Rahalise abi süsteem liikmesriikide maksebilansi toetamiseks - Rahaline abi liikmesriikidele (arutelu) 
Juhataja
Järgmine päevakorrapunkt on arutelu, milles käsitletakse:
majandus- ja rahanduskomisjoni nimel esitatud proua Berèsi raportit, milles käsitletakse Euroopa Parlamendi 20. novembri 2008. aasta õigusloomega seotud resolutsiooni ettepaneku kohta võtta vastu nõukogu määrus, millega muudetakse nõukogu määrust (EÜ) nr 332/2002, millega liikmesriikide maksebilansi toetamiseks luuakse keskmise tähtajaga rahalise abi süsteem - C6-0389/2008 -;
komisjoni avaldust rahalise toetuse kohta liikmesriikidele.
Pervenche Berès
raportöör. - (FR) Härra juhataja, selle segase pealkirja taga hindab iga inimene selle arutelu olulisust, mida me pidasime täna õhtul pärast Ungari rahastamistaotlust, mis esitati esimest korda Rahvusvahelisele Valuutafondile (IMF). Euroopa Liit on vaadelnud küsimust, et kontrollida tingimusi, milles ta ühele liikmesriikidest toetust anda saaks.
On tõsi, et majandus- ja rahanduskomisjoni liikmete vahel toimus arutelu selle üle, kuidas Ungari esmalt IMFi poole pöördus. See on küsimus Ungarile kui mõni aasta Euroopa Liidu liige olnud riigile ja ka Euroopa Liidu institutsioonidele selles mõttes, et ilmselt oleme selles etapis suutnud piisavalt arendada usalduskliimat, solidaarsuskliimat, koostöökliimat, et võimaldada sellisel riigil nagu Ungari oma praeguses raskes olukorras arvata, et tema esimene solidaarsusring, tema esimene koostööring peaks olema Euroopa Liit.
Ma usun lõpuks, et kava, mida rakendatakse maksebilansi rahalise abi süsteemi jaoks artikli 119 alusel, mis saavutati komisjoni ja härra Almunia algatusel, keda ma tänan, võimaldab ühiselt IMFiga leida asjakohane lahendus.
Ilmselt mõtleme nüüd, et kahjuks ei ole Ungari olukord eraldiseisev juhtum, ja me peame mingil viisil "tugevdama polstrit”, mis võimaldab Euroopa Liidul selliseid nõudeid täita.
Resolutsioonis, mille me võtsime majandus- ja rahanduskomisjonis vastu ja mida loodetavasti homme täiskogus toetatakse, palume komisjonil uurida, kuidas ja kas mõnede liidu liikmesriikide pangad on selle olukorra raskendamisele kaasa aidanud. Ma usun, et see on Euroopa Parlamendi jaoks eelolevaks aruteluks oluline teave, mida Jacques de Larosière'i rühm kahtlemata pärast seda läbi vaatab.
Me oleme öelnud ka, et arvame peaasjalikult, et nõukogu ettepanek oli suurendada rahastamisvahendeid antud künniseni, mille me oleme heaks kiitnud uskudes, et see ei jää ehk meie viimaseks aruteluks komisjoniga. Praeguses etapis saame aru, et see on alus kokkuleppeks läbirääkimistel nõukoguga, ja seepärast aktsepteerime seda olukorda.
Loodame, et tulevikus kiidavad Euroopa Komisjon, nõukogu ja parlament kõik korrapäraselt need summad heaks, sest 2002. aastal, kui Euroopa Parlament hääletas määrust, mida me praegu muudame, nõudsime, et korraldataks korrapärane ajakohastamine. Ilmselt ja kahjuks pean ma ütlema, et meil oli õigus. Seepärast palume teilt seda jälle, volinik, ja ma usun, et on mõistlik paluda, et see sel viisil läbi viidaks.
Lõpetuseks, ma palusin majandus- ja rahanduskomisjonis aluslepingu artikli 100 vahendeid ja menetlusi, et meil oleks võimalik tegutseda, et anda mõnele liikmesriigile laiemat toetust, ja mitte üksnes seoses maksebilansi probleemidega. Kahjuks majandus- ja rahanduskomisjon mind selles küsimuses ei toetanud, kuid ma kasutan oma positsiooni raportöörina, et nõuda tungivalt, et komisjon uuriks seda mehhanismi, mida alusleping pakub ja mida me seni ei ole täielikult ära kasutanud.
Joaquín Almunia
Härra juhataja, proua Berès, daamid ja härrad, kui Euroopa Liidu asutajad koostasid Rooma lepingu, oli neil ettenägelikkust lisada selle ühte artiklisse mehhanism nende liikmesriikide aitamiseks, kelle maksebilanss oli tõsiselt ohustatud.
Seda ettenägelikkust nimetatud Rooma lepingu artiklis on edaspidiste reformidega ja nüüd kehtiva aluslepingu artikli 119-ga edasi antud. Pärast seda, kui seda õiguslikku alust pole aastaid kasutatud, on seda kasutanud nüüd komisjon, et aidata üht liikmesriiki, kes vajas viivitamatut abi, nimelt Ungarit.
Seda aluslepingu artiklit arendati 2002. aasta määruses, mis on see, mida meie oleme Ungari puhul kasutanud ja mille muutmiseks me seoses nende summade ülemmääraga, mida on võimalik seda tüüpi raskustega silmitsi seisvate liikmesriikide jaoks kättesaadavaks teha, nüüd ettepaneku teeme.
