Az éghajlatváltozásról szóló koppenhágai csúcstalálkozó előkészítése (vita)
Elnök
A következő napirendi pont a Tanács, valamint a Bizottság nyilatkozata az éghajlatváltozásról szóló koppenhágai csúcstalálkozóról.
Andreas Carlgren
a Tanács soros elnöke. - (SV) Elnök úr, tisztelt képviselők! Legutóbb éppen azelőtt jártam itt a Parlamentben, hogy az éghajlati kérdésekről beszélgessünk, mielőtt a Környezetvédelmi Tanács októberi találkozóján kollégáimmal találkoztam. Ezen a találkozón megállapodtunk arról, hogy az ENSZ koppenhágai klímakonferenciájára készülve mi legyen az EU határozott és közösségi mandátuma. Megállapítottuk többek között, hogy 2050-re az 1990. évi szinthez képest 80-95 százalékkal kell csökkenteni az EU kibocsátásait. Elhatároztuk továbbá, hogy az EU 2020-ra mindenképpen csökkenti kibocsátásait 20 százalékkal, ha azonban Koppenhágában elég ambiciózus megállapodást sikerül kötnünk, ez a csökkentés akár 30 százalékos is lehet.
A más országok kibocsátásainak szintjével való összehasonlításkor különösen nagy hangsúlyt fektetünk majd a legfeljebb 2°C-os hőmérsékletnövekedés célkitűzésére - ez alapján kell összemérni kibocsátásaink csökkentésének szintjét a többi ország teljesítményével. A nemzetközi közlekedésből származó kibocsátások mértékét is vissza kell szorítani. A 2005. évi adatokkal összehasonlítva a légi közlekedést illetően 10 százalékos, a hajózás vonatkozásában 20 százalékos csökkentési célt határoztunk meg 2020-ra. Tisztázni szeretném továbbá, hogy az EU egyik követelése értelmében a hajózásból és a légi közlekedésből származó adók egy részét a fejlődő országokban, és különösképpen a legszegényebb és a nehézségek által leginkább sújtott országokban megvalósított intézkedésekre kell felhasználni. Ez kell, hogy legyen a koppenhágai csúcs egyik eredménye.
Az esőerdő-pusztulás mértékének 2020-ra a felére kell csökkennie, 2030-ra pedig meg kell szűnnie. Az EU követelni fogja, hogy a koppenhágai csúcson szülessen döntés az esőerdők pusztulásának megfékezéséről, az erdőtelepítés támogatásáról és a fenntartató erdőgazdálkodás megteremtéséről. Csak így csökkenthetjük kellő gyorsasággal a kibocsátások mértékét, és így zárulhat sikeres végeredménnyel a koppenhágai csúcstalálkozó. Az EU tisztázta és fokozatosan érvényesítette álláspontját, aminek köszönhetően követeléseket fogalmazhatott meg, és a folyamat egésze során nyomást tudott gyakorolni az egyes szereplőkre. Mindezt túlnyomórészt az Európai Parlament együttműködésével értük el, és az EU ambiciózus álláspontjának alapjául az éghajlati és energiacsomag szolgált.
Immár csupán két hét van hátra a koppenhágai éghajlati csúcsig. Sok körülöttünk a pesszimista, akik az elmúlt hónapok során mind felsorakoztak a célegyenes két oldalán. Ami azonban számít, az valójában a vezető szerep iránti politikai akarat - és az EU-ban ez rendelkezésre áll. Annak érdekében, hogy elérhessük azt az eredményt, amiért oly régóta dolgozunk, most minden erőnket mozgósítanunk kell az Európai Unión belül. E tekintetben különösképpen a Parlament továbbra is jelentős szereppel bír majd.
Hadd szögezzem tehát le, hogy az EU megállapodási célkitűzése mit sem változott. Koppenhágában nagy ívű és átfogó megállapodást kell kötnünk. A Föld éghajlata eleget várakozott. Itt az idő, hogy megegyezésre jussunk.
A Környezetvédelmi Tanács tegnap rendkívüli ülést tartott annak érdekében, hogy egyesített erővel képesek legyünk Koppenhágát az éghajlatváltozással kapcsolatos munkánk kívánt mérföldkövévé avatni. A koppenhágai konferenciát megelőző uniós döntés értelmében az állam- és kormányfők meghatározták: az EU célja az, hogy a koppenhágai folyamat a 2013. január 1-jével kezdődő időszakra vonatkozóan egy, a Kiotói Jegyzőkönyvön alapuló és valamennyi szükséges elemet tartalmazó, jogilag kötelező érvényű megállapodással záruljon. Az EU olyan megállapodást szeretne elérni Koppenhágában, amely összességében kellően jelentős kibocsátáscsökkentési szintet határoz meg ahhoz, hogy a Föld legfeljebb 2 °C-os hőmérsékletnövekedésére vonatkozó célkitűzés továbbra is reális elképzelés maradjon. Olyan, valamennyi ország részvételével létrejött megállapodást, amelynek értelmében minden egyes fejlett ország vállalja, hogy csökkenti összkibocsátásai szintjét, vagyis a gazdaság egészére vonatkozó célkitűzést valósít meg; elengedhetetlen, hogy valamennyi fejlett ország, köztük az Egyesült Államok is összefüggésbe hozza vállalásait a koppenhágai megállapodással. Olyan megállapodást, amelynek eredményeképpen a fejlődő országok, és különösen a legnagyobb gazdaságokhoz tartozó országok is elkötelezik magukat olyan intézkedések végrehajtása mellett, amelyekkel nagyobb mértékben csökkenthető a kibocsátások szintje annál, mintha nem hozták volna meg ezeket az intézkedéseket; valamint olyan megállapodást, amelynek köszönhetően a fejlett országok a szükséges intézkedések megvalósításához 2010, 2011 és 2012 során közvetlen pénzügyi segélyt nyújtanak a fejlődő országok, különösképpen a legszegényebb országok részére. Olyan megállapodást, amely a kibocsátáscsökkentést, az alkalmazkodást, a műszaki együttműködést és a technológiaátadást hosszú távon elősegítő rendszer létrehozásához vezet.
Végezetül, a megállapodásnak tartalmaznia kell egy felülvizsgálati mechanizmust annak érdekében, hogy előbbit a tudományos eredmények szerint az éghajlatváltozás kezeléséhez szükséges mindenkori igényeknek megfelelően módosítani lehessen.
Egyre többet hallani a "kétszakaszos megoldásról”. Az EU számára azonban a koppenhágai megállapodás kulcsfontosságú lépés. A döntésnek Koppenhágában kell megszületnie, és e döntésnek minden, az éghajlat szempontjából lényeges elemet tartalmaznia kell. A kötelező erejű megállapodást egyértelmű menetrend alapján ratifikálható szöveggé kell átdolgozni, ami valójában inkább formaság, hiszen a szöveg tartalmát egy ambiciózus megállapodásban kell rögzíteni.
Éppen ezért a koppenhágai megállapodás megnyitja az utat az azonnali fellépés előtt, és nem kell majd 2013-ig várnunk. Egy ilyen típusú megállapodás révén valójában az intézkedések is gyorsabban meghozhatók, mint ellenkező esetben lettek volna. Ezenfelül a megállapodás a két fokos célkitűzés elérésében is központi szerepet játszik majd.
Az EU különösképpen szorgalmazta az alkalmazkodási intézkedésekhez, valamint az esőerdők pusztulását megakadályozó intézkedésekhez szükséges gyors pénzügyi támogatás nyújtását. Gyors fellépésre van szükség ahhoz, hogy a Föld kibocsátási görbéje hamarosan csökkenő tendenciát mutasson.
A jelenleg benyújtott javaslatok összességében nem elégségesek a két fokos célkitűzés eléréséhez. A tárgyalóasztalon található legelszántabb javaslatok tőlünk, az EU-tól származnak, ahogyan abban is elöl jártunk, hogy a többi felet is rávegyük ajánlataik növelésére. Ez is megtörtént. Láthattuk, hogy saját 30 százalékos célkitűzésünk stratégiai célú alkalmazásával a többi érintettre is nyomást gyakoroltunk. Nagy elégedettségre ad okot, hogy olyan fejlett országok, mint Norvégia vagy Japán is növelték ajánlatukat, csakúgy, mint a közelmúltban Oroszország, és nemrégiben a fejlődő országok, például Dél-Korea, Brazília és Indonézia is igen ambiciózus terveket mutattak be. Mindezt a továbbiakban is szorgalmazni fogjuk. Saját 30 százalékos célkitűzésünket ezek után is ösztönzőként kell alkalmaznunk. Jelenleg különösképpen az Egyesült Államok és Kína válaszát várjuk.
Megjegyzendő, hogy Obama elnök kijelentése szerint a megállapodás nem tartalmazhat csupán bizonyos tényezőket, és nem is lehet kizárólag politikai nyilatkozat. Azzal is egyetértett, hogy e megállapodásnak valamennyi központi elemet magában kell foglalnia, a haladéktalanul megkezdhető intézkedésekkel együtt. A koppenhágai megállapodásnak az egész világ kibocsátásaira ki kell terjednie. Ha az Egyesült Államok és Kína nem ad ajánlatot, ennek csupán a fele valósul meg. Hadd fogalmazzak világosan: a megállapodás egésze múlhat azon, hogy az Egyesült Államok és Kína kellően ambiciózus ajánlattal áll-e elő.
Az EU továbbra is sürgetni fogja, hogy a tárgyalások alkalmával megfelelő intézkedésekre tegyenek javaslatot. Két héttel a végső tárgyalások előtt megőrizzük vezető szerepünket. Nagy várakozással tekintek a Parlamenttel, és különösképpen a COP15 csoporttal való együttműködésre, amely csoport Koppenhágában is jelen lesz. Örömmel várom a vitát. Közös erővel arra fogunk törekedni, hogy Koppenhágában rendkívül sikeres, ambiciózus és valódi megállapodás szülessen.
Stavros Dimas
a Bizottság tagja. - (EL) Elnök úr! Rohamosan közeleg az igen fontos koppenhágai csúcs, és kevés időnk maradt. Teljes mértékben egyetértek Carlgren miniszter úrral abban, hogy meg kell sokszorozni erőfeszítéseinket, és szorosan együtt kell működnünk annak érdekében, hogy ne hagyjuk veszni az előttünk álló történelmi jelentőségű lehetőséget, vagyis azt, hogy Koppenhágában globális, átfogó, ambiciózus és tudományos alapokra épülő megállapodásra jussunk az éghajlatváltozást illetően. Ahogyan Carlgren úr elmondta, Koppenhágában érdemben határozni kell a megállapodás teljes tartalmáról, valamint meg kell állapodni arról, hogy ezt követően néhány hónapon belül, 2010 első hat hónapja során lebonyolítsuk a jogi formaságokat, és így egy teljes, jogilag kötelező erejű megállapodás jöjjön létre, amelyért az Európai Unió a kezdetektől fogva küzdött.
Köszönetet szeretnék mondani az Európai Parlamentnek az Európai Unió koppenhágai stratégiájáról készített állásfoglalásért. Céltudatos állásfoglalásról van szó, amely bizonyítja, hogy mekkora jelentőséget tulajdonít az Európai Parlament az éghajlatváltozás kérdésének. Koppenhágában is maradéktalanul számítok a parlamenti képviselők támogatására. Természetesen hangsúlyozni szeretném a harmadik országok parlamentjeivel, a civil társadalommal és a vállalatokkal fenntartott kapcsolataink fontosságát is, akik nagy szerepet játszanak az Európai Unió álláspontjának megismertetésében, aminek köszönhetően más országokat is meggyőzhetünk arról, hogy az üvegházhatású gázok kibocsátásának csökkentésére vonatkozóan kötelező érvényű nyilatkozatokat fogadjanak el.
Különösképpen támogatom a Parlament felhívását, amely egy, a 2 °C-os célkitűzést tükröző megállapodást sürget. E cél elérése érdekében a fejlett és a fejlődő országokban egyaránt szükség van a fellépésre. Örömteli, hogy az állásfoglalásban a Parlament támogatta a piaci mechanizmusokon alapuló megoldásokat, valamint a tiszta fejlesztési mechanizmus egy későbbi megállapodásban történő felülvizsgálatát. Mint az ismeretes, e kérdést illetően a Bizottság azon a véleményen van, hogy a szén-dioxid-kibocsátási rendszer meglévő eszközeit az ágazati hitelmechanizmusok bevezetése révén ki kell bővíteni.
Az erdőirtás és az erdőpusztulás következtében a fejlődő országokban keletkező kibocsátásoknak a UN-REDD ENSZ-program keretén belül történő csökkentése tekintetében a Bizottság minden tőle telhetőt megtesz annak érdekében, hogy elősegítse az olyan magas szintű társadalmi és környezetvédelmi követelmények megfogalmazását, amelyek figyelembe veszik a biológiai sokféleségre és az ökológiai rendszerekre gyakorolt hatásokat.
Mindazonáltal jelentős kihívásokkal állunk szemben. Koppenhágába olyan törekvésekkel kell érkeznünk, amelyek lehetővé teszik egy tudományos eredményeken alapuló megállapodás megkötését. Más szóval a 2 °C-nál tovább kell mennünk. Azt is biztosítanunk kell, hogy a közös, de megkülönböztetett felelősségvállalás elvének értelmében valamennyi ország megtegye a szükséges vállalásokat. Számítunk továbbá arra, hogy a kiotói folyamatból történő kilépés után nyolc teljes évvel az Egyesült Államok is kiveszi a részét e feladatokból.
Végül pedig számos részletes kérdésben kell megoldást találnunk; biztosítanunk kell például, hogy a feltörekvő gazdaságok képességeiknek megfelelően és az imént említett megkülönböztetés elvével összhangban működjenek közre, valamint hogy a szükséges támogatás összege kiszámítható és állandó legyen. Továbbá Koppenhágában a támogatások folyósításának azonnali indításáról kell majd dönteni annak érdekében, hogy a halaszthatatlan intézkedésekkel ne kelljen megvárni a 2010-2013-as időszakot. Ez lehetővé teszi az azonnali fellépést és a szükséges módosítások végrehajtását, különösen a bolygó érzékenyebb területein, például a szegény országokban.
Az Európai Uniót most arra kérik, hogy mutasson példát és erősítse meg vezető szerepét. Az elmúlt héten Koppenhágában zajlott előkészítő tárgyalások során kulcsfontosságú véleménycserére került sor számos nemzetközi partnerünk részvételével. Ahogyan Carlgren úr fogalmazott, bizonyos országok, például Brazília és Dél-Korea is bejelentette, hogy intézkedéseket fog hozni. A csúcstalálkozó megkezdése előtt további országoktól, például Kínától és Indiától is hasonló bejelentést várunk. A ma reggeli hírekben arról hallhattunk, hogy az Egyesült Államok is benyújtja majd a csökkentésekre és - reményeim szerint - a támogatásokra vonatkozó javaslatát.
Ezenfelül érdekes véleménycserét folytattunk az átláthatóság kérdéséről, ezen belül is az MRV, vagyis a nyomon követési, jelentéstételi és ellenőrzési rendszerekről. Továbbra is rendkívül fontos, hogy a kevesebb szén-dioxid-kibocsátáson alapuló gazdaság kialakítását célzó konkrét intézkedésekre és fellépésre vonatkozóan további ígéretek szülessenek. A fejlődő országoknak közösen, képességeiktől függően a szokásos tevékenységgel összehasonlítva 15-30 százalékos csökkentést kell elérniük.
Ami a fejlett országok intézkedéseit illeti, a haladás mértéke sajnálatos módon nem kielégítő. Spanyolország, Ausztrália és Norvégia növelte vállalásait. Úgy tűnik azonban, a többi ország nem kész rá, hogy kövesse a példájukat. Mostanra az is világossá vált, hogy az Egyesült Államok sajnálatos módon nem fogja tudni elfogadni vonatkozó belső szabályozását az év végéig. Ez természetesen nem jelenti azt, hogy Koppenhágában nem tudnak majd konkrét mennyiségi célkitűzéseket meghatározni. Ahogyan azt már említettem, a rendelkezésünkre álló információk szerint éppen ez fog történni, ám - attól tartok - azzal a feltétellel, ha a belső jogszabályt is elfogadják, és mivel ez az év vége előtt már nem várható, a vállalások csupán feltételesek lesznek. Az Egyesült Államok részéről tett pozitív lépés a többi ország álláspontját is befolyásolni fogja, következésképpen nagy jelentőséggel bír majd a koppenhágai csúcstalálkozó kimenetelét illetően.
Egyértelmű, hogy a fejlett országok intézkedései önmagukban nem elegendők. Bármi történjék is, a fejlődő országoknak hozzá kell járulniuk a folyamathoz, és elsősorban az alacsony szén-dioxid-kibocsátású gazdaság létrehozására kell összpontosítaniuk. Ahogy már mondtam, a fejlődő országoknak szokásos tevékenységükhöz képest 15-30 százalékkal kell csökkenteniük kibocsátásaikat.
Alapvető célkitűzésünk Koppenhágában továbbra is egy jogilag kötelező érvényű megállapodás elérése. Annak ellenére, hogy a tárgyalások ez idáig nem haladtak olyan ütemben, mint szerettük volna, és kevés időnk maradt, ez nem szabad, hogy eltántorítson bennünket ettől a célkitűzéstől. A megállapodásnak ezenkívül világszintűnek kell lennie, amely magában foglalja a bali cselekvési terv valamennyi elemét, tükrözi az eddig elért eredményeket, valamint a kibocsátáscsökkentésre és a támogatásokra vonatkozóan mennyiségi tényezőket tartalmaz.
A megállapodás felépítéséről elmondható, hogy az alkalmazkodással, a kibocsátáscsökkentéssel és a gyors folyósítású támogatásokkal kapcsolatos valamennyi összetevőnek szerepelnie kell benne. Koppenhágában meg kell állapodni a tárgyalások lebonyolításának eljárásairól és menetrendjéről annak érdekében, hogy a lehető leghamarabb, 2010 első hónapjaiban megszülessen a jogilag kötelező érvényű megállapodás; Merkel kancellár asszony 2010 első felét említette.
Egy tartalmas és globális megállapodás jelentős politikai lendületet biztosítana a tárgyalási eljáráshoz, és lehetővé tenné, hogy a koppenhágai csúcsot követően ésszerű időn belül befejeződjön a jogi folyamat. Ennek keretében a finanszírozás döntő tényező. Koppenhága csak akkor hozhat sikert, ha mozgósítani tudjuk a szükséges beruházási és pénzügyi erőforrásokat.
Befejezésképpen ismét meg szeretném említeni, milyen meghatározó szerepet játszik az Európai Parlament az EU ambiciózus éghajlati politikájának érvényesítésében. Az Európai Unión belül és nemzetközi szinten is élen járt ebben, elősegítve ezáltal nemzetközi stratégiai partnereink ösztönzését. E szoros együttműködés a koppenhágai csúcs felé közeledve is folytatódni fog, és azt kell mondanom, nagy örömmel tölt el, hogy a Parlamentet egy jelentős küldöttség képviseli majd.
Elnök
Biztos úr, köszönjük az igen érdekes beszédet, amelyben részletezte a Koppenhága előtt előttünk álló fontos problémákat. A vártnál kissé hosszabban tartott ez a felszólalás, ezért arra számítok, hogy a vita végén rövidebben fogalmazza majd meg az észrevételeit. Annyira érdekes volt, hogy nem tudtam félbeszakítani!
Corien Wortmann-Kool
a PPE képviselőcsoport nevében. - (NL) Ketyeg az óra. Fontos kihívás előtt állunk: gondoskodnunk kell arról, hogy az éghajlatváltozás tekintetében Koppenhágában ambiciózus megállapodást kössünk, és most, hogy december egyre közeledik, kedvezőtlen fordulatokat tapasztalunk. Obama elnök egyelőre nem tudja teljesíteni választási ígéretét. Ennek ellenére vannak biztató jelek, ilyenek például az új japán kormány tervei.
Elismerésemet szeretném kifejezni a svéd elnökség és az Európai Bizottság, különösképpen a Dimas biztos úr által tett erőfeszítésekért. Valamennyien az ön szövetségesei vagyunk. Gratulálni szeretnék munkájához, amellyel elérte, hogy az európai vezetők egy hangon szóljanak, hiszen most, e kulcsfontosságú tárgyalásokon, minden eddiginél fontosabb, hogy Európa egységes álláspontot képviseljen.
Az Európai Néppárt (Kereszténydemokraták) képviselőcsoport nevében elmondhatom, osztozunk az iránti bizakodásukban, hogy olyan ambiciózus megállapodást sikerül elérni, amely kötelező csökkentési célkitűzéseket ír elő nem csupán az Európai Unió, az Egyesült Államok és Japán, de más országok, például Kína, Brazília és India számára is. Ha hatékony megoldást kívánunk találni az éghajlatváltozásra, és eközben világszinten is azonos feltételeket szeretnénk teremteni, akkor elengedhetetlen, hogy közösek legyenek a céljaink.
Elnök úr! Rendkívül fontos, hogy Koppenhágában megállapodás szülessen egy olyan pénzügyi csomagról, amelynek révén támogathatók a fejlődő országokban megvalósuló éghajlati projektek. Európának vállalnia kell a felelősség őt megillető részét. Ezzel együtt osztom azt a nézetet is, hogy e támogatásokat minél hamarabb útjukra kell indítani, hiszen a projektek már elkészültek és megvalósításra várnak, tehát azonnal el lehet őket kezdeni. Ez a Koppenhágai csúcs megfogható, jól látható eredménye lenne, és egyben biztató jel is. Ugyanakkor nélkülözhetetlen, hogy olyan megállapodásokat kössünk, amelyek biztosítják, hogy e támogatások tevékenyen és hatékonyan járuljanak hozzá az éghajlatváltozás leküzdéséhez, valamint hogy a technológiaátadást és a szellemi tulajdonjogok védelmét illetően is megegyezésre jussunk.
Csak közösen mozgósíthatjuk mindazt a tudást és azokat a készségeket, amelyek az éghajlatváltozás megakadályozásához és az ökoszisztémák visszafordíthatatlan károsodásának megelőzéséhez szükségesek. Az éghajlatról szóló megállapodás mindennek jelentős lendületet adhat, csakúgy, ahogyan nekünk, itt Európában is ahhoz, hogy biztosítsuk: szociális piacgazdaságunk egyre inkább fenntartható szociális piacgazdasággá válik.
