Paveiktā darba kontrole saistībā ar Eiropas Savienības sporta ministru 2008. gada novembrī Biaricas sanāksmē pieņemto deklarāciju (debates) 
Priekšsēdētājs
- Darba kārtības nākamais punkts ir debates par rakstisko jautājumu par paveiktā darba kontroli saistībā ar Eiropas Savienības sporta ministru 2008. gada novembrī Biaricas sanāksmē pieņemto deklarāciju, ko Kultūras un izglītības komitejas vārdā Komisijai iesniegušas Katerina Batzeli un Doris Pack - B6-0223/2009).
Katerina Batzeli
autore. - (EL) Priekšsēdētāja kungs, komisāra kungs! Sporta ministru neoficiālā sanāksme, kas notika 2008. gada novembrī Biaricā, bija pirmais īstais Eiropas sporta forums starptautiskās sadarbības līmenī.
Tas ir pirmais nozīmīgais un svarīgais solis. Valstu un reģionu līmenī sporta jomā tiek plaši piemēroti subsidiaritātes, autonomijas un pašnoteikšanās principi. Taču tie nevar sniegt atbildi uz galveno jautājumu - vai sportam ir sabiedriska nozīme, vai arī tam ir tikai komerciālas dimensija, kas nenovēršami pārvērš sporta nodarbības par iekšējā tirgus produktu.
Sporta intensīvā komercializācija un tas, ka sports ir atvērts tīri komerciālām nozarēm, piemēram, reklāmai plašsaziņas līdzekļos, mūsdienās ir piešķīris sportam tīri ekonomiskas iezīmes. Eiropas Kopienu Tiesa jau vairākas reizes ir lūgta pieņemt lēmumu konkrētās lietās par to, vai sports ir sabiedrisks pakalpojums vai, tieši pretēji, tam piemīt arī ekonomiski aspekti, kas nosaka, ka sports ir vispārējas ekonomiskas intereses pakalpojums.
Kaut gan sporta īpašā nozīme sabiedrībā nenodrošina tam vispārēju izņēmuma stāvokli Kopienas tiesību aktu piemērošanā, sportam joprojām tiek dotas atlaides, jo šādus izņēmumus nodrošina sporta sabiedriskā nozīme pati par sevi.
Komisāra kungs! Ir vēl daži jautājumi, uz kuriem mūsu komiteja lūdz atbildes:
pirmkārt, tās pašas vecās bažas par organizāciju autonomiju; ir jāaizsargā sporta klubu un federāciju autonomija; tomēr ir bijuši nepārprotami gadījumi, kad pašnoteikšanās nenodrošina vienlīdzīgu attieksmi pret visām iesaistītajām pusēm;
otrkārt, Komisijai nekavējoties jādod mums vajadzīgās pamatnostādnes jautājumos par vispārējas ekonomiskas intereses pakalpojumu definīciju sportā un iekšējā tirgus brīvības un konkurences likumu piemērošanas kritērijiem;
treškārt, vēl viena dalībvalstu līmenī radusies problēma, kas varbūt nav minēta mutiskajā jautājumā, bet kas ir ārkārtīgi svarīga - proti, kā pārvaldīt valsts vai privāto radiostaciju un televīziju tiesības raidīt sporta reportāžas; tirgū ir parādījušies daudzi jauni, privāti pakalpojumu sniedzēji, kas izmanto jaunas tehnoloģijas un telekomunikācijas, un tieši tas vilina daudzas sporta federācijas pārdot šīs tiesības priviliģētiem operatoriem.
Tomēr šeit ir jāuzsver, ka tieši sporta sabiedriskās nozīmes dēļ būtu nepareizi atbalstīt sistēmu, kurā nav klubu solidaritātes un pastiprinās ekonomiskā konkurence. Kā vispiemērotākais risinājums sporta nozarē ir jāatbalsta darba koplīgumi, par ko savā ziņojumā runāja arī Mavrommatis kungs.