Eile pidasime siinsel täiskogul arutelu majandus- ja rahaliidu kümne aasta üle. Täna pärastlõunal oleme arutlenud majandusliku olukorra üle. Eile ja täna jälle arutasime selle olukorra põhjustatud probleeme ja kahjuks esineb ELi liikmesriike, kes on väljapool euroala ja kelle makromajanduslik ja rahanduslik ebastabiilsus paneb nad eriti haavatavasse seisukorda, arvestades turgude survet.
Ungari puhul ja nende raskuste valguses võtsid ühel hetkel Ungari ametiasutused ühendust Rahvusvahelise Valuutafondiga (IMF). Viivitamatult pärast IMFiga ühenduse võtmist võtsid nad ühendust Euroopa Komisjoniga.
Nagu ma olen Ungari ametiasutustele öelnud, ei olnud see ühe liikmesriigi jaoks õige menetlus. Loogiline kord on võtta esmalt ühendust Euroopa ametiasutustega ja siis vajadusel - ja Ungari puhul vajadus kahtlemata oli - võtta ühiselt IMFiga ühendust.
Ma pean teile kõigile ütlema, et IMF ja selle tegevdirektor härra Strauss-Kahn on osutunud täiesti avatuks sellele koostööle IMFi ja Euroopa Komisjoni, Euroopa ametiasutuste ja ELi liikmesriikide vahel, kes on euroala liikmed ja vajavad IMFi pakutavaid võimalusi.
Ungari puhul oleme tegutsenud koostöös. Kuigi menetlust ei alustatud korrektselt, on lõpptulemus olnud õige, kuna me tegutsesime koostöös. Euroopa Liit annab Ungarile 20 000 miljoni euro väärtusega ülemaailmse abipaketi raames 6 500 miljonit eurot. Praegu kasutatakse ühe teise riigi puhul sedasama lähenemisviisi, kuid antud juhul õiget korda kasutades, mille puhul võetakse esmalt ühendust Euroopa ametiasutustega ja seejärel ühiselt IMFiga.
Kahjuks osutub olukord nii raskeks, et see ei pruugi olla viimane juhtum - või me peaksime olema vähemalt valmis selleks, et tuleb veel juhtumeid, uusi liikmesriike, kes sellist tüüpi abi vajavad. Seepärast tegime samal ajal, kui me esitasime nõukogule ettepaneku Ungari aitamiseks, kasutades aluslepingu artiklit 119 ja 2002. aasta määrust, ettepaneku suurendada 2002. aasta määrusega kehtestatud rahastamisvahendi ülemmäära 25 000 miljoni euroni.
Loodetavasti ei pea me neid vahendeid kasutama, kuid me ei saa seda võimalust välistada. Kui meil tuleb neid vahendeid kasutada, peame näitama oma solidaarsust, nagu ELi asutajad tegid Rooma lepingus 1957. aastal, ja me peame ka kavandama ülemmäära võimalikku suurendamist nii, et see on üle 25 000 miljoni euro, juhul kui see vajalikuks osutub. Sellest tulenevalt paluksin parlamendil kõnealust küsimust tulevikus arutades - kui see vajalikuks osutub - näidata üles samasugust tahet, nagu mul on heameel siin täna näha. Ma paluksin parlamendil esitada kiiresti ja paindlikult arvamus abi kohta, mis oma olemuse ja omaduste tõttu on kiireloomuline.
Parlamendi esitatud resolutsiooni ettepanekus koos aruteluga ettepaneku üle tõsta maksebilansi tasakaalustamise süsteemi ülemmäära, millega ma nõustun. Nende hulka kuuluvad mure mõne meie liikmesriigi haavatavuse pärast ja vajaduse pärast hinnata, kuidas me saame kaitsta end ja neid liikmesriike, keda see konkreetne haavatavus mõjutab, nagu Ungari puhul, kuid mis võib esile kerkida ka teiste riikide puhul.
Me peame viima selle liikmesriikide majanduste ja rahanduslike seisundite kaitse kooskõlla kapitali vaba liikumise ja siseturule aluseks olevate põhimõtetega. Me peame siiski olema teadlikud sellest, et me peame reageerima tarbetutele riskidele ja olukordadele, milles teatavad erahuvid võivad ohustada liikmesriikide kodanike huve ning meie riikide majanduslikku ja üldist julgeolekut.
Ma olen kõnealuses resolutsiooni ettepanekus antud soovitused nõuetekohaselt teadmiseks võtnud. Me hindame neid komisjonis ja anname oma tulemustest majandus- ja rahanduskomisjonile aru. Nagu väitis proua Berès, edastatakse need ka härra De Larosière'ile, et see töörühm saaks esitada oma hindamistulemused selle töö jaoks ette nähtud ajavahemiku jooksul, teisisõnu märtsikuuks.
Zsolt László Becsey
fraktsiooni PPE-DE nimel. - (HU) Tänan teid mulle sõna andmise eest, härra juhataja. Tegelikult seisame silmitsi kurva olukorraga, kuna meil on vaja arutada viivitamatu abi taotlust. Ütleksin siiski, et võin teha ühe positiivse märkuse, sest Euroopa Liit on lõpuks pärast kauaaegset otsimist - mis ei olnud kaugeltki kerge - avastanud artikli 119 ja õigusliku aluse, millele tuginedes ta saab sellist abi anda. Nagu näitavad Ungarist kõrvu ulatuvad uudised, ei suutnud nad kaua leida sellele õiguslikku alust.
