Europeiska initiativ på området för civilskydd (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är en debatt om en muntlig fråga till rådet från Karl-Heinz Florenz, för utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet, Gerardo Galeote, för utskottet för regional utveckling och Joseph Daul, för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling, om europeiska initiativ på området för civilskydd - B6-0442/2006).
Antonios Trakatellis 
Herr talman, fru rådsordförande, fru vice kommissionsordförande! De erfarenheter av att hantera naturkatastrofer och katastrofer som orsakats av människor som har förvärvats under de senaste åren har avslöjat att det finns brister i den nationella insatsförmågan, vilket har lett till att förväntningarna på att gemenskapen ska tillhandahålla bistånd har ökat. Detta bistånd måste kännetecknas av effektiva insatser när det gäller förebyggande och snabbinsatser. Därför behövs det ett förvarningssystem och ett system för snabba insatser, som bör bygga på följande fyra komponenter: fastställande och utvärdering av risker, kontinuerlig övervakning av riskerna, en mekanism för varning och information och slutligen beredskap, det vill säga möjligheten att reagera och hjälpa.
Låt mig kortfattat nämna vissa särskilt viktiga parametrar som karakteriserar effektiv räddningstjänstmekanism, som även nämns i Michel Barniers utmärkta rapport som godkändes av plenum och i den rapport som jag lade fram för Europa-Medelhavspartnerskapets plenum.
Vi behöver ett förvarningssystem, insatsenheter från de deltagande staterna, riktlinjer för insatserna och relevant information för medborgarna, bästa praxis för att hantera nödsituationer och ömsesidigt konsulärt bistånd för att fastställa kontaktpunkter mellan medlemsstaterna.
Det är självklart att allt detta inte kommer att kunna genomföras utan nödvändiga medel och deltagande av medlemsstaterna, vilket är centralt i sammanhanget. Fru rådsordförande, frågan är följaktligen om rådet har viljan att tillgodose behoven på detta område och, naturligtvis, säkra det nödvändiga samarbetet från medlemsstaterna.
När det gäller de relevanta besluten anser jag att behovet av att tillgodose medborgarnas behov och förväntningar kommer att vara rådande när allt kommer till kritan, vilket först och främst styrs av den ökande förekomsten och intensiteten av de naturkatastrofer som orsakar förluster av människoliv och även ekonomiska och miljömässiga skador.
Dessutom måste vi alltid komma ihåg att främjandet av samarbetet mellan medlemsstaterna på räddningstjänstområdet successivt kommer att bidra till att förankra ett europeiskt samvete hos medborgarna och att det kommer att vara ett synligt exempel på den solidaritet som måste utmärka Europeiska unionen.
Gerardo Galeote 
författare. - (ES) Herr talman! Utan att gå in på de underliggande orsakerna har flera länder drabbats av allvarliga naturkatastrofer de senaste åren. Särskilt sommartid har vi utsatts för bränder, översvämningar och följderna av särskilt svår torka.
Vi ser ofta hur de drabbade regionerna i medlemsstaterna, ibland de mest utvecklade, saknar tillräckliga resurser för att hantera dessa fenomen själva.
Trots detta verkar det ibland som om vi tycker att det är viktigare att vara solidariska när katastrofer inträffar tusentals kilometer bort än när de inträffar i en medlemsstat.
Trots allt detta tycks rådet vidhålla sin passiva inställning. En del kommer att säga att man måste satsa mer pengar på detta, men det här är ingen ekonomisk fråga, och ett exempel på detta är att ni, företrädarna för rådet, inte gör några framsteg med reformen av Europeiska unionens solidaritetsfond (EUSF), som inte kommer att kosta en enda euro ur gemenskapsbudgeten.
Ibland har vi inga möjligheter att framföra kritik. Plenum godkände att en delegation skulle sändas till de värst drabbade regionerna i början av september, och parlamentets presidium är fortfarande upptaget med regleringsfrågor som måste lösas innan det kan ge grönt ljus för denna delegation.