Jo Leinen
az S&D képviselőcsoport nevében. - (DE) Elnök úr, a Tanács soros elnöke, biztos úr, hölgyeim és uraim! Az elmúlt években az Európai Parlament meghatározó erőt képviselt az éghajlatvédelemről folyó vitában, emellett pedig az EU éghajlatvédelmi csomagjában is jelentősen kivettük részünket. A ma előterjesztett állásfoglalás minden olyan elemet tartalmaz, amely egy ambiciózus koppenhágai megállapodáshoz szükséges. Javaslatunk ugyanakkor reális is. Egyszerre ambiciózus és reális, ezért bízom benne, hogy a Tanács és a Bizottság egyesíti velünk erőit, és a konferencián egységes lobbitestületként léphetünk fel annak érdekében, hogy többi partnerünket is meggyőzzük a részvételről.
Az EU vezető szerepet vállalt e kérdésekben, és azt szeretnénk, ha ez Koppenhágában is így maradna. Éppen ezért ragaszkodnunk kell ajánlatunkhoz, amelynek értelmében 2020-ra 30 százalékkal kell csökkenteni a szén-dioxid mennyiségét. A tudomány szerint a csökkentés kívánt mértéke 25 és 40 százalék között a felső határértékhez áll közelebb. Tisztában vagyunk tehát azzal, hogy a 30 százalék még mindig nem lenne elegendő, és éppen ezért kell ezt a célértéket javasolnunk, az ugyanis más országok célkitűzéseit is növelheti.
Nyilvánvaló, hogy az éghajlat világszintű védelme pénzügyi támogatás nélkül nem megvalósítható. A Tanáccsal ellentétben a Parlament e tekintetben konkrét számadatokkal szolgált. A globális pénzügyi keret hozzávetőleg 100 milliárd euró, Európának ebből mintegy egyharmad részt kell vállalnia. Miért nem mondjuk tehát, hogy 2020-ban 30 milliárd eurót biztosítunk majd e célra? A Parlament elkötelezte magát emellett, és reményeim szerint két hét múlva a Tanács és a Bizottság hasonlóan konkrétan fogalmaz majd.
Wortmann-Kool asszony már említetést tett a gyors indításról. Haladéktalanul szükség van 5-7 millió euróra. Ha megnézzük, mekkora összegeket különítünk el a bankválság kezelésére, azt kell mondanom, hogy az éghajlatváltozás elleni küzdelmet illetően tulajdonképpen aprópénzről van szó - és itt nem lesz második esély. Ha az éghajlat egyszer összeomlik, az örökre szól, és nem tudjuk helyreállítani. Éppen ezért a kérdés megérdemli, hogy valamennyien maximális erőfeszítést tegyük.
Megjegyzem továbbá, hogy egyes országok lépnek, mások azonban nem. Nem jöhet létre olyan helyzet, amelyben a két legnagyobb szennyező, Kína és az Egyesült Államok egy hatalmas pingpongjátszmában egymást vádolja, és mindeközben saját házuk táján vonakodnak bármit is tenni. Ez felelőtlenség, és bízom abban, hogy különösképpen az Egyesült Államok jó példával jár majd elöl Koppenhágában, és az éghajlatváltozást okozó gázok csökkentését, valamint a finanszírozásból általa vállalt részt illetően konkrét adatokkal szolgál majd.
E két ország, valamint India részvétele nélkül nem jöhet létre megállapodás. Ismét hangsúlyozzuk az erdőgazdálkodási politikát - az erdőirtás meghatározó tényező -, valamint a légi és vízi közlekedést. Ha a vasutakra érvényes a kibocsátáskereskedelem, és fizetniük kell, nem látom, miért kellene különleges kiváltságokban részesíteni a légi és a vízi közlekedést.
Most először végre a Parlament is képviselteti magát az EU-pavilonban. Ez új korszak kezdetét jelzi, és bízom benne, hogy jelen lehetünk a Tanács és a Bizottság között zajló tájékoztatón, hiszen a Lisszaboni Szerződés értelmében a koppenhágai megállapodást érintően közös jogalkotói hatáskör illet meg bennünket.
Corinne Lepage
az ALDE képviselőcsoport nevében. - (FR) Elnök úr, a Tanács soros elnöke, biztos úr! 2009. szeptember 26-án 44 polgári fórumot szerveztek 38, a fejlődés különböző szakaszait képviselő országban.
Világszerte a polgárok 91 százaléka, köztük az európaiak 93 százaléka vélte úgy, hogy sürgető szükség van a koppenhágai megállapodásra. 89 százalékuk szerint az iparosodott országokban meg kell haladnunk az üvegházhatású gázok kibocsátása tekintetében meghatározott 25 százalékos célt; az európai polgárok 92 százaléka volt ezen a véleményen.
Az európai polgárok parlamenti képviselőiként kötelességünk, hogy befolyásunkat latba vetve polgártársaink kérésének megfelelően cselekedjünk, valamint mindenekelőtt vállaljuk a ránk háruló felelősséget annak érdekében, hogy 2020-ra megvalósíthassuk az IPCC által meghatározott 25-40 százalékos csökkentési célt.
Ennek eléréséhez, ahogyan azt Leinen úr az imént említette, ki kell tartani a 30 százalékos csökkentési cél mellett, nyilvánvalóan kiegészítve azt a szükséges pénzügyi forrásokkal, amelyeknek összege 2020-ra becslések szerint 100 milliárd euró lesz. E célból várhatóan be kell majd vezetni a pénzügyi tranzakciók adóját, valamint a zöld technológiák a déli területeknek történő átadását.
Az európai vezető szerepvállalás e létfontosságú kérdésben el kell, hogy vezessen egy jövőbeni megállapodáshoz, de nem bármilyen áron; másképp fogalmazva ne olyan megállapodáshoz vezessen, amely elmarad az eredeti célkitűzésektől, amely nem rendelkezik pénzügyi forrásokkal, ellenőrzéssel és korlátozásokkal. A semmi is jobb, mint egy megfoghatatlan kötelezettségvállalás, amely csak odázza a kérdés megoldását, miközben elhiteti az emberekkel, hogy valójában megoldotta azt.
Felelősségünk nem csupán abban rejlik, hogy közös felelősséget kell vállalunk az éghajlati adósság törlesztéséért, hanem abban is, hogy minden erőnkkel igyekeznünk kell meggyőzni az embereket az egyetlen ésszerű megoldásról, valamint hogy fáradhatatlanul ki kell állnunk az igazságos és hatékony kollektív erőfeszítés elképzelése mellett.
E tekintetben a 30 százalékos célkitűzés megőrzése azt jelenti, hogy a kibocsátáscsökkentés alsó és felső határát korábban már meghatározó országok kezébe eszközt adunk ahhoz, hogy magasabb számokra törekedhessenek, és ne maradjanak meg az alacsonyabb határértéknél.
Valamennyiünknek el kell majd számolni a Koppenhágában képviselt álláspontunkkal a nemzetközi közösség és a jövő generációi felé. A mi európai álláspontunknak világosnak, egyértelműnek és rendkívül markánsnak kell lennie.
Satu Hassi
a Verts/ALE képviselőcsoport nevében. - (FI) Elnök úr, hölgyeim és uraim, miniszter úr! A koppenhágai találkozó az emberiség történetének legfontosabb konferenciája lesz. Az emberiség egészének jövőjéről van szó. A találkozó fontosságát az is jól jelzi, hogy közeledtével a médiajátszmáknak köszönhetően még az éghajlatkutatók hírnevét is sikeresen bemocskolták.
Nincs azonban veszteni való időnk: a világ kibocsátásainak szintjét az elkövetkezendő 10 évben csökkenteni kell. A Koppenhágában összeülő minisztereknek és miniszterelnököknek komolyan kell venniük a felelősséget, és olyan döntéseket kell hozniuk, amelyek biztosítják, hogy a Föld hőmérséklete legfeljebb 2 fokkal emelkedik majd. A döntésnek valamennyi fontos kérdést fel kell ölelnie, és tartalmaznia kell a végső nemzetközi megállapodás szövegezésére vonatkozó, kötelezően követendő menetrendet.
Örömömre szolgál, hogy Carlgren miniszter úr is beszélt a kötelező érvényű döntésről és a jogilag kötelező erejű nemzetközi megállapodásról. A megállapodásnak ki kell térnie a hosszú távú kibocsátáscsökkentési célokra, még fontosabb azonban, hogy a 2020-ra vonatkozó kibocsátási korlátokról megegyezés szülessen. Az iparosodott országok kibocsátáscsökkentésének inkább a 40, és nem a 25 százalékos küszöbértékhez kell közelítenie.
Az EU által vállalt vezető szerep a korábbiakhoz hasonlóan továbbra is rendkívül jelentős. Vezető szerepünket leginkább úgy jelezhetjük, ha elkötelezzük magunkat a 2020-ra vonatkozó 30 százalékos kibocsátáscsökkentési cél mellett, és egyértelmű ajánlatot teszünk a fejlődő országoknak nyújtott pénzügyi támogatásra. Ahogyan a Környezetvédelmi, Közegészségügyi és Élelmiszer-biztonsági Bizottság fogalmazott, az EU-nak 2020-ig évente 30 milliárd euró összegű támogatási részesedést kell vállalnia. Ezenfelül, amint azt Carlgren miniszter úr mondta, a válság nyomán olcsóbb lett a kibocsátáscsökkentés. Ki kell használnunk ezt a lehetőséget, és magasabbra kell tennünk a lécet.
Emlékeztetni szeretném mindazokat, akik szívesen megkérdőjelezik az éghajlatvédelem alapvető elképzelését, hogy a bolygó nem vár. A bolygónak nem mondhatjuk, hogy "Lennél oly szíves adni nekünk még egy-két évet; éppen válsággal küzdünk”, vagy "A klímaszkeptikusok elbizonytalanítottak bennünket”. Az éghajlatváltozás a fizika és a kémia törvényeinek megfelelően folytatódik, és a jövőben vállalnunk kell majd a felelősséget a döntéseinkért, kiváltképp azért, ha semmit sem teszünk.
(Taps)
Miroslav Ouzký
az ECR képviselőcsoport nevében. - (CS) Elnök úr, a Tanács soros elnöke, biztos úr, hölgyeim és uraim! Az előttem szólók többségével egyetértek abban, hogy a koppenhágai csúcs feltehetőleg az év legfontosabb találkozója az Európai Unió, illetve az egész világ számára. Köszönetet szeretnék mondani a biztos úrnak, amiért maga is azon politikusok közé tartozik, akik hangsúlyozzák, hogy az Európai Parlament egymaga igen jelentős szerepet játszik a közelgő csúcs, valamint az éghajlati politika és az éghajlatváltozás szempontjából. Köszönet illeti továbbá a támogatás szükségességének hangsúlyozásáért. Tudják, Csehországban gyakran mondjuk - és a cseh nyelvben ez meglehetősen ironikusan hangzik -, hogy mindig a pénz az első, ebben az esetben pedig ez duplán igaz. Ki szeretném még emelni, hogy amennyiben az EU nem képes határozott és világos mandátummal rendelkező, egységes testületként fellépni, az óriási mértékben aláássa majd a világban elfoglalt pozíciónkat.
Számos korábbi felszólaló hangsúlyozta, hogy Európai Unióként e kérdésben vezető szerepet játszunk, amelyet meg kell őriznünk. Meg szeretném ismételni, hogy nagy örömömre szolgálna, ha a csúcstalálkozón valaki nálunk is ambiciózusabb lenne, ha lenne ott valaki, aki előttünk jár, aki megfelelőbb jogszabályokkal rendelkezik, és aki hajlandó lenne jelentősebb összegű támogatást nyújtani az ügyhöz. Cseppet sem zavarna, ha elveszítenénk elsőségünket, mert úgy gondolom, eljött az idő, hogy a közös tehervállalás valóban globális méreteket öltsön. Osztom azt a meggyőződést, amely szerint globális megállapodás nélkül minden erőfeszítésünk hiábavaló. Semmi értelme újra és újra elismételni az Egyesült Államok, India vagy Kína jelentőségét. Attól tartok, hogy Obama elnök nem tudja teljesíteni a választások előtti valamennyi ígéretét, ami igen sajnálatos.
Röviden kitérnék még egy kérdésre, amelyet gyakran említek, nevezetesen az erdőirtás és a világ vízgazdálkodásának problémájára, amelyet hajlamosak vagyunk alulértékelni. Valamennyi nyilatkozatunkban sürgetjük a Brazíliával, Indiával és más hasonló országokkal kötendő megállapodásokat, amelyeknek értelmében véget kellene vetniük az esőerdők kivágásának. Véleményem szerint azonban nem elegendő megállapodni és nyilatkozatokat tenni. A múltban felismertük, hogy az érintett kormányoknak e kérdésekben gyakran nincs ellenőrzési jogkörük, vagy nem akarnak ellenőrzést gyakorolni, ezért most ki szeretném jelenteni, hogy a megállapodás nem elegendő; ellenőrzési mechanizmusokat kell kidolgoznunk, átfogó képet kell szereznünk a valódi intézkedésekről, és igen, egyetértek azzal, hogy nem szabad minden áron elfogadnunk a szerződést.
Bairbre de Brún
a GUE/NGL képviselőcsoport nevében. - (GA) Elnök úr! Maradéktalanul egyetértek azzal, hogy Koppenhágában egy jogilag kötelező érvényű megállapodásra kell törekednünk. A megállapodásnak elég erőteljesnek kell lennie ahhoz, hogy felvehesse a harcot az éghajlatváltozás ellen, ezzel együtt pedig kiegyensúlyozottnak és a fejlődő országokkal szemben igazságosnak kell lennie.
Az iparosodott országoknak ígéretet kell tenniük arra, hogy 2020-ra legalább 40 százalékkal csökkentik az üvegházhatású gázok kibocsátását, valamint hogy 2050-re az 1990-es értékekkel összehasonlítva 80-95 százalékos csökkentést valósítanak meg.
2020-ra az EU-nak vállalnia kell, hogy a külföldi fejlesztési segélyen túl évente 30 milliárd euró összegű támogatást nyújt a fejlődő országok számára.
Sajnálatos módon vannak olyanok Európában, akik lelkesen kihasználnák, hogy más országok vonakodnak megtenni a szükséges lépéseket, ez ugyanis ürügyként szolgálna számukra ahhoz, hogy az EU se teljesítse kötelezettségeit. Ez egy rendkívül szűklátókörű megközelítés.
A koppenhágai tárgyalások eredményétől függetlenül az EU-nak folytatnia kell munkáját, hatékony kibocsátáscsökkentési célokat kell megfogalmaznia és végrehajtania, tiszta technológiákat kell kifejlesztenie, és el kell köteleznie magát az éghajlati igazságosság elve mellett annak érdekében, hogy ne a fejlődő országoknak kelljen viselnie mindannak a terhét, amit a fejlett országok tevékenysége hozott létre.
Anna Rosbach
az EFD képviselőcsoport nevében. - (DA) Elnök úr, tisztelt Tanács és Bizottság! Éppen egy hónap van hátra karácsonyig. Egy nagy kívánságom lenne karácsonyra, mégpedig az, hogy amikor majd a konferencia véget ér, és a résztvevők valamennyien felhagynak azzal, hogy csupán adatokról és a kvótákról beszélő adminisztrátorok és szakemberek módjára viselkedjenek, akkor végre valódi politikai vitát folytathassunk arról, mit tehetünk reálisan a gyakorlatban azért, hogy javítsuk bolygónk és a rajta élők körülményeit. Ha felnyitjuk a szemünket, túlságosan is világosan láthatjuk, hogy az Egyesült Államok, Oroszország, Kína és a világ számos más országa valójában nem foglalkozik az éghajlatváltozás kérdésével. Ehelyett jól hangzó szándéknyilatkozatokat és üres ígéreteket tesznek.
Angelika Werthmann
(DE) Elnök úr, hölgyeim és uraim! A még jelenleg is tartó gazdasági és szerkezeti válság rávilágított, hogyan tud a nemzetközi közösség gyorsan hatalmas összegeket elérhetővé tenni egy súlyos helyzet enyhítése érdekében, még akkor is, ha ennek módja esetenként megkérdőjelezhető. A válság azt is bebizonyítja, hogy a legkülönbözőbb tagállamok is képesek az együttműködésre, ha nagyobb, felsőbb rendű célok kerülnek veszélybe.
A szerkezeti válsághoz hasonlóan az éghajlatváltozás drámai hatásai is túlnyomórészt az emberi tevékenység eredményei. Ennek ellenére azt a célt kell kitűznünk magunk elé - és itt most az emberiség nevében beszélek -, hogy a Földet és erőforrásait fenntartható, ésszerű módon irányítsuk. A bioszféra sokféleségét meg kell őriznünk a jövő generációi számára. Ha európai szinten sikerül létrehoznunk egy olyan keretrendszert, amely támogatja a tudományt, az innovációt, valamint a korszerű, környezetbarát technológiák - zöld technológiák - és a megújuló erőforrások használatát, akkor európaiként két célt valósíthatunk meg. Először is pozitív hozzájárulásunkkal elősegítjük az éghajlatromboló szén-dioxid-kibocsátások csökkentését, ezáltal pedig véget vethetünk a szerves fűtőanyagoktól való nagyfokú függésnek. Másodszor, ha fokozzuk a tudomány részére és a környezetbarát technológiákhoz nyújtott támogatást, az azt fogja jelenteni, hogy Európa hosszú távon is az innováció központja maradhat. Hosszú távon csak így teremthetünk munkahelyeket Európában.
Andreas Carlgren
a Tanács soros elnöke. - (SV) Elnök úr! Azt kell, hogy mondjam, rendkívül nagyra értékelem azt az átfogó támogatást, amellyel a Parlament szinte valamennyi képviselője az EU megközelítése iránt viseltetett. Ez jelentősen meghatározza, mint azt korábban is tette és a jövőben is fogja, hogy az EU milyen erőt képviselhet Koppenhágában, valamint abban az éghajlati ügyekkel kapcsolatos munkában, amelyet a csúcs után kell elvégeznünk.
Dimas úrnak is el szeretném mondani, milyen nagyra értékelem az általa a mai vitán elmondottakat. A Bizottság az EU éghajlati politikájának fő támaszaként központi jelentőséggel bír, és Dimas úr különösen meghatározó szerepet játszott abban, hogy a Bizottság a jelenlegi álláspontra helyezkedett. Volt idő, amikor nem minden tagállam támogatta ezt olyan elkötelezetten, mint ma, és a döntő helyzetekben a Bizottság mindig rendíthetetlenül állta a sarat. Ezt igen nagyra értékelem, és ennek itt a Parlamentben is hangot kívántam adni.
Leinen úrnak, a Szocialisták és Demokraták Progresszív Szövetsége Európai Parlamenti képviselőcsoport vezetőjének, aki egyben a bizottság elnöke is, azt mondanám, hogy mi is nagy várakozással tekintünk a Parlamenttel folytatott koppenhágai együttműködés elébe. Biztos vagyok benne, hogy a Parlament itt is fontos szerepet játszhat majd abban, hogy megtaláljuk a hangot a többi ország képviselőivel.
A vita azon résztvevőinek, akik felvetették a támogatások kérdését - Leinen úrnak, Hassi asszonynak, de Brún asszonynak és a többieknek - mondanám, hogy természetesen a konkrét számok is fontosak. Ez az oka annak, hogy az EU az a fejlett országokat tömörítő csoport, amely ez idáig a legambiciózusabb és a legrészletesebb számadatokkal szolgált. Hadd tegyem hozzá, hogy a gyors intézkedéseknek - az esőerdők pusztulását megállító, valamint az éghajlatot károsító légi közlekedés és hajózás területéről különösképpen a legszegényebb uniós tagországokban szükséges intézkedések céljára fordítható forrásokat bevonó intézkedéseknek - azonnali eredményeket kell hozniuk.
Valaki említette a kérdés gyakorlati oldalát. Az EU e tekintetben példát mutat. Valójában félúton járunk a 2020-ra előírt 20 százalékos célkitűzés teljesítésében. Már egyharmadát megvalósítottuk annak, amit a 30 százalékos csökkentés elérése érdekében tennünk kell. Éppen ezért a véghajrában a többi felet is arra kívánjuk rávenni, hogy növeljék ajánlatukat, miközben azt is mondjuk nekik: "nézzétek a mi példánkat, az jól szemlélteti, hogyan lehet a gyakorlatban is csökkenteni a kibocsátásokat”.
Vannak, akik azt mondják, "vállaljunk 10 százalékkal többet”. Nagyon szívesen tennék így, ehhez azonban világszintű megállapodásra van szükség. Ellenkező esetben az EU további 10 százalékos csökkentését két évben belül felemésztené a kínai kibocsátások szintjének növekedése, az éghajlatot pedig nem tudtuk megmenteni. Ezért bír ilyen nagy jelentőséggel a globális megállapodás, és ezért olyan lényeges a Parlament szerepe, egy fontos politikai alapról van ugyanis szó, amelyre tovább lehet építkezni.
Stavros Dimas
a Bizottság tagja. - Elnök úr! Azután, amit mondott, nem számítottam rá, hogy szót kapok, de így megragadom az alkalmat, hogy néhány szót szóljak a 30 százalékos célkitűzés mellett felhozott legfőbb érvvel kapcsolatban.
Természetesen egyetértek Ouzký úrral abban, hogy globális megállapodásra van szükség, vagyis arra, hogy a világ valamennyi országa részt vegyen egy átfogó megállapodásban, és valamennyi gazdasági ágazat kivegye a részét a csökkentésekből. Mindennek pedig természetesen tudományos alapokon kell megvalósulnia.
Egy ilyen globális megállapodáshoz és annak érdekében, hogy más országokat is meggyőzhessünk arról, hogy lépjenek elő, továbbra is jó példával elöl járva kell befolyást gyakorolnunk, olyan példával, amelynek erkölcsi súlya van. Európa erkölcsi vezető szerepe fontos, egyben azonban példaként is szolgál, amely szemlélteti, hogy a környezetbarát üzleti tevékenység versenyképességünk szempontjából meghatározó. A Financial Times tegnapi számában jelentést olvashattunk arról, milyen előnyökkel jár az európai vállalkozások - köztük az Európai Unió igen jelentős vállalatai - számára a zöld gyakorlatra való átállás, valamint arról, hogy várakozásaik szerint 2020-ra környezetbarát vállalkozásuk minden egyéb vállalkozást túlszárnyal majd. Ez a két lehetőségünk van tehát arra, hogy a többi országot is rávegyük az ambiciózus vállalások megtételére és egy jogilag kötelező érvényű megállapodás aláírására.