Enne kui edasi läheme, vaadakem läbi selle põhjused. Üks põhjus on lähenemine - nagu me eile arutasime - või pigem selle puudumine. Viimastel aastatel ei ole üldse investeeritud kapitali liikumisse ELi-siseselt idast läände ja sellest tulenevalt voolab praegu tohutult kapitali idapoolsetest liikmesriikidest läänepoolsetesse. See tähendab, et me seisame silmitsi jätkuva maksebilansi tasakaalustamatusega, mis takistab lisaks tõelist lähenemist.
Teine probleem on see, et järelevalvesüsteem on ilmselgelt ebatäielik, kuna riigid, kes eurot ei kasuta, võivad lihtsalt välisvaluutas võlgu jääda. Juhul kui ma olen õigesti kuulnud, ei olnud Euroopa Liidul kuni praeguseni volitusi - ehkki minu meelest on tal hääl - öelda nendele riikidele, et nad oleksid ettevaatlikud, et nad ei võimaldaks elanikkonnal ja ettevõtetel jääda lõpututesse ja ebaratsionaalsetesse võlgadesse välisvaluutas, sest kui on kriis, võib tekkida probleeme, ja nüüd on probleem tõepoolest tekkinud.
Seepärast tuleb järelevalvet laiendada nii, et see seda hõlmaks, ja seda oleks tulnud teha juba ammu, kuna - nagu ma ütlen: komisjonil on Kesk- ja Ida-Euroopas jõuline hääl ja ta võib suu lahti teha.
Kriis on nüüd tekkinud. Ungari valitsus jooksis esmalt hirmust Rahvusvahelise Valuutafondi (IMF) juurde, seda me teame, kuid räägitakse, et nad püüdsid loomulikult ka ELi poole pöörduda ja et EL proovis süstemaatiliselt õiguslikku alust leida. Valitsus ütleb ka, et neil pole kriisi analüüsimiseks piisavalt suutlikkust. Ütlen selle peale, et loogem see siis. See ei tohiks olla nii, et igaüks peab lootma IMFile, kui ta kriisianalüüsi vajab. Mida välismaailm meist mõtleb, kui me proovime kasutada IMFi rahalisi vahendeid, et päästa liikmesriikide 1-1,5 miljonit elanikku maksebilansi tasakaalustamatusest?
Kriisimehhanism ei toimi, kui süsteem peab kriisiajal peatama kapitali äravoolu euroalasse mittekuuluvast riigist, näiteks rahandusvaldkonnas, kui äravool tõesti toimima hakkab. Kui Euroopa Keskpank eriti palju ära teha ei saa, kuna hoolimata kaetusest forintides ei taha Euroopa Keskpank likviidsusprobleemi korral tegelikult appi tulla, kuigi Ungari vajas vaid välisvaluuta likviidsust, kuna pangad ei olnud suurtes võlgades.
Mis puutub Ungari aruandesse, siis 2006. aasta analüüs algas olukorra paranemisega. See meenutab mulle natuke Tšernobõli 1986. aastal, kui esimesel päeval teatati, et mingit probleemi ei olnud, ja seejärel paranes olukord pidevalt. Lõpuks muretsesime, et tekib negatiivne kiirgus. Ka selle juhtumi puhul kõik unustavad. Me alustasime sellega, mis juhtus 2006. aastal ja sellest alates on järelevalve valuutavoogude üle olnud väga puudulik.
Märgiksin, et see 25 miljoni euro suurune ülemmäär, tundub väga madal. See hõlmab algusest peale seda, et me tahame teha IMFiga koostööd, kusjuures raske on kujutada ette terroriseerivamat olukorda kui IMFile lootmine.
Euroopa Parlamendi jaoks oleks muidugi väga oluline olla kaasatud ja tegutseda samal ajal kiirelt. Minu arvates toimuvad need kaks asja koos ja selle eest olen ma tänulik nii komisjonile kui ka parlamendile. Tahaksin siiski korrata, et me peaksime looma mehhanismi, mis hoiab ära selliste erinevate õnnetuste kordumise, mis juhtusid seoses Ungari kriisiga, ja mis ei ole teinud midagi Euroopa Liidu maine parandamiseks Kesk- ja Ida-Euroopas. Tänan teid mulle sõna andmise eest, härra juhataja.
Szabolcs Fazakas
fraktsiooni PSE nimel. - (HU) Tänan teid mulle sõna andmise eest, härra juhataja. Volinik, daamid ja härrad, kuna ma olen majandus- ja rahanduskomisjoni liige, siis palun lubage mul läheneda meie ees olevale küsimusele teistsugusest vaatenurgast. Eelmise aasta finantskriis Ameerikas on jõudnud sel aastal Euroopasse ja meie finantsturgude, mida me stabiilseks olime pidanud, kõik alustalad lõid kõikuma.
Selle asemel, et töötada välja ühtne ELi lahendus, olime alles pärast pikka kõhklemist suutelised kriisile individualiseeritult, ühtlustatult reageerima, mis läheb meile maksma mitu miljardit eurot riigi kohta. Nende individuaalsete riikide lahendustega ei ole võimalik lahendada kriisi uutes ELi liikmesriikides, kes ise ei ole võimelised miljardeid eurosid liigutama. Esialgu uskusid need riigid, et kuna nende pangad kahtlastes välistehingutes ei osalenud, siis see rahvusvaheline krediidikriis neid ehk ei mõjuta.
Likviidsuse puudumine ja usalduskriis, mis rahvusvahelise finantskriisiga kaasnes, on siiski raputanud tugevalt nende riikide rahandust, kes toetuvad välisriikide krediidile, ja sellele ebastabiilsusele aitasid veelgi kaasa spekulatiivsed rünnakud rahvuslikele valuutadele. Selles olukorras oli uute liikmesriikide jaoks oluline saada Euroopa Liidult mitte üksnes moraalset, vaid ka konkreetset, käegakatsutavat finantsabi, ja ELi jaoks oli oluline laiendada kaitset nendele riikidele, kes veel euroalaga liitunud ei ole.