Vi får dock inte tappa modet eftersom alla anser att vi bör tillhandahålla resurser för en gemensam insats som kommer att leda till att vi blir effektivare i vårt arbete med att hjälpa människor. Subsidiaritetsprincipen kommer att respekteras även i fortsättningen. Det finns ingen avsikt att inkräkta på någon medlemsstats suveränitet.
En rapport som Michel Barnier är ansvarig för har lagts fram för rådet, och den utgör en bra grund för detta arbete. Jag skulle vilja veta om rådet har för avsikt gå vidare med denna fråga. Europaparlamentet kommer utan tvivel att ge sitt entusiastiska stöd, och européerna kommer att vara tacksamma för detta.
Markus Pieper 
författare. - (DE) Herr talman, fru rådsordförande! Ingen region kan hantera naturkatastrofer på egen hand, vare sig det rör sig om skogsbränder, jordbävningar eller översvämningar. Att bekämpa naturkatastrofer och dessutom hantera efterverkningarna av dem går utöver de regionala myndigheternas kapacitet, och därför blir de drabbade regionerna beroende av solidaritet, främst av bistånd från angränsande regioner och stöd från nationell nivå, där ansvaret för räddningstjänsten och katastrofförebyggandet ligger.
Jag vill klargöra att vi inte behöver några nya organ på EU-nivå, eftersom detta bara skulle leda till dubbelarbete och ett slöseri med pengar på administrativa förfaranden. Förslaget att använda EU-medel från strukturfonderna eller till och med pengar som är avsedda för landsbygdsutveckling är enligt min mening något problematiskt. EU-politiken för landsbygdsområden är framtidsorienterad, den utgör ett stöd för nationalstaterna i deras regionala investeringsstrategier i den internationella konkurrensen. En del kräver nu att dessa värdefulla resurser ska användas för att förebygga skogsbränder och ersätta offren, och även när det gäller den saken måste jag säga att jag inte tycker att det verkar särskilt vettigt att använda EU-skattebetalarnas pengar till sådana saker som brandgator.
Som vi alla vet är Europeiska solidaritetsfonden till för att hantera verkligt stora katastrofer i just de situationer där de enskilda länderna inte kan hantera naturkatastrofer, men jag begär att användningen av fondens medel görs mer flexibel. Jag kräver även mer bindande bestämmelser om den internationella samordningen av krisinsatser, i början bilateralt mellan de berörda staterna och vid exceptionella fall även på EU-nivå, men snälla, inför inga nya europeiska superstrukturer på räddningstjänstområdet och slösa inte mer värdefulla EU-medel på uppgifter som faktiskt främst bör lämnas åt nationsstaterna!
Paula Lehtomäki
rådets tjänstgörande ordförande. (FI) Herr talman, mina damer och herrar! Rådet har baserat sitt svar på antagandet att ledamöterna vill veta hur unionens räddningstjänstmekanismer ska utvecklas och hur rådet tänker gå vidare med detta. Ledamöternas inledande anföranden har nu bekräftat att vår antagande var korrekt och att detta verkligen är syftet.
Det huvudsakliga målet med rådets arbete är att förbättra samordningen för att garantera att biståndsinsatserna fungerar effektivare. Rådet kommer att förlita sig på de befintliga strukturerna, såsom det övervaknings- och informationscentrum som drivs i samarbete med kommissionen och rådets generalsekretariat.
Den andra målsättningen för rådets arbete är att snabbt tillhandahålla bistånd var det än behövs. Det är medlemsstaterna som har det huvudsakliga ansvaret för att hjälpa till i nödsituationer. Med hänvisning till kommissionens förslag om att inrätta ett finansiellt instrument för beredskapsorgan och akuta hjälpinsatser undersöker rådet om en del av de gemenskapsbudgetanslag som anslås för räddningstjänstinsatser inom EU kan användas för att hyra transportmedel och utrustning, under förutsättning att vissa villkor uppfylls. Allt detta visar att rådet anser att det är ytterst viktigt att förstärka EU:s beredskap på räddningstjänstområdet.
