EU-åtgärder när det gäller oljeborrning och oljeutvinning i Europa (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är en debatt om en muntlig fråga till rådet från Jo Leinen, för utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet, om oljeutsläppet från Deepwater Horizon och dess konsekvenser för EU: åtgärder i fråga om oljeutvinning och oljeborrning i Europa (B7-0470/2010), och en debatt om en muntlig fråga till kommissionen från Jo Leinen, för utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet, om oljeutsläppet från Deepwater Horizon och dess konsekvenser för EU: åtgärder i fråga om oljeutvinning och oljeborrning i Europa (B7-0551/2010).
Jo Leinen
Fru talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Miljökatastrofen i Mexikanska golfen är antagligen en av de värsta som inträffat de senaste åren. Vi européer, vi i EU, måste göra allt som står i vår makt för att en sådan katastrof inte ska inträffa hos oss. Detta tror jag att vi är ense om. Det finns fyra hav kring och i EU: Nordsjön, Östersjön, Medelhavet och Svarta havet. Oljeborrningar pågår i alla dessa europeiska vatten. Därmed berör problemet även EU.
Djuphavsborrningar är särskild riskfyllda. Det framgår av oljekällan i Mexikanska golfen. Här finns problem som vi inte har någon kontroll över, som har gett upphov till en rad öppna och ännu så länge obesvarade frågor. Det är därför som vi i vår resolution skriver att det vore lämpligt att införa åtminstone ett moratorium för all ny djuphavsoljeborrning tills vi är helt på det klara med vad som behövs och hur vi kan åtgärda alla svagheter och brister.
Jag tror att unionsmedborgarna utgår ifrån att vi sörjer för en lika hög säkerhet i samtliga 27 medlemsstater, och därmed i alla EU:s fyra hav. Det får inte finnas någon klyfta mellan länder som redan i dag har vidtagit omfattande åtgärder - vilket de också ska ha ett erkännande för - och länder som kanske varit lite mer toleranta i detta avseende. Här vänder jag mig också till våra grannländer. Vi har ju en grannskapspolitik, och framför allt i Medelhavet genomförs givetvis borrningar även av länder utanför EU. Såvitt jag förstår har du, kommissionsledamot Günther Oettinger, också inlett överläggningar om våra normer och förfaranden med främst Libyen, men också med andra länder. Detta hör definitivt till dina uppgifter.
Frågan är: har EU beredskap för en sådan här katastrof? Vilka tillsyns- och åtgärdsmekanismer har vi tillgång till om katastrofen kommer? Även detta behöver vi reda ut. Vi har tillgång till Europeiska sjösäkerhetsbyrån i Lissabon, som inrättades efter en katastrof då supertankrar bröts itu. Byrån kontrollerar fartygssäkerheten, inte hur säkra haven är. Det är precis den situation som vi nu har haft när det gäller djuphavsborrning. Vi anser att det vore bra om Europeiska sjösäkerhetsbyråns uppdrag utökades så att byrån även fick ansvar för dessa frågor. Då har vi åtminstone löst det problemet på ett tillfredsställande sätt. Jag skulle tro att detta kräver en resursförstärkning, och det kan ju alltid bli problematiskt. Men ska vi kunna ta itu med en sådan viktig fråga, så måste vi hitta dessa resurser.
Jag vill också ta upp ansvaret för sådana allvarliga händelser. Vad har vi egentligen för försäkringssituation? Vilka möjligheter har vi att få ut de pengar som krävs? Vi behöver skaffa oss en överblick över den ansvars- och försäkringslagstiftning som tillämpas på djuphavsborrning, och detta diskuterar vi ju också. Och vi behöver givetvis i synnerhet ta reda på hur detta ska tillämpas på branschens mindre företag. Alla sektorns aktörer är ju inte multinationella företag - det finns gott om mindre företag. Hur kommer de att klara sig? Vilket försäkringsskydd kan de skaffa sig? Behöver vi inrätta solidaritetsfonder? Behöver vi skapa kollektiva lösningar för att se till att alla drabbade får ersättning? Jag tänker på fiskare och andra som drabbas av sådana katastrofer.
Vi vill också veta om direktivet om miljökonsekvensbedömning, som innehåller krav på miljökonsekvensbedömningar för landbaserade verksamheter, också ska tillämpas på djuphavsborrning och liknande. Det finns betydande kunskapsluckor om det öppna havet. Vilka arbetsförhållanden och sociala villkor råder där? Den mänskliga faktorn kan nämligen också ha stor betydelse. Den mänskliga faktorn kan utlösa katastrofer som den här trots att vi har en bra teknik.
Kommissionsledamoten har det övergripande ansvaret för energifrågor. Oljeutvinning till havs är en problematisk sak, och havsbaserad vindkraft är att föredra. Jag tror att denna debatt också på ett naturligt sätt öppnar dörren till en kursändring från EU:s sida inom energipolitiken, som också hör till ert ansvarsområde.
Olivier Chastel
Fru talman, mina damer och herrar! Kommissionen har inte lagt fram några nya förslag om oljeprospektering och oljeutvinning. Låt mig genast inflika att kommissionen har haft goda skäl att avstå från detta, eftersom den för närvarande genomför ett samråd med branschen och en lång rad berörda tillsynsmyndigheter. Jag kan bara upprepa att vi är synnerligen oroade över katastrofen i Mexikanska golfen, som slagit alldeles för hårt mot både människor och miljö. Katastrofen visar att man aldrig kan vara för försiktig i sådana här verksamheter, och att vi måste göra vårt yttersta för att en olycka av det här slaget aldrig ska upprepas.
Efter fartygshaverierna Exxon Valdez 1989 och Erika 1999 skärpte EU och Förenta staterna sina regelverk för oljeprospektering och oljeutvinning till havs, och förhoppningsvis sker detta även den här gången. Givetvis är tanken inte att regelverket ska utgöra en så stor belastning att verksamheten blir olönsam. Det ska sörja för att den bedrivs på ett säkert sätt, i synnerhet nu när jordens resurser krymper.
Denna fråga har naturligtvis fortsatt att oroa oss i väntan på lagstiftningsförslagen. Självfallet ansåg vi, precis som alla andra, att det var bra att man i mitten av juli lyckades försluta Macondoborrhålet och slutgiltigt försegla det den 19 september. Men för oss förefaller detta att vara enbart ett steg i en längre process, eftersom det återstår ett omfattande arbete för att återställa miljön. Ordförandeskapet ville därför att kommissionsledamot Günther Oettinger skulle redogöra för sin preliminära bedömning vid energiministrarnas informella möte den 6-7 september.
Som vi ser det föranleder hans uttalande vid mötet två slutsatser. För det första har EU redan i dag världens strängaste säkerhetsbestämmelser. För det andra berör oljesektorns verksamhet en rad olika lagstiftningsområden. Eventuella förslag från kommissionens sida måste därför också omfatta samtliga dessa områden. Det är bättre att förebygga än att bota i efterhand, så vi ska börja med att förbättra de säkerhetsföreskrifter som tillämpas i samtliga EU:s vatten. Vi måste dock också skärpa bestämmelserna om ansvar, förstärka tillsynen och intensifiera det internationella samarbetet med exempelvis våra partner i Opec, vilket vi gjorde redan i juni.
Kommissionen räknar med att offentliggöra ett första meddelande någon gång under perioden fram till i mitten av oktober. Som jag precis sade måste det beröra ett stort antal områden. Därför krävs överläggningar i en rad rådskonstellationer och troligen också i en rad olika parlamentariska utskott. Men att frågan är komplicerad får inte bli ett svepskäl för att vänta med att reagera. Vår avsikt är att gå igenom meddelandet så snart vi får ta del av det, så att rådet kan behandla det utan dröjsmål.
När det gäller hur miljön ska skyddas mer i detalj har EU redan nu en ganska välutvecklad lagstiftningsram. Försiktighetsprincipen och principen att förorenaren betalar är grundläggande för EU:s miljölagstiftning och är faktiskt också förankrade i fördraget.
Det katastrofala oljeutsläpp som orsakats av plattformen i Mexikanska golfen kan också utgöra en möjlighet för kommissionen och medlemsstaterna att ompröva vissa aspekter av den gällande miljölagstiftningen. Här får vi bland annat inte glömma att en översyn av Seveso II-direktivet pågår och att kommissionen förväntas lägga fram ett förslag före årskiftet.
Låt mig också påpeka att kommissionen just nu undersöker EU:s katastrofberedskap, varvid syftet framför allt är att förbättra den. Vi ser fram emot att få ta del av meddelandet under perioden fram till i slutet av november.
Avslutningsvis vill jag bekräfta att rådsordförandeskapet ska göra allt som står i dess makt för att gå vidare med de förslag som kommissionen lägger fram för oss.
Günther Oettinger
Fru talman, herr Chastel, ärade ledamöter! Vi är alla överens om hur allvarlig katastrofen i Mexikanska golfen är. De skador som uppkommit får långvariga negativa följder för miljön, naturen, kulturen, turismen och fisket. Dessa kan bara delvis kompenseras genom ekonomiskt stöd. Vi får ändå vara glada att vi har att göra med BP, ett kompetent företag som säkerligen gör sitt yttersta för att i lämplig omfattning tillhandahålla ekonomisk ersättning.
Vi håller just på att lägga sista handen vid meddelandet. Kommissionen ska inom två veckor behandla ärendet officiellt och lägga fram sitt meddelande. I dag finns jag på plats för att ta del av era förväntningar under Jo Leinens, expertutskottets och Herbert Reuls överinseende. Jag kan tala om att vi ska beakta parlamentets förväntningar och expertutlåtanden i det meddelande som vi lägger fram senast om två veckor.