See pole lihtsalt solidaarsus, milleks andis inspiratsiooni põhiline Euroopa väärtus, vaid jagatud Euroopa huvi, et vältida doominoefekti, kaitstes isegi üht üksikut panka - rääkimata tervest riigist - maksejõuetuks muutumise eest.
Seda arvesse võttes ootab meid nüüd rahastamisvahendi suurendamine 12 miljardilt eurolt 25 miljardi euroni. Selles kontekstis andis Euroopa Keskpank Ungarile, keda rahaturgude kriis kõige raskemalt mõjutas, 6,5 miljardi euro suuruse päästepaketi. See oli õiglane ja väärikas lahendus, kuna lisaks sellele, et Ungari on aastakümneid reformi ja Euroopa ühendamist juhtinud, on ta ka alates möödunud aastast kooskõlas 2006. aastal vastu võetud lähenemisprogrammiga vähendanud oma eelarvepuudujääki orienteeruvalt 10% võrra; seda programmi on sellest ajast peale süstemaatiliselt ellu viidud ja sellel aastal vähendatakse puudujääki 3%-ni.
Et ELi nõutud konsolideerimisprotsess saaks jätkuda, on vaja rahvusvaheliste finantsasutuste abi. Finants- ja krediidikriisi tulemusena seisab kogu maailma majandus nüüd raskustega silmitsi; ometi püüavad üksikud ELi liikmesriigid nendega oma finantsinstrumentide abil ja kooskõlas enda konkreetsete eesmärkidega tegelda. Selleks et uued liikmesriigid, kelle käsutuses selliseid instrumente ei ole, protsessis kaotajaiks ei jääks, ei piisa Euroopale kriisi ühiseks murdmiseks üksnes praeguste meetmete ühtlustamisest, vaid majanduskriisiga tegelemiseks tuleb vastu võtta ka ühine Euroopa strateegia.
Ma loodan, et finantssektori päästemeetmete pakett moodustab sellel redelil esimese pulga, ja et kui see on vastu võetud, suudame keskendada ühiselt kõik jõupingutused reaalmajanduse kriisi lahendamisele. Tänan teid, et mulle sõna andsite.
Zbigniew Krzysztof Kuźmiuk
fraktsiooni UEN nimel. - (PL) Härra juhataja, kõneldes fraktsiooni UEN nimel nõukogu määrusest, millega luuakse keskmise tähtajaga rahalise abi süsteem ELi liikmesriikide jaoks, tahaksin juhtida teie tähelepanu järgmistele küsimustele: esiteks, olukorral maailma finantsturgudel on reaalmajandusele järjest suurem kahjulik mõju, mille tulemusel väheneb SKP eeldatavasti 2009. aastal USAs ja paljudes Euroopa Liidu kõige arenenumates riikides.
Teiseks, kuna need riigid moodustavad ELi uute liikmesriikide jaoks peamise turu, ähvardab see nende majanduskasvu ning seetõttu on sellel nende maksebilansile kahjulik mõju. Kolmandaks, kuna olukord on selline, siis me peame kindlasti toetama ühenduse finantsabi ülemmäära tõstmist 25 miljardile eurole igas euroalasse mittekuuluvas liikmesriigis, sest vaid nii suur ülemmäär tagab ühenduse antava mis tahes abi tõhususe.
Neljandaks, kui väljapoole euroala jäävad liikmesriigid vajavad kohest finantsabi, peaksid nõukogu, Euroopa Komisjon ja parlament tegutsema piisavalt kiiresti, et hoida ära usalduse kahjustamine nende tõhususse.
Viiendaks ja viimaseks, me tervitame Euroopa Komisjoni kiiret reageerimist Ungari finantsvajadustele, mis toimus hoolimata asjaolust, et Ungaril oli esimese astmena pöördunud Rahvusvahelise Valuutafondi, mitte Euroopa Komisjoni poole.
Nils Lundgren
fraktsiooni IND/DEM nimel. - (SV) Härra juhataja, volinik, daamid ja härrad, kui ma tutvusin teemaga, mida me nüüd arutame, maksebilansi probleemiga, tundsin end nagu Marcel Proust oma madeleine'i koogiga teoses "Kaotatud aja otsingul". Lähenemisviisis sellele probleemile on tunda 1950.-1960. aastate lähenemisviisi hõngu.
Maksebilansi probleem? See on midagi, mille jaoks me 25 miljardit eurot kõrvale panna tahame. Miks - pagana päralt - me peaksime seda tegema? Kas see on see, millega me täna tegeleme? See on mõeldud neile riikidele, neile vaestele riikidele - nagu ma aru saan -, kes kuuluvad ELi, kuid kes ei kuulu rahaliitu ja keda võib olla vaja päästa surmast hullemast probleemist: maksebilansi probleemist. Selle on tekitanud muidugi Euroopa Parlament ise. Seda, millest me siin räägime, pole tegelikult enam olemas.
