Nők és férfiak közötti egyenlőség az Európai Unióban (vita) 
Elnök
A következő napirendi pont a Nőjogi és Esélyegyenlőségi Bizottság nevében Piia-Noora Kauppi által készített, az Európai Unióban a nők és a férfiak közötti egyenlőségről szóló jelentés - 2007 (2007/2065 (INI)).
Piia-Noora Kauppi  
előadó. - Elnök úr! Először is szeretném megköszönni a Bizottságnak, hogy kidolgozta ezt a rendkívül fontos jelentést. A nők és a férfiak közötti egyenlőség olyan kérdés, mely továbbra is teljes figyelmet érdemel. Bár sok mindent elértünk az elmúlt évtizedekben, maradt még egy pár fontos feladat.
A Bizottság jelentése elsősorban a foglalkoztatás kérdéseire összpontosít. A nemek közötti bérszakadék, bizonytalanságok a munkapiacon vagy a szakmai és a családi élet összeegyeztetése és az ehhez hasonló kérdések naponta nők millióinak az életét befolyásolják. Továbbá az Európában megoldásra váró demográfiai problémákkal is egyértelműen kapcsolatba hozhatóak. A bizottsági jelentés tanúsága szerint az Európai Unióban 2000 óta létesült nyolcmillió új állás közül hatmilliót nők töltöttek be. A nők által betöltött hatmillió új állás többsége a szolgáltató szektorba tartozik. A szolgáltató szektorban létesült 11,7 millió új állás többségét nők töltik be. Ez az oka annak, hogy a szolgáltató szektor, annak növekedése és belső piaca kulcsfontosságú kérdés sok nő számára Európában.
A nők által betöltött új állások többsége azonban részmunkaidős állás, némelyikük nem biztonságos és bizonytalan, alacsony fizetéssel. A határozott időre szóló szerződések szintén problémát jelentenek Európában sok nő számára, akik nagyobb kiszámíthatóságot és stabilitást szeretnének a családi életükben is. A Bizottság adatai azt mutatják, hogy az Európai Unióban a nők 32%-a dolgozik részmunkaidőben, míg a férfiaknál ez a szám csupán 7 %, ami egyértelműen mutatja az európai részmunkaidős foglalkoztatási piac nemek szerinti megoszlását.
A nemek közötti bérszakadék - melyre vonatkozóan a Bizottság kezdeményezést bocsátott ki júliusban - EU-s átlagban 15%, néhány európai országban pedig a 30%-ot is elérheti. A nemek közötti bérszakadék nem csökkent, holott a férfi és női munkavállalók egyenlő díjazásának elvéről szóló irányelvek már több mint 30 éve élnek, vagyis már ideje volt, hogy a bizottság újból felelevenítse a kérdést. Másrészt tudjuk, hogy azokban a tagállamokban, amelyekben a nők és férfiak számára egyaránt a szakmai és a családi élet összehangolását segítő politikákat alkalmaztak, magasabb a gyermekszületési arány, magasabb a nők munkaerő-piaci részvételének aránya és magasabb a foglalkoztatottság aránya.
Az Európai Unióban a nők töltik be a magasan képzett, nem fizikai munkát igénylő állások többségét. A héten meglehetősen nagy visszhangot váltott ki egy finn tanulmány az üzleti életben vezető szerepet betöltő nőkről. Összesen 14 000 finn vállalatot vizsgáltak meg, és kiderült, hogy a női vállalatvezetők évente 1%-kal több megtérülést hoztak a vállalat részvényeseinek, mint a férfi vezetők. Ez az arány 10%-kal jobb a férfiakhoz viszonyítva. Bár minden más tényezőt kizártak a számításokból, egyértelmű előnyt állapítottak meg a női vállalatvezetésben, amit a Bizottság szintén figyelembe fog majd venni.
Más országokhoz hasonlóan Finnországban is az oktatás volt a nők előbbre jutásának kulcsa. Az oktatás színvonalának emelkedése kéz a kézben járt a női foglalkoztatottság mértékének emelkedésével. Finnországban például a nők 32,7%-a magasan képzett, míg a férfiaknak csupán 24,3%-a a Bizottság tanulmánya szerint. Vagyis az oktatásra és az élethosszig tartó tanulásra vonatkozó, a Bizottság által meghirdetett kezdeményezésekre szükség van, és nagyon fontos, hogy az oktatásban megvalósuljanak a nemek közötti egyenlőségre irányuló politikák.
A jelentésem különleges intézkedéseket javasol az anyasági szabadság vagy az eltartott családtagok gondozása miatti megszakított foglalkoztatásból adódó egyenlőtlenségek leküzdésére. Ez arra ösztönözte a Bizottságot, hogy egy nemekre vonatkozó elemzést dolgozzon ki a nyugdíjreformoknak a nők életére gyakorolt hatásáról az Európai Unióban, azzal a céllal, hogy individualizálja a nyugdíjjogokat a társadalombiztosítási jogokkal és az adórendszerrel együtt. Különösen fontosnak tartom, hogy a jelentés arra ösztönzi a tagállamokat, hogy osszák meg az anyasági szabadság díjának költségeit, ezáltal biztosítva, hogy a női munkaerő ne legyen költségesebb, mint a férfi munkaerő. Nagyon remélem, hogy saját országom, mely a 60%-ban női miniszterekből álló kormányával világrekordnak számít, felvállalja ezt a kérdést és megosztja az apasági/anyasági szabadság költségeit.
A jelentés azt is kiemeli, hogy foglalkoznunk kell a nagymértékű demokratikus deficit kérdésével. Meg kell vizsgálnunk, mi az, ami megakadályozza a nők rézvételét a politikában, illetve hogy a közigazgatás különböző területein vezető pozícióba kerüljenek, és - amennyiben lehetséges - lépéseket kell tennünk a helyzet megváltoztatására. Az etnikai kisebbségekhez tartozó nők, illetve a női bevándorlók helyzetét is figyelemmel kell kísérnünk, mivel a többszörös - külső és közösségen belüli - megkülönböztetés miatt fokozottan ki vannak téve a társadalmi kirekesztés veszélyének. Arra kérem a Bizottságot, hogy működjön együtt a tagállamokkal az adatgyűjtésben és a szexuális kizsákmányolás és kényszermunka-szerzés céljából folytatott emberkereskedelem megelőzésére tett intézkedések megerősítésében.
Úgy gondolom, végezetül tehetünk egy nagyon pozitív és biztató megjegyzést. Ma a nőknek olyan lehetőségeik vannak, melyekről édesanyjuk vagy nagymamáik többsége nem is álmodhatott volna. Azoknak a nőknek, akik e szép új világ gyümölcseit élvezik, fel kellene szólalniuk, és úgy gondolom, nagyon fontos volt, hogy a Bizottság kezdeményezte a jelentés előterjesztését. Továbbra is küzdünk mindkét nem teljes egyenlőségéért Európában.
Louis Michel
a Bizottság tagja. - (FR) Elnök úr, Kauppi asszony, képviselők! A Bizottság örömmel üdvözli a jelentést és az Európai Unióban a nők és a férfiak közötti egyenlőség megvalósítása érdekében tett indítványt. A jelentés elfogadása hangsúlyozni fogja a Parlament elkötelezettségét a nemek egyenlősége iránt. Hadd fejezzem ki köszönetem és gratuláljak az előadónak, Kauppi asszonynak azért, hogy a szöveg támogatja az Európai Bizottság véleményét és a nők és férfiak közötti egyenlőség érdekében tett intézkedéseit.
Először is, a nemek közötti egyenlőség az Európai Unió egyik alapértéke. Ezenkívül egy olyan terület, amelyen Európa utat mutatott, sok esetben előrevetítve a társadalmi fejlődés irányát. Az elmúlt években számos fontos és ambiciózus kezdeményezés történt. A nők és férfiak közötti egyenlőségre vonatkozó ütemterv elfogadása kifejezte a Bizottság teljes mértékű elkötelezettségét arra, hogy minden fronton határozottan fellépjen a nők és férfiak közötti valódi, minden területen megvalósuló egyenlőség kivívásáért.
A Bizottság üdvözli a Parlament állásfoglalásában megjelenő hangsúlyokat, amelyek az ütemtervben is kiemelt, elsődleges fontosságú tevékenységi területeket jelölnek ki, különös tekintettel a férfiak és nők közötti egyenlőség kérdésére a gazdasági függetlenség, a szakmai és családi élet összeegyeztetése, a döntéshozó pozíciókban megjelenő nemek közötti egyensúly és a sztereotípiák leküzdése szempontjából.
Miközben vitathatatlan előrelépések történtek a nők és férfiak közötti egyenlőség megvalósításában, egyértelműen vannak még lényeges hiányosságok. A Bizottság egyetért az előadóval abban, hogy folyamatosan törekednünk kell az elért eredmények megszilárdítására. A Bizottság tisztában van vele, hogy a közösségi vívmányok érvényesítése különösen fontos ebben a vonatkozásban, és meggyőződéssel vállalja a Szerződések őrének szerepét. Azonnal jogsértési eljárást fog kezdeményezni, ha úgy látja, hogy egy európai irányelv nem lett megfelelően átültetve. Jelenleg is számos, különböző fázisban lévő jogsértési eljárás van folyamatban a nők és férfiak egyenlőségének vonatkozásában.
