Frihandelsavtal med Sydkorea: Konsekvenser för industrin i Europa (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är kommissionens uttalande om frihandelsavtal med Sydkorea: konsekvenser för industrin i Europa.
Catherine Ashton
Herr talman! Det finns en stor potential för nya exportmöjligheter till de asiatiska marknaderna som har högre tillväxttakt, men även, naturligtvis, höga hinder för marknadstillträde. Ett viktigt sätt för att övervinna dessa hinder, vid sidan av de multilaterala samtalen, är genom det inflytande vi har i förhandlingarna om ett frihandelsavtal.
Det är anledningen till att medlemsstaterna har uppmanat kommissionen att ta initiativ till en ny generation handelsavtal med viktiga asiatiska ekonomier. Dessa frihandelsavtal bör vara ambitiösa när det gäller att skapa nya exportmöjligheter för många sektorer.
I och med Korea är detta vad vi har uppnått efter två år av intensiva förhandlingar. Det är det mest ambitiösa frihandelsavtal som Europeiska unionen någonsin har förhandlat fram.
Det råder samförstånd om att frihandelsavtalet till en överväldigande del är till vår fördel i två av de tre viktigaste sektorerna av våra ekonomier. För det första kommer våra konkurrenskraftiga tjänsteleverantörer att vinna stort på avtalet. På områden som telefoni, transport, anläggningsverksamhet och miljötjänster kommer det t.ex. att vara mycket lättare att göra affärer i framtiden.
För det andra kommer Korea att avskaffa nästan alla sina synnerligen höga tulltariffer för jordbruksprodukter - genomsnittet ligger på 35 procent! Detta kommer att ge skjuts åt exporten av jordbruksprodukter, bland annat, fläskkött, vin, whisky eller mejeriprodukter. Vi kommer även att säkra skyddet för europeiska ursprungsbeteckningar, som t.ex. Parmaskinka, Rioja eller tokajer.
Men frihandelsavtalet kommer även att ge den europeiska tillverkningsindustrin stora fördelar. På det hela taget kommer den europeiska tillverkningsindustrin att kunna spara omkring 1,2 miljarder euro i tullavgifter varje år, varav 800 miljoner euro sparas dag ett. Maskinexportörer skulle t.ex. spara 450 miljoner euro årligen i årliga tullbetalningar, medan kemikalieexportörer skulle spara över 150 miljoner euro i tullkostnader.
Avskaffandet av tullavgifter skulle även göra det möjligt för våra exportörer att stärka sitt fotfäste på den koreanska marknaden, och följaktligen öka sin försäljning. Koreanska kunder köper varor från EU till ett värde av 25 miljarder euro varje år. Det gör Korea till en av våra viktigaste exportmarknader i Asien.
Det fanns dessutom ett särskilt fokus på regler. Avtalet inbegriper öppenhet om regler, bättre skydd av immateriella rättigheter och ”WTO-plus”-regler om subventioner som kommer att vara till fördel för alla tillverkare som säljer i Korea.
Vidare har ambitiösa regelverk fastställts för industritekniska handelshinder, särskilt bilar, elektronik och läkemedel. Regelverken bygger på den europeiska regleringsmodellen och uppfyller de krav som det europeiska näringslivet sedan länge har ställt på de här områdena. Korea kommer att förändra sin inhemska lagstiftning för att leva upp till dessa åtaganden, medan inga sådana förändringar behövs i EU.
När det gäller bilindustrin vill jag för det första signalera att vi även är intresserade av att förbättra marknadstillträdet för europeiska bilar i Korea. Våra bilexportörer är de ojämförligt största importörerna på den koreanska marknaden, med stark tillväxttakt. De kan utveckla detta vidare eftersom de kommer att dra fördel av den samlade effekten av avskaffade tullavgifter - vilket ger en besparing på 2 000 euro på en bil som är värd 25 000 euro - och avskaffandet av tekniska hinder.
Det förhandlade avtalet inbegriper den mest ambitiösa reglering av icke-tariffära handelshinder som någonsin har förhandlats med ett tredjeland. Korea kommer från dag ett att godta att en bil som uppfyller kraven i internationella normer kommer att anses uppfylla kraven i de koreanska förordningar som vår bilindustri har pekat ut som de viktigaste hindren.
Det finns även bestämmelser genom vilka Korea godtar den europeiska miljölagstiftningen som likvärdig med den koreanska. Korea har faktiskt gått med på att under en övergångsperiod tillämpa vissa avvikelser från den koreanska miljöstandarden som är viktiga för våra exportörer redan innan avtalet träder i kraft och vi övervakar diskussioner i Korea om nya förordningar för att begränsa koldioxidutsläpp mycket noggrannt för att se till att de visar att de inte är ett handelshinder.
