Återupptagande av sessionen
Ordföranden
Jag förklarar Europaparlamentets session återupptagen efter avbrottet den 29 januari 1998.

Ordföranden
Ärade ledamöter, sedan vår senaste plenarförsamling har nya terrordåd ägt rum i tre av Europeiska unionens medlemsländer: den 6 februari mördades i Ajaccio Claude Erignac, Korsikas prefekt och statens representant i regionen; den 30 januari mördade terroristorganisationen ETA ännu en parlamentariker från Partido Popular, Alberto Jiménez Becerril, och i det här fallet också hans fru, Ascensión García, i Sevilla; samtidigt har fredsprocessen på Nordirland återigen utsatts för attacker genom upprepade attentat mot medborgarna i Nordirland.
Trots risken för upprepning tycker jag att vår institution har skyldigheten att återigen höja förkastandets röst. Alla dessa attentat bör frambringa samma klara och starka förakt hos oss alla - representanter för de europeiska medborgarna - såsom ett förnyat intresse för att öka antiterror- samarbetet inom unionen.
Terrorismen, oavsett vilka politiska mål den har, är ingenting annat än ett mycket allvarligt sätt att inkräkta på rätten till liv, som är den första och viktigaste av de mänskliga rättigheterna.
Jag har skickat kondoleans- och solidaritetstelegram till respektive regering och gjort mig till tolk för hela församlingens känslor.
Jag ber er göra mig sällskap i en tyst minut som hyllning och till minne av offren.
(Parlamentet höll en tyst minut.)

Turism
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande betänkanden:
A4-0040/98 av De Luca för budgetkontrollutskottet om Europeiska revisionsrättens särskilda rapport nr 3/96 om turistpolitiken och dess främjande, samt kommissionens svar (C4-0050/97)-A4-0049/98 av Wemheuer för budgetkontrollutskottet om kommissionens agerande med avseende på påstådda bedrägerier och oegentligheter inom turismsektorn
De Luca
Herr ordförande, ärade kolleger! Fördjupningen av förvaltningsmetoderna inom turismpolitiken har till slut bekräftat det som vi befarade och redan visste sedan länge. Ofta, alltför ofta, har Europeiska unionen använt tilldelade resurser på ett minst sagt frikostigt sätt: administrativ oreda, bristfällig förvaltning, korruption och t.o.m. bedrägeri har tyvärr varit mycket vanligt inom turistpolitiken. Parlamentet har sedan länge, och med ständigt ökande oro, riktat sin uppmärksamhet på denna sektor och har dessutom givit upprepade larmsignaler.
Revisionsrättens särskilda rapport nr 3/96 påvisar brister, former av bristfällig förvaltning och fall av verklig förskingring, i synnerhet med hänvisning till det europeiska turismåret.
I motiveringen av uppdraget från budgetkontrollutskottet har dagens föredragande med förvåning och oro konstaterat en sådan oordning och bristfällig ledning inom generaldirektorat XXIII, som är ansvarigt för just denna sektor, att det inte är förvånande att man har kunnat påvisa slöseri och bedrägeri som utgör en stor del av fondandelen avsatt för åtgärder som verkligen är avsedda att utveckla turismen.
Allt detta, herr ordförande, är inte bara mycket allvarligt för medborgarnas bild av de byråkratiska strukturerna inom Europeiska unionen, utan är även skadligt för turistpolitiken, som borde få högre prioritet, och till vilken man borde avsätta mycket mer resurser än i nuläget.
Det först anmärkningen som bör göras i denna fråga är således att den verkställande makten, kommissionen, har misslyckats i en sådan grad med att hemlighålla graden av oordning och medansvar samt utsträckningen av korruptionen inom sektorn, att verklig oenighet med parlamentet har kunnat konstateras.
Kommissionen har i själva verket uppträtt på ett sätt som syftar till att mildra de egna tjänstemännens ansvar och i synnerhet generaldirektörens ansvar, oberoende av den straffrättsliga och administrativa naturen av detta ansvar. Ett klart bevis på detta är att det inte har inletts någon disciplinär process i enlighet med fördraget.
På samma gång visar sig inte UCLAF: s åtgärd, vilken är värdefull utifrån många aspekter, vara särskilt effektiv, eftersom den är bunden till ett underordnat funktionellt förhållande till kommissionen, som inte garanterar tillräckligt oberoende.
Betänkandet på vilket jag vill fästa er uppmärksamhet, ärade kolleger, syftar inte till att lösa problemen som framlagts. Det utgör dock en första ansträngning för att liknande händelser skall kunna undvikas i framtiden, i synnerhet att oordning och bedrägeri under lång tid hålls hemliga för revisionsrätten, parlamentet och de rättsliga myndigheterna.
Inom turismområdet har allvarliga regelbrott kunnat påvisas, från missbruk av direkta bidrag till oklara procedurer för val av projekt vid anbudsinfordran. Dessutom visar personalen på bristande utbildning, både vad avser förvaltning och finansiell kontroll. Det tog lång tid innan upprepade vädjanden från revisionsdomstolen och parlamentet ledde till en omorganisering för att sanera administrationen inom generaldirektorat XXIII. Det är inte säkert att man har löst alla problem som fastställts i den särskilda rapporten från revisionsrätten och i den djupa analysen som har utförts i samarbete med budgetkontrollutskottet.
För parlamentet kvarstår bara att, som villkor för ansvarsfrihet för 1996, kräva att kommissionen visar på ett uttömmande och övertygande sätt att nya effektiva administrativa åtgärder har vidtagits och att man har inlett kraftfulla åtgärder för att återvinna de felaktigt utbetalda summorna.
Det som har hänt inom turismen för upp hela frågan om tjänstemännens yrkesimmunitet och det sätt - vilket påminner om ett verkligt privilegium - på vilket kommissionen har förvaltat sin rätt att dra tillbaka förslag.
På samma gång framgår det klart att de upplysningar som givits till de ansvariga rättsliga myndigheterna, inklusive parlamentet, har kommit in sent och har varit bristfälliga. Detta visar att det är nödvändigt att i framtiden införa en klar skyldighet att tillhandahålla alla upplysningar som verkställande organ innehar för att på så sätt stärka parlamentets kontroll. Lösningen kan inte begränsa sig till att invänta utgången av de straffrättsliga processerna, som bör förlöpa i samarbete med de rättsliga myndigheterna, utan bör leda till en förstärkning av de disciplinära processerna för att sanktionera de beteenden som kan ha gynnat, på grund av lättsinne eller inkompetens, korruption eller slöseri, oberoende om det skulle visa sig vara brottsligt eller inte.
Vi har således kommit fram till slutsatsen att det är nödvändigt att tillsätta en undersökningskommitté, inte för att bekräfta korruptionen inom turismsektorn, utan för att vi befarar att en liknande situation uppstår för de 20 procent av finansieringen som kommissionen förvaltar utan någon verklig institutionell kontroll.
Och därför är vi, även i framtiden, för den lösning som framlades i en socialistiskt ändringsförslag, enligt vilket utskottet, för att få kontroll över budgeten, skulle få stabila befogenheter att kontrollera och upplysa, vilka motsvarar de som undersökningsutskottet innehar.
Som avslutning, herr ordförande, skulle jag vilja tacka mina kolleger som har arbetat tillsammans med detta arbete. Det är därför, i avsikt att stärka parlamentets befogenheter som kontrollorgan, som jag ber om godkännande av detta betänkande.
(Applåder)

Wemheuer
Herr ordförande, kära kolleger, ärade kommissionärer! Jag försöker, inledningsvis, än en gång att göra distinktionen som jag flera gånger inom loppet av debatten försökt, men som tydligen är svår att tänka sig in i. Kollegan De Luca har sysslat med oegentligheterna på turismområdet, då revisionsrättens specialrapport behandlar dessa. På så vis är hans bidrag på sätt och vis också ett bidrag till kommissionens turistpolitik.
Mitt betänkande behandlar kommissionens agerande, kommissionens tillvägagångssätt, anklagelserna, frågan om parlamentet informerats tillräckligt och frågan om samarbetet med medlemsstaternas rättsliga myndigheter varit tillfredsställande.
Det finns inget som tyder på att kommissionens agerande var påverkat av det faktum att det handlade om turistpolitik. Så tillvida är mitt bidrag inget bidrag till kommissionens turistpolitik. Jag lägger stort värde vid att än en gång fastställa det; kanske klarar här jag av att tydliggöra var skillnaden ligger. Jag anser att kommissionens inte heller hade handlat annorlunda om liknande incidenter hade förekommit i vilken annan sektor som helst av kommissionens politik. Så tillvida är mina anmärkningar av generell karaktär.
Jag skulle vilja koncentrera mig på två punkter. Den ena är frågan om hur kommissionen har agerat gentemot parlamentet. När man tittar på listan över rapporter som utarbetats om detta problem, och antalet undersökningar, så skulle man kunna tycka att det under kommissionens historia inte har funnits något fall som undersökts så omfångsrikt och uttömmande, och att informationen till parlamentet till följd av detta måste ha varit mycket utförlig. Så är inte fallet. Nästan allt som skett, har skett efter parlamentets önskan och insisterande. Resultaten av undersökningarna har inte heller på något sätt kommit med posten dit där de hör hemma, utan har ofta kommit hit först när vi har frågat efter dem och ibland - man kan ju bara fråga efter det vars existens man känner till - ibland inte kommit alls. Jag vet inte om vi alla i dag vet vilka undersökningar som gjorts; vi kan, som sagt, bara utvärdera det vi får kännedom om. Vi fick resultaten så sent, att vi inte kunde ta med dem i de relevanta besluten, nämligen beslutet om ansvarsfrihet. Därmed har en vederbörlig, viktig, väsentlig rätt för det här parlamentet skadats.
Ni skall inte tro att det är någon tjänst ni gör oss när ni ger oss information. Vi har rätt, ja till och med en fördragsstadgad rätt till den här informationen! Ni skall inte handskas så lättfärdigt med den! Ni får inte säga att där kommer det en som för 125: e gången frågar samma sak! Det måste bli ett slut på det här! De vet ju redan allt! Nej, vi har rätt att fråga på, tills vi accepterar och kan acceptera att det är det slutgiltiga svaret!
Kommissionen har kanske varit grundlig, men den saknar fingertoppskänsla. Om den speciella kommitté som ni har inrättat för att än en gång kontrollera alla akter från turismområdet, skulle lyda under ett oberoende organ, så blev kanske resultatet detsamma, men vinsten i trovärdighet mångfaldigt. Men så ser inte ni på det. Ni ser det bara internt, och det gör saken så svår.
Till sist ett ord om kontakten med medlemsstaternas rättsliga myndigheter. Jag vill inte här värdera, men ett måste vara klart för kommissionen, allmänheten, kommissionens tjänstemän och ledamöterna i detta parlament och alla människor som skulle kunna ha med det att göra: kommissionen och dess tjänstemän och anställda är också underkastade en - jag höll nästa på att säga " jordisk" rättvisa, en helt normal lagstiftning, som alla andra människor. Ni må vara skyddade av immunitet, men lagarna gäller. Det måste tydliggöras i kontakten, i er kontakt med lagarna.
Kommissionen är inte Europeiska unionens sextonde medlemsstat med en egen lagstiftning. Den är inte heller som Vatikanen stat i staten som kan bestämma när, var och hur rättvisa skipas. Var snälla och tänk på det och det i allas vårt intresse!
(Applåder)

Cunningham
Herr ordförande! Detta särskilda bedrägeri inom turismsektorn har kastat en mycket mörk skugga över inte bara turistsektorn, utan över hela Europeiska unionen. Vi måste fördöma detta bedrägeri, det finns inga mellanting, och fördöma bedrägerier var än vi finner dem.
Bedrägerier skadar inte bara turismsektorn, utan hela grundvalen för många av våra institutioner. Så jag vill göra vårt fördömande kristallklart. Jag vill emellertid också uttrycka min erkänsla för de framsteg som skett i turismsektionen under de senaste åren under den nye kommissionären, Christos Papoustis. Många av förbättringarna har skett tack vare honom och dem som arbetar i sektorn.
Vi måste därför väga våra fördömanden mot de framsteg som har gjort och gå framåt. Låt oss erinra oss att turismen är en av de viktigaste näringarna i hela Europeiska unionen som skapar miljoner arbeten i många, många länder runt om i Europeiska unionen.
Så nu måste vi fördöma det som skett tidigare, men samtidigt gå framåt. Vi måste samarbeta med kommissionen för att stärka turistnäringen. Denna har i en viss mån varit en Askunge-näring i Europeiska unionen alldeles för länge och borde främjas för att skapa fler arbeten, mer stabilitet och mer tillväxt i våra länders ekonomier. Det är viktigt att vi går framåt tillsammans för våra medborgares skull eftersom arbeten kommer att skapas av tillväxt i turismsektorn.

Lambraki
Herr ordförande! Jag vill gratulera kollegan Wemheuer till hennes uppoffrande arbete under utarbetandet av betänkandet som hon presenterar för oss i dag. Jag tar till orda för att betona att, efter den utförliga debatt vi hade i den socialistiska gruppen, konstaterade vi att de gamla frågorna om bedrägerier som berör turismen, vilka för övrigt även vår föredragande refererade till, behandlas av kommissionen både med administrativa förändringar och med remiss av frågorna till rättvisan på initiativ av kommissionen och den ansvarige kommissionsledamoten Papoutsis, men att besluten i fråga inte är fattade.
Vi anser att det är vår skyldighet att göra detta uttalande, därför att betänkandet inte bara avser turismen, vilket titeln antyder. Det avser i allmänhet frågan om en ovillkorlig öppenhet och en tydlig verksamhet inom kommissionen. Och dessa synpunkter i samband med kommissionens sätt att fungera och samarbeta med parlamentet är vi alla överens om och vi kommer alla att bidra till att vi går vidare i denna riktning.

Kellet-Bowman
Herr ordförande! Detta är en mycket gammal fråga som det har tagit mycket lång tid för att komma hit, och om det inte vore för Wemheuers arbete så hade vi antagligen fortfarande famlat i mörkret.
1989 slog McMillan-Scott larm för händelseutvecklingen och under de följande fem åren förbigicks och förbisågs hans betänkanden i viss utsträckning. Budgetkontrollutskottets tidigare betänkande rentvådde inte generaldirektorat XXIII, men lät dem verkligen slippa undan. Det finns inget behov av att erinra oss vad som gick fel eftersom kommissionen numera medger allt detta och jag citerar: " även om de flesta åtgärderna hade vidtagits eller höll på att genomföras när den nuvarande kommissionen tillträdde så erkänner kommissionen att är den ansvarig som institution för sådana åtgärder med avseende på information till parlamentet och åtgärder för att rätta till brister som uppdagats. Kommissionen medger att flera aspekter av turismprogrammet kunde och skulle hanterats annorlunda. Den beklagar att när varningstecken visade sig så agerade man inte så snabbt som man i efterhand förstått att man borde. Lärdomar av det skedda har dragits."
Jag anser att det som skett har skett. Självklart måste vi fortfarande ta itu med indrivandet av de pengar som kommissionen ännu inte fått tillbaka och dessa saker övervägs och handhas av polisen i åtminstone två länder. Jag vill betona för kommissionen att de problem vi haft med dem berott på en felaktig lojalitet gentemot deras företrädare. Jag anser att den lojaliteten har varit missriktad och mycket av dröjsmålet har resulterat ur detta.
De Luca har mycket rätt när han säger att resultatet av denna undersökning har fört kommissionen och parlamentets budgetkontrollutskott närmare varandra i att ta itu med olika problemen. Generaldirektorat XXIII har setts över och det sunda och effektiva ledarskap som Liikanen fört med sig tror jag kommer att hindra att sådana här saker sker i andra generaldirektorat, så framsteg har skett. Som två talare redan har sagt så har turistpolitiken tagit skada och måste få möjlighet att repa sig.
För att sammanfatta det hela så har Wemheuers och De Lucas betänkanden rättfärdigat två personer. Först och främst, McMillan-Scott själv vars uthållighet och envishet ledde till att dessa undersökningar fortsattes när de mycket väl kunde ha lagts ned och den undersökande journalisten har också rättfärdigats; hans arbete har varit mycket konstruktivt för vårt arbete.
(Applåder)

Giansily
Herr ordförande, mina kära kolleger! Inför det omfattande och ytterligt allvarliga problemet med bedrägerier inom unionen utarbetas successivt en ny strategi på Europaparlamentets initiativ.
Sedan flera år gör parlamentet oförtrutna ansträngningar för att få ökade medel från rådet och kommissionen. För att bekämpa denna farsot och göra det möjligt för gemenskapen att bättre försvara sina ekonomiska intressen måste målsättningen inom politiken finnas kvar och medborgarna i Europa kunna garanteras att de offentliga medlen verkligen används i allmänhetens intresse.
De Lucas utmärkta betänkande är ett viktigt bidrag till att förstå de faktorer som givit upphov till bedrägerierna inom turismsektorn och hur de samverkat. Att beklaga och fördöma räcker inte. Kommissionen ertappades förvisso i förvaltningen av en av sina mest betydande inre politikområden men det viktigaste måste vara att exakt analysera de brister som möjliggjort en sådan våg av oegentligheter i transaktionerna inom turismpolitiken och att genomföra konstruktiva förslag för att göra något åt situationen.
De Luca har gjort det arbetet. Det är väl inte så konstigt om vi blir häpna och t.o.m. chockade när vi får veta att såsom turismpolitiken sköttes tillät den att stöd utbetalades till organisationer som inte hade rätt till det, att man tagit emot och accepterat kontrakt som undertecknats av personer utan behörighet, att man inte klart fastställt vilka utgifter som kunde komma i fråga, att den som verkligen erhöll anslag eller finansiering inte nödvändigtvis var den som avsågs i kontrakten?
Sådana felaktigheter och brister är oacceptabla! För att komma framåt måste vi försöka ta reda på hur de äventyrat den normala driften i denna politik, hur felaktigheter och oegentligheter kunnat uppkomma och utvecklas för att sedan nå en sådan omfattning att media reagerar.
Att erkänna misstaget är redan att ana sanningen. Det viktiga är nu att kommissionen får tillräckliga medel för sina ambitioner och genomför de åtgärder som föreslås i De Lucas betänkande och av parlamentet. Att komma överens om ett uttalande räcker inte - det måste omvandlas till handling. Vi förväntar oss betydande åtgärder som visar på beslutsamhet hos de ansvariga inom unionen.