A közösségi jogszabályok hatékonyabb érvényesítése érdekében a Bizottság létrehozott egy hálózatot, az egyenlőséggel foglalkozó testületek európai hálózatát, amely összeköttetést biztosít azon szervezetek között, melyek nemzeti szinten felelősek a nők és férfiak közötti egyenlő bánásmód elősegítéséért. A Bizottság úgy gondolja, hogy az esélyegyenlőségi testületek egymás nemzeti szinten szerzett tapasztalataiból tanulva és a Bizottsággal szorosabban együttműködve hatékonyabban tudják képviselni az egyenlő bánásmód ügyét, és azt is jobban el lehet érni, hogy a jogszabályok értelmezéséért felelős nemzeti testületek egységesebb eredményekre jussanak.
A jelentés hangsúlyozza a munka és a családi élet összeegyeztethetőségének központi jelentőségét a nők és férfiak közötti egyenlőség elérésében. Ez a Bizottság álláspontját is tükrözi. Tudjuk, hogy a legtöbb háztartásban a családdal és a háztartással kapcsolatos tevékenységek többségét a nők végzik. A nők ezért nagyobb valószínűséggel kényszerülnek a tanulás vagy a karrier megszakítására, esetleg elhagyására, mint a férfiak, ami egyértelműen növeli a nemek közötti egyenlőtlenséget a munkavállalás terén, és emellett rontja a nők termelékenységi potenciálját. A hozzáférhető és megfizethető, magas színvonalú gyermekellátási intézmények kialakítása kulcsfontosságú a női munkavállalók arányának növeléséhez, ahogy a barcelonai célkitűzések is megfogalmazták. 2008-ban a Bizottság jelentést fog tenni a célok megvalósítása érdekében tett előrelépésekről.
A Bizottság konzultációkat is kezdeményezett a szociális partnerekkel a szakmai és családi élet összeegyeztetésével kapcsolatban, melynek második szakasza júliusban zárult le. A Bizottság úgy véli, hogy a kérdés összetettségéből adódóan számos különböző eszközt kell alkalmazni a megoldáshoz. Ezzel együtt azonban a már meglévő közösségi jogszabályok kiegészítésére is szükség van ahhoz, hogy jobban megfeleljenek a kihívásoknak, melyekkel Európának szembe kell néznie. A Bizottság jelenleg tanulmányozza a szociális partnerek által az egyeztetés során adott válaszokat, és ezeket fel fogja használni a szükséges lépések kialakításában. Továbbra is támogatjuk az ezen a területen bevált gyakorlat továbbadását, mint azt az állásfoglalás-tervezet is tartalmazta.
Itt szeretném még egyszer megemlíteni, hogy a nők és férfiak közötti egyenlőség elve az Európai Unió egyik alapértéke. Ennek fényében a nők és férfiak döntéshozatalban való egyenlő arányú részvétele elengedhetetlenül fontos. Éppen ezért ez a Bizottság által tavaly elfogadott, a nők és férfiak közötti egyenlőségre vonatkozó ütemterv egyik legfontosabb pontja.
Végezetül hangsúlyozni szeretném, hogy rendkívül fontos a sztereotípiák leküzdése, ahogyan arra a jelentés is több ponton rámutat. Véleményem szerint a sztereotípiák képezik a nők és férfiak közötti egyenlőség megvalósulásának legfőbb akadályát, és azok leküzdése a jogszabályozási és pénzügyi intézkedéseken túlmutató erőfeszítést igényel: olyan viselkedési formák, szemléletmód és értékek megváltoztatásáról van szó, amelyek meghatározzák a férfiak és nők társadalomban betöltött szerepét és a karrierrel kapcsolatos döntéseiket. Az egyenlőséggel kapcsolatos politika mindig is motorja volt a viselkedésben és gondolkodásmódban bekövetkezett változásoknak, és ez a jövőben is így lesz. A Bizottság örömmel üdvözli a Parlament támogatását a jelen állásfoglalási indítvány formájában.
Ilda Figueiredo  
a Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Bizottság véleményének előadója. - (PT) Mint a Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Bizottság előadója, szeretném felhívni a figyelmet a véleményünkben megfogalmazott néhány olyan javaslat támogatásának fontosságára, amelyek nem szerepelnek Kauppi asszony jelentésében, és arra kérem önöket, hogy ezen a plenáris ülésen fogadják el az említett javaslatokat, hiszen a gazdálkodó és vidéki munkát végző nők millióiról van szó, akiknek a tevékenysége láthatóvá kell hogy váljon azáltal, hogy a statisztikákban mezőgazdasági és nem háztartási munkát végző nőkként szerepelnek.
Ahhoz, hogy az egyenlő lehetőségek és jogok érvényre jussanak, beleértve a társadalombiztosításhoz való jogot, létfontosságú, hogy teljes mértékben elismert jogi státusszal rendelkezzenek, mint mezőgazdaságban dolgozó nők. Az anyaságot hatékonyan kell védelmezni és jobb hozzáférést kell biztosítani az egészségügyhöz, oktatáshoz, élethosszig tartó tanulás lehetőségeihez, a gyermekek és családok számára fenntartott létesítményekhez - különösen a bölcsődékhez -, helyi kulturális központokhoz és piacokhoz, melyek mindegyike több befektetést és jobb közszolgáltatást igényel a vidéki térségekben. Ez az egyetlen módja a vidéki térségekben élő nőket érintő nagyfokú szegénység és elszigeteltség leküzdésének, és a társadalmi kohézió javításának.
Karin Resetarits  
a Kulturális és Oktatási Bizottság véleményének előadója. - (DE) Elnök úr! Egyre több nő dolgozik, azonban sajnos aránytalanul sokan dolgoznak bizonytalan munkakörben. Ez azt jelenti, hogy a nőknek rugalmasoknak kell lenniük, mégis kevesebb fizetést kapnak. Az ún. "tripla C” állásokat szinte kizárólag nők töltik be: C mint cleaning, vagyis takarítás, C mint caring, vagyis gondozás és C mint cashiering, vagyis pénztáros munka szupermarketekben és bevásárlóközpontokban. Mi, nők azonban "tripla M” állásokat szeretnénk: M mint money, vagyis pénz - egyenlő értékű munkáért egyenlő bért, M mint management, vagyis vezetés - egyre több nő magasan képzett, így nem jelenthet nehézséget számukra az üvegplafon áttörése, és végül, M mint motherhood, vagyis anyaság - igen, szeretnénk összeegyeztetni a munkát, karriert és anyaságot, és ehhez jóval több politikai támogatásra van szükségünk.
Nem csupán több gyermekgondozó helyre van szükségünk, ahogy a barcelonai célkitűzésekben áll. Nem; a lehető legmagasabb színvonalú gyermekgondozásra van szükségünk. Minden anya és apa számára hozzáférhető kell, hogy legyen a gyermekgondozás, és a Közösségnek finanszíroznia kell azt. Ne csak a jómódú szülők gyermekei kapjanak maximális támogatást már kicsi kortól fogva. Nem csak arra van szükségünk, hogy a férfiak és a nők egyenlő jogokkal rendelkezzenek, hanem arra is, hogy minden gyermeknek egyenlő jogai legyenek. Az oktatás és a képzés nem az iskolában kezdődik, hanem már jóval korábban. Meg kell változtatnunk az ezzel kapcsolatos gondolkodásmódunkat.
Az elmondottak nagy része megtalálható Kauppi asszony első osztályú jelentésében, amelyet támogatunk. Gratulálok az előadónak.
Amalia Sartori
a PPE-DE képviselőcsoport nevében. - (IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim! Én is gratulálni szeretnék Kauppi asszonynak a jelentésért, mely az bepillantást nyújt az európai munkaerőpiac jelenlegi helyzetébe. Miközben sok oldalról megvizsgálhattuk ezt a kérdést a Nőjogi és Esélyegyenlőségi Bizottságban, Kauppi asszony segített pontosan körvonalazni és megvilágítani egy problémát, mégpedig azt, hogy Európában ismét bérszakadék van a nők és a férfiak között: egyenlő értékű munkáért eltérő fizetést kapnak, ami nem tolerálható.
Annak ellenére ez a helyzet, hogy a nők között magas az iskolázottság aránya: Európában a diplomások 59%-a nő, hogy a nők munkaerő-piaci részvétele jelentősen nőtt, és hogy a nők egyre inkább elismerést kapnak az elért eredményeikért. Véleményem szerint azonban ennél lényegesebb, hogy a jelentés rávilágít néhány olyan jelenségre, amelyek még mindig megnehezítik a nők munkaerő-piaci részvételét, mégpedig úgy, hogy azokat a gyakorlatban semmi sem igazolja és ezenkívül ellentétesek az európai jogszabályokkal, és a tagállamok jogszabályaival is, melyek tiltják az eltérő bérezést. Ez nem csak Dél-Európában tapasztalható, ahogy állítani szokták, hanem egész Európában, még a skandináv országokban is, sőt még azokban az országokban is, ahol a nők munkaerő-piaci részvétele és az intézményekben való jelenléte hagyományosan elfogadott, mára pedig már megszilárdult és elismert jelenség.
Ezért a Kauppi asszony által felvetett kérdésekkel kapcsolatban, vagyis, hogy az anyasági juttatás és a szülői szabadság költségeinek teljes megosztása általános gyakorlattá kell, hogy váljon a tagállamokban, úgy vélem, hogy ezek a költségek, amíg részben a cégeket terhelik, arra ösztönzik a munkáltatókat, hogy kevesebb női munkaerőt alkalmazzanak, és ez viszont hatással van a karrierjükre.