Minu kodumaa Rootsi on ELi osa ja toetab ELi lojaalselt, rakendades kõike seda, mis seal otsustatakse, palju paremini kui enamik teisi riike, kuid me ei ole rahaliiduga ühinenud. Ja minu meelest oleme targasti teinud. Kuid kui meil Rootsis nüüd probleeme esineks, kas meil tekiksid siis maksebilansiprobleemid? Vastus on muidugi ei. Loomulikult on võimalik kujutada ette, et Rootsi võib oma majandust valesti juhtima hakata ja kogeda palju suuremat inflatsioonimäära ja palgatõuse kui teised riigid. Mis siis juhtub? Kas meil tekib maksebilansi probleem? Ei, Rootsi kroon kukub, et seda kompenseerida. Muud midagi ei juhtugi. See on nii ka teistes riikides, kes on samas olukorras, näiteks Ühendkuningriigis.
Milles siis probleem seisneb? Probleem seisneb selles, et juhul, kui need riigid on Euroopa Liidu liikmed - mida nad peaksid olema -, kuid ei ole rahaliidu liikmed - mida nad ei peaks olema -, siis tuleb neid sundida, nagu te kavatsete, säilitama fikseeritud vahetuskurssi euroga. Et säilitada fikseeritud vahetuskurss oma kõige olulisemate kaubanduspartneritega, tuleb peale sundida halvim võimalik stsenaarium. On selge, et juhul, kui riik oma majandust valesti juhib, tal on kõrgem inflatsioonitase või kogeb ta oma olulisimas eksporditööstuses struktuurilisi tagasilööke, langeb tema eksport ja tõuseb import. Äkitselt tekib küsimus, kuidas seda tuleks rahastada.
See on siiski täiesti kunstlik olukord. Riikide puhul, kes pole rahaliidu liikmed, on täiesti iganenud tava otsustada oma vahetuskurss fikseerida ja siis end Rahvusvahelisel Valuutafondil või ELil või kellelgi teisel päästa lasta. Jumala pärast, miks peaks see juhtuma? See on üks majanduspoliitika vorm, mis on täiesti iganenud. Riik kas ühineb rahaliiduga - see võib vahel õige olla, olen nõus - või ta jääb rahaliidust välja, seistes oma kahel jalal enda sõltumatu rahapoliitikaga ja kannab ise enda eest hoolt. Kui riik iseenda eest hoolt kannab, ei juhtu midagi erilist. Kui ta end valesti juhib, langeb valuuta selle korvamiseks. Ka see pole eriti ohtlik.
Tahaksin seepärast juhtida tähelepanu sellele, et samal ajal, kui me arutame, kas me peaksime 25 miljardit eurot sel põhjusel kõrvale panema, on see eesmärk, mis pole tegelikult üldse vajalik. See on probleem, mille me ise oleme tekitanud või mille pigem teie olete tekitanud. Tehke sellele lõpp. Need riigid, kes on ELi liikmed, kuid kes ei ole rahaliiduga ühinenud, peaksid säilitama ujuva vahetuskursiga korra. Siis see probleem kaob.
Sergej Kozlík
- (SK) Piirmäär vastastikuse abi andmisel ELi liikmesriigile, kes ei ole euroala liige ja kellel on maksebilansiraskusi või keda ähvardab oht tõsiste probleemide tekkimiseks tema maksebilansi üldise tasakaalustamatuse tõttu, on praegu 12 miljardit eurot. Taani ja Ungari näited näitavad, et finantskriisi tagajärjed võivad mõnes riigis olla nii suured, et juhul, kui selline kriis esineks mõnes suuremas riigis, oleks see piirmäär liiga madal.
Seepärast tahaksin ma rõhutada, et ma ei pea kõnealuse piirmäära suurendamise peamiseks põhjuseks Euroopa Liidu laienemist ega suuremat riikide arvu väljaspool euroala, nagu seletuskirjas esitatud. Me peame olema teadlikud sellest, et mõnes liikmesriigis on finantsprobleemid tingitud peamiselt ebasidusast majandus- ja sotsiaalpoliitikast. Neid probleeme raskendab ja süvendab finantskriis, tekitades sellega survet abi taseme suurendamiseks. Ungari on vaid üks tüüpiline näide.
Ma toetan keskmise tähtajaga abi suurendamist 25 miljardile eurole. Ma toetan ka siiski Euroopa Parlamendi arvamust, et ei ole vaja luua eriprotsessi, mis võimaldaks komisjonil see ülemmäär väljaspool tavapäraseid otsuse tegemise menetlusi läbi vaadata. Ma usun, et sellise lähenemisviisiga säilitatakse abisüsteemis kontrolli kõrge tase, pakkudes samal ajal piisavat tegevusulatust.
Ma mainin seda, kuna Ungari on õpikunäide, sest tema poliitiline juhtkond ei ole suutnud kaua aega reformi- ja elavdamismeetmete üle otsustada. Lõppanalüüsis võiks selliste meetmete vastuvõtmine ja rakendamine vähendada samuti finantskriisi mõju kõnealuses riigis ja vähendada vajadust Euroopa Liidu rahalise abi järele.
Teisalt pean ma siiski kaitsma Ungarit asjaolu pärast, et finantsturgude uued eeskirjad ei tohiks lubada ülemäärast likviidsusvoogu tütarpankadest emapankadesse ja et riigisiseste keskpankade üle tuleb säilitada piisav järelevalve tase.
On tõsi, et see, kes tegutseb kiirustades, võib maksta kaks korda rohkem, kuid tõsi on ka see, et see, kes võtab kiirustades vastu, ei pruugi alati õigeaegselt või täies ulatuses tagasi maksta. Seepärast on hädavajalik, et süsteemis oleks sätestatud selged eeskirjad seoses abiga, mis põhinevad elavdamismeetmete korral, mis hõlmab nii ajagraafikuid kui ka asjalikke küsimusi.