Thors
Herr ordförande! Det som Wemheuer säger är riktigt: Parlamentet ställer frågor i detta ärende tills vi får svar. Det tycker jag är en fullständigt riktig utgångspunkt. Det är på detta sätt som vi skall utöva vår kontrollmöjlighet. Som svar räcker inte SEM 2000, även om det är ett gott arbete som pågår, utan vi måste få denna fråga ur världen en gång för alla. Jag tror att det är värdefullt att vi försöker att egentligen koncentrera oss mer på undersökning av hela proceduren med beviljande av ansvarsfrihet än att försöka hitta enskilda skyldiga i så stor utsträckning som har skett.
Bästa kolleger! Det finns ändå saker i betänkandet som bekymrar, nämligen att vi kanske inte riktigt tillräckligt klart har sett det som vi står för, dvs. att fortsätta att kräva mer kontroll, mer personal eller att kräva ett öppnare och genomskådligare förvaltningssystem i allmänhet. En öppenhet i allmänhet är den bästa kontrollen av gemenskapens medel. Jag hoppas att parlamentet skall slå in på den vägen.
I övrigt måste jag säga att vi inte skall dra felaktiga slutsatser och sträva efter mer centralisering av förfaranden. Det vore en felaktig väg att slå in på. Jag tror också att vi skall vara mycket uppmärksamma på vilken roll som vi avser att ge UCLAF. Det finns nämligen tecken på att denna enhet blir " en liten stat i staten" och att dess effektivitet kanske inte är så stor som vi skulle önska.
Jag hoppas att vi i detta sammanhang också tar tillfället i akt och skapar enhetliga regler rent allmänt i unionen för revision, bättre enhetlighet när det gäller bokföringslagstiftningen och vilka verifikat som skall bevaras i framtiden. Likaså har vi i andra sammanhang berört indrivningsreglerna som är för oklara, samt återkraven. Avslutningsvis hoppas jag att vi också drar lärdom av denna procedur när vi förnyar tjänsteföreskrifterna för hela unionens personal.

Seppänen
Herr ordförande! De saker som nu behandlas ägde rum innan Finland blev medlem i Europeiska unionen och som angår därför inte oss utan Europeiska unionens sydligare medlemsländer. Härmed syftar jag inte på något speciellt land eftersom alla länder ligger längre söderut än Finland.
Undersökningarna visar att Europeiska unionen har ett jättelikt kontrollproblem. Det har framkommit att en administrativ förvirring är kännetecknande för Europeiska unionen. Denna administrativa förvirring råder inte bara inom turismen utan enligt vår erfarenhet speciellt inom jordbruksförvaltningen och till exempel i energipolitiken.
Undersökningarna har visat att kommissionen har gjort sig skyldig till allvarliga försummelser. Det ser ut som om kommissionen har handlat som den belgiska polisen. Det är mycket allvarligt när kommissionen anklagas för att ha ställt sig negativ till undersökningar om att den hemlighåller information till parlamentet och att det har hänt olagligheter som man inte försöker utreda. Det finns grunder för att inte bevilja ansvarsfrihet för år 1996 om kommissionen inte tillhandahåller de dokument som parlamentet begärt. Det är förvånande att kommissionen har så många medarbetare med bristande kompetens. Enligt min uppfattning borde man kunna anställa även kompetent personal med de löner som kommissionen betalar.
De som har författat betänkandet har gjort ett utmärkt arbete, men enligt min mening har de i alltför liten omfattning fäst uppmärksamhet på de nationella kontrollorganens försummelser. Försummelser har förekommit både hos dem som delar ut pengar och hos dem som tar emot dessa. Enligt min mening måste bovarna tas fast på ömse håll om vi skall ägna oss åt bovjakt. I detta hänseende önskade jag att även de nationella myndigheterna tog sitt ansvar och att parlamentet i detta ärende sände ett budskap om effektivisering av kontrollen även till de nationella myndigheterna.

Holm
Herr ordförande! Wemheuer skriver i sitt betänkande att " ända sedan /.../ 1989 har kommissionen undanhållit parlamentet och revisionsrätten /.../ relevant information, tillhandahållit information efter omotiverade fördröjningar och vid tillfällen lämnat vilseledande information" . Kan det verkligen vara så illa i kommissionen? Vad är det egentligen som kommissionen försöker dölja? Något måste det ju vara, eftersom den annars inte hade agerat på detta sätt, dvs. genom att sluta sig inne, försöka skydda egna tjänstemän och försöka lägga locket på offentligheten. Öppenheten i EU-systemen verkar det nämligen vara väldigt illa ställt med. Uppenbarligen vågar kommissionen inte se medborgaren i ögonen och förklara att " detta har gått snett, här gjorde vi fel, men detta har vi försökt att åstadkomma på detta sätt" . Sådana erkännanden från kommissionen är väldigt svåra att få fram.
De ledamöter av kommissionen som är här nu vill jag fråga: Hade det inte varit bättre att ha en ordentlig offentlighet i kommissionen? Det är som Thors sade, nämligen att det bästa kontrollorganet som vi har är offentlighet och öppenhet, vilket vi borde ha mycket av. Denna historia har snart pågått i tio år. Det bästa hade väl därför varit om man lade papperen på bordet nu så att vi inte skall fortsätta att älta denna fråga om och om igen. Vi från parlamentet kommer nämligen inte att glömma de frågor som vi har ställt. Europaparlamentet utför bara sin plikt och skyldighet att vara EU: s kontrollorgan.
V-gruppen kommer att stödja Wemheuers betänkande till punkt och pricka. Från budgetkontrollutskottets sida nöjer vi oss dock inte med att kontrollera och hitta fel, utan vi tar också fram många konstruktiva förslag på hur man kan agera bättre i framtiden. Jag hoppas verkligen att kommissionen läser våra betänkanden och försöker göra det bästa i framtiden.

Ewing
Herr ordförande! Jag vill börja med att lyckönska dessa två modiga föredragande som har redogjort för alla dessa obehagliga omständigheter så tydligt och utan omsvep. Jag skulle också vilja framföra min hyllning till McMillan-Scott eftersom jag minns att när detta började 1989 var han nästan ensam - men jag stödde honom hela tiden - att söka efter sanningen i denna ganska tarvliga affär där folk har skott sig och inte, vad jag vet, ännu betalat tillbaka något eller blivit officiellt ombedda att göra det.
Vi vet alla att vi måste gå vidare och att de som nu innehar sina poster inte är de ansvariga för dessa plundringar.
Vi är alla medvetna om turismens betydelse. Turismen fortsätter i stor utsträckning att vara en sovande jätte i medlemsländerna. Vi vet att den kan ge fler jobb, en siffra på 100 miljoner har nämnts, men vi vet också att mycket mer kan göras med mellanstatligt samarbete och marknadsföring och längre säsonger i några medlemsländer. Jag talar med en del inlevelse eftersom jag inte kan erbjuda det bästa vädret i min del av gemenskapen, men då den är mycket bra för vissa slags semestrar. Vi vill inte slå vår sovande jätte i skallen. Men det är en fråga som är skild från att försöka ta itu med de saker som varit fel i det förflutna för att se till att de inte inträffar igen. Det är den ståndpunkt de flesta av oss intar.
Vi känner att en del upprensningssarbete återstår att göra och att en del frågor borde ställas om varför information undanhölls eller var missvisande, och varför oegentligheterna tolererades i åratal, vilket kanske, som Kellet-Bowman sade, berodde på överdriven lojalitet. Men när brottsliga eller bedrägliga handlingar förekommer kan inte dessa tolereras av någon vald ledamot i parlamentet. Kommer det att göras några försök att kräva tillbaka pengarna genom skadestånd? Är det brottsliga förfarandet preskriberat i de två medlemsländerna eller inte? Jag har hört att detta är en möjlighet, så det kan vara ytterligare en väg som inte är framkomlig för att ta itu med detta problem. Jag har inte fått höra talas om några suspensioner, avskedanden och bötfällanden. Det ligger i parlamentets intresse att få vet om detta kommer att ske.
Parlamentet har ett mycket starkt vapen i rätten att bevilja ansvarsfrihet, men det är mycket svårt att uträtta det arbetet om budgetkontrollutskottet och parlamentet inte får tillgång till information. Vi måste verkligen vara säkra på att vi får information innan vi beviljar ansvarsfrihet för 1996. Den måste vara villkorlig ända tills vi får svar på de frågor vi tagit upp här.
Kommer kommissionen att gå med på detta i framtiden? I punkt 9 yrkar De Luca på att kommissionen inom tre månader lägger fram en rapport om framstegen för inkrävandet av otillbörliga utbetalningar. Går kommissionen med på det? Håller kommissionen med om att det måste vara total öppenhet från och med nu och att sådana missförhållande inte kommet att förekomma i framtiden även om lojaliteten står på spel? Detta är de frågor jag skulle vilja ställa till kommissionen. Jag hoppas att vi kommer att få svar.

Buffetaut
Herr ordförande! Affären med förmodade bedrägerier och oegentligheter inom turismsektorn är en av de mest oroande som budgetkontrollutskottet haft att granska, eftersom den tydligt visar att kommissionen velat undandra sig sitt ansvar och dölja verkligheten och de allvarliga missförhållandena i DG XXIII för parlamentet - en institution, låt oss ändå erinra om det, som representerar folken inom Europeiska unionen.
Måste vi påminna om att de första misstankarna om bedrägeri uttrycktes redan 1989? Sedan dess har betänkanden, interna utfrågningar och särskilda rapporter om att stora administrativa brister och uppenbara oegentligheter förekommer avlöst varandra.
Men kommissionen har uppenbarligen bedrivit en förhalningspolitik för att undvika att skandalen skulle bli offentlig och att parlamentet skulle bli fullständigt underrättat. Hur förklarar man att den ansvariga för enheten " turism" tvingats redogöra för sina manövrar först fem år efter att de högst ansvariga inom kommissionen varnats?
Tyvärr visar andra ärenden som budgetkontrollutskottet haft kännedom om att dessa händelser inte på något sätt är isolerade fenomen. Det är ett oroande tecken på att kommissionen alltför ofta är en bristfällig myndighet som drabbats av bedrägeri, oegentligheter och t.o.m. korruption.
Kommissionen skall inte längre uppträda som en stat i staten för att använda ett franskt uttryck, eller som en ytterligare stat inom unionen, vilket sades nyss, som inte kan underställas någon politisk eller intern kontroll eller kontroll av parlamentet.
De Lucas och Wemheuers betänkanden är modiga ställningstaganden. Ansvarsfriheten för 1996 beror nu på vilka svar som kommissionen kommer att lämna på dessa två betänkanden.
Parlamentet måste erinra kommissionen om att attityden som består i att fly från sanningen allvarligt skadar unionens anseende, liksom anseendet för vårt parlament som följaktligen uppfattas som ineffektivt och onödigt.

Lukas
Herr ordförande! När det så kallade turismfallet blivit till en prövosten för kommissionen, så måste alla europeiska institutioner, framför allt Europaparlamentet, sätta till alla klutar för att den här skandalen inte skall få den europeiska turistpolitiken på fall. Föredragandens förslag, som kommer att bidra till en lösning och förbättring, borde därför förverkligas så snabbt som möjligt. Det omedelbara inrättandet av ett parlamentariskt undersökningsutskott rekommenderas å det snaraste.
Å ena sidan handlar det om att förbättra kommissionens hela förvaltningskultur, och inte bara på turismområdet. Å andra sidan handlar det emellertid om att befria turismen från en skadlig image, från en negativ symbolik. Turismen blir ju ändå i egenskap av sektor utan rättslig grund styvmoderligt behandlad. En intelligent europeisk turistpolitik skulle som knappt något annat område i näringslivet kunna sörja för nya arbetsplatser på turismområdet. Man måste också ha för ögonen att Europa visserligen fortfarande är världsledande inom turism, men har i flera år förlorat andelar på världsmarknaden.
Det är därför nödvändigt att radikalt gallra bort dessa negativa aspekter och sedan försätta kommissionen i en sådan personell och budgetär situation att det kan utföra ett gott arbete för turismen.

Bösch
Herr ordförande, mina damer och herrar! Ifall någon hade kommit på idén att det skulle vara billigare att dölja saker bättre i den europeiska förvaltningen än att upptäcka dem, så har denne fått ändra åsikt, om inte förr så med framläggandet av de betänkanden som diskuteras här i dag.
Vi kan i dag inte beräkna hur stor den faktiska materiella skada som uppstått för turismen i Europeiska unionen genom dessa försummelser - försiktigt uttryckt - är. Vi måste dock samtidigt beakta att vi som parlament i hög grad förpliktigar oss i de två betänkandena. Inte bara för att vi binder framläggandet av godtagbara förklaringar från kommissionens sida till beviljandet av ansvarsfrihet för 1996, vi utesluter också inte uttryckligen möjligheten till en undersökningskommitté. Men kanske ännu viktigare är att vi uppdrar åt oss själva att reformera vårt budgetkontrollutskotts verksamhet i motsvarande grad.
Detta är så viktigt, eftersom de två föreliggande betänkandena i förbindelse med andra betänkanden - t.ex. från kollega Fabra Vallés om Meda eller kollega Kjer-Handen om Phare - klargjort för oss att vi på grundval av det hittills uppenbarligen ofta bristfälliga informationsflödet inte är i stånd att fullgöra vår uppgift som politiska företrädare för de europeiska skattebetalarnas intressen. Detta kommer i framtiden säkert inte att vara möjligt i ett s.k. neutralt utskott. Vi kommer att i det avseendet och i de beslut som vi måste fatta i de här betänkandena också fråga - och det som kammare och inte budgetkontrollutskott -, var till exempel i en nära framtid vårt sekretariat skall placeras. Det är alla praktiska saker som vi på grundval av betänkandena i dag måste ta itu med.
Vi har givit revisionsrätten som budgetkontrollmyndighet tillämpliga medel för att i framtiden kunna göra ett bättre arbete. Det krävs därför av oss som parlament att kunna tänka oss in i detta arbete. Vi är mitt uppe i att omdefinera vår uppgift som kontrollorgan av den europeiska byråkratin. Vi måste var på det klara med att kommissionens och dess medlemmars intressen inte nödvändigtvis är våra, och jag anser att i det avseendet skulle de båda föreliggande betänkandena kunna få vårt fulla stöd.

Theato
Herr ordförande, mina damer och herrar! Det förefaller nästan groteskt, om det inte vore så djupt allvarligt. Vi sysslar med händelser som ligger år tillbaka i tiden och vars ekonomiska storlek i jämförelse är rätt ringa. De otaliga undersökningarna inom turismområdet som revisionsrätten, Europaparlamentet, EG-domstolen och också kommissionen själv genomfört, går tillbaka till 1989. Har vi då inget annat att göra än att syssla med de här gamla sakerna? Jag tror inte att det är det som det handlar om.
Än mer är fallet turism symtomatiskt för usuanser i kommissionen som kan eller skulle kunna antas också på andra områden. Det är parlamentets uppgift att i sin kontrollfunktion utforska alla symtom på missförhållanden, såväl som att påvisa upptäcka fall av dålig förvaltning och oegentligheter ända upp till bedrägeri, kräva att de åtgärdas och att övervaka. För detta behöver parlamentet dock information i rätt tid och utan förbehåll, i första hand från kommissionen, också när egna tjänstemän kan ha agerat slarvigt eller felaktigt. Immunitetens skyddsmantel skulle för övrigt också kunna förhindra deras befogade försvar.
I föreliggande fall har parlamentet, i synnerhet i det förflutna, fått nödvändig information bara efter tvekan och i brottstycken. Det är revisionsrättens, men två specialrapporter hittills, och parlamentets föredragandes, med numera tre betänkanden, förtjänst att mörkret i det förflutna på turismområdet lysts upp. Kommissionen kan inte tycka om de här betänkandena. Wemheuer har med ett noggrant detaljarbete utarbetat en tidtabell för händelserna. På eget initiativ har hon spårat upp källor som tidigare var okända för oss och sållat dokument, dock, och det beklagar jag, inte vägt dem på samma sätt och tagit med sin bedömning. Ur detta kan inte bevisade påvisan om skuld avledas.
Även om Europeiska året för turism står i blickpunkten för betänkandet visar i synnerhet de Luca upp vidare svåra oegentligeheter i generaldirektoraten, men tillfogar också ansatser till förbättringar från kommissionens sida. Dessa ansatser, som de också framgår från de tre kommissionärerna, Gradin, Liikanen och Papoutsis, såväl som budgetkontrollutskottets generalsekreterare, räcker dock inte till.
Våra krav är klart formulerade: mer öppenhet, information utan förbehåll, i synnerhet när EU-tjänstemän verkar vara inblandade, oberoende undersökningsbefogenheter genom UCLAF, prövning av frågan om immunitet och sträng ekonomisk kontroll för att bara nämna några. I båda resolutionerna är det, som tidigare sagt, djupt allvar för oss. Blotta hotet om ett upprättande av ett undersökningsutskott i Europaparlamentet tycker jag är meningslös om vi inte tänker använda oss av detta instrument. Än mer måste stärkandet av befogenheterna och personalresurserna hos oss, nämligen i budgetkontrollutskottet, genomföras. Vi hoppas, herr ordförande och kommissionen, att vi i samarbete gemensamt kan skapa en ny början till en bättring.