Vi är medvetna om hur känslig bilsektorn är. Vi försvarade långa övergångsperioder för avregleringen av det känsligaste segmentet för vår bilindustri, det vill säga små bilar. Tarifferna kommer endast att avskaffas under avtalets femte år och det innebär att det finns tid för justeringar. Vi bör beakta de betydande koreanska investeringarna i bilsektorn i Europa.
Vi har ändrat ursprungsreglerna måttligt genom att den tillåtna gränsen för utländskt värde i koreanska bilar höjs från 40 procent till 45 procent, och vi har kommit överens om en bilateral skyddsklausul som gör det möjligt för oss att höja tariffer i händelse av en importvåg och ett hot som kan skada våra industrier.
I fråga om tullrestitution, min sista punkt, är detta ingenting nytt. En sådan politik är legitim enligt Världshandelsorganisationen. Tullrestitution skapar inte heller någon signifikant konkurrensnackdel för våra biltillverkare eftersom våra tariffer på bildelar generellt sett är väldigt låga och kommer att sänkas ännu mer. Och vi har förhandlat fram en specialklausul som skulle göra det möjligt för oss att effektivt begränsa tullrestitutionen.
Jag vill framhäva det starka stödet för det här avtalet från de europeiska tillverkningssektorerna, såväl som från organisationer för jordbruks- och tjänsteföretag. Detta är viktigt, och det är en tydlig signal om vår beslutsamhet att gå vidare med vårt intresse för att få marknadstillträde i viktiga framväxande asiatiska ekonomier.
Daniel Caspary
Herr talman! Sydkorea är EU:s fjärde största handelspartner, med en exportvolym på omkring 30 miljarder euro per år. Slutandet av ett frihandelsavtal är således av stort intresse för både europeiska arbetsgivare och arbetstagare.
Vidare tänker jag inte gratulera er i dag, fru kommissionsledamot, eftersom avtalet ännu inte har undertecknats, men om ni i dessa kristider - när exportnivåerna över hela världen har rasat som aldrig tidigare - verkligen lyckas ro i land detta frihandelsavtal så skulle det vara en kolossal prestation. Och från djupet av mitt hjärta hoppas jag att ni lyckas.
Handelsavtal är ofta ytterst kontroversiella, men personligen skulle jag säga att Sydkorea är ett mycket värdigt undantag. Jag har fått mycket positiv återkoppling från i stort sett alla områden inom EU:s näringsliv. Jag tänker på maskinindustrin, läkemedelsindustrin, elektrotekniken, kemikalieindustrin och flera olika sektorer inom tjänsteindustrin. Jag har aldrig tidigare stött på ett exempel där handelsförhandlingar fått positiva reaktioner från jordbrukssektorn. Detta är definitivt något nytt, som praktiskt taget ingen av oss torde ha stött på förut.
Resultaten är klart positiva, även om flera sektorer skulle ha önskat att man uppnått mer. Det finns emellertid ett undantag, nämligen fordonstillverkningsindustrin. Men även här är det inte hela industrin, utan bara ett fåtal tillverkare som är kritiska till avtalet. Andra tillverkare, och i synnerhet flera leverantörer, är mycket positivt inställda till avtalet i dess nuvarande form.
Jag anser att det skulle vara bra om vi tog tillfället i akt och bemötte några av de kritiska anmärkningar som förts fram inom industrin, och kanske ännu lyckas motverka några av frihandelsavtalets skadliga konsekvenser genom några detaljer här och där. Här tänker jag på viktiga områden som t.ex. beslutet om huvudstadsregionen Seoul, standarder för omborddiagnos, miljöstandarder, skyddsklausulen om tullrestitution osv. Här bör vi undvika missförstånd, eller ännu bättre reda ut dem helt och hållet, och framför allt utöva påtryckningar på sydkoreanerna så att deras löften till oss verkligen infrias. En tydlig kontroll av potentiella nya icke-tariffära handelshinder skulle definitivt vara klokt.
Jag hoppas att avtalet träder i kraft inom kort och att EU:s konsumenter och arbetstagare kan dra nytta av det inom en mycket snar framtid. Tack så mycket, och jag önskar er fortsatt lycka till under slutsträckan.
Kader Arif
Herr talman, fru kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag är mycket glad över att höra att en konservativ och en liberal ledamotskollega håller med kommissionen. Det underlättar för mig i mitt jobb som socialist.
Jag hoppas i alla fall att kvällens debatt kommer att göra det möjligt att till sist ta itu med flera av de farhågor som gäller konsekvenserna av detta frihandelsavtal mellan EU och Korea, och i synnerhet för den europeiska industrin.
