Iškilmingas posėdis - Vengrija
Pirmininkas
Prezidente P. Schmittai, gerbiamieji svečiai, ponios ir ponai, sveikiname jus, pone P. Schmittai kaip asmenį, kuris neseniai buvo mūsų kolega EP narys. Šiandien čia esate su mumis atlikdamas visai kitą vaidmenį. Daugybę kartų sėdėjote čia, pone prezidente, ir pirmininkavote šio Parlamento posėdžiuose. Mums labai malonu, kad šiandien remiate pirmininkaujančią Vengriją ir kad dirbate šiandien siekdamas sukurti Europoje draugišką klimatą Europos Parlamentui, nes žinote, koks svarbus šis Parlamentas - koks svarbus Parlamentas žmonėms, gyvenantiems mūsų šalyse, ir kokį svarbų vaidmenį jis atlieka Europos Sąjungoje priimant sprendimus.
Šiandien balsuosime dėl pranešimo, kurį parengLivia Járóka. Tai labai svarbus klausimas visiems mums, nes romų mažuma yra labiausiai persekiojama ir didžiausia mažuma Europoje. Esame pasiryžę ir turime galimybę šią problemą pamažu spręsti. L. Járókos pranešimas prie to labai prisidės. Esame tuo įsitikinę.
Taip pat svarbu, kad atsiveriame Balkanų regiono šalims. Labai gerai prisimename, pone prezidente, kad per šešerius metus, kuriuos kartu su mumis dirbote, labai daug svarbos teikėte klausimui dėl Europos Sąjungos išplėtimo iki Vakarų Balkanų. Šiame regione iš tikrųjų yra daug problemų, kurios turi būti išspręstos. Susijusios šalys pirma turi pasirengti, bet vėliau jų dalyvavimas Europos Sąjungoje mums taip pat padės išspręsti daug savų problemų. Mes taip pat norėtume padėkoti jums už šioje srityje atliktą darbą.
Galbūt mano kolegos EP nariai mena tuos laikus prieš daugelį metų, kai laimėjote aukso medalį olimpinėse žaidynėse. Tuomet visa širdimi atsidavęs tarnavote olimpiniam judėjimui, o dabar kaip valstybininkas atstovaujate savo šaliai ir Europos Sąjungai ir ne Europos Sąjungoje, ir Europoje. Norėtume jums už tai padėkoti. Labai nekantraujame išgirsti jūsų kalbą.
Pál Schmitt
Vengrijos Respublikos prezidentas. - (HU) Kalbėsiu savo gimtąja vengrų kalba. Pone pirmininke, gerbiamieji Europos Parlamento nariai, ponios ir ponai, labai didžiuojuosi ir esu patenkintas stovėdamas prieš jus. Džiaugiuosi galėdamas grįžti į šią svarbią savo gyvenimo ir karjeros sceną pas savo draugus ir kolegas Europos Parlamente, kurio narys buvau šešerius metus. Ačiū, kad pakvietėte mane.
Pone pirmininke, ko nebūčiau gavęs prieš metus, tai dvidešimties minučių kalbai! Tai vieta, kurioje priimami svarbūs sprendimai ir kur kiekvienas politikas, kiekvienas valstybės veikėjas gali daug ko išmokti. Manau, neatsitiktinai daugybprezidentų ir ministrų kadaise sėdėjo šiose eilėse. Tai gera žinia Europai, nes ji gauna vadovaujančius politikus, baigusius šią ne visada lengvo Europos dialogo meno mokyklą, kurie gina nacionalinius interesus gerbdami bendrus interesus ir kurie geba ne tik atstovauti interesams, bet ir išmoko juos suderinti. Tai Europos civilizacijos palikimas ir jos misija šiandien.
Europos Parlamentas yra puikus pavyzdys, rodantis, kokį svarbų vaidmenį parlamentarizmas ir viešųjų diskusijų kultūra atlieka europiniame mąstyme. Parlamentas, kuriam Lisabonos sutartimi suteikta daugiau galių, yra demokratinio sprendimų priėmimo garantija. Santūrumas ir dėmesingas kitų išklausymas yra geriausia jo tradicija. Taigi Vengrija, kaip šiuo metu Europos Vadovų Tarybai pirmininkaujanti valstybnarė, mielai bendradarbiauja su Europos Parlamentu, nes ši vieta nėra tik paprasta teisėkūros laboratorija, ši vieta reiškia daug daugiau - tai, jeigu galima taip pasakyti, yra Europos siela.
