Az állam- és kormányfők informális találkozójának eredményei (Lisszabon, 2007. október 18-19.) (vita) 
Elnök
A következő napirendi pont a Tanács és a Bizottság állásfoglalása az állam- és kormányfők lisszaboni informális találkozójának eredményéről. Hadd üdvözöljem sok szeretettel az Európai Tanács alelnökét és Portugália miniszterelnökét, José Sócratest. Nagyon sok szeretettel üdvözöljük az Európai Parlamentben ezen a reggelen!
Hasonló szeretettel köszöntöm természetesen az Európai Bizottság elnökét, José Manuel Durão Barrosót is, és köszönetet mondok az európai csúcstalálkozón végzett munkájáért.
Hölgyeim és uraim! A vita megkezdése előtt - és egyáltalán nem szeretnék előre ugrani - szívből szeretnék köszönetet mondani a portugál elnökségnek hatalmas munkájáért, és azért a sikerért, amit csütörtök éjjel hajnali 1 óra körül ért el, amikor elfogadta a Az Európai Unióról szóló szerződést és az Európai Unió működéséről szóló szerződést.
Ez nagy eredmény az Európai Unió számára, és hatalmas eredmény valamennyiünk számára. Az Európai Parlament nevében hozzá szeretném tenni, hogy az Európai Parlament nélkül nem lennénk ott, ahol ma vagyunk. Hatalmas eredmény valamennyiünk számára azért is, mivel a Szerződés elsődleges fontosságú volt az Európai Parlament számára, és a mai napig is az, ha előre akarunk törni, és győztesek szeretnénk lenni ebben a Szerződésben.
Ezekkel a portugál elnökségnek és a Bizottságnak kifejezett gratulációkkal - és látom, Wallström biztos asszony is itt van, aki a Bizottság elnöke mellett ugyancsak jelentős munkát végzett - nagy örömömre szolgál, hogy szívélyesen köszönthetem José Sócratest, az Európai Tanács elnökét az Európai Parlamentben!
José Sócrates
A Tanács hivatalban lévő elnöke. - (PT) Tisztelt elnök úr! A Bizottság elnöke, Hölgyeim és uraim! Engedjék meg, hogy szavaimat elsőként egy barátom emlékének szenteljem. Fausto Correia képviselő úr emlékének, aki néhány nappal ezelőtt hunyt el. Fiatalon halt meg. Halála természetesen hatalmas veszteség nem csupán az Európai Parlamentnek, hanem a Portugál Szocialista Párt számára is.
Fausto Correia egy kiváló politikai és emberi értékekkel rendelkező személy volt. Mindannyiuknak lehetőségük nyílt arra, hogy megismerjék. Intelligens politikus volt, nyitott és mindig kiállt a nemes európai eszmék mellett. Azonban itt különösen emberi értékeit szeretném kihangsúlyozni, mint a nagylelkűségét, a bajtársiasságát és a toleranciáját. Valójában emberi értékeink azok, amik értelmet adnak politikai életünknek.
Távozása személyes veszteségként érint engem; elvesztettem egy régi barátot, akivel életem számos pillanatát osztottam meg, és nagyon fog hiányozni.
Hölgyeim és uraim! Amikor három hónappal ezelőtt a ezen plenáris elé bocsátottam a portugál elnökség programját, akkor nagyon határozottan kijelentettem, hogy mi is lesz a portugál elnökség legfontosabb kihívása, fő prioritása: hogy megfogalmazzon egy megállapodást az új Szerződésről és meg is kösse azt, véget vetve annak az intézményi vita jelentette hat éves patthelyzetnek, melyben az Európai Unió állt.
Így tehát a mai napon nagy megelégedésemre szolgál, hogy a ház számára bemutathatom azt a megállapodást, melyet október 18-án ért el a kormányközi konferencia. Ez a megállapodás volt az új Lisszaboni Szerződés alapja. A Szerződés aláírására december 13-án kerül sor abban a városban, melynek a nevét viseli.
A portugál elnökség azzal a feladattal kezdte, hogy átalakította a német elnökségtől megörökölt megbízatást - ami, amint azt már korábban említettem, példamutatóan egyértelmű és precíz volt -, de azért, hogy ezt a megbízatást egy új Szerződéssé formálja át. Ez volt a küldetésünk.
Az elért megállapodás megerősíti azt, hogy az elnökség elején meghatározott módszer és időzítés helyes volt. Szükség volt arra - amint azt már említettem itt az elnökség kezdetekor -, hogy a lehető legtöbbet hozzuk ki a júniusi tanácsi megbeszélésből, hogy megpróbálkozzunk azzal, hogy ne decemberben kerüljön sor a Szerződés befejezésére, amint azt egyesek javasolták, hanem októberben, a nem hivatalos tanácsi megbeszélésen - és igazunk volt.
Az az igazság, hogy az Európai Unió történelmében mi tartottuk a legnagyobb Kormányközi Konferenciát egy szerződés felülvizsgálata kérdésében. Július 23-án kezdtünk, és október 18-án be is fejeztük.
Amikor megírjuk ezen Szerződés történelmét, akkor jobban meg fogjuk érteni ennek a politikai döntésnek a fontosságát, továbbá annak a jelentősségét, hogy nem hagytunk az év végére egy olyan feladatot, amit korábban is be tudtunk fejezni. Európának gyors megállapodásra volt szüksége, és ez az, amit megkapott. Európának szüksége volt a bizalom jelére, és ez az, amit megkapott. Európának a jövő felé kellett fordulnia, és ez az, amit megtett.
Gyorsan dolgoztunk együtt valamennyi tagállammal, melyek kivétel nélkül konstruktív lelkülettel és azzal a szándékkal álltak a feladathoz, hogy felülkerekednek a fennmaradó nehézségeken. Ez lehetővé tette számunkra, hogy a Szerződés teljes szövegét bemutassuk október 3-án, és sokkal közelebb kerüljünk céljainkhoz.
A lisszaboni csúcstalálkozóra korlátozott számú, bár egyértelműen politikailag érzékeny kérdés maradt. E tekintetben az volt a stratégiánk, hogy a csúcstalálkozó legelső napján megpróbáljunk megállapodásra jutni. Ez nem csupán lehetségesnek, hanem nagyon kívánatosnak tűnt számunkra, mivel erőteljes jelet küldene Európának. Azt a jelet, hogy az EU képes gyors döntések meghozatalára, még olyan döntésekére is, melyeket mindenki nehéznek tart. Továbbá az is nagyon fontos volt, hogy a nem hivatalos tanácsi ülés első napján meg tudjuk oldani ezeket az intézményi kérdéseket, és hogy a második napon, közvetlenül a döntést követően megvitassuk a globalizációt és azt, hogy Európának miként kellene kezelnie a globális kérdéseket.
Így tehát Lisszabonban lehetőség nyílt megállapodás elérésére a következő kérdésekben, lehetővé téve számunkra, hogy véglegesítsük a Szerződéssel kapcsolatos megállapodást:
Elsőként a Ioannina Komperomisszumban, és a megállapodásban két szinten született megoldás:
nyilatkozat a Tanács minősített többségi döntéshozatali rendszerével kapcsolatban, ami tisztázza az aktuális Ioannina biztonsági mechanizmust;
továbbá egy jegyzőkönyv, mely meghatározza, hogy az Európai Tanácsban ezt a konszenzusra irányuló mechanizmust hogyan lehet módosítani vagy visszavonni. Amint azt korábban már megemlíthettem, a Ioannina-kérdés, mivel ahogy azt láttam módosított formában a legutóbbi tanácsi ülésen, amit azt kívánja, hogy ez kötelező törvény legyen, de ne kerüljön be a Szerződésbe. Az általunk elfogadott megoldás miszerint legyen egy nyilatkozat és a jegyzőkönyv, ami garantálja, hogy a Ioanninával kapcsolatos döntés csak konszenzussal módosítható, olyan megoldásnak tűnt számunkra, ami legjobban megfelel a legutóbbi megállapodás szellemiségének.
Így garanciákat biztosítottunk a Ioannina Kompromisszum kapcsán anélkül, hogy aláástuk volna a minősített többségű döntéshozatal folyamatának integritását.
Szükség volt továbbá arra is, hogy megoldjuk a Bíróság főügyészei számával kapcsolatos politikai kérdést. Megállapodás született egy nyilatkozuatban, melynek értelmében a Tanács elfogadna minden olyan kérést a Bíróságtól, ami a főügyészek számát hárommal (nyolc helyett tizenegy) meg szeretné emelni. Ebben az esetben Lengyelországnak állandó főügyésze lenne, és többé nem venne részt a rotációs rendszerben, míg a meglévő rotációs rendszerben öt főügyész váltakozna a jelenlegi három helyett.
Ami az Unió külügyi és biztonságpolitikai főképviselőjének kinevezését illeti, nyilatkozatot kell hoznunk arra vonatkozóan, hogy az Európai Parlamentnek részt kell vennie a kinevezési eljárásban, az első szakaszban is, 2009 januárjától, megfelelő kapcsolattartó személyeken keresztül.
A konferencia jóváhagyott továbbá egy nyilatkozatot az Unió és a tagállamok közti hatáskörök elhatárolásáról, amint azt a Szerződések kimondják.
Végezetül, az Európai Parlament összetételének kérdése. Amint azt tudják, az Európai Unióról szóló szerződés 9a cikke módosításra került, és azt mondja ki, hogy a képviselők száma nem haladhatja meg a hétszázötvenet plusz az elnököt, azaz 751-et, fenntartva a degresszív arányosságot.
Ehhez a módosításhoz két nyilatkozatot csatoltak:
az egyik azt mondja ki, hogy az Európai Parlamentben a plusz helyet Olaszország kapja meg;
a másik garantálja, hogy az Európai Tanács politikai beleegyezését adja az Európai Parlamentnek a Parlament saját javaslatán alapuló összetételéhez.
Így tehát a Tanács elfogadta a Parlament részéről előterjesztett kritériumokat, és haladt az általa elfogadhatónak tartott kiigazítás irányába azzal a céllal, hogy a jelen kereteket a 2009-2014-es időszak során kiigazítsa.
Az említett kérdéseken kívül a portugál elnökség számára aggályos pontokat is beépítették a Szerződésbe, azok a szabályok és kivételi záradékok, melyek a megbízásban szerepeltek, természetesen tiszteltben tartva azon tagállamok álláspontját, akik meg akarták ezeket szerezni, de mindig gondolva arra, hogy elkerüljék a Közösség döntéshozatali folyamatának és általában véve a Szerződés következetességének becsmérlését.
Így tehát van egy új Szerződésünk. Ez egy új és jó Szerződés. Egy Szerződés, ami megoldja a múlt válságát, és Európát olyan pozícióba teszi, hogy szemét a jövőre szegezze. Egy olyan Szerződés, ami jelentős pozitívumokkal rendelkezik, melyek közül néhányra - ha lehet - szeretném felhívni a figyelmet.
Ez a Szerződés módosítás nélkül elfogadja az Európai Parlament törvényhozásban elfoglalt szerepének kiszélesítését, valamint a költségvetési folyamattal kapcsolatos újítást, így javítja az Unió demokratikus legitimitását;
Ez a Szerződés javítja a döntéshozatali folyamatot, különösen azzal, hogy kiszélesíti a minősített többségű szavazást a szabadság, a biztonság és az igazságosság területére is;
Újfent a szabadság, a biztonság és az igazságosság témája kapcsán, ez a Szerződés gonddal vigyázza a hatékonyabb bevándorlási és menedékjogi politikák kidolgozásának szükséges jogi alapjait, valamint a rendőri és bírói együttműködést a terrorizmus és a szervezett bűnözés elleni küzdelemben, ami növeli polgáraink biztonságát;
Ez a Szerződés egyértelműen felsorolja azokat a területeket, ahol a tagállamok átadták hatáskörüket az EU-nak;
Ez a Szerződés megerősíti a nemzeti parlamentek felügyeleti szerepkörét.
Azonban a Szerződésben tartalmazott valamennyi pozitívum fölött áll egy kérdés, amire kifejezetten fel kívánom hívni a figyelmet: ez a Szerződés kifejezetten jogerőssé teszi az Európai Unió Alapjogi Chartáját, amint azt az Európai Unió három intézménye december 12-én nyilvánosan be is jelent.
Ott van továbbá még az EU csatlakozása az Emberi Jogok Európai Egyezményéhez és az a tény, hogy megoldást találtak az európai polgárság jogi kereteinek kérdésére, amint azt a parlamenti képviselők megkövetelték.
Ami a külkapcsolatokat illeti, a Szerződés által megalkotott új intézményi keretek - azaz az Európai Bizottságban a külügyi főképviselő alelnöki pozíciójának hozzáadása - tükrözik Európai külpolitikai ambícióit, amik lehetővé teszik Európa számára, hogy nemzetközi szinten prominensebb szerepet játsszon, és megadja az eszközöket ahhoz, hogy hatékonyan együttműködhessen partnereinkkel.
Tisztelt hölgyeim és uraim! A tárgyalások kemények és sokat követelőek voltak, de Európa sikerrel járt. Európa sikerrel járt, és elérte azt a lényegi célt, hogy legyen egy Szerződése, ami megerősíti az európai értékeket és megerősíti Európát, mint globális szereplőt, valamint hatékonyabb intézményi feltételeket léptet érvénybe, hogy Európa valóban eljátszhassa a neki rendelt szerepet.
Így tehát Európa erről a csúcstalálkozóról erősebben tér vissza. Erősebben ahhoz, hogy szembenézzen a globális kérdésekkel. Erősebben ahhoz, hogy megfeleljen a világban betöltött szerepének. Erősebben, mivel a magabiztosságáról küldött jelet gazdaságunknak és az európai polgároknak.
The Lisszaboni Szerződés most azt bizonyítja, hogy Európa készen áll, bizalommal telt és magabiztos. A Lisszaboni Szerződés újfent felkészítette Európát az új időszakra.
Engedjék meg, hogy köszönetet mondjak az Európai Parlamentnek és elnökének, Hans-Gert Pötteringnek és a kormányközi konferencián részt vett képviselőknek - Elmar Broknak (PPE-DE), Enrique Barón-Crespónak (PSE) és Andrew Duffnak (ALDE). A portugál elnökség nevében szeretnék köszönetet mondani a munkánkban nyújtott kiváló együttműködésükért, konstruktív javaslataikért, de főként állandó elkötelezettségükért afelé, hogy Európa megegyezésre jusson, és hogy ez a megegyezés gyorsan szülessen meg.
(Hangos helyeslés)
Szeretnék továbbá köszönetet mondani az Európai Bizottságnak, főként a Bizottság elnökének, akinek nagyon sokat köszönhetett az elnökség a hónapok során abban nyújtott értékes segítségéért, hogy a tárgyalások sikerrel záruljanak. Nagyon köszönöm, elnök úr.
(Taps)
Azonban ki kell fejeznem hálámat a Tanács Főtitkárságának, főként Jogi Szolgálatának és főtitkárának, Jean-Claude Pirisnek is. Az elnökség nevében szeretném megköszönni kemény munkájukat, tudásukat és elszántságukat. Igazán csodás munkát végeztek.
Szeretnék továbbá köszönetet mondani minden képviselőnek, aki különböző szinteken részt vett a kormányközi konferencián. Az elnökség nem fogja elfelejteni az együttműködés szellemiségét, és azt az elkötelezettséget és nyitottságot, amit mindenki a legjobb megoldás keresése során mutatott.
Hölgyeim és uraim! Engedjék meg, hogy nagyon személyes köszönettel is éljek. Szeretnék köszönetet mondani a mellettem helyet foglaló külügyminiszternek, Luís Amadónak, az államtitkárnak, Lobo Antunesnek és valamennyi portugál diplomatának, akik a tőlük telhető legtöbbet tették ebben az időszakban azért, hogy biztosítsák, kétség kívül úgy emlékeznek erre, mint az EU elnökség egyik legnagyobb vívmányára.
Hölgyeim és uraim! Azzal, hogy elértük a Lisszaboni Szerződés véglegesítésének célját, az állam- és kormányfők a második nap délelőttjét arra tudták szánni, hogy megvitassák a lisszaboni terv külső dimenzióit és azt, hogy Európának reagálnia kell globalizáció jelentette kihívásokra. Kiváló vita volt, amihez az Európai Parlament elnöke is érdemben hozzájárult. Továbbá egy jövőbe tekintő vita volt.
Az Európai Bizottság elnöke fontos hozzájárulást tett a vitához a következő közleménnyel 'Európa érdeke: sikeresen helyt állni a globalizáció korában'. Ezt a dokumentumot nagyra értékelték az állam- és kormányfők.
A vitában szereplő főbb pontok érintették a pénzügyi piacokat a közelmúlt izgalmainak fényében, valamint a klímaváltozást a Bali Konferencia kapcsán.
A vitából levonható különféle következtetések közül egyre szeretném felhívni a figyelmet: arra a péntek délelőtti vitán elhangzott elképzelésre, miszerint Európa most kész- és bizonyos területeken akár köteles is - arra, hogy vezesse a globalizációs falyamatot; legyen az a piacok kölcsönös megnyitása, a környezetvédelmi, társadalmi, pénzügyi és szellemi tulajdonnal kapcsolatos normák javítása, vagy a nemzetközi partnereinkkel meglévő együttműködés megerősítése.
Hölgyeim és uraim! Engedjenek meg mégegy dolgot, mielőtt befejezném. Igaz, hogy október 18. egy megállapodással zárult a Lisszaboni Szerződésről, azonban az a nap egy másik fontos megállapodással kezdődött, amiről szeretnék pár szót szólni: ez az európai szociális partnerek között a munkaerőpiac új kihívásai kapcsán kötött megállapodás. Ez ugyancsak fontos megállapodás volt. Ezen keresztül a szociális partnerek jó példával járnak elöl a konstruktív kötelezettségvállalás, a felelősség és a szociális dialógus terén. Az azzal kapcsolatos figyelem jó példájával, hogy szükség van a dialógusra és szükség van a reformra egy globalizált és folyton változó világban.
Hölgyeim és uraim! Engedjék meg, hogy egy személyes megjegyzéssel fejezzem be. A politikai életben ritka az a lehetőség, hogy egy kritikus pillanatban országunkat és Európét is szolgáljuk. Megtiszteltetésnek érzem, hogy lehetőségem nyílt erre. Szívből jövő köszönetet szeretnék mondani Önöknek azért a támogatásért, mait ebben a Házban minden egyes padból kaptam.
Azonban még nincs vége a munkánknak. Sok még a tennivalónk. Részemről szeretném biztosítani Önöket arról, hogy az elnökség továbbra is azzal az elkötelezettséggel, energiával és hittel fog dolgozni, amivel megkezdte a munkát, és együtt fogunk dolgozni egy erősebb Európáért és egy boldogabb világért.
(Hangos helyeslés)
Elnök
Tisztelt hivatalban lévő elnök úr! Nagyon köszönöm jelentését és munkáját.
Hölgyeim és uraim! Hallottak az Európai Parlament összetételről, és a hivatalban lévő elnök jelentése nem tárgyalta az Európai Parlament elnökének szavazati jogait. Így tehát újból hangsúlyozom, hogy ez az Európai Tanács kapcsán sem történt meg. Az Európai Parlament elnöke természetesen kihasználja jogait, amennyiben egyetért azzal. Senki sem veheti el ezt a lehetőséget tőle, így az Európai Tanács sem. Ezt kérem jegyzőkönyvbe venni.