För några dagar sedan fick vi en skrivelse från BP som åtminstone innehöll en klädsam dos självkritik, och som också föreslog och tillkännagav frivilliga åtgärder och stödåtgärder som branschen själv kan vidta. Vi följer med intresse utvecklingen i Washington, som försinkats en aning av valkampanjen. Vi kan dock notera att regeringen i Washington önskar att denna synnerligen allvarliga olycka ska få långtgående följder för den amerikanska lagstiftningen och politiken. Vi avser att införa världens strängaste säkerhetsföreskrifter för de vatten som omger oss: Nordsjön, Östersjön, Svarta havet, Medelhavet och Atlanten utanför den västafrikanska kusten. Vi bestämmer ju över våra egna territorialvatten, men försöker sprida vårt regelverk utanför EU:s gränser - Jo Leinen nämnde indirekt Libyen. Det rör sig vidare om borrningar som inte genomförs i våra egna vatten, men som ändå påverkar våra kuster och hav.
Det handlar om olja, men också om gas. Det handlar om borrning till havs i allmän mening, om utvinning av kolväten och om hur vi ska skaffa oss bästa möjliga tekniska säkerhetsnivå. Eftersom vi kan utgå ifrån att Storbritannien och Norge sitter på den största erfarenheten och har ett strängt regelverk, som vi kan godta, är det särskilt angeläget att vi samarbetar med regeringarna i London och Norge. För det första vill vi gå igenom vilka säkerhetsåtgärder som ska gälla för framtida tillstånd, med andra ord hur vi kan få ett strängare - eller strängast möjliga - regelverk för nya tillstånd som beviljas. För det andra behöver vi undersöka hur befintliga plattformar kan moderniseras. Vissa har 20 år eller mer på nacken. Dåtidens normer är inte i närheten av vad vi kan åstadkomma i dag, eller av de förväntningar som finns på politiken.
Det handlar också om att göra regelbundna inspektioner. Vi behöver ett mer finmaskigt tillsynsnät, där inspektioner genomförs oftare och med högre kvalitet. Sedan finns det försäkringsrättsliga aspekter, t.ex. i vilken mån vi kan införa en obligatorisk och omfattande försäkring för utvinningsföretagen, så att vi åtminstone har ett ekonomiskt och finansiellt skydd som låter oss begränsa och åtgärda skadorna om det värsta inträffar.
En annan sak som oroar mig är hur vi ska sprida våra säkerhetsnormer till andra delar av världen. Enligt uppgift överväger BP att bedriva utvinning från plattformar utanför den libyska kusten. Det ger oss ett tillfälle att vända oss till EU:s energiföretag - med andra ord till BP, Shell och Total - och få dem att frivilligt åta sig att även i grannregionerna tillämpa det stränga regelverk som gäller på EU:s territorium. Rent konkret innebär det följande: Om BP bygger och driver en oljeplattform i havet utanför Libyens kust, eller om något annat energiföretag i EU driver en oljeplattform utanför den västafrikanska kusten eller liknande, så bör och ska den omfattas av samma regelverk som plattformar i Nordsjön, där dessa krav är lagstadgade.
Sammanfattningsvis: var vänliga och ge oss två veckor. Vi är inne på slutspurten med vårt meddelande. Om ledamöterna har andra förväntningar som vi orienteras om i dag så ska vi ta hänsyn till dem. Vi ska definitivt lägga fram lagförslag om det som meddelandet innehåller under första halvåret 2011.
Richard Seeber
Fru talman! Låt mig inleda med att tacka kommissionsledamot Günther Oettinger för att han tog kommandot och omedelbart reagerade då oljekatastrofen inträffade. Det är klart att vi måste ta hänsyn till att utgångsläget i Förenta staterna är ett annat än här i EU. Men jag tror att det finns ett handlingsbehov även här i EU, ett behov av att grundligt analysera såväl den faktiska som den rättsliga situationen i EU, så att vi kan lägga fram lämpliga förslag. Men vi ska komma ihåg att såväl internationellt vatten som medlemsstaternas vatten berörs, och det komplicerar det rättsliga läget. Jag tror att man behöver studera närmare på vilka områden gemenskapen kan handla gemensamt, och lägga fram lagförslag som förbättrar situationen.
Utgångspunkten för oss måste alltid vara att skapa bästa möjliga säkerhetsbestämmelser, för både människans och miljöns skull, så att vi kan förebygga att sådana här olyckor inträffar. Men det är ändå viktigt att vi fortsätter att prospektera efter olja och gas i hela EU så att vi kan diversifiera våra energikällor ännu mer - detta ska vi alltid ha i åtanke. Men som jag sade måste vi prioritera säkerheten. Här kan vi handla på tre områden. För det första kan vi ta reda på i vilka avseenden den rättsliga situationen i EU behöver förändras. Seveso II-direktivet, direktivet om miljöansvar och det tredje sjösäkerhetspaketet kan bli aktuella här. Kommissionen behöver definitivt vidta åtgärder på området. Vi ser fram emot att få ta del av era förslag.
För det andra har vi de finansiella förutsättningarna. En försäkringslösning skulle ge oss den trygghet som krävs för att tillhandahålla finansiell ersättning om katastrofer inträffar. För det tredje har vi katastrofberedskapen inom EU. Måste verkligen varje enskild medlemsstat hålla sig med fullständig beredskap för att hantera sådana katastrofer? Går det inte att hitta ett sätt att samarbeta på EU-nivå och förstärka den aspekten, samtidigt som vi lättar medlemsstaternas börda en smula?
Zigmantas Balčytis
Miljökatastrofen i Mexikanska golfen belyste den bristande försiktigheten och säkerheten i oljeborrningen. Denna hjärtslitande tragedi, som orsakade dödsfall och en gränslös skada för miljön, måste även bli en viktig lärdom för oss i Europa.
Jag välkomnar kommissionens initiativ att genomföra ett ”stresstest” av säkerheten på oljeplattformar till havs i EU:s vatten. För att fullständigt garantera säkerheten är det dock nödvändigt att vidta åtgärder i större skala. Kommissionen bör framför allt utvärdera EU:s kapacitet för omedelbara och effektiva insatser efter olyckor och ta fram en europeisk handlingsplan.
Det står klart att den befintliga lagstiftningen brister till både innehåll och omfång, såväl när det gäller säkerheten som skadeansvaret. För närvarande genomförs enorma infrastrukturprojekt i EU, vars säkerhet kanske inte har bedömts på ett grundligt och ordentligt sätt. Detta inbegriper den mycket omdiskuterade Nord Stream-gasledningen och annan olje- och gasinfrastruktur, som är nödvändiga för att EU ska uppnå energitrygghet, men infrastrukturer måste uppfylla de strängaste miljökraven.
Ansvarsfrågan måste därför lösas på ett tydligt sätt. Förorenaren betalar för de skador som orsakats, och dessutom måste ett EU-omfattande försäkringssystem upprättas. Särskild uppmärksamhet bör ägnas åt förebyggande åtgärder för att undvika liknande katastrofer. Jag anser därför att kommissionen bör analysera möjligheten att upprätta ett effektivt övervakningssystem, förbättra inspektionsmetoderna och skärpa de obligatoriska minimisäkerhetsregler som gäller inom EU.
Jag instämmer i mina kollegers förslag om att kommissionen även ska utarbeta årsrapporter, vilket skulle ge oss möjlighet att både bedöma den verkliga situationen och vidta åtgärder i tid, om och när detta är nödvändigt.
Avslutningsvis vill jag tacka kommissionen och kommissionsledamöterna för att vi kommer att få ett meddelande så snart, så att vi mer i detalj kan börja undersöka vad EU verkligen behöver.
Corinne Lepage
Fru talman, herr Chastel, herr kommissionsledamot! Olyckan i Mexikanska golfen är en vattendelare.
De händelser som för närvarande sker i Ungern visar att EU tyvärr inte på något sätt skonas från industriolyckor. Vår gemensamma uppgift är just att förutse katastrofer, inte bara vänta på att de ska inträffa och sedan skaka fram de resurser som krävs för att hantera dem.
Vad menar jag med ”förutse”? För det första måste vi ha en passande och förebyggande lagstiftning. Någon sådan lagstiftning har vi inte ännu. Vi måste genomföra lämpliga preliminära undersökningar, och det gläder mig att höra om planerna på att tillämpa Seveso II-direktivet på plattformar till havs. Vi måste även genomföra ordentliga konsekvensbedömningar och - vilket är ytterst viktigt - upprätta ett ansvarssystem som fungerar som avskräckningsmedel, så att det ligger i operatörernas ekonomiska intresse att garantera säkerheten.
Avslutningsvis måste vi förfoga över tillräckliga tekniska resurser för att försäkra oss om att alla eventualiteter kan hanteras inom några dagar eller timmar. Detta innebär inte bara att kunna reagera på pappret, det innebär att vi måste kunna reagera ute i verkligheten. Jag vågar inte ens föreställa mig vad som skulle kunna hända om en liknande situation som i Mexikanska golfen inträffade i ett inneslutet område som Medelhavet, och som varade i flera veckor eller till och med månader.
Vi behöver naturligtvis - vilket ni nämnde - även ett rättvist ansvarssystem för att kompensera för skador. Jag påminner om att direktivet om miljöansvar inte omfattar ekonomiska skador. Därför anser jag att det är viktigt att vi gör det som Förenta staterna inte har tvekat att göra, och inför ett moratorium för nya anläggningar så att de nämnda villkoren kan uppfyllas.