Ponios ir ponai, iš tikrųjų, Europa turi ne tik rinką, valiutą, politiką ir įstatymus, ji taip pat turi dvasią ir sielą. Puikiai žinau, kad kasdienis darbas Parlamente daugiausia susijęs su praktiniais klausimais. Tačiau netolimos praeities krizės taip pat parodė, kas gali atsitikti, kai žmonių likimai sprendžiami vadovaujantis tik finansiniu ar technokratiniu požiūriu, o pagrindiniai tikslai, principai, kuriais viskas išlaikoma savo vietose, užmirštami.
Jean Monnet, kurį gerbiame kaip vieną iš pokario laiko bendradarbiavimo koncepcijos autorių ir kuris net būdamas ekonomistas nesvajojo tik apie ekonominę Europos vienybę, kadaise pasakštai ką: "Mums reikia tikrai europinių pastangų. Nekuriame valstybių koalicijos, o vienijame žmones." Pacituosiu mintis, kurias Jean Monnet išsakprieš šešiasdešimt metų, bet jos aktualios ir šiandien: "Esame čia, kad imtumės bendros užduoties - ne derėtis dėl savo pačių nacionalinio pranašumo, bet siekti jo visiems. Galėsime rasti sprendimą tik atsisakę savo diskusijose bet kokio partikuliarizmo. Jeigu mes, čia susirinkusieji, galėsime pakeisti savo metodus, visų europiečių požiūris laipsniškai taip pat pasikeis."
Nuo tada praėjo daugiau nei šeši dešimtmečiai. Tačiau ar vis dar rimtai vertiname šias mintis, kurios nurodmums kelią? Nuo pat pradžių šis aljansas buvo daugiau nei anglių ir plieno bendrija. Jos steigėjai įkūrją kaip taikos garantiją, kaip misiją sukurti stiprią Europą. Pripažįstu, kad nėra lengva rasti bendrą vardiklį pusei milijardo žmonių šiandieninėje išplėstoje Europos Sąjungoje, kurią sudaro 27 valstybės narės. Aš - jeigu leisite - vertinu kaip ypatingą malonę tai, kad Vengrijai tenka pirmininkauti būtent dabar, sunkių kovų įkarštyje ir kai mums tenka spręsti sudėtingas dilemas ir istorinės svarbos klausimus, nes kaip tik tokiais laikais labiausiai reikalingos tos savybės, kurios būdingos mano šaliai.
Tiesa, mūsų protėvių dvasia už mus šiandieninių mūšių nekovos. Tačiau mes, vengrai, pagrįstai didžiuojamės, kad - pacituosiu prieš 200 metų gimusio vengrų kompozitoriaus Ferenco Liszto žodžius: "esame laisvos tautos sūnūs". Gyvename šalyje, kurią karalius Šv. Steponas įkūrkaip tolerantišką, atvirą, daugiatautę krikščionių bendruomenę, turinčią ilgesnę nei tūkstančio metų valstybingumo istoriją ir turtingą revoliucinių kovų istoriją, liudijančią apie jos gilų laisvės jausmą. Kadangi artėja Vengrijos nacionalinšventė, minima kovo 15 d., turime prisiminti daugybę vengrų kovų, tokių kaip 1848 m. nepriklausomybės karas ir revoliucija ir, žinoma, 1956 m. revoliucija ir kova už laisvę, kurią kai kurie vyresnio amžiaus EP nariai galbūt prisimena ir kurioje mes iškovojome tam tikrą teisę ir pagarbą čia Europoje. Be to, tai niekada neleido mums pamiršti broliškumo ir solidarumo sąvokų. Mums, vengrams, patiems teko per ilgai kovoti, kad galėtume būti abejingi kitų kovai ir matydami kitų problemas praeiti pro šalį netarę nžodžio.