Teresa Riera Madurell
a PSE képviselőcsoport nevében. - (ES) Elnök úr, biztos úr! Megköszönve az előadó nagyszerű jelentését először is szeretném felhívni a figyelmet arra az összhangra, ami a nemek közötti egyenlőség politikájával kapcsolatos európai intézmények közös igyekezetét jellemezte az egész 2007. évi év során. A nemek közötti egyenlőség iránti elkötelezettség, amint az az Európai Tanács által elfogadott nemek közötti egyenlőségről szóló európai paktumban és a 2010-ig érvényben lévő nők és férfiak közötti egyenlőségre vonatkozó ütemtervben megnyilvánul, igen dicséretes.
A jelentésben említett mutatókkal kapcsolatban, valamint a tavalyi jelentést figyelembe véve az egyenlő értékű munkáért egyenlő fizetés gyakorlata felé tett jelentősebb előremozdulás hiánya - melyet Sartori asszony most említett - sajnálatos tény, és jogosan kéri számon a jelentés. A nemek közötti bérszakadék továbbra is mintegy 15% az Európai Unióban, melynek csökkentése nagyobb erőfeszítést fog kívánni az elkövetkező években.
A jelentés egy biztató adata, hogy a 2000 óta az Európai Unióban létesült nyolcmillió új állás közül hatmilliót nők töltenek be, bár jelentős korkülönbségek vannak, ami szintén korrekcióra szorul.
A jelentés egyik leglényegesebb pontja az egyenlőségi politikák fontosságának hangsúlyozása az Európát fenyegető demográfiai válság vonatkozásában. Ténykérdés, hogy azokban a tagállamokban, amelyekben a nők és a férfiak számára egyaránt a magán- és a szakmai élet összeegyeztetését célzó politikákat fogadtak el, magasabb a születési arány, a nők nagyobb arányban vesznek részt a munkaerőpiacon és nagyobb a foglalkoztatottak aránya.
További aggodalomra ad okot, hogy az idősebb nők és az egyedülálló anyák továbbra is a kirekesztés veszélyének leginkább kitett csoportok.
Végezetül, a jelentéssel együtt úgy gondolom, érdekes és hasznos lenne, ha a nők és férfiak közötti egyenlőségről szóló jövőbeni éves jelentésekbe bekerülnének a csatlakozásra váró országok statisztikai adatai is, melyeket a csatlakozási tárgyalásokon fel tudnánk használni.
Anneli Jäätteenmäki
az ALDE képviselőcsoport nevében. - (FI) Elnök úr, hölgyeim és uraim! Hadd gratuláljak Kauppi asszonynak a fontos jelentéshez.
A nemek közötti egyenlőség az Európai Unió egyik fő alapelve, ahogy Michel biztos is említette, azonban ez is csupán egy, a mostaniakhoz hasonló beszédekben és nyilatkozatokban élő "kirakat-alapelv”. Valójában az EU-t nem igazán érdekli a nők és a férfiak közötti egyenlőség kérdése. Ez világosan kiderült a biztos úr beszédéből is. Azt mondta, az EU megtesz minden tőle telhetőt. Ez semmi konkrétumot nem tartalmaz. Mit tesz az EU annak érdekében, hogy biztosítsa az egyenlő bérrel és sok egyéb kérdéssel kapcsolatban elfogadott irányelvek tényleges megvalósulását?
Véleményem szerint az EU-nak végre észre kellene vennie, hogy a férfiak és nők helyzete sokkal kiegyensúlyozottabb kellene, hogy legyen Európában. Az EU sokat beszél, de keveset tesz, és a tagállamok is sokat beszélnek, de keveset tesznek. Valójában ez a kérdés nem sarkallja cselekvésre az embereket, legalábbis nem az Európai Unió vezetőit. Feltételezem, hogy ez ugyanúgy igaz saját országaink főbb döntéshozóira és a munkaerőpiac szervezeteire is. Vannak más fontosabb dolgok is. Szembetűnő az is, hogy a bérszakadék még mindig átlagosan 15% az EU országaiban, és saját országomban, mely úttörő az egyenlőség kérdésében, sajnálatos módon ez az szám 20%.
Remélem, hogy egy napon a biztos úr a Bizottsággal együtt meg fogja érteni és fel fogja ismerni az ügy fontosságát és tenni fog valamit a nők és férfiak közötti egyenlőségről szóló alapelv előmozdítása érdekében. Most még csupán üres szavakat hallottunk.
Raül Romeva i Rueda
a Verts/ALE képviselőcsoport nevében. - (ES) Elnök úr! Hadd gratuláljak az előadónak a jelentésért. Sok kérdésre kitérhetnék, de most csupán a két leginkább ideillő témára szeretnék összpontosítani.
Először is, üdvözlöm azt a tényt, hogy a Bizottság 2007. évi jelentése a foglalkoztatás kérdéseire koncentrál, olyan kérdésekre, mint a bérszakadék, az egyeztetés és az egyenlő bánásmódról szóló irányelv, tekintettel arra, hogy a nők gazdasági függetlensége a nők és férfiak közötti egyenlőségre vonatkozó ütemterv egyik legfontosabb pontja.
Való igaz, hogy - amint a bizottsági jelentésben áll - a 2000 óta létesült nyolcmillió új állás közül hatmilliót nők töltenek be. Ez egyértelműen pozitív előrelépés lenne, ha nem arról lenne szó, hogy a nők által betöltött új állások többsége részmunkaidős; nagy része bizonytalan és rosszul fizető, csekély kilátással a bér növekedésére.
A jelentés arra is rámutat, hogy nem történt jelentős előrelépés a bérszakadék csökkentésében: valóban aggodalomra ad okot, hogy a nők átlagfizetése 15%-kal alacsonyabb, mint a férfiaké, sőt egyes országokban ez a különbség 30%.
A második pont, amelyet hangsúlyozni szeretnék, a nők egy bizonyos csoportját érinti, mégpedig a mezőgazdaságban dolgozókét. Szükség van arra, hogy a nők ezen csoportjának jogi helyzetén változtassunk mind a társadalombiztosítás szempontjából, amelyhez közvetlen hozzáférést kell biztosítanunk a számukra, mind pedig a mezőgazdasági birtokhoz való viszonyukban, amelyre vonatkozóan támogatnunk kell a családi birtok közös tulajdonlását, valamint a hitelhez és az utódlási jogokhoz való hozzájutást.
A Bizottságnak különös figyelmet kell szentelnie mindkét kérdésnek. Lényegében dupla erőfeszítéssel kell azon dolgoznia, hogy a nők és a férfiak közötti egyenlőség mind a bánásmód, mind pedig a lehetőségek terén megvalósuljon.
Eva-Britt Svensson
a GUE/NGL képviselőcsoport nevében. - (SV) Elnök úr! Köszönetemet szeretném kifejezni az előadónak, Kauppi asszonynak és mindenkinek, aki részt vett ebben a munkában. Az egyik legnagyobb probléma, amelyre szeretném felhívni a figyelmet az egyenlőséggel kapcsolatos munkában az, hogy túl sokan hiszik azt, hogy egyenlő lehetőségekkel rendelkezünk. Ez elméletben néha igaz, de még hosszú utat kell megtennünk addig, míg a gyakorlatban is egyenlő lehetőségekről beszélhetünk. A jelen állásfoglalás rávilágít erre a tényre és jó javaslatokat tesz arra vonatkozóan, hogy mit tehetünk, illetve mi az, amit most kell megtennünk.
Én már itt a Parlamentben is többször felhívtam rá a figyelmet, hogy szükség van a statisztikai adatok nemek szerinti lebontására minden területen. Csak a tények birtokában eszközölhetünk változásokat. Ha nem tudjuk a tények bemutatásával dokumentálni a nemek közötti egyenlőtlenségeket, figyelmen kívül fogják hagyni azokat. Ezenkívül az emberek nem érzékelik, milyen nagyfokú is valójában a különbség. Ezért magától értetődő a kérés, amit meg is ismétlek: nemekre lebontott statisztikákra van szükség.
Szeretnék aggodalmamnak - és egyben politikai csoportom aggodalmának - is hangot adni a foglalkoztatásban a nők és a férfiak között a fizetett munka terén meglévő különbség miatt; mindannyian tudjuk, hogy a fizetés nélküli munkát nők végzik. Miközben látjuk a nők számára elérhető állások számának növekedését, azt is látjuk, hogy milyen típusú foglalkoztatásról van szó. A nők számára létesült állások többsége alkalmi, bizonytalan részmunkaidős állás, alacsony bérezéssel. Véget kell vetnünk ennek a helyzetnek.
Urszula Krupa
az IND/DEM képviselőcsoport nevében. - (PL) Elnök úr! A nők és férfiak egyenlőségéről szóló jelentés újabb bizonyítéka annak, hogy az egyenlőségi politikáknak fontos szerepük van. A nőknek és a férfiaknak is joguk van a közélet bármely területén való aktív szerepvállaláshoz, és ahhoz, hogy ezt a jogukat jogszabály védje. A méltóságot azonban nem csupán jogszabályi aktusokon keresztül lehet biztosítani, hanem megfelelő anyagi, szellemi és érzelmi támogatással is, különösen egy egészséges családszerkezetben.
Sajnos a kortárs propaganda leértékeli a házasság, a család és az anya szerepét, és bűntudatot táplál azokba a lányokba és nőkbe, akik otthon szeretnének maradni és gyermekeket szeretnének nevelni. Ahelyett, hogy segítséget és jogi védelmet kapnának, és ahelyett, hogy értékelnénk a feleség és gyermekeket felnevelő anya szerepét, a nők egyfajta tárgyiasítása tapasztalható, elvárások özönének kell megfelelniük, és mindehhez még hozzájönnek a fogamzásgátlással, abortusszal, szélsőséges individualizmussal kapcsolatos széles körben terjesztett nézetek, a szülők és gyermekek közti konfliktus és a kitolódott nyugdíjkorhatár, ami mentális és fizikai összeomláshoz vezet.