Det innebär inte att vi ska avbryta de nuvarande verksamheterna, utan att vi skjuter upp beviljandet av nya tillstånd för att se till att alla offentliga och privata intressenter har samma mål, dvs. att så snabbt som möjligt inrätta den lagstiftning och uppbåda de tekniska resurser som behövs för att skydda oss från katastrofer i den storleksordning som inträffade i Förenta staterna.
Jag anser att dessa åtgärder skulle vara ett steg i rätt riktning, men jag vill dock påpeka att vårt gemensamma mål är att gradvis avvänja samhället från olja, inte att se till att vi förblir beroende av oljan.
Bart Staes
Fru talman! Jag instämmer i Corinne Lepages inlägg, särskilt i det sista hon sade. För fem månader sedan, den 20 april, inträffade det otänkbara, den fruktansvärda katastrofen i Mexikanska golfen. Det tog fem månader att stoppa läckan för gott. Därför måste vi, EU:s lagstiftare, se till att en katastrof av det här slaget aldrig kan ske i europeiska vatten. Det är skälet till att vi håller denna debatt. Det är därför vi vidtar åtgärder.
Den resolution som vi röstade om i utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet överensstämmer i stor utsträckning med kommissionsledamot Günther Oettingers analys, politiska inställning och vilja. Günther Oettinger har redan framträtt i plenum några gånger för att tala om var han står och vad han vill göra. Vår resolution ligger väldigt mycket i linje med detta. Jag beklagar att rådet har förklarat att det tänker invänta förslag från kommissionen innan det agerar. Jag hade faktiskt förväntat mig att rådet skulle agera till följd av de förslag som parlamentet lägger fram under den här debatten.
Det finns många viktiga förslag. Vi uppmanar medlemsstaterna att införa ett moratorium till dess att olyckor kan uteslutas, till dess att efterlevnaden av lämpliga säkerhetsbestämmelser har garanterats. Vi vill ha ett moratorium till dess att vi kan vara säkra på att lagstiftningen om ansvarsskyldighet är helt i sin ordning. Vi vill se på situationen för tillsyn av tillsynsmyndigheterna. Vi vill se till att åtgärder även tas för att avveckla anläggningar som fortfarande är i drift men som kan behöva avvecklas inom kort. Vi vill se att mandatet för Europeiska sjösäkerhetsbyrån (Emsa) utvidgas. Vi vill att byrån ska vara ansvarig för föroreningar av havet som inte bara orsakas av sjögående fartyg utan även av oljeplattformar i händelse av en olycka.
Detta är mycket konkreta punkter som anges i resolutionen. Herr Chastel! Jag beklagar att du avstår från att agera på rådets vägnar med anledning av parlamentets förslag och att du i stället kommer att invänta de förslag som ska läggas fram av kommissionsledamot Günther Oettinger, varav det första kommer så snart som nästa vecka i form av stresstestet av den befintliga lagstiftningen. Hjärtliga gratulationer till kommissionen, och alltså en relativt reserverad inställning till rådet.
Struan Stevenson
Fru talman! Oljeläckan i Mexikanska golfen var en väckarklocka för oljesektorn. Det råder inget tvivel om det. Vi är alla starkt medvetna om detta, men vi måste vara försiktiga så att vi inte överreagerar.
Jag håller med om att det måste ges ordentlig ersättning till dem, särskilt inom fiskerisektorn, som förlorat sitt uppehälle till följd av en oljeläcka eller liknande olyckor, som - gud bevare oss för det - jag hoppas inte kommer att inträffa i våra vatten.
Vi måste antingen inrätta en ersättningsfond eller en försäkringsfond som oljebolagen själva skulle bidra till. När jag hör goda kolleger som Corinne Lepage begära ett moratorium för försöksborrningar anser jag dock att det går för långt. Vi har 20 års, två årtiondens, erfarenhet av djuphavsborrning i Nordsjön och utanför Skottlands västkust - två årtionden då vi har exporterat en del av den bästa säkerhetstekniken i världen. Vi har borrat upp över 315 djuphavskällor, dvs. källor som ligger på över 300 meters djup, och några av dem har legat på upp till 1 600 meters djup.
Det är fortfarande för tidigt att analysera det som skedde i Mexikanska golfen, men av bevisen att döma kan man nog redan nu säga att om vår teknik, som vi har använt i två årtionden i Nordsjön, hade använts där, skulle oljeläckan inte ha uppstått, eller hade kunnat stoppas mycket snabbare.
Vi får därför inte plötsligt stänga dörren för en av de mest trygga och säkra industrier vi har i Europa, när vi bara i år har investerat 6 miljarder brittiska pund i provborrningar i Nordsjön och utanför Shetlands kust. Överreagera inte och sänd inte budskapet att vi i Europaparlamentet anser att vår EU-industri inte längre är säker. Oljeindustrin är en av våra största exportkällor.
Niki Tzavela
Fru talman! Jag vill gratulera Jo Leinen och kommissionen till deras redogörelser. Jag vill även uttrycka mitt missnöje över att utskottet för industrifrågor, forskning och energi, som är ansvarigt för industri och forskning, inte deltog i utarbetandet av resolutionen. Jag menar att vi till följd av detta har punkter som är orealistiska eller som skapar enorma problem för utvinningsindustrierna. Vi sade att vi skulle kontrollera dem, inte utplåna dem.
Det är skälet till att vi fullständigt instämmer i Martin Callanans ändringsförslag om att stryka punkt 17, och jag vill även påpeka att man genom punkt 22 lägger en ekonomisk börda på utvinningsföretagen, vilket vi bör vara försiktiga med. Dessutom vill jag påpeka att en viktig sak utelämnas i texten: det finns ingen hänvisning över huvud taget till främjande av forskning och utveckling inom utvinningssektorn. Vi skulle kunna samarbeta med amerikanerna på det här området och göra framsteg i forskning och teknik, vilket i sin tur kommer att hjälpa oss att hantera kriser av det här slaget.
Nick Griffin
(EN) Fru talman! Vi har missat verkliga innebörden av Deepwater-katastrofen. Den verkliga frågan är varför BP borrar efter olja genom 5 000 meters klippbotten, på ett vattendjup på 1 500 meter, mitt i ett orkanområde.
Svaret är oljeproduktionstoppen - den punkt då vi har använt hälften av världens oljeresurser som var enkla, säkra och billiga att producera, och nu är beroende av krympande reserver som blir allt otillgängligare, farligare och dyrare, både ekonomiskt och miljömässigt. Deepwater-katastrofen är ett symptom på oljeproduktionstoppen. Att använda den som en ursäkt för ännu ett styrkegrepp från EU:s sida kommer inte att rädda oss från att nå oljeproduktionstoppen eller drabbas av dess potentiellt katastrofala konsekvenser.
I stället för att tala om symptom är det dags att börja tala allvar om sjukdomen, dvs. att vi har använt all lättillgänglig olja och fortfarande är beroende av den. Under de senaste månaderna har denna realitet börjat gå upp för - bland andra - president Barack Obama, den brittiska regeringen och den tyska militären. Det är dags att EU slutar sticka huvudet i sanden, slutar att vara som besatt av klimatförändringarna och tar itu med den verkliga krisen: oljeproduktionstoppen.
Herbert Reul
(DE) Fru talman, herr Chastel, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Detta var en verklig katastrof, och det finns olika sätt att reagera på katastrofer. Man kan rusa iväg och vidta åtgärder och komma med nya uttalanden varje vecka, eller så kan man analysera situationen grundligt och därefter överväga vad som behöver förändras. När det gäller t.ex. gäller utgångspunkten har det fastställts att situationen i Förenta staterna egentligen inte går att jämföra med situationen i Europa.
Kommissionsledamot Günther Oettinger har valt den senare vägen: att gå till väga på ett sansat, objektivt sätt, ta ett steg i taget. Det är så man för politik, och det är så man vinner våra medborgares stöd. Jag är för det första tacksam för att kommissionsledamoten har valt denna väg, och för det andra att han har involverat samtliga utskott. Utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet och utskottet för industrifrågor, forskning och energi var gemensamt involverade i plenum och deltog båda i diskussionerna med kommissionsledamoten, där vi kunde gå in mer detaljerat på fakta. Tyvärr måste jag påpeka - vilket Niki Tzavela redan har nämnt - att miljöutskottet ansåg sig tvunget att lägga fram en resolution ensidigt. Jag anser att detta är fullständigt oacceptabelt. Att i all hast ta fram något gammalt förhastat dokument tjänar dessutom inte det parlamentariska samarbetets syften och är inte rätt metod för att hantera denna fråga på lämpligt sätt.
Vi har fått höra - och det visste vi alla redan - att kommissionen kommer att lägga fram ett meddelande nästa vecka eller veckan efter med en analys av följderna av det som inträffat. Vi kommer då, vilket rådet helt riktigt påpekar, att på ett intelligent sätt kunna överväga vad vi bör göra. Miljöutskottet ansåg att det måste lägga fram ett resolutionsförslag om detta snabbt, så nu har vi fått en resolution som jag anser vara fullständigt förhastad. Jag anser att den innehåller felaktigheter och att man fullständigt förbiser en hel rad aspekter kring forskning och teknik, vilket Niki Tzavela just har påpekat. Vem bryr sig? Det enda som är viktigt är att få ut något, även om frågan endast behandlas ur ett perspektiv. Detta är fullständigt oacceptabelt. Att dessutom dra slutsatsen att ett moratorium bör utfärdas är ett framgångsrikt försök att fästa uppmärksamheten vid EU som ett industricentrum.
Så här får det inte gå till. Jag är tacksam för att jag har fått ordet. Här kan man åtminstone fortfarande säga vad man tycker. Mitt utskott var inte alls delaktigt i resolutionen.