Komisāra kungs! Neatkarīgi no risinājuma ir jāievēro ne tikai tirgus tiesiskā procedūra, bet arī sporta nozīme sabiedrībā un tas, ka sports ir sabiedriska prece, un tam ir jābūt pieejamam visiem sabiedrības slāņiem. Tas, kāda ir sporta klubu nozīme un organizācija, lielā mērā ietekmē šo klubu sarunas ar Eiropas Komisiju un Eiropas Parlamenta Kultūras un izglītības komiteju.
Ján Figel'
Komisijas loceklis. - Priekšsēdētāja kungs! Es atzinīgi vērtēju novembrī Biaricā notikušās ES sporta ministru sanāksmes paziņojumu. Tam ir liela nozīme politisko debašu pakāpeniskā attīstībā sporta jomā un arī sporta dialoga struktūru nostiprināšanā, kā ieteikts mūsu 2007. gada Baltajā grāmatā. Baltās grāmatas īstenošana noris labi.
Eiropas Padomes decembra deklarācija par sportu arī ir ļoti svarīgs solis virzībā uz priekšu, un tajā ir izteikts aicinājums noteikt par prioritāti pastiprinātu dialogu ar SOK un sporta kustību.
Komisija ir rīkojusies ātri, lai pārbaudītu abus aicinājumus no politiskā viedokļa. Taču, ņemot vērā sporta daudzveidību un sporta organizāciju sarežģītību, dialogs sportā joprojām ir grūts uzdevums.
Janvārī es Lozannā tikos ar SOK prezidentu Jacques Rogge un starptautisko sporta federāciju pārstāvjiem. Šī tikšanās apstiprināja, ka sporta organizācijas tiešām atkāpjas no prasības par vispārēja izņēmuma noteikšanu sportam - ,,masveida izņēmumu” - no acquis communautaire un ir gatavas tematu pa tematam risināt ar sportu saistītos jautājumus, kuriem ir tiesiskas sekas. Manuprāt, tas ir īstais veids, kā panākt lielāku skaidrību attiecībā uz Eiropas Savienības tiesību aktu piemērošanu sporta jomā, turklāt Baltajā grāmatā arī ir dotas norādes par to.
Mēs apmaināmies viedokļiem arī ar komandu sporta veidu pārstāvjiem. Pagājušajā nedēļā mani dienesti tikās ar galvenajām starptautiskajām un Eiropas komandu sporta federācijām, lai apspriestu sportistu pārvietošanās brīvības un nediskriminēšanas jautājumus sportā. Esmu nodomājis novērtēt šos diskusiju rezultātus, jūnijā rīkojot jaunu tāda paša līmeņa sanāksmi.
Visbeidzot, ir gūti labi panākumi ES sporta sociālā dialoga struktūru izveidē. Tā sākās ar futbolu, un es domāju, ka tā turpināsies citos sporta veidos.
Runājot par dialoga formas noteikšanu, apspriedēs ar sporta kustību tāda vienota, oficiāla forma nemaz nav iespējama. Ņemot vērā sporta organizatoriskās īpatnības, dialogā ir jāņem vērā dažādi sporta līmeņi.
Es atbalstu konstruktīvu partnerību ar visiem sporta jomā iesaistītajiem, ievērojot sporta autonomiju, subsidiaritātes principus un dalībvalstu un ES tiesiskās sistēmas. Manuprāt, tas ir ārkārtīgi svarīgi, nosakot ES nākotnes politiku sporta jomā, ko - neatkarīgi no notikumu attīstības saistībā ar Lisabonas līgumu - mēs varētu īstenot nākamā gada sākumā.
Šeit es gribētu pateikties par atbalstu arī Eiropas Parlamentam un jo īpaši Kultūras un izglītības komitejai. Tieši jūs apstiprinājāt īpašu pozīciju vai budžetu sagatavošanas pasākumiem, kurus mēs drīz sāksim īstenot. Tā ir nozīmīga iespēja, kas palīdzēs mums stiprināt mūsu idejas turpmākajai virzībai.