Fontos arra emlékeztetnünk az embereket, hogy az egyenlőség, a nők és férfiak egyenlő jogai nem azt jelentik, hogy a nők ugyanolyanok, mint a férfiak. A nők férfiasításának minden formája, a férfiakkal való versengés minden szinten nemcsak a nőket szegényíti, hanem a társadalom egészét is, és eltorzítja a nőiesség és férfiasság gazdagságát és belső értékét.
Különös érzékenységre lenne ma szükségünk ahhoz, hogy kerüljük azokat a tevékenységeket, amelyeknek nincs közük az emberek valódi szükségeihez és vágyaihoz, és hogy legyőzzük az individualizmus és erkölcsi relativizmus szélsőséges megnyilvánulásait. Létfontosságú - különösen olyan helyzetekben, ahol a gazdasági növekedés alapvető infrastruktúrája hiányzik -, hogy küzdjünk az élet számos területén jelenlévő megkülönböztetés ellen. Ezért a társadalmi szervezeteknek és a jogszabályoknak egyaránt segítséget kellene nyújtaniuk kötelezettségeink teljesítéséhez a nyugtalanságot és konfliktust okozó sulykolás és egységesítés helyett. Ezért is szólalok fel minden ember méltóságának tisztelete érdekében, nem csak az egyenlő bérezés vonatkozásában, hanem a hagyományok, kultúrák, vallások és a nemzeti-kulturális identitás szempontjából fontos értékek tiszteletére vonatkozóan, amelyek gazdagítani fogják a mai Európát.
Lydia Schenardi
az ITS képviselőcsoport nevében. - (FR) Elnök úr, kollégák! A most előttünk lévő jelentés nagyrészt nyilvánvaló állításokat vonultat fel. A már unalomig ismert statisztikai adatokat találhatjuk meg benne a foglalkoztatási aránnyal, a bérszakadékkal és a munkatípusokkal kapcsolatban. Véget nem érő leírásokat is olvashatunk a nemi sztereotípiák továbbéléséről, ami megkülönböztetéshez és ezáltal a nőknek a munkapiac bizonyos szegmensétől való távolmaradáshoz vezet. Itt különösen a fejlett technológiára, a tudományokra, a kutatásra és a mérnöki tevékenységre gondolok.
Azonban a jelentés nyilvánvaló ellentmondást rejt. Hogyan üdvözölhetjük a globalizációt a 17. pontban -éltetve annak a nők oktatáshoz, gondozáshoz, egészséghez és foglalkoztatáshoz, legyen az otthon, alvállalkozásban vagy mikrovállalkozásban, való hozzájutására gyakorolt pozitív hatásait -, miközben a 18. pontban a globalizáció negatív hatásait taglaljuk a szegénység elnőiesedésével kapcsolatban? Melyik pontot vegyük hát komolyan?
Máshol a jelentés páneurópai figyelemfelkeltő intézkedések kidolgozását javasolja a sértő szexista megnyilvánulásokra vonatkozó zéró toleranciával kapcsolatban. De mi is egy sértő szexista megnyilvánulás? A legutóbbi francia elnökválasztáson induló Ségolène Royal vajon sértő szexista megnyilvánulás áldozata volt, amikor egy volt szocialista elvtársa azt mondta, hogy a legmagasabb tisztség betöltésére nem ő a legalkalmasabb jelölt az országban? Vagy ez csupán kritika, netán egyszerű véleménynyilvánítás volt?
Veszélyes a jogalkotást olyan fogalmakra építeni, amelyeknek nincs, és nem is lehet, jogi definíciója. Ezenkívül itt egy alapvetően szubjektív és nem racionális területtel van dolgunk.
Jana Bobošíková
(CS) Hölgyeim és uraim! Ismét bosszúságra adnak okot a statisztikai adatok, melyek azt bizonyítják, hogy bár a nők jobb eredményeket érnek el, mégis 15%-kal alacsonyabb fizetést kapnak. Igenis létezik az üvegplafon, és a férfiak nem nézik jó szemmel, ha nők magasabb pozíciókat foglalnak el. A sztereotípiák léteznek, és időnként a nők maguk is azok foglyává válnak. Ezen változtatni akarunk. Véleményem szerint azonban, ha változtatni szeretnénk, akkor itt kellene elkezdenünk.
Az Európai Parlament és a Bizottság foglalkoztatási statisztikái világosan kimutatják, hogy a legjobban fizető pozíciók túlnyomó többségét férfiak töltik be. A legalacsonyabban fizetett pozíciókban viszont női dominancia van. Sok felsőfokú végzettséggel rendelkező, nagy hatékonysággal dolgozó nyelvésznőt titkárnői fizetésért foglalkoztatunk. Magasabb fizetéssel rendelkező főnökeik általában kétfajta képesítéssel rendelkeznek: férfiak és régóta vannak itt.
Hölgyeim és uraim! Úgy gondolom, hogy az európai intézményeknek a nemek kérdésére vonatkozó javaslatait csak akkor fogják komolyan venni, ha alaposan elemezzük a jutalmazó rendszerek és az emberek végzettsége és hatékonysága közti összefüggéseket, és ha a humánerőforrás-gazdálkodást és a fizetési rendszereket felülvizsgáljuk. Amíg ez nem következik be, a polgárok azt gondolják, olyanok vagyunk, mint aki vizet prédikál és bort iszik.
Maria Panayotopoulou-Kassiotou
(EL) Elnök úr! Az Európai Unió alapszerződésének és egyben a nők és a férfiak közötti egyenlőséget biztosító folyamat kezdetének 50. évfordulóját ünnepeljük. Az utóbbi tetőzése a vízszintes viszonyítási pont az Európai Bizottság tevékenységének és a civil társadalommal való párbeszédnek az összes területén.
A férfiak és nők közötti rejtett egyenlőtlenségek továbbra is léteznek az EU-tagállamok politikáiban és gyakorlatában. Meg kell vizsgálnunk és ki kell értékelnünk a negatív körülményeket, amelyek előidézik az egyenlőtlenségeket. Nagyra becsült kollégám, Kauppi asszony jelentése - amelyhez hadd gratuláljak - sok cselekvési javaslatot tartalmaz a nők elleni megkülönböztetés leküzdésére.
Különösen azokat az intézkedéseket szeretném kiemelni, melyek arra ösztönzik a férfiakat és a nőket, hogy egyenlő mértékben vegyenek részt a család támogatásában, mint ami az EU gazdasági fejlődésének, jólétének és kohéziójának alapvető tényezője. A nemek közötti egyenlőség kedvezően kell, hogy hasson azokra a nőkre is, akik önként vállalják, hogy otthon maradnak hosszabb vagy rövidebb időre, hogy a gyermekekről, idősekről vagy más ellátottakról gondoskodjanak. Az a tény, hogy ezek a nők kikerültek a munkából, nem volna szabad, hogy hátrányos megkülönböztetést jelentsen a nyugdíj vagy társadalombiztosítási jogok szempontjából.
Biztos úr! Nagyon csalódott vagyok a görög nők helyzetével kapcsolatban. Sajtóközlemények szerint jogsértési eljárást kezdeményezett országom ellen a nőkre vonatkozó rugalmasabb korhatári feltételek eltörlése érdekében. Miért nem lehet a korai nyugdíj egyfajta ellentételezése annak, amit a lányok és anyák a családjukért tesznek?
Egyenlőség - igen, biztos úr, de nem egyensúly. A tagállamok, az EU és a szociális partnerek egyaránt hasznosíthatnák az újonnan alakult "Európai szövetség a családokért” kezdeményezés tapasztalatait: a bevált gyakorlatot és az úttörő jellegű, családbarát politikákat. A nemzeti politikákkal lépést tartva segítik elő az egyenlőség megvalósulását.
Az EU demográfiai problémája megköveteli, hogy egyenlő lehetőségeket adjunk a férfiaknak és a nőknek. A kizárólag a Bizottság és a szociális partnerek közti egyeztetéssel létrejött, a szülői szabadsággal kapcsolatos irányelvet felül kell vizsgálni, és ön ígéretet tett, biztos úr, hogy ezt 2008-ban meg fogják tenni.
Azonban a magánszektor elkötelezettségére is szükség van olyan kérdések vonatkozásában, mint a fiatal nők alkalmazása és a fiatal anyák kirúgása. Az EU termelékenysége és fejlődése, biztos úr, megköveteli a megkülönböztetés e fajtáinak nyomon követését végző eljárás kialakítását. Reméljük, hogy azonnali cselekvést fog kezdeményezni.
Lissy Gröner
(DE) Elnök úr, biztos úr, hölgyeim és uraim! A szocialista képviselőcsoport teljes támogatásáról biztosíthatom Kauppi asszonyt a jelentésében érintett összes kérdéssel kapcsolatban. Az egyenlőségről szóló jelentés az "Esélyegyenlőséget mindenkinek” évében jelenik meg, és egyben az Európai Unió egyenlőségi politikájának 50. évfordulóját is ünnepeljük. Ha nem gyakorolunk nyomást, és nem változnak a dolgok, a nők el fogják veszíteni az Európai Unióba vetett bizalmukat.