Most meg szeretném kérni az Európai Bizottság elnökét, José Manuel Durão Barrosót, hogy legyen olyan szíves, és vegye át a szót!
José Manuel Barroso
A Bizottág elnöke. - (PT) Tisztelt elnök úr! A Tanács hivatalban lévő elnöke! Hölgyeim és uraim! A lisszaboni csúcstalálkozó a szolidaritásban egyesült Európa csúcstalálkozója volt. Az EU az intézményi kérdések megvitatásának és az ezen viták okozta nézeteltéréseknek hat évéből emelkedett elő. Megállapodásra jutottunk a Lisszaboni Szerződés témájában.
Mindenekelőtt szeretnék őszinte köszönetet mondani a portugál elnökség munkájáért, főleg José Sócrates.miniszterelnök úr céltudatos vezetéséért. Ezt a gratulációt szeretném kiterjeszteni egész csapatára, akik tudásának és odaadásának szinte naponta szemtanúja voltam. Ugyancsak helyénvaló elismerni a német elnökség figyelemre méltó munkáját is, főleg Angela Merkel kancellár asszonyét, akinek sikerült meghatározni egy megbízás, egy egyértelmű és precíz megbízás, ami a kormányközi konferencia alapjául szolgált. Azonban igaz, hogy a portugál elnökség határozottsága és alkalmassága nélkül most azt a tényt ünnepelnénk, hogy a megbízást Szerződéssé alakítottuk át.
Engedjék meg, hogy elmondjam, hogy különleges jelentősége van annak, hogy a Szerződést december 13-án írták alá Lisszabonban a Jeronimo-kolostorban, pontosan ott, ahol Portugália Európai Közösséghez történő Csatlakozási Szerződését is aláírták. Húsz évvel azután, hogy Portugália az Európai Közösséghez csatlakozott, úgy tűnik, hogy Portugáliának mindenért fizetnie kell Európának, amit kap, azért cserébe, hogy segített Európának kijutni ebből a patthelyzetből.
Miniszterelnök úr! Portugáliának minden oka megvan arra, hogy büszke legyen munkájára, a portugál elnökség azon munkájára, mellyel befejezte a lisszaboni szerződést.
Engedjék meg, hogy tiszteletem fejezzem ki az Európai Parlament felé az KKK során tett állásfoglalásáért. Ezen folyamat során az Európai Parlament erős politikai akaratot mutatott abba az irányba, hogy megoldja az intézményi kérdést, lévén, hogy eltökélt szándéka az európai demokrácia megerősítése.
Külön elismeréssel tartozom Pöttering Elnök úr, valamint az Európai Parlament delegációjának-Brok úr, Barón Crespo úr és Duff úr - szerepéért, és köszönöm nekik azt a konstruktív kapcsolatot, amit a Bizottsággal kiépítettek. Ez valóban példaértékű együttműködés volt, és úgy vélem, mindketten hozzájárultunk az új Szerződés ügyében, egészen pontosan az állampolgárság kérdésében tett nagyon fontos előrelépéseknek.
A Lisszaboni Szerződés a kibővített Unió első Szerződése. Ez az első alkalom az európai integráció történetében, hogy olyan államok, melyeket egy totalitárius függöny valaha kettészakított közösen tárgyaltak és megállapodásra jutottak egy közös Európai Szerződésben.
Illő, hogy valamennyien megemlékezzünk a mai napon a Berlini Nyilatkozat fontosságáról, mely nem csupán a Római Szerződés 50. évfordulóját ünnepelte, hanem a szabad és újra egyesült Európa megjelenését is.
Engedjék meg, hogy a mai napon felidézzek néhány olyan jóslatot, melyet az utóbbi két év során hallottunk. 2005-ben a két elutasító népszavazást követően egyesektől azt hallhattuk, hogy a 25-ök vagy 27-ek Európai Uniója sosem fog megállapodni egy Szerződésben, legyen annak bármi is a tartalma. Voltak, akik azt mondták, hogy túl sok különféle nemzeti érdek van ahhoz, hogy az Unió konszenzusra jusson.
2007-ben a kritikusok azt mondták, hogy a tagállamok sosem fognak megállapodni egy megbízásban. Ezt követően azt állították, hogy a júniusi Európai Tanács megbízását sosem fogják tiszteletben tartani.
Múlt héten útban Lisszabon felé még mindig hallottam kritikusokat, akik azt mondták, hogy nagyon nehéz, sőt, akár lehetetlen lenne megállapodást elérni, és hogy a delegációk vasárnap reggelig foglalták le szállodai szobáikat - talán abban a reményben, hogy kihasználják Lisszabon és Portugália nagyon kellemes időjárását.
A tény az, hogy a 27 tagállam konszenzusra jutott, tiszteletben tartotta a megbízást és megállapodott egy Szerződésben - és mindezt egyetlen csütörtök éjjel során, vacsora után.
Lisszabon sikere azt mondja számunkra, hogy az Európai Unió valóban kitartóbb annál, amilyennek látszik, komoly képességekkel rendelkezik ahhoz, hogy felálljon a hanyatlásokat követően. Büszkén állítom, hogy ma az Európai Unió él és teljesít.
A Bizottság örül az KKK eredményeinek. A Bizottság által támasztott két nem tárgyalható feltételt teljes mértékben tiszteletben tartották. Másrészt a Lisszaboni Szerződés egyértelműen nyert a jelenlegi status quo-ból. Mindig azt mondtam, hogy a Bizottság nem fogadhat el a Nizzai Szerződésnél kevésbé ambíciózus megoldást. Valójában olyan nagy előrelépést akartunk, amekkorát csak lehetett.
Másrészt keményen harcoltunk azért, hogy a Bizottság kompetenciája érintetlen maradjon és a közösségi módszert az Európai Unió központjában tartsuk. Legyünk őszinték; voltak olyan próbálkozások, melyek csökkenteni és gyengíteni akarták a Bizottság kompetenciáját. Engedjék meg, hogy egyértelműen fogalmazzak: erős Európai Intézmények nélkül nincs európai integráció, és hiszem, hogy ez a szerződés megerősíti majd az Európai Intézményeket és nem gyengíti azokat, mivel ha azt akarják, hogy az Európai Unió több kapacitással rendelkezzen a tettek terén, erős, hatékony, demokratikus és felelősségre vonható Európai Intézményekre van szükségük.
A Lisszaboni Szerződés meg fogja erősíteni az Európai Unió demokratikus jellegét. Először is köszönet az Európai Parlamentnek az általa tett erőfeszítésekért; most már pontos meghatározást nyert, mi is az európai polgárság.
Másodszor: a reformszerződés törvényi erőt ad az Európai Unió Alapjogi Chartájának, ami Jogi Uniónk egyensúlyt biztosító rendszerének központi része lesz. Pöttering Elnök úrral és Socrates Miniszterelnök úrral együtt hirdetjük ki a Chartát az Európai Parlamentben a reformszerződés aláírása előtt. Így a Charta ünnepélyes méltóságát megfelelően el fogják ismerni itt, Strasbourgban.
Harmadszor: az Európai Parlamentnek nagyobb szerepe lesz az Unió törvényhozási folyamatában.
A megreformált Szerződés által bevezetett negyedik demokratikus előrelépés a nemzeti parlamentek jogaihoz kapcsolódik, amely meg fogja erősíteni a felelősségre vonhatóság és a szubszidiaritás alapelveit.
Azonban az Unió demokratikus jellegének központi vonása továbbra is az Európai Parlament marad. Strassburgban tartózkodva az egyik legélvezetesebb dolog számomra az, hogy számos politikai vezetőt és politikai figurát hallgathatok a világ minden tájáról, amint megosztják a plenárissal a demokráciára való igényüket, valamint a szabadságba és egyéni jogokba vetett erős hitüket. Valójában ez az Európai Parlament egyik küldetése - a szabadság hangjainak Háza legyen a világban. Ez egy olyan dolog, amire minden európainak büszkének kellene lennie. Amikor ezeket a hangokat hallják, azt is felismerik, mit értünk el Európában, mivel egykor nálunk is voltak olyan emberek Európa nagyvárosaiban, akik ugyanezekért a demokratikus jogokért meneteltek. Nagyon büszkének kellene lennünk arra, hogy egy olyan kontinensen élünk, köszönhetően az Európai Uniónak, ahol élhetünk alapvető jogainkkal, és mindannyian ezt fogjuk mondani, amikor elfogadjuk a reformszerződést és az Európai Unió Alapjogi Chartáját.
Az Európai Unió számos kihívással néz szembe; mind belsőkkel, mind pedig külsőkkel. Polgáraink eredményeket akarnak. A Lisszaboni Szerződés új fejezetet nyit a teljesítésre irányuló képességeink terén és megerősíti a tettekhez szükséges kapacitásunkat. A Szerződés elsősorban az igazságszolgáltatás és a belügyek terén vezet be alapvető előrelépéseket.
A reformszerződés a külügyekben is megerősíti az Európai Unió kohézióját. Én személy szerint ezen Szerződés egyik legfontosabb újítását tartom a legfontosabbnak, ami egész pontosan az Európai Unió külpolitikai főképviselőjének létrehozása, aki ezzel egyidőben a Bizottság Alelnöke is lesz.
Nagy lehetőség az Európai Unió számára, hogy koherens és egységes módon léphet fel a világban. Belső prosperitásunk, szabadságunk és biztonságunk függ az Európai Unió azon képességén, hogy ellentmondást nem tűrően lépjen fel világszinten.
A reformszerződéssel Európának meg lesznek a feltételei és eszközei arra, hogy alakítsa a globalizációt, ne pedig elrejtőzzön azelől. Nem hagyhatjuk ki ezt a lehetőséget.
Tudom, hogy néhány elkötelezett európai nem örül a mentességek számának. A Bizottság és jómagam minden bizonnyal jobb szerettük volna elkerülni ezeket a mentességeket és specifikus egyezségeket. Azonban a különbözőség az Európai Unió egyik lényegi jellegzetessége és időnként politikai és intézményi kompromisszumokat kíván. Jobban örülnék, ha specifikus országok esetében specifikus mentességek lennének, ahelyett, hogy arra legyünk kényszerítve, hogy a Szerződésünk és Európánk összességében vett törekvéseinek szintje alacsonyabb.
A lényeg az, hogy különbözőségünk ellenére egységesek maradunk az alapvető célkitűzések, az alapvető értékek és az alapelvek tekintetében. Sok feladat vár ránk: gazdasági reform, növekedés és munkahelyek, a szociális kohézió megerősítése, összpontosítás az innovációra, javaslataink az energia és a klímaváltozás terén, valamint a méltányosságot, szabadságot és biztonságot megcélzó programunk. Továbbra is bizonyítanunk kell, hogy nem veszünk részt intézményi köldöknézegetésbe, és meg kell mutatnunk, hogy azokkal a kérdésekkel foglalkozunk, melyekkel valóban szembesül Európa.
Nagyszerű jelzés érkezett szociális partnereinktől is pont a csúcstalálkozónk kezdetén, amikor a szociális partnerek európai szinten megállapodtak az európai munkaerőpiac elemzésében, és általánosságban üdvözölték a rugalmas biztonsági elképzelését. Ez rámutatott arra, hogy a szociális partnerek is dolgozni kívánnak velünk ezen a globalizáció felé mutató proaktív attitűdön.
Ami Lisszabont illeti, a csúcstalálkozó második napján is előrelépést könyvelhettünk el. Megvitattuk az Európai Unió 21. századi nagy kérdését, ami nem más, mint az európai érdekek támogatása a globalizáció korában.
Megbeszélésünk természetes kiegészítést jelentett a reformszerződés befejezéséhez. Az üzenet egyértelmű volt: az Intézményekkel folytatott tárgyalások befejeztét követően hagyjuk hátunk mögött a megbeszéléseket és foglalkozzunk azokkal a tényleges kérdésekkel, melyek leginkább nyugtalanítják polgárainkat, azokkal a kérdésekkel, ahol polgáraink konkrét eredményeket várnak tőlünk.
Nagyon pozitív vitára került sor. A Bizottság által előterjesztett dokumentum, mely az európai érdek koncepcióján alapult, teljes elfogadásban részesült, és az a döntés született, hogy dolgozni kell a globalizációról szóló nyilatkozaton az Európai Tanács decemberi ülésére, hogy rámutassunk arra, hogy a globalizáció kérdésének kezelése napjainkban az Európai Unió munkájának többségében jelen van.
Az Állam- és Kormányfők üdvözölték az ötödik szabadság elvét: ez a kutatók és gondolatok áramlásának szabadsága, mely a globalizációra adott válaszunk egyik sarokköve. Ez kiemelten fontos, mivel részt veszünk a Galileóval kapcsolatos kritikus vitákban és arra készülünk, hogy megvalósítjuk az Európai Technológiai Intézetet (ETI).
Őszintén üdvözlöm a vita lelkületét. Egyértelmű volt, hogy most meg kell erősítenünk a növekedést és foglalkoztatást célzó lisszaboni stratégia külső dimenzióját. Egyértelmű volt, hogy a tagállamok további, oktatást, innovációt, kutatást és technológiát érintő elkötelezettsége nélkül nem juthatunk sikerre. Úgy vélem, ugyancsak helyesen mondhatjuk, hogy valamennyi tagállam felismerte az európai szintű megközelítés szükségességét és azt, hogy több tettre van szükségünk európai szinten, amennyiben valóban sikert akarunk elérni a globalizáció korában.
Ez a Bizottság mindvégig amellett érvelt, hogy fontos az intézményi reform, de emellett eredményeket is kell produkálnunk. Ahogy azt a Bizottság 2005-ben és 2006-ban mondta, a ikerpályás megközelítés jelenti a kiutat az intézményi holtpontról.
Lisszabonban elértük a stratégiai célkitűzést: megállapodtunk egy reformszerződésben. Most alapvető fontosságú, hogy egy másik célkitűzést is elérjünk, ami a Lisszaboni Szerződés ratifikálása a 2009-es európai választások előtt. Hiszem, hogy Európában valóban van egy új politikai önbizalom. A legutóbbi felmérések 1994 óta a legmagasabb támogatottságot mutatják az Európai Unió kapcsán. A politikai klíma megfelel a továbblépéshez.
Az KKK és a Tanács informális lisszaboni ülése rávilágított arra, hogy amikor az Európai Intézmények és a tagállamok együttműködnek, akkor képesek vagyunk megoldani azt, ami a legösszetettebb és legnagyobb kihívást jelentő problémának tűnik. Azt kívánom, hogy Lisszabon lelkülete, ami konszenzust hozott számunkra az Európai Unióról szóló szerződés kapcsán, ösztönözze az Európai Uniót a következő évben egy sikeres ratifikációs folyamat felé. Szükségünk van rá egy olyan erős Európai Unióhoz, mely eredményeket mutat fel a polgárok számára.
Elnök
Nagyon köszönöm, elnök úr! A Bizottság elnöke.
Joseph Daul
a PPE-DE képviselőcsoport nevében. - (FR) Tisztelt elnök úr! A Tanács hivatalban lévő elnöke, a Bizottság elnöke, Hölgyeim és uraim! Szeretnék hangot adni saját és képviselőcsoportom nagy elégedettségnek. Elégedettségnek a múlt csütörtökön Lisszabonban elért eredménnyel és elégedettségnek azzal az úttal, amit Angela Merkel kijelölt, és amin Sócrates úr továbbra is haladni fog.
Felszerelve magát a működéséhez szükséges intézményi eszközökkel, Európa végül is megszerzi az eszközöket hogy megfeleljen a XXI. század legfőbb kihívásainak. Ez volt a kívánságunk. Ez okból mi támogattuk ezt a szöveget mivel annak elkészítése kezdetétől, noha mint tudják legtöbbünk jobb szeretne egy ambiciózusabb szöveget. Ez a szerződés kritikát vált ki itt és ott. Én személy szerint üdvözlöm a Liszaboni megállapodást, mert az az új európai dinamizmus kezdetét jelenti.
Egyszerűsített szerződés, reform vagy reformált szerződés, megváltoztatott vagy a változtatás állapotában lévő szerződés, a név nem sokat számít. Ami számít az nem a csomagolás maga, hanem hogy mi van a csomagolásban. Ezt a szerződést Liszabonban december 13-án fogják hivatalosan aláírni. Ez egy kiváló időpont. A 13-as szám mindig szerencsét hozott nekem. Nézzék a születésem időpontját; 13-án születtem, így ez nagyszerű. De ezt a tagállamoknak ratifikálniuk kell a 2009-es választások előtt. Néhányan már tudatták, hogy a folyamat a liszaboni áláírás utáni napon megindul, és én nagyon örvendek ennek.
Az Európai Unió állam- vagy kormányfőinek csak annyit mondanék, hogy fontos a szerződés szempontjából, hogy egy olyan európai projekt alapja legyen, amely polgárainak igazi tagságán nyugszik. Az EU intézményeknek és tagállamoknak meg kell próbálniuk, hogy elérjék ezt megfelelő magyarázatokkal, további magyarázatokkal és még több magyarázattal. Mit jelent ez? Ez azt jelenti, hogy anyagot kell adnunk a szerződés előkészületeihez, amely befolyásolja az Unió demokratikus életét. A polgárok kezdeményezése és a nemzeti parlamentek részvétele azt jelenti, hogy információt kell biztosítani az Alapvető Emberi Jogok Kartájának tartalmáról, amely megőrzi az európai polgárok alapvető jogait.
Azonban ez azt is jelenti, hogy pontosabb információt kell biztosítani a polgárainknak arról, hogy kik a választott képviselőik ebben a parlamentben - 751 lesz 2009-ben - , és azok mit tesznek. Ez azt jelenti, hogy meg kell magyarázni mennyire minősített a többségi szavazás, milyen lesz az a szabály, amely lehetővé teszi Európa számára, hogy cselekedjék olyan új területeken, mint a jogi és politikai együttműködés, környezetvédelem, közgazdasági irányelvek és a bevándorlás. Ez azt is jelenti, hogy meg kell magyarázni a partnereinknek a nemzetközi szinten, hogy az Unió Külügyekért és Biztonságpolitikáért felelős Főmegbízottja, aki egyben az Európai Bizottság alelnöke is lesz 2009 január elsejétől, lesz az elsődleges kapcsolat a Tanács elnökével együtt, akiket két és fél évre fognak megválasztani és akik elő fogják mozdítani az összetartozás és az egyetértést az Európai Unióban, és az végre egyértelműen fog megnyilatkozni.
Ha a Liszaboni Szerződés megígéri, hogy az Európai Unió demokratikusabb lesz, átlátszóbb lesz, hatékonyabb lesz és képesebb lesz egyetlen politikai entitásként cselekedni a nemzetközi porondon. És ez az, amit a polgárainak mindenek előtt meg kell magyarázni.
Hála ennek a szerződésnek, Európa végre képes lesz a vitától a cselekvésig mozdulni. Képes lesz arra, hogy megkezdje a messzire nyúló és szükséges reformokat a bűnöző és terrorista fenyegetés hatékony visszaszorítására. És arra is képes lesz, hogy megerősítse szerepét, mint világhatalom a klimatikus változás elleni küzdelemben.
Hölgyeim és uraim, amikor ilyen fontos kihívásokkal foglalkozunk nemzetközi partnereinkkel, nem engedhetjük már meg magunknak, hogy improduktív viszályokat engedjünk felszínre törni. Az utazás, amely megkezdődött Berlinben, megállt Lisszabonban és megy tovább Ljubljanába és Párizsba, tartja a helyes irányt, mert végre elhelyezi a következetes európai politika alapjait; olyan politikai irányelveket, amelyek elsődlegesen polgáraink védelmét, jólétét és gyarapodását célozzák, akik még többet követelnek Európától mint lengyel barátaink, akik tömegesen mentek szavazni, megmutatták nekünk. Értük és az összes többiért, feleljünk meg az elvárásaiknak.