Todėl labai atidžiai stebime visa tai, kas dabar vyksta į pietus nuo mūsų arabų pasaulyje. Rodome, kad suprantame žmonių laisvės siekį, troškimą, kuris neabejotinai glūdi kiekvieno asmens ir kiekvienos tautos širdyje. Šie įvykiai nekelia nuostabos ir iš tikrųjų nėra netikėti. Jokios tautos laisvės siekio neįmanoma nuslopinti visam laikui. Vėliau ar anksčiau jis atgims. Europos Sąjungos bendra pareiga - ginti savo piliečių interesus ir vykdyti savo humanitarinius įsipareigojimus. Pasitelkdama savo priemones ji privalo remti taikingą šių šalių perėjimą prie demokratijos ir jų piliečių teisę į padorų gyvenimą savo gimtojoje žemėje.
Ponios ir ponai arba, jeigu leisite taip į jus kreiptis, kolegos ir draugai, kadangi kalbame apie solidarumą, norėčiau išvardyti keletą sąvokų, minimų R. Schumano plane, pvz., "de facto solidarumas", "kūrybingos pastangos", "interesų susiliejimas" ir "didesnis bendrumas". Nuoširdžiai tikiu, kad šios sąvokos, minimos kiekviename ES dokumente ir kiekvienoje kalboje, neprarado savo pradinės reikšmės. Esu tikras, kad šios sąvokos reiškia gilius jausmus, kuriais vadovaujantis praeityje Europa galėjo būti suvienyta ir atstatyta po karo, o tai lėmir tai, kad diktatūros režimų priespaudą kentusios Rytų ir Vidurio Europos šalys galiausiai grįžo į šią bendriją.
Kiekvienas iš tikslų, numatytų Vengrijos pirmininkavimo programoje, yra grindžiamas būtent šiomis vertybėmis. Viskas, ką planuojame ir ko siekiame, gali būti apibūdinta dviem žodžiais, kurie dažnai vartojami, bet neprarado savo galios: atsakomybir solidarumas. Jeigu leisite, norėčiau plačiau paaiškinti, kaip suprantame solidarumą ir atsakomybę. Solidarumo reikia sprendžiant finansų reikalus. Žinome, kad apsaugoti eurą yra pirmoji iš visų mūsų bendrų užduočių. To turi siekti visos valstybės narės, kartoju, visos valstybės narės, nes Europos Sąjungos konkurencingumas svarbus ir euro zonos šalims, ir jai nepriklausančioms šalims, ir mūsų sėkmšioje srityje priklauso nuo visų mūsų bendrų pastangų.
Jau dabar Vengrija rodo gerą pavyzdį įtraukdama į rengiamą konstituciją griežtas teisines priemones, kuriomis siekiama sumažinti valstybės skolos riziką. Vengrija nusprendimtis griežtų taupymo priemonių siekdama sumažinti savo dabartines skolas, taip pat sumažinti savo biudžeto deficitą iki lygio, mažesnio nei Europos vidurkis.
Tačiau tikimės, kad šalys, naudojančios eurą, atgaus pasitikėjimą bendra valiuta. Nustatant Europos semestrą siekiama bendro konkurencingumo: dabar valstybės narės galės informuoti viena kitą apie savo biudžeto planus prieš patvirtindamos juos nacionaliniu lygmeniu, o mes galėsime nustatyti kiekvienai konkrečiai valstybei narei skirtus kiekybinius tikslus. Asmeniškai džiaugčiausi, jeigu Europos semestras būtų nustatytas pirmininkaujant Vengrijai ir net galbūt galėtų būti pavadintas Budapešto semestru.
Norėčiau vėl prisiminti žodžius, pasakytus Jeano Monnet, kuris įsipareigojimą siekti, kad tautinės valstybės - cituoju: "užuot tarpusavyje konfrontavusios, leistųsi viena kitai daryti įtaką ir galiausia natūraliai pereitų prie dialogo, prie bendros veiklos" laiksvarbia teigiama bendrijos savybe. Žinau, kad bendros veiklos srityje tebėra ginčijamų klausimų, bet nuoširdžiai tikiu, kad jie bus sėkmingai išspręsti prieš diskusijas ekonomikos ir finansų klausimais, kurios netrukus bus pradėtos.
