Proiect Google privind digitalizarea mondială a bibliotecilor (dezbatere)
Preşedinte
Următorul punct pe ordinea de zi este dezbaterea cu privire la întrebarea cu solicitare de răspuns oral adresată Comisiei, în legătură cu proiectul Google de a transpune în format digital patrimoniul literar mondial, de Klaus-Heiner Lehne, în numele Comisiei pentru afaceri juridice - B7-0224/2009).
Angelika Niebler
Dnă preşedintă, dle preşedinte în exerciţiu al Consiliului, dle comisar, doamnelor şi domnilor, tuturor vă este cunoscut Google, motorul de căutare pe internet. Probabil că sunteţi la curent şi cu noul proiect Google Books, pe care l-a dezbătut toată lumea în ultimele luni. Scopul proiectului este de a scana cărţile din biblioteci şi de a le pune la dispoziţie pe internet, astfel încât cititorii să aibă un acces rapid şi uşor la un număr mare de lucrări pe internet.
Din perspectiva cititorilor şi a utilizatorilor de internet, aceasta este o idee minunată. Însă ce înseamnă ea pentru autori, pentru oamenii creativi, pentru artişti şi pentru editori? Ce rol vor juca aceştia în publicarea lucrărilor lor pe internet? Trebuie să analizăm cu atenţie aceste întrebări în următoarele luni. S-ar putea să fiţi deja la curent cu faptul că editorii şi autorii din SUA au iniţiat proceduri juridice împotriva Google, din cauza scanării şi publicării lucrărilor pe internet. Din câte ştiu, disputa juridică s-a rezolvat, părţile înţelegându-se în afara instanţei. Totuşi, acestea sunt întrebări la care nu s-a răspuns şi care nu se referă numai la acţiunea lansată de Google, deoarece cu siguranţă vor apărea cazuri similare şi în viitor. Iată de ce trebuie să răspundem la aceste întrebări cât mai repede.
Trebuie să adaptăm drepturile de autor la era digitală? Trebuie să schimbăm structurile actuale? Aici mă gândesc în mod special la rolul organismelor de gestiune colectivă, pe care l-am discutat de mai multe ori în Parlament. Se creează noi monopoluri în reţeaua de internet? Cum ar trebui să reacţionăm? În ce măsură va schimba acest lucru structurile din ţările noastre, de exemplu în cazul librăriilor din regiuni? Care sunt diferitele interese în acest caz şi cum putem găsi un echilibru potrivit între ele?
Autorii şi editorii doresc să fie recompensaţi din punct de vedere financiar pentru munca lor. Acest lucru este, bineînţeles, valabil şi atunci când lucrările lor sunt disponibile pe internet. Bibliotecile vor să-şi pună arhivele la dispoziţie pe internet, fără să fie nevoite să semneze mai întâi un acord de acordare a licenţei cu fiecare deţinător al drepturilor de autor. Interesele consumatorilor sunt clare: şi-ar dori foarte mult să aibă un acces rapid şi uşor la conţinuturile de pe internet. Nu am ajuns încă la stadiul la care să putem discuta despre soluţiile posibile, însă trebuie să ne punem multe semne de întrebare, acesta fiind şi scopul întrebării cu solicitare de răspuns scris pe care Comisia pentru afaceri juridice a adresat-o Comisiei.
Trebuie să facem distincţii - referitoare, de exemplu, la conţinut - pentru a rezolva problemele legate de drepturile de autor? Iar dacă da, ce fel de distincţii? Comisia se îndreaptă spre această direcţie, concentrându-se în primul rând asupra situaţiei fondurilor de carte. Ar trebui oare să existe în viitor un proces de digitalizare în masă, sau este sistemul nostru actual de acordare a licenţelor suficient pentru a rezolva problema? Cum poate fi simplificată clarificarea drepturilor de autor în era internetului? După cum ştiţi, dreptul de autor este în primul rând un drept naţional, iar în acest sens trebuie să ne punem din nou întrebarea: este aceasta o abordare modernă? Ce ar trebui să facem în viitor cu lucrările orfane - altfel spus, cu cărţile ale căror deţinători ai drepturilor de autor nu pot fi identificaţi sau localizaţi? Ar trebui oare să facem diferenţa între lucrări literare şi lucrări ştiinţifice sau academice? Un autor de romane, de exemplu, trăieşte din publicarea cărţilor sale, însă atunci când un om de ştiinţă îşi publică lucrările pe internet, este în primul rând interesat în a-şi face un nume în domeniul său şi se bazează mai puţin pe banii câştigaţi de pe urma lucrărilor sale. Există, aşadar, numeroase întrebări pe care trebuie să ni le punem şi mă bucur că am posibilitatea de a le discuta cu dvs.
Aş dori să abordez un ultim punct important, iar acesta se referă, din nou, la organismele de gestiune colectivă. Uitaţi-vă cât de uşor este în ziua de astăzi să descărcăm muzică de pe internet. Mergem pur şi simplu pe platforma iTunes şi cumpărăm melodii la preţuri de 20, 30, 40 sau 50 de cenţi. Care sunt implicaţiile acestui lucru pentru organismele de gestiune colectivă? Mai avem nevoie de ele? M-aş bucura dacă Comisia ar putea să ne informeze, din nou, cu privire la situaţia actuală din acest domeniu.
În Parlament, i-am solicitat Comisiei timp de ani de zile să examineze organismele de gestiune colectivă. Pentru a mă exprima destul de vag, acestea sunt în acelaşi timp structuri monopoliste, stabilite de-a lungul mai multor decenii. Mă interesează să ştiu care sunt planurile Comisiei. Ultimul punct pe care doresc să-l menţionez este că, dacă luăm o platformă precum Google, care pune totul la dispoziţie în mod gratuit, pe internet se va crea un monopol. Trebuie să ne gândim cum să procedăm pentru a ne asigura că nu vom rămâne cu un singur distribuitor, care să decidă mai apoi asupra condiţiilor de accesare a conţinuturilor pe internet. Aştept cu nerăbdare dezbaterea pe care o vom avea cu dvs. în următoarele săptămâni şi luni, cât şi răspunsul Comisiei la prima întrebare adresată de către Comisia pentru afaceri juridice.