Ni talade om ett samförstånd, fru kommissionsledamot, men jag vill påminna er om att vissa näringslivssektorer, däribland biltillverkare och de fackföreningar som de stöds av, under några månaders tid har varnat er för att avtalet skulle kunna få tragiska konsekvenser. Merparten av dessa frågor har ännu inte förts på tal här i dag.
Det kan emellertid vara så att ni har valt att offra den europeiska bilindustrin till förmån för tjänstesektorn.
Varför i själva verket tillåta att Korea får tullrestitutioner, när det är en förmån som aldrig tidigare har beviljats, inte ens till utvecklingsländer som Medelhavsländerna? Vad är logiken bakom flexibla ursprungsregler, vars effekter vi bör frukta, inte bara för bilindustrin utan också för den europeiska textilindustrin?
Varför tillåta en sådan snedvridning av konkurrensen och, framför allt, varför skapa detta prejudikat?
Ställd inför dessa risker, och tyvärr även andra som jag inte kan utveckla här men vars detaljer ni känner till - för ni har just nämnt dem - har kommissionen föreslagit en sista utväg, nämligen införandet av en skyddsklausul. Ni känner emellertid till, fru kommissionsledamot, att skyddsklausulen inte är automatisk och att den svårligen kommer att kunna genomföras och omöjligen aktiveras under fem års tid.
Jag ska bara citera ett exempel för att illustrera våra farhågor. Om frihandelsavtalet innebär att Korea tillåts exportera ytterligare 100 000 fordon till EU - landet exporterar redan 600 000 sådana årligen - kommer 6 000 arbetstillfällen att gå förlorade. Omvänt är EU ytterst restriktivt genom att varje tillverkare endast har möjlighet att exportera 1 000 fordon till Korea, som en del av en total europeisk kvot om 6 000 fordon.
Hur förklarar ni att EU i dessa kristider, som medfört särskilda konsekvenser för bilarbetare, ansluter sig till ett sådant avtal? Planerar ni en omförhandling av de kontroversiella punkter som jag just tagit upp? Detta är i alla fall vad ett flertal av de medlemsstater och näringslivssektorer som jag just nämnt har efterlyst.
Kommer ni slutligen, fru kommissionsledamot, att garantera ökad öppenhet, och i större utsträckning göra oss parlamentsledamöter delaktiga? Vi, tillsammans med kommissionen, skapade förutsättningarna för en negativ bild av den polske rörmokaren, låt oss inte skapa en negativ bild av den koreanska busstillverkaren.
Michael Theurer
Herr talman, mina damer och herrar! För det första vill jag, som företrädare för gruppen Alliansen liberaler och demokrater för Europa, tacka er, kommissionsledamot Ashton, för den information som ni har gett oss denna kväll under det extra utskottssammanträdet och här i plenum. Frihandelsavtalet med Sydkorea håller uppenbarligen på att slutas. Från ett liberalt perspektiv, och i synnerhet från mitt eget tyska fridemokratiska partis ståndpunkt, är målet om en fri och rättvis världshandel av mycket stor betydelse, särskilt just nu, eftersom vi under loppet av ekonomisk och finansiell kris ser tendenser till protektionism. Dessa tendenser måste bestämt motarbetas till fördel för EU:s välstånd och sysselsättning.
I detta sammanhang uppkommer frågan om vilken betydelse kommissionen fäster vid frihandelsavtalet med Sydkorea, eftersom man under lång tid riktat in sig på framstegen med utvecklingsrundan från Doha, utan att någon överenskommelse hittills kunnat nås. Det är orsaken till min fråga, kommissionsledamot Ashton, dvs. huruvida ni betraktar slutandet av frihandelsavtalet med Sydkorea som ett första steg mot ytterligare bilaterala frihandelsavtal, och om detta i så fall - enligt er uppfattning - innebär ett steg ifrån Doha? Eller är sådana bilaterala avtal bara en komplettering till, eller en utvidgning av, EU:s frihandelspolitik?
Som ni dessutom vet är klausulen om återbetalning av tullar en fråga som vållar oro i flera medlemsstater och näringslivssektorer - i synnerhet inom bilindustrin. Denna klausul skulle kunna leda till att man stöder företag i lågkostnadsländer såsom Indien och Kina, och därigenom hotar den europeiska tillverkningen. Anser ni att det fortfarande finns något sätt att åtgärda dessa farhågor som flera medlemsstater hyser när det gäller en sådan återbetalning av tullar?