Martin Schulz
a PSE képviselőcsoport nevében. - (DE) Tisztelt elnök Úr! Hölgyeim és uraim! Engedjék meg, hogy bevezetőben kifejezzem köszönetemet Sócrates és Amado uraknak. Nehéz dolguk volt, nagyon nehéz dolguk. Az Európai Parlament Szocialista Csoportja nevében szeretném kinyilvánítani nekik, hogy egészen kiválóan teljesítették a feladatukat. Gratulálok, miniszterelnök úr!
(Taps)
Európa hatalmas kihívásokkal áll szemben - nemcsak mától kezdve, de más sok év óta. Évek óta állandóan ugyanazokról a problémákról vitázunk. A hasadék gazdag és szegény között egyre nagyobb és nagyobb - az Európai Unióban és az egész világon, a kontinensünk és más kontinensek között. Szociális igazságot idehaza, szociális igazságot az egész világon ez az egyike az EU fő kihívásainak. Az ENSZ tagállamai és a sziget államok éveken át segítségért könyörögtek az ENSZ-ben. Néhányan közülük tudják, hogy ha a klímaváltozás úgy folytatódik mint jelenleg és a tengerek szintje emelkedik, nem fognak létezni a belátható jövőben. A klímaváltozás nem egy elméleti dolog, hanem gyakorlati, amely azonnali akciókat sürget az Európai Unió részéről.
Kihívásokkal állunk szemben. Önök nagyon helyesen üdvözöltek egyet ezek közül a kihívások közül az elnökségük alatt: az afrikai kontinens kihívását. Mint szupergazdag európaiak, nem nézhetjük tétlenül amint ez a kontinens haldoklik, akár a polgárháborúk, akár az AIDS miatt. A portugál elnökség jól tette, hogy Afrikára koncentrált. Mi, mint európaiak, mint államok és mint a parlament, vagyunk és lettünk felkérve, hogy szembe nézzünk ezzel a problémával és cselekedjünk. Hölgyeim és uraim, nem csak néhány évre, de nagyon hosszú időre. 2001 óta azonban az Európai Unió elsődlegesen nem ezekkel a kihívásokkal foglalkozott, hanem alkotmányos kérdésekkel. Ez túl sokáig tartott! Jó, hogy már ennek vége van, hogy az alkotmányozó keretmunka végre a helyén van, így aztán a politikai kihívásokat a gyökerüknél ragadhatjuk meg. A múlt hétvége nagy sikere volt, hogy végre képesek vagyunk arra koncentrálni, amit politikailag tenni kell és amit az emberek elvárnak tőlünk.
Ezért Elnök Úr, hölgyeim és uraim, a múlt héten néhány bátorító jelet kaptunk. A csúcstalálkozó a szociális partnerekkel egy lépés a helyes irányban. A tőke és a munka képes kell legyen beszéljen egyik a másikhoz ismét az egyenlő elbánás elve szerint. Számunkra, szocialisták számára ez az egyik eleme ennek az új tervezett alkotmánynak - de nem így kell ezt nevezni, és azt kell mondanom, hogy ez messze lemaradt az alkotmány mögött, - hogy szociális igazság kerül a gyakorlatba itt Európában, nagyvonalúbb meghatározással az Európai Parlament egy részén. Semmit sem lehet tenni a minősített többség szabályának értelmében nélkülünk szocialisták nélkül, a baloldal nélkül Európában. Ezért azt mondanám, hogy ez a szerződés segíteni fog az európai törvényhozásnak, hogy szociálisan érzékenyebb legyen, azokon a célkitűzéseken nyugodva, amelyekkel önök egyetértettek a szociális partnerekkel ezen a csúcstalálkozón. A jövendő többségi döntésekkel, ez végre megadja nekünk a lehetőséget - az agrárpolitikában is, egyébként - hogy nekilássunk a reformoknak, amelyekre nagyon régóta emlékeztettünk mindenkit. Ezek a reformok azért is szükségesek, mert bárki, aki hitelesnek akar tűnni a világkereskedelmi megbeszélésen - a Doha megbeszélésen - és Balin, annak bizonyos pontokra azt kell mondania: igen, az EU politika reformjára van szükségünk a támogatásokat illetően. Ez, szintén lehetséges lesz ezzel a szerződéssel.
Kihívásokkal kell szembesülnünk. Az Egyesült Államok elnöke a harmadik világháborúról beszél és mi arról beszélünk, hogy vajon az Európai Parlament elnökének legyen vagy ne legyen szavazati joga! Ez az a fajta aránytalanság, amelynek véget kell vetnünk Európában. A szerződés tervezet ezeket is képes lesz megszüntetni.
Úgy hiszem, ezzel a szerződéssel nagy lépést tettünk előre. Európa egyre demokratikusabbá válik, Európa egyre átlátszóbbá válik és az intézmények egyre hatékonyabbak lesznek. Nekünk az Európai Parlament szocialista csoportjának el kell ismernünk, hogy nem értünk el mindent, amit szerettünk volna, és azoknak, akik most hahotáznak ismét, hogy ez most tényleg az alkotmány - valamelyik angol újságban olvastam, hogy néhányan a tagtársaink közül azt bizonygatták, hogy ez lényegében az alkotmány - azt kell mondanom sajnálatosan, hogy sem az alkotmányt, sem ezt a szerződést nem olvasták. Ez a szerződés messze az alkotmány mögött helyezkedik. Azonban, ez nyilvánvalóan több, mint a Nizzai!
Ezért nem mindig sikerült abban az irányban előre lépni, amelybe szerettünk volna. Néha több időre van szükség. Egy dolgot mondhatunk azonban, ami most az asztalon van az alkalmasabb a demokratikus politika, a szociálpolitika értelmében valamint az intézményeket illetően arra, hogy képessé és alkalmassá tegyen minket a hatékonyabb szembenézésre a világszerte megnyilvánuló szociális kihívásokkal. Az Európai Unió szocialista csoportja képes arra, hogy jóváhagyja ezt a szerződést, mint ahogyan a csoportom valamennyi küldöttsége is, és ez a tegnapi vita eredménye.
(Taps)
Graham Watson
az ALDE képviselőcsoport nevében. - Tisztelt elnök úr! Illő dolog, hogy a reformszerződés aláírására abban a városban kerüljön sor, melyet Caesar egykor 'Felicitas Julia'-nak hívott, mivel többéves támadással, ostrommal, sőt, még az utolsó pillanatban történt fortéllyal sem tudta bevenni. Véresen és megsebezve jelent meg, többé-kevésbé egészségesen, követendő példaként egy demokratikusabb és átláthatóbb Európai Unióhoz. Tehát Felicitas, Jose. Kapcsolódjék hát neved, mint Caesaré is, örökké azokhoz a történelmi változásokhoz, melyeket Lisszabonban véghezvittél- változásokhoz, mint például az együttdöntés szabványosítása, a Tanács vétóival kapcsolatos zsarnokság megszüntetése, az energia, az igazságszolgáltatás és belügyek demokratikus górcső alá tétele: ezen változások Uniónknak megadják az a képességet, mellyel szembe tud nézni a globalizáció kihívásaival.
(Nevetés)
Sajnálatos, hogy a Szerződés nem könnyen emészthető, de - miután a 27 tagállam köztisztviselőinek golyóstollai feltrancsírozzák - mit várnának? Híres költőjük, Fernando Pessoa írta valahol: 'Egyetlen intelligens ötlet sem tud általános elfogadásnak örvendeni, hacsak nem keveredik bele egy kis ostobaság'. Nos, ebben az esetben a bűnös a nemzeti érdek volt, amely gyengítette vagy megfejthetetlenné tette azokat a politikákat és gyakorlatokat, melyek valamennyien a mi érdekünket szolgálják.
Az a nemzeti lóvásár, amibe néha bonyolódtak, olyan volt, mint egy bohózatba hajló komédia: annak eldöntése, miszerint az osztrák egyetemek további öt évig megszeghetik a törvényt, miközben a rendőr a másik irányba néz, vagy két osztály létrehozása az európai polgárok számára: azok, akik rendelkeznek az alapvető jogokkal és azok, akik nem. Vagy azt javasolni, hogy az Európai Parlament Elnökének le kellene mondania a szavazati jogáról, vagy akár azt, hogy a Tanácsnak jogában áll meghatároznia a Parlament Eljárási szabályzat. De a valódi tragédia a következő: egyetlen nemzeti vezetőt sem láttunk hazatérni, kitűzve a zászlót Európának. Ehelyett kárognak az mentességekről és a korlátozásokról, valamint a kizárásokról, melyek elcsúfítják a ma elénk kerülő szöveget.
Fiúk! Ti hogyan remélhetitek azt, hogy meggyőzitek az embereket, ha magatok is oly kétkedőnek tűntök? Ha a törekvés hiánya, mely egy minimalista szerződés velejárója tükröződik lelkesedéstek hiányában? Nézzék! Jogukban áll úgy cselekedniük, ahogy választanak, de az ugyancsak az Önök felelőssége. Az egyetlen dolog, melyet ennek a Parlamentnek meg kell bánnia a sok siker közepette a folyamat. Az átláthatóság és a demokrácia kódja, melyek az alkotmányos konventet motiválták, jóval kívánatosabb volt, mint a titokzatoskodó csúcstalálkozók és a hátsó ügyletek a csütörtök reggel rövidke óráiban. Az ilyen fontosságú kérdéseket nem szabad ilyen kamikáze módon eldönteni.

Mindazonáltal mégegyszer: gratulálok. Félig telt pohárral mondok köszöntőt: kétszeres hurrá a Lisszaboni Szerződésnek. Reménykedjünk abban, hogy haladása gyorsan előrevisz bennünket és a cinizmust megújult hitté alakítja.
(Taps)
Brian Crowley
az UEN képviselőcsoport nevében. - (GA) Tisztelt elnök úr! Gratuláció illeti az Unió vezetőit azért, hogy megállapodást értek el az új EU-s Szerződés kapcsán. EU-szinten az EU-intézményeken belül könnyebb lesz döntéseket hozni. Pontosan ez az, amit az új Szerződés fog tenni. Az EU jól működuik akkor, amikor a Parlament, a Bizottság és a Tanács mindannyian új lelkülettel működnek együtt.
az UEN képviselőcsoport nevében. -Tisztelt elnök úr! Bár mások mondhatják, hogy ami a lisszaboni csúcstalálkozón történt az sokkoló, nekem az a szilárd meggyőződésem, hogy a megválasztott képviselőknek, akik az Európai Unió tagállamai polgári kormányainak jogukban áll megvédeniük azt, amit ezen az Unión belül polgáraik jogainak tekintenek.
Úgy vélem, hogy amikor rátekintünk az ezen lisszaboni csúcstalálkozó adta példára, láthatjuk a pozitívumait: láthatunk előre tett lépéseket, és ami a legfontosabb, az Európai Unió fejlődéséhez egy új övezet, egy új terület bekapcsolódásának lehetőségét, elsősorban azokkal a területekkel, ahol jelenleg az együttdöntés uralkodik a környezetvédelemmel, globalizációval, kutatással és oktatással kapcsolatos ügyekben, és annak szükségessége, hogy az Európai Intézmények megválaszolják a világ egyre gyorsabb ütemben történő változásait.
Vannak azonban nehézségek is - és néhány kolléga utalt is ezekre - az igazságszolgáltatás és a belügyek területén például, ahol Írországnak specifikus részvételi és távolmaradási lehetőséget kellett keresnie bizonyos területek tekintetében. Ez nem jelenti azt, hogy ellene lennénk a több együttműködésnek és koordinációnak. Valójában a Europolban és a Eurojustban betöltött szerepünk a kábítószer-csempészettel kapcsolatos feladatokban és a határokon átívelő bűnözés megoldásában a legjelentősebb. Nyolc másik országgal dolgozunk együtt a Tengerészeti Szervezet Elemző Központjában, hogy legyőzzük a kokaincsempészetet.
Azonban úgy vélem, amikor a demokráciáról és ezen Szerződés ratifikálásáról esik szó, akkor az egyetlen és legfontosabb kérdés az, hogy a ratifikációs folyamat egy újabb lépés afelé, hogy tájékoztassuk az embereket és az európai nyilvánosságot arról, mit is tudunk tenni. Sajnos csak egyetlen országban - az én országomban, Írországban - kerül sor népszavazásra. Megkérném kollégáimat, hogy amikor Európa jövőbeli fejlesztéséről beszélünk, ne kövessük el ugyanazt a hibát, mint Prodi Elnök úr, amikor ő volt a Bizottság elnöke és azt mondta, hogy ez csupán az első lépés egy újabb szerződés és újabb szerződések felé, melyek változást idéznek elő, mivel a népszavazáson szavazó emberek felteszik a kérdést: mi értelme szavazni erről a szerződésről, ha valamikor később egy másikról kell szavaznunk?
Engedjék meg nekünk ott, ahol demokratikusan kell kapcsolatba lépnünk az emberekkel, hogy pontosan megmondjuk nekik, mi is van ebben a Szerződésben, és ami a legfontosabb, legyen ez egy üdvözlet a kis és közepes méretű országoknak arról, hogy mit lehet elérni az érdekek és jogok védelmével.
Monica Frassoni
a Verts/ALE képviselőcsoport nevében. - (IT) Tisztelt elnök Úr, Hölgyeim és uraim! A Zöldek/Európai Szabad Szövetség mindig is azon a véleményen volt, hogy nagy szükség van egy Európai Alkotmányra, egy olyan tömör, erőteljes szövegre, amely kifejezi az európai demokráciát és az európai népek kohézióját.
Támogattuk az Alkotmányos Szerződést - még akkor is, ha messze nem tökéletes -, ma pedig bízunk abban, hogy ez a zavaros dolog, amit egyszerűsített szerződésnek nem hívhatunk, mert őszintén szólva az, amit ma ismertettek velünk, az egy vicc - azért aláírásra kerül, Crowley úr, hogy továbbléphessünk.
Nem csatlakozhatunk ennek az eredménynek a dicsőítéséhez, mert az csupán visszalépés az Alkotmányos Szerződéshez képest. Szerencsére, Sócrates miniszterelnök úr, a kormányközi konferencia rövid volt. Nem tudom, hogy ha tovább tartott volna, akkor a Tanács és annak jogi és diplomáciai szolgálata milyen más világosan érhető mesterművel örvendeztetett volna meg minket. Ezért is mondom, hogy még szerencse, hogy a konferencia rövid volt.
Most csupán az számít, hogy, elítéljük azokat, akik felelősek ezért az általunk áldatlannak tartott helyzetért: először is az Európai Konvenció és annak elnöke, aki szisztematikusan visszautasította, hogy időben napirendre vegye a Szerződés módosításai megvétózása dogmájának eltörlését, és aki ma ennek az árát fizeti munkájának szisztematikus ellehetetlenítése és a feledésbe merülés révén.
Sócrates miniszterelnök urat is beleértve itt senki sem emlékezett a Konvenció munkájára; az Európa-párti szószólók, akik azt akarták, hogy ne kerüljön sor a népszavazásokra, és akik ma itt állnak úgy, hogy kevesebb a demokrácia, több a nacionalizmus és na4gyobb a zűrzavar. A brit kormány és a brit média a maga összes pragmatizmusával és megbízhatóságával a valóságban szégyenteljesen beadta derekát Murdoch bulvárlapjainak, és - miután segédkezet nyújtottak ahhoz, hogy az Alapvető Jogok Chartája és az Alkotmányos Szerződés sokkal, de sokkal rosszabb legyen, mint lehetett volna - ma meg tudta győzni a közvéleményt arról, hogy a kevesebb jog, védelem, átláthatóság és demokrácia hatalmas győzelemnek számít.
Ez a Parlament és a Bizottság, amely úgy döntött, hogy két éven keresztül hallgatásba burkolózik egészen addig, amíg Merkel kancellár asszony csodával határos módon kezdeményezést nem tett, az Európai Tanács és a kormányok, amelyek eldöntötték, hogy a szerződés reformfolyamatából kizárják a közvéleményt és a nemzeti parlamenteket, és azzal, hogy belekeverednek és zűrzavart okoznak, mentik, ami menthető.
Tisztelt elnök Úr! Elkezdődtek a ratifikációk - ez egy olyan folyamat, amelynek során a Zöldek nem fognak hazudni a közvéleménynek. Ennek a szövegnek vannak pozitív elemei, de tele van csapdákkal és több zavar is van a gépezetben. Úgy fogunk dolgozni, hogy az új Szerződés ratifikációja és alkalmazása ne hagyja figyelmen kívül azt a tényt, hogy a ténylegesen szabad, nyitott és demokratikus Európához vezető útnak még nincs vége, ez csupán egy lépcsőfok, és annak se túl dicső.
Francis Wurtz
a GUE/NGL képviselőcsoport nevében. - (FR) Tisztelt elnök Úr, a Tanács tisztelt soros Elnöke, valamint a Bizottság elnöke! De Gaulle tábornok mondta Valéry Giscard d'Estaingről: 'Az ő számára a gondot az emberek jelentik'. Ez az állítás vonatkozna ma az Európai Tanácsra is. A csúcstalálkozón 27 tagállam bizonyította be, hogy jó lókupec. Érdemes megemlíteni a makacs tagállamoknak nyújtott Prévert-féle engedménylistát. Ez az ára annak, hogy rávegyünk mindenkit a beleegyezésre, az EU alapító atyáinak leszármazottaitól kezdve a legmegrögzöttebb euroszkeptikusokig.
Végül pedig csupán két-három dolog tűnik érinthetetlennek, és az Európai Tanácsban senki nem gondolt arra, hogy ezekhez a kérdésekhez hozzányúljon. Ilyen kérdés például az a korlátozó keret, amelybe az Európai Unió gazdasági és szociális politikáinak bele kell illeszkedniük: egy nyitott piacgazdaság, ahol szabad a verseny, továbbá az Európai Központi Bank által nyújtott hitelek kérdése, a Stabilitási Paktum orientációi, a tőke szabad mozgásának szigorú tiszteletben tartása, minden, a befektetők által a kereskedelem útjában álló akadály fokozatos eltörlése, továbbá az azokban az intézményekben megtestesült legfontosabb erők koncentrációja, amelyek nem elérhetők az állampolgárok, a nemzeti parlamentek és még maguk a kormányok számára sem, különösen a kisebb országokban, ezen kívül az Európai Unió külpolitikájának katonai aspektusai által feltételezett dimenziók.
Ezek az angolul 'vörös vonalaknak' nevezett, határok, amelyeket az EU irányító körei szerint nem szabad átlépni. A probléma az, hogy pontosan ezek azok a kérdések, amelyeknél az embereknek kérdéseik és kritikáik vannak, és az, hogy ezekre a kérdésekre továbbra sincs válasz, és hogy a kritikákat sorozatosan figyelmen kívül hagyják, táplálja az Európai Unióban tapasztalható bizalmi válságot. Ha az Európai Tanács tagjai október 18-án kitárták volna a tárgyalóterem ablakait, személyesen is átérezhették volna ezt az eltávolodást, amint az Portugáliában az elmúlt 20 év legnagyobb tüntetésén a lisszaboni utcákon is tapasztalható volt, és úgy vélem, hogy sem Sócrates úr, sem Barroso úr ebben nem fog ellentmondani nekem.