Konstantinos Hatzidakis
Herr talman! Det är tredje gången vi diskuterar denna fråga under de senaste månaderna, och detta är ett tecken på Europaparlamentets ökade lyhördhet för denna fråga.
Jag har vid ett annat tillfälle påpekat att det är en paradox att vi har en gemensam politik för jordbrukare, för miljön och för regional utveckling men att vi inte har någon politik för de naturkatastrofer som drabbar jordbrukarna, den regionala utvecklingen och miljön. Detta är en paradox i Europeiska unionens fungerande hittills.
Dessutom anser jag att en likgiltig inställning till dessa frågor även bidrar till att EU-skepticismen ökar. Bilden av EU skulle vara mycket mer positiv om det fanns en EU-mekanism och om EU fanns på plats efter alla naturkatastrofer för att hjälpa till att lösa de problem som medborgarna ställs inför vid sådana tillfällen. Vi måste förstå detta. Jag anser inte att det behövs särskilt mycket eftertanke för att inse detta. Vi vill inte att medlemsstaterna ska ersättas på något sätt. Naturligtvis kommer även medlemsstaterna att vara närvarande även i fortsättningen, men vi vill att det ska finnas samordning.
Fru minister! Det var rådet, och inte vi, som bad Michel Βarnier, en framstående europé och framgångsrik kommissionsledamot, att lägga fram ett förslag för er. Ni noterade rådets förslag i juni, och sedan dessa har förslaget legat kvar hos rådet utan att det har hänt något. Ni måste tala om en sak för oss. Jag vet att ni inte bara företräder ert land här, ni företräder 25 länder, och ni måste samordna er sinsemellan, verkligen samordna er. Det har gått flera månader. Måste vi verkligen vänta tills det inträffar en katastrof igen som i Tyskland 2002 innan vi gör något? Vid den tidpunkten var katastroferna skälet till att vi inrättade solidaritetsfonden. Vi kan inte fortsätta på det här sättet. Ni måste komma med tydligare besked någon gång och ni har tid på er till december för att ta upp denna fråga och följa upp Barnierrapporten. Ni är skyldiga er själva att göra detta, eftersom det var ni som bad honom att utarbeta denna rapport, och ni är framför allt skyldiga Europas medborgare att göra detta.
Edite Estrela
Fru rådsordförande, fru kommissionsledamot! Tiderna förändras och med dem behoven. Klimatet är inte längre vad det var för dussintals år sedan. Dagar med brännande torka alternerar med dagar med skyfall.
”Klimatförändringen är inte science fiction”, sa Kofi Annan i dag när han öppnade klimatförändringskonferensen i Nairobi. Försäkringsexperter har förutsagt att naturkatastrofer kommer att orsaka skador till ett belopp av 2,3 miljarder euro 2040.
Klimatförändringen är orsaken till naturkatastrofer runtom i världen som har lämnat förödelse och död i sina spår. Den globala uppvärmningen är ett av vår tids största problem. Det är nödvändigt att öka medvetandet bland medborgarna och uppmuntra dem att delta i förebyggandet av dessa katastrofer, även om ansvaret för att hantera insatser vid naturkatastrofer främst ligger hos det drabbade landet, och EU spelar en stödjande roll.
Gemenskapens räddningstjänstmekanism måste förstärkas med ökade resurser och mer omfattande befogenheter. Det var vad ni sa, fru Lehtomäki, men vilken form kommer denna process för att förstärka mekanismen egentligen att ha? Vad har rådet för avsikt att göra för att förstärka EU:s räddningstjänstmekanism? Stöder rådet förslaget att inrätta ett europeiskt strategiskt samordningscentrum med ansvar för att samla in och sprida information om nödsituationer och tillgängliggöra snabbinsatser för att bekämpa de olika typerna av katastrofer? Vad tänker rådet göra med Barnierrapporten, som nämndes tidigare?