Siim Kallas
vicepreşedinte al Comisiei. - Dnă preşedintă, aş dori să mulţumesc Comisiei pentru afaceri juridice pentru adresarea acestor întrebări. Aţi adresat atât de multe întrebări importante şi fundamentale, care trebuie neapărat discutate în lunile următoare. Acest subiect este în mod categoric unul intens dezbătut, interesant, palpitant şi puternic orientat către viitor. Voi face, în primul şi în primul rând, un rezumat al acestui subiect concret.
În primul rând: proiectul Google Books. În esenţă, este vorba despre o iniţiativă de asigurare a unui instrument de găsire, căutare şi cumpărare de cărţi de către o gamă largă de utilizatori. Pentru deţinătorii drepturilor de autor, proiectul ar putea reprezenta un canal comercial suplimentar şi, prin urmare, o sursă suplimentară de venit. Permiteţi-mi să adaug faptul că în Europa, proiectul Google Books se desfăşoară în colaborare cu bibliotecile şi priveşte numai cărţile de domeniu public. Cărţile cu drepturi de autor sunt incluse în proiect numai prin intermediul Programului de parteneriat Google, adresat editorilor care doresc să încheie acorduri cu Google.
Acordul de soluţionare a acţiunii comune în justiţie se referă la proiectul Google Books din Statele Unite şi urmăreşte să pună capăt unei proceduri de litigiu care este în desfăşurare de peste patru ani. În cazul în care va fi aprobat, va reprezenta o sursă suplimentară de venit pentru deţinătorii de drepturi de autor şi, cel mai important, va pune la dispoziţie pentru căutarea online şi accesul utilizatorilor din Statele Unite lucrările epuizate şi orfane, care nu fuseseră disponibile până în prezent. În plus, stimulentele sale financiare ar putea scoate din umbră deţinătorii drepturilor de autor ai lucrărilor orfane. -
Acum, când vine vorba despre proiectul Google Book Search, Comisia vede iniţiativa Google ca pe o demonstraţie a faptului că noile modele de afaceri evoluează pentru a le asigura tot mai multor utilizatori accesul aproape imediat la o cantitate vastă de lucrări. Deoarece Comisia Europeană favorizează procesul de a transpune în format digital cărţile din bibliotecile europene - şi nu numai - şi deoarece acest proces este o sarcină de proporţii uriaşe, ce necesită sprijinul sectorului privat, Comisia este în favoarea iniţiativelor de genul proiectului Google Book Search, câtă vreme acestea respectă drepturile de proprietate intelectuală şi nu duc la o distorsionare a competiţiei.
În ceea ce priveşte acordul privind Google Books, Comisia s-a angajat în mod activ să se consulte cu editorii europeni şi cu Google. În septembrie 2009, Comisia a organizat o audiere publică, reunind acţionarii europeni şi părţile implicate în vederea unui schimb de idei şi a clarificării diferitelor elemente ale acordului.
Între timp, au avut însă loc schimbări importante. Din cauza numeroaselor obiecţii faţă de acordul iniţial din partea concurenţilor companiei Google, a guvernelor străine (Franţa şi Germania) şi a Departamentului de Justiţie al SUA, termenii acestuia au fost revizuiţi, iar aceste revizii i-au fost trimise Curţii din SUA la 13 noiembrie 2009.
În primul rând, domeniul de competenţă al acordului revizuit a fost limitat în mod semnificativ. Acordul acoperă acum numai cărţile fie înregistrate la Oficiul SUA pentru drepturile de autor, fie publicate până la 5 ianuarie 2009 în Regatul Unit, Australia sau Canada. Toate celelalte cărţi se află în afara domeniului de competenţă al acordului. Prin urmare, numai autorii şi editorii din Statele Unite, Regatul Unit, Australia şi Canada vor fi reprezentaţi, în viitor, în conducerea Registraturii drepturilor privind cărţile (Books Rights Registry), entitatea care administrează termenii acordului.
În al doilea rând, editorii din alte ţări decât Statele Unite, Regatul Unit, Australia şi Canada vor trebui acum să negocieze în mod individual pentru a participa la serviciile Google Books din Statele Unite.
Noua versiune a acordului dezvăluie două aspecte. În primul rând, faptul că neparticiparea la acest acord nu reprezintă întotdeauna un avantaj. În momentul în care eşti în afara acordului, nu mai poţi controla ceea ce face Google cu copiile pe care le-a scanat până acum.
În al doilea rând, faptul că editorii din statele membre ale UE - cu excepţia Regatului Unit - nu vor mai participa la o transformare majoră a pieţei cărţilor. Proiectul Google Books din Statele Unite se va bucura de un salt major în faţă, fără a mai avea edituri europene în componenţa sa. Chiar dacă serviciile negociate în cadrul acestui acord vor fi disponibile numai pentru utilizatorii Statelor Unite, această absenţă ar putea dăuna diversităţii culturale.
În acest sens, Comisia a făcut şi va face în mod repetat apel la statele membre: în primul rând, să-şi intensifice politicile de digitalizare; în al doilea rând, să analizeze posibilităţile parteneriatelor de tip public-privat pentru digitalizare; iar, în al treilea rând, să garanteze că tot materialul digitalizat va fi disponibil prin intermediul proiectului Europeana. Dacă statele membre vor face aceste lucruri, acordul Google Books va deveni un catalizator, şi nu o ameninţare, pentru iniţiativele europene din domeniul accesului la cultura digitalizată.
Şi astfel ajung la cea de-a doua întrebare pe care aţi adresat-o. Dezbaterea cu privire la acordul Google Books a demonstrat faptul că Europa nu îşi poate permite să rămână în urmă în ceea ce priveşte frontiera digitală. Europa trebuie să acţioneze rapid. În acest sens, Comisia şi-a luat angajamentul complet de a lucra la un cadru privind drepturile de autor care să faciliteze digitalizarea la scară largă a colecţiilor din bibliotecile europene.
Considerăm că normele referitoare la drepturile de autor trebuie să fie suficient de flexibile, astfel încât să nu complice în mod inutil crearea bibliotecilor online.
Róża, contesă de Thun şi Hohenstein
Dnă preşedintă, aş dori să vă mulţumesc dvs. pentru declaraţie, Comisiei pentru afaceri juridice pentru întrebare, dnei Niebler pentru comentarii, iar dlui comisar pentru răspunsul dat. Acestea sunt chestiuni extrem de importante şi pentru Comisia pentru piaţa internă şi protecţia consumatorilor. Procesul de digitalizare a cărţilor deschide noi oportunităţi, oportunităţi minunate, însă el trebuie - şi doresc să subliniez acest lucru - să servească intereselor editurilor şi ale cititorilor, cu alte cuvinte, ale companiilor europene şi ale consumatorilor.