Az Európai Unió számára az alapvető kihívás - amint azt a lisszaboni csúcstalálkozóról készült bizottsági közleményében olvashattuk -, az az, hogyan magyarázza el a polgároknak, mit is képvisel az Európai Unió az európaiak számára. Vagyis a Bizottság mindig csak magyaráz, de sosem vesz semmit figyelembe. Mindig kommunikál, de sosem tart nyílt vitákat, és még kevésbé népszavazásokat. Igen, az Európai Tanács számára a problémát az emberek jelentik, az emberek nélkül azonban nem lenne jövője a nagy európai ambíciónak. Ez a kérdés nyilvánvalóan megérdemelné, hogy egyszer majd nyíltan beszéljünk róla. Én legalábbis erre kérem Önöket.
Nigel Farage
az IND/DEM képviselőcsoport nevében. - Tisztelt elnök Úr! Nem ez az első alkalom, hogy a Bizottság elnöke és az államfők a Lisszabon ősi városában tartott csúcstalálkozót követően eljönnek a Parlamentbe, és kijelentik, hogy ez az egész fantasztikus siker, és jól példázza, milyen sikeres az Európai Unió. Igen, Barroso úr, Ön nyilván emlékszik rá, ugye? Hát igen, a lisszaboni célkitűzések - hét évvel ezelőtt is itt voltam, és akkor azt mondták, hogy a hétvégi lisszaboni találkozó miatt technológiailag a világ legfejlettebb gazdaságává fogunk válni - teljes lesz a foglalkoztatottság, és magasak lesznek a növekedési ráták. Nos, mint azt tudjuk, azóta eltelt a megadott időtartam 75%-a, a dolog pedig hamvába holt.
Én az Ön helyében nem lennék túl elégedett a múlt heti lisszaboni csúcstalálkozóval, egyrészt azért, mert most az egyszer a nemzeti parlamenteknek lesz beleszólásuk. Ez természetesen szokatlan, mert általában a nemzeti parlamenteknek már nincs sok tennivalójuk, mivel az EU intézmények átvették a hatáskörüket. Mindazonáltal a nemzeti parlamenteknek lesz beleszólásuk, és komoly az esélye annak, hogy Írországon kívül máshol is lesznek népszavazások.
Természetesen ez az, amit Önök nagyon nem akarnak, jól mondom? Önök mostanra úgy megutálták a demokráciát, hogy populizmusnak hívják. Önök a francia és holland népszavazást lenézték, és a nemleges választ nem fogadták el. Önök euronacionalisták, veszélyes emberek, akik semmi áron nem állnak meg.
A lisszaboni csúcstalálkozó valójában egy hatalmas csalás volt, kísérlet arra hogy az európai nemzetekre ráerőltessenek egy alkotmányt úgy, hogy átkeresztelik és újracsomagolják, pedig a benne lévő javaslatok tulajdonképpen semmit sem változtak. Teljes mértékben szégyenletes, hogy Önök ilyenre vetemednek, de remélem, és hiszek benne, hogy a Westminster, minden parlamentek atyja egyszer végre elvégzi a munkáját, és a britek népszavazást tartanak.
Eleget hallottunk Európa politikai osztályairól. Legfőbb ideje, hogy Nagy-Britanniában és számos más európai országban meghalljuk, az emberek mit akarnak mondani. Az emberek támogatása nélkül nem lehet ezt a projektet erőltetni. Hagyjuk, hadd mondják el az emberek, mit is akarnak.
Jean-Marie Le Pen
az ITS képviselőcsoport nevében. - (FR) Tisztelt elnök Úr, Hölgyeim és uraim! Két és fél évvel azután, hogy a franciák és a hollandok elutasították az Európai Alkotmányt, október 19-én Lisszabonban az Európai Tanács elfogadta az egyszerűsített reformszerződést, amely nem a legalkalmasabb név erre a dokumentumra, mivel inkább bonyolultabb, semmint egyszerűbb, és csupán csekély mértékben 'reformálja meg' az elutasított Alkotmányt. Röviden szólva, megpróbálnak port hinteni a szemünkbe, és meggyőzni minket arról, hogy ennek a szövegnek és az előzőnek semmi köze nincs egymáshoz, nehogy népszavazás útján kelljen szembeszállniuk Európa lakosaival.
Úgy tűnik, Ön azt mondja, hogy ez túl fontos kérdés ahhoz, hogy az emberekre bízzuk. Nos, mi pont ennek ellenkezőjét gondoljuk: amennyiben ez a szöveg az Európai Alkotmánynak csupán egy újraszerkesztett változata, minden országban rendezzünk népszavazást a ratifikálásáról, és kezdjük az egészet Franciaországgal és Hollandiával. Csak egy népszavazás vethet véget annak, amit egy másik népszavazáson már eldöntöttek. Ma anélkül, hogy pártpolitikát próbálnék belevinni a dologba, jelentős petíciót nyújtok be hazámban, hogy megpróbáljam rávenni a francia elnököt, aki az európai mini szerződést kezdeményezte, hogy gondolja meg magát, és mégis javasolja a népszavazást.
Népeink jövőjéről és szuverenitásáról, függetlenségéről, identitásáról és szabadságáról van szó. Nem tudunk például megbízni egy főképviselőt azzal, hogy külföldön képviseljen bennünket, csakúgy, mint ahogy nem szívesen látnánk az Egyesült Nemzetek Szervezetének Biztonsági Tanácsában elfoglalt helyünket az Európai Unió jogi személyisége nevében megkérdőjelezni. Vagy például hagyni, hogy a bírósági és törvényhozási korpuszt a luxemburgi bírák ízekre szedjék. A demokráciát ilyen fokon semmibe vevők a történelem szempontjából a felelősség nehéz terhét cipelnék a vállukon.
Irena Belohorská
(SK) Az állam- és kormányfők múlt heti találkozóján olyan Szerződéssel kapcsolatban született megállapodás, amely segítségével az európai intézmények alkalmazkodni tudnak az új helyzethez, és amely javít a meglévő Szerződéseken. Mivel az Európai Unió jelenlegi struktúrája nagyon különbözik attól, amilyen 1957-ben volt, új európai dokumentumot kell elfogadnunk; egyértelmű új szabályokra van szükség. Én maximálisan támogatom ezt a folyamatot.
Ahhoz, hogy hiteles legyen, az Európai Uniónak garantálnia kell polgárai számára az emberi jogokat és az alapvető szabadságjogokat. Ezeket az értékeket a preambulum és a Szerződés cikkei többször is említik, az Unió pedig pont az olyan értékeken alapul, mint pl. az emberi méltóság, szabadság, demokrácia és egyenlőség tiszteletben tartása. Nagyon sajnálom, hogy bár az új Szerződés 3. cikkében szigorú fellépésre szólítunk fel az Egyesült Nemzetek Szervezetének emberi jogokat védő kartájának alapelveivel összhangban, az Európai Unió Alapjogi Chartáját viszont kihagyjuk a Szerződésből. Szándékosan általánosítok, mert nem szeretnék ujjal mutogatni az egyes tagállamokra, amelyek nem hajlandóak véleményt nyilvánítani ebben a fontos kérdésben. Az Alapjogi Charta nem szerepel a Szerződésben, és ezt sajnálom. A Karta nem éppen azokat az emberi jogokat támogatja, amelyek minden tagállam alkotmányában szerepelnek?
Hiszek abban, hogy ennek a Parlamentnek a képviselői jelenleg nagyon fontos szerepet töltenek be a Szerződés megreformálásának folyamatában; megvédik az európai emberek véleményét, és katalizátorként kell működniük olyan területeken való konszenzus kapcsán, mint pl. az emberi jogok. Gratulálok Önöknek, Sócrates úr és Barroso úr.
Elmar Brok
az Európai Parlament kormányközi konferenciáján részt vett képviselője. - (DE) Tisztelt elnök Úr, soros Elnök Úr, a Bizottság elnöke, Hölgyeim és uraim! A német elnökségnek sikerült felvázolni egy megbízást, a portugál elnökségnek pedig sikerült ezt elfogadtatnia és végrehajtania. Ezt hadd köszönjem meg.
Az elmúlt napok számos kisebb kérdésről folytatott megbeszélése miatt elfeledkeztünk arról, hogy ez a Szerződés áttörés a demokráciában és abban, hogy mennyit tudunk tenni, mert az együttdöntési eljárásból jogalkotás szempontjából az Európai Parlament jelenleg 95%-ban veszi ki a részét, mert a kötelező és nem kötelező költség közötti megkülönböztetésnek vége, teljes jogok állnak rendelkezésre a költségvetési és a mezőgazdasági szektorban, az Európai Parlamentnek van mondanivalója a nem EU tagországok szerződéseivel és ratifikációival kapcsolatban, az Európai Parlament megválasztja a Bizottság Elnökét, és az Európai Parlament nélkül a Bizottság és a főképviselők nem lépnek hivatalba.
A helyzet az, hogy a demokráciát, és azt, hogy mennyit tudunk tenni, a harmadik pillér eltávolításával sikerült létrehozni, és a Bizottság számára az együttdöntés kibővítésére hozott új döntéshozatali módszerek segítségével többet tudunk tenni.
Az együttdöntés és a minősített többségi döntéshozatal most jogi szempontból a szabály. Ez a dolgok megfordítása, ami nagyon fontos. Az Alapjogi Charta és a jogi személyiség megvannak, továbbá az Egyesült Királyság vörös vonalait teljes mértékben megőrizték, mert ezeken a területeken a jogi és belső politikában megvan a kimaradási klauzula lehetősége.
Tisztáznunk kell továbbá különböző kérdéseket: a 24. cikkhez kapcsolódó ügyeket. Küzdenünk kell azért, hogy biztosítsuk, hogy az egyik Szerződéstől a másikba való átmenetet a Tanács ne használja rosszul a pozíciók, mint pl. a főképviselő kijelölésével kapcsolatban. Csupán azt mondhatjuk, hogy az Európai Parlamentnek 751 tagja van, és ebben a szövegben nem találtam olyan pozíciót, amelynél a szavazati jogban különbség lenne.
Ki kell jelentenem továbbá, hogy tényleg biztosítanunk kell, hogy ez a szöveg végrehajtásra kerüljön, hogy valóra váltjuk az Alkotmányt úgy, ahogyan értelmezzük ezt a Szerződést. Elnök Úr, hadd tegyek egy észrevételt: először 1994-ben neveztek ki ennek a Háznak a nevében - és ezt szeretném a Háznak ezúton megköszönni - a Westendorp Csoporthoz. Így most ez volt a negyedik kormányközi konferencia, amelyen részt vettem. Amikor elkezdtük, a Parlamentnek nem volt mondanivalója. Hadd köszönjem meg Guigou asszonynak, Tsatsos úrnak, Hänsch és Méndez De Vigo uraknak, valamint a kormányközi konferencián részt vett két képviselőtársamnak az elmúlt 13 év során tanúsított csodálatos együttműködést.
Elnök
Én is elismerésemnek szeretnék hangot adni ennek a munkának a folytatásáért, melynek célja a Parlament hatáskörének kiterjesztése.
Enrique Barón Crespo
az Európai Parlament kormányközi konferenciáján részt vett képviselő. - (PT) Gratulálok; az Elnök Úr méltó a vezetéknevére, mert szenvedélyesen és ésszerűen dolgozik a csúcstalálkozó sikeréért.
Enrique Barón Crespo, az Európai Parlament kormányközi konferenciáján részt vett képviselő - (ES) Tisztelt soros Elnök Úr, tisztelt Bizottsági Elnök Úr, Hölgyeim és uraim! Tanúsíthatom, mint a kormányközi konferencia végének egyik résztvevője, hogy az Elnök Úr és a három képviselő úr szerintem első alkalommal vehetett részt a konferencián, és elmondhatom továbbá, hogy a portugál elnökség hallgatott az Európai Parlamentre: először is azáltal, hogy visszaállította az állampolgárságot, amely szeptember közepéig lehetetlennek tűnt, másrészt pedig azáltal, hogy megfelelően járt el az Alapjogi Chartájával, amely szintén lehetetlen dolognak tűnt, valamint elismerte a többségi szavazás jelentős kiterjesztését.
Nem csak az Európai Parlament profitált ebből, hanem egész Európa, és mi ehhez hozzájárultunk. A soros elnök úgy kezdte a beszédét, hogy megemlítette Ioanninát. Felszólítom őt, hogy magyarázza el Európai lakosainak az Ionninai Nyilatkozatról szóló jegyzőkönyvet, és ami engem leginkább meglepett, az az, hogy a kormányok nem küzdöttek elég keményen a Tanácsban azért, hogy leállítsák a luxemburgi kompromisszum beépítését a Szerződésbe, ami az utóbbi tönkretételét jelentené.
Többé-kevésbé ugyanaz vonatkozik - és most a Bizottság Elnökéhez szólok - a kül- és biztonságpolitika főképviselőjére. Ezzel kapcsolatban nagyon keményen kell küzdeni, mert a Parlament megvédi jogait azért, hogy gondoskodjon arról, hogy legyen intelligens megoldás, amikor a Szerződés életbe lép (én személy szerint remélem, hogy ez lesz a helyzet), feltéve, hogy lesz számos nagyon érdekes pozíció, és természetesen demokratikusan kívánjuk nyomon kísérni ezt a folyamatot.
Végül pedig, elnök Úr, Sócrates Miniszterelnök Úr azt mondta, hogy a Lisszaboni Szerződés megszületett. Még gyerekcipőben jár, de remélem, decemberben mindenki aláírja majd azt, hogy a növekedését akarja, és főleg hogy mindenki közös lojalitással és szolidaritással tevékenykedjen azon, hogy a Lisszaboni Szerződés valósággá váljon.
Elnök
Nagyon köszönöm, Barón Crespo úr, hogy elismerte, csakúgy, mint előzőleg annyi mást.
Andrew Duff
az Európai Parlament kormányközi konferenciáján részt vett képviselője. - Tisztelt elnök úr! A Szerződés 26 ország számára minden bizonnyal hatalmas lépés az európai egység felé és természetesen fontosságban vetekszik a Maastrichti Szerződéssel. A Szerződésből természetesen hiányzik kései, megsiratott elődjének egyszerűsége, de megtartotta az összes lényegi reformot. Külföldön és az Európai Unión belül az emberek hamarosan egy hatékonyabb, hatásosabb és demokratikusabb Uniót fognak látni.
Azonban ez egyetlen országban sincs így. Úgy tűnik, a briteket még mindig megfélemlíti az EU sikere, és az KKK-n arra törekedtek, hogy csökkentsék az alapvető jogok, szabadságok, biztonság és igazságosság területére vonatkozó közösségi politikák, illetve a közös külbiztonsági és védelmi politika hatáskörét és erejét. Nem egyértelmű, hogy miért gondolják, hogy egy ilyen együtt nem működési stratégia a britek érdekét szolgálja. Farage úr és a Konzervatív Párt sem adnak vonzóbb vagy alternatív megoldást. Azt kívánom, és abban bízom, hogy ez a furcsa, sajátos brit politika olyan rövid életű lesz, amennyire csak lehetséges.
Elnök
Nagyon köszönöm, Duff Úr, feladataival kapcsolatos jelentős kötelezettségvállalását.
Luís Queiró
(PT) A Tanács hivatalban lévő elnöke, a Bizottság elnöke, Hölgyeim és uraim! A múlt hétvégén elért fontos eredmény megünneplésének legjobb módja - köszönhetően a német elnökség során kieszközölt megbízásnak és a portugál elnökség hatékony elkötelezettségének, melyről különösképp elismerően szeretnék nyilatkozni -, ha hatékonyan alkalmazzuk az új intézményi eszközöket és jobb eredményeket érünk el.
Mostanában többször mondják az európai polgároknak, elég helyesen, hogy új intézményi keretekre van szükségünk ahhoz, hogy Nizza Európáját a bővítés Európájához illesszük. Most ideje bizonyítani, hogy az újjászervezett Európa képes (be)teljesíteni ezen új küldetését.
Ötven évvel a Római Szerződés aláírását követően már többé nem a háború vagy a bánat szűnni nem akaró fellegei fenyegetik Európát. Az új kihívást a globális világgal történő szembesülés jelenti, ahol egyre több ember fogyaszt és termel, ahol eltűnnek a határok, és egyetlen európai ország sem valódi világszintű szereplő. Szembe kell néznünk a globalizáció és a technológiai forradalom jelentette fenyegetéssel, és be kell bizonyítanunk, hogy Európa, az új Szerződéssel megerősítve, képes új ösvények felfedezésére és új jólét megalkotására. Ez egyúttal lehetőség is arra, hogy új megoldásokat gondoljunk ki az új problémákra. Hat, tizenkettő vagy tizenöt taggal könnyebb volt szorosabb kapcsolatokat elősegíteni a polgárok és a közösségi struktúrák között, de ma ez jelenti a legkeményebb kihívást.
Ahogy az EU nő, a hatalom központja egyre jobban eltávolodik a polgároktól. Ez a mellékhatás látható, többek között, abban, hogy a Tanácsban vége szakadt a rotációs elnökségekenek, vagy hogy feladják a tagállamonkénti egy biztos elvét. Számot kell vetnünk ezzel a mellékhatással, és a Parlamentnek e tekintetben döntő szerepe van, nagyobb átláthatóságot és kevesebb bürokráciát biztosítson, több legyen a fejlesztés és kevesebb a szükségtelen törvényhozás, nagyobb legyen az együttműködés a nemzeti parlamentekkel és csökkenjen a polgárokhoz képesti távolság, nagyobb legyen az összetartozás és csökkenjen az egyenlőtlenség. A belső szervezeteinkkel kapcsolatos kétségektől megszabadulva legyünk a bátorság szimbóluma, és válalljuk magunkra a modern élet kihívásait. A mai napon az egyesülésre irányuló képességünket kellene ünnepelnünk.
Edite Estrela
(PT) Tisztelt elnök úr! A Tanács hivatalban lévő elnöke, a Bizottság elnöke, Hölgyeim és uraim! Elégedettség, boldogság, siker, győzelem - ezek olyan szavak, melyeket a mai napon a nem hivalatos lisszaboni tanácsi ülés kapcsán használtunk, mégpedig helyesen. Valóban, az új Szerződésről szóló megállapodást október 18-án, éjfél előtt jelentették be. Történelmi pillanat volt.
Elsőként az elért eredmények miatt, de azért is, mert olyan gyorsan történt. Kicsivel több, mint 12 havi intenzív munka és tárgyalás után, a csúcstalálkozó első napján lehetőség nyílt a vágyott konszenzus elérésére. Sőt mi több, ugyanazon a napon egy megállapodást írtak alá az Európai Unió szociális partnerei, a munkaadók és a szakszervezetek arról, hogy modernizálják a munkaerő-piacot, ami fontos lépés a lisszaboni stratégia új szakasza számára.
Gratuláció illeti a portugál elnökséget. Igazolt hozzáértésével elérte legfőbb célját: új Szerződést adott Európának, ami hatalmas győzelem. Európa hatévi zsákutcából került ki, és most arra koncentrálhat, ami valóban fontos a polgároknak, mivel, amint azt Jean Monnet említette, nem állhatunk meg olyankor, amikor körülöttünk az egész világ mozgásban van, és amikor olyan sebességgel fordul, hogy nem veszi figyelembe egy lassú Európa válaszait.
