KZP un ekosistēmiska pieeja zivsaimniecības pārvaldībā (īss izklāsts)
Priekšsēdētājs
Nākamais punkts ir ziņojums, ko Zivsaimniecības komitejas vārdā iesniedza Pedro Guerreiro, par KZP un ekosistēmiska pieeja zivsaimniecības pārvaldībā.
Pedro Guerreiro
Šajā Komisijas paziņojumā ir ietverti dažādi jautājumi, kas ir daļa no debatēm par iespējamo kopējās zivsaimniecības politikas reformas 2012. gadā.
Manā ziņojumā, kas ir apstiprināts Parlamenta Zivsaimniecības komitejā ir izklāstīti vairāki faktori, kurus mēs uzskatām par svarīgiem šo debašu kontekstā.
Zveja ir svarīga darbība, kas nodrošina cilvēkus ar ēdienu un garantē izdzīvošanu, un tas ir zivsaimniecības politikas primārais mērķis.
Šajā kontekstā ir svarīgi uzsvērt zvejas nozīmi katras EEZ dalībvalsts ūdeņos tās suverenitātes un neatkarības nodrošināšanā, īpaši pārtikas ziņā.
Kopējai zivsaimniecības politikai (KZP) būtu jāveicina zvejniecības nozares modernizācija un ilgtspējīga attīstība, aizsargājot tās sociāli ekonomisko dzīvotspēju un zivju resursu ilgtspēju, garantējot zivju piegādi iedzīvotājiem un pārtikas apgādes suverenitāti un nodrošinātību ar pārtiku, darbavietu saglabāšanu un labākus dzīves apstākļus zvejniekiem.
Ņemot vērā pašas KZP mērķus, tā nedrīkst būt pakļauta kādai cita līdz šim noteiktai Kopienas politikai.
Citiem vārdiem sakot, zivsaimniecības politika nav un nevar būt okeānu vai jūras vides politika.
Tā kā zveja ir darbība, kas izmanto pašatjaunojošos resursus, pirmais un galvenais zvejniecības pārvaldības uzdevums ir tieši vai netieši kontrolēt kopējo zvejas piepūli tā, lai sasniegtu maksimāli ilgtspējīgu nozveju.
Zvejniecības politikas pamatā ir jābūt savstarpējas atkarības principam starp zvejnieku labklājību un to ekosistēmu ilgtspēju, kuru neatņemama daļa viņi ir, īpaši, ņemot vērā piekrastes un individuālās mazapjoma zvejas specifisko dabu un nozīmi.
Ekosistēmiskas pieejas piemērošana jūras vides pārvaldībai nosaka nepieciešamību piemērot multidisciplinārus un starpnozaru pasākumus, ietverot dažādus jūras ekosistēmas ietekmējošus pasākumus un politikas virzienus, kas būtiski pārsniedz zivsaimniecības jomā jau pieņemtos pasākumus.
Priekšlikuma par zivju resursu novērtējuma ekosistēmisku analīzi pamatā ir jābūt apstiprinātiem zinātniskiem datiem, nevis nojausmām, kuru pamatā ir aizspriedumainas idejas.
Jāuzsver, ka pastāv ievērojamas atšķirības starp dažādām jūras teritorijām un to zivju resursiem, kā arī starp dažādām flotēm un izmantotajiem zvejas rīkiem un to ietekmi uz ekosistēmām, un tāpēc ir nepieciešami daudzveidīgi, specifiski un konkrētam gadījumam pielāgoti zvejniecības pārvaldības pasākumi, pēc nepieciešamības izmaksājot kompensācijas zvejniekiem sociāli ekonomisko seku gadījumos.
Lai nodrošinātu jūras ekosistēmu ilgtspēju, zvejas darbības un attiecīgo vietējo zvejniecības kopienu pastāvēšanu, mēs uzskatām, ka ir svarīgi, lai dalībvalstis īstenotu suverenitāti 12 jūdžu teritoriālo ūdeņu zonā un lai teritoriju, kas atbilst attālāko reģionu EEZ, uzskatītu par ekskluzīvas piekļuves zonu.
Šajā sakarībā pastāv bažas par priekšlikumiem attiecībā uz pieeju resursiem, kuru mērķis ir veicināt individuāli nododamu kvotu sistēmu, kas varētu radīt sekas saistībā ar zvejas darbību koncentrēšanu un zvejas tiesību individuālu piešķiršanu.
Tāpat arī jānorāda, ka nepiemērota un nepamatota ir tāda politika, kas veicina zvejas kuģu neselektīvu nodošanu lūžņos, kur netiek ņemtas vērā zvejas flotes īpatnības, resursi, katras dalībvalsts patēriņa vajadzības un sociāli ekonomiskā ietekme.
Visbeidzot es vēlos uzsvērt, ka ienākumu straujo sarukumu nozarē izraisa ne tikai zvejas ierobežojumi, bet īpaši stagnācija/ pirmā pārdevuma cenu kritums, kam seko ražošanas izmaksu straujš kāpums (dīzeļdegviela un benzīns).
Androulla Vassiliou
Komisijas locekle. - Priekšsēdētāja kungs, Komisija atzinīgi vērtē iesniegto ziņojumu un atbalstu, kas sniegts mūsu perspektīvām attiecībā uz ekosistēmisku pieeju.