Versiunea precedentă a acordului cu Google risca monopolizarea tuturor lucrărilor literare de către o companie privată, risc care încă nu a fost complet eliminat. Compania Google a fost cea care a scanat milioane de titluri cu drept de autor din întreaga lume. Până acum, a utilizat aceste scanări în mod ilegal, aplicând doar principiul american al utilizării echitabile, fără a cere permisiunea autorilor sau a editurilor.
Noul acord continuă să sfideze un principiu fundamental al Convenţiei de la Berna, care spune că deţinătorilor de drepturi de autor trebuie să li se ceară permisiunea înainte ca lucrările lor să fie utilizate, nu să li se dea pur şi simplu opţiunea de a se sustrage, ceea ce ar plasa responsabilitatea, eforturile şi costurile pe umerii autorului. Acordul priveşte cărţile din întreaga lume care au fost publicate în limba engleză în ţările acoperite de convenţie.
Când a scanat cărţile, Google a mizat pe categoriile lucrărilor epuizate şi orfane. Ambele categorii sunt foarte vag definite. De cele mai multe ori, găsirea autorilor lucrărilor orfane este posibilă cu puţină ambiţie. Cărţile epuizate sunt de multe ori lucrări pe care autorii sau editurile le-au scos în mod intenţionat din ciclul de tipărire. Nu implică acest lucru riscul ca Google să-i priveze pe editori de libertatea de a-şi stabili propria politică editorială, iar pe autori de potenţialele lor venituri?
Legat de consumatori: Industria editorială ar putea fi subminată pe termen lung de către proiectul Google, dacă deţinătorilor drepturilor de autor nu li se plătesc redevenţele cuvenite. Pentru a rămâne competitive, editurile nu vor mai produce cărţi valoroase, revizuite de către experţi şi costisitoare. Pentru consumatori, acest lucru va însemna înlocuirea publicaţiilor de înaltă calitate cu publicaţii ieftine, neverificate, fără imaginaţie, însoţite în plus de reclame omniprezente.
Din aceste motive, mă aştept din partea Comisiei Europene la conceperea unei politici care să permită dezvoltarea digitalizării, fără a avea însă un impact negativ asupra creativităţii şi a intereselor pieţei şi ale cititorilor din Europa.
Sergio Gaetano Cofferati
Dnă preşedintă, doamnelor şi domnilor, sunt de părere că acordul între Google şi editorii din SUA conţine anumite elemente vădit interesante şi anumite perspective importante chiar şi pentru noi. Cu toate acestea, este important ca, odată cu aceste aspecte pozitive, să evaluăm şi chestiunile problematice pe care le conţine.
Pentru ca acordul să fie pozitiv, trebuie să schimbăm felul în care privim întregul subiect al drepturilor de autor, depăşind conflictul care există între dorinţa de a avea acces liber la produsele culturale online şi între protejarea exclusivă, fără excepţii, a drepturilor de autor.
Este adevărat că sistemul conceput de Google le-ar oferi utilizatorilor, per ansamblu, oportunitatea extraordinară de a accesa lucrări, în special lucrări care nu se mai tipăresc sau care sunt dificil de găsit din punct de vedere bibliografic şi, în acelaşi timp, le-ar oferi autorilor şi editurilor ocazia de a-şi îmbunătăţi oferta culturală şi de a-şi extinde publicul. Însă este la fel de adevărat că, având în vedere faptul că acordul se referă doar la cărţi şi lucrări înregistrate la Oficiul SUA pentru drepturile de autor sau cele publicate în Regatul Unit, Canada sau Australia, şi că nu se preconizează nicio măsură specifică pentru lucrările europene sau pentru cele din restul lumii - Google totuşi nu a făcut, până acum, altceva decât să-şi declare intenţia generală de a încheia acorduri similare şi cu alte ţări - Google se află, în virtutea acordului, într-o poziţie de monopol, nu în ultimul rând din cauza resurselor enorme de publicitate care vor fi ataşate noului sistem.
Impactul va avea consecinţe şi asupra industriilor culturale europene, în primul şi în primul rând din cauza întârzierii pe care o va avea Europa în întreg proiectul de digitalizare a bibliotecilor. În plus, numeroase cărţi europene au fost deja înregistrate începând din anul 1980 la Oficiul din SUA pentru drepturile de autor. Prin urmare, li se vor aplica noile norme de accesare a sistemului Google. Mult mai multe lucrări europene au fost păstrate în biblioteci americane care i-au oferit companiei Google posibilitatea de a-şi digitaliza propriul catalog.
Comisia Europeană a lansat un proiect european, care până la ora actuală a avut un impact mai redus decât se preconizează că va avea Google Books. Acordul dintre Google şi industriile culturale din SUA scoate astfel în evidenţă necesitatea unei sinteze între protecţia producţiei şi a drepturilor de autor şi între accesibilitatea pentru consumatori, nu în ultimul rând în lumina revoluţiilor tehnologice din ultimul deceniu. Riscul este ca Europa să rămână în urmă în dezvoltarea acestui potenţial nou model.
Vă spun sincer, dle comisar: propunerile care au fost făcute aici nu mi se par potrivite pentru rezolvarea problemei cu care ne confruntăm. Avem nevoie de o soluţie care să unească ţările Europei şi nu de una care să plaseze povara responsabilităţii de a acţiona pe umerii statelor membre.
Liam Aylward
în numele Grupului ALDE. - Dnă preşedintă, salut acţiunea Comisiei pentru afaceri juridice de a adresa Comisiei această întrebare în timp util. Proiectul de transpunere în format digital a cărţilor are impact asupra mai multor domenii politice europene şi ale statelor membre, cum ar fi drepturile de autor, competiţia, digitalizarea bibliotecilor şi cultura, şi, de aceea, trebuie să fie dezbătut şi necesită o atenţie echilibrată.
Digitalizarea cărţilor are multe avantaje evidente, atât la nivel cultural, cât şi la nivel economic. Prin ea, literatura şi învăţătura vor deveni mai accesibile pentru generaţia digitală. Va contribui la diseminarea cunoştinţelor şi a culturii. Le va permite studenţilor, academicienilor şi universităţilor accesul la informaţie şi la cercetare.