Manolis Mavrommatis
PPE-DE grupas vārdā. - (EL) Priekšsēdētāja kungs, komisāra kungs, dāmas un kungi! Man kā referentam par Balto grāmatu par sportu bija iespēja iepazīstināt ar Eiropas Parlamenta nostāju Eiropas Savienības dalībvalstu sporta ministru sanāksmes dalībniekus Biaricā.
Baltajā grāmatā ir uzsvērta nepieciešamība ievērot sporta autonomiju un specifiku. Eiropas politiskajās debatēs par sportu nereti liela nozīme tiek piešķirta tā dēvētājam ,,Eiropas sporta modelim”. Kopā ar Eiropas sporta pārstāvjiem apspriežot Balto grāmatu, Komisija un Eiropas Parlaments bija vienisprātis, ka, lai notiek, kas notikdams, sporta specifika ir jāaizsargā. Eiropas sporta specifikai ir divas pieejas:
pirmkārt, sporta nodarbību un sporta noteikumu specifika;
otrkārt, sporta struktūras specifika.
Runājot par otro specifiku, Eiropas Savienība atzīst sporta organizāciju un pārstāvniecības struktūru, piemēram, profesionālo sacensību organizētāju, autonomiju.
Tomēr, lai panāktu uzlabotu un efektīvāku koordināciju, ir jābūt minimāliem regulējumiem Eiropas līmenī. Tādējādi gan Komisija, gan Eiropas sporta pārstāvji uzskata, ka lielāko daļu problēmu iespējams atrisināt ar pašnoteikšanos, ievērojot labas pārvaldības principus un atbilstību Kopienas tiesību aktiem.
Vispārēji runājot, Eiropas Savienība ir sevišķi uzmanīga sporta jautājumu risināšanā un regulējumos, ja tajos ir ievēroti Eiropas tiesību akti.
Emine Bozkurt
PSE grupas vārdā. - (NL) Priekšsēdētāja kungs! Parlaments ir cītīgi strādājis pie Baltās grāmata par sportu un pilnībā atbalstījis pieprasījumu Eiropas Komisijai izveidot skaidras pamatnostādnes par Eiropas tiesību aktu piemērošanu sportā. Skaidrību ir pieprasījis ne tikai Parlaments, bet arī visas Eiropas sporta organizācijas. Ir necilvēcīgi atstāt tās neziņā, jo pašlaik tiesas laiku pa laikam lemj par Eiropas tiesību aktu piemērošanu. Eiropas sporta ministri Biaricā atkārtoja šo lūgumu Komisijai.
Ir pienācis laiks dzirdēt no pašas Komisijas, vai tā jau ir sākusi izstrādāt šīs pamatnostādnes. Vai tā var mums pateikt, kad tās būs pieejamas? Vai Komisija gatavojas rīkot ieinteresēto pušu sanāksmi, iesaistot tajā arī pārstāvjus no visas sporta pasaules un Eiropas Parlamenta, lai uzsāktu vai paātrinātu šo procesu un pēc iespējas ātrāk dotu lielāku skaidrību Eiropas sporta organizācijām?
Tas aizved mani pie vēl viena cieši saistīta jautājuma. Pieredze liecina, ka pašlaik pastāv tikai nedaudzas vai pat nav nevienas laba dialoga sistēmas sportā. Izteiksmīgākais piemērs ir diskusijas par Pasaules Antidopinga aģentūras (WADA) Antidopinga kodeksa grozījumiem. Šīs diskusijas izmisīgi pieķērās neīstenojamiem noteikumiem, un nav absolūti nekāda pamata reālam dialogam ar Eiropas iestādēm un pašiem sportistiem, lai meklētu risinājumus un iespēju izveidot antidopinga politiku, kas būtu efektīva un tiešām respektētu sportistu pilsoņtiesības un privātumu. Esmu daudz runājusi ar sportistiem un iesaistītajām organizācijām, kas sūdzas, ka nenotiek apspriešanas un ka WADA un Starptautiskā Olimpiskā komiteja nosaka prasības, bet pašas nav gatavas rezultātiem. WADA reakcija uz UEFA un FIFA vakardienas priekšlikumu vien liecina, ka nevar būt ne runas par atklātu attieksmi.