A Szerződés aláírására december 13-án kerül sor, amit a ratifikálás eljárása követ, melynek gyorsnak és problémamentesnek kellene lennie. Portugálként el szeretném mondani, mennyire örülük, hiszen, és hadd említsem meg újból, Lisszabon neve eltörölhetetlenül összekapcsolódik Európa integrációjának egyik döntő pillanatával. Köszönöm Sócrates Miniszterelenök Úr! Köszönet illeti Önt Portugália és egyész Európa nevében eltökéltségéért és elkötelezettségéért. Európa kikerült a patthelyzetből. Nagyon köszönöm, Miniszterelmök Úr!
Karin Riis-Jørgensen
(DA) Tisztelt elnök úr! Szerencsére jól végződött a lisszaboni csúcstalálkozó. A német elnökség kiváló előkészítő munkát végzett, amit a portugál elnökség professzionálisan fejezett be. Sajnos rá kell mutatnom arra, hogy újfent szerepet játszottak a nemzeti érdekek is. Ez határozottan nem illik az európai együttműködéshez. Most különös erővel kell rendelkeznünk ahhoz, hogy a tartalmat vitassuk meg a folyamat helyett. Azonban sajnos szomorú tendenciákat tapasztaltunk, melyekből arra lehet következtetni, hogy inkább a folyamatot vitassuk meg, mintsem a tartalmat. Azonban, ha végül is meg kell vitatnunk a folyamatot, akkor egyértelműen ki szeretném jelenteni, hogy nincs szükségünk szavazásokra a Szerződés ratifikálásához. A népszavazások egyszerűen nem jelentenek megoldást. Hagy tegye a képviseleti demokrácia a feladatát!
Ez nem azért van, mert félek a nemleges szavazattól - közel sem! Inkább azért, mert teljes mértékben helytelen elválasztani az EU-kérdéseket a nemzeti parlamenti választásoktól. Az EU a nemzeti politika része, és az is marad. A népszavazások arra használják, hogy ne zúduljon golyózápor a hivatalban levő kormányra. Lehetővé teszik a többi politikai pártnak, hogy ne EU-politikájuk alapján ítéljék meg őket. Azonban természetesen minden politikai pártot értékelni fognak EU-politikájuk kapcsán, és ez akkor fog megtörténni, amikor az országos választásokkor urnához járulunk. Azonban két követelményt ró ki: azt a kívánalmat, hogy mi, választók, lehetővé tegyük, hogy az EU-politika döntő erejű legyen nemzeti politikuasink kiválasztásában, valamint az a kívánalom, hogy elkerüljük az Európai Közösség felelősségét. Így remélhetőleg sikeresek lesznek azok az erőfeszítések, melyek szerint a tartalomnak és nem a folyamatnak kell elsődleges fontoságot tulajdonítani.
Konrad Szymański
(PL) A Tanács hivatalban lévő elnöke, a Bizottság elnöke, Nagyon örülök annak, hogy a Szerződés reformfolyamata a végéhez közelít. Ez nem azt jelenti, hogy az integrációval kapcsolatban a meggyőződésemben javasolt változások teljesen megvalósulhatnak - időnként nagyon távol vagyok ettől. Inkább azért örülök, mert az utóbbi lidőben túl sok időt és politikai energiát szánunk az intézményekre.
Meg vagyok győződve arról, hogy az EU sikere nem az intézményi rendszer vagy a hatalom mechanikájának eredménye. Ez a siker a politikai akarat és egy közös jövőkép eredménye. Remélem, hogy amint befejeződik a ratifikálás, semmi sem állíthat meg bennünket attól, hogy belefogjunk az eredmények Európájába, attól, hogy aktívabb hatással legyünk a szomszédos országokra, és végül attól, hogy megvitassuk az EU-bővítést és nyerjünk verseny, befektetések és növekedés tekintetében. Az utóbbi hét év során említettek ellenére az intézményi változások nem jelentenek sem teljes, sem pedig kielégítő választ ezekre a problémákra.
Johannes Voggenhuber
(DE) Tisztelt elnök úr! Európa számos felkeléséből, parasztháborújából és forradalmából valamennyien ismerjük annak a szökevénynek a romantikus történetét, aki egy szekérderék trágyában rejtőzött el, úgy vitték át a határon, majd megmenekült Richelieu rendőrkopói és a király testőrei elől. Ha a végén szerencsével jár, akkor sem a kinézete, sem pedig az illata nem túl kellemes, de amint megmosdik, akkor elmondhatjuk: életben van!
Az Alkotmány hasonlóan haladt. A kormányok szövevényes, olvashatatlan és érthetetlen, mentességekkel, záradékokkal, lábjegyzetekkel, határozatokkal, jegyzőkönyvekkel tarkított szövegbe temették, és az Alkotmányt ezen trágyadomb takarásának korlátai közé helyezték. Ennek egyszerűen az a tragédiája, hogy ebben az alkotmányanyagban nem a király testőrei, hanem a polgárok fürkésző pillantásai elől keresett menedéket.
Beleástam a szövegek ezen szövevényes tengerébe. Igen, valóban megtaláltam az Alkotmány minden olyan eredményét, melyeken magam is több, mint 10 évig dolgoztam, és igencsak szerencsés lehetek. Ez a helyzet azonban nagyon nyugtalanít. Ráadásul természetesen, ami nagyon egyszerűen a helyzet az ilyen kalandokkal, bárki bármikor segített a szökevényen, leszakította a kincs egy részét. Így tehát én is megtaláltam néhány kormány kézjelét ebben a trágyadombban. Az egyik biztosított magának egy másik mentességet, és így lecsípett egy részt az Európai Unió Alapjogi Chartájából, egy részt a Parlament jogaiból, egy részt az adatvédelemből, stb. A kincs hibásan érkezik, de el lehet mondani, hogy megérkezik.
Nyertünk egy darabot Európából, megmentettük Európa jövőjének egy részét, de nem a polgárainkkal, hanem nélkülük, nem a parlamentjeinkkel, hanem nélkülük, ami pedig komoly veszélyt jelent. Nyertünk egy darabot Európából, de nem oldottuk meg az európai polgárok közt jelentkező bizalmi válság kérdését. Így tehát hatalmas kihívás vár a Házra, hogy visszanyerje az európai polgárok bizalmát.
Ilda Figueiredo
(PT) Tisztelt elnök úr! Sajnáljuk, hogy a lisszaboni csúcstalálkozó végigvitte a francia és a holland népszavazások által korábban elutasított, úgynevezett Európai Alkotmány tartalmának a lényegét, párhuzamosan megpróbálva kikerülni a szükséges demokratikus vitát és nyilvános konzultációt a npszavazások eszközével. Eltekintve attól, hogy komolyan sérti a demokrácia és a szuverén akarat kifejeződését, szemlélteti az állampolgárok szavazataitól való félelmet egy olyan Szerződés témájában, ami minőségi ugrást jelent a neoliberalizmus, a föderalizmus és a militizmus fejlődésében, egyre jobban pusztítva a dolgozók és a szegények gazdasági és társadalmi eredményeit.
A küzdelem azonban folytatódni fog, amint azt több, mint 200 000 ember kinyilvánította ugyancsak október 18-án a CGPT által támogatott lenyűgöző lisszaboni demonstráción. Ez volt az utóbbi 20 év legnagyobb ilyen megmozdulása, és a Tanács és a Bizottság elnöke, mindketten portugálok, ezt jelképesen figyelmen kívül hagyják. Ez is beleíródik ezen Szerződés történelmébe.
Vladimír Železný
(CS) Tisztelt elnök úr! Az Alkotmány bukása után úgy tűnt, hogy a demokratikus döntéshozatal elve újból fölül kerekedett az EU-n belül, legalábbis egy időre. Rosszul gondoltuk. Ugyanez az Alkotmány nagyon gyorsan visszakerült az asztalra, csak egy másik címmel. Szerzői még azzal sem terhelték magukat, hogy elrejtsék azt a tényt, hogy ez az eredeti Alkotmány egy kissé módosított formában, ami arra irányul, hogy mellőzze az emberek népszavazásban kinyilvánított demokratikus akaratát.
A Szerződés, mely megerősíti az EU nem választott hivatalnokainak szerepét, ezáltal megerősítve a demokrácia deficitjét, egyebek mellett 105 törvényhozói és nem törvényhozói hatáskört hoz létre az EU-ban. 68 esetben a nemzeti vétójogot többségi döntéshozatallal helyettesíti. Felbomlasztja a külpolitika terén a nemzeti hatásköröket. Az EU döntséhozatalát a nagy tagállamoknak, különösképp Németországnak adja a kis országok kárára.
Egy egyszerű összehasonlítás megmutatja, hogy szinte teljes mértékben megegyezik az európai szövetségi államot elképzelő Alkotmánnyal, melyet a franciák elutasítottak, a hollandok pedig eltemettek. Elképesztő az az arcátlanság, ahogy egy pókerjátékos érzelemmentes arcával és most egy új orwelli címmel visszakerült az asztalra. Egy új fajta utópisztikus nacionalzmus győzedelmeskedett Lisszabonban: pán-európai és EU-nacionalizmus; valódi nemzeti, kulturális és történelmi lapok nélküli nacionalizmus, mely csupán Brüsszel hosszú irodai folyosóiban gyökerezik. A Berlaymont-patriotizmus győztesnek nyilvánította magát.
Azok közülünk, akik olyan országokat képviselnek, melyek közel fél évszázadig a kommunista totalitárius rendszer alatt éltek, nehezen lepődnek meg bármin is. Hozzá vagyunk szokva a hatalom arcátlanságához és az emberek akaratának semmibevevéséhez. Azonban még a KGST-ben sem tapasztaltunk soha olyan kétségtelen félrevezetést, mint ahogy az EU ma megtéveszti a tagállamok lakosait. A KGST-ben a hasonló próbálkozásokat legalább párt politbürók alá rejtették, azonban az már a múlté.
A polgárok maguk akarnak dönteni arról, hogy szuverén jogaikat átadják-e egy demokratikus vagy történelmi keretekkel nem rendelkező európai szuperállamnak. Éppen ezért akarjuk, hogy népszavazásra kerüljön a sor.
Luca Romagnoli
(IT) Tisztelt elnök úr! Hölgyeim és uraim! Az általam elutasított reformszerződés értelmében vannak győztesek és vannak vesztesek. Megoldották Lengyelország és Olaszország foglalásait a Parlament helyeinek új felosztása kapcsán, eltekintve Lengyelország egy további fontos győzelmétől: megszerezte a mentességet az Európai Unió Alapjogi Chartája alól, rendelkezni fog egy bírósági főügyészt és kihasználja a Ioannina-mechanizmus adta előnyöket. Még Ausztria is aratott egy győzelmet azzal, hogy megengedték számára, hogy korlátozza a külföldi diákok bejutását az ország egyetemeire.
Romano Prodi, még mielőtt belépett volna a megbeszélésre, bejelentette, hogy harcolni fog, nehogy elveszítse Olaszország egyenlőségét. Végül oda jutott, hogy elveszítette az egyenlőséget Franciaországgal, viszont visszaállította azt az Egyesült Királysággal, azzal az ígérettel büszkélkedve, hogy 2014 után újból megfontolják a helyek felosztását az állampolgárság alapján. Azonban ezt már a brüsszeli utolsó plenárison is elértük.
Amit a hanyag Prodi-kormány elfogadott, az nem volt más, mint néhány morzsa az asztalról, melynek eredményeképpen három millió olasz állapolgárságú európait kevésbé európainak tekintenek, mint azokat a pakisztániakat, indiaiakat vagy kenyaiakat, akiknek az a szerencse adatott, hogy az Egyesült Királyságban dolgozhatnak és élhetnek, vagy mint azokat a Franciaországban élő kameruniakat, akik, bár nem közösségi polgárok, beszámíttatnak a helyek felosztásánál.
Ennél nem is várhattunk volna semmivel sem jobbat az olasz korménytól, melyet egy faragatlan kommunista bal és egy csaló, képmutató balközép támogat. Amint azt láthatják, egyéb okaink is vannak arra, hogy ne tekintsük ezeket a szerződéseket a sajátunknak, és reméljük, hogy hamarosan a nevetséges Prodi-kormány De profundis-át ünnepelhetjük.
Jana Bobošíková
(CS) Hölgyeim és uraim! A Lisszaboni Szerződés részletes áttanulmányozását követően egyértelművé válik, hogy az államfők alapvető módosításokkal élnek az EU-dokumentumok kapcsán.
A reformszerződés szó szerint újraírja az EU-szerződéseket és az Európai Közösségek alapító szerződéseit. Szeretném felhívni a figyelmet arra a tényre, hogy a változások nem csupán az egyes államok EU-folyamatokkal kapcsolatos befolyását érintik, hanem magukat azon alapelveket is, melyek alapján 50 évvel az EU létrejött. A reformszerződés a szabad verseny elvét a Szerződés törzsszövegéből áthelyezi a Szerződéshez csatolandó jegyzőkönyvekbe. Úgy vélem, ez minden demokratikus gondolkodású polgár számára figyelmeztető jel.
Hölgyeim és Utraim! Amennyiben az EU-projekt hiteles, akkor a reformszerződést népszavazásra kell bocsátani a tagállamokban. A politikusoknak félre kell tenniük arroganciájukat és kényelmi helyezetüket. El kell magyarázniuk a Lisszabonban hozott döntéseket állapolgáraiknak, és meg kell őket nyerniük azok számára. Máskülönben az állampolgárok és a pollitikai elit közti szakadék tovább fog nőni. Ez nem csupán a jólétet fogja veszélyeztetni, hanem az EU egészének demokratikus deficitjét is el fogja mélyíteni.
Timothy Kirkhope
Tisztelt elnök úr! Hálás vagyok a miniszterelnök úrnak ma reggeli kijelentéséért, és bár tudomásul veszem a kormányfők döntéseit, a britek és a Brit Konzervatív Párt továbbra is aggodalommal tekint az Alkotmányra és az ahhoz nagyon hasonló reformszerződésre.
A brit miniszterelnök azt mondta, hogy a reformszerződés nem az Alkotmány. Vezetőtársai ezzel nem értettek egyet. Azt mondta nekünk, hogy Nagy-Britannia úgynevezett "vörös vonalai” megerősítést nyertek. A legtöbb brithez hasonlóan én valóban nem értem miniszterenökünket és nem hiszek neki ebben a kérdésben. Ez a dolog a bizalomról szól. Miniszterelnökünk ígéretett tett arra, hogy népszavazásra kerül sor - ez egy két évvel ezelőtti választási ígéret. Így tehát a Szerződéssel kapcsolatos népszavazás nem csupán politikailag szükségszerű, hanem erkölcsileg is elengedhetetlen.
Az ír miniszterelnök a hétvégén a következőt mondta a lehetséges népszavazásról: "Miért is ne hagyjuk, hogy az embereknek legyen beleszólásuk? Úgy gondolom, eléggé nyugtalanító azt látni, hogy oly sok ország megszökik azelől, hogy lehetőséget adjon polgárainak”.
Gordon Brown néhány nappal ezelőtt azt mondta, hogy ez a Szerződés az EU intézményi reformjának végét jelzi a következő évtizedre. Azonban az utóbbi 15 év során négy olyan szerződésünk volt, ami a refommal foglalkozott, és kétlem, hogy ellen lehetne állni annak a késztetésnek, hogy további intézményi módosításokra kerüljön sor. Az úgynevezett 'kilincszáradék' például lehetőséget adna arra, hogy további nemzeti vétójogokat töröljenek el.
Másrészt az Európával kapcsolatos konzervatív elképzelés három kulcsterületre összpontosít; ezek a globális versenyképesség, a globális klímaváltozás és a globális szegénység. Gratulálok Barroso elnök úrnak, különösen azért az eltökéltségéért, hogy legyen szó bármilyen eseményről, ezeket a célokat kívánja elérni. Ezek azonban politikai akarattal kezelhetők,így nincs szükség erre a szerződésre. Emlékeztetnünk kellene magunkat arra, mit is mondott ki a Laekeni Nyilatkozat. Azt mondta, hogy az Uniónak demokratikusabbnak, átláthatóbbnak és hatékonyabbnak kellene lennie, azonban felszólított arra is, hogy a polgárokat kapcsoljuk be jobban a folyamatokba, ne csupán a döntéseinket közöljük velük. Ma a következő a kérdés: megfelel a Szerződés Laekennek? Laeken helyes kérdéseket vetett fel. Mi vajon helyesen válaszoltunk?
Poul Nyrup Rasmussen
Tisztelt elnök úr! A következőt szeretném mondani a Tanács hivatalban lévő elnökének: milyen csodás csúcstalálkozó. Sosem kételkedtem abban, hogy megcsinálják, de egy dolog nem kételkedni, egy másik pedig megcsinálni; és Ön megcsinálta. Gratulálok.
Nem tudom, hogy a kollégák tisztában vannak-e azzal, hogy ez egy történelmi mérföldkő. Az első nap kaptunk egy új szerződést a való világról. Tudom, hogy a maximalisták szerint ez nem éppen a legszebb szerződésünk, de a való világ nem egyenlő a legszebb világgal. Így tehát, amire szükség van, az egy hatékony szerződés, egy egyértelmű értékekkel bíró szerződés - és ezt megkapták.
A második napon, barátaim, iránymutatást kaptunk - az első napon egy szerződést, a másodikon iránymutatást -, ami azzal foglalkozik, hogy az emberek mit várnak tőlünk: egy való világot. Önök a második napon azt mondták, hogy egy olyan Európát szeretnénk, ami a globalizációt emberségesebbé és inklúzívabbá teszi, és ami társadalmilag koherens értékeinken alapul. Azt mondták, hogy a lisszaboni folyamat nem csupán keveseknek szól, hanem iránymutatás az Európai Unió külső feladatai irányultsága kapcsán is, ami azt mondja ki, hogy nem csupán arról van szó, hogy a világ legerősebb gazdasági hatalma legyünk, hanem arról is, hogy megérti, a világ csak akkor lesz összetartóbb, ha a szociális piacgazdaságra alapszik.
Erre akartam rávilágítani az Önök számára a mai napon. Szeretnék köszönetet mondani az elnökségnek, még pedig nem csupán az első napért, hanem a másodikért is, mivel a második nap következtetése az volt, hogy az Európai Unió nem a piaci társadalomról szól. Szociális piacgazdaságokról szól, ami azt jelenti, hogy mi vagyunk a szociális kérdések gazdasági versenyképességgel történő egyesítésének előfutárai. Szép munka, hivatalban lévő elnök úr - és barátom, ha szabad ezt mondanom - mivel ezzel harmadik és egyben utolsó üzenetemhez érek.
Tartsuk decemberben a portugál elnökség utolsó csúcstalálkozóját: nem csupán ott, ahol a portugál elnökség formálisan alá fogja írni a Szerződést, hanem ott is, ahol megerősítjük, hogy jól halad a lisszaboni folyamat. Tehát menjünk. Haladjunk. Ez az, amit az emberek elvárnak tőlünk.
Marielle De Sarnez
- (FR) Tisztelt elnök úr! Az Európai Uniónak új szerződése lesz. Természetesen, vannak fájó pontok, melyeknek hangot lehet adni: arról, hogy a szöveg elhagyja az Európai Unió szimbólumait; arról, hogy egyes országok mentességeket nyertek el, különösen a Charta alól; és végezetül a Szerződés összetettségéről; ennek kapcsán egy összevont szövegért emelem fel a szavam, hogy az európai polgárok is kiismerhessék magukat benne. Ez jó dolog lenne.