Vi skulle vilja ha svar på dessa frågor.
Jean Marie Beaupuy
för ALDE-gruppen. - (FR) Herr talman, mina damer och herrar! Om det är något område där alla EU-medborgare förväntar sig effektiva gemenskapsåtgärder så är det vid omfattande naturkatastrofer.
Vi har alla sett hur både enskilda länder, icke-statliga organisationer och vanliga människor skyndar till undsättning när stora katastrofer som tsunamin inträffar, och med gemensamma krafter och åtgärder skänker pengar, kläder och tid. När sådana katastrofer inträffar har vi dock också sett att god organisation saknas. Vår organisation är alltså otillräcklig.
Jag och min grupp anser därför att förebyggande åtgärder måste vidtas och kapacitet skapas för att mycket snabbt kunna hantera följderna av katastrofer. Här vill jag uppmärksamma den utmärkta Barnierrapporten, där problemet identifieras på ett bra sätt och lösningar föreslås som inte bara är konstruktiva i fråga om effektivitet, som man kunde vänta sig, utan också i fråga om subsidiaritet, vilket mina kolleger redan har betonat. Här vill jag understryka vad som är betänkandets största förtjänst. Även om ingen ifrågasätter de olika militära organisationernas, räddningstjänsternas och övriga aktörers rätt att utöva sina befogenheter till fullo måste det erkännas att endast EU kan garantera en förebyggande och ansvarsfull samordning.
Jag vill slutligen understryka att EU alltså har haft möjlighet att visa omvärlden att ordet solidaritet inte är ett tomt ord, utan att det är detsamma som praktisk handling. Om EU finns på plats när katastrofer av det slag vi tidigare har sett inträffar - och det finns tyvärr en risk för detta under 2007 - och verkar för att minska det mänskliga lidandet och lindra katastrofernas materiella, tekniska och ekologiska följder så kommer världen att betrakta EU som en väsentligt mer enad och praktisk kraft. Det är också därför det är så viktigt att ordförandeskapet genomför detta projekt på ett framgångsrikt sätt redan i början av 2007.
Derek Roland Clark
Det finns två aspekter. Å ena sidan katastrofer orsakade av naturen eller av människor, å andra sidan terroristattacker.
Låt mig tala utifrån ett brittiskt perspektiv eftersom vi i Storbritannien har drabbats av båda det senaste året. I december förra året råkade vi ut för en brand i en oljedepå utanför London, vilket var den största branden i sitt slag i fredstid i Europa. I juli inträffade en allvarlig terroristattack i centrala London där tre tunnelbanetåg bombades under jord och en buss ovan jord.
Vi klarade av båda situationerna. Och det handlar inte bara om subsidiaritet. Vi vill inte bli beroende - och det borde inte någon annan vilja heller.
Jag har därför en fråga. Vad menar ni med ”europeiska konsulat”? Ska dessa införas utöver de nationella systemen, och vara överordnade dem?
En annan fråga gäller den europeiska civilförsvarsstyrka som Michel Barnier hänvisar till i sin rapport - vad ska den göra? Ska styrkan vara beväpnad? Om ja, under vems kontroll? Stationerad var? Kan den sättas in annat än på uppdrag av och efter tillåtelse av de nationella regeringarna?
Avslutningsvis omfattade konstitutionen en europeisk politik för förebyggande åtgärder mot naturkatastrofer och för civilskydd. Ytterligare en fråga: är det här ett försök att införliva delar av den döda konstitutionen i ny lagstiftning?
Paula Lehtomäki
rådets tjänstgörande ordförande. (FI) Herr talman, mina damer och herrar! Av denna debatt framgår mycket tydligt att rådet, parlamentet och säkert även kommissionen strävar mot exakt samma mål. För det första måste vi kunna inrätta effektiva samordningsförfaranden för civilskyddet. Det andra målet vi har gemensamt är att stödet bör användas där det gör störst nytta. Vi måste komma ihåg att betydande samarbete krävs om vi ska nå våra gemensamma mål. Vi behöver inte nödvändigtvis eller automatiskt nya strukturer och vi ska inte utgå ifrån att något kommer att fungera väl bara för att vi inrättar en ny struktur. Samarbete är därför ytterst viktigt och ett ledord i detta sammanhang.