Attiecībā uz antidopinga politiku, kādā mērā Komisija apņemas rīkot apspriešanas par Eiropas sportistu pilsoņtiesību aizstāvību, un kā, pēc Komisijas domām, ir jāveido sporta apspriešanas sistēma gan vispārējos, gan šajos jautājumos? Vai arī Komisija uzskata, ka šīm apspriešanām kā likums ir jābūt abpusējām?
Zdzisław Zbigniew Podkański
Priekšsēdētāja kungs! Mutiskais jautājums par turpmākajiem pasākumiem pēc Eiropas Savienības sporta ministru Biaricas sanāksmē 2008. gada novembrī pieņemtās deklarācijas ir pamatots. Dinamiskām pārmaiņām sabiedrībā seko pārmaiņas sportā. Arvien vairāk mūsdienu sporta problēmu paliek bez atbildes, un nav nekādas reakcijas no darba devēju puses. Mēs piedzīvojam īpašu sporta krīzi. Pastiprinās arī dopinga lietošana un junioru tirdzniecība.
Ja pret sportistiem, it sevišķi pret junioriem, attiecas kā pret pārdodamām precēm, tad tas liedz viņiem iespēju turpināt ar sportu nesaistītu karjeru tad, kad viņi kļūst pieauguši. Ministri ar pilnām tiesībām aicināja dot jauniem sportistiem un sportistēm iespēju apgūt divdaļīgu mācību kursu sportā un izglītībā un vairāk censties, lai būtu pieejamas atbilstīgas iestādes un struktūras. Ierosinātie uzlabojumi saistībā ar konkurenci starp jaunajiem sportistiem ir labi, taču tie nedrīkst kļūt par iemeslu, lai izslēgtu citus sportistus, kuru sasniegumi ir labāki.
Tādēļ pastāv ļoti daudz apdraudējumu un šaubu. Šie apdraudējumi ir starptautiski, un Kopienas saprātīga koordinācija ar konsultatīvo struktūru palīdzību ir pieņemama, ja tā nav obligāta. Taču joprojām neatbildēts ir jautājums par detaļām. Runājot tieši par mutiskā jautājuma otro daļu, var teikt, ka visa institucionālā koordinācija virzienā no augšas uz leju, šķiet, ieņem dalībvalstu valdību vietu. Mēs nedrīkstam ļauties šim kārdinājumam.
Ivo Belet
- (NL) Priekšsēdētāja kungs! UEFA prezidents Michel Platini nesen iepazīstināja Eiropas Parlamentu ar lielisku priekšlikumu par jauno sportistu tirgošanas sērgas ierobežošanu futbolā. Tas ir acīmredzami saistīts ar Batzeli kundzes iesniegto jautājumu. UEFA priekšlikums ir skaidrs: izbeigt jauno spēlētāju - vēl 18 gadu vecumu nesasniegušu bērnu - starptautisku nodošanu no viena kluba otram. Protams, tas ir delikāts jautājums, jo daudzi uzskata, ka tiek pārkāpta pārvietošanās brīvība Eiropā.