Ennek ellenére ez a Szerződés biztosítja számunkra azokat az eszközöket, melyekkel új életre lehet kelteni Európát - amennyiben akarjuk. Ezzel a szöveggel az Európai Unió visszaszerzi azokat az eszközöket, melyek az integrációja folytatásához, valamint közös politikáinak szélesítéséhez és elmélyítéséhez szükségesek. Európa előrelépést tehet az energia, a klímaváltozás, a bevándorlási politika, a terrorizmus elleni küzdelem, a gazdasági koordináció, a kül- és védelmi politika, valamint a fejlesztési politika kapcsán.
Ez egyszerűen a politikai akarat kérdése lesz. Senki sem élhet majd azzal a kifogással, hogy hiányoznak az intézményi eszközök. Most mindenkinek szembe kell néznie felelősségeivel, és ezzel intézményeinken kívül különösen a tagállamokra gondolok. Ez jó hír Európa számára, és remélem, polgárai számára is.
Mirosław Mariusz Piotrowski
(PL) Tisztelt elnök úr! A Házban folyó mostani viták során Lengyelország borús jóslatai és alaptalan kritikája ellenére, főleg az Európai Parlament szocialista képviselőcsoportjának vezetője részéről, a lisszaboni csúcstalálkozó diplomatikus kompromisszumként végződött. Mind az EU, mind pedig a lengyel hatóságok érzékelték a megállapodás lehetőségét. Az EU-oldal azzal mutatta ki Lengyelország fontosságával és lehetőségeivel szembeni megbecsülését, hogy növelte a főügyészek számát a Bíróságon, valamint azzal, hogy fenntartják a Ioannina Kompromisszumot.
Reménykednünk kell abban, hogy a csúcson elért kompromisszum csak bevezetés az európaiakkal folytatott párbeszédhez. Az EU reformszerződés tervezete a végén túl fontos dokumentum ahhoz, hogy kicsempésszék a politikai tárgyalók titkosságán keresztül. Ne feledkezzünk meg arról, hogy ezen szerződés előző változata két tagállam népszavazásán vérzett el. Megtagadni annak a lehetőségét, hogy az emberek újfent véleményt mondjanak az EU jövőjéről nem csupán az EU egyik alapelvánek megszegésével jelentene egyet, hanem egyértelmű bizonyítékként szolgálna arra is, hogy a kormány tagjai félik saját választóik véleményét. Hadd engedjék meg a népnek a demokrácia diktátorai maguk, hogy hangot adjanak az EU jövőjével kapcsolatos véleményüknek.
Ian Hudghton
Tisztelt elnök úr Skóciát képviselem. Pártom, az SNP, alkotja az új kormányt Skóciában, és úgy vélem, konstruktívabbnak fog bizonyulni az Európai Unió irányában, mint az Egyesült Királyság kormányai.
Elfogadom, hogy szükség van a Szerződések reformjára és arra, hogy nyitottabb, demokratikusabb, hatékonyabb és jobban felelősségre vonható kormányzás jöjjön létre. Elviekben támogatom a QVM bővítését és az Európai Parlamenttel történő együttdöntést, de az a különbözőség, amire Barroso úr igen helyesen utalt mindig a nemzeti érdekek támogatását fogja jelenteni. Nem szabadna elveszítenünk a kapcsolatot helyi közösségeinkkel azáltal, hogy átgázolunk érdekeiken, vagy úgy tűnik, mintha azt tennénk.
Skóciában valódi félelem él annak kapcsán, hogy a közös halászati politikának egy, a szerződéseken belüli kizárólagos kompetenciaként történő elsáncolása megakadályozhatja a halgazdálkodás abszolút teljes reformját, ami szerintem szükséges. Sajnálatos, de nem meglepő módon az Egyesült Királyság kormánya nem hozta fel ezt a kérdést a csúcstalálkozón. Még egyszer: az Egyesült Királyság egy kormánya mellőzte Skócia kulcsfontosságú érdekeit.
Koenraad Dillen
(NL) Tisztelt elnök úr! Az Alkotmány halott. Éljen soká az Alkotmány! Hát miként lehetne jellemezni a lisszaboni eseményeket? Valamennyien egyetértünk abban, hogy ez a reformszerződés a franciák és hollandok által elutasított Alkotmány merő klónja; olyan, amint azt Valéry Giscard d'Estaing mondta, ami az eredetinél még kevésbé olvasmányos. Mindent egybevetve, azt mondják nekünk, hogy a népszavazásokat minden áron el kell kerülni.
Van azonban egy lényeges különbség 2005-höz képest. Ezúttal a franciák, a hollandok és egyéb európai nemzetek nem kapnak lehetőséget véleményük kinyilvánítására. A demokrácia ezen lekicsinylésére hoz példát Wallström biztos asszony közleménye, aki mindig azt mondja, hogy át kell hidalni az Európa és a polgárok között húzódó szakadékot. Arra sürgeti a nemzeti parlamenteket, hogy amint lehet, ratifikálják ezt a szöveget.
Mégis, a demokráciával szembeni valódi tisztelet megkívánja, hogy valamennyi EU-tagállam polgárai kifejezhessék a Szerződéssel, egy olyan szöveggel kapcsolatos véleményüket, ami számos szempontból aláássa a nemzetállamok szuverenitását, még annál is jobban, mint jelenleg tapasztalható. A felelőseknek nem szabadna panaszkodniuk, ha a polgárok ezen félelme újfent a hivatalos Európa ellen fordul a következő európai választások során.
Hans-Peter Martin
(DE) Tisztelt elnök úr! Uraim! A jelen pillanatban biztos nem veszik ezt olyan könnyedén! Azokban az országokban, ahol ígéretet tettek a népszavazásokra, például az Egyesült Királyságban és nálunk, Ausztriában, úgy festik le a Szerződést, mint egy jelentéktelen részletkérdést, valaminek a kibővítését. Más országokban, így például Németországban, a Közösség és a történelmi áttörés teljes újjászervezéséről van szó. Mi itt az igazság?
Azt hiszem, ezúttal emlékeztetnünk kellene magunkat Nyugat-Németország volt elnökének, Roman Herzognak szavaira és egyértelmű kijelentéseire, aki végülis a Konvent elnöke volt, aki Európai Unió Alapjogi Chartájának megszövegezéséért felelt, és aki azt mondta, hogy az EU-alkotmány alámossa a demokráciát. Ez most módosított formában szerepel a reformszerződésben.
Ha nem akarják, hogy szétmálljon, ha nem akarják, hogy elfojtsák a demokráciát, akkor kérem, legalább annyira tűrjék el a politikai tisztességet, hogy engedélyezik a népszavazásokat, ahogyan az a múltban is volt - a legutóbbi EU-s alkotmányos szerződésnél - akár Spanyolországban és Luxemburgban is.
Marianne Thyssen
(NL) Tisztelt elnök úr! A Bizottság elnöke, a Tanács hivatalban lévő elnöke, Hölgyeim és uraim! Megtekintve a reformszerződés olyan területeken történő változásait, mint a migráció, a mezőgazdaság, a rendőrség és az igazságszolgáltatás, és az olyan kérdésekkel kapcsolatos döntések, mint a közös kül- és biztonságpolitika főképviselője , az Európai Unió Alapjogi Chartája, az euró-övezet és a szociális piacgazdaság - amikor elsőként célul tűzik ki - és az energiával kapcsolatos kormányközi szolidaritás, nyilvánvaló számomra, hogy a Szerződés a konvent és a júniusi csúcstalálkozó eredményeire épít, és több befolyást és jóval több demokráciát ad nekünk, mint a politikai intézmények. Az Unió mostantól jobban el lesz látva ahhoz, hogy választ adjon azokra a kérdésekre, melyeket az emberek elvárnak tőle, mind belsőleg, mind pedig külsőleg.
Ami az utóbbi szempontot illeti, szeretnék gratulálni a Tanács elnökségének a napirend meghatározásához. Hivatalban lévő elnök úr! Azáltal, hogy lehetővé teszi, hogy csúcstalálkozójuk ne csupán a Szerződésről döntsön, hanem véleménycserére is sor kerüljön generációnk problémájáról - a globalizációról -, fontos jelet küldött útjára. Mindent összevéve nem az intézmények - az intézményi köldöknézegetés -, hanem politikáik fontosak.
Ez arra késztet, hogy kérdést intézzek a Bizottság elnökéhez. Úgy gondolja, hogy lehetőség van valóban bátor politizálásra a mostantól a Szerződés végső ratifikálásig tartó időszakban, vagy a ratifikálás miatt attól tartanak, hogy nem tudják megsérteni az embereket és "körültekintő” dolgokra kell kényszeríteni magukat? Más szavakkal: folytatódhat a specifikus projektek Európája 2008-ban?
Végezetül további két rövid kérdés a Tanácshoz. Hivatalban lévő elnök úr, felkérte az állam- és kormányfőket személyes politikai kötelezettségvállalásra, hogy sikeresen befejezzék a ratifikálást az egyes országokban? Nagyon remélem, hogy igen. Másodszor, mikor jelenik meg egy egybehangolt szöveg ezekből a szerződésekből? Végül is, egy olyan szerződés, ami tartalmazza az átláthatóság és az egyszerűsítés célkitűzéseit minden bizonnyal olvasható, már csak az emberek iránti tiszteletből is. Köszönöm, elnök úr! És előre is köszönöm a hivatalban lévő elnöknek és a Bizottság elnökének, hogy válaszolnak kérdéseimre.
Jo Leinen
(DE) Tisztelt elnök úr! Van lisszaboni stratégiánk, és reményeink szerint lesz Lisszaboni Szerződésünk is, és mindkettő előbbre fogja vinni Európát. Ez a Parlament, főként a Alkotmányügyi Bizottság hét éve egy új európai szerződésért küzd és dolgozik. Kétségtelen, hogy nincs meg az Alkotmány, de azt elmondhatjuk, hogy ez a reformszerződés minden tekintetben fejlődést jelent. Nincs egyetlen olyan elem sem, amiben Nizzához képest elmaradtunk volna. Minden előre halad, és közelebb hoz bennünket a 27-ek Uniójához. Ezt a kinti polgárokkal is meg kell osztanunk.
Az új Szerződés győztesei az európaiak. Különféle közvetlen és közvetett módokon lehet részt venni az európai politikában, és olyan helyzetben vagyunk, hogy gyorsabban és hatékonyabban oldhatjuk meg az említett komoly problémákat. Ugyancsak győztesek a polgári kamarák Európában, a nemzeti parlamentek és ez az európai polgári kamara, ez a Parlament. Így tehát nem pusztul a demokrácia - amint azt az imént említették, és ami teljes képtelenség -, hanem a pont az európai demokrácia beteljesítése az, amit ezzel a Szerződéssel elérhetünk.
Ez már a negyedik megállapodás. Remélem, hogy ez lesz az utolsó alkalom, amikor a tagállamoknak emiatt össze kell ülniük. Most minden erőnket a ratifikálásra kell fordítani. Remélem, egyetlen ország sem mond nemet. Talán ez az utolsó esély erre a Szerződésre. Minden nem elszigetelődéshez, ha nem az adott ország önnön kizárásához vezet. Reméljük, hogy nem ez lesz a helyzet. Minden erőnek a ratifikálásra kell összpontosulnia, hogy 2009-re meglegyen ez a Szerződés.
Lapo Pistelli
(IT) Tisztelt elnök úr! Hölgyeim és uraim! Volt egy nagyon szellemes és cinikus jelmondat a milánói metró falán, ami eképp hangzott: "a jövő már nem az, ami egykor volt”, egy kissé olyan, mint az időjárás vagy az élelem.
Olyan időkben élünk, amikor a fiatalabb generációk már nincsenek meggyőződve arról, hogy a jövő jobb lesz, amint azt szüleik egykor gondolták. Valójában gyakran hallhatjuk, amikor az emberek azt mondják: ”Európa már nem az, ami egykor volt”. Egy szuverenista, nacionalista, Európa-ellenes gondolkodásmód van megjelenőben és kialakulóban kontinensünkön. Hallottunk erre vonatkozó példákat a mai délelőtt ebben a Házban.
Úgy vélem, hogy fontos a lisszaboni eredmény, de talán inkább az a gyorsaság, amivel meghozták, ami pozitív jelet küld a közvélemény felé, semmint a tartalma, mivel még mindig túl sok mentesség és záradék van, és még mindig túlzottan összetett. Azonban a Parlamentnek, a Bizottságnak és a Tanácsnak további 18 hónapja van arra, hogy helyreállítsa a közvéleményt ezen válságidőszakot követően.
Mindnyájan, legalábbis többségünk e Házban úgy gondolja, hogy Európa megoldást jelent a globalizáció jelentette aggodalmakra, nem pedig annak oka keresendő benne, illetve, hogy erősebbek vagyunk, amennyiben együtt kezeljük a bevándorlás, a klímaváltozás, az innováció és a kutatás kérdését. Ez az, amit itt a legtöbb képviselő gondol. Van 18 hónapunk arra, hogy meggyőzzünk 500 millió Európában lakó polgárt erről még az európai választásokig.
Mario Borghezio
- (IT) Tisztelt elnök úr! Hölgyeim és uraim! A lisszaboni csúcstalálkozó egyetlen eredményt mondhat magáénak: az európai polgárok eltávolítása az Európai Uniótól, miközben több teret kapnak a lobbisták és a technokrata erők. Az az elképzelés, amiért küzdünk - az emberek és a régiók Európája - egyre távolodik. Parlamentjeinkben is hol vannak a korzikaiak, Valle d'Aosta lakosai, a baszkok, hol vannak a bretagne-i szeparatisták, az elzásziak?
Ami a helyek megosztását illeti, gyalázatos, hogy országunk, melyet felháborodott vezetője, Prodi úr képvisel kudarcot vall Franciaországgal szemben. Azonban ez sem volt elég az illékony Prodi úrnak, aki Lisszabonban olyan volt, mint Alice Csodaországban: teljesen elveszett és félretájékoztatott. Prodi úrnak köszönhetően Olaszország ki lett rekesztve a nyilatkozatból, abból a közös nyilatkozatból, mellyel Franciaország, Németország és az Egyesült Királyság helyesen arra kérte Európát, hogy tegyen lépéseket abba az irányba, hogy elkerülje az amerikai hitelpiaci válságból eredő pénzügyi zűrzavar megismétlődését.
A sajtónak a globális pénzügyi válság kapcsán tett nyilatkozatok értelmében Prodi úr azt mondta, hogy nem érti Európa kölcsönadással kapcsolatos álláspontját. A Goldman Sachs volt tanácsadója és a Bizottság volt elnöke lehet, hogy időnként úgy lép fel, mint egy multinacionális bank volt szakértője, de nem áll szándékában aggódni azon olasz családok miatt - beleértve az északiakat is - gyakorolt pillanatnyi következmények miatt, akiket a költségek terhelnek, és akik nem tudnak megélni...
(Az elnök félbeszakítja a beszélőt)
Íñigo Méndez de Vigo
(ES) Tisztelt elnök úr! A Tanács hivatalban lévő elnöke, a Bizottság elnöke, Képviselőcsoportom szóvivője, Daul úr azt mondta, hogy az Európai Néppárt (Kereszténydemokraták) és az Európai Demokraták Képviselőcsoportja elégedett, mivel kikerültünk a patthelyzetből, azonban nem örülünk. Ennek oka a kormányok közti nem túl Európa-barát légkörben keresendő, ami ellentétben áll a Barroso elnök úr által említett, az európaiak akaratát érintő közvéleménykutatásokkal, valamint abban, hogy a Lisszaboni Szerződés végül számos méretre gyártott elemet tartalmaz a kormányok számára, melyek egyre többet és többet akarnak maguknak, Európának pedig egyre kevesebbet.
A Tanács hivatalban lévő elnöke három kérdésre utalt, melyekre rá szeretnék világítani - és szeretnék gratulálni Önnek az elért megállapodáshoz, mivel ki szeretném hangsúlyozni, hogy véleményem szerint a megállapodás fontos ahhoz, hogy kijussunk a patthelyzetből.
Elsőként: úgy gondolom, hogy nagyon fontos, hogy ebben a Házban hivatalosan is kihirdessük az Európai Unió Alapjogi Chartáját. Ez nem történt meg Nizzában, titokban került rá sor. Most végezzük el hivatalosan, mivel az Európai Unió Alapjogi Chartája, akár a mentességekkel, akár azok nélkül, az európaiak DNS-e.
Másodszor: tisztelt elnök úr! Aggaszt az Európai Parlament helyeinek megosztása, mivel az, amit elfogadtak, ellenkezik egy, a Szerződésben foglalt elvvel, mégpedig a degresszív arányossággal. El fog kerülni a Parlamenthez? Majd meglátjuk, mit teszünk, azonban Ön nagyon is tisztában van azzal, hogy amit elfogadtak, az nem nyújt degresszív arányosságot.
Végezetül: a főképviselő. Azt hiszem, hogy jó megállapodásra jutottak, azonban úgy vélem, hogy a Tanács elnöke, a Főképviselő és a Bizottság elnöke egy olyan csomagot alkotnak, amit meg kell majd vitatnunk a Parlamentben.
Összegzésül, elnök úr, azt hiszem, hogy Paul Valéry, egy nagyszerű költő, és így talán nagyszerű európai volt azt írta, hogy egy vers sosem készül el, csupán mellőzés tárgya lesz. Európa építése sosem fejeződik be. Ebben az esetben a konszenzus érdekében mellőztük az Alkotmányos Szerződés némely előnyét, itt leszünk, hogy tovább harcoljunk értük. Továbbá támogatni fogjuk azokat a preambulum mondatában is, amit - ironikusan - megmentettünk a lángok közül: egy egyre szorosabb egység az európaiak között. Ez a célunk, elnök úr.
Jan Marinus Wiersma
(NL) Tisztelt elnök úr! Hollandia ugyancsak osztozott a megkönnyebbülés érzésében szombat délelőtt az elért megállapodás kapcsán, és ezért - úgy vélem - a Tanács hivatalban lévő elnökét illeti a köszönet. Az új Szerződés lehetővé teszi a haladást az Európai Unió számára. Az Unió határozottabb és demokratikusabb lesz. Újra lábra állt az Európai Unió. Most már teljes mértékben lényegi feladataira koncentrálhat, egy olyan programmal térhet vissza a munkába, mely a szociális Európa további fejlesztésétől a jobban koordinált külpolitikáig terjed. Ez egyben annak is a legjobb módja, hogy Európát közelebb hozzuk polgáraihoz.
Országom, Hollandia számos megbeszélésnek volt már tanúja a most elfogadott Szerződés természete és annak az ország részéről népszavazáson elutasított Alkotmányhoz képesti különbségei kapcsán. Az eredmény az volt, hogy olyanok a különbségek, hogy nincs szükség egy második népszavazásra. Az új Szerződésből hiányzik az eredeti Alkotmány alkotmányos jellege, így nekünk sincs szükségünk újabb népszavazásra. Így ez csupán egy normális parlamenti ratifikálási kérdés lesz.
A döntésben elfogadott reformok teljeskörű támogatásunkat élvezik, mivel jelentős előrelépést tesznek - főként az Európai Parlament jogait illetően - anélkül, hogy alapjában véve módosítanák a tagállamok és az európai intézmények közti egyensúlyt. Egy nagyobb Uniónak eltérő, kiterjedtebb szabályokra van szüksége. Remélhetően most valamennyi tagállam ösztönzi majd a ratifikálást, hogy 2009-ben valamennyien az új szabályokkal indulhassunk, hogy így előrelendíthessük az Unió lényegi szerepét minden olyan területen, ahol polgárainknak elvárásaik vannak velünk szemben.