Rosado Fernandes
Herr ordförande, kommissionärer! De Luca och Wemheuer presenterar en ny infallsvinkel på det som sker inom bedrägeriområdet, en fråga som har bekymrat mig ända sedan jag kom till parlamentet.
Denna gång är det inte de nationella aktörerna, denna gång är det inte medlemsstaterna, denna gång handlar det om vad en, av kommissionen illa omtyckt, tjänsteman kallade " the rotten heart of Europe " . Det finns faktiskt aspekter som man inte kan bortse ifrån, saker som inte fungerar vilka inte kan ignoreras, rättsliga aspekter som inte behandlas, och det finns den så kallade öppenheten, som jag skulle vilja kalla hederlighet, som inte respekteras. I själva verket måste vi bekämpa felen, bedrägeriet genom att undvika just själva felen. När dessa inträffar, måste vi bestraffa och harmonisera strafflagarna i medlemsstaterna för att de facto kunna finna stränga bestraffningar för de som agerar bedrägligt.
Sanningen är att De Lucas infallsvinkel förefaller mig extremt positiv, och den visar oss vad som har skett i generaldirektorat XXIII vad gäller den så viktiga nyckeln till rikedom som den europeiska turismen är. Vi måste således handla från en rättslig utgångspunkt, innan bedrägeriet genomförs, vi måste handla när det är i stigande, och efter lågvattnet, för att finna ett sätt att bestraffa de som har överskridit reglerna för vad som kallas " gott uppförande" .
Jag anser faktiskt att det är där vi måste slåss. Jag anser att budgetkontrollutskottet slagit in på rätt väg och jag känner en stor ära i att i dag göra ett inlägg då jag känner till dess medlemmar och det utmärkta arbete som de hittills har genomfört.

Van Dam
Herr ordförande! Revisionsrättens iakttagelser angående den finansiella förvaltningen inom turismsektorn under perioden 1990-1995 är förfärliga. Vid anbudsförfaranden saknades en tydlig definition av målsättningar och acceptabla budgetar, liksom garantier för urvalskommitténs opartiskhet. Tjänstemännens kvalifikationer var otillräckliga. Projekt godkändes utan tillstånd från styrekonomen, bidrag utbetalades utan verifikat. Kort sagt, det handlade om en omgivning där det fanns gott om utrymme för oegentligheter och bedrägliga förfaringssätt.
Vi konstaterar instämmande att den nuvarande kommissionen arbetar på att förbättra den finansiella förvaltningen. Även den av kommissionen inrättade Task Force för undersökning av förmodat bedrägeri inom turismsektorn förtjänar ett erkännande. Ändå kan parlamentet ännu inte avsluta bedrägeriärendet, eftersom en stor del av de medel som oriktigt utbetalats fortfarande inte har krävts tillbaka. Urvalskommitténs opartiskhet är ännu inte garanterad, och mot de ansvariga högre tjänstemännen har ännu inga åtgärder vidtagits.
Inrättandet av en undersökningskommitté är ett tungt politiskt medel. Men om kommissionen inte visar tillräckligt gehör för yrkandena i De Lucabetänkandet kommer parlamentet att behöva ta till detta instrument.
Jag vill också uppmana kommissionen att än en gång göra en grundlig översyn av nyttan med turismprogrammen på gemenskapsnivå. Det är ett allvarligt fel att projekten hittills inte har genomgått någon effektiv utvärdering. Om inte kommissionen omedelbart tar itu med detta kommer parlamentet att ta konsekvenserna av detta i samband med fastställandet av budgeten för 1999. Vi kan inte fortsätta i evighet med att förlänga krediter för projekt vars ändamålsenlighet inte kan påvisas.
Vid sidan av utvärdering av ändamålsenligheten behöver man också kontrollera om de europeiska programmen verkligen har ett mervärde i förhållande till nationellt agerande. Enligt kollega De Luca skulle vikten av turism inom ramen för gemenskapens politiska grenar vara oomstridd. För att något skall vara oomstritt krävs att alla är överens om det. Jag kan försäkra honom om att så inte är fallet i denna sektor. Ingen har i varje fall kunnat övertyga mig om nödvändigheten och nyttan med en europeisk turismpolitik. Och det är jag inte ensam om.

Blak
Herr ordförande! Det är en gammal fråga vi debatterar i dag. Men även om jag länge har känt till denna fråga, så är jag fortfarande upprörd över hur detta har utvecklats. Ärenden som denna underbygger de många myter och lögner som florerar om Europeiska unionens olika institutioner. Allt fler människor runt om i Europa tror att kommissionen är ett slutet sällskap som vägrar att rätta sig efter omvärldens och medborgarnas krav. Att det är en gigantisk byråkratisk apparat, där en del av tjänstemännen ägnar sig åt stöld och bedrägeri, medan den andra delen försöker skyla över olagligheterna. Folk blir misstänksamma och känner sig främmande inför det europeiska samarbetet. Som medlem av budgetkontrollutskottet vet jag att dessa myter inte är sanna. Jag vet, att kommissionen är långt bättre än sitt rykte. Det är vårt jobb att göra medborgarna uppmärksamma på att det europeiska samarbetet har många goda sidor, men vi skall också se allvarligt på de problem som faktiskt finns. Vi skall vara öppna för att problem kan uppstå, och reagera snabbt när de väl inträffar. Dessvärre finns det människor i kommissionen som inte har skött sitt arbete i denna fråga. Nu tänker jag inte bara på dem som har deltagit direkt i själva bedrägeriet, utan också på dem som därefter har undersökt saken, och som har haft ansvaret att informera parlamentet. De som inte har skött sitt arbete ordentligt, bär ett stort ansvar på sina skuldror. De bidrar till att ge näring åt de känslor av skepsis och främlingsskap gentemot EU, som finns i många medlemsländer.
Men det finns saker att glädja sig åt. Särskilt Wemheuers insatser i denna fråga har varit föredömliga. Jag vill också uttrycka min tillfredsställelse över vår budgetkommissionär Liikanen. Jag känner att vi talar samma språk när det gäller förvaltning och öppenhet i EU: s institutioner. Jag tror på att kommissionen har tagit lärdom av denna sorgliga historia om turismen, men det får vi först veta, när nästa bedrägeri dyker upp. Förhoppningsvis kommer man inte att göra om samma misstag.

Sarlis
Herr ordförande, kära kolleger! Den resolution som Wemheuer redogjort för, med de ändringar som har gjorts, utgör inte en anklagelse mot personer utan mot urholkade och tvetydiga förfaranden som har givit näring åt affärsuppgörelser i årtionden. På grund av dessa förfaranden försenades och försenas expedieringen av straffärenden och disciplinära ärenden och kraven avskrivs. Den produktiva grenen av den europeiska ekonomin som i detta konkreta fall utgörs av turismen faller offer för all denna försening och berövas, och har berövats, gemenskapsstöd på grund av den omgivande misstänksamheten i samband med finansieringen av dessa grenar. Ett klassiskt exempel utgörs av Philoxenia-programmet vars finansiering garanterades i sista stund, föregående december, eftersom just ingen ville stödja ett i övrigt utmärkt stödprogram för turismen.
En andra fråga som jag skulle vilja ta upp, kära kolleger, är att budgetkontrollutskottet inte på ett korrekt sätt kan fullgöra sitt arbete vad avser kommissionens ansvarsfrihet och inte heller vad avser att verkställa budgeten av den enkla anledningen att kommissionen inte ger information till Europaparlamentet. Hur skall vi kunna rekommendera parlamentet att bevilja eller inte bevilja kommissionens ansvarsfrihet, om denna kommission inte ger oss information? Av denna anledning har ett ändringsförslag lagts fram i vilket vi kräver att budgetkontrollutskottet skall ges status såsom undersökningskommitté för att vi, när vi kräver information, skall få den av kommissionen.
Ett annat faktum som är väsentligt, herr ordförande, och för vilket ert personliga bidrag skulle vara viktigt, är att budgetkontrollutskottets uppbyggnad måste omstruktureras. Detta utskott kan omöjligt fungera med de medel som tillhandahålls i dag, eller med den struktur som finns i dag - andra kolleger än jag har berört detta. Detta måste utgöra en absolut prioriteringsfråga för presidiet och för er personligen, herr ordförande.
Jag skulle vilja be om att en korrigering görs, eftersom vissa av översättningarna av Wemheuers resolution till olika språk inte är korrekta. Jag talar särskilt om den grekiska översättningen. Jag skulle vilja be att vissa korrigeringar görs, speciellt vad gäller punkt 4 i förslaget till resolution.

Fitzsimons
Herr ordförande! Jag vill lovorda de två föredragande och instämmer med vad som redan sagts här i kväll.
Mitt korta inlägg gäller De Lucas betänkande om turistpolitiken inom unionen. Det nuvarande verksamhetsprogrammet för turismen i mitt eget land, Irland, uppgår till 369 miljoner irländska pund, vilket utgör 8 procent av strukturfondernas utgifter. Enligt den halvtidsutvärdering om strukturfondernas utgifter i Irland som Institutet för ekonomisk och social forskning genomfört kommer över 30 000 jobb att skapas inom turismsektorn i Irland mellan 1994 och 1999.
En av de viktigaste frågorna som måste behandlas med avseende på den irländska turistnäringen är hur den kommer att klara av införandet av den gemensamma valutan i Europeiska unionen. Detta inbegriper en rad olika aspekter. Först och främst kommer införandet av den gemensamma valutan att leda till lägre räntor vilket i sin tur kommer att leda till högre konsumtion, vilket betyder att en större andel av köpkraften kommer att läggas på irländska turistrelaterade produkter. För det andra kommer den gemensamma europeiska valutan att medföra en gränsfri zon för kapital där bureaux de change inte längre existerar.
Slutligen är eliminerandet av transaktionskostnader goda nyheter för den irländska turistnäringen då kostnaderna för resor och semestrar kommer att reduceras avsevärt.
Framtiden är ljus och den gemensamma europeiska valutan kommer att leda till ett ökat antal turister, vilket kommer att skapa fler jobb inom irländsk turism och en sund näring i nästa århundrade.

Tomlinson
Herr ordförande! De Lucas och Wemheuers utmärkta betänkanden har visat på en sak mycket klart, nämligen att turismen, även om den har varit ett problem, också är ett symtom på ett ännu större problem. Vi måste ta itu med båda två, problemet med det Europeiska året för turism och de otillräckliga systemen inom kommissionen - se bara på det otillräckliga sätt på vilket revisionsrättens rapport behandlades. Denna historia är nästan tio år gammal. Den är äldre än den nuvarande kommissionen. Men kommissionen, som en institution, har varit långsam att erkänna sin institutionella skuld och, måste jag säga, om kommissionen hade tillämpat principerna för forensisk redovisning ordentligt så hade den historia som en gång var det Europeiska året för turism kunnat läggas åt sidan inom ett par dagar snarare än veckor. Och nu har vi en historia som har varat i flera år snarare än månader. Det är de institutionella lärdomar vi skall dra, såväl som de lärdomar som har att göra med turiståret självt.
I den processen måste jag säga att kommissionen som institution - och nu talar jag till den föregående kommissionen - brast allvarligt i den information den gav till både parlamentet och revisionsrätten. I varje annat sammanhang än denna hövliga församling skulle jag säga att de vilseledde med flit, på ren engelska: de ljög och det var en process av noga övervägt svek som ledde parlamentet till Holdsworthbetänkandet. Den nya kommissionen har varit långsam med att erkänna detta, men det blir mycket glädje i himlen för den botfärdige syndaren även om det kommer sent snarare än tidigt. Så vi erkänner och värdesätter Liikanens hållning att uttrycka ånger å institutionens vägnar, även om vi alla accepterar att han inte var direkt ansvarig.
Men denna historia är en litania av misslyckanden. Det är en litania över en misslyckad politik, misslyckad kontroll av ett kontrakt, misslyckad finansiell kontroll, underlåtenhet att avslöja felaktigheterna, underlåtenhet att rätta till bristerna, underlåtenhet att erkänna sin skuld och framför allt ett misslyckande att rentvå sig vid tidigast möjliga tillfälle. Under processens gång har två saker skadats allvarligt: turistpolitiken själv har skadats, men det har också Europeiska unionens rykte i allmänhet och kommissionens i synnerhet. Många har haft attityden att om vi gör ett så stort oväsen av att tillkännage resultaten av en undersökning i vad som när allt kommer omkring är ett ganska litet fall, ett relativt enkelt fall som berör en ganska liten summa pengar, hur skall då allmänheten kunna känna förtroende för att samma institution kan hantera mycket större pengasummor på ett mer komplicerat område med en mycket mer komplicerad lagstiftning? Jag tror att den allmänna opinionen i stort sett har uppfattningen att om något finansiellt företag hade bevakat sina intressen och aktieägarnas intressen med samma ridderliga otillräcklighet som kommissionen värnat om sina skattebetalare, så skulle det enda som blomstrat varit konkurser.
Så vi måste undersöka vilka lärdomar som skall dras. Dessa är klara: systemen måste undersökas, utredas och förbättras. Om några undersökningskommittér skall komma på tal, så måste det vara på det området, genom att utreda det system genom vilket kommissionen granskar anklagelser om brister, felaktigheter och oegentligheter mot den själv och dess personal.
Budgetkontrollutskottet måste reformeras, inte bara med avseende på personal, dess placering och befogenheter, även om dessa saker också är viktiga. Vi måste åter undersöka strukturerna och förfarandena så att budgetkontrollutskottet får mindre atmosfär av de interinstitutionella lyckliga familjerna och i stället blir mer frågvis med mer skärpa, kanske gör lite färre saker, men gör dessa saker bättre.
Om detta är de lärdomar vi dragit från Wemheuers och De Lucas betänkanden så kommer dessa två betänkanden ha gjort parlamentet och de europeiska skattebetalarna en stor tjänst.

Fabra Vallés
Herr ordförande! Det här är ett av de ämnen som, bara av det enkla skälet att det behandlas i parlamentet vid upprepade tillfällen, pekar på att det är någonting som inte fungerar. Detta trots att parlamentet uppfyller sin kontrolluppgift, revisionsrätten har utarbetat sina rapporter, UCLAF har genomfört sina undersökningar, och jag är till och med, kära kommissionärer, helt övertygad om att kommissionen lägger stor möda vid att förbättra sin kontroll över det vi nu debatterar. Men allt detta kommer att vara till föga nytta om det fortsätter att finnas en brist på effektiv samordning mellan kommissionen och de relevanta nationella organen.
Dessutom är det fortfarande önskvärt att kommissionen garanterar oss att den automatiskt skall vända sig till de relevanta nationella rättsliga myndigheterna i de fall då det finns en sannolik misstanke om bedrägeri, korruption eller något annat brott som rör tjänstemän. Varken kommissionen eller parlamentet kan vara nöjda tills detta är det vanliga förfarandet.

McMillan-Scott
Herr ordförande! Det är kanske på sin plats att jag får sista ordet i denna debatt före kommissionen. Får jag bara säga att de första sex åren jag satt i parlamentet försökte jag få upp turismen på dagordningen. 1990 firade vi denna med det Europeiska turiståret. Kommissionen misslyckades fullständigt med att organisera det ordentligt och när vi upptäckte oegentligheter var den också ur stånd att ordna en ordentlig mörkläggning. Det är därför som vi i dag, åtta år senare i Europaparlamentet, har en debatt om två betänkanden som tar upp oegentligheter och bedrägerier.
Mina slutsatser av detta är att (a) det inte borde finnas någon immunitet för kommissionens tjänstemän; (b) UCLAF borde skiljas från kommissionen helt och hållet och göras till ett självständigt organ; (c) revisionsrätten borde skämmas för de två rapporter den lade fram i ämnet.
Jag anser att parlamentets budgetkontrollutskott borde stärkas. Det borde i likhet med kontrollutskotten i USA: s kongress ha befogenheter att beställa sina egna undersökningar och sedan lägga fram dem för revisionsrätten eller UCLAF respektive. Slutligen är jag inte övertygad om att de rättsliga åtgärderna i de två medlemsländer som berörts - Frankrike och Belgien - var snabba nog. Det är två år sedan anklagelserna framlades. I går talade jag med den belgiske domaren som bekräftar att förhandlingarna går framåt i Belgien. I Frankrike börjar förhandlingarna den 13 mars. De är två år sedan anklagelserna lades fram första gången. Detta kommer inte att bli parlamentets sista ord i frågan.
1994 hölls dörren öppen för de ändringsförslag jag lade fram. Jag ber parlamentet att i omröstningen i morgon fortsätta hålla dörren öppen denna gång.