Jautājums ir par to, kuras intereses un kuri principi šeit ir pirmajā vietā. Atbilde - mēs visi tai piekritīsim - ir pienācīga jauniešu un bērnu apmācība gan skolās, gan sporta klubos. Jauniešu pārvietošana reizēm pat no vienas Eiropas malas uz otru gan kopā ar ģimenēm, gan bez tām nevar veicināt līdzsvarotu audzināšanu. Tātad mans jautājums komisāram: vai jūs gatavojaties aizstāvēt šo UEFA priekšlikumu, un vai jūs esat nodomājis tuvākajā laikā sākt dialogu par šo tematu ar ieinteresētajām pusēm - spēlētājiem, klubiem, līgām un federācijām?
Man ir arī otrs jautājums, tas attiecas uz noteikumu ,,seši plus pieci”, kas arī paredzēts jauno spēlētāju aizsardzībai un aicina klubus vairāk ieguldīt pašiem savas jaunatnes audzināšanā. Vācijas Eiropas Lietu institūts (INEA) - pētniecības institūts - pēc FIFA pieprasījuma nesen veica pētījumu šajā jomā un noskaidroja, ka ,,seši plus pieci” tiešām ir pieņemams un savienojams ar Eiropas tiesību aktiem. Komisār Figel' kungs, kāds ir jūsu viedoklis par to? Mēs vēlētos, lai jūs Eiropas Savienības vārdā sāktu dialogu par šo tematu ar sporta pārvaldes organizācijām, ņemot vērā futbola īpašo raksturu, par ko mēs visi esam vienisprātis, un, bez šaubām, raugoties nākotnē uz Lisabonas līgumu.
Christopher Heaton-Harris
- Priekšsēdētāja kungs! Es tiešām sirsnīgi pateicos komisāram par viņa paziņojumu sākumā. Ikviens pieprasa tiesisko noteiktību.
Man ir pāris jautājumu saistībā ar to un arī ar Lisabonas līgumu, ja to ratificēs. Kā labs konservatīvais eiroskeptiķis es gribētu izteikt cerību, ka tas nekad nenotiks.
Tomēr es tikai domāju, ko tas nozīmēs - ja to ratificēs - sporta organizācijām un pārvaldes struktūrām? Daudzas no šīm pārvaldes struktūrām uzskata, ka tas konkrēti atzīs viņu specifiku, sporta specifiku. Tātad komisāra kungs, vai jūs varētu mums pastāstīt, kā šī atzīšana jaunajā līgumā palīdzēs sportam? Vai tādā gadījumā sports saņems dažādus atbrīvojumus, piemēram, no nodarbinātības likuma vai citiem likumiem, ko tas patiesībā arī cenšas panāk?
Ir tik daudz jautājumu par tiesisko noteiktību, ka Komisijai vajadzētu un tā varētu palīdzēt sporta organizācijām šajā ziņā. Vai aizjūras kompānijām vajadzētu ieguldīt milzu summas Eiropas sporta klubos? Šajā ziņā man nav problēmu. Faktiski es redzu, ka tie ir tieši iekšējie ieguldījumi, un tātad ir vērtējami pozitīvi. Taču sporta organizācijas un daudzas pārvaldes struktūras uzskata, ka tas ir slikti. Tātad, kā jūs izskaidrojat to, ka sporta organizācijas aizliedz šādu praksi?
Kā teica kolēģis Belet kungs, UEFA pašlaik ierosina aizliegt nodot pārrobežu klubiem jauniešus, kuri nav sasnieguši 18 gadu vecumu. Eiropas tiesību aktos ir atzīts, ka minimālais faktiskais strādnieka vecums ir 16 gadi; tātad kas notiek, ja pašreizējā situācijā kāds septiņpadsmitgadīgais apstrīd to, ka viņš nedrīkstēja doties uz lielu klubu kādā svešā valstī?
Vietējie spēlētāji; ,,seši plus pieci” ar FIFA: kāds ir šo divu punktu izskaidrojums? Tātad futbolu vienmēr interesē šie divi jautājumi, un šķiet, ka tie virza darba kārtību. Taču visi šie jautājumi patiesībā skar arī polo un regbija savienību un galda tenisa spēlētājus - tie attiecas uz visiem sporta veidiem.