Pentru ca Europa să se afle în fruntea unei economii de succes, bazată pe cunoaştere, trebuie să progresăm prin tehnologii noi şi să rămânem în faţă în cursa pentru cunoaştere. Propriul meu stat membru, Irlanda, era cunoscut ca insula sfinţilor şi a cărturarilor, cu o mare tradiţie în domeniul creaţiei literare; iar încurajarea şi promovarea cititului şi a literaturii sunt mereu binevenite. Din păcate, trebuie să spun că toţi sfinţii s-au dus. Totuşi, proiectul de digitalizare nu trebuie să se desfăşoare în detrimentul procesului creativ din spatele literaturii, iar nivelul de trai al numeroaselor părţi interesate nu trebuie să fie influenţat în mod negativ. Este important să subliniem faptul că digitalizarea trebuie acceptată numai dacă drepturile părţilor interesate, printre care se numără autori, editori, ilustratori, graficieni şi traducători literari, sunt reprezentate şi protejate.
Având în vedere potenţialul pericol al digitalizării pentru piaţa cărţilor tipărite, este esenţial să garantăm remunerarea echitabilă a drepturilor deţinătorilor, iar acesta este un subiect pe care l-am deschis direct cu Comisia în luna octombrie a anului trecut. Din răspunsul Comisiei observ că aceasta a lansat deja o consultare publică şi a organizat audieri în vederea unui schimb de opinii cu părţile interesate. Salut aceşti paşi pozitivi şi, în cazul în care legislaţia Uniunii Europene privind drepturile de autor va fi adaptată, trebuie să existe o cooperare puternică cu părţile interesate, astfel încât modificările să le reprezinte interesele, facilitând, în acelaşi timp, o economie bazată pe cunoaştere.
Eva Lichtenberger
Dnă preşedintă, dle comisar, doamnelor şi domnilor, prin activităţile Google Books, strategia europeană a unei abordări uşoare, ţintite şi a sublinierii numeroaselor preocupări, care au fost exprimate în decursul acestei strategii, a fost pur şi simplu depăşită de realitate. Ne confruntăm cu digitalizarea vastă a cărţilor de către Google, inclusiv a cărţilor scrise de autori europeni, care nu şi-au dat permisiunea şi care acum sunt surprinşi şi deranjaţi de prezenţa lor în Google Books, prezenţă pe care nu şi-au dorit-o.
Legat de acest subiect, aş dori în primul rând să spun că, atunci când vorbim despre drepturile de autor, nu vorbim despre o simplă chestiune de bani. Este vorba despre suveranitatea autorilor, care ar trebui să aibă dreptul de a fi implicaţi în a decide dacă, în ce mod şi în ce formă se digitalizează şi se folosesc cărţile lor. Aceasta este o întrebare esenţială şi o necesitate majoră. Legată de această chestiune este şi problema extrem de critică a aşa-numitelor lucrări orfane, ale căror autori nu pot fi localizaţi. Trebuie să găsim o soluţie eficientă şi practică la această problemă.
Fiecare dintre noi a trecut prin situaţia de a fi împrumutat cuiva o carte preferată, de a nu o fi primit înapoi, iar apoi, de a nu o mai fi putut cumpăra de nicăieri, fiindcă nu se mai tipărea. Google Books ar fi, desigur, o soluţie foarte bună în astfel de cazuri, pentru că ar prezerva valori din lumea literară şi din alte domenii apropiate, valori care altfel ar dispărea din patrimoniul nostru cultural. Cu toate acestea, soluţia trebuie concepută astfel încât totul să aibă sens. Google Books nu poate pur şi simplu să ignore anumite lucruri pe baza unei presupuneri. Trebuie să se încerce găsirea autorului şi protejarea drepturilor sale. Aici intervin organismele de gestiune colectivă şi aş dori să văd găsirea unei soluţii corecte. După cum a spus şi dna Niebler, trebuie să discutăm despre rolul organismelor de gestiune colectivă în acest context.
Oricine are dreptul să respingă noile tehnologii, dar bineînţeles că trebuie să-şi asume şi consecinţele şi că s-ar putea ca în viitor să realizeze că nu face parte din bogatul fond de cunoaştere care s-a creat. Acesta este astăzi subiectul principal. Poate că este nevoie de excepţii statutare pentru a găsi o soluţie relativ eficientă la această problemă.
Emma McClarkin
în numele Grupului ECR. -Dnă preşedintă, pentru iubitorii de carte din electoratul meu din East Midlands şi din întreaga Europă, acestea sunt veşti bune. Cred că urmează izbucnirea unei revoluţii a cărţii şi salut declaraţia Comisiei.
Iniţiativa Google reprezintă un progres inevitabil şi logic, având în vedere evoluţia economiei digitale odată cu noile motoare ale pieţei şi cu noile dorinţe ale consumatorilor. Cred că acest tip de inovaţie din sectorul privat este binevenit, atâta vreme cât va lăsa loc competiţiei în viitor, precum şi unei protecţii corespunzătoare.
Bibliotecile, deşi reprezintă o sursă importantă de informaţii, sunt foarte puţin utilizate, doar nouă din zece cărţi fiind accesate, iar mii de cărţi nu le sunt accesibile consumatorilor, din cauză că nu se mai tipăresc sau din cauza non-viabilităţii publicării.
Cărţile publicate online le vor oferi autorilor ocazia de a recâştiga o parte din recunoştinţa şi, într-adevăr, din banii cuveniţi pentru lucrările lor.
Cu toate acestea, faptul că un astfel de acord de asigurare a digitalizării masive a cărţilor nu poate fi aplicat în Uniunea Europeană reprezintă unul dintre cele mai ilustrative exemple ale legilor fragmentate ale UE cu privire la drepturile de autor. Trebuie să creăm un cadru european al drepturilor de autor care să fie, în secolul 21, adecvat scopului. Europa trebuie să profite de ocazie pentru a prelua controlul asupra situaţiei şi pentru a garanta facilitarea digitalizării cărţilor în Europa, dar şi faptul că acordul Google Books va lua în considerare normele europene privind drepturile de autor.
Ar trebui să încurajăm participarea jucătorilor europeni la acest spaţiu, chiar şi în diferite limbi şi genuri. Pentru cei ca mine, cărora le place să simtă pagina între degete, acest acord nu va înlocui necesitatea unor librării fabuloase precum cele din electoratul meu din East Midlands. Într-adevăr, departe de a desfiinţa librăriile, posibilitatea de a accesa cărţi online ne oferă un mod complet nou de învăţare şi acces la cultură.