Gradin
Herr ordförande! Kampen mot oegentligheter, bedrägerier och korruption är av hög prioritet för denna kommission. Detta budskap måste vara absolut klart för dem som funderar på att försnilla skattebetalarnas pengar för egen personlig vinning. Angående detta övergripande mål är jag helt enig med de två föredragande, Wemheuer och De Luca. Ett effektivt system för att ta itu med detta slags problem är också av avgörande betydelse för kommissionen som institution och för de europeiska civilförvaltningen.
Jag vill redan från början tillbakavisa uppfattningen att kommissionen har tillhandahållit missvisande information i turistfallet. Denna kommission har gjort stora bemödanden att kasta ljus över denna komplicerade affär. Den har strävat efter att vara så öppen som möjligt med målsättningen att ge en tillförlitlig bild av händelserna under de senaste åren. Mina enheter har fått instruktioner att samarbeta med parlamentet på ett öppet och konstruktivt sätt, vare sig det handlar om turism eller något annat område. Jag har klargjort att varje misstanke om brottsligt beteende kommer att följas upp kraftfullt.
När det gäller turismen så har mina enheter varit indragen i undersökningarna redan från första början. Resultaten av dessa ansträngningar gav en grund till de åtgärder som vidtagits mot enskilda tjänstemän. UCLAF upprättade omedelbara informella kontakter med de brottsbekämpande myndigheterna i juli 1994 och begärde formellt i december samma år att brottsutredningar skulle inledas. Parlamentet har underrättats på en regelbunden basis.
Uppenbarligen finns det begränsingar för den mängd publicitet som kan ges åt ett fall under brottsutredning. Kommissionen underkastas normalt restriktioner om ett fall under behandling står under nationella rättsliga krav på konfidentialitet. Med detta i minnet har parlamentet såvitt jag vet fått tillgång till både relevant och korrekt information.
Låt mig nu övergå till vad kommissionen har gjort och vad den avser att göra för att bli bättre rustad att ta itu med bedrägerier och korruption. När jag tillträdde mitt ämbete 1995 var uppgiften att bekämpa bedrägerier spridd på ett antal olika enheter inom kommissionen. Mitt första steg var att alla dessa enheter för bekämpandet av bedrägerier fördes in under samma tak i UCLAF. Som en följd av detta har UCLAF utvecklats till en vittomspännnade operativ enhet. Under de senaste åren har UCLAF undersökt mer än 150 fall rörande direkta utgifter. Detta inkluderar undersökningar i ett antal fall rörande oegentligheter inom kommissionen.
Sedan 1995 har generaldirektoratet för ekonomisk styrning och finanskontroll genomfört över 500 granskningar av förmånstagare och 20 revisioner av finansiella system inom kommissionen. Rapporterna kan leda till finansiella justeringar eller förslag till administrativa förbättringar. Ett antal nya åtgärder för en ordentlig och effektiv förvaltning håller på att genomföras inom Tema 2000. Dessa åtgärder inkluderar ett stärkande av de förebyggande aspekterna och en större tonvikt på revision och en finansiell uppföljning av resultat. Jag välkomnar många av de förslag i De Lucas betänkande som pekar i den riktningen.
Kommissionen har i detalj skisserat reglerna, förfarandena och procedurerna i ett dokument som sändes till er i november 1997. Samma dokument tillkännagav också ett antal åtgärdsposter som skulle genomföras. Låt mig förklara hur jag följt upp åtgärderna inom mitt kompetensområde. Först och främst förbereder jag för närvarande ett beslut från kommissionen som kommer att fastslå klara och uttömmande regler beträffande UCLAF: s interna utredningar. Detta kommer att göra det möjligt för UCLAF att agera snabbare och utan förhinder. För det andra kommer UCLAF: s operativa självständighet att stärkas. Detta skall åstadkommas genom att ge UCLAF: s chef samma ställning som styrekonomen. Detta betyder bland annat att chefen för UCLAF kan begära att jag tar upp ett visst fall i kommissionen i min egenskap som ansvarig kommissionär.
För det tredje kommer UCLAF: s organisatoriska självständighet att förbättras. Jag kommer att förvandla det existerande direktoratet till en arbetsgrupp inom generalseketariatet. Dessutom kommer jag att föreslå att samarbetet med de rättsliga myndigheterna förstärks genom en sambandsenhet inom UCLAF bestående av experter i straffrätt från medlemsländerna. Detta föreslogs i Tomlinsons betänkande om transiteringar. Men det måste vara klart att denna enhet kan bara bli verklighet om budgetinstanserna stöder den.
För det fjärde kommer jag också att förbättra kontakterna mellan UCLAF och medlemsstaterna. Detta innebär i praktiken att UCLAF kommer att bli kommissionens priviligierade samtalspartner i handläggandet av brottsärenden rörande bedrägeri och korruption. Flera av dessa frågor kommer också att diskuteras nästa månad i samband med Böschs betänkande. Wemheuers betänkande har begärt regelbunden information från kommissionen beträffande UCLAF: s undersökningar och särskilda revisioner av generaldirektoratet för ekonomsik styrning och finanskontroll. Vad beträffar UCLAF: s undersökningar har jag för avsikt att se över hur informationsflödet kan förbättras på ett systematiskt sätt. Jag kommer att göra detta med respekt för individens rättigheter och den skyldighet till konfidentialitet revisionsrapporter från generaldirektoratet för ekonomisk styrning och finanskontroll kommer jag att se till att parlamentet förses med sådana på en regelbunden basis. Jag anser att det åtgärder som jag skisserat kommer att stärka vår standarder att ta itu med bedrägerier och oegentligheter. Det är dock min bestämda avsikt att fortsätta min dialog med parlamentet om hur vi kan förbättra våra resultat i kampen mot brottsligheten.

Papoutsis
Herr ordförande, kära parlamentsledamöter! Jag skulle först av allt vilja tacka ledamöterna i budgetkontrollutskottet, men framför allt föredragandena de Luca och Wemheuer, för den detaljerade bedömning de har gjort angående frågan om granskningen av åtgärderna för turismen.
Jag hoppas att ni uppskattat våra initiativ för att, i samarbete med parlamentet, föra fram denna särskilt svåra fråga, som dock har givit oss många användbara lärdomar och många erfarenheter.
Jag skall först referera till frågan som gäller klarläggandet av tidigare ärenden. Som ni vet, beslutade vi att åter pröva alla de direkta åtgärder som företagits beträffande turismen från 1989 och fram till 1995, trots att revisionsrätten endast hade krävt en ny prövning av de åtgärder som har vidtagits under det europeiska turiståret. Jag vill således informera er om att fram till slutet av månaden kommer det särskilt svåra arbetet med den detaljerade prövningen och de 800 åtgärder som har vidtagits fram till 1995 att ha avslutats.
Totalt har utgifter för 31, 4 miljoner ecu konstaterats fram tills nu, med betalningsöverskridande i storleksordningen 4, 7 miljoner ecu. Order för återställande av betalningar till en summa av 2 miljoner ecu har redan utställts och vi har förberett order på 2, 3 miljoner ecu, medan vi samtidigt har erhållit återbetalning på ungefär en halv miljon ecu. Förfarandet som vi har startat blir särskilt svårt på grund av olika faktorer, som tiden som har gått, målsättningarnas natur och svårigheten att utvärdera några resultat. Samtidigt kan många av dessa ärenden hamna inför domstol, eftersom 40 procent av de återbetalningsskyldiga har förnekat dessa. Vi är dock beslutna att fortsätta detta arbete och att presentera en fullständig redogörelse av resultaten snarast möjligt.
Det jag har refererat till fram till nu utgör bokföringssidan av frågan. Det finns dock även en rad mer politiska frågor som jag vill beröra. En grundläggande fråga som många ledamöter av parlamentet har ställt är följande: " Vad har ni lärt er av denna fråga och vilka åtgärder har ni vidtagit och vilka är konsekvenserna för turismen?" Till och med många av dagens talare refererade till dessa tre frågor. Jag skulle således vilja referera till våra slutsatser:
Första slutsatsen: åtgärderna gällande turismen gav oss inte bara negativa, utan även positiva lärdomar. Således lärde vi oss faktiskt, och jag tror att de flesta av oss fick veta att turismen är och kommer att under de kommande decennierna att fortsätta att vara den största europeiska industrin och en av de mest lovande områdena för skapandet av nya arbetstillfällen.
Andra slutsatsen: målet med den europeiska turismens kvalitet och konkurrenskraft måste stödjas med konkreta och samordnade åtgärder, i samarbete med medlemsstaterna men också med industrin. Åtgärder med realistiska mål som utvärderas kontinuerligt, samt på grunder ex ante och ex post .
Tredje slutsatsen: det krävs en systematisk samordning av de gemenskapsåtgärder som påverkar turismen. Inom dessa ramar är till och med generaldirektören för Europeiska kommissionens generaldirektorat XXIII redan ordförande för en grupp sammansatt av alla direktorat som vidtar åtgärder för turismen.
Fjärde slutsatsen: om vi vill vara effektiva i åtgärderna beträffande turismen behöver vi en rättslig ram som fastställer att hänsyn skall tas till turistnäringens dimension under beslutsfattandet och under genomförandet av andra politiska beslut.
Vissa av dessa slutsatser har vi tillämpat, för det första på medlemsstaternas antagande men också på innehållet i kommissionens förslag om det första mångåriga programmet för europeisk turism, Philoxenia, ett program som har prövats upprepade gånger av Europaparlamentet, Ekonomiska och sociala kommittén, Regionkommittén, turistindustrin och 13 medlemsstater. Jag anser dock att det är en stor motsägelse för de europeiska institutionella organen då de hävdar att de vill ha öppenhet, de vill ha effektivitet i användningen av utgifterna, de vill försöka få till stånd ett samarbete mellan medlemsstaterna, men även en institutionell kontroll av åtgärderna från Europaparlamentets och rådets sida och samtidigt finns det vissa medlemsstater som försenar godkännandet av ett program som just bevarar de målsättningar som vi alla är överens om. Vissa talar om hyckleri. Jag talar bara om politisk motsägelse som vid något tillfälle måste lösas.
Den andra saken som vi har gjort var att fullständigt omorganisera generaldirektorat XXIII. Ledamöterna i budgetkontrollutskottet har redan fått detaljerade beskrivningar om dessa ändringar. Och i dessa förändringar som startade för ungefär 18 månader sedan, i nära samarbete med min kollega Liikanen, ingår bland annat skapandet av två nya grupper, den ena som sysselsätter sig med resurser och kontroll och den andra som har hand om avtal.
De stränga förfaranden som vi har tillämpat i samband med urvalet, uppföljningen och utvärderingen av åtgärderna speglar redan de förslag som finns i De Lucas betänkande. Resultatet av dessa förfaranden är det att i dag är generaldirektorat XXIII ett av de främsta direktoraten beträffande tillämpningen av programmet SEM 2000. Jag beklagar dock, herr ordförande, eftersom trots det faktum att, vilket också föredragandena erkänner, turismen är mycket viktig för sysselsättningen och utvecklingen, så har den här frågan oundvikliga, negativa konsekvenser för tillämpningsperspektiven för en effektiv turismpolitik.
Herr ordförande, kära ledamöter! Jag avslutar mitt inlägg på det här stadiet i debatten. Jag tror att jag har tagit upp de viktigaste frågorna som avser mina befogenheter och som refererar till de två betänkandena. Jag står emellertid alltid till parlamentets förfogande, som ni känner till, för att hålla er underrättade om framstegen i våra arbeten.

Liikanen
Jag skulle bara vilja bidra med några kommentarer till de inlägg mina kolleger gjort.
Först och främst sade ni tidigare att inga disciplinära åtgärder vidtagits i detta ärende som rör turismen. Detta är inte fallet. Disciplinära åtgärder vidtogs mot tjänstemän i kommissionen 1995 och 1996.
För det andra är det viktiga att kommissionen förra året framlade ett meddelande om finansiella och administrativa åtgärder. Vi gjorde detta till budgetkontrollutskottet. Det grundläggande är att vi har skapat ett etablerat system i vilket varje misstanke kommer att undersökas. Detta kommer antingen att resultera i ett beslut att det inte finns någon grund för vidare åtgärder eller att disciplinära åtgärder vidtas. Det här har inte alltid fungerat ordentligt, men våra nya förfaranden kommer att få det att fungera ordentligt.
För det tredje måste vi också komma ihåg att också i sådana här ärenden måste vi respektera rättsväsendet. Man utgår alltid från antagandet att en anklagad är oskyldig tills motsatsen bevisats och alla har rätt till ett försvar. Jag vill säga det här, eftersom många tjänstemän inom kommissionen känner sig hotade av den här frågan. Vi måste alltid klart identifiera problemen för att inte skapa osäkerhet för de tjänstemän som fullgör sin uppgifter ordentligt på alla sätt och vis.
För det fjärde är den viktigaste lärdomen av detta att vi måste få vårt hus i ordning. När vi fattar beslut om hur programmen skall genomföras måste vi planera ordentligt: det måste finnas ett begränsat antal målsättningar, enkelhet i administrationen, klara regler för valbarhet och, vilket är mycket viktigt, insyn och öppenhet i alla förfaranden. Jag håller med dem som säger att öppenhet är den billigaste kontrollen eftersom de som inte fick pengar kan kontrollera dem som fick det. Detta slags enkelhet, klarhet och öppenhet är det bästa verktyg vi kan ha.
Självklart behöver vi ett bra samarbete med alla våra styrekonomer. Vi har revisionsrätten som vi arbetar med. Det är inte alltid lätt, men det är en möda väl värt besväret. Vi har budgetkontrollutskottet som är det europeiska folkets röst och deras valda representanter. Vi är beredda att samarbeta med er i framtiden också. Jag hoppas att vi kan koncentrera oss på dessa reformprogram. Jag har sett utkasten till betänkanden om SEM 2000-programmen. Vi står inför många nya utmaningar om hur vi skall sköta gemenskapens utgifter från år 2000 och framåt. Vi måste koncentrera oss på dessa och ta med de lärdomar vi dragit tidigare i beräkningen. Kommissionen är beredd på ett sådant samarbete.

McMillan-Scott
Herr ordförande! En upplysning: Gradin sade att kommissionen kontaktade polisen i frågan om generaldirektorat XXIII. Den belgiska polisen bekräftar att det inte var kommissionen, utan jag själv som tillkallade polis. Det är en grundläggande fråga och breven finns tillgängliga om parlamentet är intresserat av att få se dem. Får jag upprepa den fråga jag ställde till kommissionen den 23 november: hur många gånger har kommissionen kallat in i polisen på grund av interna bedrägerier i sin 41-åriga historia? Det är verkligen på tiden att vi fick ett svar på det.

De Luca
Herr ordförande! Jag skulle vilja göra en mycket viktig precisering. För några minuter sedan informerade kommissionär Liikanen oss om att disciplinära åtgärder hade vidtagits rörande vissa tjänstemän. Detta uttalande överensstämmer dock inte med det som kommissionen har hävdat upprepade gånger i budgetkontrollutskottets närvaro. Följaktligen önskar jag att kommissionen kunde vara mer exakt och tala om för oss vilka tjänstemän som har sanktionerats, samt när och varför de har sanktionerats. Annars kommer en ohållbar situation att uppstå, där en person kommer till parlamentet och hävdar en sak, varpå kommissionärerna kommer och hävdar motsatsen. Jag hoppas att det endast handlar om en lapsus från kommissionär Liikanens sida.

Gradin
Herr ordförande! Vad jag vet så kontaktade kommissionen den belgiska polisen i september 1994, medan er kontakt skedde i februari 1995.

Liikanen
Herr ordförande! Texten är på franska och jag skall läsa den för er: " den myndighet som är behörig när det gäller utnämningar beslutade, genom beslut av den 22 juni 1995 som trädde i kraft den 1 augusti 1995, att avsätta en tjänsteman utan att han förlorade rätten till pension. Myndigheten som är behörig när det gäller utnämningar beslutade sedan att kontraktet om tillfällig anställning skulle upphöra fr.o.m. den 1 augusti 1995" .
Jag kan lämna hela texten till De Luca.