Meghirdettük, hogy 2007-ben felállítjuk a Nemek Közötti Egyenlőség Európai Intézetét. Mi a helyzet az igazgatótanácsi kinevezéseket illetően? A Parlamentnek megvan a beleszólási joga. Hol vannak az előkészületek, amelyek biztosítanák, hogy a vilniusi intézetben még év vége előtt megkezdődhessen a munka?
Az EU nem élt döntő hatáskörével az egyenlő fizetés kérdésében, amely egy rendkívül fontos terület, és amelyet sok kolléganőm említett. Botrányosnak találom, hogy a nők 15%-a kevesebb fizetést kap a munkájáért, mint a férfiak. Svédország az egyetlen, ahol jobb a helyzet, és ez a szám csupán 10%. Saját országomban, Németországban ez az arány 26%, amit nem vagyok hajlandó tovább tolerálni. Ez az az eset, amikor a Bizottságnak össze kellene szednie a bátorságát, hogy nyomást gyakoroljon a tagállamokra.
A szakmai és családi élet összeegyeztetésével kapcsolatban Spidla úr intézkedéseket tett. Örülünk neki. Támogatjuk, hogy az apák is vegyék ki a részüket. A vállalkozásoknak szintén nagy szerepük van ebben. Ezért is kezdeményezett képviselőcsoportunk egy Európára kiterjedő támogatási kampányt.
Minőségi és mennyiségi értékelést szeretnénk kapni például a strukturális alapokból származó támogatásokkal kapcsolatban. A Regionális Fejlesztési Bizottságban egy újabb meghallgatás során kiderült, hogy idáig szinte semmiféle számadás nem történt azzal kapcsolatban, hogy a nőknek jóval kevesebb jut az EU költségvetéséből, mint a férfiaknak. Ezért a nemi szempontú költségvetés-tervezés is egyik fontos feladatunk.
A Bizottság két területen jelentett be intézkedéseket: a többszörös megkülönböztetés és a nők elleni erőszak leküzdésére tett jogi intézkedések végrehajtásának területén. Ma alig érintettük ezeket, pedig égető kérdésekről van szó, melyeket mindenképpen meg kell oldanunk.
Siiri Oviir
(ET) Szeretném megköszönni az előadónak, hogy ismét egy fontos kérdést vetett fel. Nem gondolom, hogy a jelentés nyitott ajtókat döngetne. Lehet ugyan, hogy az ajtók már nyitva vannak, de amíg üvegplafon van fölöttünk, újból és újból elő kell hoznunk ezt a kérdést.
Beszédemben két kérdésre szeretnék összpontosítani. Különösen arra, hogy a mindkét nem számára egyenlő jogokat biztosító politika végrehajtása végső soron a gazdasági fejlődés egyik fontos eszköze.
Bár az Európai Unió összes tagállamában de jure egyenlő jogok léteznek, de facto azonban továbbra is egyenlőtlenségek tapasztalhatóak a nők és férfiak közti hatalommegosztás és a gazdasági, szociális és kulturális forrásokhoz való hozzáférés vonatkozásában. Ez a továbbélő hagyományoknak, illetve a hagyományok befolyásának köszönhető, melyek a legtöbb nőnél a családi felelősségek egyenlőtlen megoszlását és a családi és szakmai élet összeegyeztetésének akadályozását eredményezik. Sajnálattal kell megállapítanom, hogy ez az európai szinten is létező demokratikus deficit bizonyítéka.
Mindkét nem egyenlő arányú részvéte a döntéshozatalban a demokrácia egyik fő előfeltétele, ezért most az élet minden területén megnyilvánuló döntéshozásról szeretnék beszélni. A liberálisok azt mondják, hogy az emberek döntéshozáshoz való joga a siker kulcsa. A választás szabadsága azonban csak akkor érhető el, ha a nőknek és a férfiaknak egyaránt minden területen megvan a választási lehetőségük. Annak érdekében, hogy a férfiak és a nők is, ismétlem a férfiak és a nők is össze tudják egyeztetni a családot és a munkát, szükség van magas színvonalú gyermekellátó létesítményekre, családbarát munkakörnyezetre, és támogató jogi keretekre.
Ezenfelül fontos, hogy tökéletesítsük ennek a jogi és egyéb kereteit, és jobban felhívjuk erre a társadalom figyelmét. Ugyanez vonatkozik az ezzel kapcsolatos elavult nézetekre, vagyis a nőknek résztvevőkből döntéshozókká kell válniuk, mert csak akkor beszélhetünk egy mindkét nem érdekeit képviselő és tekintetbe vevő, valóban demokratikus társadalomról.
Hiltrud Breyer
(DE) Elnök úr, biztos úr, Kauppi asszony! Idén ünnepeltük az EU megalakulásának 50. évfordulóját és egyben a nők és férfiak közötti egyenlőség megvalósulása felé vezető mérföldkövek 50 évére is visszatekinthetünk. Azonban a Bizottság 2007. évi egyenlőségről szóló jelentését keserű pirulaként kell lenyelnünk. Azt mutatja, hogy sok területen az emberek csak beszélnek a nemek közötti egyenlőségről, de a valóság attól nagyon távol van.
Ma sok statisztikai adatot hallottunk - nagy különbség van a nők és a férfiak foglalkoztatottsága között és kevés kivételtől eltekintve a legtöbb tagállamban a nők között magasabb a munkanélküliség aránya. Megközelítőleg három nőből egy részmunkaidőben dolgozik. Tudjuk, hogy a nők jelentősen alulreprezentáltak a hatalmi és vezető pozíciókban. Valóban társadalmi botrány, hogy az átlag bérszakadék 15%, és ez az arány Németországban a 27%-ot is eléri.
Annak is örülök, hogy a Bizottság felvetette az apák számára kötelező szülői szabadság kérdését. Magától értetődőnek tűnt, hogy a család és munka összeegyeztetésének kérdése a Bizottság napirendi pontjai közé tartozik. Az EU egyenlőségi politikájának más területeit illetően viszont a Bizottság a semlegesség álláspontjára helyezkedik. Azért mondom ezt, mert az előbb említett apák szülői szabadságától eltekintve egyetlen egy politikai kezdeményezést sem hallottunk a Bizottságtól.
Megemlítették a Nemek Közötti Egyenlőség Intézetét, valamint a nők elleni erőszak kérdését. Mit tesz a Bizottság a bérszakadék megszüntetéséért? A puszta szavaknál csak kicsivel többet hallok. Kötelességünk, hogy többet tegyünk ezen a területen, beleértve a nemi szempontú költségvetés-tervezést, amely már évekkel ezelőtt be lett harangozva; de hol vannak a mutatók? Így arra kérem a Bizottságot, hogy egy igényes jogi szabályozást terjesszen elő, hogy a nemek közötti egyenlőség politikája ismét jelzőfény lehessen az Európai Unióban.
Kartika Tamara Liotard
(NL) Elnök úr! Köszönöm Kauppi asszonynak a jelentést és gratulálok hozzá, szeretném azonban néhány pontra felhívni a Bizottság figyelmét. A Bizottság rendszeresen beszél a nemek közötti egyenlőség kérdéséről, és most ismét ezt tette, de a gyakorlatban újból és újból csődöt mond, amikor a jó szándékokat tettekre kellene váltani. Viszont ami ennél is rosszabb, az az, hogy a nemek közötti egyenlőtlenségek csökkentése, illetve a nők közötti szegénység és a nők hétköznapi szinten tapasztalt problémáinak leküzdése érdekében hozott intézkedések helyett a Bizottság rendszeresen még jobban megnehezíti a helyzetüket.
Ennek egy jó példája a "rugalmasság és biztonság” koncepciója, vagyis a létszámleépítéssel kapcsolatos jogszabályok rugalmasabbá tételére irányuló intézkedések. Ha a Bizottság által készített zöld könyvben taglalt javaslatokat végrehajtják, az éppen a nőket fogja hátrányosan érinteni, akiket nagyon is sokszor rövid határidejű szerződésekkel, ideiglenesen és viszonylag alacsony fizetésért foglalkoztatnak. Különösen a nőknek jelent sok problémát például a nyugdíjalap felépítése, az egészségügyi kiadások, illetve a családi teendők ellátása és a fizetett munka közti zsonglőrködés. Mit tesz erre a Bizottság? Ahelyett, hogy a nőknek, illetve a munkavállalóknak általában megadná azt a biztonságot, ami egy kicsit megkönnyítené az életüket, a Bizottság még nagyobb bizonytalanság bevezetését javasolja.
A mostani, a férfiak és nők közötti egyenlőtlenségről szóló jelentés tanúsítja, hogy 2007-ben még mindig jelentős különbségek vannak. Sokkal nagyobb prioritást kellene, hogy kapjon az ez elleni küzdelem szavakban és tettekben egyaránt. A nemek közötti egyenlőség kérdése természetes módon a Bizottság politikájának fősodrában kellene, hogy legyen. Tulajdonképpen szomorúnak találom, hogy erre folyamatosan emlékeztetni kell a Bizottságot.
John Whittaker
Elnök úr! A jelentésből látom, nincs menekvés attól, hogy pénzünket arra költsük, hogy felhívjuk az emberek figyelmét a nemek közötti egyenlőség kérdésére, hogy beleszóljunk a vállalatok munkaerő-felvétellel kapcsolatos döntéseibe, illetve, hogy a cégeket rugalmas munkafeltételek és nagyvonalú szabadságolások bevezetésére kényszerítsük, azonban a mellékhatásokról senki sem beszél. Mintha nem értenénk meg, hogy az ilyenfajta társadalmi beavatkozások nagy része a visszájára fordul.