Ilda Figueiredo
Kommissionsledamotens uttalande klargör att det finns ekonomiska och finansiella grupper och sektorer i EU som kommer att dra nytta av detta avtal med Sydkorea. Myntet har emellertid också en annan sida, som ni inte har tagit hänsyn till här, fru kommissionsledamot. Jag syftar särskilt på vissa mer känsliga sektorer som t.ex. textil- och beklädnadsindustrin, samt arbetaryrken.
Eftersom detta berör industrier och arbetarorganisationer i våra länder är det oroande att kommissionen fortsätter att ignorera de allvarliga svårigheter som textil- och beklädnadsindustrin står inför. Jag ska belysa situationen i mitt hemland, Portugal, där arbetslösheten har nått alarmerande nivåer, just i de regioner där dessa industrier är förhärskande, dvs. i norra och vissa centrala delar av Portugal.
Därför betonar vi behovet av en konsekvent och enad strategi för att stödja industrin i EU, särskilt de sektorer som är beroende av koncentrerad arbetskraft, vare sig detta sker genom en brådskande reglering av världsmarknaderna eller genom offentlig politik som stöder investeringar, innovation, differentiering, yrkesutbildning och skapande av arbetstillfällen med rättigheter.
David Campbell Bannerman
Herr talman! Detta är mitt allra första tal här i parlamentet. Som ledamot av det brittiska Independence Party (UKIP) för östra England förväntar ni er att jag ska vara rebell, och jag ska försöka att inte göra er, eller mina väljare, besvikna.
I dag diskuterar vi EU:s handelsavtal, och i synnerhet det med Sydkorea, som ska undertecknas i år. Eftersom vi inte känner till så mycket om detaljerna kring detta specifika avtal, annat än fakta, tror jag att två tredjedelar av förmånerna kommer att gå till Sydkorea och en tredjedel till EU, och jag skulle vilja göra ytterligare några påpekanden.
Många människor känner inte till att det finns över hundra enskilda bilaterala EU-handelsavtal likt detta, och enligt vissa beräkningar 116 stycken. Det gäller handelsavtal med länder som Förenta staterna, Kanada, Mexiko, Brasilien, Indien, Kina, Japan och Sydafrika. I Europa finns handelsavtal med Ryssland, Ukraina, Turkiet och Liechtenstein.
Det finns också handelsavtal med länder som inte är med i EU men som är anslutna till EES och Efta, som t.ex. Schweiz och Norge. Norges handelsavtal skyddar mycket omsorgsfullt både landets fiske och jordbruk, och Norge är inte någon liten nation. Det är EU:s fjärde största importpartner och har den sjätte största exportmarknaden.
Vad borde då ett handelsavtal likt det med Sydkorea i själva verket innehålla? Jag anser att avtalet med Schweiz är ett utmärkt exempel. Där finns bestämmelser som upphäver tullavgifter och handelskvoter på industri- och jordbruksprodukter. Där finns bestämmelser som gör att schweiziska medborgare har rätt att bo och arbeta i EU-länder, och som ger EU-medborgare rätten att leva och arbeta i Schweiz. Där finns bestämmelser som innebär att Schweiz utgör en del av Schengens passfria område. Schweizare kan tjänstgöra vid Europeiska miljöbyrån, om de önskar, de kan delta i EU:s film- och utbildningsprogram och de kan ansöka om forskningsstöd från EU. Det förekommer ett samarbete i frågor som rör flygtrafik, asyl- och rättsliga ärenden. I korthet har de EU-medlemskapets alla påstådda fördelar, men utan några kostnader.
Det är sant att Schweiz måste betala 600 miljoner schweiziska franc för tillträdet, men den schweiziska regeringen har meddelat att landet sparar motsvarande 3,4 miljarder schweiziska franc för att landet inte är medlem i EU, dvs. en nettobesparing på motsvarande 2,8 miljarder per år. Inte heller är Schweiz en obetydlig handelspartner. Åttio procent av den schweiziska exporten går nämligen till EU, och EU är landets fjärde största handelspartner.
Min poäng är att man med handelsavtal kan uppnå fördelarna med EU:s handel utan att belastas av höga lagstiftningskostnader, förlust av suveränitet och resurser. Till och med på kommissionens webbplats erkänner man att ”Schweiz kan utveckla och behålla landets egna bestämmelser på andra områden som avviker från EU:s rättspraxis. Det ligger i landets eget intresse, såsom finans- och arbetsmarknad”. I Storbritannien skulle man verkligen uppskatta att få avvika på ett liknande sätt från arbetstidsdirektivet, direktivet för tillfälligt anställda arbetstagare eller det nya fondförvaltardirektivet!