Žodis "prevencija" yra burtažodis. Prevencinės priemonės gali padėti mums užtikrinti, kad finansų krizės valstybėse narėse neužkluptų Europos Sąjungos netikėtai ir kad turėtume galimybę tinkamai į jas sureaguoti, nes yra lengviau išvengti krizės, nei vėliau iš jos bristi.
Turime įsipareigoti panaikinti vystymosi atotrūkį. Net ir tokio dydžio bendrijoje solidarumas gali reikšti, kad yra rūpinamasi ir žmonių likimu, ir mažesnių ar didesnių bendruomenių bei ištisų regionų likimu. Europos Sąjungos piliečiai nusipelno turėti vienodas galimybes. Šį tikslą galima remti įgyvendinant tinkamą sanglaudos politiką, dėl kurios pagrindinių principų jau sėkmingai susitarta. Svarbu, kad Europa nebūtų susiskaidžiusi ir konkurencingumo požiūriu.
Kalbant apie solidarumą ir vienybę energijos rinkoje, pastangos sukurti vieną bendrą energijos rinką taip pat glaudžiai susijusios su sanglauda. Jomis siekiama sumažinti priklausomybę ir pažeidžiamumą ir užtikrinti nenutrūkstamą dujų ir elektros srautą visoje Europoje. Įvykiai Šiaurės Afrikoje taip pat primena mums, kaip svarbu sumažinti vienpusę priklausomybę ir susieti nesujungtus energijos tinklus. Siekiant sukurti vieną bendrą energijos rinką, reikia investicijų, investicijoms reikia lėšų, o siekiant rasti lėšų reikia plataus susitarimo.
Prisiimti atsakomybę reikia ir makroregioniniu lygmeniu. Pietinėje Europos dalyje įgyvendinamas Barselonos procesas ir šiaurinėje jos dalyje įgyvendinama strategija, skirta Baltijos jūros regiono šalims, suteikia pagrindą suderinti investicijas regioniniu lygmeniu, taigi dabar ir Vidurio ir Rytų Europos šalys ieško galimybių veiksmingiau bendradarbiauti. Pagal Dunojaus regiono strategiją jau parengta apie 40 programų, kuriose dalyvaus 14 šalių, ir tai puikus įrodymas, kad kaimynystės sąvoka, dažnai minima kaip geografinkliūtis, taip pat gali būti vertinama kaip geopolitinis pranašumas. Mes labai tikimės, kad Dunojus, kaip vienas iš mūs siejančių natūralių ryšių ir upė, patvirtinanti mūsų amžiną tarpusavio priklausomybę, padės mums pasiekti pažangą įgyvendinant strategiją, kuri turės būti patvirtinta birželio mėn. Vertiname ją kaip žaliąjį koridorių, kaip ekonominį potencialą, kaip bendrų projektų variklį, kaip besiformuojantį transporto kelią ir, iš tikrųjų, kaip kultūrinį ryšį. Vengrija atlieka iniciatoriaus vaidmenį plėtojant šią strategiją ir organizuoja bendrą darbą vandentvarkos ir aplinkos apsaugos srityje.
Privalome prisiimti atsakomybę už savo kaimynystės politiką. Europa privalo sugebėti greitai reaguoti į pokyčius pasaulyje. Tačiau joks vykstantis pokytis negali pateisinti mūsų veiksmų, kenkiančių mūsų pačių interesams, bėgiojimo iš vieno laivo krašto į kitą taip stiprinant ne tokių jau mažų bangų poveikį.
Žinau, kad daugelis kelia klausimą dėl Pietų ir Rytų kaimynystės kaip pasirinkimo klausimą teigdami, kad dabartinpadėtis diktuoja mums būtinybę sutelkti savo dėmesį į Europos Sąjungos pietines sienas. Tačiau galėsime tinkamai reaguoti į kintančias sąlygas - turime pripažinti, kad visada bus tokių pokyčių - tik jeigu tvirtai stovėsime ant savo kojų visuose Žemės pusrutuliuose. Jeigu Europos Sąjunga apie tai užmirš, ji sau pakenks ir save susilpnins. Yra daug didesntikimybė, kad būsime užklupti netikėtų įvykių, jeigu nelaikysime rankos ant pulso, ir priešingai, kai yra sklandžiai plėtojami ryšiai, kiekviena nauja problema gali būti daug lengviau išspręsta.