Pavel Poc
(CS) Explosionen på oljeplattformen Deepwater Horizon var helt klart en stor katastrof. Detta är en varning för både Förenta staterna och Europa. Vi förbisåg dock en varning. Samtidigt som utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet diskuterade Deepwater Horizon i Mexikanska golfen läckte olja från borrplattformen Jebel al-Zayt, som finns några kilometer utanför Egyptens kust, och vi fick höra om läckan av turister. Vi fick inte ens höra om den av medierna, och när jag under ett av miljöutskottets sammanträden frågade en företrädare för kommissionen om han hade information om denna relativt småskaliga men ändå närliggande katastrof, eller oljeläcka, hade han ingen information. Ingen hade den informationen. Förutom de andra frågor som mina kolleger har diskuterat här vill jag därför nämna ytterligare en fråga, nämligen att det alltid är nödvändigt att ha aktuell och högkvalitativ information som inte förvrängs av politiska skäl, vilket var fallet när den egyptiska regeringen felinformerade om oljeläckan på Jebel al-Zayt.
Enligt min åsikt är ett moratorium en av de möjliga lösningarna, även om vi naturligtvis inte kan förbjuda och begränsa energiindustrin så att den inte kan förse oss med det vi behöver. Det måste finnas enhetliga säkerhetsnormer, eftersom EU-normerna i Nordsjön är mycket höga, men i Svarta havet tillämpas de inte längre. Att det finns så olika tillvägagångssätt är oacceptabelt, och vi måste se till att det finns enhetliga säkerhetsnormer för att skydda hela den europeiska kustlinjen.
Gerben-Jan Gerbrandy
(NL) Fru talman! Förhållandena i Mexikanska golfen är naturligtvis inte jämförbara med våra vatten, men jag välkomnar varmt att EU ändå har tagit tillfället i akt att se över sin egen lagstiftning. Det är nämligen mycket välbehövligt.
Jag anser att det finns två mycket viktiga aspekter i detta. Den första är kontrollerna. Flera av mina kolleger har talat om detta. Kontroller är absolut nödvändiga. Ansvarsfrågan är långt mer viktig i mina ögon, och för att vara ärlig var det faktiskt en chock för mig att detta inte är välorganiserat i våra europeiska vatten. Varför är ansvarsfrågan så viktig? Lämplig lagstiftning är den absolut effektivaste metoden för att få främst oljebolagen att själva vidta en lång rad åtgärder för att minska riskerna - det är därför jag tycker att detta är viktigt. Därför förespråkar jag starkt att inga nya tillstånd beviljas innan ansvarsfrågan har reglerats.
Bas Eickhout
(NL) Fru talman! Jag vill särskilt vända mig till mina kolleger Struan Stevenson och Herbert Reul, som säger att utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet var för snabba med att agera. Låt oss vara ärliga, katastrofen inträffade för fem månader sedan och EU lägger först nu fram en resolution. Det är absolut inte för snabbt. Vi i miljöutskottet har arbetat med detta länge.
Jag vill även varmt tacka kommissionen, eftersom den har agerat aktivt och har tillstått att lagstiftningen om ansvar är otydlig, och att det helt enkelt finns luckor mellan EU-lagstiftningen och de nationella lagstiftningarna. Dessa saker är inte ordentligt reglerade. Till dess vi vet att detta område är reglerat på lämpligt sätt måste vi helt enkelt stoppa nya djuphavsborrningar. Detta moratorium skulle inte gälla hela sektorn, utan endast för nya djuphavsborrningar. Det är ingen överreaktion, det är en mycket lugn reaktion. Vi är även medvetna om att utredningen av vad som gick fel i Mexikanska golfen fortfarande pågår. Detta måste komma i dagen, och till dess bör det inte inledas någon ny verksamhet.
Konrad Szymański
(PL) Fru talman! Katastrofer och mycket uppseendeväckande händelser, som läckan i Mexikanska golfen, sporrar mycket ofta till allmänna förändringar av politiken och omfattande lagstiftningsreformer. Åtgärder som styrs av känslor är emellertid inte alltid rationella, och jag vädjar därför om att vi är mycket försiktiga med att införa nya skyldigheter för företagen, vare sig det handlar om försäkringar, miljönormer eller säkerhetsnormer, eftersom vi i EU hur som helst har de strängaste normerna i världen. Vi befinner oss i ett annat utvecklingsskede på detta lagstiftningsområde.
Den enda konsekvensen av sådan överreglering är att EU:s konkurrenskraft försvagas och att utvinningsindustrierna överallt utanför EU får en starkare ställning. Situationen är liknande när det gäller ett eventuellt moratorium för djuphavsborrning - ett sådant moratorium kommer att ge effekter som högst sannolikt blir raka motsatsen till det avsedda syftet. Ett moratorium innebär att fler fartyg seglar till de europeiska kusterna, och därför ökad risk för miljön. Därför vill jag, i båda fallen - både när det gäller lagstiftningsfrågorna och moratoriet - efterlysa allra högsta försiktighet.
Bogusław Sonik
(PL) Fru talman! Detta är den tredje debatten i Europaparlamentet som visar den stora betydelse som vi fäster vid säkerheten i utvinningen av råolja i de europeiska vattnen. Vi vill inte att en katastrof som den i Mexikanska golfen ska kunna inträffa vid våra kuster. Bara under de tre första månaderna i år skedde 175 avbrott i driften på oljeborrplattformar i Nordsjön, av vilka åtta beskrevs som mycket allvarliga. I 32 fall stoppades driften vid dessa anläggningar. Ett annat problem är att dessa plattformar har exploaterats starkt. Av de 103 plattformar som togs i drift i Nordsjön i början av 1970-talet kommer 44 att ha nått vad som benämns teknisk död om fem år, och 26 har redan överskridit den tillåtna exploateringsperioden, men har fått en förlängning av sitt oljeutvinningstillstånd.
Anläggningarna har även bytt ägare under de senaste 30 åren, och de nya ägarna har inte nödvändigtvis samma säkerhetskultur i utvinningen. Pressen att maximera utvinningen går inte hand i hand med åtgärder för att förbättra säkerheten eller med lämpliga riskbedömningar. Vi stöder därför kommissionens avsikt att genomföra en grundlig analys av lagstiftningen om oljeutvinning i de europeiska haven och, vid behov, införa nya viktiga bestämmelser för att täcka de risker som uppstår vid oljeutvinning till havs och skärpa ansvarsprinciperna i händelse av olyckor som orsakar föroreningar av råolja.
Det är viktigt att vi inför högsta möjliga säkerhetsnormer för djuphavsborrning i de europeiska haven och att vi tillämpar dem för alla aktörer som bedriver verksamhet i de europeiska territorialvattnen. Detta måste även gälla för företag med säte utanför EU. Vi får inte tillåta en situation där t.ex. Norge och Ryssland utnyttjar resurser i Arktis, och något av dessa länder använder teknik som inte har de höga säkerhetsnormer som används av EU-företag.
George Lyon
(EN) Fru talman! Som många av talarna har sagt var katastrofen i Mexikanska golfen en väckarklocka för industrin.
Jag lyssnade dock noggrant till vad kommissionsledamoten sade i sitt inledande anförande och till hans kommentarer, och jag instämmer i de åtaganden han gjorde om att vi behöver förbättra normerna och kvaliteten, se till att EU är ledande på detta område och även se till att vi kan exportera våra säkerhetssystem ute i världen så att andra följer vårt exempel. Jag välkomnar även att han i sitt anförande erkände att Storbritannien och Norge i Nordsjön redan arbetar efter några av de högsta säkerhetsnormerna i världen.
Vi i Skottland har redan upplevt en katastrof i Nordsjön - Piper Alpha-katastrofen, för lite drygt 20 år sedan, då över 100 människor omkom. Detta ledde till en omfattande översyn av säkerhetsnormerna, som har lett till de mycket höga normer vi har i dag.
Jag stöder mycket av det som Jo Leinen har tagit upp i dag, men jag anser inte att en begäran om ett förutsättningslöst moratorium är proportionerlig och tycker inte att det är ett vettigt svar på den utmaning vi står inför. Jag hoppas att parlamentet tänker sig för två gånger innan det går så långt.
Zbigniew Ziobro
(PL) Fru talman! Det råder inget tvivel om att säkerheten i utvinning och transport av naturliga råvaror bör övervakas av kommissionen. En nyckelfråga förutom optimala säkerhetsnormer bör vara att de företag som utvinner och transporterar naturliga råvaror har beredskap för nödsituationer som kan orsaka storskaliga miljöföroreningar. Vi får inte glömma bort att det krävs tillräckliga ekonomiska resurser, som bör avsättas av de företag som driver denna form av ekonomisk verksamhet.
Inom kort kommer en rörledning som pumpar enorma mängder gas längs Östersjöns botten att tas i drift. Jag anser att detta är det perfekta tillfället att fråga om kommissionen har gjort något för att skydda intressena för de miljontals européer som lever längs Östersjökusten och som kan falla offer för en miljökatastrof av aldrig förut skådad omfattning till följd av en explosion eller läcka i denna gasledning. Det är även viktigt att påminna om att en resolution som Europaparlamentet utarbetade för två år sedan om beredskap för miljöeffekterna av denna investering har nonchalerats fullständigt, och att investeringarna nu genomförs. Vad tänker kommissionen göra i den här frågan, så att vi inte ångrar att vi har slösat bort tiden när en katastrof inträffar?