Departe de a ne distruge bibliotecile, aceasta va contribui la arhivarea şi protejarea lor şi le va oferi consumatorilor noştri mai multe posibilităţi în alegerea modului în care doresc să acceseze cărţi pentru educaţie şi plăcere.
Este o şansă a autorilor de a-şi lărgi piaţa şi publicul. Sunt de părere că acesta este începutul unei redescoperiri a marilor opere şi al declanşării unei explozii culturale. Este un lucru pe care trebuie să-l salutăm şi să-l încurajăm în mod pozitiv.
Patrick Le Hyaric
Dnă preşedintă, doamnelor şi domnilor, mulţi dintre noi au spus că Google este practic un monopol mondial, care încearcă să-şi însuşească patrimoniul cultural, literar şi jurnalistic al întregii lumi. Europa n-ar trebui să accepte să fie controlată de Google. În plus, strategia Google de a oferi serviciul în mod gratuit nu este decât o faţadă, deoarece transformă operele intelectuale în bunuri, în schimbul cărora obţin, prin intermediul publicităţii, un venit anual de peste 23 de miliarde de dolari.
După cum aţi spus şi dvs., dle Kallas, Europa trebuie să se angajeze într-un program de digitalizare. Cu toate acestea, procesele intentate de către autori din Statele Unite împotriva Google Books, pentru plagierea operelor lor, nu trebuie să servească la stabilirea, aici, a unui model de digitalizare care să transforme, la rândul său, literatura originală, lucrările jurnalistice sau ştiinţifice într-o marfă.
Din acest punct de vedere, am dori să ştim exact la ce se referă Comisia prin termenul atât de des utilizat de "licenţă colectivă”. Ideea de a crea o piaţă europeană pentru drepturile autorului ne preocupă foarte mult din acest punct de vedere. Nu trebuie să confundăm operele literare, care reprezintă un patrimoniu comun, cu spiritul de afaceri, care implică transformarea culturii într-o marfă.
Considerăm că Uniunea Europeană, împreună cu statele membre, ar trebui, aşadar, să garanteze drepturile autorilor, dreptul la proprietate intelectuală al scriitorilor, al jurnaliştilor şi al oamenilor de ştiinţă. Sistemele de digitalizare publică lansate într-o serie de state membre ar trebui susţinute şi combinate cu proiectul european Europeana, în scopul de a împiedica însuşirea privată a proprietăţii culturale publice.
Înainte de a lua vreo decizie, sunt de părere că Parlamentul ar trebui să iniţieze o conferinţă strategică europeană care să reunească instituţiile europene, statele membre, sindicatele autorilor, bibliotecile şi chiar operatorii de telecomunicaţii, pentru a elabora un model european de digitalizare publică ce respectă autorii şi operele acestora şi permite accesarea lor în număr cât mai mare. Acest proiect, împreună cu Europeana, ar trebui să funcţioneze în paralel cu celelalte sisteme care există în lume.
Bruno Gollnisch
(FR) Dnă preşedintă, misiunea de a digitaliza patrimoniul literar al Europei, nu numai în scopul de a-l conserva şi de a-l păstra în memorie, dar şi în scopul de a-l disemina şi de a-i promova influenţa, precum şi de a le permite europenilor accesul la cultura lor fantastică, reprezintă o provocare majoră în care autorităţile publice ar trebui să dea dovadă de mai multă implicare.
În momentul de faţă, Google se află în linia de foc, deoarece strategia sa comercială implică o tentativă de obţinere a unui avantaj decisiv şi durabil prin monopolizarea nu a conţinutului unei biblioteci virtuale mondiale, ci a accesului la această bibliotecă, şi prin preluarea, în schimb, a costurilor aferente acestui proces de digitalizare.
Alături de colegii mei din grupurile politice europene de dreapta, mă opun categoric oricărei situaţii exclusive care s-ar putea transforma într-un monopol. Celelalte probleme majore referitoare la proprietatea intelectuală şi la respectarea drepturilor de autor în cazul lucrărilor care nu se mai publică sau a celor orfane nu sunt insurmontabile. Legislaţia poate fi adaptată astfel încât acestea să fie incluse.
Întrebarea reală care se pune este însă următoarea: care sunt alternativele care există în Europa? Site-ul Europeana, care funcţionează de câteva luni, nu conţine decât 5 % dintre operele digitalizate din Europa. Jumătate din conţinutul său provine din surse furnizate de către Franţa, care, în sfârşit, se află în frunte prin Gallica, portalul Bibliotecii naţionale a Franţei şi prin INA (Institutul naţional al audiovizualului).
Cu toate acestea, fondurile alocate sunt derizorii în raport cu nevoile. Google este dispus să investească 15 milioane de euro pe an pentru digitalizarea rapidă şi punerea la dispoziţie, în zece ani, a aproximativ 20 de milioane de lucrări. Cât suntem dispuşi să punem pe masă? Dacă nu reuşim să răspundem la această întrebare, mi-e teamă că Google va fi singurul capabil să răspundă nevoilor pe care le au bibliotecile.
Tadeusz Zwiefka
(PL) Dnă preşedintă, potenţialele beneficii şi posibilităţi pe care proiectul Google Books le oferă consumatorilor, cercetătorilor şi majorităţii editorilor şi autorilor în vederea conservării patrimoniului cultural sunt, într-adevăr, incontestabile. Nu trebuie, însă, să tratăm cu indiferenţă consecinţele juridice, asupra cărora aş dori să mă concentrez, în calitate de reprezentant al Comisiei pentru afaceri juridice.
În primul rând, condiţiile care trebuie îndeplinite sunt, bineînţeles, clare. Mă gândesc la necesitatea de a respecta drepturile de autor şi la realizarea unui sistem adecvat de plată a redevenţelor care li se cuvin autorilor. Proiectul Google se bazează, din păcate, pe un sistem juridic anglo-saxon şi pe realităţi nord-americane privind piaţa care sunt complet nepotrivite pentru sistemul Uniunii Europene. În acest sens, activitatea Google în Uniunea Europeană se confruntă cu obstacole nu numai de natură juridică, ci şi de natură etică. Google presupune că un deţinător de drepturi de autor care nu doreşte să facă parte dintr-un acord este obligat să informeze Google în această privinţă. Acest lucru nu este, desigur, în conformitate cu legea noastră, care prevede că, înainte de scanarea unei cărţi şi punerea la dispoziţie a acestei scanări, este necesară obţinerea permisiunii autorului şi plata taxei corespunzătoare.