A 30 százalékos csökkentést illetően a következőket tenném ehhez hozzá. Először is, e célkitűzés összhangban áll a tudományos véleményekkel, akkor vagyunk tehát őszinték, ha e tudományos ajánlásoknak megfelelően járunk el. Másodszor, mindez ma kevesebbe, jóval kevesebbe kerül, mint korábban, amikor az éghajlati és energiacsomagról folytatott vita zajlott: e célkitűzés hozzávetőleg 30-40 százalékkal olcsóbban megvalósítható.
Harmadszor, a 30 százalékos céllal nem csak arra teszünk szert, amit korábban Andreas Carlgren úr is említett, nem csupán eszközként szolgál majd mások meggyőzéséhez, hanem és legfőképpen a példamutatás erejével gyakorol majd nyomást rájuk; a világ közvéleménye értékelni fogja az Európai Unió tevékenységét. Mindez, ahogyan azt egyik hölgy kollégám is említette, a technológiák szempontjából is jelentős lesz. Természetesen azért, mert javítja majd a szén árát, amely ma igen alacsony, és ezáltal komoly ösztönzőként fog szolgálni az ökoinnovációhoz, valamint az új technológiák kidolgozásához és alkalmazásához.
Egy további igen fontos szempont az, hogy az Európai Unió kiváltságos helyzetben van, hiszen már rendelkezik olyan jogszabállyal, amelyet önök szavaztak meg, és amely az Európai Unió és tagállamai számára biztosítja azokat az eszközöket és intézkedéseket, amelyeknek köszönhetően a magasabb célok eléréséhez nem kell mást tenniük, mint megnövelni a jogszabályban szereplő egyes felső határértékeket.
Karl-Heinz Florenz
(DE) Elnök úr! Mindenekelőtt reagálni szeretnék a Dimas biztos úr által imént elmondottakra. Természetesen az éghajlatkérdés egészére vonatkozóan szükség van a kötelező érvényű megállapodásra, ez azonban itt Európában, az európai iparra is érvényes. Nem csak zöld ipar létezik ugyanis. Más ágazatok iparai esetében is figyelembe kell vennünk ezeknek az iparoknak az Európán kívüli versenyképességét.
Az iparnak tervezési biztonságra van szüksége, és e tekintetben Európa jelentős előrelépést tett. Ez helyes megközelítésnek bizonyult, amelyet abban az időben kifejezetten támogattam. Most azonban, Koppenhágában, gondoskodnunk kell róla, hogy az elmúlt év kedvező eredménye a koppenhágai szinten is érvényesüljön. A globális szén-dixoid-költségvetés tekintetében kötnünk kell az ebet a karóhoz. Ez már korábban is elhangzott, most azonban valóban a többi ország és kontinens tudomására kell hoznunk ezt az üzenetet. Ha ezt megtettük - és nem lesz könnyű dolgunk -, akkor tovább kell fejleszteni a kibocsátáskereskedelmi rendszert. Ha ebben a történetben továbbra is kizárólag Európa szerepel majd, hamarosan kifogyunk az időből. Ezért csupán kérlelni tudom a biztos urat és a Tanács soros elnökét, hogy ezt az üzenetet a továbbiakban rendkívüli elszántsággal közvetítsék.
Meghatároztuk a második problémát - amelyről a mai nap során már szó esett -, mégpedig az erdőirtás kérdését. Leinen úr, Borneón évente a Saar-vidék kétszeresének megfelelő nagyságú területet égetnek fel. Ez katasztrófa. A világ összes szén-dioxid-kibocsátásának 8 százaléka származik e tevékenységből, és addig taposhatjuk az ipart, ameddig csak akarjuk, ezt nem fogja tudni ellensúlyozni. És nem is szeretném, ha ellensúlyozná. Éppen ezért teljesen más megközelítést kell kialakítanunk.
Végtelenül megdöbbent a támogatások kérdése - itt számok versenyéről van szó. Számomra fontos, hogy a pénz forrását ne tekintsük feneketlen kútnak, és nem vagyok biztos benne, nem éppen ezt tesszük-e. Biztos úr, meg tudna nyugtatni ebben a vonatkozásban? A fejlődő országokat is be kell vonni a folyamatba, a lehetőségeknek megfelelően módosított számokkal és célértékekkel. Ez a kérésem. Európa komolyan beszélt, és e komolyság - a Bizottság és a Tanács részéről is, ezt hangsúlyoznám - az erősségünk; olyan erősség, amelyet a jövőben is fejleszteni kell.
Dan Jørgensen
(DA) Elnök úr! Néhány hónappal ezelőtt Grönlandon jártam. Egy Ilulissat nevű kisvárosba látogattam, amelytől északra egy gleccser található. Ez a gleccser jelenleg olvad, és óránként két métert halad - óránként két métert! Puszta szemmel is látható. Hallani is lehet, amikor ugyanis egy hatalmas jégdarab lehull, az olyan, mint a mennydörgés. A gleccserből naponta elfolyó olvadt víz mennyisége megegyezik egy New York méretű város egészének éves vízfogyasztásával! Ez szemlélteti csak igazán a tárgyalt téma sürgető voltát. És mindez még azelőtt van, hogy az éghajlatváltozás hatásai súlyos csapást mérnének ránk.
Ezért úgy érzem, Rosbach asszonynak és mindenki másnak, aki ma úgy fogalmazott, hogy "higgadtnak kell maradnunk”, "azt kell megvizsgálni, hogy politikai szempontból mire van lehetőség”, a következőt kell mondanom: vannak dolgok, amikben nem lehet kompromisszumot kötni. Bizonyos célokat illetően nem köthetünk kompromisszumot, és ezek egyike az EU által támogatott 2 °C-os célkitűzés. Éppen ezért, Carlgren miniszter úr és Dimas úr, rendkívül nagy örömömre szolgál az önök mai üzenete. A 2 °C-os célkitűzéssel kapcsolatban nem köthetünk kompromisszumot. Ez azt jelenti, hogy a világ fejlett országainak 25 és 40 százalék közötti csökkentést kell megvalósítaniuk. Azt is jelenti továbbá, hogy erőteljes nyomást kell gyakorolni az Egyesült Államokra, hogy elérjük: ők is támogassák ezt a célkitűzést. Szeretném, ha megjegyzéseikben tisztán gyakorlati szempontból is utalnának az Egyesült Államok által teljesítendő csökkentés szintjére. Úgy vélem, ez hiányzik a nyilvános vitából.
Számunkra, itt az EU-ban a központi kérdés - azon kívül, hogy kellően ambiciózus csökkentési célkitűzéssel kell előállnunk - a pénzügyi támogatási terv. A világ gazdag országainak pénzügyileg is elő kell segítenie a növekedés lehetőségének a szegény országok részére történő átadását, ezáltal nem azt kívánjuk majd tőlük, hogy maradjanak meg szegénységben, hanem hogy ők is tovább növekedjenek. Ennek a növekedésnek azonban technológiai váltás alapján, környezetbarát módon kell megvalósulnia és fenntarthatónak kell lennie. Jelenleg sajnos azt kell, hogy mondjam, jóllehet az EU számos területen vezető szerepet játszott, a támogatások tekintetében még mindig nem vagyunk abban a helyzetben, hogy a szükséges számokra javaslatot tegyünk. Tudom, hogy ez nem az itt jelenlévő urak hibája. Sajnos nem tudtuk megszerezni az európai kormányfők támogatását. Ennek ellenére őszintén bízom benne, hogy ez még Koppenhága előtt sikerül; a dolog nem tűr halasztást.
Befejezésképp azt mondanám, döntő fontosságú, hogy mi, itt Európában elsőként fogalmazzuk meg, hogy mindez nem jár szükségképpen az életszínvonal csökkenésével - sem a tehetős országokban, sem pedig a szegény világban. Nem teszi majd versenyképtelenné iparunkat. Éppen ellenkezőleg, követeléseink nyomán az ipar innovatívabbá, ennek nyomán pedig a világban is versenyképesebbé válik majd. Ha beleolvasnak az újságba, nézik a televíziót vagy kicsit is követik a világsajtót, látni fogják, hogy a közhangulatot pesszimizmus uralja. Sokan már most eldöntötték, hogy Koppenhága is kudarccal fog végződni. Éppen ezért minden eddiginél fontosabb, hogy Európa - az EU kormányzása mellett - vezető szerepet vállaljon. Mindezzel sok szerencsét kívánok önöknek a koppenhágai tárgyalásokhoz.
Chris Davies
Elnök úr! Ha kinéz ma az ablakon, egy igen szomorú Strasbourgot lát majd, amiben nincs semmi különös. Még a régióm, az eddig mért legnagyobb csapadékmennyiséggel rendelkező Cockermouth és Workington egyes részeit pusztító árvíz sem szokatlan; konkrétan nem hozhatók összefüggésbe az éghajlatváltozással, jóllehet a tudományos eredményekkel összhangban állnak.
Nagyon nehéz meghozni a szükséges politikai döntéseket úgy, hogy kétségbe vonjuk az éghajlatváltozás létezését. Vissza kell lépnünk egy lépést; fel kell ismernünk, hogy egy emberélet ideje alatt megnégyszereződött az emberi társadalom, a szerves fűtőanyagok felhasználása és energiafogyasztásunk pedig óriási mértékben megnövekedett. Mivel a légkör vastagsága nem változott, azon is érdemes eltűnődni, vajon nem kellene-e az éghajlatváltozásnak a jelenleginél gyorsabban haladnia.
Úgy gondolom, fontos felismernünk, hogy az éghajlatváltozás nem egy vallás. Nem hitrendszer. Számba kell vennünk a szkeptikusok érveit, és meg kell cáfolnunk azokat. Gondoskodnunk kell róla, hogy a tudomány elsődleges szerepet kapjon. Csupán azt kívánom, bárcsak egyes szkeptikusok ne lelnék ekkora örömüket abban, hogy a cselekvést hátráltató javaslatokat terjesztenek elő, olyan javaslatokat, amelyek végül akár milliók életébe kerülhetnek.
Voltak, akik megpróbálták visszafogni a koppenhágai célkitűzéseket, ha azonban hallották, amit Carlgren úr tegnap a Környezetvédelmi, Közegészségügyi és Élelmiszer-biztonsági Bizottságban mondott, akkor tudják, hogy szó sem volt ilyesmiről. A célkitűzéseket ennél határozottabban nem is lehetett volna megerősíteni. 65 kormányfő van jelen. Fontos, hogy az Egyesült Államok és Kína vezetői is jelen legyenek, most azonban lehetőségünk nyílt arra, hogy meghozzunk néhány jelentős politikai döntést.
Üdvözlöm, hogy az Európai Unió így teljesítette vezető szerepét. Ez nagy örömünkre szolgál. A kérdés csak az: elegendő ez? A helyzet képlékeny. Négy hetünk van, és a tárgyalások rendszerint saját tempójukban haladnak. Elegendő mozgásteret biztosítunk önöknek? A biztos úr azt javasolta, hogy 20 százalék helyett 30 százalékot ajánljunk. Ez akkor most tárgyalási álláspontunk módosítását jelenti? Erősítjük-e azt? Azt mondjuk-e, hogy készek vagyunk megtenni ezt a gesztust, még mielőtt a végső megállapodás megszületik? A vita befejezése előtt hallhatunk-e többet a Tanácstól és a Bizottságtól arra vonatkozóan, milyen lehetőségeink vannak arra, hogy emeljük a tétet?
Bas Eickhout
(NL) Két hét van hátra a koppenhágai konferencia megkezdéséig, ahol döntő lehetőség nyílik egy ambiciózus éghajlati megállapodás elérésére.
Az Európai Unió helyesen azt állítja, hogy Koppenhágában mindenképpen megállapodásra kell jutni; éghajlatunk nem tűri a további késlekedést. A tudomány egyértelműen fogalmaz. Ha teljesíteni szeretnénk az Európai Unió által évek óta kívánatosként hangoztatott két fokos célkitűzést, akkor a gazdag országoknak 40 százalékkal kell csökkenteniük kibocsátásaikat. Ennek megfelelően az Európai Uniónak saját maga számára is szigorúbb célértékeket kell megfogalmaznia, ha el kívánja érni ezt a két fokos célkitűzést. Ez az éghajlat szempontjából létfontosságú.
Mindemellett azonban az Európai Unió kezében van annak a kulcsa is, hogyan veheti rá az Egyesült Államokat a részvételre. Amíg az EU nem fogalmazza meg világosan, mekkora összeget szándékozik elérhetővé tenni a fejlődő országok részére, az Egyesült Államoknak lesz mit ürügyként felhasználnia. Ezért tegyünk határozott, 30 milliárd euró összegű ajánlatot a fejlődő országok számára, így az Egyesült Államokon lesz a nyomás, hogy előterjessze saját csökkentési céljait. Koppenhága sikeres lehet, Koppenhágának sikeresnek kell lennie, és e siker kulcsa továbbra is az Európai Unió kezében van.
Derk Jan Eppink
(NL) Hölgyeim és uraim! Koppenhága már a konferencia megkezdése előtt kudarcot vallott. Megegyezésre juthatunk, de jogilag kötelező érvényű megállapodás nem lesz.
Obama elnök nem fogja keresztülvinni a kibocsátáskereskedelmi rendszert a Szenátuson; az ő prioritása elsősorban az egészségügy, nem pedig a korlátozási és kereskedelmi rendszer. Ez azt jelenti, hogy Európa választás előtt áll: egyedül is folytassuk, vagy ne? Továbbra is működtessük-e egyedül a kötelező kibocsátáskereskedelmi rendszert? Ezt alaposan át kell gondolnunk. Ha egyedül vágunk bele, annak súlyos ára lesz: 2020-ig az európai ipar több százmilliárd eurójába kerülhet, ami több százezer európai munkahely elvesztését eredményezné.
Hoznék egy példát. Houston után Antwerpenben található a világon a legtöbb vegyipari vállalat, amelyek közvetlenül 64 000, közvetve pedig 100 000 embernek adnak munkát. Antwerpen vegyipara nem maradna talpon, ha Európa egyedül indulna útnak, és úgy tűnik, egy holland embernek kell kiállnia e város érdekeiért. 2020-ra a vegyipar áldozatul esne a szélsőségesen magas termelési költségeknek, és teljesen megszűnne.
A kibocsátáskereskedelemnek szintén számos hátránya van. Rendkívül ingadozó; az ár 30 euróról 8 euróra csökkent. Mi tehát a teendő? Gondoskodni kell a környezetvédelmi technológiák megfelelő fejlődéséről, leírhatóvá kell tenni a környezetvédelmi beruházások adóját, elő kell segíteni a kutatást és környezetbarát termelési technológiákat kell kidolgozni. A Tisztelt Háznak ellenőriznie kell a gyakorlati megvalósíthatóságot. Az a benyomásom, mintha nem egy parlamentben, hanem egy vallási közösségben lennék. A mi megváltónk a technológiai innováció lesz, nem pedig a forró levegő kereskedelme.
Kartika Tamara Liotard
(NL) Egy gyors listát szeretnék adni azokról a tevékenységekről, amelyek szén-dioxid-kibocsátással járnak; a lista egy olyan hölgytől származik, akivel tegnap futottam össze az utcán.
A hölgy él (ezt érdemes megjegyezni!)
Lezuhanyozott. Beautózott a munkahelyére. Vett egy csokor műanyag csomagolóba csomagolt melegházi virágot. A laptopja egész nap be volt kapcsolva. Sütött egy nagy szelet ínycsiklandozó steaket, majd kissé feltekerte a fűtést.
Egy ilyen luxussal teli szép napot követően hogyan ragaszkodhatunk továbbra is ahhoz, hogy az országát a mi luxusunkat kiszolgáló erdőirtás nyomán elhagyó őslakos csökkentse szén-dioxid-kibocsátását, amikor az ő listáján pedig nem szerepelt más, mint hogy: "Éltem”?
A magas szén-dioxid-kibocsátásért az iparosodott országok felelősek, meg kell tehát fizetniük az árát, és támogatniuk kell a fejlődő országokat. Ennek összege nem maradhat szánalmas alamizsna. Fel kell számolnunk azt a késztetésünket, hogy csak akkor lépjünk, ha más is így tesz. Az Egyesült Államokat és Kínát határozottan el kell számoltatni. A célkitűzés egy dolog, ami azonban igazán számít, az a felelősségvállalás.
Oreste Rossi
(IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim! Borítsunk könyörületesen fátylat az elképesztő évi 30 milliárdos összegre, amelynek a feltörekvő országok számára történő folyósítását az EU 2020-ig alapvetően minden biztosíték nélkül vállalná. Olaszként bennünket ez a hírhedt olasz Cassa del Mezzogiornóra emlékeztet.
Módosításaink három pontot érintenek. Először is jogilag kötelező érvényű és hasonlóképpen ambiciózus vállalásokat kérünk nem csupán az iparosodott országoktól, hanem a feltörekvő gazdaságok, különösképpen Kína, India és Brazília részéről is.
Másodszor azt kérjük, hogy az ezen országok számára és javára elkülönített minden európai támogatást az "Európai Unióban készült” technológiák használatától tegyünk függővé annak érdekében, hogy vállalkozásaink számára legalább részben megtérüljenek a további terhes kibocsátáscsökkentési vállalások, amelyeket az EU rájuk kényszerít, és amelyeknek összes költségét ők viselik.
Harmadszor, fellépést sürgetünk annak érdekében, hogy biztosítani lehessen: az innovatív pénzügyi mechanizmusok - például az ETS-alapú derivatívák és a "debt-for-nature swap” (adósságcsökkentés környezetvédelem fejében) programok - kidolgozása valójában ne egy újabb, a továbbra is tartó igen súlyos válsághoz hasonló pénzügyi spekuláció elkendőzésére szolgáljon.
Éppen ezért, ha módosításainkat elutasítják, küldöttségünk - az Északi Liga küldöttsége - az állásfoglalás ellen fog szavazni.
Nick Griffin
Elnök úr! Mindenki egyetért abban, hogy az éghajlatváltozás a legnagyobb kihívás az emberiség számára: a politikai elit folyamatosan ezt hangoztatja, de ez hazugság. Nem mindenki ért egyet ezzel. Több ezer tudós vitatja még az emberi tevékenység nyomán kialakult globális felmelegedés létezését is, olyan természetes, ciklikus változásokra hivatkozva, amelyek során a római korabeli Észak-Angliában szőlőskertek nőttek, 1658-ban pedig a svéd hadsereg a befagyott Balti-tengeren menetelt át Koppenhágába.
Miközben a globális felmelegedés fanatikusainak serege Koppenhága felé menetel, az igazság az, hogy orwelli konszenzusuk nem tudományos megegyezésen, hanem zaklatáson, a cenzúrán és hamis statisztikákon alapul. A vezető klimatológus, Lindzen professzor szavaival élve "a jövő generációi zavart ámulattal állnak majd azt látva, hogy a kora XXI. század fejlett világában micsoda hisztérikus pánik tört ki néhány tizedfoknyi általános globális hőmérsékletemelkedés miatt, és hogy a rendkívül bizonytalan számítógépes előrejelzéseken [...] alapuló képtelen túlzások miatt azt fontolgatták, hogy visszafordítják az iparosodás korát”.
Valójában nem lesz semmiféle zavart ámulat, mivel a hisztéria okai nyilvánvalóak. Az a célja, hogy ürügyként szolgáljon a globalisták számára egy olyan politikai projekthez, amelynek révén a nemzeti demokráciák helyébe az új világrend globális kormányzása lépne. Semmi köze sincs a tudományhoz, de annál több ahhoz a közös globalista célhoz, hogy megadóztassanak és ellenőrzés alá vonjanak bennünket, miközben a zöldipari gépezetben milliárdokat termelnek a nagyvállalatok számára. A baloldal nyugatellenes intellektuális különcei a kommunizmus összeomlásával maguk is kollektív összeomlás áldozatai lettek. Az éghajlatváltozás az ő új hitrendszerük, egy világi vallásos hisztéria saját pápával - ő Al Gore -, szén-dioxid-kibocsátási egységekben mért bűnbocsánattal és eretneküldözéssel. Az eretnekek azonban Koppenhágában megnyilatkoznak majd, és kiderül az igazság. Az éghajlatváltozást arra használják, hogy egy olyan embertelen utópiát kényszerítsenek ránk, amely éppolyan pusztító, mint Sztálin vagy Mao ideológiái voltak.
Richard Seeber
(DE) Elnök úr! Albert Einstein egyszer azt mondta: "A dolgokat a lehető legegyszerűbbé kell tenni, de annál nem egyszerűbbé”. Körültekintőnek kell lennünk, nehogy ebbe a csapdába essünk. Azzal ámítjuk magunkat, hogy bizonyos időjárási jelenségek - például az írországi árvíz - az éghajlatváltozás közvetlen eredménye. Úgy tartjuk továbbá, hogy a globális hőmérsékletemelkedés, amely kétségtelenül tapasztalható a különböző földrészeken, közvetlen kapcsolatban áll az emberi tevékenység által a Föld légköri szén-dioxid-tartalmában létrehozott kis mértékű emelkedéssel.
Egyes tudósok kétségbe vonják ezeket a káros következményeket, és jó, ha ezt Koppenhágába utazva is észben tartjuk majd. A konferenciát illetően optimista, ezzel együtt azonban realista hozzáállást kell kialakítanunk. Ne feledjék, Európa csupán a szén-dioxid-kibocsátások 10 százalékáért felelős. Ez vitathatatlan. Ugyanakkor tisztában vagyunk vele, hogy az Egyesült Államok, Kína és az APEC-országok, amelyek együtt a világ összes szén-dioxid-kibocsátásának kétharmadát adják, a kérdéshez igen kritikusan állnak hozzá.
A fő kérdés immár nem a számok versenye, és az, vajon 20 vagy 30 százalékos csökkentést szeretnénk, hanem az, hogy egy globális, és ne pusztán európai megállapodás szülessen, ezért meg kell próbálnunk mindenki számára kötelező érvényű célokat lefektetni, amelyek később ellenőrizhetők, és mindenekfelett betarthatók. Hasonlóan fontos, hogy polgáraink és vállalkozásaink is velünk tartsanak. Senkinek nem származik előnye abból, ha Európát a szén-átszivárogtatás fenyegeti, és a vállalkozások máshová költöznek, amikor itt, Európában a vállalkozások kétszer olyan nagy energiahatékonysággal folytatják a termelést, mint a világ bármely más részében. Ugyanígy senki sem profitál abból, ha a világ számos országában kiirtják az esőerdőket - tavaly Brazíliában 12 500 km2 területű esőerdő tűnt el. Florenz úr említette Borneó példáját.