Vai mēs meklējam plašāku sporta veidu diapazonu? Vai Komisija tiešām atvērs forumu, kur sports varēs nākt un atklāti runāt ar Komisiju par dažām problēmām, kas to nomāc, un saņems regulāras atbildes uz šiem jautājumiem - neatkarīgi no tā, vai ar Lisabonas līgumus vai bez tā?
Priekšsēdētājs
- Komisāra kungs, vārds jums - paturot prātā, ka mums bija daudz jautājumu, bet mutiski jautājumi ir tikai divi.
Ján Figel'
Komisijas loceklis. - Tas tiesa, priekšsēdētāja kungs! Parasti jautājumi ir vieglāki nekā atbildes, un parasti ir vairāk jautājumu nekā atbilžu, tomēr es domāju, ka kopā mēs varam atrast vairāk un labākas atbildes.
Runa ir par sadarbību ne tikai starp Parlamentu un Komisiju, bet jo sevišķi ar sporta savienību un federāciju pasauli, dalībvalstīm un iesaistītajām pusēm. Ja tās ir atbildīgas un atsaucīgas, tās var sapulcēties un meklēt pieņemamu un likumam atbilstīgu risinājumu. Pretējā gadījumā mēs pieņemam un grozām likumu vai nu dalībvalsts, vai Eiropas līmenī. Tā mums vajadzētu rīkoties. Es ceru saglabāt šo attieksmi.
Manuprāt, kopš 2007. gada daudz kas ir mainījies. Negribu atkārtoties, varu tikai ieteikt vēlreiz izlasīt Balto grāmatu. Tai ir saīsināts variants un variants ar pielikumiem. Mēs pirmo reizi mēģinājām apkopot visas ar sportu saistītās lietas un lēmumus, kas izveidoja sava veida karti, parādot, kā sports ir saistīts ar Eiropas Kopienas tiesību aktiem vai politiku. Bez šaubām, mēs iesakām turpmākās pamatnostādnes. Mēs ierosinājām - un Biaricā es ar tām iepazīstināju - pamatnostādnes par fiziskajām nodarbībām, kas varētu veicināt, padarīt intensīvāku un kvalitatīvāku fizisko audzināšanu mūsu sabiedrībā un jo sevišķi skolās. Veselības ministru padomei to vajadzētu pieņemt. Mums nav sporta ministru padomes, bet patiesībā galvenais iemesls ir tas, ka šis jautājums ir saistīts ar sabiedrības veselību.
Mums nevar būt viens liels, konkrēts pamatnostādņu komplekts visam. Es esmu teicis, ka mēs varam risināt konkrētus jautājumus pa tematiem nevis pa atsevišķiem gadījumiem. Mana nākamā cerība ir tāda, ka mēs varēsim nodarboties ar licencēšanu - kā izveidot pārredzamāku un ilgtspējīgāku sistēmu un noteikt mūsu licencēšanas politikas principus. Protams, par to ir tieši jāatbild UEFA vai tās partneriem, taču mēs varam palīdzēt. Mūsu interesēs ir atbalstīt tādus principus kā pašnoteikšanās, pārredzamība un ilgtspēja, un mēs varam dot nozīmīgu ieguldījumu licencēšanas uzlabošanai.
Mēs atbalstīsim antidopinga konferenci. Tā ir lieliska iespēja vairāk parunāt par šo jautājumu, taču es esmu pret vēl vienas aģentūras vai Eiropa WADA izveidi. Esmu jau publiski teicis, ka pastāv NADAS, dalībvalstu antidopinga aģentūru Eiropas sadarbības tīkls, neatkarīgi no tā, vai šīs aģentūras ir sabiedriskas vai privātas. Eiropai ir jābūt aktīvākai un vienotākai. WADA mums ir devusi mācību, un tā mums ir jāapgūst ātri. Domstarpības pastāv. Mēs runājām ar Bozkurt kundzi par šo rīcības kodeksu. Šodien es redzēju televīzijā diskusiju starp Sepp Blatter un WADA priekšsēdētāju John Fahey par to, ka antidopingam un futbola sacensībām ir jāiet roku rokā pēc tam, kad tiks pieņemts rīcības kodekss, un šeit ir problēma.