Jag avslutar därför med att fråga er, varför inte Storbritannien? Varför kan inte Storbritannien få ett liknande, vänskapligt handelsavtal med EU i likhet med Sydkorea, istället för ett fullvärdigt medlemskap? Storbritannien är på egen hand EU:s största enskilda handelspartner med ett årligt underskott på 40 miljarder brittiska pund. Även vi skulle kunna få det slags garantier som Schweiz åtnjuter. Vi skulle återigen kunna, och jag anser att vi borde, vara en oberoende frihandelsnation såsom Norge, Schweiz och till och med Sydkorea.
Peter Šťastný
(EN) Herr talman! Som en av föredragandena om frihandelsavtalet med Sydkorea, och en stark förespråkare för frihandelsavtal, hoppas jag på en balanserat och konkurrensmässigt rättvist avtal som gynnar båda sidor, dvs. en sann ”win-win-situation”.
En av våra huvudnäringar är inte riktigt förtjust med nuvarande förhandlingsläge, och de har många vänner i sitt läger, däribland vissa medlemsstater, branscher och ledamöter av Europaparlamentet. De anser alla att avtalets konkurrensvillkor är orättvist fördelade till Sydkoreas fördel. Kommissionen och rådet bör noga undersöka de områden som riskerar motsättningar, nämligen skyddsklausulen om tullrestitution, icke-tariffära handelshinder och ursprungsregler. Om vissa framsteg skulle kunna uppnås som skapar större tillfredsställelse hos EU:s bilindustri, då skulle detta verkligen kunna gynna och bevara sysselsättningsnivåer, ett starkt BNP och förväntade levnadsstandarder.
Rättvisa konkurrensvillkor kommer emellertid inte att vara någon nackdel. Ett starkt prejudikat skulle kunna skapas för andra frihandelsavtal som står på kö, och som kommer att behandlas inom en snar framtid. För mig är det uppenbart att detta avtal generellt sett ger andra fördelar till EU och till vissa av EU:s olika näringsgrenar. I det lilla kommer det alltid att finnas vissa vinnare och vissa förlorare: det tillhör egenskaperna hos varje bilateralt avtal. På det övergripande planet kan vi vara nära att uppnå en verklig balans. När en sådan viktig näringsgren som bilindustrin befinner sig i ett tämligen olyckligt skede är det emellertid nödvändigt att försöka uppnå mer. Bara när vi har uppnått vissa ytterligare framsteg kan vi tala om ett verkligt balanserat frihandelsavtal som är acceptabelt, och som i egenskap av prejudikat kommer att få reella och positiva följder för framtida frihandelsavtal.
Gianluca Susta
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Jag har välkomnat det arbete som utförts under denna period då Catherine Ashton fullföljt sin roll som kommissionsledamot. Jag måste säga att vi har haft en bättre relation till henne än vad vi hade till hennes företrädare, trots deras gemensamma politiska anknytning, som även vi delar, och deras gemensamma nationalitet.
Denna gång delar jag dock inte kommissionsledamotens entusiasm för denna fråga, för alltför ofta under de senaste åren har kommissionen yttrat sig här i parlamentet och propagerat för vissa initiativ, bara för att sedan följa en annan riktning. Vi genomgår en särskild tidpunkt, en allvarlig ekonomisk och finansiell kris, som också är ett resultat av bristande ömsesidighet i världen. Det gäller inte bara med utvecklingsländer - som har sin egen logik och sina egna förklaringar - utan mellan nya globala aktörer och traditionella globala aktörer.
Alltför ofta tycker jag mig ana en bristande medvetenhet inom kommissionen, både hos ordföranden och hos kommissionsledamöterna, om vilket initiativ som borde genomföras för att stödja den europeiska tillverkningsindustrins återhämtning. Det tycks mig som om detta avtal - vilket obestridligen är ett positivt avtal som har ett ytterst positivt innehåll - har mer av ett teoretiskt värde, det är nästan som ett läroboksavtal. Däremot är det inte verklighetsförankrat.
Vi exporterar 30 miljarder US-dollar till Korea men bara 20 miljarder US-dollar kommer tillbaka i form av bilar som exporterats från Korea till EU. Vidare kommer 1,5 miljarder US-dollar att gå till det indirekta stöd som tillfaller koreanska bilar i EU, och då har jag inte nämnt textilindustrin och andra sektorer. Detta är en absolut obalans, som jag anser bör belysas och korrigeras innan man ger klartecken åt ett frihandelsavtal som straffar den europeiska industrin. Vi har en kvalitativ industri som har förbundit sig till de nya bestämmelser som utvecklingen kräver, och det är definitivt ingen konkursmässig industri som inte klarar av att hantera behovet av innovation som finns inom ekonomin.