Ordföranden
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Makroekonomiskt stöd till Ukraina
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0025/98) av E. Mann för utskottet för externa ekonomiska relationer om förslag till rådets beslut om kompletterande makroekonomiskt stöd till Ukraina (KOM(97)0588 - C4-0614/97-97/0312(CNS))

Mann, Erika
Herr ordförande, ärade kolleger! Vi har än en gång med ett relativt tekniskt betänkande att göra. Men det har vi klarat flera gånger tidigare och vi kommer även denna gång att lotsa det väl genom parlamentet. Vad vi skall vara på det klara med är att de makroekonomiska stödåtgärderna som vi ger till Ukraina är del av en totalstrategi som positivt borde ledsaga den svåra transfomeringsprocessen i Ukraina. Därtill hör väl såväl partnerskaps- och samarbetsavtalen som interimsantalet, men för ögonblicket handlingsplanen som ligger framför oss och som vår kollega Titley snart också kommer att presentera för parlamentet. Här startas viktiga synergieffekter, och presenteras av honom, som i de olika programmen är ledsagande för ukrainarna, utarbetade inom ramen för Europeiska unionen.
Så till det makroekonomiska programmet. Kommissionen föreslår att gemenskapen ställer ett tredje lån till Ukrainas förfogande för att jämna ut betalningsbalansen. Det handlar den här gången om 150 miljoner ecu, löptiden uppgår till 10 år. Kommissionen kungjorde detta redan i december 1996 och Ekofinrådet röstade i grund och botten redan för det i januari 1997. Med beloppet på 150 miljoner ecu övertar Europeiska unionen en andel på en knapp fjärdedel av den förväntade finansieringsbehovet på uppskattningsvis sammanlagt 765 miljoner ecu. Europeiska unionens delaktighet förblir inom den vanliga ramen. De medel som kommissionen tar upp på kapitalmarknaden kommer att ledas vidare till Ukraina till oförändrade villkor. Beviljandet av lånet kommer att bindas samman med de redan nämnda ekonomisk-politiska villkoren om stabilisering av ekonomin och fortsättande av strukturanpassningar. I nära samarbete med Internationella valutafonden och Världsbanken kommer dessa villkor för övrigt att regelmässigt granskas.
Återbetalningen av lånet säkerställs genom en garanti från den europeiska budgeten. I enlighet med beslutet om att inrätta en garantifond skall medlemsstaterna betala 15 procent av lånesumman till garantifonden - det är 22, 5 miljoner ecu. Kommissionen redogör åtminstone en gång om året för rådet och parlamentet om hur det går med dessa lånemöjligheter. Vad som utöver detta är viktigt att veta är att utbetalningen den här gången sker i två utbetalningar - det är inte alltid fallet - och att det finns granskningskriterier, som fastställs av Internationella valutafonden och Världsbanken. Europeiska unionen håller sig alltid mycket nära dessa granskningskriterier.
Det första kriteriet är att det uppnås tillfredsställande framsteg vid dessa makroekonomiska program. Detta makroekonomiska program har utarbetats med Internationella valutafonden inom ramen för " stand-by-avtalet" . Det andra kriteriet är att framsteg uppnås i strukturreformerna. Vi vet att det här är en mycket kritisk punkt och att vi från Europeiska unionens sida, men naturligtvis också i synnerhet från Europaparlamentets sida, alltid varit angelägna om att strukturanpassningen sker snabbare än som varit fallet i det förflutna. Som redan har nämnts är det här det tredje finanshjälpslånet och gemenskapen ställer till Ukrainas förfogande för att komma i gång med en omfattande anpassnings- och reformprocess. Ukrainarna beslutade 1996 att lägga upp ett stabiliserings- och reformprogram för tidsperioden 1997-99 tillsammans med Internationella valutafonden som - det vill jag påminna om - skulle stödjas genom en fjärde finansieringsfacilitet. Dock har inte parlamentet röstat för det här förslaget från regeringen och den kunde inte uppnå någon enighet om de väsentliga delarna av programmet. Därför kom regeringen sedan med ett nytt förslag till den Internationella valutafonden, vilket vi nu också har här framför oss, som bara behöver finansiering för en kort tidsperiod, nämligen tidsperioden 1997-98.
Stabiliseringen och den makroekonomiska reformstegen har tydligt blivit långsammare. Det måste vi se. Jag skulle i all korthet vilja gå in på två ändringsförslag som budgetuskottet lagt fram. Jag har föreslagit att ett av de här ändringsförslagen skall accepteras, det andra har jag avslagit. Båda ändringsförslagen handlar om att ta med kriteriet stängning av Tjernobyl i kontrollen av utbetalningarna, en gång i tranchen och en gång i hela programmet. Jag har sagt att det kan jag absolut acceptera. Kommissionen har för övrigt redan ådagalagt det. Budgetutskottet har gjort en utvidgning. Jag kan acceptera det generellt sett, men jag anser att kontrollen av de båda utbetalningarna inte ännu en gång borde läggas till tillvägagångssättet för kontrollen av stängningen av Tjernobyl år 2000.

Habsburg-Lothringen
Herr ordförande! Jag skulle till att börja med vilja tacka Mann såväl för betänkandet som hon har utarbetat, som för det storartade arbete hon också utför i delegationen, allmänt för Ukraina. I början hänvisade hon till att det här handlar om ett tekniskt betänkande. Man märker också genast på antalet närvarande här i plenum när det står ett verkligt tekniskt betänkande på föredragningslistan. Å andra sidan kommer det i detta betänkande utan tvivel mänskliga bakgrunder med i spelet som förklaras alltför lite.
Vi måste ha för ögonen i vilken stor utsträckning stabiliteten i det här landet, i Ukraina, är beroende av att det fortsättningsvis får stöd från Europeiska unionen. Ukraina är utan tvivel ett av det länder i det forna Sovjetunionen som, med alla de ekonomiska svårigheter som finns där, mot en europeisk bakgrund har gjort de största framstegen; det är ett land som har hittat en relativt stabil egen väg ur det forna Sovjetunionen, och därför är det så viktigt att vi från Europeiska unionens sida visar att vi stöder denna självständiga väg och att vi stöder den även om det finns svårigheter: Som ju inte minst Mann ju har betonat, har Ukraina i förbindelse med Världsbanken och andra institutioner, som är villiga att ge ekonomisk hjälp, tagit på sig vissa förpliktelser.
Jag tycker att det är mycket viktigt att också ta med begreppet Tjernobyl och kontrollen av Tjernobyl i detta totala sammanhang. Mann har stött detta till en viss grad. Tidigare fanns det en tendens att säga att vi stöder Ukraina med att bygga upp reaktorerna Rovno II och Chmelnitzky IV om de i stället lägger igen Tjernobyl. Jag tror inte, och det säger jag som österrikare, att det här är rätt linje. Vi måste stödja Ukraina och göra det möjligt för landet att bygga upp sina infrastrukturer så att det är blir i stånd att över huvud taget komma bort från de här farliga ryska reaktorerna. Det är en viktig begäran att stödja Ukraina på en självständig väg.

Kaklamanis
Herr ordförande! För det första skulle även jag vilja gratulera föredraganden Mann. För det andra skulle jag vilja säga att betänkandet naturligtvis har en utpräglad teknisk karaktär som till det yttre såväl som till det inre består av ett mycket konkret politiskt innehåll.
Lika mycket jag som min grupp kommer att stödja det här betänkandet, vi kommer alltså att rösta för förslaget om beviljande av ett nytt lån till Ukraina, eftersom detta nya lån har två målsättningar: för det första, den ekonomiska utvecklingen och för det andra, en stabilitetspolitik för landet, ett faktum som är absolut nödvändigt. Dessa två målsättningar utgör rekommendationer för en förbättring av livskvaliteten för människorna som lever där.
Oberoende av att jag och min grupp kommer att rösta för betänkandet, skulle jag vilja uttrycka min avvikande åsikt beträffande villkoren som budgetutskottet ställer, och mer konkret angående kärnkraftsreaktorn i Tjernobyl. Jag skulle vilja upplysa er, fru Mann - jag har sagt detta även i budgetutskottet - att tre gånger i mina frågor om pengarna som redan har givits till Ukraina i detta syfte, det vill säga för stängningen av reaktorn i Tjernobyl eller till en förbättring av det yttre höljet, faktiskt har använts till detta syfte, svarade mig kommissionen och den ansvarige kommissionsledamoten van den Broek, på ett diplomatiskt men klart och tydligt sätt, att det fanns misstankar om att de inte hade använts i detta syfte. På grund av detta, om ni så vill, var budgetutskottet särskilt strängt beträffande villkoren för beviljandet av den andra krediten för det nya lånet.
Trots att vi erkänner de andra behoven i landet kommer jag liksom min grupp att rösta för betänkandet. Det kommer dock att bli sista gången som vi godkänner ett lån av den här typen utan att ha fått konkreta svar, inte bara på de andra frågorna, som ni så riktigt ställde, utan även beträffande kärnkraftsreaktorn i Tjernobyl.

Plooij-Van Gorsel
Herr ordförande, fru kommissionär! Först och främst vill jag också gratulera Mann till hennes utmärkta betänkande. Alltsedan självständigheten intar Ukraina en strategisk position som bro mellan öst och väst. Det är därför mycket viktigt att Europeiska unionen, där det är möjligt, stöder Ukraina på dess väg mot frihandel och demokrati. Tyvärr är det svårt att få till stånd de nödvändiga ekonomiska och politiska reformerna.
För utvecklingen av en stabil situation är den ekonomiska tillväxten av stor vikt. För detta är en pålitlig energisektor nödvändig. Trots en betydande minskning av energiefterfrågan kämpar denna sektor i Ukraina med stora problem. Därför ger också EU ett ordentligt stöd inom ramen för Tacis.
Många av dessa europeiska bidrag skulle kunna ges mer effektivt. Det gäller först och främst valet av projekten. I synnerhet på energiområdet väljer man ofta att sprida redan befintliga äldre teknologier som kärnkraftsteknologi. Men det är just på detta område som Europeiska unionen skulle kunna spela en initierande och styrande roll genom att främja energieffektivitet och att stimulera sökandet efter miljövänliga lösningar.
För det andra bör man vid tilldelning av lån se om projektet som pengarna går till erbjuder den mest inkomstbringande lösningen. Min grupp är ännu inte övertygad om att byggandet av två nya kärnkraftverk i Ukraina, för att ersätta kapacitetsförlusten på grund av stängningen av Tjernobyl, ekonomiskt sett är least cost option . Investering och energieffektivitet och rena energikällor är att föredra framför att till varje pris bevara kärnkraftverk.

Schroedter
Herr ordförande, kära kolleger! Ekonomisk hjälp låter bra. Tyvärr skall vi här rösta för ett förfarande som håller den internationella finanskarusellen i gång. Det här pengarna är inte avsedda för allmänna program. Jag håller med er om att Ukraina är i akut behov av generösa stödprogram för att stabilisera den demokratiska vägen. Dock kommer den här ekonomiska hjälpen från EU: s skattebetalare att användas för att betala skulderna som IMF och Världsbanken skapat.
Deras s.k. stabilitetsprogram bryr sig inte på något vis om de sociala och ekonomiska svårigheterna i transformationsprocessen, utan störtar Ukraina i insolvens. Den s.k. makroekonomiska hjälpen från EU är efter detta en transfereringshjälp via den ukrainska budgeten till IMF och Världsbanken.
Budgetutskottets förlag är värt att stödjas och kommer också att stödjas av oss. Men med hänsyn till de reella internationella ekonomiska uppgörelserna som här spelas, kan det inte fungera.

Cresson
Herr ordförande, mina damer och herrar ledamöter! Förslaget som syftar till att bevilja kompletterande makroekonomiskt stöd till Ukraina med högst 150 miljoner ecu är en följd av det principavtal som utformades av Ekofinrådet i januari 1997.
Kommissionens förslag har försenats av ett antal anledningar, nämligen följande: För det första avsevärda förseningar i utbetalningen av den andra delen av gemenskapens föregående makroekonomiska lån till Ukraina, på grund av juridiska problem på Ukrainas sida. Vidare avsteg från genomförandet av det ekonomiska programmet för 1997/1998 med stöd av ett bekräftande beslut från Internationella valutafonden i storleksordningen 549 miljoner dollar. Programmets genomförande har just diskuterats och betraktas nu som tillfredsställande.
Ukrainas ekonomi står just nu inför ovanligt svåra inre och yttre utmaningar. Förseningar i genomförandet av grundläggande strukturreformer riskerar att omintetgöra de resultat som de senaste åren uppnåtts inom den makroekonomiska stabiliseringen, särskilt den drastiska sänkningen av inflationen och införandet av en stabil valuta under tillfredsställande villkor. Dessutom har förändringarna på grund av valutakrisen i Sydostasien försämrat utsikterna till finansiering utifrån.
Kommissionen anser därför att beslutet om kompletterande makroekonomiskt stöd skulle innebära en tydlig signal till Ukraina om att gemenskapen är fortsatt beredd att tillhandahålla avsevärt ytterligare stöd om de ukrainska myndigheterna vidtar de modiga åtgärder inom ekonomisk politik som krävs för att upprätthålla reformprocessen i landet. Stödet har som målsättning att ytterligare stärka Ukrainas ställning när det gäller valutareserven och bidra till att sänka de sociala kostnaderna i anslutning till att nödvändiga strukturreformer genomförs. Ett kompletterande ekonomiskt stöd väntas även från andra bilaterala givare, särskilt Förenta staterna och Japan.
I likhet med parlamentet anser kommissionen det vara grundläggande att Ukrainas myndigheter åtar sig att genomföra planen för att stänga kärnkraftverket i Tjernobyl, enligt de villkor som stöds av G7-gruppen och Europeiska unionen. Inledningen till förslaget till ytterligare makroekonomiskt stöd innehåller en lämplig hänvisning till denna stängning. Kommissionen kan i det hänseendet acceptera Europaparlamentets ändringsförslag.
Avslutningsvis vill jag påpeka att i detta sammanhang välkomnar kommissionen de ukrainska myndigheternas avsikt att betrakta det nuvarande ekonomiska programmet som ett tillfälligt program samt den bestämda viljan på högsta politiska nivå att förbereda ett detaljerat och komplett program för ekonomiska och strukturella reformer på medellång sikt som avgjort kan återföra landet på vägen mot en hållbar tillväxt.

Ordföranden
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Forskning och teknologisk utveckling (årsrapport 1997)
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0025/98) av Bloch von Blottnitz för utskottet för forskning och teknologisk utveckling om Europeiska unionens verksamhet inom forskning och teknologisk utveckling - årsrapport 1997 (KOM(97)0373 - C4-0435/97).

Bloch von Blottnitz
Herr ordförande! När vi i dag debatterar årsrapporten från 1997 om EU: s verksamhet på området forskning och teknologisk utveckling, borde vi också fundera över några grundläggande frågor. Är det verkligen nödvändigt att ha en årsrapport, när det som krävts av parlamentet i den förra årsrapporten inte har omsätts i praktiken, enligt mottot, hundarna skäller men karavanen drar vidare?
Man måste dock erkänna att kommissionen på några punkter bemödat sig, genom statistiska utvärderingar av de krav som skett och genom en översiktlig presentation av det fjärde ramprogrammet. Men det fattas, som tidigare, viktiga punkter, som överensstämmelsen med andra program och arbeten i vår GFC. Det fattas ett utvärderingsschema för resultaten av främjandet av och aktiviteter kring forskning och teknologisk utveckling, vilket borde tjäna som grundval för framtida årsrapporter. Det saknas också ett fristående utvärderingskapitel om den roll stödet spelar i enskilda program för stora industriföretag, framför allt en utvärdering av eventuella bieffekter. Kommissionens uttalande om personal- och förvaltningskostnaderna borde också vara mer exakt vad gäller siffror och uppdelning, annars uppstår misstanken att dessa kostnader är för höga i jämförelse med det som uppnåtts.
I sammanfattning: Årsrapporten är på många områden en presentation av fakta. En välunderbyggd analys innehåller den bara i få fall, eller rätt egendomliga värderingar, som till exempel beskrivningarna av de vetenskapligt-tekniska resultaten inom det fjärde ramprogrammet. Kommissionen talar här om banbrytande framgångar: om satellitövervakning av skogsbränder, kunskaper om följderna av vulkanutbrottet på Island och utvecklingen av en robot för vattendjup på 6 000 meter.
Det är dock verkligen inga projekt som kan leda till att gemenskapsmålet förbättrad livskvalitet för befolkningen och ekonomisk utveckling uppnås. Områdena global klimatförändring, informations- och kommunikationsteknik, utveckling av ren energiteknik och energieffektivitet är väl snarare de som är lämpliga för att bidra till förbättringen av livskvaliteten.
Över huvud taget skulle vi ständigt fråga oss vid all forskningsverksamhet, är det till nytta för människorna? Är det etiskt försvarbart? Alltför lät faller denna avgörande punkt i glömska, tjänar bara några fås specialkunskaper och bär också med sig faran att vara demokratifientlig och till alienering. I bara ett fåtal fall gör snabbare, högre, längre mänskligheten verkligt nöjd!
Låt mig till sist kort säga något om små och medelstora företag, vårt sorgebarn. I likhet med tidigare är läget akut för att leta efter ett förenklat förfarande för dessa företag. Förslags- och anbudsförfarandet är för komplicerat och tidsödande och når av denna anledning dessa målgrupper bara i ett fåtal fall. Enligt mitt förmenande vore det absolut mer framgångsrikt att direkt inrätta en avdelning, som bara hjälper de små företagen - inte de medelstora företagen, där har vi ju upp till 500 medarbetare - med deras anbud. Industrin har själv egna enheter för detta. Detta skulle verkligen leda till innovationer och arbetsplatser och förhindra bieffekter.