Akár tetszik, akár nem, a logika azt diktálja, hogy ha a nők alkalmazása többe kerül, akkor kevesebb nőt fognak alkalmazni, függetlenül attól, hogy a szabályok tiltják a nemek szerinti megkülönböztetést az álláshirdetésekben és az interjúkon. Az összes, nőkkel, idősekkel vagy kisebbségekkel szembeni megkülönböztetést tiltó jogszabály azzal a nem kívánatos következménnyel jár, hogy megalázza azokat, akik a jogszabályok nélkül is boldogulnának.
Az összes állás, a nők és a férfiak számára is, a gazdasági jóléttől függ. A legtöbb munkahelyet kisvállalkozások adják. Nos - nem úgy, mint itt a Parlamentben - a kisvállalkozások való világában a nőket és a férfiakat azért foglalkoztatják és ők azért keresnek pénzt, mert olyan termékeket és szolgáltatásokat állítanak elő, amikért mások szívesen fizetnek. Ez a megszállottság a nemek közötti egyenlőség terjesztésére csupán egy újabb beavatkozás a kisvállalkozások tevékenységébe. Ha még több költséget és megszorítást rakunk a vállalkozásokra, akkor kevesebb embert fognak foglalkoztatni, kevesebb pénzért. Végül lehet, hogy egyenlőik leszünk ugyan, de mindannyian, nők és férfiak is, szegényebbek leszünk.
Jerzy Buzek
(PL) Elnök úr! Hadd gratuláljak Kauppi asszonynak. Mindannyian egyetértünk abban, hogy a demográfiai helyzet javulása érdekében Európában szükség van a születések számának növekedésére. Amennyiben ezt sikerül elérnünk - és ezt el kell érnünk -, azt fogja jelenteni, hogy nagyon sok nő, különösen fiatal nő, legalábbis átmenetileg kikerül a munkaerőpiacról. Ez pedig probléma, hiszen Európa számos helyén már most is munkaerőhiány van.
Például 700 000-rel kevesebb tudós van Európában, mint amennyire szükség lenne. Ennek ellenére Európában négy orvosból csupán egy nő, és mindössze egy a tízhez a professzorok között a nők aránya. Mindez úgy, hogy Európában több diplomás nő van, mint férfi, ami azt jelenti, hogy bár alkalmasak lennének a tudományos jellegű munkára, félbehagyják, és nem folytatják azt.
A nők munkavállalását segítő kezdeményezések és létesítmények átalakítására lenne szükség minden ágazatban. Az oktatás területén például számos egyszerű lépést lehetne tenni. Először is lehetőséget adni a tudományos munka otthoni végzésére. Másodszor biztosítani az intézmény vagy egyetem falain belüli nagyon kényelmes és megfizethető bölcsődék megszervezését. Harmadszor, a férfiak vagy nők által végzett gyermekgondozás. Negyedszer, a főiskolai/egyetemi végzettség megszerzésének a lehetősége a szülési szabadság alatt. Végül, ötödször, pedig biztosítani, hogy a nők és a férfiak ugyanazért a munkáért ugyanazt a fizetést kapják.
Európa nem engedheti meg, hogy továbbra is magasan képzett, jó szaktudással rendelkező nők essenek ki a tudományos élet különböző területeiről csak azért, mert gyermeket szülnek. Szerencsére elkezdtek foglalkozni ezzel a kérdéssel.
Az UNESCO a L'Oréallal összefogva néhány éve elindított egy projektet a tudományos szektorban dolgozó nők számára. A projekt eredményeit, melyek nagyon biztatóak, a jövő hétfőn, október elsején nyíló kiállításon tekinthetjük meg, Brüsszelben, az Európai Parlamentben, a KBC bankkal szemben a földszinten.
Edite Estrela
(PT) 2005-ben, a lisszaboni stratégiáról a nemek közötti egyenlőség szempontjából készített jelentésemben az európai nőket érő megkülönböztetés számos formájára mutattam rá.
Két évvel később, rengeteg vita és jó szándék, tárgyalás és konferencia, valamint számtalan jelentés és tanulmány után mi változott? Milyen előrelépések történtek a férfiak és nők közötti bérszakadék, illetve a nők döntéshozatalban való részvétele kérdésében, vagy a munka, családi élet és magánélet összeegyeztetése terén mind a nők, mind pedig a férfiak számára? Bár néhány tagállamban fejlődés tapasztalható, európai szinten sajnálatos módon igen kevés változás történt.
A bérszakadék továbbra is átlagosan 15% körül mozog, és a nők döntéshozásban való részvételi aránya is csupán 1%-kal nőtt. A nők továbbra is háromszor annyi időt szánnak a családdal kapcsolatos teendők elvégzésére, mint a férfiak. Ettől függetlenül az egyetemeken tanuló nők száma növekszik. Egyre inkább kiállnak magukért, de a megkülönböztetés számos formájával találkoznak még mindig, különösen, amikor anyák lesznek, illetve éppen azért, mert anyák lesznek. Talán éppen ez az oka az alacsony születési aránynak. A bevándorló és menekült nők, a kisebbségi csoportokhoz tartozó nők, az idős nők és a fogyatékkal élő nők: mindezen csoportok kétszeres megkülönböztetéssel kell, hogy szembenézzenek.
Szükségünk van jobb jogszabályokra, mint például a Spanyolországban és Portugáliában elfogadott egyenlőségre vonatkozó jogszabályok, de a már meglévő jogszabályok betartására is szükség lenne, különösen a reklámjogszabályok esetében, hogy megszüntessük a nők lealacsonyító ábrázolását a reklámokban és a tömegkommunikációs eszközökben. Meg kell változtatnunk a jogszabályokat ahhoz, hogy az emberek hozzáállása megváltozzon. Kevesebb szóra és több eredményre van szükség.
DanutBudreikait
(LT) Elnök úr, hölgyeim és uraim! A nők és férfiak esélyegyenlőségének kérdése még mindig aktuális kérdés az EU-ban. Kevés változás történt 2006-ban. A nők fizetése az EU-ban még mindig 15%-kal kevesebb, mint a férfiaké. A munkaerőpiacra visszatérő, vagy a karrierjükben előrelépő nők komoly problémákkal szembesülnek.
A férfiak és a nők egyenlő díjazása elvének alkalmazására vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről szóló, 1975-ös tanácsi irányelv még nem lett végrehajtva. A tagállamokban semmiféle politikai akarat nem mutatkozik arra, hogy megoldják a nemek közötti egyenlőség problémáját, illetve a munkaerő-piaci integráció kérdését. Ezért egyetértek a jelentés javaslatával, mely szerint a Bizottság készítsen egy tanulmányt arról, hogyan hajtották végre a tagállamok a nemek közötti egyenlőségre vonatkozó közösségi jogszabályokat, és megtegye a megfelelő lépéseket, amennyiben ez nem történt meg.
A munkahelyi integrációról beszélve szeretném hangsúlyozni a bevált gyakorlat továbbadásának fontosságát, különösen a nőknek a politikában és a politikai döntéshozó folyamatokban való részvételi lehetőségeinek a javítása terén. Hazámnak, Litvániának vannak már tapasztalatai ezen a területen. A Bizottság és az Európai Szociális Alap hatékony felhasználása segíthet a gyakorlat terjesztésében.
Zita Pleštinská
(SK) Nem vagyok a szélsőséges feminizmus híve, és nem gondolom azt sem, hogy Európának vaknak kellene lennie a nemek kérdésében, ezért üdvözlöm Kauppi asszony jelentését, és szívből gratulálok neki.
A szakmai karrierhez való jog és a családdal kapcsolatos feladatok egyensúlyozásának problémája akut kérdés, és magában foglalja az anyasági, szülői és apasági szabadság problémáját is. A globalizált világ megváltozott feltételeinek fényében európai parlamenti szinten is bátorítanunk kell a tagállamokat, hogy modernizálják ezeket a rendszereket. A fiatal családok kezdeményezésére érdemes lenne a tagállamoknak megfontolniuk, hogy bevezetik az anyasági szabadság idejére járó juttatást, legalább 12 hónapra, a jövedelem 100%-nak arányában, illetve az apasági szabadság idejére, legalább 24 hónapra és legalább a jövedelem 50%-nak arányában, amikor az anyák, vagy adott esetben az apák teljes időben a gyermekekkel foglalkoznak.
Az anyasági vagy szülői szabadság idejére a jogi nyelvben szabadságként utalnak annak ellenére, hogy nemcsak az anyák, hanem a pszichológusok, orvosok, szociológusok és sok más szakértő is egyetért abban, hogy az anyasági vagy szülői szabadság semmiképpen sem definiálható szabadságként. Úgy gondolom, eljött az ideje, hogy az anyaságra és a szülői szerepre alkalmazott fogalmakkal kezdjünk valamit, és az anyasági, illetve szülői szabadságra megfelelőbb kifejezést találjunk. Amikor az aktív munkavégzés szüneteltetésének ideje lejár, segíteni kell az anyák és apák akadálytalan visszatérését a munkapiacra és szakmai karrierjük folytatását.