Catherine Soullie
(FR) Fru talman! Omfattningen av katastrofen i Mexikanska golfen är så stor att den kräver att vi, EU:s politiska företrädare, frågar oss hur säkra våra egna anläggningar egentligen är. En av de viktigaste åtgärderna för att skydda den marina miljön är i själva verket att se till att oljeborrplattformarna är så säkra som möjligt.
Det står emellertid klart att förslaget om ett moratorium för nuvarande och framtida oljeborrningar i våra vatten är både förhastat och olämpligt. Det är förhastat eftersom resultatet av utredningen av katastrofen i Mexikanska golfen inte är känt ännu, och vissa preliminära slutsatser bekräftar att den var följden av en kombination av mänskliga, organisatoriska och tekniska fel. Ett moratorium är dessutom olämpligt eftersom - vilket har sagts flera gånger - olika regler gäller i Nordsjön, Medelhavet och Mexikanska golfen.
I detta sammanhang är det värt att lyfta fram de allvarliga ekonomiska och sociala följder som ett moratorium skulle få, för att inte tala om att det kan äventyra vårt energioberoende.
Förra veckan kunde Norge och Ryssland avsluta en 40 år lång tvist och ett 30-årigt moratorium genom att bekräfta principen om en gemensam havsgräns i Barents hav och Arktis. Detta avtal kommer i praktiken att leda till att de två länderna delar på ett kolväterikt område. Hur kan då EU:s ledning samtidigt planera att begära att dessa oljeverksamheter ska avbrytas och att EU frivilligt ska försätta sig i en svag position ur en energimässig och ekonomisk synvinkel?
Mirosław Piotrowski
(PL) Fru talman! Den exempellösa miljökatastrofen i Mexikanska golfen bör förmå EU-medlemsstaterna att nära övervaka oljeborrplattformar i vatten där råolja utvinns. Vi ser till och med förslag om att införa ett moratorium för nya borrningar till dess att risken för miljöskador har uteslutits. Dessa förslag bygger på antagandet att en miljökatastrof i ett havsområde skulle drabba alla havsområden eftersom de inte har några gränser.
Detta förhållningssätt överensstämmer med den resolution som antogs av Europaparlamentet för två år sedan om miljöfarorna för Östersjön när det gäller Nord Stream-projektet. Vi hoppas att kommissionen kommer att välja ett lika beslutsamt och förståndigt synsätt när det gäller att övervaka gasinvesteringarna på Östersjöns botten, och att den kommer att utnyttja alla tillgängliga instrument för att göra detta. Det är också värt att överväga om det inte vore lämpligt att även ge stöd till alternativa tekniker, t.ex. utvinning av skiffergas.
János Áder
(HU) Fru talman, mina damer och herrar! Vi har hört mycket om denna oljekatastrof och vi såg alla de chockerande bilderna på våra tv-skärmar. Men visste ni att 97 procent, jag upprepar, 97 procent av alla avsiktliga överträdelser av säkerhetsbestämmelserna av amerikanska oljebolag under de gångna åren har begåtts av British Petroleum? Visste ni att detta företag har orsakat ett stort antal olyckor under de senaste tio åren? Känner ni till att British Petroleum avsevärt har sänkt sin säkerhets- och underhållsbudget för att kunna fortsätta gå med vinst? Detta har också spelat in i de allt fler olyckorna.
Corinne Lepage sade just att det allra viktigaste är att förutse och förebygga olyckor. Vi vet alla att förebyggande är det allra viktigaste. Hon har helt rätt i det. Jag anser emellertid att den amerikanska katastrofen i Mexikanska golfen, precis som alla andra industri- eller naturkatastrofer under de senaste åren eller katastrofhändelsen i förrgår i Ungern, tydligt visar att natur- och industrikatastrofer kan inträffa var som helst och när som helst. Därför anser jag att skadeersättning och snabb och effektiv skadekontroll är mycket viktiga aspekter.
Vi talar en massa om extrema väderförhållanden och faror, och hur de ökar risken för natur- och industriolyckor. Jag anser att det stämmer, och om det är sant, måste vi tänka framåt. Vi måste också lyssna till varningssignalerna, som den ungerska katastrofen för två dagar sedan, eller katastrofen i Mexikanska golfen under våren. Jag föreslår därför mina kolleger och parlamentet att vi inrättar en europeisk katastroffond för effektiv skadekontroll.
Romana Jordan Cizelj
(SL) Katastrofen i Mexikanska golfen är fruktansvärd. Det visade sig att det saknades säkerhetsnormer och att de åtgärder som vidtogs efter oljeläckan var olämpliga. Även om katastrofen inträffade i Förenta staterna, dvs. att det är amerikanska rättsliga krav och normer som gäller, måste vi alla dra lärdom av den och förebygga liknande olyckor.
Samtidigt måste vi emellertid ta hänsyn till hur den aktuella situationen ser ut här. Så vitt jag vet innehåller EU-lagstiftningen redan mekanismer för att förhindra att liknande olyckor inträffar i unionen eftersom de är strängare och mer krävande än de motsvarande amerikanska lagarna.
Jag hävdar därför att vi inte har bråttom i EU. Låt oss ta den tid vi behöver och genomföra en djupgående expertanalys av orsakerna och följderna av katastrofen i Mexikanska golfen. Därefter kan vi utforma eventuella nya krav och åtgärder på grundval av detta. Jag är bekymrad över vissa formuleringar i texten, som skapar en panikkänsla, t.ex. ”så tidigt som möjligt”, och jag är även emot ett moratorium för oljeutvinning. Däremot håller jag med om att vi måste se till att vi genomför vår lagstiftning enligt de strängaste normerna och att vi ger rättvis kompensation i händelse av en olycka.
Framför allt måste vi även vidta åtgärder utanför våra egna gränser. Det spelar ingen roll vilket hav som har förorenats, om det är ett amerikanskt, europeiskt eller något annat hav. Vid sådana här katastrofer blir hela världen mer förorenad, djur och växter dör och människor lider till följd av föroreningar. Vi måste därför göra det svåraste av allt, vilket är att uppnå stränga internationella normer, inte bara skärpa reglerna inom EU:s gränser.
Omvänt anser jag att vi snabbt måste vidta åtgärder när det gäller olyckan i Ungern, eftersom den har inträffat inom våra egna gränser. Vi är i trängande behov av ett svar på frågan om vad den tjocka röda substansen är - är den verkligen hälsofarlig? Är det verkligen sant att den inte finns med i EU:s förteckning över farligt avfall? Och hur kan vi förebygga liknande olyckor?
RadvilMorkūnaitė-Mikulėnien
(LT) Först och främst vill jag tacka de ledamöter som deltog i utarbetandet av denna resolution, och jag vill även tacka kommissionsledamoten, som gjorde oss både förhoppningsfulla och glada med sitt uttalande i dag om de åtgärder som kommissionen har för avsikt att vidta. När det gäller oron för att resolutionen är förhastad, att den kanske inte är tillräckligt välunderbyggd ... Jag anser fortfarande att den speglar Europaparlamentets ståndpunkt och att den utgör ett budskap till samhället, rådet och kommissionen.
Det har nu gått en tid sedan olyckan och det är mycket viktigt att åtminstone Europaparlamentet gör sin röst hörd. Jag anser att, vilket andra har sagt här, det är mycket viktigt att vi ser över den lagstiftning som för närvarande är i kraft i EU och lagstiftningen om säkerhets- och kvalitetsnormer. Vi talar inte om att stoppa oljeutvinningen som helhet, utan bara om att övervaka situationen och besluta om vilka ytterligare åtgärder som bör vidtas för att förhindra att en katastrof som den i Mexikanska golfen kan upprepas.
Personligen är jag mycket nöjd med resolutionens punkter om tredjeländers ansvar. Kommissionen och EU i allmänhet bör utöka dialogen med tredjeländer om vissa energiinfrastrukturprojekt. Detta omfattar inte nödvändigtvis bara Östersjön och oljeplattformarna eller Nord Stream-gasledningen, utan även Svarta havet, Medelhavet och konfliktsituationer med Nordafrika. Jag anser att det är mycket viktigt att tredjeländer innefattas i resolutionen.
Jolanta Emilia Hibner
(PL) Fru talman! Den erfarenhet vi har vunnit från de senaste månadernas händelser och vår oro över den komplicerade situationen på bränslemarknaden, som är en följd av katastrofen i Mexikanska golfen, bör driva oss till att vidta effektiva och bestämda åtgärder för att skydda miljön, och framför allt, förhindra att liknande katastrofer inträffar i framtiden. Alla insatser bör koncentreras på att öka säkerheten i utvinningen av råolja.
Experterna försöker övertyga oss om att de rätta förebyggande åtgärderna innebär att oljebolag drabbas av förhållandevis få olyckor - ja, det är sant. Det faktum att förfaranden ignoreras och besparingar görs på bekostnad av säkerheten innebär emellertid att liknande katastrofer som den i Mexikanska golfen kan inträffa även i Europa i framtiden.
Det finns för närvarande ca 1 600 oljeborrplattformar i drift i världen, och antalet ökar ständigt. Nya, allt större och kraftigare oljekällor och borrplattformar fortsätter att öppnas. Utvinningen når ned i djupare delar av havsbottnarna i områden som ligger allt längre ut till havs. Betydelsen av klassiska oljekällor minskar, samtidigt som borrplattformarnas betydelse ökar. En diskussion om säkerheten i utvinningen är därför oundviklig, och en jämförelse av teoretiska säkerhetsnormer och de normer som tillämpas i praktiken kan ge överraskande resultat. Det är viktigt att oljebolagen blir föremål för ytterligare restriktioner och vi måste införa nya bestämmelser för att förbättra säkerheten. Jag vet att några länder redan har börjat inspektera borrplattformar på eget initiativ. De första inspektionerna har redan avslöjat vissa överträdelser av säkerhetsnormerna. Det har visat sig att många plattformar i Nordsjön har drivits i strid mot grundläggande säkerhetsprinciper.