Zuzana Roithová
(CS) Herr talman, fru kommissionsledamot! Inte heller jag är nöjd med de besynnerliga ändringarna av avtalet, som t.ex. återbetalning av tullavgifter på importerade komponenter när det gäller produkter som exporteras till unionen, och en minskning av den 60-procentiga tröskeln för att fastställa ursprungsland. Detta är detsamma som att gynna koreansk import på bekostnad av den europeiska industrins konkurrenskraft och på bekostnad av arbetslöshet. I detta avseende går redan lejonparten till importerade produkter från Asien, där kostnaderna för arbete är låga och icke-konkurrenskraftiga, på grund av knappa eller icke-existerande sociala och miljömässiga standarder. Handelsförhandlingarna borde därför istället ha inriktats på att höja dessa standarder, snarare än att på att öka den asiatiska industrins välstånd på EU:s bekostnad. Detta har kommissionen under lång tid varit skyldig EU:s medborgare.
Har kommissionen någon medvetenhet om avtalets negativa inverkan på EU:s konkurrenskraft och sysselsättning inom bil- och textilindustrierna? För det andra, är kommissionen medveten om att avtalet skapar ett olyckligt prejudikat för framtida handelsavtal? Tänker kommissionen, för det tredje, ignorera de fundamentala invändningar som gjorts från den europeiska verkstadsindustrins fackföreningar? För det fjärde, hur kommer det sig att man i de koreanska medierna redan firar en seger för landets bilindustri när avtalet ännu inte har diskuterats av kommissionens kollegium? Eller är kommissionen beredd att se över förslaget och förhandla om ett mer välavvägt avtal? Är kommissionen beredd att utöva påtryckningar på Korea om att anta internationella åtaganden när det gäller sociala och miljömässiga standarder, och kommer detta i så fall att ske innan Korea erhållit alla fördelar med frihandelsavtalet med EU? Tack för ert svar. Jag litar på att sunt förnuft kommer att råda.
David Martin
(EN) Herr talman! Jag måste säga att jag är ganska bekymrad över tonen i denna debatt. Möjligen med undantag för Daniel Casparys inlägg har debatten varit rätt negativ.
Jag var parlamentets föredragande om det koreanska frihandelsavtalet. Före denna debatt såg jag tillbaka på vad vi hade beslutat att begära - vad vi hade bett kommissionen att förhandla om och uppnå på våra vägnar - och jag anser faktiskt att kommissionen har uppnått det vi uppmanade den att göra. Jag vill hedra chefsförhandlaren, som jag ser sitter bredvid Baroness Catherine Ashton, och även Baroness Catherine Ashton själv för det sätt på vilket hon åstadkommit detta avtal.
Inom varje frihandelsavtal - per definition - och i varje förhandling, finns det givetvis vinnare och förlorare, men om ni ser till de globala följderna av detta avtal finns det stora vinnare i såväl Europa som i Korea. Därför finns det mycket att vinna på att hålla världshandeln igång. För närvarande, under den rådande krisen, bör allt som sänder en positiv signal om att två så stora enheter som Korea och EU vill hålla igång handeln och låta den förbli öppen ses som något positivt.
Jag vill påstå att om Europaparlamentet och ministerrådet inte lyckas nå ett slutligt undertecknande av detta avtal mellan Korea och EU kan vi lika gärna skicka ett meddelande till generaldirektoratet för handel om att sluta förhandla om alla övriga frihandelsavtal. För om vi inte lyckas med Korea kan vi glömma Asean och Gulfstaterna, då kan vi glömma alla övriga frihandelsavtal som vi försöker förhandla om och, uppriktigt sagt, även Doha. Detta är ett viktigt avtal, där EU har uppnått sina strategiska mål. Låt oss skicka en positiv signal till övriga världen om att EU är öppet för handel och att vi, trots denna nedgång, är angelägna om att hålla våra marknader så öppna som möjligt.
Seán Kelly
(EN) Herr talman! Bara helt kort, allt detta är nytt för mig och jag finner diskussionen mycket stimulerande och bildande. När Catherine Ashton först talade tyckte jag att detta var ett fantastiskt avtal för EU och jag undrade om det innebar några fördelar för Korea. Sedan uttryckte talare efter talare en motsatt ståndpunkt, så jag hoppas att de frågor som ställts och de påpekanden som gjorts av Kader Arif, Michael Theurer, David Campbell Bannerman och andra talare kommer att bemötas uttryckligen av Catherine Ashton i hennes svar. Kanske kan hon också upplysa oss om huruvida det pågår några andra förhandlingar i nuläget med något specifikt asiatiskt land om bilaterala överenskommelser, och hur långt man i så fall har kommit med dessa.