När vi talar om vissa naturkatastrofer, särskilt utanför EU, måste vi även komma ihåg att det finns betydligt fler aktörer på plats än EU. I sådana lägen måste EU delta i en större och internationellt samordnad insats. Behovet av lokal samordning var mycket tydligt efter tsunamin, då tiotals eller till och med hundratals olika aktörer fanns på plats samtidigt.
Michel Barniers förslag utreds och diskuteras nu av medlemsstaterna. Förslagen är mycket ambitiösa och rådets arbete inriktas nu på att ro i hamn besluten om det finansiella instrument som ska leda till en gemenskapsmekanism för civilskydd. Arbetet fortsätter dock även med förslagen från Michel Barnier, som har ombetts att lägga fram sina synpunkter vid rådets (rättsliga och inrikes frågor) möte den 5 december.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Skriftliga förklaringar (artikel 142)
Sebastiano
(IT) Den ständigt återkommande och lägliga, men också känsliga, frågan om EU:s kapacitet för civilskydd sätter strålkastarna på ett av de mest invecklade och kontroversiella områden som medlemsstaterna någonsin har behövt ta ställning till.
Som jag har sagt tidigare - jag har talat med kommissionen flera gånger och även redogjort för min ståndpunkt här i kammaren - är civilskydd ett område som berör de enskilda medlemsstaterna och därmed oundvikligen ett antal mycket olika lagar, typer av yrkesutbildningar och förfaranden. Därför stöder jag sedan en tid tillbaka förslaget att bygga upp kapacitet och öka samordningen mellan de nationella insatsgrupperna för att anpassa de olika nationella lagarna efter varandra. Jag menar att sådana åtgärder måste delegeras till en särskild europeisk byrå för civila skyddsåtgärder enligt samma mönster som den amerikanska katastrofmyndigheten (FEMA, Federal Emergency Management Agency).
Bortsett från den vilja som visades bland annat när den hemska tsunamin drabbade delar av Indiska oceanen 2004 måste jag tyvärr säga att EU:s krishantering är helt undermålig, vilket den senaste tidens erfarenheter också har visat.
Margie Sudre
(FR) Den strategi som beskrivs i Michel Barniers utmärkta rapport och som syftar till att göra mesta möjliga av de mycket omfattande europeiska insatserna för katastrofbistånd skulle kunna komplettera den gemenskapsmekanism för civilskydd som inrättades 2001, oavsett om en kris inträffar inom eller utanför EU.
Jag välkomnar särskilt förslaget att placera denna styrka i EU:s sju yttersta randområden, vilket ger EU en humanitär och regional närvaro utanför Afrikas kust (Kanarieöarna och Madeira), i Indiska oceanen (Réunion), i eller nära Nord-, Latin- och Sydamerika (Guyana, Martinique, Guadeloupe och Azorerna) och inte minst i de utomeuropeiska territorierna i Stilla havet (Franska Polynesien och Nya Kaledonien).
Vi måste göra som franska Röda Korset, som har inrättat team baserade utanför Europa för att hantera humanitära kriser. Teamen kan ta sig till berörda områden på mindre än 24 timmar och inrätta akutsjukhus och tillhandahålla tält, läkemedel, vatten, telekommunikationer och logistiskt stöd.
För att göra skäl för epitetet handlingens EU måste unionen ta initiativ som inspireras av en tydlig, övergripande och stark politisk vilja.
Ett förstärkt europeiskt civilskydd skulle ha en federativ dimension, där åtgärderna starkt identifieras som europeiska och är en källa till stolthet för våra medborgare, i enlighet med EU:s värderade solidaritetsprincip.