Jag anser att förebyggande åtgärder bör vidtas omedelbart för att borrplattformar och alla anläggningar där naturresurser utvinns från havet underställs lämpliga regler och tillsyn. Det är viktigt att utforma nya säkerhetsnormer och säkerhetsprinciper, som måste följas av alla aktörer som deltar i och är gemensamt ansvariga för utvinning av råolja. Ett grundläggande krav är att anläggningarna har ett giltigt tillstånd.
Gaston Franco
(FR) Fru talman, mina damer och herrar! EU gör helt rätt i att fråga sig om en oljekatastrof som den som har inträffat i Mexikanska golfen kan inträffa i våra vatten.
Eftersom oljeutsläpp många gånger tidigare har förstört våra kuster och lämnat varaktiga verkningar, anser vi med all rätt att bevarande och skydd av marina ekosystem, djurs biologiska mångfald och de ekonomiska sektorerna fiske och turism är av största betydelse. Vi måste dock hålla huvudet kallt och undvika att inta en extrem hållning, vilket införandet av ett moratorium för fortsatta djuphavsborrningar efter olja i EU skulle innebära.
För det första eftersom vi har mycket stränga säkerhetsnormer för oljeutvinning och oljeborrning i EU. Dessutom har nationella tillsynsmyndigheter och oljebolag i EU själva lovat att ändra utvinningsmetoderna samt säkerhetsreglerna och förfarandena om resultatet av den amerikanska utredningen av katastrofen kräver det.
För det andra, och med tanke på att vi vill vara energioberoende, skulle det ur en geostrategisk synvinkel vara ytterst riskabelt att upphöra med vår borrningsverksamhet i Nordsjön. Vi äventyrar faktiskt framtiden för vår oljeindustri om vi lägger ned oljeborrningen och oljeutvinningen där. Hur ska vi kunna motivera den effekt på sysselsättningstillväxten som blir följden i dessa kristider?
Seán Kelly
(EN) Fru talman! Jag tror att vi alla är chockade över de dagliga utsläpp som skedde i Mexikanska golfen och de miljöskador som har uppstått till följd av detta. Därför är det helt logiskt att vi diskuterar den här frågan, så att vi kan se till att det inte sker igen.
Jag kommer att tänka på ett par saker. För det första måste våra befintliga försiktighets- och säkerhetsnormer tillämpas strängt så att det är möjligt att förebygga olyckor i stället för att behöva ta itu med konsekvenserna, och vi har faktiskt bra normer för närvarande, som måste tillämpas överallt.
För det andra håller jag fullständigt med om det som kommissionsledamoten sade om att vi måste exportera våra säkerhetsnormer till världen, eftersom vi inte är immuna mot följderna om en olycka inträffar i Mexikanska golfen eller på annat håll. Man kan inte bygga upp en järnridå kring EU:s vatten och säga att inget kommer att hända om vi själva följer höga normer, så det finns ett stort behov av en världsomfattande överenskommelse i det här avseendet. Vi behöver också en katastrofhanteringsfond. Detta har nämnts, och jag instämmer i det.
Det har talats om ett moratorium, men jag anser faktiskt inte att det är ett lämpligt alternativ i det här läget. Om vi skulle införa ett moratorium finns det en allvarlig risk för att vi skulle bli som den rike mannen som bestämde sig för att ge bort alla sina pengar och till slut blev tvungen att tigga från dem som han skänkt sina pengar till. Vi skulle hamna i samma situation, där andra länder fortsätter med sin utvinningsverksamhet som de gör nu, utan att tillämpa de stränga normer som vi skulle tillämpa.
Maria Da Graça Carvalho
(PT) Fru talman, herr kommissionsledamot! Efter den miljökatastrof som inträffade i Mexikanska golfen är det viktigt för EU att skydda sina kuster genom god förmåga att förebygga och bemöta denna typ av problem. Europeiska sjösäkerhetsbyrån, som ligger i Lissabon, ger stöd och tekniskt bistånd på området för sjösäkerhet och skydd av haven mot föroreningar från fartyg.
I juni i år översände jag ett skriftligt förslag till kommissionsledamöterna Günther Oettinger, Siim Kallas och Kristalina Georgieva om att utöka Europeiska sjösäkerhetsbyråns befogenheter att upprätta mekanismer för att övervaka säkerheten på europeiska oljeplattformar och förebygga miljökatastrofer. Detta förslag skulle medföra stordriftsfördelar i fråga om ekonomiska, mänskliga och tekniska resurser. Jag välkomnar svaret från kommissionsledamöterna, som har visat sig vara öppna för möjligheten att se över förordningen om Europeiska sjösäkerhetsbyrån för att utöka byråns befogenheter.
Jag uppmanar ännu en gång kommissionen att analysera denna fråga och utöka befogenheterna för byrån i Lissabon, så att ett effektivt europeiskt kustskydd kan garanteras.
Diana Wallis
(EN) Fru talman! Katastrofer som denna bör få oss att tänka efter. De får mig att tänka på Arktis, ett område där EU inte har någon direkt behörighet men en hel del inflytande.
Herr kommissionsledamot! Du sade helt riktigt att EU-företag som bedriver verksamhet utanför EU bör ta med sig EU-normer utomlands. Jag hoppas att detta kommer att hända när det gäller Arktis. Arktis är en långt mer utmanande och kärv miljö än Nordsjön, och enligt min åsikt är detta ett svårlöst problem. Vi i Europa förespråkar en övergång från en oljebaserad ekonomi och vi förespråkar förnybara energikällor. Ändå uppmuntrar vi indirekt till oljeutvinning i det mest sårbara och ömtåliga området på vårt jordklot, där konsekvenserna skulle kunna bli fruktansvärda. Kanske borde vi noggrant tänka över vad som pågår i Arktis.
Kriton Arsenis
(EL) Fru talman, mina damer och herrar! Jag håller inte med om det som sagts här i parlamentet om att skydda företag. I nuläget spurtar Kina genom att vidta åtgärder, göra de nödvändiga förberedelserna, utarbeta en femårsplan för exakt hur landet avser att förändra sin industri och stänga förorenande industrier. Kina konkurrerar med oss på en enorm marknad, marknaden för ren energi som är värd 13 miljarder US-dollar. Detta är en utmaning som vi behöver anta, inte genom protektionism utan genom djärva åtgärder.
Herr kommissionsledamot! Ja, vi bör införa ett moratorium, som kommer att bli permanent, inte tillfälligt, och som kommer att utgöra ett nytt steg i riktning mot ren energi. Vi behöver också se över frågan om miljöansvar, som både du och andra ledamöter har tagit upp. Miljöansvaret måste omfatta hela den exklusiva ekonomiska zonen, för det är i den zonen företag verkar.
João Ferreira
(PT) Vi måste dra lärdom av oljeutsläppet i Mexikanska golfen och den miljökatastrof det ledde till. I dessa lärdomar ingår säkerligen behovet av mer krävande, strängare och mer regelbunden tillsyn av säkerhetsförhållandena på liknande anläggningar i Europa, men reaktionerna måste bli mycket mer långtgående än så. Varningsklockor ringer och får inte ignoreras. Numera vet man relativt väl hur begränsade världens oljetillgångar är. Mänskligheten är starkt - alltför starkt - beroende av dessa tillgångar, inte bara för energi utan också för mycket annat. Dessa tillgångar måste därför förvaltas mycket klokt, vilket framför allt betyder att de bör utnyttjas mycket sparsamt.
Vi har redan uppmärksammat parlamentet på vikten av en plan som syftar till god och rättvis förvaltning av dessa resurser, så att vi kan lindra effekterna av att tillgångarna blir allt knappare och börja gå över till andra primära energikällor på ett kontrollerat sätt. Jag talar om det oljebristprotokoll som föreslogs i Uppsala 2002 och i Lissabon 2005 av en grupp specialister på oljetoppen.
Andreas Mölzer
(DE) Fru talman! Om det är något vi har lärt oss av oljekrisen, så är det att i tider med höga oljepriser blir det lönsamt att börja exploatera svårtillgängliga oljefält och att utvinna olja under de mest ogynnsamma omständigheter, exempelvis från större och större djup. Om vi utgår från att experterna har rätt när de förutser kraftigt ökande oljepriser, måste vi anta att ännu mer riskfylld oljeborrning kommer att ske inom överskådlig framtid.
Även om det skulle ha varit lämpligt enligt internationella avtal att skärpa säkerhetsåtgärderna vid oljeutvinning på djup över 200 meter efter katastrofen i Mexikanska golfen, lyckades länderna kring nordöstra Atlanten som vi vet inte uppnå någon överenskommelse. De djup man borrar på i det aktuella området och riskerna är helt jämförbara med förhållandena i Mexikanska golfen. Att förbättra säkerhetsnormerna och säkra ekonomiskt ansvar är frågor som vi måste ta itu med. Detta är desto viktigare eftersom kommissionen tydligen planerar ett nätverk av koldioxidledningar och vill sälja utsläpp från Europas kraftverk till oljeindustrin i Nordsjön. Vi har ännu inte kommit fram till vad vi ska göra med kärnavfall - trots att denna teknik har använts i årtionden - och nu helt plötsligt ska vi bortskaffa farlig växthusgas i Nordsjön. Enligt min åsikt är det därför hög tid att vi börjar tänka på säkerhetsbestämmelser.