Tātad, attiecībā uz antidopingu es domāju, ka mums ir vajadzīga lielāka iekšējā sadarbība, lai Eiropa kļūtu uzticamāka. Mums ir Eiropas Padome, mums ir konvencija par to. Mums ir daudz iemeslu, lai mūsu devums pasaules antidopingam vai efektīvākai cīņai pret dopingu būtu saliedētāks. Jūs teicāt, ka dialogs šajā jomā nav viegls - es domāju ne tikai attiecībā uz antidopingu, bet arī uz sporta problēmām kā tādām. Tas tiesa, reizēm tas ir sarežģīts pat starptautiskā un Eiropas līmenī vai starp dažādiem sporta veidiem un segmentiem, taču es varu jums apliecināt, ka dialoga kultūra, atvērtība un gatavība iesaistīties dialogā palielinās.
Es piedalījos Eiropas Olimpiskās komitejas biroja atklāšanā Briselē; tas atrodas ļoti tuvu Rond Point Schuman, Komisijai, Padomei un Parlamentam. Tas nozīmē Eiropas Olimpiskās komitejas un SOK pastāvīgu klātbūtni Eiropas iestādēs dialogam un sadarbībai. Tas kaut ko liecina par šī jautājuma nozīmi un abpusēju gatavību meklēt risinājumus ar dialoga palīdzību.
Attiecībā uz starptautisku pārcelšanu no viena kluba uz citu arī es atbalstu jauniešu aizsardzību un apmācības un izglītības veicināšanu. 2001. gadā mēs pieņēmām lēmumus vai nolīgumus par starptautiskajām pārcelšanām. Vispārējais vecuma līmenis ir aptuveni 18 gadi, taču Eiropā pastāv īpaši regulējumi laikposmam starp 16 un 18 gadu vecumu. Ja neatklājas nopietnas vai ļoti sarežģītas problēmas, mums nevajag neko mainīt, mums tikai jāveicina labāka un plašāka apmācība un darbs ar talantiem Eiropā.
Tādēļ mēs, piemēram, atbalstījām noteikumu par vietējiem spēlētājiem, jo tieši tas galvenokārt veicina šāda veida attieksmi. Protams, tas nav absolūts noteikums, taču tas skar atsevišķus regulējumus. Mēs dodam priekšroku vai veicinām specifiku saskaņā ar zināmiem noteikumiem. Mēs esam pateikuši, ka atgriezīsimies pie šī lēmuma pēc pieciem gadiem, lai redzētu, kāda ir bijusi šī jaunā noteikums reālā - nevis tikai teorētiskā - ietekme. ,,Seši plus pieci” tā pašreizējā veidā vienkārši nav savienojams ar Eiropas tiesību aktiem, kā liecina pētījums. Mēs esam ar viņiem runājuši un lasījuši dokumentus, taču tur nav nekā jauna. Patiesībā mēs nevaram teikt, ka piekrītam šim pētījumam.
Tomēr man jāsaka, ka dialogs - īpaši pēc nesenajiem pasākumiem Biaricā un Lozannā - starp Eiropas Komisiju un tās partneriem, to skaitā arī FIFA, ir reāls un ļoti konkrēts. Mēs turpināsim to attiecībā tieši uz ,,seši plus pieci” jautājumu. Pat FIFA apgalvo, ka nav iemesla rīkoties sasteigti, drīzāk ir vajadzīgas ļoti konkrētas atbildes, uz kurām var paļauties. Viņi nevēlas iesaistīties oficiālos disputos. Mēs vienojāmies atbrīvot vietu lielākai kompetencei un apmaiņai. Man šķiet, tas ir ļoti lietderīgi.