Lange
Herr ordförande, fru kommissionär! Den oerfarne läsaren av den här rapporten ställer sig säkert frågan, varför finns den här rapporten? Man kommer då snabbt att säga, att det är för att det står i fördraget! Men för mig räcker det inte alls som orsak. Jag skulle dock vilja fundera lite närmare på om det är en beskrivande rapport eller en utvärderande rapport. Om det är en beskrivande rapport så är det lätt att se vilket resultat den kommer att ha. För behöver man bara studera organisationssociologi i en termin: Om man frågar en organisation hur det ser ut, så blir svaret att det ser bra ut!
Nej, det kan inte vara meningen med den här rapporten att man bara beskriver. Jag vill ha en utvärdering, en analys av Europeiska unionens forskningspolitik. Jag vill ha en kompass, en karta över den Bermudatriangel som Europeiska unionens forskningspolitik är. När jag tittar på den här forskningsrapporten i jämförelse med tidigare, kan man fastställa en lätt utveckling. Ett antal nya översikter har skapats. Även den regionala uppdelningen av forskningspengar har delats upp efter adressater.
För mig är dock, liksom tidigare, tre frågor öppna. För det första: När man pratar med anslagssökande i den europeiska forskningen, härskar mottot " frustration som lust" eftersom godkännandeförfarandet inte är öppet och det är svårt att förstå varför man fått avslag. Det finns ingen emfas för den europeiska forskningen. Jag skulle vilja ha analyserat vad det beror på. Jag vill få en försäkran om att man kommer att skapa mer öppenhet och att man kommer att förenkla förfarandet.
För det andra: EU: s forskningspolitik är en färggrann ljuskedja med 20 specifika program. Jag skulle också vilja veta vilket program som lyser bäst, var man får bäst effekt, var man kan satsa mera. Och inte bara en beskrivning, ja, det finns den och den och vi ger ut si och så mycket pengar. Nej, vi måste värdera, vad de enskilda programmen kan förändra, och det om möjligt efter ett enhetligt schema, så att man verkligen kan jämföra.
En tredje punkt: Det handlar om de task forces för forskningen som inrättats, och det med betydande ekonomiska insatser, vad beträffar personalstyrka i kommissionen, men också vad gäller offentliga publikationer, det innovativa elementet i EU: s forskningspolitik. När jag tittat på den här forskningsrapporten, då finns det två rader om att de här task forces har funnits. Jag tycker att då begraver man inte dessa task forces förstklassigt, utan i tredje klass.
Jag tror, att just den här ansatsen, som ju parlamentet stöder, måste man analysera. Det är ju inte något dåligt om olika generaldirektorat och enheter i kommissionen pratar med varandra, tvärtom, det borde främjas, och också deras samarbete! Man kan säkert också yttra sig kritiskt om task forces . Men ansatsen måste verkligen analyseras, så att man kan vinna orienteringspunkter.
Ännu en gång: Varför skriver vi en sådan rapport? Varför offrar vi oskyldiga träd för denna rapport? Jag menar, det kan väl inte vara så att vi utvecklar en Titanic-mentalitet: allt är bra, skotten håller tätt, bultarna är okej och vi är glada för att allt går så bra! Nej, jag vill ha just svårigheterna, de möjliga riskerna, för att analysera och utveckla vad vi kan göra bättre och vad ni kan göra som är nytt. För det är ju så: Inget är så bra att man inte skulle kunna göra det bättre.

Estevan Bolea
Herr ordförande, fru kommissionär! Vi tror också, precis som de två ledamöterna som talade tidigare, att det här betänkandet borde ha haft en väldigt annorlunda vinkling för att det skulle varit användbart för kommissionen, för medlemsländerna, för forskningscentrumen, för parlamentet och för alla.
Vi kommer att stödja betänkandet av Bloch von Blottnitz, utom beaktandemening A, därför att den inte överensstämmer med verkligheten -det är värderingar-, och punkt 16, därför att det inte är realistiskt. Det är mycket svårt för er att presentera rapporten den 31 mars, eftersom många budgetar då ännu inte är färdiga.
Vi tycker att det skulle vara bra om ni till rapporten gjorde och lade till en benchmarking , en jämförelse, av de resultat vi uppnår och vad Japan eller Förenta staterna gör. Jag skulle också vilja nämna punkt 10 i Bloch von Blottnitz betänkande: vilken komplettering finns mellan de olika ländernas program och unionens, och hur bli något effektivare. Det finns hundratals eller tusentals projekt, hundratals och tusentals administrativa fall, med en mycket hög administrativ kostnad, som vi förstår måste vara på detta sätt eftersom det finns många projekt, detta bör dock minska.
Vi hoppas att det femte ramprogrammet koncentrerar sig på viktigare, större, mer sammanhållna projekt. Vi är inte så nöjda - någon av oss - med budgetutfallet och i morgon och längre fram kommer vi att tala om finansieringen av det femte ramprogrammet. Men detta kommer att tvinga oss att vara mycket effektivare och uttnyttja resurserna mycket bättre.
Det gemensamma forskningscentrumet, med sina sju centrum, behöver också andra direktiv, fru kommissionär. För det första tycker jag att man skall ge forskarna frihet, men inte så mycket att var och en gör vad den vill, och det borde finnas ett vägledande program, som framtidsinstitutet i Sevilla kanske skulle kunna utforma.
Det femte ramprogrammet ger oss många möjligheter och jag hoppas att vi alla skall dra fördel av dem. I vilket fall som helst kommer vi att rösta för betänkandet.

Chichester
Herr ordförande! Jag skulle vilja gratulera Bloch von Blottnitz för hennes betänkande och kommentera några av de frågor hon tagit upp. I punkt G är hon ganska inkonsekvent i sitt uttalande om vinster och konkurrenskraft. Jag beklagar att föredraganden inte accepterar privata företag som går med vinst samtidigt som hon vill att de skall höja sin konkurrenskraft. För mig framstår vinst som det bästa måttet på konkurrenskraft.
Jag välkomnar hennes uttalande i punkt I om att små- och medelstora företag är den viktigaste källan till teknisk utveckling, men vi måste komma ihåg att, som andra kolleger sagt, att delaktighet är svårare för de små- och medelstora företagen och vi kan inte förvänta oss mycket av dem. Jag delar föredragandens åsikter i punkt 6 beträffande bristen på översyn av dessa berömda arbetsgrupper på vilka vi ägnade så mycket av utskottens tid. Kanske kunde kommissionären ta upp den frågan på något sätt i en nära framtid.
I punkt 12 framlägger föredraganden en långa lista på administrativa uppgifter för kommissionen i utarbetandet av rapporter och jag skulle vilja säga att vi får akta oss för att kritisera förfaranden för att vara komplexa och byråkratiska och sedan i nästa andetag själva kräva mer av detta.
Slutligen, för att beröra en fråga som tas upp i motiveringen, så kan jag inte se någon fara med att forskning och utveckling har med tillväxt att göra, eftersom det är så vi förbättrar våra medborgares levnadsvillkor.

Vaz da Silva
Herr ordförande, fru kommissionär! För Europa är konkurrenskraften inom det vetenskapliga området och investeringarna fundamental. Unionen måste bibehålla sin tätplacering på detta område och behöver också återta sin plats där den i allt högre grad förlorar terräng gentemot övriga aktörer i världen. Men detta mål om att återta området för forskning och teknologisk utveckling, får inte göra att vi glömmer bort tre andra viktiga mål, vilka är själva grunden för dess politik: att skynda på den ekonomiska och sociala sammanhållningen mellan medlemsstaterna och mellan europeiska regioner inom detta område, att inrikta forskningen och de prioriterade åtgärderna på att skapa högra livskvalitet samt att öppna sig för samarbete med länder vars ekonomier växer, och anpassa strategierna efter de förutsättningar som råder i dessa länder.
I kommissionens rapport hänvisar man optimistiskt till den växande procenten deltagande medlemsstater i mål 1 i de europeiska projekten, men kvaliteten på detta deltagande och uppskattningen av resultatet förbigås med tystnad. Kort sagt, av investeringarna i 25 000 medarbetare och av de 3 000 publikationer och patent som kommit av gemenskapens investering 1996, hur många av dessa ger verkliga resultat för unionens svagaste medlemmar?
Den stora svårigheten för de små och medelstora företagen ligger i att överföra resultaten från investeringarna till innovationer för användning. I de minst utvecklade länderna är dessa svårigheter ännu större. Arbetet som de sex task forces med stora projekt utvecklade av företag och institutioner i de teknologiskt starka medlemsstaterna, kommer bara att ge de förväntade resultaten för unionen, om de svagare länderna förstärks. Å andra sidan skulle jag vilja att kommissionen i sin nästa årsrapport presenterar unionens verkliga tillstånd vad gäller den totala politiken för forskning och teknologisk utveckling, i stället för att, som hittills, begränsa de projekt som stöds av gemenskapsfonderna. Denna beskrivning av Europas vetenskapliga och teknologiska kapacitet är brådskande som grund för den framtida planeringen.
Jag avslutar med att gratulera föredraganden till hennes betänkande och vill peka på två strategiska prioriteringar inför framtiden: en omformulering av strukturpolitiken för att behandla investeringarna i de små och medelstora företagen som prioriterat område, samt satsningen på att stödja medlemsstaterna i förbättringen av effektiviteten i hanteringen av deras investeringspolitik.

Cresson
Herr ordförande, mina damer och herrar ledamöter! Jag skulle först av allt vilja tacka Bloch von Blottnitz för kvalitén i den uppmärksamhet hon ägnat kommissionens årsrapport för 1997 om Europeiska unionens verksamhet inom forskning och teknologisk utveckling och den noggrannhet med vilken hon granskat dokumentet.
Hennes betänkande innehåller förslag som kommer att visa sig användbara i framtiden. Men innan jag mer i detalj tar upp betänkandet skulle jag vilja redogöra för den senaste utvecklingen när det gäller det femte ramprogrammet som för närvarande diskuteras i Europaparlamentet och rådet. Det ger upphov till minst sagt olika uppfattningar.
Den positiva aspekten är att rådet (forskning) torsdagen den 12 februari nådde en politisk överenskommelse om en gemensam ståndpunkt om det femte ramprogrammet. Det var inte självklart - långt därifrån. Risken att kontinuiteten i unionens forskningsansträngning skulle brytas, om den fortfarande finns, förefaller undanröjd om vi bara lyckas upprätthålla den satsning vi påbörjat. Tyvärr - och det är den oroande punkten - ligger den gemensamma ståndpunkten i fråga långt ifrån vad som föreslagits av Europaparlamentet och kommissionen. Ännu en gång, och jag hoppas att det är den sista, har regeln om enhällighet visat sig ha negativa effekter, eftersom huvudsakligen två stater tvingat de övriga till en budgetsänkning. Det antagna beslutet gör kommissionens formella ståndpunkt svår. Kommissionen fann sig tvingad att ta avstånd från de ståndpunkter som fattats vid rådet och uttrycka sin oenighet och sin oro på flera punkter. Den första gäller det totala beloppet. Rådets överenskommelse gällde siffran 14 miljarder ecu vilket är betydligt lägre än de 16, 3 miljarder som föreslogs av kommissionen, som är fortsatt övertygad om rimligheten i sin siffra och, desto mer om de 16, 7 miljarder ecu som parlamentet ställt sig positivt till i förstabehandlingsrekommendationen. Ett sådant belopp är 500 miljoner ecu lägre än vad en enkel förlängning av det fjärde ramprogrammet skulle innebära. Om det slutligen antogs skulle vi för första gången i unionens historia få uppleva en minskad satsning på forskning.
I en tid när Förenta staternas president i sitt tal om tillståndet i unionen tillkännager en ökning utan motstycke av den amerikanska offentliga forskningsansträngningen skulle de europeiska medborgarna ha svårt att förstå att unionen tvekar att fullt ut satsa ett av sina säkraste kort, sin intellektuella potential och sina mänskliga resurser för att stärka konkurrenskraften och skapa sysselsättning. Minskade medel inför ett sådant scenario skulle få återverkningar på hela verksamheten. Det skulle emellertid särskilt påverka det gemensamma forskningscentrat som skulle förlora medel för att genomföra sin uppgift i tjänst för unionens olika politikområden där konsensus ändå erhållits. Kommissionen skulle då bli tvungen att allvarligt överväga att avbryta viss verksamhet som ändå betraktas som grundläggande.
Rådets gemensamma ståndpunkt innehåller också onödigt hårda bestämmelser beträffande kommitologi. Nyss betonade vissa av er komplexiteten i förfarandena. Rådets bidrag kommer om vi ansluter oss till det att ytterligare öka denna komplexitet. Genom att inrätta särskilda utskott för energi och miljö samt för socio-ekonomisk forskning skapas praktiskt taget separata program för dessa områden.
Slutligen inrättar rådet, mellan antagandet av det femte ramprogrammet och antagandet av de särskilda programmen, dels unionens framtida budgetplan, dels ett villkor som innebär att man i frågasätter principen om flerårsplaner och möjlighet till planering av resurserna vilket är det viktigaste och själva idén med ramprogrammet. Ännu en gång befinner sig parlamentet och kommissionen på samma sida och vill båda bygga upp gemenskapens forskning och ge den tillräckliga medel. Kommissionen vet att parlamentet kommer att kämpa för att i tid få till stånd ett ramprogram som motsvarar unionens behov. Kommissionen räknar med parlamentet för att bidra till att lösa situationen och uppnå att ett femte ramprogram som ligger närmare det som våra två institutioner föreslagit slutligen antas.
Jag återkommer nu till det som bekymrar oss i dag, förslaget till betänkande och resolution om årsrapporten för 1997 om Europeiska unionens forskningsverksamhet. Föredraganden betonar att betänkandet är mycket informativt på en rad punkter. Hon visar på de förbättringar som gjorts jämfört med tidigare utgåvor och noterar särskilt att ett antal av parlamentets rekommendationer beaktats. Kommissionen gläder sig åt att ansträngningarna för att göra dokumentet till ett användbart instrument som kontinuerligt förbättras har beaktats.
Förslaget till resolution innehåller emellertid en del kritik och några rekommendationer som visar att själva tanken med årsrapporten har missuppfattats. Den kan inte och skall inte var utformad som en utvärdering. I grund och botten är den ett informationsdokument. Dess uppgift är att med hjälp av så mycket exakt fakta som möjligt ge en översikt över unionens verksamhet inom forskning och teknologisk utveckling under den tid som den täcker: påbörjade projekt, erhållna resultat, planerad utveckling.
Det förefaller mig därför som om 1997 års rapport ger en relativt detaljerad och fullständig bild av forskningspolitiken under 1996 med genomförandet av de särskilda programmen i det fjärde ramprogrammet och de första stegen mot förberedandet av det femte. Den punkt vi måste hålla i minnet är följande: rapporten är en del av en större helhet som också omfattar samtliga uppföljningsrapporter för varje särskilt program och det fullständiga ramprogrammet samt utvärderingsrapporterna på fem år. Två serier med uppföljningsrapporter för 1996 och 1997 har på så sätt förberetts och publicerats. Förberedelserna för de som gäller 1997 har påbörjats. När det gäller förberedelserna av det femte ramprogrammet har utvärderingsrapporterna på fem år av samtliga särskilda program och ramprogrammet även upprättats. Den senaste har tagits fram av en panel under ledning av en utmärkt kännare av gemenskapens forskning, den tidigare kommissionsledamoten Étienne Davignon. Jag delar föredragandens inställning att en stram utvärdering av innehållet i programmen och det sätt som dessa bidragit till att verkställa unionens stora politiska målsättningar är nödvändig. Denna utvärdering kommer vi emellertid att hitta i utvärderingsrapporterna.
Kommissionen noterar det stora antalet förslag som läggs fram i resolutionen och kommer att kunna beakta dem i genomförandet av samtliga bestämmelser vilka ovedersägligen måste förbättras. De tre komponenterna årsrapport, uppföljningsrapport och utvärderingsrapport måste komplettera varandra ytterligare. Informationen i alla dessa dokument och slutsatserna från de olika verksamhetsåren måste dessutom spridas på ett sådant sätt att det blir möjligt för samtliga potentiella användare, med Europaparlamentet i spetsen, att få kännedom om den i tid och under de bästa förhållanden.
Kommissionen har självfallet för avsikt att försöka förbättra systemet på så sätt att den gärna tar emot alla förslag som kan hjälpa den dit. Målsättningen är densamma som för det femte ramprogrammet. Unionens forskningspolitik står per definition i de europeiska medborgarnas tjänst. Den skall genomföras både i deras intresse och med deras fulla insyn och inför ögonen på de institutioner som representerar dem, d.v.s. Europaparlamentet. Kommissionen och parlamentet delar ofta samma syn och måste kämpa gemensamt för att ge denna politik medel som står i proportion till ambitionerna. Jag är säker på att jag kan räkna med er i det hänseendet och jag tackar er för era ansträngningar.
Ni har med rätta fäst vår uppmärksamhet på flera punkter. Det tungrodda förfarandet t.ex. Det femte ramprogrammet har utformats för att koncentrera åtgärderna. Koncentrationen är nödvändig för att förbättra förvaltningen. Vi har gått från 22 program till 4 stora program, som sedan delas upp i nyckelåtgärder. Men det finns en ansats till koncentration som går i den riktning ni begär.
När det gäller etiska problem som ni med rätta betonat är de verkligen oroande. En åtgärd har inletts tillsammans med de nationella etiska kommittéerna - när de finns, eftersom de inte förekommer i alla medlemsstater - för att de skall kräva att de grundläggande etiska principerna respekteras. Kommissionens förslag för tillämpning av det femte ramprogrammet tar upp detta krav.
Flera av er har betonat betydelsen av de små och medelstora företagen och det är ett problem som jag känner mycket för. Som ni vet deltog de små och medelstora företagen i mycket liten utsträckning i unionens forskningsprogram i början, men de blir alltmer delaktiga. Ett grundläggande steg var att i det femte ramprogrammet införa vad man kallar åtgärder för teknologisk stimulering särskilt avsedda för de små och medelstora företagen. Dessa åtgärder kommer naturligtvis att fortsätta och avsevärt förstärkas inom ramen för programmet " Innovation i små och medelstora företag" , som bl.a. innehåller ett system med stöd till upphovsrätt och finansiering av innovationen, mekanismer för att stimulera till att inrätta och utveckla innovativa företag, nya synsätt när det gäller tekniköverföring och slutligen informationsnät och informationstjänster.
För att göra det lättare för de små och medelstora företagen att delta i ramprogrammet, göra de åtgärder som berör dem mer effektiva och förkorta tidsfristerna borde ackrediterade, men inte exklusiva nät för information och stöd utvecklas genom att befintliga strukturer förstärks och rationaliseras. Som ni ser har vi redan gjort framsteg när det gäller den särskilda punkten små och medelstora företag, men det är naturligtvis fortfarande otillräckligt och strukturåtgärder och administrativa åtgärder kommer att inrättas inom det femte ramprogrammet för att bättre kunna motsvara de små och medelstora företagens förväntningar.