Éppen ezért sokkal fontosabb az erdőirtás megfékezése, mint a számok versenyében való részvétel. Arra kérem tehát a tárgyalókat, hogy realistán, és ne túlságosan nagyfokú optimizmussal induljanak Koppenhágába.
Marita Ulvskog
(SV) Elnök úr! Örömmel látom a svéd miniszter úr elkötelezettségét. Ezzel azonban továbbra is igen egyedül van. Úgy tűnik, hogy a világ vezetői, az Európai Tanács, de még a svéd elnökséget vezető miniszterelnök számára is előbbre való a rövid távú belföldi politikai haszon, mint a hosszú távú és világszintű környezetvédelmi előnyök. Ez elfogadhatatlan.
Többek között egyértelmű tájékoztatásra van szükség a fejlődő országok klímatevékenységének pénzügyi támogatásával kapcsolatban. Az az ígéret, amelynek értelmében ezt ésszerű arányban finanszíroznánk, elfogadhatatlan. Ezek csak szavak, konkrét kötelezettségvállalás nem történt, ezért tovább kérdezek. Meg tudja-e ígérni Carlgren úr, hogy még a koppenhágai csúcs előtt tisztázza ezeket az információkat?
Másodszor, ha már a támogatás kérdésénél tartunk, a terv az, hogy a pénz nagy része a kibocsátási egységek kereskedelméből származik majd. Ezzel egyidejűleg azt kockáztatjuk, hogy a rendszer egészét aláássuk, ha lehetővé tesszük, hogy a tiszta fejlesztési mechanizmus projektjeinek köszönhetően a kibocsátáscsökkentés jelentős hányadát fejlődő országokban lehessen megvalósítani. Mindezen felül arról is tárgyalások folynak, vajon megengedjük-e a gazdag országoknak, hogy az előző évekből megmaradt felhasználatlan kibocsátási egységeket átvigyék a következő évre. Mit kíván tenni Carlgren úr és az elnökség annak érdekében, hogy biztosítsák a kibocsátáskereskedelmi rendszer megfelelő működését? Számíthatunk arra, hogy a koppenhágai csúcstalálkozóban érintett országok között jelenleg folyó macska-egér harc véget ér?
Gerben-Jan Gerbrandy
(NL) Köszönetet szeretnék mondani Carlgren úrnak és Dimas biztos úrnak mind felszólalásuk tartalmáért, és különösképpen annak hangneméért. Igen pozitív ez a hangnem, amely azt a meggyőződést közvetíti, hogy ténylegesen elérhető a nemzetközi megállapodás; vagyis egy jogilag kötelező érvényű előírásokat tartalmazó megállapodás.
Elnök úr! Legalább 60 állam- és kormányfő utazik majd Koppenhágába. Ne hagyjuk, hogy útjuk hiábavaló legyen. Hívjuk fel a figyelmüket rendkívüli felelősségükre. Tegyük lehetővé számukra, hogy túllépjenek önmagukon és rövid távú gazdasági érdekeiken. Tegyük lehetővé számukra, hogy nagyot lépjenek előre a holnap gazdasága felé, egy minimális nyersanyag-felhasználáson alapuló gazdaság irányába.
Mindannyian tudjuk, hogy Koppenhága csak akkor lehet sikeres, ha az EU határozott vezető szerepet vállal. Carlgren úr, Dimas biztos úr, vessünk véget annak, hogy a fontos szereplők sakkban tartják egymást. Nincs több időnk a "Ki tud legtovább egy helyben ülni?” játékra. Ösztönözzük őket fellépésre, és vigyük őket magunkkal egészen a kötelező érvényű nemzetközi megállapodásig, amelyet annyira szeretnénk elérni.
Yannick Jadot
(FR) Elnök úr! Mint azt tudjuk - számos tudományos tanulmány és Yvo de Boer szerint is - a feltörekvő országok ma legalább annyi erőfeszítést tesznek 2020-ra készülve, mint Európa.
Azt is tudjuk, hogy a tárgyalásokon már most is ellenőrzési joggal rendelkezünk a feltörekvő gazdaságokkal szemben, amelyet egyre inkább az emissziókataszterek, a meghozott intézkedésekről szóló jelentések révén gyakorolunk. A Világ Erőforrásai Intézet (WRI) közzétette statisztikáit, amelyeknek értelmében Kína egy főre jutó szén-dioxid-kibocsátása az 1950 óta mért összesített adatok alapján 70 tonna, míg az Egyesült Államokban ez az érték 810 tonna, a 27 tagú EU-ban pedig 413 tonna.
Ezért szívélyesen arra kérjük önöket, hogy józan belátással az Európai Parlament állásfoglalását elsősorban tárgyalási mandátumként használják. Ez a legjobb, amit az éghajlat védelme és az európai válságból való kilábalás érdekében tehetünk.
Ezentúl arra kérem az Európai Néppárt (Kereszténydemokraták) képviselőcsoportot, hogy az értelem és a hitelesség jegyében vonják vissza azon javaslatukat, amely szerint a feltörekvő országoknak ugyanazt kell tenniük, ugyanazokat a vállalásokat kell teljesíteniük, mint a gazdag országoknak. Ez elfogadhatatlan és komolytalan.
Konrad Szymański
(PL) Elnök úr! Kiotó esetében engedményeket és mentességeket biztosítottunk a fejlődő országoknak, aminek nyomán versenyképességünk jelentősen meggyengült. Mindeközben 2005-ben a fejlődő országok szén-dioxid-kibocsátása túllépte az európai szintet. Ma a Parlament nem csupán a gazdaságot kívánja további drasztikus éghajlati szabályozással terhelni. Az állásfoglalási javaslat az elkövetkezendő 10 évben évi 30 milliárd euróval terheli meg nemzeti költségvetésünket, amelynek célja a fejlődő országok segítése. Lengyelország esetében a hozzájárulás kiszámításának javasolt módszere a 2020-ig tartó 10 év során akár több mint 40 milliárd euró költséget is eredményezhet. A Kiotói Jegyzőkönyv kétes hatásai, a fejlődő országok kiváltságos helyzete és e politika egyre növekvő költségei miatt ellenezzük az állásfoglalást. Nem csak az éghajlatért, de polgáraink jólétéért is felelősek vagyunk.
Sabine Wils
(DE) Elnök úr! Az éghajlatváltozás következményei a világ számos részében nyilvánvalók. A legújabb számítások szerint a Föld hőmérséklete 2060-ra 4 C-kal, az Északi-sarkon pedig 10 C-kal lesz magasabb. Az északi-sarki jégtakaró olvadásának jelentős gyorsulásáért elsősorban az európai koromkibocsátás felelős - a gázokat a szél juttatja el ilyen messzire. Az EU gazdag iparosodott tagállamainak most kötelessége pénzügyi támogatást nyújtani a szegény országok számára annak érdekében, hogy azonnali intézkedések révén ellensúlyozhatók legyenek az éghajlatváltozás következményei. 2010 és 2050 között évi 100 milliárd amerikai dollárra lenne szükség. Azt hiszem, nyugodtan mondhatjuk, hogy az ebből az összegből az Európai Unióra jutó 30 milliárd dollár egyáltalán nem sok.
A technológiaátadást sem köthetjük szabadalmakhoz, máskülönben a pénz egyszerűen közvetlenül visszavándorolna az iparosodott országok vállalatainak zsebébe. Az EU-nak kötelessége, hogy a koppenhágai konferencián vezető szerepet vállaljon az éghajlatváltozás kérdésében.
Paul Nuttall
Elnök úr! Az imént hallottam egyik szocialista kollégám felszólalását Grönlandról és az olvadó grönlandi jégtakaróról.
Ezt a témát illetően a következő lenne a kérdésem: miért hívják Grönlandot Grönlandnak (zöld sziget)? Talán azért, mert egykor, a Föld egy melegebb korszakában valóban zöld volt?
Úgy tűnik, hogy a britek így gondolják, a The Times című napilapban közzétett közvélemény-kutatás szerint ugyanis egyértelmű, hogy nem hisznek többé az úgynevezett emberi tevékenység által okozott globális felmelegedésben.
A britek igen okosak, és világosan látják, hogy a politikusok eltérítették eredeti céljától a környezetvédelmi napirendet. Ezt ma cinikus módon arra használják, hogy adót emeljenek, ellenőrzést gyakoroljanak, és az Európai Unió most még saját létezését is ezzel indokolja.
Ezen a héten annak is tanúi lehettünk, hogy az Egyesült Királyság egyik vezető, a kormány tanácsadójaként működő klímakutató központról bebizonyosodott, módosította az adatokat, és elfojtja a vitát. Ez rettentően szégyenletes.
Várakozással nézek Koppenhága elébe, amikor majd a politikai osztály tagjai feszengve ülik körbe a tárgyalóasztalt, és elmulasztják megemlíteni a mindenki számára nyilvánvalót, vagyis azt, hogy a Föld felmelegedése az elmúlt 10 évben valójában nem folytatódott.
Pilar del Castillo Vera
(ES) Elnök úr! Először is elismeréssel adóznék a megtett erőfeszítésekért, valamint azért a lelkesedésért, amelyet a Bizottság és a Tanács, és természetesen a Parlament részéről is ilyen hosszú időn keresztül tapasztalhattunk az éghajlatváltozás elleni küzdelem programja során.
Elmondanám, hogy számos olyan tény létezik, amelyek kijelölik számunkra a követendő útvonalat. Az első a következő: mindenki részvételére szükség van, különösképpen a legnagyobb szennyező országokéra. A második közel bizonyos tény a következő: a rendelkezésünkre álló információk alapján úgy tűnik, igen nehéz lesz Koppenhágában jogilag kötelező érvényű megállapodást kötni, olyan értelemben, ahogyan például a kibocsátási százalékokra vonatkozó megállapodások természetesen kötelező érvényűek.
Ez a realitás azonban nem szabad, hogy eltántorítson bennünket, mert a pesszimizmus a valóság elfogadásának hiányából fakad. Ezzel ellentétben az optimizmus alapja a valóság elfogadása.
Mit kell tehát alapvetően tennünk Koppenhágában? Természetesen nem szabad elfelejtenünk, hogy egy általános megállapodás elérhető. Mivel azonban tisztában vagyunk a helyzettel és a fennálló lehetőségekkel, úgy vélem, olyan ágazati megállapodásokra kellene koncentrálnunk, amelyek valóban érvényesek, és megvalósítható célokat fogalmaznak meg. Itt például az erdőirtásról, a feltörekvő és fejlődő országoknak nyújtott segélyekről, és elsősorban a technológiaátadásról szóló megállapodásokra gondolok. Meggyőződésem továbbá, hogy rendkívül jó ötlet lenne, ha megállapodás születne egyes programok támogatásáról annak érdekében, hogy a világszerte leginkább energiaigényes ipari ágazatok országtól függetlenül kibocsátási megállapodásokat köthessenek. Ez gazdaságaink versenyképességét is növelné.
Zárásképp hangsúlyozni szeretném, hogy az optimizmus alapja a realizmus, a hatékonyságé pedig a megvalósítható célkitűzések megfogalmazása. Minden esetben ez kell, hogy vezesse tetteinket.
Linda McAvan
Elnök úr! A tisztelt Háznak ismét meg kellett hallgatnia a BNP és a UKIP beszédeit, és a két párt ismét osztozott az összeesküvés-elméletekkel kapcsolatos meggyőződésükben, amivel bizonyították, hogy vajmi kevés különbség van közöttük.
Mindazonáltal ma délelőtt először is gratulálni szeretnék a miniszter úrnak, amiért kitartott az ambiciózus koppenhágai célok mellett, és ragaszkodott a jogilag kötelező érvényű megállapodás elképzeléséhez.
Ma délelőtt a BBC arról tudósított, hogy a Fehér Ház bejelentése szerint Koppenhágába az egyesült államokbeli kibocsátásokra vonatkozó csökkentési célokkal fognak érkezni. Azok közülünk, akik találkoztak az amerikai Kongresszus tagjaival, tisztában vannak vele, hogy jelentős lépés készülődik, és igen komoly esély van egy egyesült államokbeli jogszabály megszületésére, ezért reményeim szerint reálisan bízhatunk a koppenhágai megegyezésben.
Koppenhága azonban még csak a kezdet lesz, hiszen amint onnan visszaérkezünk, nekünk, európaiaknak folytatnunk kell a kibocsátások csökkentését célzó munkát. Folytatnunk kell az energiahatékonyság, a megújuló energiaforrások és az alacsony szénigényű technológiák terén megvalósított beruházásokat. Nagy örömömre szolgál, hogy az elmúlt héten az Európai Unió megállapodott a szén-dioxid-leválasztás és -tároláshoz hasonló technológiákba való beruházásokról, amely üzemek egyike éppen választókörzetemben, a yorkshire-i Hatfieldben létesül majd.
Dimas biztos úr, köszönetet szeretnék mondani önnek. Nem tudom, vajon utolsó alkalommal tehetem-e, hogy itt a Parlament üléstermében megköszönöm önnek az elmúlt évek során európai biztosként végzett munkáját, de a Bizottság valóban kiemelkedő munkát végzett Európa vezető szerepének kialakításában, és a Parlamentnek illik elismernie ezt az eredményt.
Koppenhágában találkozunk majd. Elképzelhető, hogy januárban itt is viszontlátjuk önt, de ezt mindenképpen jegyzőkönyveztetni szerettem volna.
Végezetül bízom benne, hogy a tisztelt Ház az éghajlatváltozással kapcsolatban kedvező állásfoglalást szavaz majd meg, és elutasítja a Parlament szemközti részén helyet foglaló kollégák által benyújtott módosításokat, akik úgy tűnik, vissza kívánják fogni vállalásainkat. Csökkenteni szeretnék a célértékeket, és kibocsátásaink nagyobb részét kívánják máshová kihelyezni. Ha komolyak az éghajlatváltozással kapcsolatos szándékaink, ha igazán jó megegyezést szeretnénk, akkor a módosítások ellen kell szavaznunk.
Fiona Hall
Elnök úr! Üdvözlöm a svéd elnökség által tanúsított kedvező és határozott fellépést, és különösképpen a miniszter úr abbéli elhatározását, hogy a koppenhágai megállapodásnak aktualizálhatónak kell lennie, és ellenőrző mechanizmusokat kell tartalmaznia annak érdekében, hogy azt az új tudományos kutatások nyomán módosítani lehessen.
Az EU 2008 decemberében elfogadott éghajlatcsomagja fontos szerepet játszott a tekintetben, hogy bizonyította az éghajlatváltozással kapcsolatos elkötelezettségünk komolyságát, és ugyanígy nagy jelentőséggel bírt a svéd elnökség idején a közelmúltban elfogadott megállapodás is - különösképpen az épületek energiateljesítményéről szóló irányelv átdolgozása, amely mind az új, mind pedig a felújított épületek szénlábnyomát jelentősen csökkenti majd.
Van azonban az európai terveknek egy hatalmas hiányossága is, mégpedig a beruházások. Megdöbbentő, hogy az Egyesült Államok jogszabály hiányában is 100 milliárd dollárt meghaladó összegű tisztaenergia-célú ráfordítást ígért, Kína pedig 200 milliárd dolláros kiadást vállalt gazdaságélénkítő tervében, míg Európa alig több mint 50 milliárd dollárnyi költségvállalást tervez. Jó, ha erről nem feledkezünk el, és Koppenhágához közeledve nem vagyunk túlságosan önelégültek.
Claude Turmes
(DE) Elnök asszony! Konkrét kérdésem lenne Dimas biztos úrhoz. Ha jól értesültem, a helyzet a következő. Ha mi itt az Európai Unióban, végrehajtjuk a saját magunk számára kitűzött célokat - 20 százalékban megújuló energiaforrások és 20 százalékos energiahatékonyság-növekedés 2020-ra -, akkor az EU energiamodelljei szerint ez a szén- és a gáztüzelésű erőművek további használata mellett önmagában is 18-21 százalékos szén-dioxid-csökkenést fog eredményezni.
Ebből kiindulva nem értem, miért vitatkozunk ilyen hosszan a 30 százalékos cél elérésén, hiszen a hatékonysági intézkedések, a megújuló energiaforrások és a kibocsátáskereskedelmi rendszer végrehajtásával, valamint a szénkibocsátás némi ellensúlyozásával könnyedén teljesíthető a 30 vagy 35 százalék.
Hálás lennék, Dimas úr, ha ön mint állhatatos konzervatív, végre rendet teremtene ebben a zűrzavarban, amelyet Seeber és Florenz úr, valamint mások teremtettek, akik ismét behódoltak a régi iparoknak.
Ryszard Czarnecki
(PL) Elnök asszony! Kívánatos lenne némi arányérzék. A ma elhangzottak ellenére nem az emberiség történetének legfontosabb tárgyalásairól van szó, és az emberiség jövője - néhány képviselőtársam állításával ellentétben - valójában nem függ ezektől a tárgyalásoktól. Az éghajlatcsomagban szereplő konkrét határértékekre vonatkozó döntéseket nem pontos és részletes módon hozták meg.
Csupán sajnálatunkat fejezhetjük ki amiatt, hogy máris eldöntetett: a csomag következményei, a pénzügyi következmények elsősorban a szegényebb országokat, az EU új tagállamait érintik majd. Az a döntés, amelynek értelmében e kérdésben a finanszírozást nem az egy lakosra jutó bevétel, hanem a szennyezés határértéke határozza meg, az új uniós országok, köztük hazám, Lengyelország gazdaságát sújtja a legerőteljesebben.
João Ferreira
(PT) Elnök asszony, hölgyeim és uraim! Az éghajlatváltozás kérdését érintő következetes, a kibocsátáscsökkentési célok egyszerű meghatározásán túlmutató megközelítéshez elengedhetetlen, hogy realisztikus módon ismertessük azokat az eszközöket, amelyekkel ezek a célok elérhetők.
Meggyőződésünk, hogy számottevő és sokat mondó, hogy a Környezetvédelmi, Közegészségügyi és Élelmiszer-biztonsági Bizottság tagjainak többsége elutasította annak a módosításnak a koppenhágai állásfoglalás-tervezetbe való belefoglalását, amely elősegíti - és idézem - a kibocsátáscsökkentési célok eléréséhez felhasznált eszközök diverzifikációját, elkerülve ezáltal a piaci alapú eszközöktől való függést, valamint az e piaci eszközök hatékonyságáról, illetve társadalmi és környezeti hatásairól szóló értékelés végrehajtásának szükségességét.
Az, hogy az Európai Unió milyen nagy jelentőséget tulajdonít a piaci megoldásoknak, alapvetően politikai és ideológiai elköteleződést jelez. Ennek célja egy olyan rendszer létrehozása, amellyel milliárdos nagyságrendű képzeletbeli pénzügyi eszközök teremthetők egy olyan rendszer szolgálatában, amely látszólag semmit sem tanult abból a válságból, amelyben jelenleg vergődik.
Az Európai Unió kibocsátáskereskedelmi rendszerének végrehajtásából származó tapasztalatok teljes mértékben megfosztották hitelétől a piaci alapú szabályozás értékét, és egyértelműen bebizonyították a rendszer eszközeinek minimálisan hatékony és természetellenes voltát.
Timo Soini
(FI) Elnök asszony! A munkavállalókat, a kisvállalkozókat és a kisvállalkozói ipart kellene védelmeznünk. A környezetvédelmi fellépés csak egy egészségesen működő gazdaságban lehetséges. Csak akkor ruházhatunk be a környezet védelmébe, ha gazdaságunk egészséges.
A jelenlegi célszázalékok mellett nem sok jóra számíthatunk. A jelenlegi, százalékokban folytatott kereskedelem, és ezt katolikusként mondom, a modern kor bűnbánócédula-árusításának felel meg, és ez nem jó. A gépjárművekhez hasonlóan konkrét kibocsátásokra vonatkozó rendszert kell bevezetnünk, amely lehetővé tenné a történtek mérését, és ebből levonhatnánk a megfelelő következtetéseket.
Miért nem áll ki a baloldal a munkások mellett, nem csak Finnországban, de Európa egész területén? A baloldal támogatottsága gyorsabban fogy, mint az olvadó jéghegyek. Más lehetőségek is vannak: vámot vethetünk ki az adott kibocsátási szintet túllépő termékekre. Ha olyan rendszert hozunk létre, amelyben a fejlődő és kevésbé iparosodott országokban megvalósított környezetvédelmi dömping nem lehetséges, megóvhatjuk a munkahelyeket és a jobb minőségű termékeket, és minderre a jövőben is képesek leszünk.
Romana Jordan Cizelj
(SL) Jómagam optimista vagyok, és egyetértek Carlgren svéd miniszter úrral, aki szerint muszáj sikerrel járnunk. Hadd tegyem még hozzá, hogy a sikerhez komolyan kell cselekednünk, és célkitűzéseinket világos, átlátható módon kell megvalósítanunk.
Elsőként azt szeretném megemlíteni, hogy az üvegházhatású gázok kibocsátásának csökkentése egyszerre európai és világszintű célkitűzés is. Ne formáljunk hát jogot arra, hogy ítélkezzünk a különböző technológiák felett, és néhányukat támogassuk, másokat pedig elítéljünk. A technológiák tekintetében pártatlannak kell maradnunk. Az alacsony szénigényű technológiák használatát és az új technológiák kidolgozását tárt karokkal kell fogadnunk.
Nem engedhetjük, hogy az éghajlatváltozás megfékezésére tett erőfeszítéseink ellenségeskedést szüljenek az egyes alacsony szénigényű technológiák között. Ha sikeresek szeretnénk lenni, akkor valamennyi rendelkezésre álló technológia alkalmazását komolyan mérlegelnünk kell.
Másodszor, a COP15 találkozón az Európai Unió képviselőiként egyértelmű üzenetet kell közvetítenünk: azt, hogy a harmadik országoknak több pénzre van szükségük vállalásaik teljesítéséhez, és hogy a fenntartható fejlődés csomagszintű megoldásokat igényel. Hogyan magyarázzuk el azonban adófizetőinknek, hogy úgy vállaltuk a harmadik országok fenntartható fejlődésének finanszírozását, hogy cserébe semmiféle ígéretet nem kértünk tőlük, amely biztosítana bennünket arról, hogy támogatásainkat azok rendeltetési céljának megfelelően használják fel. Vállalásokra és ellenőrzésre van szükség.