Bronisław Geremek
(PL) Tisztelt elnök úr! Azzal szeretném kezdeni, hogy a saját magam is hozzájárulok a portugál elnökség irányába kifejezett mélységes hálához. Jelentős siker született. Az Európai Uniónak kiutat kellett találnia a legyőzöttség és a sikertelenség érzéséből; politikai dimenzióra volt szüksége, és köszönhetően a portugál elnökségnek, már rendelkezik vele.
Azt is kiemelten fontosnak tartom, hogy az Európai Unió Alapjogi Chartája részét képezi ezeknek a megbeszéléseknek, és szeretném itt hozzátenni, hogy az Európai Unió Alapjogi Chartája Európa iránytűje, eszköze. El sem tudom képzelni, hogy miként akarhat egy ország az Európai Unió tagja lenni, ha azzal egyidőben elhatárolódik annak erkölcsi, filozófiai és politikai alapjaitól.
Kollégám, Duff úr kritikus szavakkal illette a brit kormány álláspontját, amely mentességet követelt. Én jobb helyzetben vagyok. A lengyel kormány, mely mentességet követelt, a lengyelek döntése alapján kikerült a hatalomból. Szeretném kifejezni azon mélyről jövő reményemet, hogy az országomban történt politikai rendszerváltozást követően, illetve a lengyel szolidaritási hagyomány iránti hűségből Lengyelország teljes mértékben be fogj tartani az Európai Unió Alapjogi Chartáját. Lengyelország teljesen elfogadja az Európai Unió Alapjogi Chartáját, mindenféle mentesség nélkül.
Alain Lamassoure
(FR) Tisztelt elnök úr! Mint a többségi francia párt, az UMP szóvivője, gartulálok a portugál elnökségnek, és örülök, hogy megállapodás született a Szerződés szövegét illetően. Ez olyan szabályokat ad a kibővített Európának, mellyel az hatékonyan és demokratikusan működhet.
Mint az Európai Parlament új összetétele témájának társelőadója annak is örülök, hogy a Tanács elfogadta a Parlament részéről október 11-én megszavazott határozati indítványt. Így tehát a Tanács jóváhagyta a dagresszív arányossághoz csatolt meghatározást, ennek az elvnek számosítását, azt, hogy a Eurostat adatokat használják a számításba vett népességek értékelésénél, valamint azt a kívánságot, hogy 2009-et követően találjunk egy stabilabb rendszert.
A Tanács magállapodása több, mint egy 100%-os megállapodás; ez 101%-os, mivel a Tanács minden magyarázat nélkül ad egy helyet Olaszországnak. Ennek kapcsán két megjegyzésem lenne.
Az első megjegyzésem az, hogy Ön azt mondta, elnök úr, hogy a Parlament valamennyi képviselője megtartja szavazati jogát - még az elnök és a 73. olasz is - bizonyos sajtókban állandóan terjesztett híresztelések ellenére.
Második megjegyzésem az, hogy az Olaszországnak adott 73. hely ellenkezik a Szerződésben leírt degresszív arányosság elvével, melyet a Parlament javasolt és a Tanács elfogadott. Így tehát meg kell bizonyosodnunk arról, hogy a 9. cikk alkalmazására vonatkozó döntés vitathatatlan, még az Európai Bíróság előtt, és ez okból az előadók javasolni fognak egy módosított tervezetet a Parlamentnek, mely figyelembe veszi az Európai Tanács kívánságait.
Elnök
Igazán köszönöm Önnek is a helyek megosztásáról szóló jelentést, csakúgy, mint Severin úrnak. Nagyszerű munkát végeztek, és a folyamat 99%-ában Önökkel voltunk.
Bernard Poignant
. - (FR) Tisztelt elnök úr! "Semmi sem lehetséges emberek, semmi sem tartós intézmények nélkül”. Ezt mondta 'Jean Monnet, és ez nagyon jó illik mostani helyzetünkre is.
Akkor tehát tökéletes a Szerződés? Természetesen nem az! Jean Monnet erre is tud válasszal szolgálni. A Római Szerződés kapcsán azt írta, hogy nem teszi fel magának a kérdést, hogy lehetett-e volna jobb a Szerződés, mivel az megfelelt az akkoriban maximálisan elérhetőknek és a kor tudásának. 1957-2007. megkockáztatjuk, hogy újból elinduljunk? Nem, természetesen nem. Nem lesz harmadik szerződés. Egy válság elég volt. Kettő túl sok. Jean Monnet újra válaszol: "Mindig úgy gondoltam, hogy Európa válságokon keresztül jön létre, és ezekre a válságokra adott megoldások összessége lesz.” A Szerződés pedig ez.
Azonban természetesen nem mindenki ért egyet, mivel brit barátaink ragaszkodnak a mentességhez. Egy félszigeten élek, így értem a szigeti mentalitást. Azonban Jean Monnet ezt 1951-ben tapasztalta szénnel és acéllal. Nem voltak érdekeltek, felajánlották nekik, majd csatlakoztak. Emlékezzenek Tony Blairre. Aláírta a Maastrichti Szerződés Szociális Jegyzőkönyvét. Biztosan találunk egy brit kollégát, aki ezen napok egyikén aláírja az Európai Unió Alapjogi Chartáját. Legyünk türelmesek, és emlékezzünk arra a kínai diplomatára, aki egyszer azt mondta, hogy nagyra tartja Európa építésének bölcs lassúságát. Rajta.
Természetesen azzal szeretném befejezni, hogy gartulálok a portugál elnökségnek, és mivel francia képviselő vagyok, büszke vagyok portugál elnökünkre, valamint azokra a körülményekre, melyek azt jelentik, hogy most kettőt kapunk egy áráért!
Hartmut Nassauer
(DE) Tisztelt elnök úr! Hölgyeim és uraim! Az Európai Unió egy csapásra kiszabadult alkotmányos patthelyzetéből. Az új Európai Unió tettrekészebb lesz, demokratikuabb és átláthatóbb, és olyan helyzetben lesz, hogy feladatait sikereseben tudja majd ellátni otthon és világszerte egyaránt. Ez jó, és e tekintetben gratulálok a portugál elnökségnek. Ha büszkén említem, hogy a német tanácsi elnökség már ott volt a lisszaboni út kezdetekor is, akkor remélem, nem bánják, hiszen német vagyok.
Nem sikerült még minden porblémát megoldani. A 751. hely mandátumával és az elnök szavazati jogával kapcsolatos abszurd epizód ezt egyértelművé tették. Egyáltalán nem kérdéses, hogy a Tanács nem jogosult egy megválasztott képviselő szavazati jogának megszüntetésére, tekintet nélkül annak álláspontjára. Hálás vagyok azért, hogy a Kormányközi Konferencián mind az elnök, mind pedig a parlamenti képviselők ezt gyorsan és érthetően kinyilvánították.
Van itt azonban egy probléma. Ez a Parlament összetételét érinti, ami 2014-ig továbbra is tisztázatlan marad. Meg vagyok győződve arról, hogy ebben benne lesz egy olyan rendszer megtalálása, ami objektív kritériumok szerint határozza meg és irányítja a Parlament összetételét, függetlenül a politikai szeszélyektől. Nem lehet igaz, hogy a Tanács hatékonyan elosztja a Parlamenti helyeket, mintha hűbérúr lenne. Erre 2014-ig törekednünk kellene.
Talán nem ismertek fel mostanáig egy fontos előnyt: a szubszidiaritás elvének megerősítését. Ez egy nagyon fontos lépés a nemzeti parlamentek bevonásába, hogy a szubsziditaritást illetően felelősek legyenek az európai törvényhozásért. A szubszidiaritás és annak igénye megerősíti a Közösséget, nem pedig gyengíti azt, bizottsági elnök úr. A jövőben erre is törekednünk kell. Egyszeren csak azt kérhetem a nemzeti parlamentektől, hogy alaposan használják ki ezeket a lehetőségeket!
(Taps)
Richard Corbett
Tisztelt elnök úr! Én is üdvözlöm ezt a magállapodást, ami néhány furcsasága ellenére, amilyen az Olaszországnak adott plusz hely, jó csomag, ami ratifikálást érdemel, és az Európai Unió jobb működését hozza magával, miközben javítja annak demokratikus felelősségre vonhatóságát is.
Engedjék meg, hogy a fennmaradó egy percben a második szempontot fejtsem ki kissé részletesebben. Kirkhope úr épp az imént kérdezte meg, hogy válaszoltunk-e a laekenben feltett kérdésre azzal kapcsolatban, hogy az EU-t demokratikusabban felelősségre vonhatóbbá és polgáraihoz közelibbé tegyük. Azt mondanám, hogy természetesen elindultunk ebbe az irányba. Ne feledkezzünk meg egy dologról: Amint a Szerződés hatályba lép, egyetlen európai törvényi szabályozást sem lehet úgy elfogadni, hogy először előtte minden egyes nemzeti parlament meg nem vizsgálná azt, másodszor, az ugyanazon nemzeti parlamentek felé elszámolással tartozó miniszterekből álló Miniszterek Tanácsa jóváhagyása nélkül, majd harmadszor, ezen Európai Parlament jóváhagyása nélkül, melynek tagjait a polgárok közvetlenül választják azért, hogy európai kérdésekkel foglalkozzanak európai szinten.
Ez a felelősségre vonhatósági szint egyetlen nemzetközi struktúrában sem létezik. Nézzük meg a Kereskedelmi Világszervezet. Nézzük meg az IMF-et. Nézzük meg a Világbankot. Nézzük meg az OECD-t. Amit csak el tudnak képzelni, a nemzetállam szintje fölött semmi sem rendelkezik ilyen szintű demokratikus felelősségre vonhatósággal. Azoknak, akik valóban aggódnak a nemzetközi struktúrákban levő demokratikus felelősségre vonhatóság miatt, azokra a szervezetekre és intézményekre kellene összpontosítaniuk. Büszkének kellene lennünk arra, amit demokratikus Európai Uniónkban elérünk.
Bogdan Klich
(PL) Tisztelt elnök úr! Valóban van egy új Szerződésünk, és ez már önmagában okot ad az elégedettségre. Van azonban valami, ami ennél is fontosabb - az, hogy ez a Szerződés jó. Ez egy jó szerződés, mivel válaszol azokra a kihívásokra, melyekkel Európa jelenleg szembesül.
Továbbá teljesíti azokat a célokat is, melyeket kötelezőként határoztunk meg hat évvel ezelőtt a Laekeni Nyilatkozatban. Ezen céloknak megfelelően a Szerződés megszervezi és egyszerűsíti az Unióban mind az intézményi keretrendszert, mind pedig a jogrendszert. Demokratizálja az Európai Uniót, egyebek mellett azáltal, hogy megerősíti Parlamentünk törvényhozói szerepét. Az Uniót közelebb hozza polgáraihoz, és ennek egyik útja az, hogy a polgárok kezdemélnyezésein keresztül teszi.
A kérdés az, hogy az Unió a Szerződés eredményeképpen nagyobb jelentőséggel fog-e bírni a világban és hatékonyabban fog-e fellépni? Ez azonban nem csak a Szerződés által bevezetett vagy módosított intézményektől függ, hanem elsősorban a tagállamok vezetőinek politikai akaratától. Amennyiben hiányzik ez az akarat, valamennyi intézményi reform semmibe veszik. Annak érdekében, hogy a Szerződés ne maradjon haldokló örvény, haldokló dokumentum, egy politikai akarattal bíró közösségért könyörgök az aláíráskor és a ratifikálást követően.
Adrian Severin
Tisztelt elnök úr! A reformszerződés szövege, melyben a lisszaboni csúcstalálkozón állapodtunk meg egyértelmű előrelépés, előremutató lépés Európa integrációjának történelmében - ezt Európa egyesítésének szeretném hívni. Így elégedettséggel kellene üdvözölni.
Mindazonáltal bármilyen fontos lépés is, nem az utolsó. Rövid távon alapvető fontosságú azt látnunk, hogy a Szerződést mind a 27 tagállam ratifikálja. Mostanra mindenki számára egyértelműnek kellene lennie, hogy nem volt B terv és nincs C terv. A ratifikálást követően folytatnunk kell közép- és hosszú távon a szükséges reformokat és politikákat mindaddig, amíg el nem érünk egy teljes összhangot Európa történelme és földrajza között az európai transznacionális demokrácia keretein belül.
A megkönnyebbülés jelen pillanatában az is alapvető fontosságú, hogy megszabaduljunk minden demokratikus szenteskedéstől és demagógiától, és beismerjük, hogy ebben az összetett világban a politikai vezetés professzionális szakértelmet kíván meg - jobban, mint valaha - , ami nem lehet népszavazások tárgya. Meg kell kérnünk az embereket, hogy igennel vagy nemmel döntsenek az elvekről és az alapokról, ne pedig bonyolult szakkifejezésekkel és komplikált kompromisszumokkal. Egyébként be kell tartanunk a nem kötelező megbízás elvét.
Másrészt azt is be kell ismernünk, hogy a ma ünnepelt előrelépés ára az átláthatóság és az őszinteség volt. Az emberek és köztünk, politikai vezetők közt tátongó szakadék Lisszabon után is ugyanolyan nagy marad, amilyen volt. Addig bontatlanul kell hagynunk a pezsgőket, amíg ezt a szakadékot át ne hidaltuk.
Jan Zahradil
(CS) Tisztelt elnök úr! Mint a Az Európai Unió jövőjéről szóló konvent korábbi tagja, mint az egyetlen olyan nemzeti parlamenti képviselő, aki részt vett a tárgyalásokban, és már a kezdetektől meggyőzősésesen ellenzi az Alkotmányt, örömmel mondhatom, hogy Lisszabonban győzedelmeskedett a józan ész, legalábbis bizonyos fokig.
Az Európai Alkotmány elképzelése már a kezdetektől hibás volt. Boldog vagyok, hogy elálltunk tőle, és boldog vagyok, hogy országom egyike volt azoknak ,akik ehhez hozzájárultak. Az EU nem egy állam, és sosem lesz az, így nem lehet alkotmányunk. Kormányközi szerződésen kell alapulnia, és ennélfogva a tagállamok, a nemzetállamok továbbra is az európai integráció folyamatának sarokkövei maradnak.
Ami a tartalmat illeti, valamennyiünknek tetszettek bizonyos szempontjai, míg mások nem. Másrészről, én személy szerint örülök a nemzeti parlamentek és a nemzeti közigazgatási szervek szerepének megerősítésének az úgynevezett rugalmassági záradékon keresztül. Ami viszont nem tetszik,. Az a nemzeti vétójog csökkentése. Azonban, mivel realista vagyok, tisztában vagyok azzal, hogy elértük lehetőségeink korlátait.
Mindazonáltal fontosnak tartom azt a tényt, hogy ez az első alkalom az EU történelmében, hogy egy, a játékasztal mellett kidolgozott mesterséges elképzelést bizonyos szinten át kellett dolgozni, miután a valóság próbája alá vetettük. Ebből abban bízom, hogy az EU a jövőben is azt fogja kinyilvánítani, hogy el tud szakadni bizonyos elképzeléseitől, melyek alkalmatlannak bizonyultak, amilyen szerintem például az 50 éves elavult föderalista modell. Ezek alapján abban bízom, hogy az EU el fog tudni mozdulni egy valódi, rugalmas, decentralizált kormányközi szervezet irányába, mely képes megfelelni a 21. század kihívásainak.
Tisztelt elnök úr! Bízom azonban abban, hogy a Parlament nem enged annak a kísértésnek, hogy újjáélessze a már halott alkotmányos elképzelést, mivel az csupán azt illusztrálná, hogy egy elefántcsonttorony.
Andrzej Jan Szejna
(PL) Tisztelt elnök úr! Nem gondoltam, hogy a múlt hét ilyen sikeresen zárulhat.
A lisszaboni csúcstalálkozón először az új reformszerződést fogadtuk el, ami hatalmas siker, és szívből gartulálok José Sócrates miniszterelnök úrnak és Barroso elnök úrnak, is természetesen mindnyájunknak. Mindennemű megvétózási szándék, vagy a végső formájával kapcsolatos csatározás nélkül átment. Véleményem szerint ez azt jelenti, hogy az Európai Unió kiemelkedett intézményi válságából.
Másodszor, jó hírek érkeznek országomból, ahol tagadhatatlan sikert jelent, hogy az utóbbi napokban eltávolították az Európa-ellenes és szélsőjobb kormányt. A lengyelek álláspontja megerősíti azt, amit már számos alkalommal említettünk - a lengyelek többsége támogatja az eruópai integrációt, a lengyelek azt akarják, hogy Lengyelország partnere legyen az Európai Uniónak, nem pedig ellensége.
Az ilyen események tagadhatatlanul optimizmust hintenek el közös európai projektünk jövőjét illetően. Úgy vélem, hogy Európai Unió már megfelelt a jövő jelentette kihívásoknak, és, amint azt Sócrates úr helyesen észrevette, az Európai Unió most erősebb és nemzetközileg összetartóbb struktúra, valamint határozottan erősebb partner a nemzetközi globális kapcsolatok során folytatott tárgyalásokban. A Tanács hivatalban lévő elnöke és a közös kül- és biztonságpolitikáért felelős főképviselő pozíciói hatalmas fegyvert jelentenek, melyek, amennyiben helyesen alkalmazzák azokat, megerősíthetik az Európai Unióról alkotott képet.
Ezen megállapodás egyik legfontosabb eredménye továbbá az, hogy az Európai Unió Alapjogi Chartája törvényileg kötelező jelleget kapott. Remélem, hogy az új lengyel kormány visszavonja azt a döntését, miszerint kizárja a lengyel állampolgárokat a Charta Szolidaritás című IV. fejezetének rendelkezéseiből. Ez a fejezet olyan munkavállalói és szakszervezeti jogokra vonatkozó rendelkezéseket tartalmaz, melyek különösen fontosak a lengyelek és az európai baloldal számára.
Tunne Kelam
Tisztelt elnök úr! Szeretnék gratulálni a portugál elnökségnek a körülményekhez képesti kiváló eredényeihez. Van azonban egy dolog, amiről nem szabad megfeledkeznünk: a Az Európai Unió jövőjéről szóló konvent alapvető elképzelését továbbra is meg kell valósítani, azaz azt, hogy áthidaljuk az intézmények és az európai polgárok közt tátongó szakadékot. Most már rendelkezünk azokkal az eszközökkel, melyeket közös európai politikánkban alkalmazhatunk. Politikai akaratra és eltökéltségre van szükségünk. Most minden a megvalósításra összpontosul, és két olyan alapelv van, melyre jelen Lisszaboni Szerződés megvalósítását alapoznunk kell: elsőként a szubszidiaritás.
Az EU képességeinek meghatározása egyértelműen bátorító eredmény, melyhez a nemzeti parlamentek megnövekedett szerepe és felelőssége kapcsolódik, mivel polgárainknak észre kellene venniük, hogy az Európai Közösség hatékonan kezeli a Közösség problémáit, és közben tartózkodik attól, hogy ott, ahol szükségtelen, beavatkozzon életükbe.
A második alapelv a szolidaritást illeti, ami az Európai Közösség alapvető értéke. Ha egyetértünk a degresszív arányosságba az Európai Parlament jövőjének alakítását illetően, akkor az egyértelműen a szolidaritás kifejezése, és ezért hálás vagyok. A szolidaritás másik fontos tesztje az energiabiztonsággal kapcsolatos közös külpolitika létrehozása lesz, amint az az Európai Parlament a múlt hónapban javasolta, beleértve egy különleges energiáért felelős főképviselőt, aki a külügyi főképviselő alatt teljesítene szolgálatot.