Attiecībā uz Lisabonas līgumu un specifikas atzīšanu. Līguma par Eiropas Savienību 149. pantā ir iekļauti divi īpaši noteikumi par izglītību, jaunatni un sportu. Tas attiecas arī uz kompetences līmeni. Tie ir tikai atbalsta pasākumi, tādēļ Eiropas Savienībai nebūs nekādu tiesību lemt, tā varēs tikai atbalstīt dalībvalstis sportistu integritātes veicināšanā. Būtu noderīgi izveidot sporta padomi, jo mums jau ir izglītības un jaunatnes padome, kuras varbūt varētu paplašināt. Tas palīdzētu veidot ES sporta politiku un sporta programmu, bet tas nenozīmēs struktūras maiņu vai vispārēju noteikumu atcelšanu. Specifika tēmu pa tēmai, kas tiešām nenozīmē darīt visu pa vecam, ir jāaizstāv, sastopoties aci pret aci ar sistēmu vai Tiesu.
Mans viedoklis tikai atspoguļo Komisijas viedokli. Mūsu viedoklis nav galīgais, kad ir runa par Eiropas Savienības tiesību aktu skaidrojumu. Tieši šajā jomā daudzi jautājumi ir savstarpēji saistīti. Mēs gribētu atbalstīti lielāku tiesisko noteiktību, un tādēļ mēs sakām šo procesu. Šeit ir baltā grāmata, un Pierre de Coubertin rīcības plāns padara to vieglāk lasāmu un konkrētāku, taču tas ir process. Mēs varam palīdzēt daudz vairāk ar Līgumu, bet bez tā mums nāksies palikt pašlaik sasniegtajā līmenī.
Es runāju par 18 gadu vecumu nesasniegušo sportistu pārcelšanu. FIFA ir pieņēmusi ļoti labu lēmumu ne tikai par pārcelšanu, bet arī par nepilngadīgo atbalstu un aizsardzību sportā - futbolā, - un es domāju, ka tā ir pareiza attieksme. Tātad dažās jomās UEFA rāda labu piemēru, piemēram, attiecībā uz pašmāju spēlētājiem, un dažās jomās labu piemēru rāda FIFA, piemēram, attiecībā uz nepilngadīgo aizsardzību. Manuprāt, mēs varam palīdzēt abām organizācijām, un ir svarīgi, lai tas būtu savienojams arī ar futbola pasauli.
Visbeidzot - un es atvainojos par garo atbildi, - attiecībā uz sporta forumu, ko minēja Heaton-Harris kungs, - patiesībā mēs to esam izveidojuši. Biaricā notika ministru konference kopā ar galvenajiem partneriem, taču pirms tam bija forums ar vairāk nekā 200 dalībniekiem no ļoti dažādām sporta jomām. Tas bija ļoti pozitīvs, komunikatīvs un atklāts forums, un mēs gribam to turpināt. Es domāju, ka Zviedrijas vai it sevišķi Spānijas prezidentūras laikā mēs varēsim sarīkot vēl vienu forumu, lai atspoguļotu gūtos panākumus un apņemtos virzīties tālāk.
Es atgriežos pie tā, ko teicu, sākot atbildēt uz jautājumiem - strādāt kopā pārredzamā, regulārā un uzticamā veidā. Ja tā ir, tas Eiropa ir vadošais reģions, kur sports tiek aizsargāts un veicināts un kur mēs apkarojam tādas nelabvēlīgas parādības kā dopings, korupcija, vardarbība un rasisms sportā. Es gribētu lūgt jūs pievienoties šai attieksmei, jo mums nav labākas. Mēs gribam nevis kaut ko noteikt vēlreiz, bet gan ierosināt, aizsargāt un atbalstīt. Tāda ir mana atbilde.
Priekšsēdētājs
- Debates ir slēgtas.