Gerard Batten
(EN) Herr talman! Jag vill ge mitt stöd till argumenten från min kollega David Campbell Bannerman. År 2006 beställde den schweiziska federala regeringen en rapport om samliga aspekter av nuvarande och möjliga förbindelser med Europeiska unionen.
De drog slutsatsen att ett fullvärdigt EU-medlemskap skulle kosta dem upp till sex gånger mer än nuvarande bilaterala avtal. Och schweizarna beslutade således att de klarade sig bättre genom att inte ansluta sig eller uppnå fullvärdigt EU-medlemskap.
Om detta stämmer för Schweiz stämmer det definitivt för Storbritannien, och om bara vår regering hade en lika känslig och pragmatisk syn på den brittiska ekonomin som schweizarna har på den schweiziska, så skulle vi lämna unionen, samtidigt som Schweiz avstår från att ansluta sig.
David Martin
(EN) Herr talman! Ni är en mycket tolerant ordförande, men det står klart och tydligt i vår arbetsordning att anföranden under förfarandet ”fånga talmannens blick” måste relatera till det ämne som diskuteras. Det senaste hade inget att göra med Korea, och det hade heller inget att göra med frihandelsavtal.
Sari Essayah
(FI) Herr talman! Under sitt tal alldeles nyss sade David Martin att det är ytterst viktigt att sluta avtal som kan påskynda den ekonomiska tillväxten och sysselsättningen, samt undanröja handelshinder i allmänhet, särskilt under denna finanskris. Vi bör dock komma ihåg att vi också alldeles nyss har haft en mycket allvarlig diskussion om krisen inom EU:s bilindustri. Denna vecka kommer vi dessutom att behandla textilindustrins problem och stödet från Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter som kompensation för de massiva avskedanden som förekommit inom denna sektor i Spanien och Portugal. Vi är således tvungna att ta européernas oro på allvar när det gäller hur vi bemöter dessa förlorade arbetstillfällen i EU, och undersöka vilka kommissionens botemedel verkligen är. Även om frihandel är bra för sysselsättning och ekonomisk tillväxt på ett generellt plan, hur kan vi förhindra att arbetstillfällen går förlorade inom dessa traditionella europeiska näringar?
Catherine Ashton
Herr talman! Jag vill påpeka att debatten, på sätt och vis, inte alls förvånar mig, för de farhågor som kollegerna har tagit upp har definitivt luftats under flera månaders tid.
Jag vill inledningsvis ge mitt erkännande till David Martin, för det arbete han utfört i utskottet. Det är väldigt viktigt att erkänna hur mycket utskottet för internationell handel har arbetat tillsammans med mig under de månader som fortskridit, och givetvis är jag mycket väl medveten om att kollegerna inte haft möjlighet att se alla detaljer i avtalet så här långt. Jag ska därför försöka bemöta era frågor. Men, vad viktigare är, vi kommer att se till att ni får fler och fler detaljer, eftersom det är viktigt att ni granskar fakta istället för bara de påståenden som har förts fram.
Låt mig först bara göra några generella påpekanden om strategin för denna överenskommelse. Avtalet inleddes i syfte att uppnå det bästa för den europeiska industrin, däribland - och här vänder jag mig till kollegerna från UKIP - den brittiska industrin. Enligt min åsikt ligger det absolut i EU:s intresse att gå vidare med detta avtal - i annat fall skulle jag inte stå här och föreslå att vi ska fortsätta, så som jag nu har gjort.
Det fanns ett tydligt förfaringssätt för att gå vidare, en tydlig strategi som kommissionen antog och, som nämnts, stöddes av parlamentet, kommissionen och rådet, och det är på detta sätt vi har gått framåt. Min kollega Kader Arif skulle inte bry sig, antar jag, om jag sade detta för att antyda att jag kan offra vilken industri som helst, vilket jag anser vara oroväckande eller kanske lite nedslående, för det är definitivt inte det tillvägagångssätt jag skulle välja.
Om man vill ha ett seriöst handelsavtal, bör man då erkänna att det verkligen är ett avtal som båda sidor vinner på? Ja, det är min uppfattning. Om man vill ha handelsavtal och anser - vilket jag tror att vi gör - att handel är den motor som kommer att ta oss ur konjunkturnedgången, då innebär detta att det krävs seriösa och tuffa förhandlingar med industrier och med länder som vi är måna om att ingå ett avtal tillsammans med. I annat fall kan vi lika gärna träffa avtal hela dagen lång med länder som vi inte egentligen bryr oss om, och vi kan öppna marknader trots att vi egentligen inte är intresserade.