Végül idézném a szolidaritás helyes meghatározását, melyet Barroso elnök úr mondott orosz kollégájának tavaly májusban Samarában, miszerint az EU szerinti szolidaritás értelmében Lengyelország és Észtország ugyanolyan fontosak, mint Németország vagy Portugália.
Jerzy Buzek
(PL) Tisztelt elnök úr! A lisszaboni csúcstalálkozót követően az Európai Szerződés megvitatása lezártnak tekinthető, mivel már csak egy végső célunk van - ratifikálni a Szerződést, amilyen gyorsan és hatékonyan csak lehet.
Itt a Parlamentnek is van szerepe: kérem, ne feledjék, hogy a Szerződés értelmében nagyobb fontossággal bírunk, mint korábban. Három pont vár megfontolásra: a közös kül- és biztonságpolitikáért felelős főképviselő szerepének és feladatainak jellemzése, valamint megválasztásának kérdése, ami az Európai Tanáccsal történő közös döntés lesz 2009. január 1-től. Ezt a közös döntést számos területen elő kell készítenünk, elsősorban a biztonság és az igazságszolgáltatás területén. Harmadszor, politikai vitát kell tartanunk, hogy véglegesítsük azon elveket, melyek alapján az Európai Tanács elnöke el fog járni, különös tekintettel az Európai Parlamenthez fűződő viszonyára.
Mégis, a legfontosabb dolog a retifikálás, és ez nagy mértékben rajtunk, az Európai Parlament képviselőin múlik. Minden országban különbözőképpen fog történni. Meg kell találnunk a módját, hogy meggyőzzük polgárainkat, ez nem csak az Unió sikere, nem csak a politikusoké, hanem mindenekelőtt az övék. Ez a legfontosabb feladatunk - a ratifikálás. Köszönöm, és gratulálok.
José Sócrates
Tisztelt elnök úr! Hölgyeim és uraim! Szeretnék köszönetet mondani a csúcstalálkozó és a Lisszaboni Szerződés kapcsán folytatott kiváló vitáért.
Elsőként, mondhatunk, amit akarunk erről az új Szerződésről, de egy dolgot senki sem tagadhat, mégpedig azt, hogy Európa a Szerződés eredményeképpen erősebb. Ez a Szerződés megerősíti az európai értékeket, azokat a jó értékeket, melyek mindig is az európai integrációs projekt alapjául szolgáltak. Ez a Szerződés fellendíti az erurópai gazdaságot, és olyan körülményket teremt Európának, mellyel az jobban be tudja tölteni szerepét a világban.
Amint azt többen megjegyezték, ez egy olyan Szerződés, ami az európai intézményeket és Európa politikai alkalmazásait demokratikusabbá teszi. Ez a Szerződés hatékonyabb döntéshozatallal ruházza fel a 27-ek Európai Unióját. Akik szeretik a demokráciát, azok azt is szeretik, ha a demokráciát olyan módszerként tartják tiszteletben, hogy az hatékony döntéshozatalt tesz lehetővé, és mindazok, akik követik Európa politikai életét megértik, hogy Európának hatékonyabb döntéshozatalra van szüksége.
Végezetül azt szeretném mondani, hogy bárki, akinek kétsége lenne a Szerződés és Európa képességei felől, kérem, ébredjen rá a valóságra; a világ már meghozta a Szerződéseel kapcsolatos konklúzióját. Európa erősebb lett, jobban meg tud felelni a globális kihívásoknak, jobban meg tud feleni a stratégiai kihívásoknak, és Lisszabon óta a világ azzal a reménnyel néz Európára, hogy az újra magára vállalja a világban betöltött szerepét.
Nem; ez a Szerződés előrelépést jelent számunkra. Mások már említették ezt Európáról: nem, semmi kétség, ébresztő, erősebbek vagyunk. Európa magabiztosabb a Lisszaboni Szerződés óta, és Európa most olyan helyetben van, hogy a jövőre vetheti szemét; védekezésből támadásba mehet át.
Graham Watson volt olyan kedves, és említette Pessoát beszédében. Nagyon meg szeretném köszönni neki ezt a személyes kedvességet, mivel Pessoa nagy költőink egyike, és újfent szeretnék tőle idézni: egyszer a "jövő nosztalgiájáról” beszélt. Európaiként én is nosztalgikus vagyok a jövővel kapcsolatban, és nosztalgikus vagyok azzal az időszakkal kapcsolatban, amikor Európa a jövőt vitatta meg, megmutatva a vezetői képességeit, és nosztalgiával tekintek azokra a napokra, és úgy vélem, ez a Szerződés megadja azokat a feltételeket, melyekkel Európa képes lesz erre.
Ha megengedi, elnök úr, két dolgot szeretnék tisztázni: az egyik a Parlament elnökével kapcsolatos, meg kell mondani a képviselőknek, hogy senkinek sem jutott eszébe, hogy a Tanács az javasolhatja, hogy a Parlament elnöke elveszítheti szavazati jogát. Az elnöknek természetesen megmarad ez a joga; nem tudom, hogy merült fel ez a hibás elképzelés, de a Tanács abban döntött, hogy ennek a Parlamentnek 751 tagja lesz (750 plusz az elnök). A következőkben pedig azt szeretném mondani, hogy a Ioannina Kompromisszum megoldásra került, ahogy azt én mindig is mondtam. A Ioanninának törvényileg kötelezőnek kell lennie, de nem szabad bele kerülnie a Szerződésbe, és az általunk javasolt határozat és jegyzőkönyv jelentette megoldás teljesen megfelel a nekünk adott utasításnak.
Én is ki szeretném fejezni hálámat az előző elnökségnek, amint azt mindig is tettem, és továbbra is tenni fogom. Jelen Szerződés teljes folyamatában két döntő pillanat volt. Az elsőre tavaly októberben került sor, amikor Angela Merkel úgy döntött, hogy a Szerződés lesz elnöksége, majd a következő elnökségek legfontosabb kérdése. Ez a lépés politikai bátorságtot igényelt, és politikai kockázat volt. Akkor senki sem gondolta, hogy van esély a sikerre. Ezt döntő pillanatnak tartom, mivel Európának vissza kellett térnie a politikához, csakúgy, mint a bátorsághoz és a politikai kockázathoz. A másik döntő pillanat, amint azt korábban már említettem, az volt, amikor úgy döntöttünk, megragadjuk az alkalmat az utolsó tanácsi ülésen, hogy még októberben megállapodásra jussunk, ahelyett, hogy decemberre hagynánk.
Végezetül, elnök úr, azzal szeretném befejezni, hogy elmondom, természetesen sok ember, sok olyan európai, aki sosem hitt Európában, olyan elégedetlen most ezzel a Szerződéssel, mint bármilyen szerződéssel lett volna. Azonban vannak talán olyanok, akik másmilyen szerződést szeretnének, és velük érdemes párbeszédet folytatni, hogy elmondjuk nekik, ezen a ponton vagy az az alternatíva, hogy ezt a Szerződést választjuk, vagy az, hogy megmaradunk az intézményi válság időszakában.
Úgy vélem, hogy azok, akik felismerik, hogy egy politikusnak a reaslitással kell törődnie, semmint a képzelettel, támogatni fogják a Lisszabonban meghozott döntést. Ami a ratifikálást illeti, szeretném egyértelművé tenni, hogy ez az egyes országok dolga. Azonban demokrataként nem tudom elfogadni azokat, akik ehhez országos népszavaásért kiáltanak, megpróbálva csökkenteni a képvieleti demokráciát, kihívást intézve a parlamenti ratifikálás legitimitásának.
(Taps)
Demokrata vagyok és Európa demokratikus, és mint demokraták, minden ország a legjobb módon szabadon dönthet a ratifikálásról.
Végezetül, tisztelt elnök úr, hölgyeim és uraim; igen, nagyon büszke vagyok; igen, nagyon elélgedett vagyok; igen, nagyon megtisztelve érzem magam azért, hogy sokakkal együtt részese lehetek annak a történelmi és döntő pillanatnak, amikor a Lisszaboni Szerződés megszületett, mivel ez azt jelenti, hogy Európa haladni fog.
(Hangos helyeslés)
Elnök
Hivatalban lévő elnök úr! Én is szeretnék néhány őszinte köszönő szót szólni, főleg Luís Amado, to Manuel Lobo Antunes külügyminiszternek, valamint Mendonça e Moura nagykövet úrnak és a Jean-Claude Pires koordinációja alatt lévő Jogi Szolgálatnak.
José Manuel Barroso, a Bizottság elnöke
Tisztelt elnök úr! Thyssen asszony egy sajátos kérdést vetett fel: érhetünk-e el haladást most és a végső ratifikálás között? Amint azt említettem, az európai polgárok felé felmutatott eredményekkel segíthetünk abban, hogy a ratifikálást elősegítő helyes politikai környezetet hozzunk létre.
Hiba lenne csökkenteni teljesítményünket, és a Bizottság központi kettős stratégiájával ellentétes lenne, ami kimondja, hogy egyszerre kellene megoldanunk a politikai intézményi kérdéseket és konkrét eredmélnyeket felmutatnunk polgáraink számára. Épp ellenkezőleg, ennek a Bizottságnak, és biztos vagyok benne, hogy ennek a Parlamentnek is aktívnak kellene lennie abban - és együtt még aktívabbak lehetnénk -, hogy elősegítünk egy európai polgári tervezetet.
A második kérdés a kommunikációt és a demokráciát illeti. A szerződéssel kapcsolatos kommunikáció és annak magyarázata a közvélemény felé elsődleges fontosságú nemzeti hatóságaink felelőssége szempontjából. Azonban az az európai intézmények feladata. Egyetértek azzal, amit Queiró úr említett az Európai Parlament ebben a kérdésben játszott szerepénk fontosságáról. Mi a Bizottságban készek vagyunk arra, hogy elfogadjuk felelősségünket szoros együttműködésben a tagállamokkal és az Európai Parlamenttel.
Egyetértek azokkal a pontokkal, melyet Kelam és Nassauer urak említettek a szubszidiaritás kapcsán. Nagyon fontos felhívni a figyelmet ezen Szerződés hozzáadott értékére a demokrácia szempontjából. Európát demokratikusabbá és felelősségre vonhatóbbá teszi, valamint nagyobb hangsúlyt fektet a szubszidiaritásra. A szubszidiaritás Európa és az európai intézmények megerősítésének egy módja, mivel azáltal, hogy szoros együttműködésben dolgoznak a polgárokkal, több legitimitást kapnak, és jobb döntéseket hozhatnak.
Úgy vélem továbbá, hogy kommunikációnkban helyes, amint arra Corbett úr rávilágított, hogy elmagyarázzuk az új demokratikus dimenziót. Mi, itt az Euirópai Unióban büszkék vagyunk arra, hogy ezt a fajta demokratikus rendszert mondhatjuk magunkénak. Mindig javíthatunk rajta, azonban nincs még egy olyan hely a világban, ahol olyan demokratikus részvétel lenne nemzetközi szinten, mint az Európai Unióban.
A kommunikáció terén azt is egyértelművé kellene tennünk, hogy megerősített kapacitásunk a polgárokért tevékenykedjen az őket érintő területeken, így például a klímaváltozás, az energia és a migráció kapcsán. Ezek konkrétan érintik polgáriankat, és mi foglalkozunk ezekkel az aggodalmakkal. Kommunikációs szempontból arra is rá kell világítanunk, hogy nagyobb lehetőségünk van fellépnünk a nemzetközi színtéren is.
Végezetül, ki szeretnék emelni egy pontot, amit Poignant úr világossá tett, és köszönöm, hogy felhívta a figyelmet Jean Monnet fontosságára. Igaz, hogy ez nem tökéletese Szerződés, azonban néha azt mondják az emberek, hogy feladjuk alapító atyáink értékeit és elkötelezettségét. Ez nem igaz. Azt tesszük, amit Jean Monnet és egyebek is mondtak, ami ezen projekt pas à pas - lépésről lépésre - történő építése, és ezt oly módon kell tennünk, hogy elismerjük, hogy el kell köteleznünk magunkat polgáraink irányába, konkrét feladatokat kell teljesítenünk és konkrét eredményeket kell felmutatnunk.
A lisszaboni csúcs, azzal, hogy a Szerződésre és az intézményekre összpontosított, és a második napon megmutatva a globalizáció és annak az útját, hogy együtt miként erősíthetjük meg képességeinket a globalizáció jelentette kihívások megválaszolásához, valóban meghatározta a jövő Európájának irányvonalát. Így tehát hatalmas siker, és a portugál elnökségnek, a tagállamoknak és az Európai Parlamentnek, illetve a Bizottságnak ezt a tényt valóban ünnepelnie kellene, és megújult bizalommal kellene a jövőbe tekintenie.
(Taps)
Elnök
Nagyon köszönöm, bizottsági elnök úr. Ez a vita rámutatott arra, hogy hihetünk európai kontinensünk jövőjében. Még jobban el kell köteleznünk magunkat az érte folyó munka mellett. Nagyon köszönöm.
A vitát lezárom.
Írásbeli nyilatkozatok (az eljárási szabályzat 142. cikke)
Jean-Pierre Audy  
írásban. - (FR) Első szavaimmal gratulálni szeretnék a tagállamok vezetőinek a Lisszabonban meghozott történelmi jelentőségű megállapodáshoz, ami többévi intézményi bizonytalanságnak vet véget. Üdvözlöm a francia elnök, Nicolas Sarkozy szüntelen vakmerő munkáját, bökcsességét és pragmatizmusát, és Angela Merkel kiváló német elnökségét, mely 2007 első felében útjára bocsátotta az intézményi napirendet. Szeretném ezen gratulációk között megemlíteni Valéry Giscard d'Estaing elnök úr kiváló és hatalmas munkáját. Ez a megállapodás a régi szöveg legfontosabb politikai előnyeire talált rá: egy stabil elnökség az Euirópai Unió részére, egy, az európai diplomáciáért felelős személy, valamint egy új szavazási rendszer, ami kiszélesíti a minősített többségi szavazást, miközben megerősítette az Európai Parlament erejét. Sajnálom, hogy elhagyták az Európai Unió jelképeit (a zászló, a himnusz és a jelmondat). Ez a Szerződés figyelembe veszi a régi Szerződést elutasító franciák és hollandok üzeneteit is azzal, hogy nem tartja meg az alkotmányi jelleget, ami az eredeti szövegnek sajátja volt, és az Európai Unió szerződéseiben nem az európai közpolitikák gyűjteménye valósul meg, melyek inkább az európai demokrácia jelenlegi működésének részei.
Alexandra Dobolyi  
írásban. - (HU) Nagy lépésnek tartom, hogy a Lisszabonban jelenlévő politikusok felelősségük tudatában, történelmi sérelmeiket félretéve megállapodásra jutottak egy hat éve húzódó Szerződésről, amely meghatározza majd Európa arculatát, és kijelöli annak hatékony működési kereteit.
Fontos, hogy az idén december 13-án aláírásra kerülő dokumentum tagállami ratifikációs folyamata is zökkenőmentesen menjen végbe. Lényeges, hogy az Európai Parlament továbbra is támogatásáról biztosítsa a reformszerződést, és itt hívjuk fel ismételten a tagállamokat a ratifikációs folyamat fontosságára!
Magyarország mindig is támogatatásáról biztosította az alkotmányos folyamatot és bízott abban, hogy a tagállamok előbb-utóbb megtalálják a közös hangot, és sikeresen tudják továbbvinni az európai integráció folyamatát.
Az Európai Parlament Külügyi Bizottságának tagjaként fontosnak tartom hangsúlyozni, hogy az elfogadott dokumentum sikeresen járulhat hozzá egy hatékonyabb és a világ diplomáciai színpadán hatékonyabb európai uniós külpolitikához. De nemcsak a külpolitika terén hoz várhatóan változást a reformszerződés, hanem számos más, az Unió hatékonyságát meghatározó kérdésben, így lehetőség nyílik, hogy a 2009-ben felálló új Európai Parlament és Európai Bizottság már hatékonyabb, átláthatóbb és demokratikusabb alapokon tudja működését megkezdeni.
A közös siker elsősorban az együttes cselekvés politikai szándékán múlott, most örüljünk a megállapodásnak, de annak érdekében, hogy a folyamat sikeres legyen, nem lehet megállni, a közös munkát folytatni kell, hogy a ratifikációs folyamat sikeresen végbemenjen.
Jules Maaten  
A reformszerződéssel kapcsolatos megállapodás érdekében túl sok ajándékot osztottak ki Lisszabonban zárt ajtók mögött: Olaszország egy plusz helyet kapott az Európai Parlamentben, Bulgária a cirill 'evro'-t, Lengyelország az elkövetkező években folytathatja a döntéshozatali folyamat blokkolását, és Ausztria kizárhatja a német diákokat egyetemeiről. Ez egy középkori lóvásár, és szembefordul azon etőfeszítéseinkkel, hogy nagyobb átláthatóságot biztosítsunk az Unióban.
Minazonáltal örülhetünk, hogy végre valahára, évek vitáit követően megállapodásra jutottunk; pont, mivel ez Szerződés javulást jelent a jelen helyzethez képest. Nem a legelegánsabb megállapodás, de nagyobb demokráciát biztosít Európa számára. Több befolyást ad az Európai Parlamentnek és a nemzeti parlamenteknek, lehetővé teszi az európai polgárok számára, hogy nagyobb közvetlen befolyást gyakoroljanak a politikára. A koppenhágai kritériumok szigorú alkalmazása szükségszerű, és végezetül a "narancskártya” bevezetése jelentette nagyobb demokratikus elszámoltathatóság, ami megadja a nemzeti parlamenteknek azt a lehetőséget, hogy a szubszidiaritás alapján megtámadják az európai törvényhozást.
Witold Tomczak  
A reformszerződéssel kapcsolatban ugyanaz az igazság, mint az Európai Alkotmánnyal. Ezek a nemzetközi szervezetet, azaz az Európai Közösséget, valamint a tagok közti egységet, azaz az Európai Uniót kontinentális szuperállammá szeretnék változtatni. Kieszközlik ezen szuperállam elismerését is (csatlakozás az 1950-es Emberi Jogok Európai Egyezményéhez, melyhez csak államok csatlakozhatnak). Új utat nyitnak egy egységes európai törvény létrehozásához a tagállamok bevonása nélkül (az Európai Unió Alapjogi Chartájának az Európai Bíróság magyarázatán keresztül). Hosszú ideig sorolhatnánk hasonló jelentőségű példákat.
Tekintettel a helyzetre, az új szuperállamban összeütközésbe kerülünk az európaiak jogainak garantálásával, mivel mindezidáig a tagállamok voltak azok, akik ezeket a garanciákat alkották polgáraik számára. Ezt a problémát a reformszerződés szinte egyáltalán nem érinti. Hiszen a népek jogai nem jelentenek egyebet, mint az emberi jogok közösségi szintre hozását, a szuperállam létrehozására irányuló projekt miatt emberi jogi válsággal nézünk szembe Európában.
Így tehát el kell utasítanunk a reformszerződést, és hozzá kell látnunk egy olyan rendszer alapjainka lerakásához, ami garantálja a népek jogait az európai integráció feltételei szerint. Ha ezt nem tesszük meg, akkor Európát a totalitarizmus újabb kirobbanása fenyegeti.