Fontosnak tartom kiemelni a szülői szabadság alatti képzés szükségességét annak érdekében, hogy a munkavállaló alkalmazkodni tudjon a foglalkoztatás megváltozott körülményeihez, és megszilárdíthassa ismereteit például a vállalkozói, illetve a tudományos és technológiai szemlélet elsajátításával. A strukturális alapokat is fel lehetne használni erre a célra a régiókban. Úgy gondolom, hogy társadalmunkban sokkal nagyobb értéket kellene tulajdonítani az anyaságnak és a szülői szerepnek. A szülőknek rendkívül felelősségteljes szerepük van a társadalom kialakításában: az általuk felnevelt gyermekek fogják formálni Európát.
Ugyanakkor az említett intézkedések sok nő számára lehetővé tennék, hogy a gyermeknevelés mellett egy olyan, nagyobb igénybevételt jelentő karriernek szentelhessék magukat, mint például a tudományos karrier.
Anna Hedh
(SV) Elnök úr, biztos úr! Némileg csüggesztő, hogy itt állunk, és az Európai Unión belüli egyenlőtlenségről szóló jelentésről beszélünk, 2007-ben. Erre nem kellene, hogy szükség legyen. Magától értetődőnek kellene lennie, különösen annak fényében, hogy az Európai Unióban többségben vannak a nők. Azonban a szomorú tény az, hogy erre szükség van. Rendkívül fontos lenne, hogy a férfiak is pályára lépjenek és gólokat lőjenek, máskülönben elveszítjük a meccset. Íme, néhány passz a férfiaknak: a nők foglalkoztatási arányát növelni kell. A nőknek meg kell adni a jogot a teljes idejű foglalkoztatottsághoz, és a lehetőséget a részmunkaidős álláshoz. A bérszakadékot meg kell szüntetni. A nők az Európai Unióban valóban 15%-kal kevesebbet érnek, mint a férfiak? Több nőre van szükség az üléstermekben, a politikában és az iparban. Az apáknak nagyobb felelősséget kell vállalni az otthon és a család ügyeiben, és ki kell venniük a részüket a szülői szabadságból, nem utolsósorban a gyermekek érdekében.
Sok fontos kérdés van, amelyekben a Parlament cselekvésre kell, hogy ösztönözze a Bizottságot és a tagállamokat. Reméljük, hogy meghallgatnak és cselekedni fognak!
Anna Záborská
(SK) Szívből gratulálok Kauppi asszonynak ezért a kitűnő jelentésért, mely a Nőjogi és Esélyegyenlőségi Bizottság összes tagjával való szoros együttműködés eredményeként született.
Az előadó nagyon helyesen rámutatott, milyen nagy jelentőséggel bír a férfiak és nők közötti egyenlőség politikájának a végrehajtása a lisszaboni stratégia szempontjából. A lisszaboni menetrend egyik célkitűzése volt a dolgozó és foglalkoztatásban lévő nők számának növelése. Ugyanakkor azonban nem sikerül elérnünk, hogy a nők által nem hivatalosan, fizetés nélkül végzett munkát hivatalosan is elismerjék. Ismerünk olyan nőket, akik a nemzedékek közötti szolidaritás megteremtésén dolgoznak, önként teszik ezt és nagyon jó körülményeket teremtenek a társadalmi kapcsolatok számára. Azonban ez a nem hivatalos munka nincs megfizetve. Nem akarjuk hivatalosan elismerni, mert nem látjuk a tevékenységgel kapcsolatos pénzforgást. Véleményem szerint ez a logika a nőkkel szembeni megkülönböztetés egyik formája. Úgy gondolom, hogy barátunk, Spidla úr, reálpolitikájának részévé tehetné a nők nem hivatalosan végzett ingyenmunkájának elismerését. Ez egyúttal a nemrég tárgyalt számos kisebbségi problémára is megoldást kínálna.
Európában és világszerte ismerünk olyan személyeket és intézményeket, akik matematikai és statisztikai adatokkal, valamint azok megfelelő szakpolitikai alkalmazásával szolgálhatnak, és ezáltal segíthetnek előrelépni ebben a kérdésben. Köztük van Gary Becker Nobel-díjas közgazdász is, akire már többször hivatkoztunk.
Elnök úr, biztos úr, hölgyeim és uraim! Megragadtam a lehetőséget, hogy felhívjam a figyelmet a férfiak és nők közötti egyenlőség valódi problémájára.
Lidia Joanna Geringer de Oedenberg
(PL) Elnök úr! Ideje lenne már, hogy a tagállamok végre határozott lépéseket tegyenek az elavult viselkedési modellek és döntéshozatali mechanizmusok megszüntetésére, különösen az adminisztrációban, és ezáltal több figyelmet tudjunk szentelni a nemek közötti egyenlőség kérdésének a szakpolitikák területén.
A férfiak és a nők még mindig eltérő bánásmódban részesülnek. Ennek egyik következménye például a terhes nők és fiatal anyák alacsony jövedelme, és a velük szembeni hátrányos megkülönböztetés. Bár a nők foglalkoztatottsága szempontjából biztató jel, hogy az Európai Unióban 2000 óta létesült 8 millió új állás közül 6 milliót nők töltenek be, a férfiak és nők fizetése közötti különbség az Európai Unióban még mindig átlagosan 15%, és néhány országban a 30%-ot is leéri.
Elfogadhatatlan, hogy a nők, csupán mert anyai szerepet vállalnak - ami mindkét szülő felelőssége -, a munkaerőpiacon rosszabb bánásmódban részesülnek, mint a férfiak, ami hatással van a karrierjükre, jövedelmükre, és később a nyugdíjukra is. A nemi sztereotípiákon túl kell lépni, éppen ezért támogatom azt a javaslatot, hogy új költségvetési tételt hozzunk létre a kohéziós politika keretein belül az esélyegyenlőséget elősegítő intézkedések és a politikai stratégiák nők életére gyakorolt hatását vizsgáló kutatások finanszírozására.
Szívből gratulálok Kauppi asszonynak a kitűnő jelentésért.
Monica Maria Iacob-Ridzi
(RO) Elnök úr, hölgyeim és uraim! Úgy gondolom, eljött az ideje annak, hogy az Európai Unió megfelelően finanszírozza a Szerződésben megfogalmazott nemes célokat, mint például a nemi megkülönböztetés elleni küzdelmet vagy a nők és férfiak egyenlő bérezésének megvalósulását.
A most tárgyalt jelentés bemutatja az Európai Unió költségvetési eszközeivel rendelkezésre álló egyik legfontosabb lehetőséget a nemek közötti egyenlőség elérésére. A strukturális és kohéziós alapokról van szó, melyek mindenképpen megkönnyítik a nők hozzáférését az európai forrásokhoz. A birtokunkban lévő adatok tanúsága szerint az Európai Unió legutóbbi bővítése után a nőknek kevesebb jutott a regionális és strukturális alapokból, amit korrigálnunk kell.
Azonban a regionális és kohéziós alapok elemzése önmagában nem elég, bár az Unió költségvetésében betöltött arányuk miatt - megközelítőleg 36% - fontos, hogy küzdjünk azért, hogy minél több nő részesedhessen belőle.
Meg kell néznünk azt is, hogy milyen újabb előrelépések történtek az Európai Unió hagyományos nemek közötti egyenlőséggel kapcsolatos szakpolitikai programjaiban, mint amilyen a PROGRESS, a Daphne vagy az EQUAL. Bár idén mind a PROGRESS program egésze, mind pedig a nemek közötti egyenlőséggel foglalkozó 5. szakasza más alapokból is részesül, 2008-ban a nemek közötti egyenlőségre szánt költségvetési tétel kevesebb, mint az előző évi.
A családon belüli erőszak ellen küzdő Daphne program eddig kitűnő eredményeket mutatott fel, melyeket látva az Európai Bizottság 2007-hez képest költségvetés-emelést javasolt. Azonban mindkét programban, valamint az EQUAL programban is a Tanács csökkentéseket eszközölt a Bizottság előzetes költségvetés-tervezetében szereplő összegekhez képest. Ezenfelül a Tanács 7,5%-os csökkentést javasolt az új nemek közötti egyenlőség intézetére szánt pénzforrásokból, ami teljesen indokolatlan egy most induló európai intézet esetében.
Sajnálatos módon továbbra is azt látjuk, hogy a Tanácsban hiányzik a politikai akarat az esélyegyenlőség európai stratégiájának költségvetési támogatására. Ezért is kell a Parlamentnek, mint a költségvetési hatalom egyik ágának, kompenzálnia ezt a hiányt és biztosítania az Európai Unió férfiak és nők közötti egyenlőséget célzó politikájával való összhangot.
Esther De Lange
(NL) Elnök úr! Én is szeretnék köszönetet mondani az előadónak a kitűnő és rendkívül kiegyensúlyozott jelentésért. Számos kérdést érintettünk már. Mint a Nőjogi és Esélyegyenlőségi Bizottság és a Mezőgazdasági Bizottság tagja elsősorban arra fogok összpontosítani, milyen a nők helyzete a mezőgazdaságban.
Ami legelőször feltűnik, az a mezőgazdasági ágazatban dolgozó nők láthatatlansága. A mezőgazdasági munkák 40%-át nők végzik, de a hivatalos statisztikák, beleértve az Eurostat statisztikáit is, biztos úr, csak a női alkalmazottakat vagy munkaadókat veszik figyelembe. Nem vesznek tudomást a mezőgazdasági munkákban segédkező feleségekről, holott ők alkotják az észak-nyugat-európai családi gazdaságok legjelentősebb munkaerőcsoportját. Az üzletben való részvételük jelentős, és gyakran segítenek a gazdasággal és a térség életével kapcsolatos tevékenységek kialakításában is. Ezért arra kérem az Eurostat-ot, hogy hivatalos statisztikáiban jelenítse meg a nők e nagy létszámú csoportját. Arra kérem a Bizottságot, hogy szakpolitikája kidolgozásánál vegye figyelembe a női munkaerő e jelentős csoportját.