Korea har en seriös marknad. Den innebär verkliga tillfällen för kemikalieindustrin, läkemedelsindustrin och andra industrier. Vi måste erkänna värdet och betydelsen av att göra detta om vi vill ha seriösa handelsavtal. Vi är ju faktiskt en ekonomisk supermakt. Jag håller inte alls med mina kolleger från Storbritannien när de talar om Schweiz och på något sätt försöker likställa det landet med den förbindelse som vi försöker skapa i EU med Korea - eller kanske har jag helt enkelt missat poängen.
Detta handlar om att seriösa förhandlingar ska leda till seriösa resultat, och allt eftersom detaljerna utvecklas hoppas jag att kollegerna kommer att granska dem i den anda som vi har försökt utforma dem.
Bilindustrin gav oss inledningsvis en förteckning över sådant som de ville att vi skulle uppnå. De var uppriktigt mycket angelägna om att hålla marknaden i Korea öppen, och vi har uppnått allt det som de från början efterfrågade.
När det gäller textilindustrin är jag övertygad om att det inte finns mycket att oroa sig över. De garantier vi har för textilindustrin kommer definitivt att se till att vi behåller arbetstillfällen i EU.
Jag är inte alls intresserad av att förlora arbetstillfällen eller lägga ned industrier i EU, och det medför inte heller detta avtal. Och dem av er som tror att ni har belägg för att bevisa detta ber jag att överlämna dessa till mig, för retorik är en sak och verkligheten en annan, och vi är verkligen tvungna att gå längre än retorik och över till praktik för att se vad detta avtal innebär.
Jag skulle definitivt säga att det vi har framför oss är mycket viktigt för samtliga industrisektorer. Frågan om tullrestitution är för mig mycket enkel. Tullrestitutionen är utformad på så sätt att vårt svar på den kommer att förhindra ett särskilt problem. Frågan är om den är det enda sättet för att lösa ett problem? Om det finns andra sätt som likaledes löser problemet, men i själva verket ger oss möjligheten att få ett bättre avtal, då ska jag undersöka dem. Men jag vill fortfarande lösa problemet, och jag anser att de mekanismer som finns med i detta avtal gör just detta. Det är inte något vi framhåller som det för evigt bästa sättet för att uppnå det vi vill uppnå, dvs. att effektivt förhindra import smygvägen, och jag anser att vi har löst problemet på ett annorlunda sätt.
Så jag kommer inte att framföra några ursäkter - vare sig politiska, ekonomiska eller andra - till parlamentet för att ha satsat på att förhandla om detta viktiga handelsavtal. Jag framför ingen ursäkt för detta och inte heller för att, i parlamentet, ha lagt fram vad jag anser vara ett seriöst frihandelsavtal för 2000-talet, som innebär mycket stora fördelar för hela EU:s ekonomi. Jag framför i synnerhet ingen ursäkt för att ha gjort detta i en tid av finanskris, för om det någonsin har funnits en tidpunkt då mitt ansvar har varit att ge lika mycket stöd till företagen som till arbetstagarna i EU så anser jag att denna tidpunkt är nu, och det är vad avtalet just gör.
Som jag tidigare nämnde uppmanar jag kollegerna att undersöka vad avtalet innebär i realiteten. Lobbygrupper kommer att utöva påtryckningar på er - liksom de även gjort på mig - men, vid en granskning av det vi i själva verket har uppnått, anser jag att det är ett mycket konkret resultat som kommer att vara till stor nytta för EU:s ekonomi. Det är slutligen vad vi föresatte oss att göra och det är, när allt kommer omkring, vad vi har uppnått.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Skriftliga förklaringar (Artikel 149)
Tokia Saïfi  
Frihandelsavtalet mellan Europeiska unionen och Sydkorea som ska ingås i mitten av oktober reser ett antal frågor bland europeiska industrier. Avtalet betraktas av kommissionsledamoten för handel som det mest ambitiösa som EU någonsin förhandlat om men förefaller mycket obalanserat framför allt för biltillverkare. De fruktar ett massivt inflöde av koreanska bilar till den europeiska marknaden som en konsekvens av de preferenstariffer som Europeiska kommissionen har beviljat. Om vi behåller vissa tullklausuler, exempelvis återbetalning av tullar, skulle det definitivt vara orättvist och skapa en mycket skadlig snedvridning för den europeiska bilindustrin. Särskilt som Europeiska unionens generositet inte verkar ha återgäldats med en sänkning av de icke-tariffära hinder som de koreanska myndigheterna infört (importkvoter på europeiska bensindrivna fordon). Kommissionen har därför en skyldighet att från och med i dag se över villkoren i avtalet och återinföra förutsättningarna för en rimlig och rättvis konkurrens så att EU:s industrier och arbetstillfällen överlever på lång sikt.