Kyriakos Mavronikolas
(EL) Fru talman! Den allmänna uppfattningen är att olyckor som den som inträffade nu senast, och som en rad liknande olyckor före den, uppmärksammar oss på behovet av vissa åtgärder inför framtiden i samband med all oljeutvinning som pågår nu och som skett i det förflutna. Detta gäller i synnerhet föredraganden, som jag vill gratulera.
Att graden av kontroll av dessa anläggningar är mycket viktig är ett faktum. Därför bör den ökas och kontroller bör utföras med kortare mellanrum. Det är också ett faktum att ansvar måste fördelas och att det borde vara möjligt att fördela det helt till en part. Detta kommer oundvikligen att leda till en förändring av försäkringslagstiftningen, och därmed kommer det också oundvikligen att leda till att dessa företag försäkrar sig mot alla faktorer som kan orsaka skador till följd av en sådan olyckshändelse.
Sonia Alfano
(IT) Fru talman! Katastrofen i april 2010 är en av de allvarligaste miljökatastrofer som någonsin inträffat i världen. Om samma sak hände i ett slutet hav som Medelhavet skulle tiotals miljoner europeiska och icke-europeiska medborgares liv vara i fara, och det skulle inte finnas någon återvändo.
Ändå upplever vi i Italien - trots protester från Lega Ambiente mot denna illa genomtänkta energipolitik - en sällsynt stor ökning av antalet ansökningar om prospektering, och av antalet tillstånd som beviljas av departementet, för att finna och utvinna oljeresurser som skulle räcka till att tillgodose Italiens energibehov i drygt ett år. Det är uppenbart att detta inte är mödan värt. Allt detta förvärras av orosmolnen kring BP:s offentliggörande av ett avtal med Libyen om oljeutvinning till havs knappt 500 km söder om Sicilien.
Jag hoppas att kommissionen genom denna nu nära förestående åtgärd åtar sig att försvara liv i Medelhavsområdet mot attacker från multinationella företag och delaktiga regeringar som inte bryr sig om vårt kollektiva väl och ve.
Andrew Henry William Brons
(EN) Fru talman! I resolutionen granskas ett problem, det som handlar om riskerna med djuphavsborrning efter olja, utan att man tar upp ett annat problem som hör hit, nämligen att vi börjar få brist på lättillgänglig olja.
Det är möjligt att vi redan har passerat den punkt där vi har förbrukat över hälften av världens oljetillgångar. De som vill stoppa eller förbjuda djuphavsborrning efter olja måste förklara hur de skulle hitta en energirik ersättning för oljan. Eller skulle de inte ha något emot om framtida generationer fick återgå till ett icke-industriellt samhälle?
Det går inte att jämföra riskerna med oljeborrning i de grunda vattnen på den europeiska kontinentalsockeln och i Mexikanska golfen. De som föreslagit denna resolution gör helt rätt i att förfäras över miljökostnaderna och de övriga kostnaderna för BP-tragedin i Mexikanska golfen. De måste emellertid också vara medvetna om kostnaderna för ett moratorium för djuphavsborrning.
Angelika Werthmann
(DE) Fru talman! Tyvärr kan ingen av oss göra Deepwater Horizon-olyckan ogjord. Vi måste därför vidta alla nödvändiga åtgärder för att se till att en sådan miljökatastrof aldrig inträffar på EU:s vatten. Jag anser att om vi ska kunna göra detta är tre ting absolut nödvändiga. För det första måste vi förbereda oss så mycket som möjligt - med andra ord måste vi ta med alla risker med oljeutvinning till havs i beräkningen. För det andra måste vi sörja för största möjliga säkerhet och införa bindande EU-bestämmelser om miniminormer för säkerhet. För det tredje måste vi garantera så stränga miljöskyddsnormer som möjligt.
Jag anser att det är av allra största vikt att vi utreder vår förmåga att reagera på olyckor och att vi inrättar ett gemensamt europeiskt, och förhoppningsvis världsomfattande, system för att undvika sådana miljökatastrofer.
Günther Oettinger
Fru talman, kära kolleger, herr rådsordförande! Jag vill tacka er för era engagerade, sakliga och mycket talrika bidrag om konsekvenserna och om de åtgärder som bör vidtas. Detta gäller de många parlamentsfrågor som vi har fått besvara de senaste veckorna, och det gäller dagens debatt, som vi har följt uppmärksamt och kommer att utvärdera och ta hänsyn till i vårt meddelande som kommer att följa inom de närmaste två veckorna.
Jag instämmer i många av de förslag som framförts och ger dem mitt stöd. Vi för t.ex. en intensiv dialog med BP för att se till att BP inte bara godtar de strängaste säkerhetsnormerna, som är mer krävande än de nuvarande, på europeiskt vatten, utan också exporterar dessa normer, om jag får säga så. Det finns goda chanser att detta kommer att ske. BP kommer att vara beredda att tillämpa samma normer för liknande oljeborrning och oljeplattformar utanför Libyens kust som i Nordsjön, även om detta enligt libysk lagstiftning kanske inte är nödvändigt för att få tillstånd och kanske inte fastställs i lag.
Därefter måste vi ta itu med frågan om på vilka områden vi bara vill föreslå normer som ska följas i nationell lagstiftning och på vilka områden vi vill skapa EU-lagstiftning. Detta kommer att vara mer begränsat när det gäller oljefartyg än när det gäller vägtransporter, men existerar i nuläget inte alls för fasta oljeplattformar. Somliga har manat till övergång från olja till förnybara energikällor. Vi stöder även detta. Vi bör emellertid inte göra oss några illusioner. Vår ekonomi och vårt samhälle här i Europa kommer att fortsätta att kräva stora volymer olja för transporter åtminstone de kommande 20-30 åren. Det finns inga utsikter till att flygplanen som för er hem från Bryssel till era hemländer - till Madrid, Lissabon, Sofia, Riga eller München - kommer att klara sig utan olja inom de närmaste 20-30 åren.
Som medlemmar i ett rörligt samhälle där man reser med flyg behöver vi alla olja om Europa inte ska stanna upp helt. Detsamma gäller långfärdsbussar och transporter med tunga lastbilar, och trots utvecklingen av elbilar kommer det även att gälla persontransporter med bil länge till. I nuläget finns drygt 200 miljoner bilar registrerade i länderna i EU. Om Polen och de nya medlemsstaterna uppnår samma antal bilar per invånare som för närvarande finns i Frankrike och Tyskland, så kommer det att finnas 300 miljoner bilar om 15 år. Även om de kanske kommer att vara energieffektiva kommer det stora flertalet av dem trots allt att vara oljedrivna. Med andra ord är övergången från olja till förnybara energikällor en långsiktig politik, men under de kommande 10-30 åren kommer efterfrågan på olja i Europa inte att sjunka. Med tanke på att fordonstätheten i vissa stater behöver ökas för att komma i kapp de andra, kommer den i stället att tendera att öka något - hur effektiva fordon vi än tillverkar. Detta gäller i ännu högre grad på global nivå.
Därför behöver vi största möjliga säkerhet inom den oljeutvinning som är nödvändig för vår ekonomi och vårt samhälle, liksom jag har förklarat.
Vi kommer att återkomma till er om detta och jag räknar med ert stöd. Jag vill också tacka medlemsstaterna, som har varit mycket konstruktiva på detta område. Samtidigt vill jag uppmana er att arbeta för att påverka era nationella regeringar med samma intensitet som ni har visat här i dag, så att även rådet är beredda att godkänna sådan lagstiftning om strängare normer antingen enhälligt eller med en klar majoritet. Jag är ännu inte övertygad om att alla medlemsstater i nuläget är redo för att europeiska normer antas av er och rådet efter förslag från kommissionen.
Olivier Chastel
Fru talman! Jag vill i min tur tacka för denna intressanta debatt. Anförandena uppenbarade sannerligen mycket olika synpunkter emellanåt. Ibland hörde jag rakt motsatta åsikter från samma politiska grupp. Detta är mycket upplysande.
Jag vill ta upp tre frågor. För det första, behöver vi mer lagstiftning för att förbättra säkerheten inom oljeindustrin till havs? Som jag påpekade i mitt anförande visar de bedömningar som hittills genomförts att stränga åtgärder redan har genomförts - detta är något som redan tagits upp. Jag vill också påminna er om att kommissionen ensam har initiativrätt till åtgärder. Kommissionen håller för närvarande på med att slutföra sin bedömning, men har redan noterat att om en viss industri ska bli säkrare behövs det först bättre kontroll och bättre upprätthållande av det befintliga regelverket. Vi får därför vänta och se vad kommissionen tänker föreslå oss på detta område.
Som jag redan har sagt en gång i dag undersöker kommissionen dessutom EU:s katastrofberedskap i syfte att förbättra säkerheten vid oljeutvinning till havs. Detta är en viktig faktor på detta område. I väntan på lagstiftningsförslag vill jag påpeka att till skillnad från vad vissa ledamöter har sagt i dag är detta en fråga som helt klart fortfarande bekymrar rådet. Vid energiministrarnas informella sammanträden den 6 och 7 september krävde ordförandeskapet att inledande bedömningar skulle genomföras, meddelas och diskuteras.
Den andra frågan är: är ett moratorium berättigat? Naturligtvis är det svårt att besvara denna fråga direkt. I vilket fall anser vi att det första kravet på varje lag är att den faktiskt upprätthålls. Vi observerar också att oljebranschen inte verkar vänta på att detta framtida regelverk ska införas. Ett antal säkerhetsåtgärder på områdena för förebyggande och drift ses nu över inom själva branschen.