Un alt subiect este acela al aşa-numitelor "cărţi orfane”, adică al cărţilor în cazul cărora nu s-a putut identifica deţinătorul drepturilor de autor. În majoritatea statelor membre, organismele de gestiune colectivă reprezintă interesele deţinătorilor cunoscuţi ai drepturilor de autor şi, de asemenea, pe cele ale celor necunoscuţi, de exemplu prin securizarea pe o perioadă de timp a unui venit din vânzări, în cazul în care deţinătorul drepturilor de autor va fi găsit.
Aş dori, de asemenea, să subliniez necesitatea de a adapta prevederile juridice europene din domeniul drepturilor de autor la provocările erei digitale. În acelaşi timp, susţin în totalitate opinia dnei Reding şi a dlui McCreevy, precum şi afirmaţiile dlui Kallas, potrivit cărora digitalizarea lucrărilor protejate prin drepturi de autor trebuie să respecte pe deplin principiul drepturilor de autor şi remunerarea echitabilă a autorilor, astfel încât aceştia să poată beneficia la maximum de accesul la lucrările lor al publicului larg european. Pentru că nu trebuie, bineînţeles, să ratăm această ocazie în Europa.
Lidia Joanna Geringer de Oedenberg
(PL) Dnă preşedintă, oportunităţile pe care ni le oferă internetul au inspirat compania Google să readucă la viaţă în spaţiul virtual cărţi care nu se mai tipăresc, care au fost uitate sau care au dispărut în negura vremurilor. Ideea măreaţă de a crea o variantă modernă a Bibliotecii din Alexandria a dat însă naştere la dispute pe tema drepturilor de autor.
Acordul încheiat în urmă cu două săptămâni a mulţumit Asociaţia americană a autorilor publicaţi (Authors Guild) şi Asociaţia editorilor americani, precum şi câteva dintre organizaţiile europene echivalente. Acesta permite scanarea şi publicarea contra cost a titlurilor din patru ţări. Este vorba despre Statele Unite, Regatul Unit, Australia şi Canada. Utilizatorii de internet din aceste ţări vor avea posibilitatea de a citi gratuit 20 % dintre cărţile electronice (costurile fiind acoperite prin publicitate) şi vor fi nevoiţi să plătească pentru a citi restul de 80 %.
Din punctul de vedere al autorului şi al editurii, acest lucru va avea un avantaj dublu. În primul rând, va genera o plată unică de 60 până la 300 de dolari din partea Google pentru dreptul de a scana cartea, iar în al doilea rând, cartea electronică va genera 63 % din profituri prin serviciul Google Books. Cu alte cuvinte, autorii vor câştiga bani chiar şi din publicarea unei singure pagini din cărţile lor pe internet.
Cu toate acestea, puţine persoane iau în considerare faptul că utilizatorii europeni non-britanici a Google Books, de exemplu un utilizator belgian sau polonez de internet, nu vor avea acces nici măcar la acele 20 %. Serviciul acoperă mai ales titluri în limba engleză, iar orice editor sau autor european care doreşte să participe la program va trebui să negocieze singur cu Google. Europenii vor avea acces numai la cele mai puţin atrăgătoare categorii de cărţi - titluri care aparţin de domeniul public şi ale căror drepturi de autor au expirat demult, de exemplu cărţi din Bibliothèque nationale de France, care nu au fost împrumutate de 200 de ani. Acest lucru nu va avea ca rezultat crearea unei biblioteci electronice complete a titlurilor europene.
În afara anumitor rezerve cu privire la proiectul Google, cum ar fi monopolul companiei asupra pregătirii şi distribuirii cărţilor electronice şi nevoia de a-i plăti acesteia o parte din venituri şi publicitate, cred că lipsa unui sistem unitar al drepturilor de autor în Europa îl va face ineficient. Agitaţia juridică din jurul Google a scos în evidenţă consecinţele pe care le are lipsa unei legi uniforme a drepturilor de autor în Uniunea Europeană, precum şi imposibilitatea de a veni cu un răspuns unitar la iniţiativa Google. Este clar pentru toată lumea că armonizarea drepturilor de autor în Uniunea Europeană a devenit o necesitate urgentă.
Nessa Childers
Dnă preşedintă, Google este o companie americană pe care o cunoaştem bine cu toţii şi care ne oferă servicii online pe care mulţi dintre noi le utilizează zilnic. Având în vedere că sediul ei european se află în Irlanda, ştiu că este un angajator excelent şi un adevărat lider în tehnologia de internet de ultimă oră.
Digitalizarea cărţilor, precum în proiectul Google Books, are potenţialul de a deschide volume uriaşe din cunoaşterea mondială colectivă şi din patrimoniul cultural. Trebuie să susţinem eforturile de a face cărţile căutabile, citibile şi descărcabile. Suntem cu toţii de acord cu faptul că o bibliotecă digitală de genul celei pe care o propune Google va aduce beneficii reale. Acest lucru este valabil pentru librăriile noastre din Europa, care găzduiesc cărţi provenite chiar şi din secolul 17. Puţini oameni au posibilitatea de a vedea acele cărţi, însă prezenţa lor online va permite întregii lumi să le studieze şi să le aprecieze conţinuturile.
Totuşi, întrebarea pe care trebuie să ne-o punem, ca europeni, este dacă această reţea vastă de cunoaştere şi de cultură ar trebui să fie monopolizată de o singură companie privată americană. Nu am niciun dubiu cu privire la faptul că Google doreşte să-şi menţină faimosul motto "Nu fi rău”. Însă, ce garanţii avem că nu ar folosi puterea de monopol pentru a estima aceste cărţi la o valoare care depăşeşte posibilităţile cetăţenilor de rând? Accesul public la astfel de resurse este de o importanţă vitală.
De fapt, trebuie să facem tot ceea ce ne stă în putinţă pentru a sprijini crearea propriei noastre biblioteci digitale. Europeana pune la dispoziţie aproape cinci milioane de lucrări online. Misiunea sa este de a oferi un acces public cât mai larg la colecţiile culturale din Europa. Îmi pare rău că, până acum, doar Franţa a contribuit în mod serios şi că alte state membre, precum Irlanda, au contribuit mai puţin. Având în vedere că ţara din care provin are o istorie literară atât de bogată şi de impresionantă, fac apel la guvernul irlandez să participe mai mult la proiectul Europeana.
