kuna raportöör avaldas lootust, et Euroopa valitsustes leiavad aset muudatused, siis mul on raske ette kujutada - kui niisugune muudatus toimuks Suurbritannias -, et konservatiivide juhitud valitsus oleks erineval seisukohal peaminister Browni valitsusest.
Kokkuvõtteks soovin öelda vaid seda, et me oleme äärmiselt pettunud, kuna kokkulepe jäi saavutamata, kuid kui te keeldute mõistmast igapäevaelu tegelikke olusid - et 15 liikmesriiki 27st kasutab tööaja erandit ning et paljudel kutsealadel napib praegu töötajaid, eriti uutes liikmesriikides -, siis kuuluvad tööaja erandid jätkuvalt igapäevase tegelikkuse juurde. Pöördugem tagasi selle küsimuse juurde kümne aasta pärast, kui olukord liikmesriikides võib tunduvalt teistsugune olla. Loogem liikmesriikidele tingimused, milles nad ei peaks tööaja erandeid kasutama, ning siis võime üllatuda, kui kiiresti me kompromissi saavutame.
Vladimír Špidla
Daamid ja härrad, arutelu ilmestasid argumendid, mida on kasutatud palju kordi varem ja seda põhjendatult. Ma arvan, et see on üsna loomulik, sest kõnealune arutelu on kestnud viis aastat, see on mõjutanud meid kõiki ning ma soovin tänada kõiki, kes selles suurt osa täitsid. Faktiks jääb aga see, et me ei saavutanud head ega stabiilset tulemust ning meil tuleb sellele tõenäoliselt reageerida. Ma soovin märkida, kui tüüpiline on see, et arutelus ei käsitletud peaaegu ühtegi teist teemat peale tööaja erandite ja võib-olla üsna vähesel määral ka valveaja küsimust. Muuhulgas ei pööratud tähelepanu täiendavale puhkeajale ega võetud arvesse muudatusi öötöös. Tegelikult langesid kõik teemad, mis olid kaugelt tähtsamad kui valveaja ja tööaja erandite küsimused, teataval määral nende ohvriks. Direktiiv võeti 1993. aastal vastu ning selles kiideti erand heaks. Direktiiviga nähti ette teatavat liiki läbivaatamine, kuid mitte selline, milles keskendutaks vaid tööaja eranditele, vaid direktiivile kui tervikule. 2003. aastal otsustas Euroopa Kohus, et töö juures veedetud valveaeg loetakse tööajaks. Kohtuotsuses on oma loogika ning minu jaoks on see hästi mõistetav. Alates sellest ajast on tööaja erandeid kasutavate liikmesriikide arv järsult suurenenud. Põhjus selleks on üsna lihtne. Enamikus liikmesriikides ei käsitletud töökohal veedetud aega tegeliku tööajana ning niipea, kui seda aega tuli arvestada konkreetsetes töötundides, hakkasid liikmesriigid kasutama erandit, et direktiivi sätetest kinni pidada.
Daamid ja härrad, nagu ma juba viitasin, on olukord keeruline ning sellel on oma sisemine dünaamika. Viis aastat kestnud arutelude jooksul on uuritud peaaegu kõiki edasimineku võimalusi ja need on olnud üsna kaugeleulatuvad. Ma arvan, et meie arutelu ei ole siiski veel lõppenud ning oluline on jätkata teiste lahenduste otsimist, sest praegune olukord on ebarahuldav. Selleks on mitu põhjust, miks see olukord on ebarahuldav, ning need peituvad sügavamal kui valveaja küsimus (mida mina pean kõige tõsisemaks aspektiks) ja sügavamal kui tööaja erand, mis on kahtlemata oluline teema. Teised põhjused hõlmavad öötööd, täiendavat puhkust ja mitmesuguseid teisi teemasid, mida võib uurida - ja mida minu arvates järk-järgult ka peaks tegema -, et parandada tööohutust ja töötervishoidu, sest see konkreetne direktiiv käsitleb töötervishoidu ja tööohutust. Tööaja korraldamine, mida kajastatakse direktiivis, hõlmab just seda aspekti, mitte üksnes üldist aspekti.
Daamid ja härrad, kahel õigusloome organil ei õnnestunud pärast viit aastat kestnud rasket ja pikka arutelu kokkulepet saavutada. Me oleme seal, kus oleme, ning seetõttu tuleb meil leida teine tee edasiminekuks. Komisjon on omalt poolt valmis ja ootel.