Dariusz Rosati
(PL) Härra juhataja, volinik, lubage mul alustada, vastates lühidalt kahele kolleegide tehtud avaldusele. Esiteks tahaksin rõhutada, et riigid, kes euroalasse ei kuulu, ei pea säilitama euroga fikseeritud vahetuskurssi. Poola on näide ujuva vahetuskursiga riigist. Teiseks ma tahaksin öelda, et isegi riiki, kellel on ideaalne sisepoliitika ja kes ei tee vigu, võib kriis nakkusefekti tõttu mõjutada. Ungari olukorra lähteks oli suures osas valitsuse ebaõige poliitika, kuid Ungarit oli mõjutanud ka kapitali väljavool, mis ei olnud Ungari olukorra tulemus, vaid millel olid välised põhjused.
Volinik, ma soovin toetada kogu südamest komisjoni ettepanekut. Mulle tundub, et tuleb võtta arvesse asjaolu, et me oleme kõik ühtsel turul ja et üksikute riikide olukord on teistele riikidele oluline. Seetõttu peaksime olema teadlikud sidemeist, mis meid seovad, ja tundma ühise vastutuse tunnet oma partnerite ees. Ettepanek on ka Euroopa solidaarsuse väljendus, mis peaks kuuluma peamiste väärtuste hulka, millele meie teod põhinevad.
Komisjoni pakutud 25 miljardi euro suurune summa tundub mõistlik, kuigi muidugi võib esineda olukordi, mis nõuavad rohkem raha, ja seepärast toetan ma ka ettepanekut anda komisjonile õiguse otsustada ülemmäär läbi vaadata, kui selleks on tungiv vajadus. Minu seisukoht on, et täieliku menetluse kasutamine, mis hõlmab parlamendi nõusolekut või parlamentaarset konsulteerimist, oleks sellistes oludes ebapraktiline. Oletagem, et kriis on suvel, mil parlament istungeid ei pea. Raske on ette kujutada, et me ootaksime kuus nädalat, et parlament kokku tuleb, enne kui asjaomasele riigile abi anname. Toetan seepärast komisjoni ettepanekut, milles antakse õigus tõsta ülemmäära väga lühikese ajavahemiku jooksul.
Lubage mul öelda ka, et minu meelest ei viidata ettepanekus Euroopa Keskpanga võimalikele meetmetele. Pank andis Ungarile laenu. Seda tegevust tuleks koordineerida ja minu seisukoht on, et lisada tuleks viide. Lõpetuseks, ma arvan, et ettepanekus ei tuleks viidata asutamislepingu artiklile 100. Artiklis 100 käsitletakse küllaltki erinevaid olukordi ja seetõttu tuleks seda eraldi käsitleda.
Edit Herczog
- (HU) Tänan teid, härra juhataja. Volinik, proua Berès, solidaarsuse põhimõte on just see, mis muudab Euroopa millekski rohkemaks kui majandusühendus ja võimaldab tal näidata tugeva poliitilise kogukonna omadusi. Kui kriis algas, tundus hetkeks, et Euroopa jaguneb majanduslikult ja sotsiaalselt kaheks, kuid tänu komisjoni kiirele ja tõhusale tegevusele suutsime seda takistada.
Ungari pöördus esimesena abi palumiseks Euroopa Liidu poole. 20 miljardit eurot, mida me toetuse või rahastamise näol vajame, ei oleks sellest allikast üksi siiski võimalik olnud saada.
Daamid ja härrad, ma tahaksin tänada volinikku ja Euroopa Parlamenti kiire vastuse eest, meie kolleegide solidaarsuse eest, mis näitab eurooplaseks olemise väärtust. Tänan tähelepanu eest.
Harald Ettl
(DE) Härra juhataja, ettepanek muuta määrust, mis käsitleb abi euroalasse mittekuuluvatele liikmesriikidele, et suurendada ülemmäära 12 miljardilt 25 miljardi euroni juhul, kui neid tabavad tõsised makseraskused, tehti viimasel minutil.
Esmane nõue tagamaks, et need sihtmeetmed toimivad, on see, et EL ei tee samu vigu nagu Rahvusvaheline Valuutafond (IMF) vastunõuete suhtes. Härra Strauss-Kahn üksi IMFis mõistikku poliitikat ei taga. Me tunneme liigagi hästi vanas uusliberaalses stiilis šokiteraapiaid, mida kasutatakse riikide suhtes, keda kriis on laastanud.
Teame liigagi hästi ka neid, kes eelnevalt sellest kasu on saanud. Ma loodan, et ELi vahendit kasutades, tuginedes Ungari näitele, saavutatakse jätkusuutlikum stabiilsus. Ungari näitab meile eelkõige, et EL peab mõistma, et konservatiivne opositsioon oli see, kes oli Ungari peaministrile seoses stabiilsuse ja reformimeetmetega takistuseks. Kindlasti ei saavuta Ungari stabiilsust üksnes piirates sotsiaalvaldkonna kulusid, mis polegi tegelikult kuigi suured; see aitab vaid Euroopa-vastaseid parempoolseid populiste. Jah, Ungarile avaldatakse survet, eriti forinti kiire odavnemise tõttu, mille eest on osaliselt vastutanud riskimaandusfondid.
Islandi puhul on IMF näidanud, et ta viib ikka veel läbi šokiteraapiaid, näiteks kõrgete baasintressimäärade kehtestamisega asjaomase riigisisese majanduse, kõnealusel juhul Islandi majanduse kahjuks. Volinik, palun võtke arvesse, et ma ei taha, et naaberriik Ungari parandusmeetmete tõttu - nagu vastunõuetel põhinev meede - sotsiaalsesse konflikti tõugatakse. Ungari vajab Euroopa Liidult usaldust suurendavaid, toetavaid meetmeid, mis lõppude lõpuks aitavad mitte üksnes Ungarit, vaid meid kõiki.