Harmadszor, egyik novemberi vitánk során figyelmeztettem a tisztelt Házat arra, hogy üzenet kell küldenünk Obama elnöknek arra vonatkozóan, hogy szeretnénk, ha részt venne a COP15 találkozón. Ma reggel hallottam a hírt, hogy Obama elnök megerősítette koppenhágai részvételét, illetve azt, hogy törekedni fog az üvegházhatású gázok csökkentésére vonatkozó kötelező érvényű célok elérésére. Számomra ez azt bizonyítja, hogy a politikai nyomás kitartó alkalmazása helyes döntés volt.
Zárásképpen világos üzenetet kívánok megfogalmazni. Cselekednünk kell, méghozzá haladéktalanul. Jogilag kötelező érvényű megállapodást szeretnénk, és azt akarjuk, hogy a többi ország is felelősen viselkedjen.
Saïd El Khadraoui
(NL) A közlekedési szempontról szeretnék beszélni. Úgy vélem, hogy az energiakérdéssel együtt valójában a közlekedés jelenti a legnagyobb éghajlat-változási kihívást.
A kihívás nagy, mivel szükségessé teszi, hogy újragondoljuk kereskedelmi rendszerünk logisztikai szervezését, valamint utazásunk és közlekedésünk módját. Ha el szeretnénk érni a célokat, természetesen több intézkedés együttes alkalmazására van szükség. Ezek többek között a kutatásfejlesztésbe való további beruházások, a szigorúbb műszaki előírások kötelezővé tétele, a bevált gyakorlatok megállapítása és terjesztése, a külső költségek internalizálásának végrehajtása a rendszer hatékonyságának javítása érdekében, az egyenlő esélyek megteremtése a különböző közlekedési ágazatok számára, valamint természetesen végrehajtható, ambiciózus globális célok meghatározása. Mindez különösen fontos a légi közlekedési és a tengeri közlekedés esetében, ahol a fenntarthatóság terén továbbra is rengeteg a tennivaló.
E tekintetben azt kell mondanom, hogy a Tanács által felvázolt célok - a légi közlekedésben 10, a tengeri közlekedésben pedig 20 százalékos csökkentés 2020-ra - nem tanúskodnak igazi elszántságról. Úgy gondolom, hogy ezt illetően nagyobb elvárások is megfogalmazhatók.
Másrészről megjegyezném, hogy az állásfoglalás utalást tesz a kibocsátási egységek felének aukció keretében történő értékesítésére. Ez nem áll összhangban a két évvel ezelőtt általunk javasolt 15 százalékos értékkel, ezért jómagam az ambiciózus megállapodásra összpontosítanék. Tegyünk valamennyien így.
Frédérique Ries
(FR) Elnök asszony! Teljesen megértjük a helyzetet, úgy vélem, a hangulat már megalapozott, és Carlgren miniszter úr még kifogásolta is az uralkodó pesszimizmust. Ténylegesen elkezdődött a visszaszámlálás, hogy megmentsük a koppenhágai csúcsot és gondoskodjunk róla, hogy a bolygó legnagyobb szennyező országai ambiciózus megállapodást írjanak alá, és megfelelő vállalásokat tegyenek a jövő generációi felé.
A megállapodás jó dolog. A siker természetesen még jobb. Tudjuk, hogy ez a siker szükségképpen attól függ, hogy az iparosodott országok - elsősorban Kína és az Egyesült Államok - támogatni fogják-e a jövőbeni Koppenhágai Jegyzőkönyvet, illetve ugyanilyen mértékben meghatározó a fejlődő országok támogatása is. E tekintetben a Parlament Környezetvédelmi, Közegészségügyi és Élelmiszer-biztonsági Bizottsága elvégezte a feladatát, amikor ez utóbbi országoknak az alacsony szénfogyasztású gazdaságra történő átállását elősegítendő 2020-ig tartó évi 30 milliárd euró összegű támogatásra tett javaslatot.
Ezzel el is jutottam az állásfoglalás véleményem szerinti hiányosságához, mégpedig ahhoz, hogy a szöveg nem foglalkozik az éghajlatváltozásnak az emberi egészségre gyakorolt hatásaival. Ha odafigyelünk a WHO felhívásaira és figyelmeztetéseire, létfontosságú hatásokról van szó.
Éppen ezért valamennyiüket arra kérem, hogy támogassák az e kérdésben általam benyújtott két állásfoglalási módosítást.
Caroline Lucas
Elnök asszony! Megjelent egy új film az éghajlatváltozásról, A hülyeség kora címmel. A történet 2055-ben játszódik, főszereplője pedig a klímakatasztrófa magányos túlélője. A film néhány mondata állandóan itt jár a fejemben; a főszereplő, visszatekintve 2009-re - vagyis a jelenre - azt mondja "Tudván, amit akkor tudtak, miért nem cselekedtek, amíg még volt idő?”
Más szóval miért nem tudtuk mozgósítani a megfelelő politikai akaratot? Részben azért, mert nem beszélünk eleget a szénmentes világra történő átállás előnyeiről - a tiszta energia területén létrejövő több millió munkahelyről, a hatékonyabban szigetelt otthonokról, a jobb tömegközlekedésről. Ez az az üzenet, amely mellett az EU-nak síkra kell szállnia.
Ennek ellenére az EU által jelenleg javasolt legambiciózusabb cél elérésével is - 30 százalékos csökkentés 2020-ig - csupán 50 százalék esélyünk lesz arra, hogy elkerüljük a legrosszabb éghajlati katasztrófát. Ha azt mondanák nekünk, hogy a repülőgépnek, amelybe beszállni készülünk, 50 százalék esélye van arra, hogy lezuhan, valószínűleg nem szállnánk fel rá. A Koppenhágában megjátszott tét azonban még ennél is nagyobb. Azt mondom tehát önöknek: kérem, legyenek ambiciózusabbak. Ne hagyják, hogy Koppenhága sírfelirata "A hülyeség kora” legyen.
Paweł Robert Kowal
(PL) Elnök asszony! Az Európai Unió számára igen fontos kérdésben ismét megállás nélkül a mágikus "siker” szót halljuk. Az elnökség sikeres szeretne lenni, és ezt mindenáron szeretné. Mindeközben az európai sajtóban mindenhol az olvasható, hogy a koppenhágai csúcs nem lesz sikeres. Nézzük meg, miért nem lesz az. Azért, mert a kormányok úgy érzik, hogy ha mindent világosan közölnének, és ha az EU tagállamainak polgárai tisztában lennének a következményekkel, ha tudnák, miért szeretnénk ilyen fontos döntéseket hozni, és azt, hogy intézkedéseink kimenetele milyen bizonytalan, mindezt elleneznék.
Csak egy dolgot szeretnék mondani, és ez mind között a legfontosabb - az Európai Unió felelős, az EU tagállamai felelősek azért, ami a világban történik, de elsősorban saját nemzeteikért, államaikért és polgáraikért felelősek, azokért az emberekért, akik reményeiket a mi tevékenységünkre építik, akik abban is bíznak, hogy idővel számukra kedvezően alakulnak majd a dolgok. Ezt figyelembe kell vennünk. Amikor világszintű felelősséget szeretnénk vállalni bizonyos ügyekben, és itt nem mennék bele a részletekbe, akkor ebből a felelősségből mindenkinek azonos mértékben ki kell vennie a részét, egyeseknek a csökkentés, másoknak a környezetvédelem, és megint másoknak egyéb kérdések tekintetében - ma erre van szükség.
David Campbell Bannerman
Elnök asszony! A héten angliai választókerületemben kiderült, hogy a Kelet-Angliai Egyetem tudósai állítólag manipulálták az adatokat, így próbálván bebizonyítani az emberi tevékenység eredményeként létrejött globális felmelegedés létezését.
Micsoda lelepleződés volt ez! Mostanra egyértelművé vált, hogy az emberi tevékenység okozta globális felmelegedéssel kapcsolatos tudományos konszenzus gyorsan erodálódik: ezt jelzi, hogy a Manhattani Nyilatkozatot 30 000 szkeptikus tudós, az Egyesült Államok Szenátusának jelentését 600 tudós írta alá; sőt, az idén a német tudósok is levelet írtak Angela Merkel kancellárnak.
Mindeközben a kérdéssel kapcsolatos ENSZ-jelentés szerzője, Sir Nicholas Stern arra biztat bennünket, hogy legyünk vegetáriánusok, és fékezzük meg a marhák szellentését. Talán nem csupán néhány marha kergült itt meg.
A Nemzetközi Kereskedelmi Bizottság tagja vagyok. Komoly aggodalmakkal viseltetek a héten kezdődő WTO-tárgyalások iránt. Attól tartok, hogy elmozdulás történik a zöld tarifák felé, amelyeket a fentihez hasonló kétes eredetű állítások indokolnak. Ezek az új tarifák csupán a kereskedelmet gátolják, a szegényeket büntetik és semmivel sem igazolhatók. Mindez csupán környezetvédelmi imperializmus.
Herbert Reul
(DE) Elnök asszony, hölgyeim és uraim! Az éghajlatról folyó vitákkal összefüggésben számos különböző nézőponttal ismerkedhettünk meg itt a Parlamentben az éghajlatváltozás okait és hatását illetően. Ezt nem kívánom kifejteni, de számos képviselőtársamnak, akik erre utaltak, igaza volt: egyre több új hangot hallani a tudományos közösség köreiben, és azt szeretném, ha ezeket az új nézeteket igazságos módon vitatnánk meg.
Második észrevételem az, hogy a koppenhágai csúcsra vonatkozóan a Parlament egyértelmű álláspontot fogadott el. Világosan kijelöltük, mit kell elérni. Ugyanígy valamennyi parlamenti képviselő számára kijelölt feladat, hogy az Európai Unió lakosainak érdekében lépjen fel, mégpedig minden tekintetben. Ezekben a vitákban biztosítanunk kell, hogy nem tekintünk úgy egy adott projektre, mint a számunkra kizárólagos fontossággal bíró politikai projektre. Éppen ezért néha azt kívánom, bárcsak koppenhágai céljainkban igyekeznénk elkerülni a bűvészkedést vagy - ahogy egyik képviselőtársam fogalmazott - a számok versenyét, és ehelyett inkább azt vizsgálnánk meg, hogy kézzelfogható, hatékony módon mit érhetünk el. Mit érhetünk el, ha okosan cselekszünk? Mik ennek a következményei, többek között az európai gazdaság számára? Ezt is figyelembe kell vennünk. Nem ez az egyetlen szempont, de szempontnak kell lennie, és ezért azt szeretném, ha olyan megállapodások elérésére törekednénk, amelyek a lehető legkézzelfoghatóbbak. Ehhez méltányosnak kell lennünk, és a többi iparosodott ország részvételére is szükség van annak érdekében, hogy az egész ne csupán egy európai projekt legyen.
Egy másik képviselő rámutatott, hogy hozzájárulásunk mértéke 10 százalék. A világ többi részének, a feltörekvő gazdaságoknak és a fejlődő országoknak is ki kell venniük a részüket mindebből. Ha e tekintetben nem születnek konkrét előírások Koppenhágában, akkor már inkább azt szeretném, ha politikai konszenzusra jutnánk, és mandátumokat jelölnénk ki annak érdekében, hogy a következő hónapok során konkrét megállapodások jöhessenek létre. Nem szabad megelégednünk egy Koppenhágában összetákolható valamiféle formális kompromisszummal, és azzal áltatnunk magunkat, hogy ez az eredmény majd automatikusan elvezet a 30 százalékos csökkentéshez. Tisztánlátásra és konkrét tárgyalási pontokra van tehát szükség - akkor talán előreléphetünk.
Teresa Riera Madurell
(ES) Elnök asszony! Az éghajlatváltozás elleni küzdelemhez az energiatermelés és -fogyasztás területén is radikális változásokra van szükség. Új modell kell, amely kiegyensúlyozza a három szükségletet: a biztonság, a fenntarthatóság és a versenyképesség igényét. Ezt a célkitűzést figyelembe véve közös válaszlépések kidolgozására törekszünk.
2007 meghatározó év volt, hiszen megfogalmaztuk konkrét céljainkat. Döntést hoztunk, hogy megakadályozzuk a hőmérséklet visszafordíthatatlan szintre történő emelkedését, ezt azonban annak tudatában hoztuk meg, hogy a fellépés elmaradása további költségekkel jár majd a világgazdaság számára, miközben az energiahatékonyság és a megújuló energiaforrások terén megvalósított beruházások akár nyereségesek is lehetnek.
Annak érdekében, hogy meggyőzzük a polgárokat és a piacot a célkitűzések elérése iránti erős elszántságunkról, olyan biztos jogszabályi keretre volt szükség, amely a beruházások számára jogbiztonságot teremt, és ez az oka annak, hogy a zöld csomag hat jogszabályi kezdeményezést tartalmaz.
Az Ipari, Kutatási és Energiaügyi Bizottság közreműködése meghatározó volt. Kiemelném a megújuló energiaforrásokról szóló irányelvvel kapcsolatos megállapodást, valamint két közelmúltbeli megállapodást, amelyek két igen fontos irányelvet, az épületek energiateljesítményéről és az energiacímkézésről szóló irányelvet érintenek. Ezek az intézkedések változásokat is tartalmaznak, ugyanakkor a munkahelyteremtés révén ténylegesen és jelentős mértékben ösztönzik a gazdasági növekedést. Az olaj- és gázimport tekintetében 50 milliárd euró összegű megtakarítást jelentenek, 2020-ra 1 millió további munkahelyet a megújuló energiaforrások ágazatában, és ugyanennyit az energiahatékonyság területén.
Az ökoipar ma több mint 3 millió munkahelyet biztosít, a környezetvédelmi technológiák pedig egyre növekvő részét képezik egy olyan ágazatnak, amelynek éves forgalma meghaladja a 200 milliárd eurót.
Európában igen sokat tettünk. Ez nem elég. Globális szintű fellépésre van szükség. Az Ipari, Kutatási és Energiaügyi Bizottság szocialista tagjai ezért azt szeretnék, hogy a nemzetközi tárgyalások visszatérjenek a megértés útjára annak érdekében, hogy Koppenhágában valódi világszintű megállapodás jöhessen létre.
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
Holger Krahmer
(DE) Elnök asszony! Az európai klímapolitikának maga mögött kellene hagynia az ábrándozást, és szembe kellene néznie a nemzetközi valósággal.
Először is, Kiotó kudarc volt. Rendkívüli szimbolikus erővel bírt, de a kibocsátáscsökkentés terén semmit sem ért el. Másodszor, a koppenhágai csúcs előtt állva egyértelmű, hogy a világ befolyásos államai nem készek elfogadni a kötelező csökkentési célokat. Harmadszor, a politikának figyelembe kell vennie a tudomány területén kialakuló vitákat. Azok a tudósok, akik két évvel ezelőtt aláírták az IPCC testületének következtetéseit, ma az éghajlatra gyakorolt természetes hatásokról beszélnek - arról, amit az IPCC két évvel ezelőtt kategorikusan kizárt.
Már tudnunk kellene, hogy a politikai döntések meghozatalakor mennyire lehetünk biztosak az éghajlatváltozást befolyásoló tényezőket illetően. Éppen ezért stratégiaváltásra szólítok fel. Először is alkalmazkodnunk kell az éghajlat elkerülhetetlen változásaihoz, ezzel egyidejűleg pedig túl kell lépnünk a szén-dioxiddal kapcsolatos ideológiai vitákon, és nemzetközi szövetségeseket kell keresnünk annak érdekében, hogy felgyorsíthassuk az új energiaforrások és a tiszta technológiák területén folyó kutatásokat.
Michail Tremopoulos
(EL) Elnök asszony! A bolygó szempontjából mindent eldöntő fordulóponthoz érkeztünk. A tudományos közösség az IPCC-n keresztül arra szólítja fel az Európai Uniót és tagállamait, hogy az 1990. évi értékekkel összehasonlítva 2020-ig vállalják az üvegházhatású gázok 40 százalékos csökkentését. Az Európai Unió jelenlegi ígéretei csupán 50 százalékát teljesítik annak, amit az IPCC jelentései abszolút minimumkövetelményként előírnak.
Az IPCC olyan az éghajlatváltozás számára, mint a Nemzetközi Monetáris Alap a gazdaság számára. A kérdésem a következő: eltérhetne-e valaha a Bizottság 50 százalékkal a Nemzetközi Monetáris Alap által minimumkövetelményként meghatározott céloktól? Ezenfelül az Európai Unió ragaszkodik hozzá, hogy a 2020-ra vonatkozó kibocsátáscsökkentési célt 30 százalékra emeljük, feltéve, hogy a többi fejlett ország hasonló mértékű kibocsátáscsökkentést vállal. A jelenlegi helyzetben mely, milyen típusú és milyen mértékű vállalásokat kell tenni és pontosan mely országoknak ahhoz, hogy a fenti ajánlat érvénybe lépjen, pontosan milyen éghajlati politikák felülvizsgálatára kerül majd sor, ha ez megtörténik, és pontosan milyen előkészületeket tettünk ennek érdekében?
Bogusław Sonik
(PL) Egy hónapja folynak megállás nélkül a koppenhágai nemzetközi éghajlati megállapodással kapcsolatos viták, megbeszélések és tárgyalások. Az információk tengerében, ahol egyes országok ajánlatokat tesznek és versenyre kelnek egymással az egyre ambiciózusabb célok kihirdetésében, addig mások nagy elvárásokról számolnak be, és megint mások teljesen passzívan viseltetnek a kérdés iránt, így pedig igen könnyen szem elől veszítjük egy nyilvánvalóan történelmi jelentőségű megállapodás fő célját.
Most ugyanis az éghajlatváltozás elleni küzdelemről van szó - egy olyan változás elleni küzdelemről, amely valódi ökológiai katasztrófához vezethet. Bolygónk közös jövőjéről van szó - valamennyiünk jövőjéről. Éppen ezért az ismeretterjesztő munka is rendkívül lényeges. Az a benyomásom, hogy az európai polgárok véleménye egyre jobban elüt a politikai elit véleményétől. Ez azt a veszélyt rejti magában, hogy a koppenhágai fórumon előterjesztett javaslatokat egyszerűen a politikai elit által kitalált isteni beavatkozásként vagy koholmányként kezelik majd.
Tennünk kell a polgárok ismereteinek javításáért, és ez az Európai Bizottság feladata kell, hogy legyen. Az éghajlatváltozás elleni küzdelmet nem tarthatjuk a nézőpontjukat másokra rákényszeríteni kívánó gazdag országok szeszélyének. Úgy vélem, hogy e kérdésben a Bizottságnak és a Képviseleteknek folyamatos tájékoztató és ismeretterjesztő politikát kell folytatniuk.
Ezenfelül erős politikára van szükség, amely támogatja az energiaforrásként használt szénből származó szén-dioxid leválasztását lehetővé tevő hatékony technológiák kutatását. Egy ilyen technológiának a többi megújuló energiaforráshoz hasonló politikai státust kellene élveznie. Mindennek elsőbbséget kell kapnia a nemrégiben Budapesten létrehozott Európai Innovációs és Technológiai Intézet munkájában.
Az utolsó észrevétel - az éghajlatváltozás elleni küzdelmet támogató különleges alap létrehozásának költségeit igazságos módon kell elosztani a tagállamok között azok vagyoni helyzetének függvényében.
Edite Estrela
(PT) Elnök asszony! Alig néhány nappal Koppenhága előtt a korábbiaknál is nehezebbnek tűnik egy jogilag kötelező érvényű megállapodás elérése. Ahogyan azt valaki megfogalmazta, kétirányú megállapodásra lehet számítani, ez azonban nem jelenti azt, hogy elnézők lehetünk. Az Európai Uniónak továbbra is vezető szerepet kell vállalnia a tárgyalásokban, és nyomást kell gyakorolnia a többi résztvevőre.
Koppenhágában a szándéknyilatkozatnál többnek kell születnie. A legalapvetőbb szinten kötelező érvényű politikai vállalásokkal kell zárulnia és egy olyan menetrenddel, amely 2010 júniusában, Bonnban lehetővé teszi egy Kiotót követő megállapodás elfogadását. Az Egyesült Államoknak, Japánnak, a BOIK országoknak és számos más érintettnek olyan ígéretet kell tennie, amely összhangban áll az Európai Unió vállalásaival, hiszen az EU erőfeszítései önmagukban közel sem elegendők a hőmérsékletemelkedés 2 °C-ban történő korlátozásához.
Nem engedhetjük, hogy a fejlődő országok alkalmazkodásának támogatása veszélybe sodorja a millenniumi fejlesztési célok elérését, különösen az éghajlatváltozás által legerősebben sújtott afrikai országokban.
Koppenhágának ezenkívül a megújuló energia és az energiatakarékosság támogatása révén elő kell segítenie a globális energiaparadigma megváltozását. Ez a jövő útja, nem csupán az éghajlatváltozás elleni küzdelem, de a munkahelyteremtés szempontjából is.
Vladko Todorov Panayotov
(BG) Két évvel ezelőtt Európa vállalta, hogy vezető szerepet játszik az éghajlatváltozás elleni küzdelemben. Európai szinten jogszabályi keret van érvényben, és népszerűsíteni kell a kapcsolódó technológiai platform kidolgozására irányuló kezdeményezéseket, ami elősegíti majd az alacsony szénfogyasztású gazdaságra történő átállást. Az európai vezetők nagy tervekkel készülnek a koppenhágai tárgyalásokra. Jóllehet a végleges megállapodás feltételei egyelőre nem adottak, fontos, hogy lefektettük egy sikeres megállapodásról szóló globális megegyezés alapjait. Miután tagja lettem a koppenhágai tárgyalásokhoz kapcsolódóan Washingtonba utazó parlamenti küldöttségnek, megtudtam, hogy az éghajlatváltozás kezelését célzó tervezett intézkedések gazdasági hatékonyságáról még tárgyalni kell. Amint a tárgyalásban részt vevő valamennyi fél meggyőződik arról, hogy az éghajlatváltozás elleni küzdelem kedvező gazdasági következményekkel jár majd, és hogy gazdaságaik nem lesznek kiszolgáltatottak, elérjük a világszintű megoldást.
Françoise Grossetête
(FR) Elnök asszony! Ma mindenki abban bízik, és azért imádkozik, hogy Koppenhágában ambiciózus megállapodás szülessen, de el kell mondanom, hogy a koppenhágai csúcs célkitűzései az elmúlt néhány hétben már tulajdonképpen meggyengültek, elsősorban az Egyesült Államok és Kína fenntartásai miatt.