Mechtild Rothe
Proua juhataja, ma palusin võimalust, et saaksin esitada veel mõne lühikese märkuse, sest arvan, et see on vajalik.
Nõukogu eesistuja härra Sedláček ütles meile, et nõukogu nõustus ettepanekuga eelmise nädala alguses. Ma pean selgelt välja ütlema, et teave, mis meile kolmepoolsete läbirääkimiste käigus anti, oli üsna erinev. Meile teatati, et komisjoni ettepanekut ei võeta vastu, et katseajal ei ole võimalik tööaja erandit kasutada ja et kuue kuu pikkune periood ei ole vastuvõetav. Samuti tehti selgeks, et valveaega ei peeta tööaja vajalikuks jätkuks. Meile öeldi täpselt sedasama, mida siingi - et valmisolek nõuetele alluda oli olemas. See ei olnud parlamendi seisukoht. Ma soovin siinjuures selgelt esile tuua, et me saime sellist teavet. Probleem võib seisneda selles, et te tulite hiljem, alles pärast keskööd, kuid sellist teavet me saime.
Teiseks jättis härra Bushill-Matthews mulje, et läbirääkimised olid kallutatud ja ühekülgsed. Ma soovin selgitada üht. Läbirääkimiste delegatsiooni kuulusid raportöör Cercas, komitee esimees, variraportöör Silva Peneda Euroopa Rahvapartei (Kristlike Demokraatide) ja Euroopa Demokraatide fraktsioonist ning mina. Me olime ühel meelel kõikides punktides. Parlamendi suunistega on tagatud see, et minu fraktsioon ei ole lepituskomitees enamuses. Tulemused olid täiesti selged: 15 poolt- ja mitte ühtegi vastuhäält ning viis jäi erapooletuks. Tänane arutelu on näidanud täiesti selgelt, et parlamendi suur enamus toetab seda seisukohta. Ma soovin, et kellelegi ei jääks muljet, nagu oleks läbirääkimised olnud kallutatud.
Juhataja
Arutelu on lõppenud.
Kirjalikud avaldused (kodukorra artikkel 142)
Csaba Őry  
kirjalikult. - (HU) Proua juhataja, daamid ja härrad!
Mul on kahju, et õigusloomeprotsess, millega taheti muuta tööaja direktiivi, ebaõnnestus. See toob esile konsensuse puudumise nõukogu ja Euroopa Parlamendi vahel ühel peamisel tööga seotud teemal. Kompromisslahenduse, mida toetati kahel lugemisel Euroopa Parlamendis ja mida toetasid kõik fraktsioonid - nii vasak- kui ka parempoolsed -, lükkas nõukogu tagasi just nimelt ajal, kus kogu Euroopas kaob järjest enam töökohti, suured ettevõtted seisavad järjekorras, et teatada oma koondamiskavadest, ja järjest enam kasutatakse maksumaksjate raha selleks, et aidata äärmiselt raskes olukorras olevaid pankasid ja et leevendada majanduskriisi laastavat mõju.
Lisaks sellele oli nõukogu põikpäise, tööaja erandit käsitleva nõudmise kahjulikuks tagajärjeks see, et kuna lepitusmenetlus Euroopa Parlamendiga kukkus läbi, ei saavutatud tulemuslikku lahendust ka arstide valveaja küsimuse kohta, ehkki ELi seaduseandjad olid väga lähedal kokkuleppe saavutamisele ja kompromisslahenduse vastuvõtmisele. Kokkuleppe saavutamine kõnealuses küsimuses oleks olnud mõlemale asjaosalisele palju kasulikum kui õigusliku jagelemise jätkamine. Ehkki keegi ei sea Euroopa Kohtu otsuste tähendust kahtluse alla, on see ikkagi väga kummaline olukord, kui arstid peavad jätkuvalt võtma õiguslikke meetmeid institutsioonide juhtide vastu, et nad saaksid oma õigusi kasutada.
Masendav on see, et niisugusel majanduslikke ja sotsiaalseid pingeid täis aastal nagu 2009 ei näidanud nõukogu üles vastutulelikkust, et lahendada üks põhiküsimusi seoses tööaja reguleerimisega ELi tasandil.