Paul Rübig
. - (DE) Härra juhataja, usun, et käesolev arutelu toimub täpselt õigel ajal.
Ma tahaksin tuletada teile meelde, et Ungari on riik, kes on kasutanud eelarvepuudujääki kõige suuremal määral_ miinus 5%. See näitab meile, et stabiilsusel on selles riigis ka poliitiline tagapõhi. Ei ole loogiline, et tulevikus me jätame riigi maha - ja lõppude lõpuks viitab see ju kõigile maksumaksjaile - mõnede ettevõtetega seotud riskidele. Kõnealusel juhul nõustun ma täielikult härra Ettliga: me ei saa koormata maksumaksjaid riskimaandusfondide riskide ja tuletisväärtpaberitega, mis tooksid kaasa piiratud ostuvõime.
See on täpselt see, mida meil Ungaris vaja on - suurem ostujõud. Meil on vaja, et inimesed investeeriksid jälle riiki ja äriühingutesse ning see tähendab, et me vajame maksude vähendamist, et oleks veel kord võimalik investeerida, ning seda mitte üksnes äriühingute, vaid eelkõige töötajate jaoks. Ma usun, et teen õigeid järeldusi. Otsustavad tegurid on, et antakse toetusi, näiteks energiatõhususe meetmeteks, et antakse investeerimispreemiaid ja et valuuta väärtust asjakohaselt järk-järgult vähendatakse.
Ma tahaksin paluda volinikku Kovácsit, kes on Ungarist pärit, luua Euroopa tasandil asjakohaseid algatusi.
Mairead McGuinness
Härra juhataja, ma tulin alla istungisaali, kui oma kabinetis arutelu vaatasin, vaid selleks, et tuua välja üks minu meelest üldisem mõte.
Meil Iirimaal on finantskriisi tõttu panga garantiisüsteem ja praegu on meil ELis rohkem ühtsust selles, kuidas me sellega tegeleme. Kuid nüüd me saame aru, et meie panku on vaja rekapitaliseerida ja võib-olla veelgi rutem, kui me esmalt arvasime. Ma tahaksin väljendada lootust, et see juhtub, sest meil on tõeline probleem, nagu ütles eelmine sõnavõtja. Meil on vaja, et inimesed kulutaksid ja investeeriksid ja krediidiliine ei ole saadaval. Ma arvan, et olulisim on, et midagi juhtuks kiiresti, et taastada usaldus pangandussüsteemi vastu ja anda pangandussüsteemile jälle kapitali.
Marian Zlotea
(RO) Härra juhataja, volinik, daamid ja härrad, mul on hea meel, et meil on täna õhtul võimalus arutada nii olulist küsimust - majanduskriisi -, mis ei mõjuta üksnes liikmesriike, vaid kogu maailma.
Seepärast peame sellele probleemile lahenduse leidma. Vastastikune abi liikmesriikidele peaks olema üks selles suunas astutavatest sammudest. Pidades silmas seda, et me tahame, et ELi liikmesriigid sellelt fondilt vajadusel abi otsiksid, peame tervitama Euroopa poliitiliste juhtide poolt eelmise nädala tippkohtumisel tehtud otsust.
Ma usun, et seda Euroopa rahalise abi fondi liikmesriikide jaoks tuleb suurendada vähemalt 25 miljardi euroni ühel põhjusel: meil on vaja see turumajandus päästa. Enne, kui ma lõpetan, tahaksin väljendada kindlust, et me võtame vajalikud meetmed sellest kriisist üle saamiseks nii Euroopa kui ka maailma tasandil. Meil tuleb leida kiiresti vahendeid, mida on vaja selleks, et hoida ära probleemid, millega meie kodanikud silmitsi seisavad, nagu töötus. Me kõik soovime ELile parimat.
Margarita Starkevičiūt
(LT) Tahaksin tänada volinikku selle eest, et ta juhtis täna üsna õigesti tähelepanu sellele, et kõnealune probleem on seotud küsimusega, kuidas viia kapitali vaba liikumine kooskõlla makromajanduslike riikide stabiilsusega. Mulle ei meeldi eriti, et mu kolleegid ütlevad, et see on Euroopa Liidu vaeste riikide probleem. Daamid ja härrad, kui Saksamaa ja Prantsusmaa majandus peaksid kasvama 2 ja 3%, ei tekitaks see mingit probleemi neile meie seast, kes on ühisturgu integreerunud. Seepärast, juhul kui riikide majanduste stimuleerimiseks on vaja mingit paketti, peaksid seda rakendama mainitud riigid, ja siis me stabiliseerimisfondidest ei räägiks. Tõtt-öelda me ei vaja seda raha, vaid tagatisi, et Euroopa ühisturg toimib hästi ja kasvab. Juhul kui sellised tagatised on olemas, mis tuleb saavutada meie ühiste jõupingutuste kaudu, lahendatakse kõik probleemid.
Joaquín Almunia
komisjoni liige. - (ES) Härra juhataja, ma tahan tänada liikmesriike enamikus nende kõnedest väljendatud toetuse eest komisjoni otsustele ja ettepanekutele kõnealuses küsimuses.