Lange
Fru kommissionär! Tillåt mig bara en följdfråga. Kollega Chichester och jag har ju pratat om task forces , som inte förekommer i rapporten, respektive bara på två rader. I sitt yttrande har kommissionen inte heller sagt något om task forces arbete. I svaret på yttrandet rån förra gången om forskningsrapporten säger kommissionen: " Årsrapporten tjänar till att för parlamentet lägga fram de aspekter som anses vara viktigast." Gör jag då rätt om jag tror att task forces inte hör till de aspekter som kan anses vara viktigast?

Cresson
Jag vill erinra om att dessa task-forces inte ingick i det fjärde ramprogrammet, eftersom det redan hade antagits när jag kom till kommissionen och jag har inrättat dem tillsammans med några av mina kolleger vid kommissionen, särskilt Martin Bangemann och Niel Kinnock.
Dessa task-forces koncentrerar sig på ett antal problem som vi anser grundläggande, bl.a. för de europeiska företagens konkurrenskraft, inom områden där Europa är särskilt konkurrenskraftigt, men samtidigt mycket konkurrensutsatt, och vi har kunnat urskilja ett antal frågor. Vi har velat samla forskare, industrier och även användare kring dessa frågor för att få en fullständig bild. Det har för övrigt lett till det tvärvetenskapliga arbetssättet inom det femte ramprogrammet, som har en lite annorlunda filosofi jämfört med det fjärde ramprogrammet.
Arbetet i dessa task-forces är därför inte bortkastat. Det har tvärtom varit utomordenligt användbart och gjort det möjligt för samarbetspartners från olika områden och från alla medlemsstater att träffas och diskutera en frågas olika aspekter. Det var vad som styrde oss för det fjärde ramprogrammet.
Inom det femte ramprogrammet har vi inte längre task-forces utan nyckelåtgärder. Dessa nyckelåtgärder kommer att fungera på samma sätt, enligt samma tvärvetenskapliga synsätt. Jag tar exemplet med en nyckelåtgärd som heter " morgondagens stad" inom det femte ramprogrammet. I " morgondagens stad" hittar vi transportproblem, miljöförstöring, bostäder, distansarbete, t.ex. men också stadsförnyelse, dvs. socio-ekonomiska problem, särskilt i de centrala städerna och i förorterna. Vi har alltså valt att gripa oss an frågan kring dessa teman, vilket innebär att olika discipliner kommer att träffas. Med andra ord, task-forces blir nyckelåtgärder, och synsättet är tvärvetenskapligt. Det inspireras av erfarenheterna från task-forces och kommer att utvecklas inom det femte ramprogrammet.

Ordföranden
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Risker med kemiska agenser
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är andrabehandlingsrekommendation (A4-0051/98) av Blak för utskottet för sysselsättning och socialfrågor om rådets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av rådets direktiv om skydd av arbetstagares hälsa och säkerhet mot risker som har samband med kemiska agenser i arbetet (fjortonde särdirektivet enligt artikel 16.1 i direktiv 89/391/EEG) (C4-0531/97-00/0459(SYN)).

Blak
Herr ordförande! Jag är glad och stolt över att kunna stå här i dag som föredragande vid andra behandlingen av förslaget till direktiv om kemiska agenser. Jag är glad att vi har brutit tre års blockad i rådet. Jag är glad att vi nu kan gå vidare och skapa en större säkerhet och bättre arbetsförhållanden för arbetstagarna i Europa. Och jag är stolt över att vi i utskottet för sysselsättning och socialfrågor har enats om en rad ändringsförslag, som på flera viktiga områden kommer att göra rådets utspel ännu bättre. Nästan fyra år har gått sedan vi senast hade detta förslag uppe till debatt. Det är sorgligt att vi har fått vänta så länge, för direktivet om kemiska reagenser är en viktig bricka i ett stort lagkomplex. Det är en del av den process, som startade 1989 med ramdirektivet om förbättringar av arbetstagarnas säkerhet och hälsa i arbetet. Det pussel av direktiv som det är tal om här kommer att göra Europa till en ännu bättre plats att leva på, i synnerhet för de anställda. Först och främst blir det säkrare och sundare att arbeta i EU: s medlemsländer, och både företag och arbetstagare kan glädja sig åt öppna och enhetliga regler på arbetsmiljöområdet i hela EU. Men utöver detta uppnår man också en mycket viktig sidovinst av att man skapar gemensamma regler på området. Detta är nämligen ett effektivt sätt att bekämpa social dumpning på. Det är vad som händer när företagen flyttar över gränserna för att slippa ge sina anställda ordentliga arbetsförhållanden. Inte minst sett i ljuset av den förestående utvidgningen är det viktigt att se allvarligt på problemet med social dumpning.
Förslaget till direktiv har såvitt jag kan se två viktiga beståndsdelar. Å ena sidan innehåller det klart formulerade bestämmelser om vilka förpliktelser arbetsgivarna har beträffande kemikalier som kan vara skadliga för arbetarnas säkerhet och hälsa. Å andra sidan bestämmer förslaget förfaranden för gemenskapsinitiativ i det syftet att begränsa kemikalier i arbetsmiljön. Ett av de viktigaste instrumenten på det här området är möjligheten att fastställa gränsvärden. Låt mig vara ärlig och säga att jag inte alls intresserar mig för gränsvärden. Principiellt bör man lägga sig vinn om att göra arbetsmiljön så ren att några gränsvärden inte behövs. Tyvärr ser verkligheten annorlunda ut. Det är ofta svårt att bestämma exakt hur farligt ett speciellt ämne är, och man kan behöva lägga press på människor om man inte vill att arbetstagaren skall kunna dra nytta av denna osäkerhet. Därför finns det tillfällen, då det kan vara nödvändigt att fastställa gränsvärden.
Den största bristen i rådets gemensamma ståndpunkt är, såvitt jag kan se, att implementeringen av vägledande gränsvärden inte kontrolleras i tillräckligt hög grad. Det fattas en mekanism som kan garantera att denna implementering utvärderas, och att det eventuellt läggs fram förslag om att fastställa bindande gränsvärden. Vårt ändringsförslag 4 sätter fokus just på att lösa detta problem. Det skulle vara ett stort framsteg om det blir godkänt här i kammaren i morgon och senare accepterat av rådet.
Jag kommer inte att gå igenom till alla ändringsförslagen i detalj. De förklaras ändå i motiveringen. Vi har ju redan diskuterat dem grundligt i utskottet. Det finns dock två ämnen som jag måste gå lite närmare in på. Det finns nämligen två ändringsförslag i mitt uttalande som jag måste ändra här, under debatten. För det första handlar det om ändringsförslag 10, som avser att stärka utbildningen som ett medel att minimera risker på arbetsplatsen. Ändringsförslaget är en kompromiss, där vi av misstag strök en mening, även om den faktiskt styrker kravet på utbildning och information. Därför vill jag gärna uppmana alla att rösta ja till vårt ändringsförslag från PSE-gruppen, som återinsätter denna bestämmelse.
För det andra är det problem med ändringsförslag 11. I den engelska översättningen heter det att hälsokontroll skall avtalas med The workforce . Detta betyder faktiskt att alla arbetstagarna på en given arbetsplats skall godkänna det innan en enskild av dem kan genomgå en hälsokontroll. Detta är vi naturligtvis inte intresserade av, och vi vill därför gärna lägga fram ett muntligt ändringsförslag, som ersätter ordet workforce med workers concerned.
Till sist vill jag gärna ta tillfället i akt att uttrycka min stora glädje över det brittiska ordförandeskapets arbete med denna fråga. Det har varit mycket glädjande att se hur man aktivt och konstruktivt har arbetat för att få igenom direktivet. Det verkar som om man nu vågar ta på sig ett socialt och internationellt ansvar. Jag vet inte varför, men man kan ju alltid gissa. Om direktivet om kemiska agenser godkänns i rådet på det kommande rådsmötet, så kommer detta inte bara att vara en seger för det brittiska ordförandeskapet, utan det kommer att vara en seger som alla kan glädja sig åt. På lång sikt finns det ingen förlorare när det gäller att skapa ett mera humant och mera socialt Europa, det kommer bara att finnas vinnare.

Hughes
Herr ordförande! Jag skulle vilja gratulera Freddy Blak så hjärtligt för hans oerhörda arbete med att utarbeta detta betänkande för utskottet för sysselsättning och sociala frågor. Han har insett hur bräcklig den gemensamma ståndpunkten som det tog så långt tid för rådet att nå fram till egentligen är och, i stället för att försöka rätta till allt som man kan få syn på, har han gjort det enda förnuftiga och koncentrerat sig på en mindre mängd frågor som verkligen har betydelse.
En av de ur min synvinkel viktigaste frågorna är ändringsförslag 4. Jag förstår logiken i att gemenskapen har fastställt vägledande gränsvärden och sedan kräver att medlemsländerna sprider information om dessa vägledande gränsvärden och att de tar med dessa i beräkningen när de upprättar sina egna motsvarande nationella yrkeshygieniska gränsvärden. Men det är inte samma sak som att kräva av medlemsstaterna att de skall närma sig de vägledande gränsvärdena som fastställts på gemenskapsnivå eller ens röra sig riktning mot dem. Jag oroade mig för att detta skulle kunna leda till fortsatta olikheter och det gläder mig därför att ändringsförslag 4 tog upp detta genom att öppna för regelbundna genomgångar baserade på den information medlemsstaterna tillhandahåller under artikel 15, vilket där så är nödvändigt leder till att kommissionen vidtar lämpliga åtgärder för att uppnå större harmonisering. Jag har förstått att kommissionen är beredd att godta det ändringsförslaget eller en liknande formulering.
En annan viktig punkt, med tanke på de nya trikloretylenfallen som jag haft hand om och meningsutbytet vi hade med kommissionens företrädare nyligen, är ändringsförslag 7 om utbytesprincipen. För mig ter det sig ganska klart att de svårigheter vi stött på har sitt upphov i att vi inte fått se något ordentligt genomförande av riskbedömningarna och berörda delar av ramdirektivet. Det har till exempel lett till en situation där det farliga lösningsmedlet trikloretylen är förbjudet i vissa länder medan det i andra länder är underkastat gränsvärden som är långt högre än de som fastställts i andra. Vi måste verka för ett fullständigt och ordentligt genomförande av ramdirektivet, men under tiden behöver vikten av utbytesprincipen understrykas i direktivet och Freddy Blak har helt rätt när han gör detta i ändringsförslag 7.
Det är verkligen bra att detta direktiv har återupplivats efter så lång tid. Jag undrar dock vad framtidsutsikterna är för en rad andra direktiv som fortsätter att stoppas i rådet, till exempel direktivet om olika transportsätt och direktivet om fysiska agenser, vilket täcker buller, optisk strålning, fält och vågor.
Bullerfrågan bekymrar mig särskilt. I det ursprungliga direktivet från 1986 om skyddet av arbetare från att utsättas av buller i arbetet är exponerings- och åtgärdsnivåerna är hopplöst föråldrade. Den dåvarande regeringen i Förenade kungariket var mycket stolt över att ha lyckats med att genomdriva en 90-decibelsnivå för obligatoriskt användande av hörselskydd i arbetet. Den framhöll att detta var en kostnadsbesparande åtgärd. Men kostnaden för tusentals arbetare har betalats i form av nedsatt hörsel eller yrkesrelaterad dövhet.
Det var meningen att direktivet 1986 skulle prövas på nytt av rådet på grundval av ett förslag från kommissionen före januari 1994. Det är nu februari 1998, och om inte direktivet om fysiska agenser kan återupplivas måste vi i vilket fall granska bullerdirektivet igen. Jag hoppas att vi kan få försäkringar på den punkten från kommissionen. Det vore inte rättvist att förvänta sig ett svar från Cresson, men jag hoppas att saken kan tas upp med kommissionär Flynn.
Jag ser fram emot att kommissionen deltar i utskottet på en utfrågning inom ett par veckor om nya hälsorisker som håller på att utvecklas. Vi har lyckats ta upp några av de överblivna frågorna här - de äldre - och vi har en del nya att behandla tillsammans.

Mendonça
Herr ordförande, ärade ledamöter! Betänkandet vi diskuterar om rådets gemensamma ståndpunkt inför antagande av rådets direktiv, vilket ger en ram för skyddet av arbetstagares hälsa och säkerhet, lägger större vikt vid och ger mer fördelar åt arbetstagare som kan vara utsatt för kemiska agenser i någon medlemsstat. Detta direktiv varken bör eller kan uppskjutas längre. Dess mål förtjänar större skyndsamhet och intresse från alla, medlemsstater, arbetsmarknadens parter och Europeiska unionens institutioner.
Texten i rådets gemensamma ståndpunkt, som vi nu värderar, är tydligare, mer explicit, mindre tvetydigt och mindre benäget att skapa situationer utan ansvar. Dokumentets struktur stämmer bättre överens med en bättre definition och systematisering av direktivets mål och omfattning.
Införandet av en definition av farliga kemiska agenser, en mekanism för att fastställa gränsvärden, såväl yrkeshygieniska gränsvärden som biologiska gränsvärden, definieras bättre i denna text och får en mer framträdande plats. Arbetsgivarens skyldigheter är bättre definierade angående den nödvändiga hälsokontrollen av arbetstagarna, samråd med och information till arbetstagarna samt deras deltagande.
Särskild vikt har lagts vid medlemsstaternas skyldighet att fastställa rättsliga bestämmelser, regleringar och administrativa bestämmelser, för att uppfylla direktivet. Betänkandet reflekterar några av de problem som den gemensamma ståndpunkten har framkallat och troligen kommer att framkalla framgent. Men ändringsförslagen som parlamentet nu lägger fram, kompletterar, förbättrar och gör dokumentet klarare. Många av parlamentets ändringsförslag i första behandlingen har införts i den text vi nu debatterar vilket bidrar till dess verkliga förbättring.
Bara två anmärkningar angående ändringsförslagen. Det första trycker på det ökade skyddet som gravida och minderåriga måste få. I denna, liksom i andra omständigheter, är det väsentligt att skydda arbetstagarna i nutiden, men utan att någonsin glömma framtiden. Ändringsförslag 10 framhåller vikten av att hela tiden tillhandahålla utbildning och information. På grund av detta och andra skäl som inte ryms i dessa anmärkningar, är betänkandet i fråga uppriktigt bra och förtjänar vårt stöd.

Boogerd-Quaak
Herr ordförande, fru kommissionär, kolleger! Det har verkligen dröjt länge innan rådets gemensamma ståndpunkt kom. Men just nu är den bättre än kommissionens förslag. Jag är också mycket nöjd med det samarbete som kom till stånd med föredraganden, Blak. Det har inneburit att det inte var nödvändigt för mig att lägga fram ändringsförslag, även om jag har för avsikt att stödja ändringsförslag 16 från kristdemokraterna.
Vad skall detta direktiv nu tjäna till? Olika normer är till men för lagstiftningen i medlemsstaterna, eftersom konkurrensargument då hela tiden skulle spela huvudrollen. Det är inte bra för arbetarna, och det är inte bra för offren. Och dessa offer är ofta mycket illa däran. En gemensam europeisk politik med bindande normer är därför det bästa, och som kommission och som parlament uppmanar vi till detta i ändringsförslag 4.
I själva verket måste vi också vara beredda att bannlysa vissa lösningsmedel som xylen, toulen, trikloretylen, och vad det beträffar anger ändringsförslag 7 den färdriktning som vi måste ta. Det är ju så att industrin måste stimuleras för att leta efter ersättning, och ersättning kan exempelvis hittas genom att använda reaktiva lösningsmedel. Jag vill här i detta sammanhang nämna exemplet med lösningsmedel som kan hittas i ringblomman. Ett experiment har utförts med detta, som till och med finansierades av Europeiska kommissionen, med osedvanligt goda chanser.
Därför, herr ordförande, fru kommissionär, skulle jag vilja föreslå att vi som parlament får en periodisk rapportering om utvecklingen. För jag är inte helt övertygad om att det kommer att fullföljas.
Slutligen vill jag också säga några ord om utbildning, träning och att medvetandegöra människor på arbetsplatserna. Även på den punkten har vi lagt fram ett ändringsförslag. Det handlar alltså inte bara om att förbjuda dessa ämnen, det handlar också om att umgås med dem. Om vi har ett bra förslagspaket för detta, då tror jag att vi kan ta ett steg framåt med detta direktiv för att bekämpa det stora problem, bland annat för målare och andra arbetare, som ligger bakom detta.