Trebuie să preţuim accesul public la cultura şi la patrimoniul nostru comun european. Mesajul clar adresat tuturor instituţiilor culturale europene este acela de a digitaliza şi de a face acest lucru acum.
Georgios Papanikolaou
(EL) Dnă preşedintă, faptul că trebuie să încurajăm accesul la informaţie şi la educaţie este o chestiune de principiu. În acelaşi timp, ar trebui să facilităm şi accesul la cultura europeană şi mondială, în care cuvântul scris ocupă într-adevăr un loc special. În acest sens, digitalizarea cărţilor şi accesul liber la acestea sunt de dorit, dar numai cu condiţia a ceea ce dezbatem astăzi, şi anume a protecţiei absolute a proprietăţii intelectuale.
Avem, totuşi, instrumente instituţionalizate similare în Uniunea Europeană. Mă refer în mod special la Europeana, proiect pe care trebuie să-l consolidăm şi să-l promovăm în continuare. Europeana reprezintă, în acelaşi timp, o bibliotecă, o şcoală, o videotecă şi o arhivă muzicală, respectând, bineînţeles, drepturile de proprietate intelectuală şi oferindu-le tuturor cetăţenilor dreptul la acces liber. Mijloacele necesare există. Întrebarea este: cum putem, ca Uniune Europeană, să ne utilizăm puterile pentru a deveni pionieri şi a nu ajunge doar să monitorizăm evoluţiile din sectorul privat.
Edit Herczog
(HU) Acesta nu este decât un nou exemplu al trecerii noastre de la galaxia lui Gutenberg la cea digitală. Ritmul lent al procesului legislativ este motivul pentru care lumea afacerilor ne-a ajuns din urmă. Procesul legislativ trebuie să prindă viteză. Trebuie să evităm anarhia şi să prevenim formarea monopolurilor. Trebuie să garantăm atât libertatea cititorilor, cât şi pe cea a scriitorilor şi a comercianţilor. De asemenea, trebuie să garantăm diversitatea culturală şi nediscriminarea limbilor minoritare. Trebuie să facem tot posibilul pentru a elimina analfabetismul digital. Acestea sunt sarcinile pe care le avem, şi nu sunt sarcini uşoare.
Helga Trüpel
Dnă preşedintă, sunt responsabilă pentru noul raport cu privire la Europeana şi sunt convinsă că trebuie să găsim un echilibru foarte bun între a respecta, pe de-o parte, drepturile la proprietatea intelectuală şi a le oferi, pe de altă parte, un acces uşor tuturor utilizatorilor noştri.
Acest lucru înseamnă că avem nevoie de definiţii foarte clare în ceea ce priveşte modalitatea de reformare a drepturilor de autor. Prin urmare, avem nevoie de decizia Comisiei cu privire la ce tip de utilizare europeană echitabilă ne dorim şi de definiţii clare cu privire la lucrările orfane. Aş dori să aflu de la Comisie dacă, în cazul în care într-adevăr nu ne dorim să rămânem în urma Statelor Unite, ar trebui să finanţăm digitalizarea operelor de artă europene şi să alocăm mai multe fonduri pentru Europeana din noua Strategie de la Lisabona. Altfel, vom lăsa Google să se ocupe de acest lucru, ceea ce nu ar fi cea mai bună soluţie pentru evitarea structurii de monopol care deja există.
Rui Tavares
(PT) Dnă preşedintă, este foarte ironic, nu-i aşa? Ceea ce a făcut Google prin preluarea de proprietate intelectuală şi prin reproducerea acesteia pentru uz privat a fost iniţial vizibil ilegal, potrivit concluziilor la care a ajuns chiar Departamentul de justiţie din SUA. La o scară mai mică, aceasta este definiţia pirateriei. De ce ar trebui să existe vreo diferenţă între utilizatorii individuali care fac acest lucru şi o companie enormă precum Google?
Primul nostru principiu ar trebui să fie, aşadar, următorul: nu trebuie să-i privilegiem pe cei puternici.
Al doilea nostru principiu este acela că nu putem să depindem de bunăvoinţa unui monopol. La fel ca şi multe alte persoane prezente aici, sunt de părere că Google este o companie interesantă. Cred că ideea lor este una inovatoare şi bună. Însă ce se va întâmpla dacă, mai târziu, Google va creşte preţurile, la fel cum au făcut, de exemplu, editurile jurnalelor academice, majorând preţurile de sute de ori? Ce se va întâmpla dacă vor restricţiona accesul la anumite cărţi? Au o cotă de 15 % rezervată cărţilor care pot fi cenzurate.
Avem nevoie de o bibliotecă digitală mondială, reglementată de un consorţiu global, inclusiv de universităţi - care să garanteze calitatea - şi de biblioteci naţionale; un consorţiu în care Europa va avea, în mod evident, o mult mai mare putere de conducere şi de decizie decât în momentul de faţă. A început cu cărţile; vor urma operele de artă din muzeele europene. Europa nu-şi poate permite să piardă această ocazie.
Zoltán Balczó
(HU) În timp ce vorbim acum despre digitalizarea patrimoniului mondial literar de către o companie privată - în acest caz, Google - părem a ne ocupa numai de prezent. S-a afirmat într-un discurs că cei de aici vor continua, în orice caz, să recurgă la cărţile tipărite. Însă calea pe care o deschidem acum le va oferi generaţiilor viitoare o oportunitate sau un dezavantaj cu care trebuie, în mod evident, să ne confruntăm. Prin urmare, problema principală nu este numai, aşa cum s-a spus, faptul că industria culturală europeană va fi afectată. Nu, o astfel de decizie va influenţa cultura europeană. De fapt, există pericolul extrem ca o companie să deţină patrimoniul cultural al lumii sau, privind în viitor, prezentul cultural al acesteia. De aceea, este imperativ ca Europa să-şi elaboreze propria strategie clară în acest domeniu.
Piotr Borys
(PL) Dnă preşedintă, în primul rând, digitalizarea reprezintă o şansă enormă de a pune la dispoziţia unui număr cât mai mare de europeni patrimoniul nostru cultural, european şi mondial. Acest proiect se potriveşte foarte bine cu obiectivele noii Strategii de la Lisabona.