Ha meg szeretnénk előzni, hogy bolygónk hőmérséklete a század végére 2 foknál jobban megemelkedjen, valamennyi országnak ugyanazokat a kötelezettségeket, ugyanazokat a kötelező érvényű vállalásokat kell elfogadnia. Ugyanakkor vitáinkban egyfajta számverseny, pénzügyi verseny van kibontakozóban. Arra kérem Európát, hogy ne legyen naiv, hanem reális elvárásokkal élő és határozott tárgyaló félként lépjen fel azon partnereivel szemben, akik nem tettek számottevő erőfeszítéseket kibocsátásaik csökkentése érdekében.
Elfogadhatatlan lenne, ha a legtöbbet vállaló országok erőfeszítéseit aláásná a más országok nemlétező vagy elégtelen fellépése eredményeként kialakuló szénátszivárogtatás.
Nem szabad, hogy Kína és India irányában Európa naivan viselkedjen. Igaz, Brazília és Korea máris elkötelezte magát, ugyanakkor bár Európa követendő példával kíván szolgálni, ezt nem teheti bármi áron, és legfőképpen nem az ipar leépítésének árán.
A tárgyalásoknak lehetőséget kell teremteniük az új technológiák kidolgozásának előmozdítására és a kutatásfejlesztés területén való, jelentős összegű beruházások elősegítésére. Valós kockázatot jelent, hogy örökre elveszítjük az európai tudást a technológiaátadás előnyeit élvező országok javára. Éppen ezért Koppenhágában elengedhetetlen, hogy megteremtsük az országok közötti, kölcsönös érdekeken alapuló hosszú távú együttműködés feltételeit, és mindeközben megvédjük az európai vállalatok által a kutatás és fejlesztés terén megvalósított befektetéseket.
Úgy lehetünk sikeresek, ha a fejlődő országokban népszerűsítjük és terjesztjük a technológiákat, ők pedig cserébe elismerik a szellemi tulajdonhoz fűződő jogainkat, és megnyitják piacaikat ezen új technológiák előtt.
Végül is hihetetlen lehetőség előtt állunk Európában, amely egyszerre jelenti az éghajlatváltozás elleni küzdelmet, az innovációt ösztönző valódi technológiai program elindítását, valamint ennek révén új munkahelyek teremtését.
Gilles Pargneaux
(FR) Elnök asszony, a Tanács soros elnöke, biztos úr! Engedjék meg, hogy megemlítsek néhány kérdést, amelyek az állásfoglaláshoz, ezzel együtt azonban az elkövetkezendő néhány hét során Koppenhágában lezajló vitához is kapcsolódnak.
Először is az első észrevétel: a hőmérséklet emelkedése elleni küzdelmet illetően szólnék. Korábban hallhattam, amint számos képviselőtársam elbagatellizálta a globális felmelegedés mértékét. Ne feledjük azonban, hogy e növekedés nyomán a világ több százmillió lakosa válik majd úgymond az éghajlatváltozás áldozatává. Koppenhágában meg kell fékeznünk ezt a hőmérséklet-emelkedést.
Másodszor, olyan kötelező érvényű megállapodással kell felvérteznünk magunkat, amely kimondja, hogy az üvegházhatású gázok kibocsátását 2020-ig 30, 2050-ig pedig 80 százalékkal kell csökkenteni.
Ezenfelül gondoskodnunk kell arról, hogy bizonyos mértékig tisztázzuk a finanszírozás kérdését. Állásfoglalásunkban azt javasoljuk, hogy a legszegényebb országoknak az elkövetkezendő 20 év során 300 milliárd eurót folyósítsunk. Ennél többet kell vállalnunk. Az 500 milliárd eurós összeg is szóba került, és az Európai Uniónak ebben az esetben is példát kell mutatnia.
Továbbá egyetemes szénadót kell bevezetnünk, amely adó a pénzügyi tranzakciókra lenne kivethető. Befejezésképpen rendkívül meglepőnek találom az Európai Néppárt (Kereszténydemokraták) képviselőcsoporthoz tartozó képviselőtársaim kettős beszédét azzal kapcsolatban, amit hazámban, Franciaországban hallottam a köztársasági elnök, majd ma délelőtt Borloo miniszter úr részéről.
Werner Kuhn
(DE) Elnök asszony, hölgyeim és uraim! A koppenhágai konferencia minden nemes célkitűzése ellenére az éghajlat védelméről beszélve nem szabad elfelejtenünk, hogy Európa, annak vállalatai és vállalkozásai mindennapi versenyben állnak Észak-Amerika és Délkelet-Ázsia legfőbb gazdasági és kereskedelmi helyszíneivel. Ez legalább ugyanennyire érinti az ipari termelést és az energia-előállítást, illetve bizonyos mértékben a közlekedést is.
Számos közlekedési vállalat egyben globális szereplő is. Ha versenyképesek szeretnének maradni, az e területen érintett valamennyi szereplőnek egyenlő esélyekkel kell indulnia. Ez azt jelenti, hogy az éghajlat védelme pénzbe kerül. Mi, itt Európában valóban úttörőnek számítunk a közlekedési ágazat üvegházhatásúgáz-kibocsátásainak csökkentése tekintetében. Csupán arra szeretném emlékeztetni valamennyiüket, hogy parlamenti képviselőként mind megegyeztünk abban, hogy igyekszünk majd a kibocsátáskereskedelmet különösképpen a légi közlekedésre, de ezzel együtt a tengeri közlekedésre is kiterjeszteni.
Említették a vasúti közlekedést. A vasúti közlekedés az energia-előállításra kivetett környezetvédelmi adó révén már részt vesz a szén-dioxid-csökkentési intézkedésekben, míg a közúti közlekedés közreműködését az útdíjak különböző lehetséges formái biztosítják. Eleget kell tennünk a megszigorított Euro 4 és Euro 5 szabványok révén előírt, a katalizátorokra vonatkozó európai uniós műszaki követelményeknek is. Ha azonban a légi és a tengeri közlekedés terén eredményt szeretnénk elérni, új lendületet kell adunk az I. mellékletben szereplő 20 országgal folytatott tárgyalásainknak. A légi közlekedés terén az ICAO-val való munka ez idáig nem járt valódi eredménnyel. E tekintetben tovább kell folytatnunk tevékenységünket. Nagyon fontos lesz, hogy a koppenhágai konferencián ezt is megvitassuk, és ugyanez vonatkozik a tengeri közlekedésre, amely - ha megvizsgáljuk a tonnánkénti és kilométerenkénti konkrét energiafogyasztást - természetesen szintén igen környezetbarát ágazat. Mindeközben azonban a közös elképzelésekről az IMO-val is megállapodásra kell jutnunk.
Andres Perello Rodriguez
(ES) Elnök asszony! Gratulálni szeretnék a Környezetvédelmi, Közegészségügyi és Élelmiszer-biztonsági Bizottság tagjainak és elnökének, Leinen úrnak az általuk végzett munkáért, amelynek köszönhetően létrejött ez az állásfoglalás, amelyet mindenképpen el kell fogadnunk. Nem elégedhetünk meg azzal, hogy kijelentjük, elegendők az ágazati megállapodások, ha ugyanis egyfajta maradványmegállapodásról beszélünk, azzal félig beismerjük a kudarcot.
El kell fogadnunk az állásfoglalást, amely három nemes törekvést tartalmaz. Az első a legnyilvánvalóbb: az éghajlatváltozás elkerülése a kibocsátások csökkentését célzó kézzelfogható javaslatok és olyan finanszírozási vállalás révén, amely kötelező erejű megállapodásra, és nem maradványmegállapodásra törekszik. Emellett két mögöttes cél is kirajzolódik: az első a közös energiapolitikára irányuló munka mihamarabbi megkezdése, hasonlóképpen ahhoz, amikor a szükség nyomán kidolgoztuk a közös agrárpolitikát. Továbbá természetesen ott van az a szándék, hogy visszanyerjük a polgároknak a politikába és a politikusokba vetett bizalmát, amely jelenleg némi kívánnivalót hagy maga után Európában.
A csúcstalálkozó sikere éppen ezért e három törekvés tekintetében elért siker lesz. Ennek megfelelően arra biztatom a Tanács soros elnökét, hogy őrizze meg optimizmusát, és a tőle telhető leghatározottabb nyomásgyakorlással és tárgyalással vigye a többieket is e siker felé.
Nem tudom, vajon e többpólusú világ vezetői szeretnék-e, ha az utókor elítélné őket, amiért nem voltak képesek kötelező érvényű megállapodást megvalósítani, de úgy gondolom, nem kellene, hogy az utókor engem, mint európai parlamenti képviselőt és többi képviselőtársamat elmarasztaljon azért, amiért Koppenhágában nem tudtuk érvényre juttatni az emberiséggel már meglévő kötelező érvényű vállalásunkat az éghajlatváltozás megelőzése érdekében.
Anne Delvaux
(FR) Elnök asszony! Először is a svéd elnökség által az ambiciózus koppenhágai megállapodás elérése érdekében tett erőfeszítésekre kívánnék reagálni, a közeledő tárgyalások körül uralkodó erőteljes pesszimista légkör ellenére.
Személye szerint én nem hiszem, hogy ezen a ponton reális az, ha elismerjük, hogy a koppenhágai csúcs kudarcra van ítélve, vagy hogy nem olyan döntő megállapodással fog végződni, amelyet valamennyi résztvevőnek ratifikálnia kell majd.
Ne adjuk meg magunkat túl könnyen a pesszimizmusnak. Valamennyiünket arra biztatom, hogy a jelen helyzetben ne engedjünk a célokkal vagy a határidőkkel kapcsolatos elvárásainkból. Továbbra is hinnünk kell egy átfogó, ambiciózus és kötelező érvényű globális politikai megállapodásban, amely megnyitja az utat a jogi szerződés mihamarabbi aláírása előtt. Még valóban nagyon korai a COP16 2010. decemberi határidejét említeni.
A fennkölt szónoklatokat most valódi politikai akaratra kell váltanunk. Tisztázni kell pénzügyi szempontú vállalásainkat, különösképpen a fejlődő országoknak a technológiaátadás révén nyújtott segélyek tekintetében. Jelenleg nélkülözhetetlen az Európai Unió részéről megvalósuló teljes körű és közös elköteleződés.
Ezenfelül jegyzőkönyveztetés céljából megemlíteném, hogy a közelmúltban Brazília, Dél-Korea, Indonézia és különösképpen Norvégia milyen példaértékű lendületet adott a tárgyalásoknak azáltal, hogy számszerűsítették a szennyező anyagok kibocsátásának csökkentésére irányuló célkitűzéseiket.
Jóllehet érthető, hogy az Egyesült Államok, amely még csak most kezd foglalkozni az éghajlatváltozás kérdésével, rugalmasságot kér, ennek ellenére az olyan nagy szennyezőktől, mint az Egyesült Államok és Kína, rövid, közép- és hosszú távra vonatkozóan is kötelező érvényű és ambiciózus, számszerű vállalásokat kell kapnunk. E vállalások nélkül éghajlati, politikai és erkölcsi katasztrófa vár ránk.
Vittorio Prodi
(IT) Elnök asszony, Dimas úr, hölgyeim és uraim! Ma délelőtt egy 84 éves misszionáriusról, Ettore Turrini atyáról szeretnék beszélni, aki 59 évet töltött az Amazonas folyó északnyugati vidékén. Mindig az őslakosok és esőerdőik védelméért küzdött azokkal szemben, akik rövid távú érdekeik nevében el akarták pusztítani azokat.
Az erdő körül utazva Ettore atya hétszer szenvedett légi balesetet, de kitartott, és tevékenysége során több tízezer aláírást gyűjtött, amelyeket Lula elnöknek, számos miniszternek és Napolitano olasz elnök úrnak is benyújt majd. Fáradhatatlanul dolgozott.
Múlt vasárnap találkoztunk és elmondtam neki, maradéktalanul osztom az álláspontját, de a világ talán jobb belátásra tér és levonja a következtetést, hogy ezek a világ tüdejét jelentő erdők a helyi éghajlat, valamint a szén-dioxid leválasztása és tárolása szempontjából egyaránt nélkülözhetetlenek.
Elmondtam, hogy Koppenhágában az erdőiket érintetlenül hagyó országok kártérítéséhez szükséges forrásokat is előteremtjük majd. Elmondtam, hogy ellenőrzési eszközöket hozunk létre - a GPS-t és az INSPIRE-t -, amelyekkel mérhetővé válik a kormányok viselkedése, és 2030-ra megállítjuk az erdőirtást.
Koppenhágában minderre lehetőségünk nyílik, és a csúcstalálkozón egyben Turrini atya nevében veszek majd részt.
Christine De Veyrac
(FR) Elnök asszony! Valamennyien tisztában vagyunk - ennyit mindannyian elmondtunk - a koppenhágai tárgyalások fontosságával, ugyanakkor bár bízunk a megállapodás létrejöttében, azt nem fogadhatjuk el minden áron.
Ha az ambiciózus megállapodás feltételei nem teljesülnek, őszintén remélem, hogy az Európai Unió képes lesz nemet mondani, és elutasítja a csökkentett értékű megállapodás aláírását. Az európai népek, akiket e Parlamentben képviselünk, olyan megállapodásra számítanak, amely lehetővé teszi, hogy az általunk nap mint nap tapasztalt éghajlati zavarokat maradéktalanul és hatékony módon meg lehessen fékezni. Az európaiak nem fognak megelégedni a reklámfogásokkal, a konkrét számokat nem tartalmazó szándéknyilatkozatokkal, a nem kötelező érvényű célokkal, amelyeket máris figyelmen kívül lehet majd hagyni, amint elhal a kérdést övező médiavisszhang.
Az Államoknak el kell köteleznie magát Koppenhágában!
Az Európai Unió mint az egyetlen olyan kontinens, amely 1990 óta csökkentette szén-dioxid-kibocsátását, illetve pontos, kötelező érvényű és ambiciózus vállalásokat tett a jövőre vonatkozóan, nem veheti magára a feladat egészének terhét. Ha tehát más iparosodott és feltörekvő államok nem kívánják felvállalni a felelősség rájuk eső részét, el kell fogadniuk ennek minden következményét, a határainkon bevezetett adók formájában, amelyekkel megóvhatjuk iparunkat az olyan országokból érkező versennyel szemben, amelyek úgy döntöttek, hogy nem vesznek részt a világszintű megállapodásban.
Mi, európaiak minden nap egy kicsivel többet követelünk gyártóinktól. Ezt szemléltetendő említeném a francia elnökség idején aláírt éghajlatcsomagot. Ide kívánkoznak még azok a nemzeti kezdeményezések is, amelyek a szénadóhoz hasonlóan, amelyet Pargneaux úr az imént méltatott - és örülök, hogy így tett - ösztönzik a környezetvédelmi adóztatás bevezetését.
A közlekedési ágazat például, amely az egyik legnagyobb szén-dioxid-kibocsátó - még akkor is, ha bizonyos közlekedési módok, például a repülőgépek kevesebb üvegházhatású gázt bocsátanak ki - egyre inkább kiveszi a részét az éghajlatváltozás elleni küzdelemből. Ez az ágazat azonban sokat szenvedett a válság utóhatásaitól. Ha, és ebben bízom, a koppenhágai tárgyalások a tengeri és a légi közlekedésre is vonatkoznak majd, gondoskodjunk róla, hogy más iparosodott országok iparával szemben is az európai iparokra vonatkozókkal megegyező követelményeket támasszunk.
Koppenhágában a nemzetközi közvélemény szeme a felettük uralkodó osztályra szegeződik majd. Ma azt mondjuk nekik: "Ne okozzanak csalódást”.
Åsa Westlund
(SV) Elnök asszony! Carlgren úr figyelmeztetett bennünket, hogy sok körülöttünk a pesszimista. Ez igaz, és örömmel veszem, hogy Carlgren úr nem közülük való. Ugyanakkor a Tanács elnöki posztját betöltő svéd miniszterelnök és a dán miniszterelnök, aki a koppenhágai csúcstalálkozó házigazdája lesz, sajnálatos módon a pesszimisták sorát gyarapítja. Koppenhágához közeledve rövid távú pártpolitikai okokból mindkét konzervatív vezető aláásta a várakozásokat, és ezáltal megnehezítették egy kedvező megállapodás elérését. Ez zavarba ejtő és teljességgel felelőtlen, hiszen ahogyan Carlgren úr is mondta, nem lesz ennél megfelelőbb alkalom.
Koppenhágában különösképpen három kérdést kell világosan meghatározni, és ezeket kötelező érvényű vállalásokká formálni:
1. Az egyes fejlett országok milyen mértékben kívánják csökkenteni kibocsátásaikat 2020-ra. Tudományos becslések szerint a kibocsátásoknak a 40 százalékot kellene közelíteniük, ami nem csak, hogy megvalósítható, de egyben versenyképességünk megerősödéséhez és a környezetvédelem terén további munkahelyek teremtéséhez vezet majd.
2. Mit kell tenniük a fejlődő országoknak kibocsátásaik csökkentése érdekében; ez elsősorban Kínára és Indiára vonatkozik.
3. A gazdag államoknak mekkora összegű rövid távú pénzügyi támogatást kell nyújtaniuk a fejlődő országok részére, és milyen formában. Ennek a támogatásnak ki kell egészítenie a gazdag országok által a szegénység elleni küzdelemhez korábban már felajánlott forrásokat. E tekintetben fontos, hogy a svéd elnökség is kész legyen módosítani nézőpontján, és küzdjön az ellen, hogy az éghajlatváltozás által leginkább sújtott országok helyzetét az éhínség tovább súlyosbítsa.
Eija-Riitta Korhola
(FI) Elnök asszony! Az elmúlt héten kiszivárogtak bizonyos információk: a Bizottság titokban, néhány tagállammal együttműködésben útjára indított egy kezdeményezést, amelynek értelmében máris nekilátnak a 30 százalékos csökkentéshez szükséges intézkedéseknek. Az az érv szól emellett, hogy ha a csökkentés mértéke 30 százalékos, a szén ára ésszerű szinten tartható - vagyis olyan szinten, amely ösztönzi a kibocsátáscsökkentési intézkedéseket. Az eddig keményen lobbizó nagy villamosenergia-termelők rendkívül elégedettek a tervvel, amely növelni fogja a jegyzett energiavállalatok nyereségét, és ezzel egy időben kiszolgáltatja az európai ipart a szénátszivárogtatás kockázatának.
Emlékeztetném azonban a Bizottságot, hogy a kibocsátáskereskedelemről szóló irányelv értelmében az EU 20 százalékos kibocsátáscsökkentési célja csak akkor növelhető 30 százalékra, ha más iparosodott országok "megfelelő csökkentési erőfeszítéseket” tesznek, és ha a legfejlettebb fejlődő országok is kötelezettséget vállalnak. A koppenhágai politikai megállapodás sem lesz elegendő. Mindazonáltal a jogilag kötelező érvényű megállapodás sem, amíg azt valamennyi állam nem ratifikálja. Az EU csak a ratifikálást követően fogja tudni megmondani, hogy a megfelelő csökkentési erőfeszítések tekintetében kötelezővé tett feltételeket teljesítették-e.
A politikai egyetértés kötelező érvényű megállapodásra váltása gyakorlati szempontból igen nagy teljesítmény. A globális éghajlati politikáról szóló jogi megállapodás pontos szövegezést kívánna és több száz kérdéssel foglalkozna, amelyek a következő címszavakban fejezhetők ki: az iparosodott országok kibocsátáscsökkentésére vonatkozó mennyiségi célok 2020-ig és azt követően, a fejlődő országokra vonatkozó konkrét kibocsátáscsökkentési célok 2020-ig és azt követően, az iparosodott országok által a fejlődő országoknak nyújtott pénzügyi támogatás, technológiafejlesztés és -átadás, valamint szénelnyelők és az ezekre vonatkozó elszámoltathatósági szabályok. E területek mindegyikéhez több tucat önálló kérdés tartozik, amelyekkel kapcsolatban az országoknak kölcsönös megegyezésre kell jutniuk.
A legfőbb mérlegelési szempont azonban az, hogy az átfogó csökkentést csak úgy garantálhatjuk, ha párhuzamosan csökkentjük a kibocsátásokat, és nem egyik helyről a másikra helyezzük át azokat, ezáltal növelve az összkibocsátás mennyiségét. Éppen ezért a környezettudatos politika az, ha az uniós csökkentéseket függővé tesszük a többiek erőfeszítéseitől. Ellenkező esetben valóra válhat Verheugen úr baljós előrejelzése, amely szerint valamennyiünk exportja a szennyezés, importja pedig a munkanélküliség lesz.
(Taps)
Maria Da Graça Carvalho
(PT) Elnök asszony, Carlgren úr, biztos úr! Létfontosságú, hogy Koppenhágában kötelező érvényű politikai megállapodás szülessen. A megállapodásnak azonnal végrehajtható működési elemeket és egy olyan menetrendet kell tartalmaznia, amely a 2010. év során lehetővé teszi egy jogilag kötelező erejű megállapodás megszövegezését.
A megállapodásban az egyezményt aláíró valamennyi országnak részt kell vennie, és lényeges, hogy minden vállalást, akár a kibocsátáscsökkentés, akár a támogatások tekintetében, pontosan megfogalmazzunk.
Míg egyrészről az iparosodott országoknak vezető szerepet kell vállalniuk az üvegházhatású gázok kibocsátásának csökkentése terén, a gazdaságilag erősebb fejlődő országoknak szintén van feladatuk, és felelősségi köreik és saját képességeik szerint közre kell működniük. Az iparosodott országoktól és a fejlettebb gazdasággal rendelkező feltörekvő országoktól egyenlő erőfeszítéseket kell megkövetelni. Csak így lehet majd enyhíteni a nemzetközi versenyképesség terén bekövetkező torzulásokat.
Az új megállapodásnak elő kell segítenie a nemzeti szintű, jogszabályilag alátámasztott alacsony szénigényű tervek kidolgozását. Az ilyen nemzeti tervekben tett vállalásokat a nemzetközi közösség tudomására kell hozni, biztosítva ezáltal valamennyi folyamat átláthatóságát. E terveket a legkevésbé fejlett országok kivételével valamennyi részt vevő államnak kötelezően el kellene készítenie. Ha azonban azt szeretnénk, hogy ez a stratégia létrehozza az alacsony szénfogyasztáson alapuló harmadik ipari forradalmat, holisztikus megközelítést kell kialakítanunk, amely a kibocsátásokért felelős valamennyi ágazatot magában foglalja.
Létfontosságú továbbá, hogy meghatározzuk a pénzügyi támogatás szerkezetét annak érdekében, hogy az közép- és hosszú távon fenntarthatónak bizonyuljon. A támogatások forrását az iparosodott országok, de ezzel együtt a gazdaságilag legerősebb fejlődő országok magánszektora, szénpiaca és állami szektora kell, hogy biztosítsa.