Rytų partnerystnėra Vengrijos ar Lenkijos prioritetas. Nors gali atrodyti, kad ji grindžiama mūsų požiūriu į padėtį rytinėse kaimynėse, iš tikrųjų ji gerokai daugiau, nei atrodo, atitinka mūsų bendrą viziją ir tai, kad mes kartu su savo draugais lenkais jiems pirmininkaujant būsime aukščiausiojo lygio susitikimo Rytų partnerystės klausimu priimančioji šalis, yra puikus to įrodymas.
Taip pat turime kalbėti apie solidarumą, kurį turime parodyti šalims, laukiančioms ES išplėtimo. Europos Sąjungą įsteigusios valstybės visada laikjos duris atviras sakydami, kad kiekviena demokratinšalis, savo laisva valia norinti prisijungti prie ES ir pritarianti jos pagrindiniams principams, gali tapti šios bendrijos nare. Viena vertus, tai reiškia, kad yra nustatytos aiškios narystės šioje sąjungoje sąlygos. Kita vertus, tai reiškia, kad mes taip pat esame atsakingi už ne Europos Sąjungos šalis, už visas valstybes, kurios laiko narystę ES savo tikslu ir rimtai jo siekia. Narystės siekiančios Vakarų Balkanų šalys, taip pat Turkija ir Islandija vertos, kad joms būtų duoti aiškūs atsakymai, nustatyti aiškūs reikalavimai ir tvarkaraščiai ir suteikta aiški perspektyva.
Kalbėdamas apie atsakomybę už mažumas norėčiau pacituoti Lisabonos sutarties 3 straipsnį: "Sąjunga yra grindžiama šiomis vertybėmis: pagarba žmogaus orumui, laisve, demokratija, lygybe, teisine valstybe ir pagarba žmogaus teisėms, įskaitant mažumoms priklausančių asmenų teises." Kultūrinįvairoviš tikrųjų yra Europos esmir jos gyvybingumo šaltinis. Kaip nacionalinto deklaracija, Vengrijoje visoms mažumoms bus suteikta teisturėti savo atstovus kitos kadencijos parlamente, kurio narių skaičius, beje, nuo 2014 m. bus perpus sumažintas.
Visiškai tuo pačiu principu vadovaudamasi Vengrija gina ir užsienyje gyvenančių vengrų interesus. Mūsų padėtis yra ypatinga. Pagal konstituciją esame įpareigoti ginti kitose šalyse gyvenančių ir ten gimusių vengrų mažumų bendruomenių teises, jų teisę kalbėti savo gimtąja kalba ir teisę į savivaldą. Ar galėtume save laikyti gerais europiečiais, jeigu to nedarytume? Būtent Europos Sąjunga mums suteikia teisinį ir dvasinį pagrindą, taigi, iš esmės, šis klausimas jau nebėra problema. Dabar pagaliau turime visas galimybes pamiršti istorines nuoskaudas, liautis gedėti dėl mūsų geografinio atskyrimo ir džiaugtis mūsų dvasine ir intelektine draugyste nekeldami jokių teritorinių pretenzijų. Šią nuostatą net įtvirtinome teisiškai. Suteikusi teises savo mažumoms valstybtaps stipresnė, o ne silpnesnė. Taip padariusi ji laimės patenkintų ir save gerbiančių piliečių lojalumą, piliečių, kurie savo kultūra ir tradicijomis labai padidins ir praturtins įvairovę.
Galiausiai leiskite paminėti romų strategiją, kaip J. Buzek tai padarė. Pirmininkaujanti Vengrija laiko, kad pateikti veiksmingą ir perspektyvią romų strategiją Europos Sąjungai yra viena iš svarbiausių jos užduočių. Lívia Járóka jau pateiksavo pasiūlymus. Esu tikras, kad mums reikia bendro veiksmų plano. Siekiant panaikinti skurdą, be socialinių priemonių, dar būtina griežtai atsisakyti išankstinių nuostatų ir sukurti palankią kultūrinę ir švietimo aplinką. Tai pirmiausia mūsų žmoniškumo ir išradingumo, o ne susitarimo ir pinigų klausimas.