Slutligen måste man förstå att de konkreta omständigheterna i Europa är ganska annorlunda, eftersom den mesta oljeborrningen i Mexikanska golfen sker på 1 500 meters djup, vilket givetvis gör det svårt att snabbt avsluta verksamheten om en katastrof som den senaste inträffar. I Europa sker den mesta oljeborrningen på mindre än 200 meters djup, vilket ger mycket större möjligheter att ingripa, eller åtminstone gör det enklare att vidta åtgärder.
Till sist - som kommissionsledamoten just tog upp - kommer denna olycka att påskynda EU:s energipolitik och politik för förnybar energi? Denna politik är förstås redan ambitiös, men vi kommer att fortsätta sikta ännu högre. Energipolitiken kommer definitivt att hjälpa oss att minska vårt beroende av olja och på det hela taget gå mot ett koldioxidsnålt samhälle. Som kommissionsledamoten nyss sade kan vi emellertid inte bara vifta med trollstaven och göra oss av med oljan inom de närmaste 10 åren. Jag är säker på att energistrategin för 2011-2020, som ska antas i början av nästa år, kommer att påskynda övergången till en oljefri ekonomi.
Talmannen
Jag har mottagit ett resolutionsförslag, som ingivits i enlighet med artikel 115.5 i arbetsordningen, från utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet.
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum torsdagen den 7 oktober 2010.
Skriftliga förklaringar (artikel 149)
Cristian Silviu Buşoi
Tack vare den resolution som inte avser lagstiftning som antogs med överväldigande majoritet har Europaparlamentet framfört ett mycket tydligt budskap till såväl kommissionen som oljeföretagen. Detta budskap handlar särskilt om att de måste vidta de åtgärder som är nödvändiga för att åtgärda de nuvarande bristerna när det gäller säkerhetsnormer och ansvar inom oljeutvinningssektorn. Tillstånd för djuphavsborrning måste kontrolleras noggrant. Ytterligare åtgärder krävs för att förebygga oljeutsläpp, verkliga miljökatastrofer som EU inte kan tolerera.
Med tanke på de allt större svårigheterna att hitta olja och ökningen av potentiellt farlig djuphavsverksamhet inom oljesektorn måste vi rent allmänt överväga vilka åtgärder som behöver vidtas i framtiden. Insatserna för att främja miljöskydd måste fortsätta i stadig takt, och EU måste fullgöra sin uppgift att skydda sina medborgare och sin natur genom att reglera oljeutvinningen, för vi måste alla leva i harmoni med naturen. Alla oljeutsläpp som har inträffat, även i det förflutna, skulle ha en katastrofal inverkan på miljön och även skada fisket och turistnäringen. Följaktligen måste EU-lagstiftningen om miljöansvar även omfatta skador på marina farvatten.
Ioan Enciu
Jag välkomnar det synsätt som framförts av min kollega, Jo Leinen. Europa måste ta ställning till en av århundradets största katastrofer. Olyckan med oljeplattformen Deepwater Horizon i Mexikanska golfen och den enorma volym olja som släpptes ut i Atlanten har, och kommer att få, stor inverkan på världens klimat. Avsevärda temperaturförändringar har skett i Nordatlantiska strömmen, vilket kommer att leda till lägre minimitemperaturer i Europa nu i vinter. Rådet och kommissionen måste agera noggrant och öppet och anta åtgärder som garanterar säkerhet vid oljeutvinning, samt starkt miljöskydd och förebyggande av ekologiska katastrofer i EU. EU måste också hålla fast vid sin ståndpunkt om klimatförändringar, samtidigt som man skyddar och underlättar god användning av oljefält för att se till att behoven av fossila bränslen kan tillgodoses. Parlamentet, kommissionen och rådet måste samarbeta med varandra för att utarbeta en osvikligt säker handlingsplan.
András Gyürk
skriftlig. - (HU) Mina damer och herrar! Jag vill tacka kommissionsledamot Günther Oettinger för hans försök att efter olyckan med den amerikanska oljeplattformen analysera om EU:s regelverk skulle vara tillräckliga för att förhindra liknande miljökatastrofer. Vi kanske kan dra slutsatsen att EU-reglerna lägger större tonvikt på åtgärder efter katastrofer än förebyggande åtgärder.
Denna brist blev smärtsamt tydlig när en allvarlig miljökatastrof inträffade. I måndags brast en reservoar vid en ungersk aluminiumfabrik. Slam med mycket giftigt kemiskt innehåll översvämmade fälten och byarna i omgivningarna. Katastrofen ledde till dödsfall och kan medföra föroreningar av mark och vatten i en omfattning som ännu inte är känd. Det hela förvärras av att tungmetallerna kan leda till allvarliga luftföroreningar. Det är företaget som driver fabriken som bär ansvaret, men det kommer knappast att kunna gottgöra de omätbara skadorna ensamt.
Den finns en uppenbar lärdom att dra av detta. För det första måste man också på EU-nivå insistera på att de nationella myndigheterna tillämpar de synbart stränga regelverken strikt. För det andra måste regelverken förstärkas med krav på att företagen ska ha tillräcklig försäkringstäckning också för olyckor av den här storleksordningen. Till dess att vi gör framsteg på de här områdena är det oskyldiga skattebetalare som får stå för skadeståndskostnaderna.
Ian Hudghton
skriftlig. - (EN) Fru talman! Oljekatastrofen i Mexikanska golfen påminner oss om de inneboende riskerna med utvinning av olja till havs. Undersökningarna av vad som gick snett i de amerikanska vattnen måste vara uttömmande och rigorösa, och EU bör ta till sig alla lärdomar man kan dra av detta. Kraven på ett moratorium för all djuphavsborrning i EU:s vatten är dock förhastat och fullständigt oproportionerligt. De bestämmelser som finns om de skotska vattnen är inte desamma som i Mexikanska golfen, och vi har flera decenniers erfarenhet i branschen. Oljeutvinningen i Skottland har inte varit förskonad från olyckor, och Piper Alpha-katastrofen visade att en del priser är för höga att betala för oljan. Vi drog emellertid lärdom av Piper Alpha och skärpte regelverken. Om vi kan lära oss mer från golfen kan vi göra de ändringar som krävs. Dessa ändringar bör dock göras av Skottlands demokratiska institutioner. Reflexartade reaktioner från parlamentets sida kan knappast lösa några problem.
Alajos Mészáros
EU måste snarast fastställa en strategi som gör att vi enkelt kan förhindra framtida miljökatastrofer som den som BP orsakade i Mexikanska golfen. Deepwater Horizon-olyckan var en av de största katastroferna under den senaste tiden. Cirka 4,4 miljoner fat råolja rann ut i havet innan läckan kunde tätas. Räddningsarbetet var också diskutabelt, eftersom man hade problem med att besluta vilken teknik som skulle användas och hur man skulle gå till väga. Under tiden strömmade oljan ut över havsbottnen och förgjorde allt levande. Brittiska miljökemister anser att man inte skulle ha gjort någonting mer än att hålla oljebältet borta från kusten. Marinbiologerna sade att man genom att bränna en del av oljan och använda dispergeringsmedel för att bli av med föroreningar orsakar större skada än vad oljeutsläppet i sig gör, med tanke på att den här typen av olja bryts ned relativt snabbt. I det här läget vill jag också påminna om det som hände i Ungern för några dagar sedan, då en avfallsdamm brast vid en aluminiumfabrik i närheten av Ajka och tre samhällen i Veszprémregionen täcktes av flera ton giftigt rödslam. Jag vill uppmana Europeiska kommissionen att tillhandahålla materiellt EU-stöd till offren för katastrofen och hjälpa till att sanera området. Tack.
Daciana Octavia Sârbu
Det är absolut nödvändigt att vi vidtar alla åtgärder vi kan för att se till att katastrofer som Deepwater Horizon inte kan inträffa i europeiska vatten. Översynen av miljölagstiftningen och lagstiftningen om hälsa och säkerhet i samband med djuphavsborrning är välkommen och nödvändig. Rådet och kommissionen måste sträva efter att utforma en strategi som skapar harmonisering mellan skyddsnivåerna i hela Europeiska unionen. Annars kommer skillnaderna mellan normerna för drift och borrning i medlemsstaterna att göra det möjligt för företagen att bara ha ett omfattande skydd när och där de tvingas till det. Det är omöjligt att kvantifiera de mänskliga, sociala och miljömässiga kostnaderna för Deepwater Horizon-katastrofen i ekonomiska termer. Oljeutvinningen måste emellertid omfattas av försäkringar som täcker de värsta tänkbara scenarierna. Det är enda sättet att se till att skattebetalarna inte tvingas stå för kostnaderna för saneringen, och att lokala företag och samhällen som drabbas av oljeutsläpp får den ersättning som de har rätt till.
Salvatore Tatarella
Oljeutsläppet från Deepwater Horizon i Mexikanska golfen måste bli en varning också för Europa. Vi måste göra allt som står i vår makt för att förhindra att katastrofer av detta slag inträffar i våra egna vatten. Jag anser att den resolution som vi antog i dag är ett steg i rätt riktning när det gäller att skydda havs- och kustmiljön i Europa. Jag tycker också att det är viktigt att medlemsstaterna snarast granskar alla aspekter av oljeutvinning och undersökning av förekomsten av olja i Europeiska unionen. Vi måste prioritera skyddet av vår planet, framför allt för att se till att framtida generationer får en hållbar miljö. Det innebär att vi måste anta sträng lagstiftning på det här området så snabbt som möjligt, för att se till att man tillämpar stränga säkerhetsnormer på alla befintliga oljeplattformar och begränsar den framtida utvinningen.