A támogatások kiosztását illetően a képzésnek és az alkalmazkodásnak elsőbbséget kell élveznie, különös tekintettel a legkevésbé fejlett országokra.
Összefoglalásképpen elismeréssel adóznék a Dimas biztos úr által az akta összeállításának vezetése során végzett munkáért.
Iva Zanicchi
(IT) Elnök asszony, biztos úr, hölgyeim és uraim! Néhány hét múlva az a megtiszteltetés ér majd, hogy tagja lehetek a Parlament hivatalos küldöttségének, amely részt vesz az éghajlatváltozásról szóló koppenhágai ENSZ-konferencián.
Az 1992. évi Rio de Janeiró-i és az 1997. évi kiotói konferencia által képviselt alapvető állomásokat követően december 7-én elkezdődik a munka egy olyan új globális éghajlati konferencián, amely érvényét tekintve történelmi jelentőséggel bírhat. Elnök asszony, úgy fogalmaztam, hogy "bírhat”, mivel az APEC-csúcstalálkozó utolsó napjaiban az Egyesült Államok és Kína láthatólag úgy döntött, hogy módosítja a koppenhágai találkozó érvényességi körét.
Van azonban még idő a csúcs előtt, és valamennyi érintett érdeke, hogy konkrét célkitűzésekkel és programokkal érkezzünk oda annak érdekében, hogy az éghajlatváltozás elleni küzdelemben történő előrelépéssel kapcsolatos nagy várakozásokat ne kövesse kiábrándulás.
A szennyező fizet elvének minden esetben érvényesülnie kell. Európa a kezdetektől fogva vezető szerepet vállalt, amit az előző jogalkotási időszakban létrehozott éghajlat-változási csomag kétségtelenül jól szemléltet. Már számos alkalommal elmondtuk: fő szennyezőként az Egyesült Államoknak, Kínának, Indiának, Oroszországnak és Brazíliának is felelősséget kell vállalnia. Ha ez nem történik meg, feleslegesen terheltük európai vállalkozásainkat különböző költségekkel, és mindenekelőtt ezeknek az országoknak a hozzájárulása nélkül fennáll a veszélye, hogy Koppenhága kihagyott lehetőség lesz.
Befejezésképpen az éghajlatváltozás elleni küzdelem a millenniumi fejlesztési célok elérésének - vagy talán úgy kellene fogalmaznom, hogy elérhetőbbé tételének - is előfeltétele.
Szembe kell szállnunk az elsivatagosodással, az éghajlati egyensúly zavaraival és a heves természeti jelenségekkel, ha felére kívánjuk csökkenteni a mélyszegénységben élők számát, meg szeretnénk fékezni a járványokat és biztosítani akarjuk, hogy minden ember hozzájuthasson a vízhez, ami elengedhetetlen feltétel.
Elie Hoarau
(FR) Elnök asszony, hölgyeim és uraim! A koppenhágai csúcs történelmi jelentőségű lehetőséget kínál arra, hogy megváltoztassuk bolygónk sorsát.
Olyan döntéseket kell hoznunk, amelyek a Kiotóban született elhatározásoknál is nagyobb kötelező erővel bírnak. Ennek érdekében fel kell szólítanunk vezetőinket egy, a WTO-hoz hasonló nemzetközi szervezet létrehozására, amelynek feladata a következő lenne: az éghajlat-változási és környezetvédelmi kérdések szabályozása; egy éghajlat-változási alkalmazkodási alap létrehozása - természetesen a hivatalos fejlesztési támogatásokon kívül; valamint a tengeri és légi közlekedésre vonatkozó szénadó bevezetése, amelynek a pénzügyi tranzakciók esetében is érvényesülnie kell.
Világosan látható, a pénzügyi piacokhoz és az internethez hasonlóan milyen sürgősen szükség van a környezetvédelem nemzetközi szabályozására. Lehetőség nyílt rá, hogy a környezetet illetően megtegyük ezt a történelmi jelentőségű lépést. Tegyük ezt úgy, hogy abban legfontosabb emberi inspirációink tükröződjenek, máskülönben úgy tűnhet majd, hogy a dolgok realitásától teljességgel elszakadt döntéshozók vagyunk.
Rachida Dati
(FR) Elnök asszony, a tanács soros elnöke, a Bizottság elnöke, hölgyeim és uraim! Most, hogy alig két hét van hátra a koppenhágai csúcsig, egyre fokozottabb aggodalom övezi az éghajlatváltozásról szóló tárgyalások sikerét. Egyesek már most egyenesen azt állítják, hogy a találkozó kudarcra van ítélve.
A legfőbb nemzetközi hatalmak továbbra is vonakodnak olyan teljes körű elkötelezettséget vállalni, amelyet az éghajlat-változási szükséghelyzet megkívánna. Az Európai Unió koppenhágai csúcstalálkozót megelőző stratégiájáról szóló állásfoglalás holnapi elfogadásával nekünk, európai parlamenti képviselőknek meg kell mutatnunk, hogy először is teljesen elszántak vagyunk, másodszor pedig hogy a csúcstalálkozónak megállapodással kell zárulnia - olyannal, amely természetesen pontosan megfogalmazott, de mindenekelőtt kötelező érvényű.
Ezenfelül meg kell akadályozni, hogy az elért megállapodás kötelező érvényét bárki alááshassa vagy megkérdőjelezhesse. Nem odázhatjuk a végtelenségig a döntések meghozatalát, máskülönben túl késő lesz; ezért van sürgősen szükség egy nemzetközi környezetvédelmi szervezet létrehozása, ennek szerepe ugyanis az lesz, hogy az ENSZ védnöksége alatt felügyelje a Koppenhágában tett vállalások alkalmazását.
Koppenhágától kezdve nagyobb átláthatóságot és felelősséget kell elvárnunk a világ legfőbb hatalmaitól.
Csaba Sándor Tabajdi
(HU) A közép-európai uniós tagállamok elkötelezetten támogatják az Unió klímapolitikai céljait. Már csak azért is, mert az ő hozzájárulásuk nélkül az Unió nem tudná a klímapolitikai célokat teljesíteni, hiszen ezek a tagállamok 1990 és 2005 között rendkívül mértékben visszafogták ipari termelésüket. Az új tagországok ezért rendkívül fontosnak tartják azt, hogy legyen méltányos a jövőben is az új tagországoknak ez a szerepvállalása. Rendkívül súlyos gazdasági-társadalmi terheket vállaltak ennek következtében. A globális kibocsátás-csökkentési megállapodásban figyelembe kell venni az új tagállamok gazdasági erejét, GNA-ját és nagyon fontos, hogy ezek az eszközök ne vesszenek el ezen tagállamok számára, hogy zöld beruházásokat, megújulóenergiaforrás-fejlesztéseket hajtsanak végre.
Rareş-Lucian Niculescu
(RO) Az Európai Bizottság és a tagállamok finanszírozásában készült el egy közelmúltban megjelent tanulmány, amely azért bírálja az Európai Unió éghajlati politikáját, mert az csupán az üvegházhatású gázok kibocsátásának csökkentésére korlátozódik, és nem tulajdonít jelentőséget a természetes szén-dioxid-megkötési kapacitásnak. Más részről a tanulmány jelzi, hogy az Európai Unió által kidolgozott intenzív mezőgazdálkodás nagy mértékben felelős az éghajlatváltozásért.
A tanulmány valójában az európai mezőgazdaságot elítélő vádirat. Meglátásom szerint, ha ebben az összefüggésben kívánjuk tárgyalni a mezőgazdaságot, más dolgokat is meg kell említenünk. Az európai mezőgazdaság például kiemelkedő teljesítményről számolhat be az üvegházhatású gázok kibocsátása terén, hiszen az 1990 és 2006 közötti időszakban 20 százalékkal fogta vissza a kibocsátásokat. Figyelembe véve, hogy az erre az időszakra vonatkozó átlagérték csupán 6 százalék volt, úgy vélem, nem helyes, ha két héttel a koppenhágai konferencia előtt bűnbakká kiáltjuk ki a mezőgazdaságot.
Marc Tarabella
(FR) Elnök asszony! Sok mindent hallottam az iparról a mai vita során, és nem szeretném, ha Koppenhágában elkövetnénk azt a hibát, hogy megfeledkezünk a mezőgazdaságról.
Képviselőtársam, Niculescu úr észrevételeit folytatva és természetesen azokat megerősítve azt mondom, hogy a mezőgazdaságra nem a globális felmelegedés elleni jövőbeni küzdelem korlátjaként, hanem annak lehetséges eszközeként kell tekinteni.
Nem tolhatjuk háttérbe ezt a tevékenységet, és figyelmen kívül sem hagyhatjuk, hiszen - talán érdemes emlékeztetnem erre - az Európa egész területén folyik, és a globális felmelegedés elleni küzdelem tekintetében hatalmas lehetőségeket rejt magában. A mezőgazdaságnak ezért központi helyet kell kapnia a koppenhágai vitában; bízom benne, hogy a Tanács és a Bizottság tagjai nem felejtik el ezt, és a decemberi koppenhágai találkozón szóvivőink lesznek.
Catherine Greze
(FR) Elnök asszony, hölgyeim és uraim! Az őslakosok védelme kulcsfontosságú szerepet játszik az éghajlatváltozás elleni küzdelemben. A környezet, a szegénység és az egészség tekintetében ők érzik meg legelsőként az éghajlatváltozás kedvezőtlen hatásait.
Az erdőirtástól és a bányászati ipartól eltekintve, illetve ezeken túl az iparosodott országok által javasolt álmegoldások miatt is szenvednek. A bioüzemanyagok nem szolgálnak tiszta alternatívaként. Tönkreteszik az őslakosok földjét, akiknek ezután el kell hagyniuk lakóhelyüket.
Hasonlóképpen, amikor a tiszta technológiákat népszerűsítjük, a multinacionális vállalatok kisajátítják az ősi technológiákat, hogy aztán magas áron ismét eladják azokat az őket feltaláló népeknek. Sajnálatosnak tartom, hogy a ma benyújtott állásfoglalásban nem történt utalás az őslakosok jogairól szóló ENSZ-nyilatkozatra.
Említést kellett volna tennünk a biokalózkodásról és az őslakosok autonóm tulajdonhoz fűződő jogairól, mint az éghajlatváltozás elleni küzdelem alapvető eszközeiről. A jövőbeni állásfoglalások vitája során is szólni fogok ezekről a kérdésekről. Az erdőprobléma nem csupán a szénről, hanem emberi életekről is szól.
Végül, befejezésképpen köszönetet szeretnék mondani Dati asszonynak elszántságáért, és ha jól értettem, amit mondott ...
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
Zoltán Balczó
(HU) Az Európai Uniónak minden erkölcsi alapja megvan ahhoz, hogy Koppenhágában határozottan lépjen föl az Egyesült Államok és Kína kibocsátáscsökkentése érdekében. Az alapot az adja, hogy az Európai Unió, 27 országos unió, teljesítette a kiotói megállapodásban vállaltakat. Ehhez a volt szocialista országok jelentősen hozzájárultak, nagy áldozattal. Nehéziparuknak az összeomlása jelentős széndioxidkibocsátás-csökkenést eredményezett, de szociális, társadalmi árat fizettünk érte. Ezért méltányos, hogy a nemzetközi kötelezettségvállalásnál, a finanszírozásnál ezt figyelembe vegyék, figyelembe vegyék a gazdasági fejlettséget. Másrészt lehetővé kell tenni - méltányos lenne -, hogyha a fel nem használt kvótákat át lehetne vinni a következő periódusra akkor, ha környezetvédelmi célokra fordítanák.
Elżbieta Katarzyna Łukacijewska
(PL) Elnök asszony! Az éghajlatváltozásról szóló koppenhágai konferenciával kapcsolatos uniós stratégiára vonatkozó állásfoglalás rendkívül fontos és ambiciózus dokumentum, globális megállapodás hiányában azonban a konferencia kudarccal fog végződni. Tudjuk, hogy az Egyesült Államok igyekszik megállapodni a nemzetközi tárgyaló felekkel a részletekben és a kibocsátási határértékek legfelső szintjében, de sok jel mutat arra, hogy a csúcstalálkozó előtt már nem jutnak végső döntésre. Arról is hallunk, hogy még ha a határértékekről megegyeznek is, elképzelhető, hogy az Egyesült Államok Kongresszusa ezeket nem fogadja majd el.
Az Európai Unió vezető szerepe rendkívül fontos, de úgy érzem, hogy csak az EU céljai nagyra törőek. Felmerül tehát a kérdés, vajon mi történne, ha az Egyesült Államok a 30 százalékos küszöb elfogadását követően nem támogatná azt? Milyen mechanizmusokkal biztosítjuk majd, hogy valamennyi résztvevő teljesítse az általuk tett vállalásokat? Nem maradunk-e magunkra magányos harcosként, aki rendkívüli erőfeszítéseket tesz ugyan hatalmas áron, de semmilyen hatással nincs az éghajlatváltozásra vagy a szén-dioxid-kibocsátás csökkentésére?
David-Maria Sassoli
(IT) Elnök asszony, hölgyeim és uraim! Olyan állásfoglalással készülünk a koppenhágai konferenciára, amelynek tanúsága szerint tisztában vagyunk azzal, hogy az éghajlatváltozás megfékezéséhez szükséges politikák sikeréhez a világ valamennyi földrajzi területének részvételére szükség van. Ezenfelül az iparosodott országok felelőssége, hogy a fejlődő országokkal ne csupán az elérendő célokról, hanem az elérésükhöz szükséges forrásokról is megállapodjanak.
E tekintetben a Parlament kiváló munkát végzett. Az állásfoglalás konkrét eszközöket határoz meg, és fontos, hogy az intézkedéseket számszerűsítettük. A 2020-ig tartó időszakra javasolt 30 milliárd euró jelentős összegnek tűnhet, jóllehet a fejlődő országok kezdeményezéseinek támogatása szempontjából ez a minimum. Tegnap De Boer úr, az ENSZ tárgyalója a 2012-ig tartó időszakra vonatkozóan 10 milliárd dollárt kért.
Az Egyesült Államok és Kína által hozott döntéseket követően Európán a sor, hogy új feladatokat vállaljon, és az éghajlatváltozás elleni küzdelem élére álljon.
Seán Kelly
(GA) Elnök asszony! Ma délelőtt igazán sikeres vita bontakozott ki, és sokat tanulhattunk az egyes felszólalóktól.
Csupán három pontot szeretnék említeni. Először is, ha Koppenhágában nem sikerül kötelező érvényű megállapodást elérni, akkor a Parlamentnek és az Európai Uniónak minden befolyását latba kell vetnie azért, hogy megnevezzük, felelősségre vonjuk és engedelmességre bírjuk a felelős országokat annak érdekében, hogy megfelelést kikényszerítő szankciókat alkalmazhassunk velük szemben.
Másodszor, szükség van a polgárok számára szóló ismeretterjesztő programra, mivel sokukban megvan a hajlandóság szénlábnyomuk csökkentésére, de az ehhez szükséges tudásnak és pénzügyi eszközöknek talán nincsenek birtokában.
Harmadszor, többször is szóba kerül a délelőtt folyamán a támogatás kérdése. Az ezzel kapcsolatos észrevételem egyszerű: a kérdés nem az, hogy "megengedhetjük-e magunknak a fellépést?”, hanem az, "megengedhetjük-e magunknak, hogy ne cselekedjünk?” Az idő gyorsan fogy, és nem lesz második esély. Most kell cselekednünk.
Mairead McGuinness
Elnök asszony! Míg a Koppenhágával kapcsolatos várakozások jelenleg némileg alábbhagytak, az is igaz, hogy célkitűzéseinket nem adhatjuk alább. Ahogyan azt kollégáim is említették, ha az éghajlatváltozásról szóló vitában ki tudjuk emelni a gazdaságok és a polgárok számára pozitív elemeket, talán többen csatlakoznak majd - mivel a vitának van pozitív oldala is. Bár elképzelhető, hogy nem születik majd kötelező érvényű megállapodás Koppenhágában, kétségtelen, hogy egyfajta változtatásra kész lendület tapasztalható, és gondoskodnunk kell róla, hogy ez a lendület ne vesszen el.
Ami a földhasználatot - a mezőgazdaságot és a földhasználat megváltozását - illeti, ez egy kulcsfontosságú terület. Nyilvánvaló, hogy a mezőgazdaság nem csupán a probléma része, hanem egyben a megoldás meghatározó eleme is. A vitát össze kell kapcsolni a globális élelmiszer-biztonsággal kapcsolatos aggodalmakkal: a válasz olyan fenntartható termelési rendszerek kiépítése, amelyek kezelni tudják az éghajlati problémákat, és gondoskodnak az élelmiszerek biztonságáról. Ez az egyik legfontosabb kérdés.
Franz Obermayr
(DE) Elnök asszony! Az éghajlat védelme és a fenntartható fejlődés olyan témakörök, amelyek - legalábbis így hisszük - valamennyiünket érintenek. A különösképpen a globális szereplők között megvalósuló szoros együttműködés nélkül azonban nem érhetünk el megfelelő haladást. Amíg az Egyesült Államok és Kína nem hajlandó közös, kötelező érvényű célokat meghatározni az üvegházhatású gázok kibocsátására vonatkozóan, addig Koppenhágában - ahogyan az ENSZ éghajlat-változási ügyekért felelős főtisztviselője találóan megfogalmazta - csupán erkölcsileg kötelező érvényű, más szóval "fogatlan” határozatok születhetnek.
Hadd mondjak valamit a nukleáris energiáról. Egyértelmű, hogy nem a nukleáris energia jelenti a probléma megoldását. Az előnyei minimálisak, a vele járó költségek és a kockázat rendkívül magas. Éppen ezért támogatom a felső-ausztriai régióm atomenergia-ellenes küldötte által kidolgozott állásfoglalást, amely a nukleáris energiára vonatkozó adó bevezetésére szólítja fel az EU-t. Az ötlet ésszerű, hiszen azt eredményezné, hogy a kibocsátási tanúsítványok kereskedelmének mérlege nem billenne a nukleáris energia felé.
Jolanta Emilia Hibner
(PL) Elnök asszony! Néhány nap múlva a világ vezetői, köztük az Európai Parlament képviselői is összeülnek Koppenhágában, hogy megvitassák az éghajlatváltozás kérdését. Kétségtelen, hogy az üvegházhatású gázok kibocsátásának csökkentése meghatározó jelentőségű ügy, de ugyanilyen fontos az európai ipar védelme is. Nem engedhetjük meg, hogy olyan helyzet alakuljon ki, amelyben az európai vállalatokat megtöri a rájuk nehezedő nyomás, és az ipar a szén-dioxid-kibocsátásukat nem korlátozó harmadik országokba helyeződik át.
Azt sem szabad elfelejtenünk, hogy védelmeznünk kell technológiáinkat és szellemi tulajdonunkat, ezért a koppenhágai csúcs idején az Európai Uniónak vezető szerepet kell játszania, de nem szabad, hogy saját maga vagy mások számára irreális célokat fogalmazzon meg. A szén-dioxid-kibocsátás 2020-ig történő 30 százalékos csökkentése az 1990. évi adatokkal összehasonlítva a legnagyobb szennyezők, vagyis az Egyesült Államok, India és Kína közreműködése nélkül aligha tűnik megvalósíthatónak. Ugyanez a helyzet az állásfoglalás-tervezet azon rendelkezéseivel, amelyek 2050-ig az üvegházhatású gázok 80 százalékos csökkentését célozzák. Ha 2020-ig sikerül 20 százalékkal csökkenteni az üvegházhatású gázok kibocsátását, (...)
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
Liisa Jaakonsaari
(FI) Elnök asszony! A vita igen érdekesen alakult, és úgy tűnik, hogy az Európai Parlament rendkívül elkötelezett a koppenhágai konferencia támogatása mellett.
Néhányan már hangsúlyozták a mezőgazdaságnak a probléma megoldásában játszott jelentős szerepét. Magam is ki szeretném emelni, milyen fontos az erdőpolitika és az erdők, hiszen az erdők valójában szénelnyelők, amelyek felveszik a szén-dioxidot. Úgy tűnik, hogy az Amerikai Egyesült Államok is jó hírekkel érkezik majd Koppenhágába, ami igen jelentős előrelépés.
Most arról is komoly vitát kell indítanunk, hogyan álljuk majd az éghajlatváltozás megakadályozásának számláját. Itt rendkívül meghatározó a jövedelemelosztás kérdése, mivel azt sem engedhetjük, hogy a költségeket az európai szegények fizessék.
Axel Voss
(DE) Elnök asszony! Arra biztatnám a koppenhágai tárgyalások vezetőjét, hogy harcoljon a sikeres eredményért. Az ambiciózus célok kiválók, és végeredményben a ma megtett erőfeszítések a holnap szempontjából is kedvezők lesznek, tekintettel az éghajlatváltozás következményeire és az ennek eredményeképpen kialakuló esetleges jövőbeni károkra, amelyek a migráció, a partvidékek pusztulása vagy talán a stabil régiók bizonytalanná válása formájában mutatkoznak majd meg.
Példát kell mutatnunk. Ha azonban más országok, és különösképpen a legnagyobb országok nem tartanak velünk, csak arányossági alapon cselekedhetünk. Ezt figyelembe véve rámutatnék, hogy vállalkozásaink nagy részét már most is igen komoly terhek sújtják.
Egy további szempontot említenék még, mégpedig azt, hogy az egyik tét az EU általános hitelessége, és azért küzdünk, hogy az új generációk számára valódi érvekkel támasszuk alá az EU meglétének szükségességét.
Andreas Carlgren
a Tanács soros elnöke. - (SV) Elnök asszony! Őszinte köszönetet szeretnék mondani a Parlamentnek a hosszú és élénk vitáért, valamint a vita során nyilvánvalóvá vált határozott és széles körű támogatásért. Elhangzott, hogy optimizmusunk alapjául a realizmus kell, hogy szolgáljon. Ugyanakkor ennél tovább mennék, és azt mondanám, hogy tényleges alapját valójában a megélt tapasztalatok adják. Az EU sikeresen csökkentette kibocsátásait. Bármi történjék is, a felét már teljesítettük annak, amit 2020-ig el kell érnünk, illetve egyharmadát, ha a célunk az, ami reményeink szerint a koppenhágai megállapodás végeredménye is lesz, vagyis 30 százalékos kibocsátáscsökkentés az EU részéről. Ez elsősorban annak köszönhető, hogy egy nemzetközi szinten kötelező erejű megállapodás - a Kiotói Jegyzőkönyv - alapján közös szabályokat hoztunk létre. Ezért törekszünk ilyen határozottan annak elérésére, hogy a koppenhágai folyamat jogilag kötelező érvényű megállapodással záruljon. Ez nem fog azonnal megtörténni Koppenhágában. A megállapodás teljes tartalmát illetően megegyezésre kell jutnunk. Azt követően jön a gyakorlati megvalósítás, amelynek részét képezi a megállapodás jogilag kötelező érvényű szöveggé történő átalakítása. Az EU részéről azt szeretnénk, ha minderre a koppenhágai konferenciát követő néhány hónapon belül sor kerülne.