Pone pirmininke, ponios ir ponai, mes puikiai suprantame, kad rotacijos tvarka pirmininkaujančios valstybės narės veikla visada pirmiausia susijusi su tolesniu jau vykstančių procesų plėtojimu. Ši užduotis reikalauja dviejų akivaizdžiai priešingų savybių: kuklumo ir atkaklumo. Kuklumas sprendžiant bendrus reikalus ir atkaklumas ginant bendrus interesus - tai savybės, galinčios lemti sėkmę. Savo darbą pasibaigus pirmininkavimo kadencijai vertinsime pagal tai, ar nenukrypome nuo numatyto kelio ir ar mums pavyko pasiekti, kad diskusijose būtų grįžta prie esminių, konkrečių ir konstruktyvių klausimų.
Taigi mūsų misija pirmininkavimo laikotarpiu - būti procesų varikliu. Pirmininkauti kartu su kitomis dviem valstybėmis narėmis taip pat reiškia būti komandos žaidėju. Komandos žaidėjas gali pasiekti gerų veiklos rezultatų, bet tik tuo atveju, jeigu jis dirba bendrų interesų labui, kitaip sakant, jeigu komandos interesai yra jo prioritetas. Turime persvarstyti daugybę klausimų, nes, kaip paaiškėjo, kūrėme savo naują europinį gyvenimą nepakloję pakankamai tvirtų pamatų. Naujų kelių ieškojimo era Europoje taip pat baigiasi. Esu linkęs manyti, kad dabar žvaigždės mums palankios. Dabar Europos Sąjungai rotacijos tvarka pirmininkauja šalis, kuri įgyvendina tokią pačią esminę struktūrinę pertvarką, kokia laukia ir ES. Didelės ir prastai veikiančios sistemos, laikytos nekeistinomis, turi būti peržiūrėtos ir pertvarkytos siekiant sukurti sąlygas, leisiančias mums geriau atlaikyti krizes, skatinti vystymąsi ir apsaugoti konkurencingumą.
Tai, kad viskas, kas dabar Vengrijoje vyksta, susiję su pokyčių ir atsinaujinimo būtinybe, tik dar labiau mus nuteikia siekti pertvarkos kuriant bendrą Europos ateitį. Taigi turime patirties, kuri aiškiai rodo, kad turime grįžti prie veiksmingesnio atstovavimo bendriems interesams. Vengrai tikisi, kad jų vadovai ir politikai - kuriems, beje, praeitais metais suteikta tokio masto suvereni valdžia, kokios Europoje dar niekas iki šiol neturėjo - sukurs pagrindą naujam gyvenimui ir aiškiai išdėstys pagrindinius mūsų ateities principus priimdami stiprius įstatymus ir vertą konstituciją, ir vėliau pareikalaus iš jų atsiskaityti. Pagrindinis principas, kuriuo visada vadovaujamės - kuriant mūsų ateitį priimti įstatymus, atitinkančius ES normas, Europos tradiciją ir pagarbos pilietinėms laisvėms principą.
Šiuo metu galiojanti Vengrijos konstitucija, jeigu leisite tarti keletą žodžių šiuo klausimu, priimta 1949 m. Tai buvo metai, kai Europos šalys, kurioms labiau pasisekė, jau buvo sumaniusios sukurti bendrą rinką ir buvo per žingsnį nuo savo sumanymo įgyvendinimo. Tais pačiais metais komunistų režimas Vengrijoje pats pasistengsurengdamas parodomuosius teismus, kad Europa jo nepriimtų. Dešimtmečiams patekusi į sovietų įtakos sferą šalis prarado nepriklausomybę. Buvome atskirti nuo tikrosios Europos, nuo bendrijos, kuriai savo tradicijų požiūriu visada priklausėme. Nuo mūsų net saulbuvo uždengta.