Ezenkívül pedig néhány tagállamban éppen a munkákban résztvevő feleségek szembesülnek a legtöbb, a mindennapokat érintő problémával, mint például a nyugdíjalap megteremtése vagy a társadalombiztosításhoz való hozzáférés a gazdaság megszűnése, válás, vagy beteg- és szülési szabadság esetén, bár örömmel jelenthetem be, hogy Hollandiában lépéseket kezdeményeztek a helyzet orvoslására. Szeretném felhívni a Bizottság figyelmét a "Je verdiende loon” ("Jogod van hozzá”) projektre, melyet hazámban indítottak el az ESZA támogatásával abból a célból, hogy felhívja a figyelmet a nehézségekre, amelyekkel az említett csoport szembesül. Remélem, hogy a Bizottság figyelembe veszi majd a projekt tanulságait szakpolitikája kialakításánál, és ezáltal, ennek a rendkívül meghatározó női munkaerőnek köszönhetően, továbbra is erős marad Európában a mezőgazdaság és élhető a vidék.
Maria Petre
(RO) Elnök úr, kedves kollégák! 2000 óta a 8 millió új állásból 6 milliót nők töltenek be. Azt gondolhatnánk, hogy valóban beköszöntött az esélyegyenlőség, sőt, a nőkkel szembeni pozitív megkülönböztetés ideje. Azonban mégsem mondhatjuk ezt, mert az új állások, a nők által betöltött 6 millió új állás valós képe ellentmond ennek.
Nem tudjuk megfelelően kezelni az Európát és a tagállamokat érintő demográfiai hanyatlással és a lakosság öregedésével járó veszélyeket, ha a nők állásának többsége bizonytalan, részmunkaidős, vagy rosszul fizetett. A fizetésbeli különbség Európában továbbra is 15% a nők hátrányára.
A tagállamoknak általánosságban, és ez alól Románia sem kivétel, továbbra is áldoznia kell a nemi sztereotípiáktól mentes oktatásért, és olyan szakpolitikát kell elfogadnia, amely a családi és a szakmai életet összeegyeztethetővé teszi nők és férfiak számára egyaránt.
Szeretnék gratulálni az előadónak a kiváló munkáért, és valóban úgy gondolom, hogy szükség van azon tevékenységek eredményeinek éves értékelésére, melyek a nemek közötti egyenlőségre vonatkozó ütemtervben szerepelnek, valamint végső megállapodásra van szükség olyan kérdésekben, mint az anyasági, illetve szülői szabadság költségei, a nyugdíjjogok individualizációja és a társadalombiztosítási és adózási rendszerek.
Louis Michel
a Bizottság tagja. - (FR) Elnök úr! Először is hadd mondjam el, hogy a Bizottság nagymértékben osztja a felszólalók többségének aggodalmát. Ezek közül számos - valójában szinte mindegyik - olyan intézkedéseket szorgalmaz, melyeknek a végrehajtását a Bizottság már megkezdte.
Mint önök is tudják, a Bizottság feladata a nemek közötti egyenlőségről szóló közösségi jogszabályok átültetésének és alkalmazásának figyelemmel kísérése. Ez lényegében azzal jár, hogy jogsértési eljárást kezdeményezünk és folytatunk le, amikor nyilvánvalóvá válik, hogy egy tagállam nem megfelelően ültetett át egy irányelvet, vagy amikor egy polgár panaszt tesz a Bizottságnak egy irányelv nem megfelelő átültetéséről vagy alkalmazásáról. A nők és férfiak közötti egyenlő bánásmódról szóló irányelvvel kapcsolatos jogsértési eljárások ügyében 18 levelet küldtünk ki 2007 áprilisában. A Bizottság most tanulmányozza a válaszokat, és decemberre várhatóak a döntések az indoklással alátámasztott véleményekkel kapcsolatban.
Röviden hadd térjek ki most néhány részletesebb és konkrétabb kérdésre. A vilniusi Nemek Közötti Egyenlőség Európai Intézetével kapcsolatban szeretném megjegyezni, hogy az igazgatótanács októberben összeült, és az igazgató személyének kiválasztása folyamatban van.
A nemek közötti bérszakadék kérdésére térve: sok képviselő felszólalásában - nagyon helyesen - rávilágított a fizetésbeli különbségre. Ezzel a kérdéssel kapcsolatos válaszunkat a közleményben kifejtettük. 2008-ban a Bizottság meg fogja vizsgálni a jelenlegi jogi szabályozást, hogy megállapítsa, megfelelő-e, és meghatározza a szükséges változtatásokat.
A vidéki térségekben élő nők kérdésével kapcsolatban: a magánvállalkozóként a mezőgazdaságban dolgozó nőkre érvényes a 86/613/EGK irányelv. A Bizottság most kezdte el megvizsgálni a jogszabály hatékonyságát, és megkeresni, hogy milyen változtatásokra lenne szükség.
Végül ez egy elméletibb kérdéshez is elvezet, amelyre válaszolni szeretnék; mégpedig a rugalmasság és biztonság kérdéséhez. A rugalmasság és biztonság koncepció célja a munkaerőpiac rugalmasságának a növelése - nem a bizonytalanság növelése -, miközben nagyobb választékot teremt a piacon azáltal, hogy az alkalmazkodást lehetővé tevő eszközöket ad a munkavállalónak például képzéseken, vagy a magánélet és a munka összeegyeztetését segítő lépéseken keresztül.
Elnök
(FR) Elnézését kérem, Michel úr. A Parlament működési reformjának részeként most dolgozunk ennek a rendszernek az átalakításán.
Meglehetősen illetlen dolog - a biztos úr és a vitát figyelemmel kísérő képviselők felé is -, hogy a vitát ilyen zűrzavarban kell berekeszteni a szavazás előtt.
Elnézést, biztos úr.
Elnök
- A vitát berekesztem.
Elnézést kérek a felszólalóktól, akiket félbe kellett szakítanom, de a kiosztott idő nem igazán ésszerű. Nem kellene, hogy legyenek egyperces felszólalások a tanácskozásban, hiszen érdemben nem járulnak hozzá a vita alakulásához. Ez a kérdés azonban a parlamenti eljárási szabályzat reformjának vitájához tartozik, melyre hamarosan sor kerül.
A szavazás azonnal megkezdődik.
Írásbeli nyilatkozatok (az eljárási szabályzat 142. cikke)
Zita Gurmai  
írásban. - A nemek közötti egyenlőség biztosítása szempontjából fontosnak tartom az átfogó, rendszeres és objektív információk - köztük minél szélesebb és frissebb, harmonizált közösségi statisztikai adatok rendelkezésre bocsátását. Így kiemelt jelentőséget tulajdonítok azoknak az éves jelentéseknek is, melyekben a Bizottság beszámol be a nők és férfiak helyzetéről.
A Közösség sokat tett az esélyegyenlőség jogi alapjainak kiszélesítéséért, de más kérdés, hogy a gyakorlatban ezek hoztak-e eredményt. Erre részben ad választ az éves beszámoló. Fontosnak tartanám a 2006-10 közötti ütemtervben foglalt stratégiai célkitűzések gyakorlati alakulásának rendszeres figyelemmel kísérését, a jogszabályok tagállami gyakorlati megvalósításának vizsgálatát, a nemek közötti esélyegyenlőség általános érvényesítése elvének közösségi politikákba történő integrálásának, a különböző projektek nemekre gyakorolt hatásának áttekintését.
Mivel az Európai Unió jövőjét nagyban meghatározza az, hogy miként tudunk több nőt bevonni a foglalkoztatásba, külön, részletesen és kiemelten kell foglalkozni a nők részvételével, részvételének előmozdításával a munkaerőpiacon, az elhelyezkedésüket, előrelépésüket, a munka és a családi élet párhuzamos fenntartását gátló akadályok megszüntetésével, a hátrányos helyzetű nők (migránsok, etnikai kisebbségek, egyedülálló szülők) helyzetének vizsgálatával.
Joseph Muscat  
írásban. - (MT) az EK-Szerződés 141. cikke így szól: "Minden tagállam biztosítja annak az elvnek az alkalmazását, hogy a férfiak és a nők egyenlő vagy egyenlő értékű munkáért egyenlő díjazást kapjanak”.
Ez egy rendkívül fontos alapelv, és biztosítanunk kell, hogy minden tagállam végrehajtsa.
Úgy gondolom, itt az ideje, hogy kicsit előrébb lépjünk.
Máltán számos olyan helyzettel találkozunk, amikor emberek - nők és férfiak egyaránt - különböző besorolások és rendszerek szerint kapják a fizetésüket, holott ugyanazt a munkát végzik. Ezeket a fizetésbeli különbségeket bürokratikus kritériumokra hivatkozva igazolják, mint például, hogy melyik évben alkalmazták az illetőt.
Ha ez a megkülönböztetés két nő vagy két férfi között áll fenn, az szigorú értelemben véve nem minősül az EK-Szerződés megsértésének.
Ehhez hasonló helyzetek léteznek és világosan kimutathatóak a közszférában és máshol is.
Éppen ezért mind a Bizottságnak, mind pedig a tagállamok kormányainak új kezdeményezéseket kell elindítaniuk, hogy biztosítsák azon egyszerű alapelv alkalmazását, miszerint azonos munkáért azonos fizetés jár, függetlenül attól, ki végzi.