Ojala
Herr ordförande! Till att börja med vill jag tacka Blak för det arbete han lagt ned på detta ytterst viktiga, men mycket svåra och komplicerade ärende. Arbetarskyddet tillhör de frågor där Europeiska unionens lagstiftning verkligen kommer nära människornas vardag. Det handlar om människornas liv, hälsa och arbetsförmåga. Det kan knappast finnas någonting som är viktigare.
Europeiska unionen måste kunna fastställa en hög miniminivå för arbetarskyddet, om ett dåligt arbetarskydd inte skall kunna användas som konkurrensmedel. Utöver arbetstagarnas intressen handlar det i arbetarskyddet även om arbetsgivarnas och hela samhällets intressen. Därför är det också ytterst klandervärt att arbetarskyddsfrågorna så länge har suttit fast hos rådet, såsom det även här i flera inlägg har konstaterats. Även det här direktivet var i parlamentets första behandling redan för fyra år sedan. Förhoppningsvis är nu den gemensamma ståndpunkten från rådets sida ett tecken på att anhopningen av arbetarskyddsfrågor där nu äntligen håller på att lösas och det kanske just under det brittiska ordförandeskapet.
Blak har föreslagit ändringar i rådets gemensamma ståndpunkt, och jag håller helt med honom om de flesta av dem. Jag undrar dock över betänkandets negativa hållning till att fastställa biologiska gränsvärden. I betänkandet konstateras ju att biologiska gränsvärden kan definieras endast under exceptionella förhållanden då andra metoder inte räcker till. Hos oss i Finland intar man dock inte en så reserverad hållning mot biokontroll. Hos oss ses det tvärtom i många fall som en effektiv metod att följa arbetstagarnas exponering och på det sättet skydda deras hälsa. Det är förstås naturligt att man alltid i förväg kommer överens med arbetstagarnas representanter om principen för biologisk expositionskontroll.

Wolf
Herr ordförande, fru kommissionär, kära kolleger! Jag tycker att man måste skärpa argumentet ytterligare. Stephen Hughes behövde det här. Det talades mycket om kostnadsbesparingar i samband med arbetarskydd och -säkerhet. Det har emellertid inte pratats om vilka kostnader de drabbade hade kunnat spara och vilka kostnader våra samhällsekonomier hade kunnat spara, om man faktiskt skyddar. Det betyder att vi än en gång har att göra med en pågående skandal. Arbetarskydd och -säkerhet håller inte jämna steg med utvecklingen av den inre marknaden och med utvecklingen av de teknologiska framstegen.
Stephen Hughes har redan pekat på två direktiv, som fattas. Om det här direktivet kan det diskuteras vilka för- och vilka nackdelar strategin som kommissionen valt för att handskas med problemet har: en viss elegans i fomuleringen av principerna, framsteg utan principer om åtföljande åtgärder. Man kan hänga på de enskilda direktiven och gå vidare med ett direktiv, men priset är också högt. Svårigheten är vad som står i ramdirektivet. Man måste se upp så att man inte faller tillbaka i de enskilda direktiven efter ramdirektivet, och vi har ju problemet med agerandet mellan de enskilda ramdirektiven, explosiva atmosfäriska ämnen till exempel - det dyker ju upp här konkret - som i alla enskilda fall komplicerar och som också gång på gång försvårar framstegen.
Jag vill nu än en gång här understryka att kollega Blak har utfört ett utmärkt arbete. Jag är inte övertygad om att ändringsförslag 16 är bättre än ändringsförslag 3, och vad gäller ändringsförslag 18 vill jag fråga Freddy Blak om varför man skall göra riskbedömningen till utgångspunkt för undervisningsformen. Det är dock en viss motsägelse till det han säger i ändringsförslag 6.

Skinner
Herr ordförande! Jag skulle vilja gratulera Freddy Blak för det arbete han har lagt ned på detta betänkande. Det är ett betänkande som det har kämpats hårt för och hans bemödanden har i hög grad uppskattat i hela utskottet. Samtidigt som det är mycket tekniskt så är det mycket verkligt. Faktiskt drabbas tio miljoner människor i hela unionen av olyckor eller sjukdomar i samband med arbetet. Detta är ett välbekant faktum och 8 000 av dem dör tyvärr varje år i Europeiska unionen. Och detta inkluderar förstås inte de många orapporterade olyckorna, sjukdomarna och dödsfallen.
Många av dessa sjukdoms- och dödsfall har sitt upphov i okunnighet och onödigt risktagande. Så länge som dessa risker är otydligt avgränsade är det rätt att kommissionen inför lagar för att uppmärksamma dessa risker på lämpligt sätt.
Varför tar folk onödiga risker? Vi gör det alla då och då. Vi går alla över vägen, kanske utan att se oss för, och vi bryr oss inte tillräckligt. Det är en dålig inställning till livet och definitivt en dålig inställning till arbetet, men dessa attityder kan plockas isär och sedan sättas ihop igen på ett progressivt och positivt sätt för att sätta stopp för de problem vi möter.
Detta är därför som detta betänkande, som släppts fram på initiativ av det brittiska ordförandeskapet vilket Freddy påpekade, syftar till att sätta stopp för olämpligt uppträdande i användandet av ohälsosamma kemiska agenser vilka är några av de värsta kemiska agenser som man kan använda i arbetet. Farorna med att använda sådana kemiska agenser måste bedömas med avseende på riskerna för arbetarna, inte bara utifrån de omedelbara effekterna, utan också de långsiktiga effekterna. Information om utbildning måste ha en verklig effekt, såväl som utbildningen i sig själv. Det är därför så stor vikt har tillmätts utbildning i detta betänkande, kanske till och med till en sådan grad att ramdirektivets tolkning av utbildning vidgas, vilket är ett välkommet steg. I mindre företag är det till exempel 50 procent större risk att arbetarna drabbas av olyckor i arbetet. Varför är det så? Det är för att de större företagen har varit bättre på utbildning och riktig information, vilket inte är så tydligt i de mindre företagen. I de större företagen tar man riskerna på större allvar eftersom hälsa och säkerhet betraktas som en produktiv och vinstgivande faktor i varje företags framtida struktur. Det är därför som projektet Safe Action for Europe , som tråkigt nog inte kan komma förbi frågan om en rättslig grund, skulle ha varit på sin plats i de mindre företagen.
Freddy nämnde också utflyttning av kemisk produktion och företag. Jag minns fallet i Bhopal, Indien. Låga sociala kostnader nämndes som ett skäl för detta. Detta innebär att Bhopal kommer att kommas ihåg som en stor katastrof och som en total exploatering av arbetarna i detta land. Vi får inte glömma att detta är ett direktiv som bidrar till den totala summan av arbetarnas rättigheter i Europa, kanske skulle vi exportera detta slags modell till andra platser i världen. Vi får verkligen inte låta kapitalet komma undan med att bara exportera farorna och katastroferna som kringgärdar minfälten på denna särskilda kontinent. Det är progressivt nog för oss att veta att det kommer att ha betydelse för att skydda arbetarna och ändå är det realistiskt nog för att ge resultat.

Schiedermeier
Herr ordförande, ärade kolleger! Min kollega Mendonça har redan gjort en utmärkt redogörelse för sakfrågan å min grupps vägnar. Låt mig därför gå in på några generella omständigheter. Rådet tog tre år och sex månader på sig innan det lade fram en gemensam ståndpunkt efter den första behandlingen. Detta visar vem som försenar lagstiftningen på europeisk nivå.
Föredraganden har bemödat sig om att inte låta parlamentets resultat driva i väg för långt från den gemensamma ståndpunkten, för att inte låta direktivet om skydd för arbetstagarnas hälsa och säkerhet vid kemiska ämnen i arbetet försenas ytterligare, respektive helt riskera det. I det avseendet är kollega Blak fullkomligt oskyldig. Han har gjort ett bra arbete. Dock förväntar jag mig att han accepterar det ändringsförslag som jag har lagt fram igen.
Låt mig också gå in på ett viktigt sakförhållande. Sådana tekniska direktiv är verkligen mycket viktiga för arbetstagarna och deras hälsa, men det saknas fortfarande en rad viktiga direktiv, som till exempel distansarbete och stora delar av halvtidsarbetet. När tänker kommissionen att äntligen göra något här, eller vill den genom tekniska frågor få bort oss från de verkligt viktiga frågorna? Kommer rådet att ruva ännu längre på de direktiv som nämndes av kollega Hughes? De som blir lidande på alla dessa förseningar är våra arbetstagare i Europa, och vi som ansvariga politiker i Europaparlamentet kan inte längre gå med på det. Vi förväntar oss att det äntligen görs framsteg i den här riktningen och att de nödvändiga stegen för detta verkligen kommer att tas av kommissionen och rådet.

Lindqvist
Herr ordförande! Målsättningen måste vara att inga människor skall skadas i arbetslivet. Frågan i denna andrahandsrekommendation togs upp för första gången för fyra år sedan. Minimiregler är ett krav för att man skall kunna åstadkomma någorlunda jämna villkor i EU inom detta område.
Jag vill särskilt trycka på försiktighetsprincipen, dvs. att det skall finnas en god marginal till att arbetstagarna utsätts för risker. Det är bättre att förebygga än att upptäcka risker i efterhand. Det finns en stark politisk opinion bakom detta betänkande; det såg man vid första behandlingen och det ser man nu. Det är ett enigt utskott bakom dessa femtontalet ändringar. Det är alltså förbättringar av rådets ståndpunkt som vi föreslår. De tre viktigaste som jag vill framhålla är utvärdering av medlemsstaternas tillämpningar, information till arbetstagarna om risker och ämnens farlighet samt utbildning i skyddsåtgärder. Dessutom måste man se till att det finns en samordning mellan dessa åtgärder.
Den liberala gruppen står bakom denna andrabehandlingsrekommendation från utskottet för sysselsättning och sociala frågor.

Papakyriazis
Herr ordförande! Kunskapen om namn är början till visdom, så säger man på gammalgrekiska och det betyder att någon utgår alltid från en definition för att ge innebörd åt sin handling. Jag tror att vi i dag är vittnen till ett sådant förlopp vad gäller en utomordentligt viktig fråga som når fram till en lycklig intermediär upplösning. Den fortsätter alltså längre.
Man talade om sabotage, må vara en försening, i alla fall behövde de flera år för att nå fram från första behandlingen till den andra här i dag. Herr ordförande, det var under den förra mandatperioden som den första behandlingen gjordes, vi skall nu göra den andra.
Jag bekräftar, liksom det har bevisats, att utvecklingen av detta direktiv visade att en väsentlig omformulering behövdes. Detta direktiv, motiveringen av ursprungstanken, de uttalanden som följer tror jag så viktiga att jag vill karakterisera det, om ni tillåter, som en historisk handling. Frågan är hur de konkreta artiklarna skall komma att förverkliga detta förslag. Jag tror att tillvägagångssätten har blivit sådana, med förfarandet för hela denna gemensamma ståndpunkt, att de verkligen ger hopp och perspektiv åt detta direktiv.
Jag delar den förbehållsamma tillfredsställelsen hos vår föredragande Blak. Jag tror att med de ändringsförslag som vi med ihärdighet och fasthet åter lägger fram i Europaparlamentet, med den bedömning vi kan göra av att dessa i dag kan bli godkända, har vi tagit ett viktigt, väsentligt steg, ett första steg och jag skulle säga, inte bara ett första steg men gjort ett påtagligt, obestridligt framsteg beträffande situationen och de uppfattningar som fanns för fyra år sedan.
Jag vill också underteckna uppmaningen till det brittiska ordförandeskapet om att det måste påskynda, främja och genomförande denna gemensamma ståndpunkt genom ett beslut, därför att på detta sätt kan vi vinna tid. Det har sagts, det har betonats, och även jag upprepar att definitionerna som vi refererar till är kloka även om de inte är absolut förbindande. Jag tror att vi i verkligheten i dag inte kan säga vilka alla de farliga ämnena är, eftersom det kommer nya som vi inte känner till, eller vars risker vi upptäcker. Denna kraftiga förlängning i tid, att vi inte bör tillåta ingripanden med vardagskriterier i detta direktiv, tror jag tillhör de starkaste punkterna i det här direktivet. Det är alltså ett ramdirektiv som tillämpas på det stora direktivet 391, men såsom ram har det tagit ännu ett steg, det är ett viktigt utgångsläge i den här fasen.

Cresson
Herr ordförande, mina damer och herrar! Jag vill tacka Blak för kvalitén i det utarbetade förslaget, samt hela utskottet för sysselsättning och socialfrågor för dess kontinuerliga ansträngningar med att förbättra arbetstagarnas hälsa och säkerhet. Kommissionen uppskattar mycket det konstruktiva synsätt som antagits beträffande den gemensamma ståndpunkten.
Jag skulle till att börja med vilja understryka hela den politiska betydelsen av rådets gemensamma ståndpunkt. Kommissionen är övertygad om att principerna för skydd av hälsa och säkerhet fortsatt måste fördjupas på gemenskapsnivå. Rådet erkände det i denna gemensamma ståndpunkt och även om texten inte är perfekt är den ett avsevärt framsteg på området hälsa och säkerhet. De flesta av Europaparlamentets ändringsförslag i texten till den gemensamma ståndpunkten utgör verkliga förbättringar och kan alltså accepteras av kommissionen. Jag syftar på ändringsförslag 1, 2, 3, 4, 5 i den första delen, 6, 9, 11, 12, 13 och 18.
Jag skulle nu vilja kommentera några ändringsförslag som medför vissa problem för kommissionen och som därför inte kan accepteras. Den andra delen av ändringsförslag 5 tvingar arbetsgivarna att registrera riskbedömning på lämpligt sätt med hänsyn till nationell lagstiftning och praxis. Denna bestämmelse skulle utan någon som helst tvekan försvaga den gemensamma ståndpunkten som innebär att dokumenten upprättas i enlighet med lagstiftningen och nationell praxis. Jag är övertygad om att det inte är Europaparlamentets avsikt att tillåta en oinskränkt bedömning av respekten för lagstiftningen. Denna idé kan alltså inte användas.
Ändringsförslag 7 betonar substitutionsprincipen för att undanröja risker. Kommissionen kan säkert instämma i principen som syftar till att ersätta farliga kemiska agenser med andra ofarliga eller mindre farliga för arbetstagarna. Men för att uppmuntra bästa möjliga förebyggande åtgärder bland arbetsgivarna måste den mer praktiska skyldigheten att minska risken till ett minimum bibehållas när det inte är möjligt att fullständigt undanröja alla risker.
Ändringsförslag 8 är politiskt känsligt. Det är först efter svåra förhandlingar som medlemsstaterna och kommissionen kommit överens om denna text. Eftersom det föreslagna tillägget går längre än kompromissen och även om kommissionen förstår Europaparlamentets ståndpunkt föredrar kommissionen att behålla den nuvarande texten då vi anser att det på grundval av ändringsförslag 4, som kan accepteras, är möjligt att återkomma till denna fråga vid utvärderingen efter fem år.
Beträffande ändringsförslag 10 anser kommissionen att avskaffandet av stycket om arten av information inte skulle förenkla arbetsgivarnas uppgift på denna mycket viktiga punkt.
En sista kommentar beträffande ändringsförslag 14. Kommissionen kan inte acceptera att termerna " och nya kunskaper" avskaffas bland de fall som kräver att bilagorna anpassas till de tekniska framstegen. De nya kunskaperna är den huvudsakliga anledningen till de tekniska ändringarna. Principen godkändes för övrigt av rådet i dess gemensamma ståndpunkt och vid en rad andra tillfällen. Jag hoppas att Europaparlamentet inte på det här sättet försöker begränsa kommissionen initiativrätt. Det är inte för kommissionen fråga om att dra nytta av anpassningarna till de tekniska framstegen för att gå förbi parlamentet, vilket föredraganden tycks vilja påskina.
När det gäller ändringsförslag 16 och 17 kan kommissionen inte acceptera dem eftersom den anser att ändringsförslag 3, som accepteras, är bättre än nr 16 och att ändringsförslag 17 inte tillför någon ytterligare information till artikel 8 i den gemensamma ståndpunkten.

Blak
Herr ordförande! Jag hörde att kommissionär Cresson inte hade tagit med ändringsförslag 11 bland de ändringsförslag som kommissionen kunde godkänna. Men nu har jag ju lagt fram ett muntligt ändringsförslag, i samarbete med kommissionen faktiskt, så jag hoppas verkligen att kommissionen inte hoppar av i sista stund. Denna ändring kom lite sent, så jag hoppas att det bara är ren glömska. Jag håller verkligen med er om - detta är egentligen också en liten pik till mina kolleger - att det inte finns någon anledning att rösta om ändringsförslag 16, när kommissionen och rådet accepterar ändringsförslag 3. Vi skall akta oss så att vi inte håller fanan så högt att vi tappar kontakten med jorden, så jag är faktiskt mycket tacksam för de kommentarer som ni kom med. Men jag hoppas i alla fall, fru Cresson, att ni kommer att drömma i natt att ni får vara med ännu en gång och se över de här frågorna, för då kan vi nämligen få igenom ett direktiv som vi har haft liggande här i fyra år. Jag har böjt mig i mycket, rådet har böjt sig, och därför tycker jag att även kommissionen kan vara lite tillmötesgående. Jag är helt säker på att ni kommer att drömma om detta i natt, så att vi kan uppnå ett gott resultat i morgon.

Cresson
Herr ledamot! Jag skall fatta mig kort. Ändringsförslag 11 accepteras av kommissionen och jag tror för övrigt att jag sade det nyss. Det kanske bara handlar om ett översättningsproblem.

Ordföranden
Tack fru kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.
(Sammanträdet avslutades kl. 20.00.)