Tai, ką melu grindžiama valstybgalėjo prarasti, išsaugojo tauta. Todėl, manau, svarbu ir daug ką pasako, kad nuo šiol kaip Vengrijos konstitucijos priėmimo metai bus nurodomi 2011 m., kai Vengrijai pirmą kartą suteikta galimybė, tarsi istorijos dovana, tarsi kompensacija už patirtas skriaudas, pirmininkauti Europos Sąjungai. Tai pirmas kartas, kai daug dirbdami taikos sąlygomis ir konstruktyvioje aplinkoje iš tikrųjų turime galimybę parodyti savo demokratinį įsipareigojimą ir su mums, vengrams, būdingu ryžtu tarnauti bendrijos labui.
Manau, tautos gyvenime tinkamas laikas parengti konstituciją visada ateina tada, kai ji yra pakankamai stipri pripažinti savo klaidas, padarytas praeityje, ir ginti tiesas, kurios turės galią dar ne vieną dešimtmetį, ir pakankamai tvirta tęsti tai, ką yra pradėjusi. Nemažiau svarbu ir tai, kad rengdami naują konstituciją vadovaujamės europiniais principais ir vertybėmis. Užtikrinu ir patikinu jus, kad jos skyrius, skirtas žmogaus teisėms, bus grindžiamas Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartija.
Ponios ir ponai, esu fechtuotojas ir atstovaudamas šiai sporto šakai rungiausi olimpinėse žaidynėse, taigi metalinis kardų žvangėjimo garsas nėra svetimas mano ausiai. Tačiau nemanau, kad šiandien Europos politinėje arenoje turėtume tarpusavyje rungtyniauti siekdami įveikti kitą jėga. Istorija nesuteikmums mandato veltis į politinį šachmatų žaidimą ir taktines kovas dėl prestižo, istorija mums suteikmandatą dirbti bendro reikalo labui, stiprinti sanglaudą ir siekti sutarimo.
Europiečiams reikia sėkmingos, triumfuojančios ir stiprios Europos, Europos, kurią vienija bendri interesai ir bendros vertybės ir kurioje kiekviena tautinvalstybtaip pat yra stipri. Būtent to siekiame plataus užmojo programa, kurią vadiname strategija "Europa 2020".
Ponios ir ponai, norėčiau baigti savo kalbą pelnytai populiaraus Vengrijos rašytojo Sándoro Márai mintimi, susijusia su Europa. Cituoju: "Turime toliau kurti tokį gyvenimą. Turime užpildyti jį viskuo, kas yra šiuolaikiška, ir išsaugoti jame viską, kas yra amžina. Turime viską, ko mums reikia; viskas, ko mums reikia - tikėjimas ir tvirtas ryžtas, tikėjimas savo vaidmeniu ir tvirtas ryžtas įveikti kvailybės ir pykčio tironiją. Kada europiečiai gali pradėti šį darbą? Kada vengrai gali tai pradėti? Manau, jie jau pradėjo." Man belieka tik pridurti šiuos žodžius: tebūnie taip.
Ačiū už dėmesį.
Pirmininkas
Pone prezidente P. Schmittai, šie žodžiai buvo svarbūs. Tai, ką pasakėte kalbėdamas apie Europos Parlamentą, labai svarbu. Europos Parlamente ne tik priimami teisės aktai, čia yra Europos siela. Pacituotos Jeano Monnet mintys apie integracijos dvasią, dialogą ir bendrą veiklą mums labai svarbios. Labai svarbu, kad priminėte mums R. Schumano planą, grindžiamą solidarumu, parodytu pirmiausia pačioje Europos Sąjungoje jai tik įsisteigus ir vėliau, paskutiniame praeito amžiaus dešimtmetyje; praeitame amžiuje Vidurio ir Rytų Europoje, šiandien finansų rinkose ir artimiausioje ateityje Viduržemio jūros regione. Dėkoju už visas jūsų pastabas apie šiandien vykdomą veiklą ir apie iššūkius ir grėsmes, su kuriais Europos Sąjunga šiandien susiduria. Labai dėkojame už jūsų kalbą. Prisiminsime jūsų žodžius ir pastabas.
(Plojimai)