Hozzá szeretném még tenni, hogy a világ egészét sújtó pénzügyi válság egyáltalán nem játszott szerepet abban, hogy túl sokat költöttünk az éghajlat megmentésére. Éppen ellenkezőleg, a nagy ívű zöld beruházások szintén hozzátartoznak a gazdasági változásokhoz, más szóval a "zöldebb” gazdaság irányában történő elmozduláshoz, amely szintén segít majd az országoknak, gazdagoknak és szegényeknek egyaránt a gazdasági válságból való kilábalásban. A szén-dioxid-piacok valójában lehetőséget teremtenek arra, hogy a beruházások megfelelő teret kapjanak. Biztosítják, hogy a szennyezőnek fizetnie kelljen, hogy meghatározzuk a kibocsátások felső korlátját, és hogy a szennyezők által a kibocsátásokért fizetett pénz átutalható legyen a fejlődő országoknak az ottani zöld beruházások finanszírozásához. Ezt alkalmanként megkérdőjelezik. Vannak, akik azon tűnődnek, miért kéne beruháznunk a tiszta fejlesztési mechanizmusba (CDM), mindazonáltal pontosan erről szól mindez, vagyis arról, hogy a szennyezőnek kell megfizetnie a fejlődő országok zöld beruházásait. Úgy vélem, ez így helyes, és fontos is, ugyanakkor e szabályok reformjára is szükség van annak érdekében, hogy a környezeti hatások még fokozottabban és egyértelműbben jelentkezzenek, és ezáltal még biztosabbak lehessünk abban, hogy ezek a hatások is elérik a legszegényebbeket.
A szénátszivárogtatás megelőzése érdekében is szükség lesz a megállapodásra. Az ezzel kapcsolatos aggodalmaknak éppen ezért még inkább meg kell erősíteniük a megállapodás elképzelésének valóra váltása iránti elkötelezettséget.
Végül úgy gondolom, hangosan és egyértelműen ki kell mondani, hogy ha a koppenhágai megállapodás nem elégséges ahhoz, hogy az EU elérje a 30 százalékos célkitűzést, vagyis ha olyannyira fellazított végeredményt kapunk, amellyel az EU a korrektség jegyében egyszerűen nem mehet el 30 százalékig, akkor kudarcot vallottunk. Éppen ezért hangosan és világosan ki kell mondani, hogy van annál rosszabb, mint ha nem születik megállapodás, az pedig az elégtelen megállapodás. Ez az oka annak, hogy az EU magasra tette a lécet. Ezért dolgozunk olyan keményen most a tartalom tekintetében. És ezért van az is, hogy a két fokos cél említésekor tisztában vagyunk azzal, hogy ez a legmagasabb elérendő cél. Tudjuk, hogy valójában már ma is tapasztalhatók elfogadhatatlan következmények. Kérdezzük meg például a Maldív-szigetek kormányát, amely a közelmúltban a víz alatt tartotta kabinetülését, ezzel szemléltetve azokat a következményeket, amelyek a világ egyes részein hamarosan elkerülhetetlenül bekövetkeznek majd. Cinikus lenne részünkről, ha nem lépnénk fel határozottan. A világ eleget várt. Itt az ideje, hogy a bolygó érdekében megkössük a szükséges megállapodást Koppenhágában. Ezért olyan fontos a Parlament és az EU egészének elkötelezettsége.
Stavros Dimas
a Bizottság tagja. - (EL) Elnök asszony! Igen érdekes, rendkívüli és építő jellegű felszólalásokat tartalmazó vitán vagyunk túl. Több kérdést illetően is számos nézőpontot ismerhettünk meg. Egészen biztos, hogy vannak, akik nem értenek egyet velünk. Nem értem például, miért ellenezné bárki is az új, jól teljesítő technológiákon alapuló tiszta, zöld és szennyezésmentes iparokat. Mégis, még ma is hallhattam ilyeneket. Nem értem, miért részesítené bárki is előnyben a régi technológiákra épülő, szennyező iparokat, amelyek, ha nyereségesek, az csak azért van, mert nem fizetik meg a szennyezés árát; az ilyen nyereség azonban csak rövid időre szól, hiszen ezek az iparok nem lesznek versenyképesek. A demokráciában és egy demokratikus parlamentben azonban sokféle nézet érvényesül.
A Környezetvédelmi Világszervezettel kapcsolatban is észrevétellel élnék. Ez a szervezet, amelynek létrehozásáért különösen Franciaország igen sokat tett, céljaink egyike, és bízom benne, hogy az elkövetkezendő években valóra válik. Kétségtelen, hogy szükség van egy ilyen szervezetre, így ugyanis létrejön egy nemzetközi szintű környezetvédelmi szervezet, amely a gazdasági vagy társadalmi kérdésekhez hasonlóan népszerűsíti a környezeti kérdéseket, és amely emellett a nemzetközi környezetvédelmi megállapodások koordinációját is biztosítja majd. Mindez az ENSZ meglévő környezetvédelmi programjának aktualizálásával viszonylag egyszerűen megvalósítható, és valóban történnek is ilyen irányú törekvések.
Szólnék a Kiotói Jegyzőkönyvről is, amelyre több utalás is történt. Örömmel látom az Európai Unió teljesítményét, mivel a szén-dioxid-kibocsátás a 2008-2012-es időszakra vonatkozó 8 százalékos csökkentésének közös céljával rendelkező 15 ország teljesíteni fogja ezt a célt, ugyanakkor a 27 tagú EU, a célkitűzéssel rendelkező tíz új tagállammal, és a célkitűzés nélküli Máltával és Ciprussal együtt szintén eléri majd azt. Az Európai Unió azzal az erkölcsi érvvel élhet, hogy állja a szavát, és mindez kétségtelenül az akár nemzeti, akár európai szinten megvalósított intézkedéseknek, többek között a szén-dioxid-kibocsátás kereskedelmi rendszerének az érdeme.
Carlgren úrhoz hasonlóan hangsúlyozni szeretném, hogy az Európai Unió az előrejelzések alapján eredetileg tervezettnél még komolyabb csökkentést fog elérni, méghozzá a gazdasági növekedéssel párhuzamosan. Egy statisztikai példát említenék: 1990 és 2007 között, abban az időszakban, amelyre vonatkozóan rendelkezésünkre állnak adatok, a gazdasági növekedés 44 százalékos, míg a szén-dioxid-kibocsátás csökkentése a 15 tagállam esetében 5, a 27 tagállam esetében pedig 9 százalékos volt. Az előrejelzések természetesen azt mutatják, hogy 2012-re meghaladjuk majd a kitűzött célt, ami a 2020-ra vonatkozó 30 százalékos csökkentés elérését is megkönnyíti majd.
Érdemes megjegyezni, hogy 2008-ban szintén jelentős, 1,6 százalékos csökkentést értünk el az Európai Unión belül az üvegházhatású gázok kibocsátása terén, miközben folytatódott a gazdasági növekedés, és csupán 2008 végén ért el bennünket a gazdasági válság, amely az üvegházhatású gázok kérdését is befolyásolta.
Csupán néhány nap maradt hátra, és arra kérem önöket, sokszorozzák meg erőfeszítéseiket és bővítsék ki kétoldalú kapcsolataikat. Az ECOFIN-nel, a Környezetvédelmi Tanáccsal és az Európai Tanáccsal folytatott konzultációt követően immár egyértelmű utasítást kaptunk arra vonatkozóan, hogy a finanszírozási forrásokat, a működési struktúrákat és a valamennyi résztvevő komoly közreműködésének meghatározásához szükséges feltételeket illetően konkrét javaslatokat terjesszünk elő. A fennmaradó időben próbáljuk meg a lehető leghatékonyabban kihasználni ezeket az eszközöket.
Széles körű egyetértés mutatkozik a tekintetben, hogy a 2 °C-os célkitűzés elérése érdekében világszintű megállapodásra kell törekednünk. Általános meggyőződés, hogy a 2012 utáni időszakra vonatkozó éghajlati megállapodás alapvető pilléreit Koppenhágában lehet és kell majd lefektetni. Ezek az alapok többnyire a kibocsátások csökkentése iránt tett ambiciózus vállalások a fejlett országok, köztük az Egyesült Államok részéről, a fejlett országok által alkalmazott, a kibocsátások növekedésének csökkentését célzó megfelelő intézkedések, valamint a fejlődő országoknak nyújtott pénzügyi támogatás, amelynek segítségével visszafoghatják kibocsátásaikat, és alkalmazkodhatnak az éghajlatváltozáshoz.
Gyorsan közeledünk a célvonalhoz. Használjuk ki maximálisan a Koppenhágában kínálkozó alkalmat, és az egyes országok vállalásait foglaljuk össze egyetlen történelmi jelentőségű megállapodásban. Koppenhágában a bali cselekvési terv valamennyi elemére vonatkozóan komoly tartalommal bíró megegyezésre kell jutnunk. Ezekről az elemekről Koppenhágában kötelező alapú megállapodást kell kötni, és közvetlenül a csúcs után, az azt követő 3, legkésőbb 6 hónapon belül le kell bonyolítani a jogi formaságokat annak érdekében, hogy létrejöjjön az a kötelező erejű megállapodás, amelyre az Európai Unió végig törekedett, és amely biztosítani fogja az üvegházhatású gázok hatásának 2 °C-ban történő korlátozására vonatkozó célkitűzés elérését.
Úgy vélem, magától értetődő, hogy az Európai Parlament tagjai is hozzájárulnak majd e néhány nap során tett erőfeszítésekhez, különösképpen a döntő koppenhágai találkozók alkalmával, és ezért, illetve az eddig tett valamennyi erőfeszítésükért köszönetet mondok önöknek.
Elnök
Ismét felhívnám a képviselők figyelmét, hogy a parlamenti reform munkacsoport által kidolgozott kék kártyák rendszere a Bizottságra és a Tanácsra nem vonatkozik; csak a parlamenti képviselők között folyó viták esetében alkalmazható.
A Környezetvédelmi, Közegészségügyi és Élelmiszer-biztonsági Bizottság állásfoglalási indítványt nyújtott be a vita lezárására vonatkozóan.
A vitát lezárom.
A szavazásra holnap kerül sor.
Luís Paulo Alves
írásban. - (PT) Senki sem hagyhatja figyelmen kívül a Kiotó utáni időszakra vonatkozó nemzetközi megállapodás elérésének rendkívül sürgető voltát, amelynek révén jelentősen csökkenthető lesz a szén-dioxid-kibocsátás mértéke.
Gondoskodnunk kell róla, hogy a Föld felmelegedése ne lépje túl a 2 fokot. Ha ezt el szeretnénk érni, a világ kibocsátásainak mennyiségét az elkövetkezendő 10 év során legalább 30 százalékkal kell csökkenteni. Az emberiség jövője forog kockán, az idő pedig egyre fogy. Ez az egyetlen esélyünk arra, hogy enyhítsük az éghajlatváltozás már jelenleg is érezhető hatásait, amelyek a XXI. század legsúlyosabb problémájává nőhetik ki magukat.
Mivel mi, akiknek lakóhelye a sziget, a legkevésbé járulunk hozzá e változások előidézéséhez, komoly aggodalmakkal viseltetünk a kérdés iránt.
Az Európai Uniónak továbbra is vezető szerepet kell játszania, és egységes álláspontot kell képviselnie a környezetvédelmi ügyekben. Minden politikai befolyását fel kell használnia annak érdekében, hogy biztosíthassa: a közeledő koppenhágai csúcson határozott megállapodás jön majd létre a legnagyobb globális hatalmak részvételével. A döntő lépések megtétele és az energiafelhasználás globális modelljének átalakítása - amit Portugália és az Azori-szigetek már meg is tettek - rendkívül fontos, csakúgy, ahogyan a megújuló energiaforrások és az energiahatékonyság terén megvalósított beruházások.
Nessa Childers
írásban. - Az elmúlt néhány napban Írországot súlyos áradások sújtották, amelyek szigetszerte sok család, kisvállalkozás és gazdálkodó számára hoztak pusztulást. Írország második legnagyobb folyójának, a Barrow-nak az áradása nyomán Carlow nagy része napokig víz alatt állt! A szomszédos Kilkennyben 60 éve nem volt ilyen súlyos özönvíz! Bár az áradások mindig is az írországi élet részét képezték, ezek fokozott gyakorisága és súlyosbodó volta szintén hatékony emlékeztetőül szolgál a környezetünk gátlástalan kihasználásából eredő éghajlatváltozás hatásaira. Bármi történjék is kevesebb mint két hét múlva az ENSZ koppenhágai klímakonferenciáján, az írországi árvízhez hasonló szélsőséges időjárási események egyre gyakoribbá válnak majd. Ki kell alakítanunk az éghajlatváltozás hatásaival szembeni ellenálló-képességünket. Elnök asszony, arra kérem az ír kormányt, hogy az Európai Szolidaritási Alap keretén belül azonnal kérjen természetikatasztrófa-enyhítési segélyt. Az írek a közelmúltban tanúságot tettek az EU iránti elkötelezettségükről, amikor nagy többséggel megszavazták a Lisszaboni Szerződést. E segélyalapok mozgósításának felgyorsításával az EU-nak is bizonyítania kell az írek, köztük Carlow és Kilkenny lakosai iránti elkötelezettségét.
Diogo Feio
írásban. - (PT) A koppenhágai politikai megállapodás nélkülözhetetlen, ám ennek globális szintűnek kell lennie. A gazdaság szempontjából hiba lenne olyan helyzetbe hozni az európai ipart, amely más fejlett gazdaságokkal összehasonlítva rendkívül aránytalan, és ez ökológiai szempontból sem járna jelentős előnnyel. Az európai erőfeszítéseket olyan megállapodás elérésének szolgálatába kell állítani, amely valamennyi résztvevő fél számára kötelezettségekkel jár.
Európának ezenfelül hatékony és ésszerű megoldást kell találnia a finanszírozás kérdésére. Ez elejét venné annak az elképzelésnek, amelynek értelmében a fejlődő országok éghajlatváltozáshoz történő alkalmazkodásának támogatása a nemzetközi pénzügyi tranzakciókra kivetett adóból (Tobin-adó) származna.
Az effajta segítségnyújtás, jóllehet szükséges, nem mehet a gazdaság, a kereskedelem és a vagyonteremtés rovására.
Nem hagyhatjuk figyelmen kívül, milyen ára lenne egy ilyen adónak a társadalom egésze számára (növekednének az adóterhek, aminek következményeivel valamennyi adófizetőnek és fogyasztónak számolnia kellene), illetve hogy milyen hatással járna az a pénzügyi piacokra nézve (csökkentené a szükséges fizetőképességet és a vállalkozások, illetve a háztartások számára nyújtható hitelek mennyiségét).
Ezenfelül a globális adó bevezetése technikai problémákhoz és bonyolult adminisztrációhoz vezetne. Válság idején nem a további adók létrehozása jelenti a megoldást, amelyeket azután igen nehéz behajtani. El kell felejtenünk az új adó elképzelését.
José Manuel Fernandes
írásban. - (PT) Az EU-nak továbbra is jó példával kell elöl járnia az éghajlatváltozás elleni küzdelemben. Érdemes megjegyezni, hogy az EU túlteljesítette a Kiotói Jegyzőkönyvben foglalt célkitűzéseket.
Úgy vélem, hogy a szén-dioxid-kibocsátás csökkentését célzó koppenhágai megállapodásnak kötelező érvényűnek kell lennie. Ennek fényében módosítást nyújtottam be a Parlamenthez a kérdéssel foglalkozó állásfoglalásra vonatkozóan, és azt kértem, hogy a végleges szövegben szerepeljenek bizonyos nemzetközi érvényű szankciók.
Úgy gondolom, hogy a megállapodásnak világszintűnek és ambiciózusnak kell lennie, valamint világos menetrendet kell tartalmaznia. Ha nem vagyunk ambiciózusak, olyan használhatatlan eszköz kerül majd a kezünkbe, amelynek hatékonysága még a Kiotói Jegyzőkönyvét sem éri majd el, amely már maga is rendelkezik nemzetközi szankciókról. Bízunk benne, hogy hatékony szabályozás születik, és a megállapodás tartalmazni fog egy felülvizsgálati záradékot, amely megkönnyíti majd annak aktualizálását.
Ezenfelül egyértelmű üzenetet kell közvetítenünk a feltörekvő ázsiai országok számára. Kína és India nem mentesíthető a felelősségvállalás alól, hiszen a világ kibocsátásainak nagy része tőlük származik, saját iparaink pedig mindent megtesznek az általuk termelt kibocsátás csökkentéséért.
A csúcstalálkozó sikerének biztosítása tekintetében az Egyesült Államok jelentős felelősséggel bír. Bízom abban, hogy Barack Obama elnök úr bebizonyítja majd, hogy megérdemelte a Nobel-békedíjat, mivel az éghajlatváltozás elleni küzdelem valamennyi nemzet békéjéhez és boldogságához hozzájárul majd!
Adam Gierek
írásban. - (PL) Az éghajlat változik. Ez a múltban már sokszor megtörtént. Több mint 6 milliárdan vagyunk, és ami régen szélsőséges jelenségnek tűnt, és észrevétlenül lezajlott, az ma már nyilvánvaló. Mi több, - az aprólékosan kidolgozott, például energiatermelő vagy ellátó infrastruktúrák gyakran kudarcot vallanak, és többek között áramszünettel vagy az informatikai hálózatok üzemszünetével járnak. Ott van még a Föld hatalmas területeinek elsivatagosodása. Ez humanitárius és gazdasági katasztrófához vezet. Ennek első jelei a szomáliai zavargások, és a vízzel kapcsolatos jövőbeni konfliktusokra vonatkozó előrejelzések. A migrációs hullám egyre erőteljesebb. Meg fogják oldani ezeket a problémákat a szén-dioxid-kibocsátás csökkentésére vonatkozó korlátozások? Nem fogják.
Először is, ez idáig senki sem bizonyította, hogy az éghajlatváltozás oka a szén-dioxid-kibocsátás. Másodszor, a szén-dioxid-kibocsátás korlátozásának hatásai várhatóan csak a század végén mutatkoznak majd meg. Harmadszor, a szén-dioxid-kibocsátás terén bevezetett korlátozások csupán meggyengítik majd az emberi gazdaságot, és ezáltal tovább súlyosbítják a katasztrófát. Ami a kibocsátáskereskedelmet illeti, a javaslat társadalomellenes, költségeit az átlagemberek fogják viselni. A nyereséget azonban a pénzügyi világ söpri majd be, többek között a spekulánsok világa. Éppen ezért humanitárius és társadalmi okokból a legfontosabb nem az éghajlatváltozás meglehetősen valószerűtlen okai, hanem az éghajlatváltozás következményei ellen való küzdelem. Nem az éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodásra van szükség, hanem megelőző fellépésre. Hazámban például a vízellátás biztonsága már most is igen fontos kérdés.
Rovana Plumb
írásban. - (RO) A globális felmelegedés jelenleg két fő problémát jelent az emberiség számára: egyrészről drámai mértékben csökkenteni kell az üvegházhatású gázok kibocsátását, másrészről pedig alkalmazkodnunk kell az éghajlatváltozás hatásaihoz. Figyelembe véve, hogy világjelenséggel van dolgunk, és hogy az EU csupán a világ üvegházhatásúgáz-kibocsátásainak mindössze 10 százalékáért felelős, fontos, hogy két hét múlva kötelező, globális jogi megállapodásra jussunk Koppenhágában. Üdvözlöm, hogy Obama elnök olyan mandátummal vesz majd részt Koppenhágában, amelynek részét képezik olyan konkrét kibocsátáscsökkentési célok, amelyek iránt az Egyesült Államok elkötelezi majd magát. Az éghajlatváltozás hatásaihoz való alkalmazkodás érdekében támogatási mechanizmusra van szükség, amely pontos számadatokkal szolgál a munkahelyeket teremtő zöld technológiákba való beruházásokhoz szükséges összegek tekintetében, amelyekre a válság időszakában olyan nagy szükség van.
Silvia-Adriana Ţicău
írásban. - (RO) A Koppenhágában december 7-én kezdődő nemzetközi éghajlat-változási konferencia célja a Kiotó utáni időszakra vonatkozó megállapodás létrehozása, amely kötelezi a világ országait a szennyező kibocsátások csökkentésére. Az EU egyoldalúan vállalta, hogy a 2005. évi szinthez képest 20 százalékkal csökkenti szennyező kibocsátásait, valamint biztosítja, hogy a felhasznált energia 20 százaléka megújuló energiaforrásokból fog származni. Ezeket az erőfeszítéseket azonban össze kell hangolni a többi fejlett és fejlődő ország tevékenységével. Az energiafogyasztás és a szennyező kibocsátások gyorsan és olcsón csökkenthetők, ha globális szinten növeljük az energiahatékonyságot. Az EU-nak és tagállamainak ezért javítaniuk kell energiahatékonyságukat, különösképpen az építőipari és a közlekedési ágazatban. Ahhoz, hogy az EU a vállalásoknak megfelelő szinten tudja csökkenteni a nagy energiafogyasztású ágazatok szennyező kibocsátásait, biztosítani kell az európai vállalatok korszerűsítéséhez szükséges pénzügyi forrásokat. Ez az egyetlen módja annak, hogy fenntarthassuk a termelést, és következésképpen megőrizhessük az Európai Unió munkahelyeit. Az EU költségvetésének felülvizsgálata során gondoskodnunk kell róla, hogy a megfelelő pénzügyi erőforrások rendelkezésre álljanak az éghajlatváltozással szembeni védelemhez és az annak hatásaihoz való alkalmazkodáshoz szükséges intézkedések elfogadásához. Az ökológiailag hatékony világgazdaság létrehozása új beruházásokat tesz majd lehetővé, új munkahelyeket teremt és javítani fogja az életszínvonalat.