Se pare însă că, în primul rând, necesită standardizarea întregii chestiuni referitoare la lucrările orfane. În primul şi în primul rând ar trebui ca, în acest domeniu, să avem soluţii europene armonizate pentru gestionarea veniturilor provenite din lucrările orfane. Statele membre au soluţii diferite în această privinţă.
În al doilea rând, publicarea lucrărilor epuizate necesită o supraveghere specială. După părerea mea, chestiunea lucrărilor epuizate ar trebui să fie armonizată. Nu putem permite crearea unei situaţii în care să nu existe o reglementare strictă cu privire la lucrările epuizate. În al treilea rând, nu putem accepta în sistemul juridic european metoda de sustragere, deoarece aceasta îi va permite companiei Google să digitalizeze lucrări fără consimţământul autorului.
Cred că ar trebui să adoptăm măsuri mai cuprinzătoare pentru Uniunea Europeană în acest domeniu. Cred, de asemenea, că dacă vrem să concurăm, în sensul pozitiv al cuvântului, cu Google, sau să colaborăm cu această companie, ar trebui în orice caz să accelerăm lucrările la Europeana şi, în special, lucrările din statele membre.
Seán Kelly
Dnă preşedintă, vă voi spune o scurtă poveste, pentru a-mi ilustra punctul de vedere.
Probabil că primul caz în care a apărut problema drepturilor de autor a avut loc în Irlanda, în urmă cu 1 500 de ani, când un călugăr cu numele Finian l-a invitat pe un alt călugăr, numit Columcille, la mănăstirea sa. Finian lucra în acea vreme la un manuscris. Columcille îl descoperise şi se trezea noapte de noapte ca să-l copieze.
Finian nu s-a bucurat de acest lucru şi l-a cerut înapoi. Nu l-a primit, aşa că a apelat la Înaltul Rege. Înaltul Rege a ascultat cazul şi a ajuns la o concluzie, şi anume - o voi spune mai întâi în irlandeză - do gach bó a lao, do gach leabhar a chóip sau "fiecare vacă trebuie să aibă viţelul ei, iar fiecare carte copia ei”.
Aceasta este la fel de relevantă astăzi precum a fost acum 1 500 de ani, deoarece drepturile de autor şi drepturile la proprietatea intelectuală trebuie să fie garantate. Spun, aşadar, că "fiecare vacă trebuie să aibă viţelul ei, iar fiecare carte copia ei”, la fel cum fiecare autor şi artist trebuie să aibă drepturi de autor şi drepturi la proprietatea intelectuală.
Siim Kallas
vicepreşedinte al Comisiei. - Dnă preşedintă, Comisia face tot posibilul pentru a dezvolta zona digitală în societatea noastră. Am impresia că Google - şi, în special, proiectul său privind cărţile - a apărut ca un mare factor integrator pentru Uniunea Europeană, pentru că, după cum bine ştiţi, - iar acest lucru apare în toate ziarele - drepturile de autor s-au aflat până acum în mod explicit sub controlul statelor membre şi al legislaţiei naţionale.
Acum avem nevoie de un fel de abordare comună, pentru care Comisia se bucură să poată veni cu propuneri. Următoarea Comisie va lua cu siguranţă toate aceste aspecte foarte în serios, iar acest lucru va fi o prioritate. Suntem de acord cu faptul că publicarea online a cărţilor este necesară şi că trebuie să se întâmple rapid. Se va întâmpla oricum, fie că ne dorim sau nu acest lucru. Cel mai important este faptul că autorii trebuie să fie plătiţi pentru cărţile publicate online. Planificăm o directivă-cadru pe această temă - incluzând organismele de gestiune colectivă, care trebuie să fie transparente şi răspunzătoare faţă de membrii săi. Directiva-cadru va apărea undeva între toamna anului 2010 şi primăvara anului 2011.
Nu trebuie să rămânem în urmă, şi propunem norme europene simple privind cărţile orfane şi, de asemenea, cărţile epuizate. Propunerea UE va garanta că lucrările vor fi digitalizate numai în urma unei permisiuni şi, în plus, va avea loc o căutare serioasă a lucrărilor orfane.
Să continuăm această discuţie. Dorim să le mulţumim, încă o dată, Comisiei pentru afaceri juridice şi onorabililor deputaţi, dna Niebler şi dl Lehne, pentru iniţiativa lor de a deschide o astfel de dezbatere.
Preşedintă
Dezbaterea este închisă.
Declaraţii scrise (articolul 149 din Regulamentul de procedură)
Bogusław Sonik  
Google Books, noul serviciu oferit de Google, a creat în ultima vreme o serie de controverse. Proiectul se bazează pe accesul liber la un număr mare de cărţi scanate, patru milioane dintre acestea fiind scrise de autori europeni. Situaţia naşte întrebări cu privire la îngrădirea libertăţii internetului şi la provocările cu care se confruntă legiuitorii din cauza unei societăţi informaţionale aflate într-o dezvoltare dinamică.
După cum subliniază în mod corect Comisia Europeană, digitalizarea cărţilor cu drepturi de autor ar trebui să respecte în totalitate principiul drepturilor de autor şi să-i recompenseze în mod corespunzător pe autori, care au cel mai mult de câştigat de pe urma accesării lucrărilor lor de către publicul larg european. Însă, în acelaşi timp, Comisia a pus problema eficienţei sistemului european al drepturilor de autor în faţa provocărilor erei digitale: permite actualul acquis accesul consumatorilor europeni la versiunile digitalizate ale cărţilor? Garantează acesta remunerarea autorilor?
Proiectul Google Books pune cărţile la dispoziţia unui public mult mai larg de cititori decât ar face-o o bibliotecă obişnuită. Libera publicare a cărţilor pe internet s-a lovit însă de restricţii similare celor care au apărut în domeniul publicării muzicii. Legea nu a ţinut pasul cu dezvoltarea comunicaţiilor digitale, astfel încât este necesară crearea unui nou cadru legislativ care să permită reglementarea unei realităţi aflate în continuă schimbare. Este, de asemenea, nevoie de un compromis între beneficiile proiectelor precum Google Books şi drepturile autorilor de a fi remuneraţi pentru lucrările lor.
(Şedinţa a fost suspendată la ora 11.50 şi reluată la ora 12.00)