Ma tahaksin teha kolm väga kiiret märkust teie kõnedes tõstatatud kolme küsimuse kohta. Esiteks jagan ma härra Becsey' muret seoses nende perede ja ettevõtete riskidega, kes võtavad välisvaluutas laenu riikides, kellel on ujuv vahetuskurss ja kelle vahetuskurssi ohustab ülemäärane volatiilsus, nagu see oli Ungari puhul. Härra Becsey tunneb minu muret, sest eelarve- ja majanduslikku järelevalvet, mida me komisjonis teostame, vahel piisavalt ei kuulda või ei võta kuulda või pole sellel soovitud mõju, kui sellist tüüpi riski kohta märkusi tehakse.
Minu meelest oleme eelarvejärelevalves tõhusamad. Ungari juhtum on selles mõttes väga positiivne, arvestades eelarvekohandusi, mis on selles riigis alates 2006. aastast toimunud. Teisalt pole meil siiski olnud edu seoses välisvaluutas laenu võtmisega kaasnevate riskidega. Ma loodan, et nüüdsest peale, arvestades kriisist tingitud olusid mitte üksnes Ungaris, vaid ka teistes ELi riikides, ja ülemäärast volatiilsust paljudes finantsnäitajates, eelkõige vahetuskurssides, võetakse seda tüüpi märkust rohkem kuulda.
Härra Lundgren ei ole enam siin, kuid ta tegi märkusi, mis olid täiesti ebaõiged. Ta kritiseeris Ungarit ja komisjoni Ungarile fikseeritud vahetuskursi kasutuselevõtu soovitamise eest, kusjuures olukord on täpselt vastupidine. Teisisõnu on vahetuskurss Ungaris ujuv ja selle vahetuskursi ülemäärane volatiilsus süvendas probleeme ja oli üks teguritest, mis põhjustasid kriisi, mis tõi kaasa kõnealuse abi taotlemise. Selle tulemusel, kui kritiseeritakse, siis peaksid inimesed tagama, et kriitika põhineb õigel teabe, mitte täiesti valel teabel. Kui härra Lundgren oleks kuni käesoleva arutelu lõpuni siia jäänud, oleks ta olnud teadlik sellest, et tema teave oli täiesti vale. Kuna teda siin ei ole, siis loodan, et keegi teist annab talle teada.
Lõpuks, seoses härra Rübigi tehtud märkustega eelarvepuudujäägi kohta, ei ole õige, et Ungaril on eelarvepuudujääk 5%, kuna seda on märkimisväärselt vähendatud. 2008. aastal on eelarvepuudujääk selgelt väiksem kui see number - tegelikult on see alla 3% - ja kohustuses, mille Ungari on kõnealuse abi tingimusena võtnud, on järgmise aasta eesmärgiks eelarvepuudujääk 2,6%. Seega kui eesmärk saavutatakse - ja ma loodan, et saavutatakse -, peab Ungari seisma silmitsi ühe teise probleemiga. Kahtlemata tuleb tal sellele vastu astuda ja seda kahjuks jätkuvalt tegema, kuid vähemalt järgmisel aastal tal ülemäärast eelarvepuudujääki ei ole.
Pervenche Berès
raportöör. - (FR) Härra juhataja, volinik, daamid ja härrad, mul on neli märkust.
Esimene on see, et volinik palub meil anda igale sellisele taotlusele kiire, paindlik vastus. Ma usun, et Euroopa Parlament on näidanud, et on olnud tasemel. Täna kiidame heaks 25 miljardi euro künnise, et muuta 2002. aasta vastutust käsitlevat määrust, kuivõrd me teame nõukoguga läbirääkimise tingimusi, kuid muidugi näitame, et oleme avatud ja kättesaadavad - kahjuks teiste stsenaariumide kavandamiseks.
Minu teine märkus on tuletada teile meelde, et meie jaoks on üks Euroopa integratsiooni praeguse etapi õppetunde see, et iga liikmesriigi jaoks, olenemata sellest, kas ta kuulub euroalasse või mitte, peaks esimene solidaarsusring, esimene aruteluring olema Euroopa Liit. Ma loodan, et see on meile kõigile - institutsioonidele ja liikmesriikidele - selge.
Mu kolmas märkus on märkida rahuloluga komisjoni kohustust avaldada või esiteks läbi vaadata ja siis avaldada nii meie majandus- ja rahanduskomisjonis kui ka härra de Larosière'i töörühmas Ungaris väljakujunenud olukorra õppetunnid, mida tuleb arvestada.
Minu viimane märkus on võtta koos teiega teadmiseks, et selles kriisis uskusid kõik, et kriisi edasikandmiseks on kaks kanalit: ühelt poolt keerukad finantsturud ja teiselt poolt reaalmajandus.
Tegelikult näeme nüüd, et on olemas kolmas edastuskanal, nimelt kapitali liikumised, mis võivad mõjutada isegi lihtsamaid, vähem läbipaistmatuid finantsturge. Seepärast ongi nii oluline põimida ühte reaalmajandus ja finantsturud, mille ulatust me minu meelest veel täiel määral mõõtma peame. Kahjuks avastame päevast päeva jälle midagi ja seisame silmitsi küsimusega, mis nõuab, et me näitaksime üles paindlikkust ja kollektiivset tarkust, et leida sobivad lahendused.
Ma usun, et parlament on taas kord näidanud võimet ja tahet aidata kaasa sobivate lahenduste leidmisele selle kriisi igale uuele aspektile, lootes, et lõpuks leiame ka meie selle, mida me vajame selleks, et meie majandus saaks neil väga rasketel aegadel väljakutsetele vastu astuda.
Juhataja
Ühisarutelu on lõppenud.
Hääletus toimub neljapäeval, 20. novembril 2008.