Viena no galvenajām paziņojumā minētajām Komisijas ziņām ir tāda, ka, kamēr zivsaimniecība ir atkarīga no veselīgām jūras ekosistēmām, zvejniecības pārvaldība nevar tikt attiecināta uz visu okeāna pārvaldību. Veselīgas jūras ekosistēmas var nodrošināt tikai ar politiku, kas aptver visas ekosistēmas ietekmējošās nozares.
Tāpēc Komisija uzskata jūrniecības politiku, un īpaši tās vides pīlāru, Jūras vides stratēģijas direktīvu, par galveno elementu ekosistēmiskas pieejas ieviešanā. Šāda pieeja sniegs pārliecību zvejniecības nozarei, ka visu cilvēka darbību, ne tikai zivsaimniecības, radītā ietekme uz jūras ekosistēmām tiek vērtēta proporcionāli un saskaņoti. Tāda ir arī ziņojuma pārliecība, un šajā ziņā mēs to novērtējam.
Es uzsvēršu, ka tas nenozīmē, ka viena politika būs pakļauta otrai - ka mēs ar šo pieeju veidojam hierarhiju starp, piemēram, Jūras vides stratēģijas direktīvu un kopējo zivsaimniecības politiku.
Jūras vides stratēģijas direktīva kopējai zivsaimniecības politikai ir rīks, kas nepieciešams, lai nodrošinātu zivsaimniecības resursu bāzi nākotnē, bet kopējās zivsaimniecības politikas devums Jūras vides stratēģijas direktīvai būs pārvaldības pasākumu īstenošana, lai veicinātu veselīgu jūras ekosistēmu mērķu sasniegšanu.
Kā teikts ziņojumā, pārtikas vajadzību apmierināšana, stratēģiskās zivrūpniecības un zvejnieku kopienu dzīvotspējas aizsargāšana un jūras ekosistēmu ilgtspējas saglabāšana nav nesavienojami mērķi. Tieši pretēji, ilgtermiņā šie mērķi saplūst.
Ziņojumā ir minēti daudz jautājumi saistībā ar specifiskiem nākotnē izmantojamiem instrumentiem. Šie ir svarīgi un piemēroti jautājumi, kurus mēs risināsim debatēs par kopējās zivsaimniecības politikas reformu. Tāpēc es šeit nesniegšu atsevišķus komentārus par šiem jautājumiem.
Tomēr es uzsvēršu dažus punktus, kuriem mēs varētu nepiekrist. Ziņojumā ir teikts, ka būtu nepieciešams izmaksāt subsīdijas vai kompensācijas zvejniekiem, kurus skāruši ekosistēmu aizsardzības pārvaldības plāni un pasākumi. Mēs domājam, ka tieša subsidēšana nav ceļš uz problēmas risinājumu, savukārt risinājumam būtu jāpalīdz nozarei kļūt ekonomiski elastīgākai, bet piekrastes kopienām dažādot to ekonomiskās aktivitātes.
Ziņojumā ir teikts arī, ka krājumu atjaunošana no akvakultūras varētu būt instruments savvaļas zivju krājumu papildināšanai. Lai arī tas varētu darboties dažos ļoti specifiskos gadījumos, mēs nedomājam, ka tas kopumā atrisinās problēmu. Zivju krājumi ir jāatjauno, piemērotā veidā pārvaldot cilvēku radīto ietekmi uz jūras ekosistēmām, tajā skaitā zivsaimniecību un citām nozarēm.
Mēs atgriezīsimies pie detalizētākām debatēm par zvejniecības pārvaldības instrumentiem, debatējot par un attīstot kopējās zivsaimniecības politikas reformu, sākot ar zaļo grāmatu, ko mēs publicēsim aprīlī. Pagaidām es pateicos Parlamentam par atbalstu mūsu pieejai, kas aprakstīta šajā ziņojumā.
Priekšsēdētājs
Debates tiek slēgtas.
Balsojums notiks otrdien plkst. 12.00.
Rakstiskas deklarācijas (Reglamenta 142. pants)
Daciana Octavia Sârbu  
Zivju krājumi Eiropas Savienības ūdeņos turpina iznīkt gan pārmērīgas zvejas un nepiemērotu instrumentu izmantošanas dēļ, gan citu nozaru, īpaši tūrisma, radītās ietekmes uz jūras bioloģiju. Zinātnieku pētījumi par faktoriem, kas ietekmē jūras ekosistēmas, tajā skaitā par klimata pārmaiņām, sniegs iespēju noteikt, kā attīstīt zvejas resursus, un nodrošināt, ka tiek veikti piesardzības pasākumi, lai novērstu ātru, nepārtrauktu zivju krājumu samazināšanos.
Tā kā zveja ir svarīga aktivitāte, kas nodrošina cilvēkiem pārtiku un garantē izdzīvošanu, zvejas resursu ilgtspējīga pārvaldība ir ļoti svarīga laikā, kad jūras bioloģiskā daudzveidība samazinās. Šī iemesla dēļ visās iniciatīvās attiecībā uz Eiropas savienības piekrastes teritorijas ilgtspējīgu attīstību ir svarīgi ņemt vērā sociālos, ekonomiskos un vides faktorus.
