Úprava pracovní doby (rozprava) 
Předsedající
Dalším bodem je doporučení pro druhé čtení, které učinil Výbor pro zaměstnanost a sociální věci ke společnému postoji Rady (10597/2/2008 - C6-0324/2008 - k přijetí směrnice Evropského parlamentu a Rady, kterou se mění směrnice 2003/88/ES o některých aspektech úpravy pracovní doby (zpravodaj: Alejandro Cercas).
Alejandro Cercas
Pane předsedající, pane komisaři, paní ministryně, přezkum směrnice o pracovní době upoutal pozornost a vzbudil obavy milionů Evropanů. Podle našeho názoru je návrh Rady velkou politickou a právní chybou.
Často se divíme, proč jsou občané nespokojeni s evropskými orgány, s volbami do Evropského parlamentu či s naší politickou agendou. Dnes máme jasné vysvětlení: stačí se podívat na obrovskou propast, která zeje mezi návrhy Rady a názory tří milionů lékařů a všech evropských odborových svazů, které zastupují 150 milionů pracujících.
Doufám, že toto - mám na mysli odlišný názor Parlamentu - nechápete jako neúspěch, nýbrž jako příležitost, jak začít znovu naslouchat obavám občanů, aby lidé viděli, že hovoříme-li o sociálním rozměru Evropy, nepronášíme pouze prázdná slova a nečiníme falešné sliby.
48hodinový pracovní týden je velmi starý cíl. Byl přislíben ve Versailleské smlouvě a byl předmětem úmluvy Mezinárodní organizace práce.
Požadavky na práci pro život a nikoli život pro práci vyústily v jedinečný sled růstu produktivity v Evropě, který provázel nárůst objemu volného času pro pracující. Od tohoto paradigmatu nemůžeme ustoupit.
Zdá se, že orgány v obavách z globalizace či ve snaze o získání konkurenčních výhod mění názor a zapomínají, že uspějeme pouze prostřednictvím excelence.
Postoj Rady je přesným opakem postoje Parlamentu. Domníváme se, že jsou dobré důvody k tomu, aby byl zohledněn názor Parlamentu.
Zaprvé - možnost výjimky jde proti duchu a liteře Smlouvy.
Za druhé - rozhodnutí použít výjimku není projevem pružnosti pravidla, nýbrž zcela ruší právní předpis, činí z mezinárodních úmluv a norem bezvýznamné dokumenty a vrací vztahy v průmyslu zpět do 19. století.
Za třetí - osobní, individuální zřeknutí se práva je spolehlivý způsob, jak uvrhnout nejslabší členy společnosti do těch nejvíce nelidských situací spočívajících ve vykořisťování.
Posledním důvodem je to, že bude-li členským státům umožněno mít vnitrostátní odchylky od evropského práva, otevře se tak mezi našimi zeměmi cesta k sociálnímu dumpingu.
Existuje řada studií, které ukazují, v jakém rozsahu vede využívání výjimky k nevýslovnému poškození zdraví a bezpečnosti pracujících. Tytéž studie ukazují, jak obtížně shánějí ženy práci a budují kariéru a jak je pro ně těžké skloubit pracovní a rodinný život.
Tento návrh směrnice je tudíž horší než směrnice, která je nyní v platnosti. V budoucnu by možnost výjimky nefungovala jako jednorázová výjimka, nýbrž jako stálé obecné pravidlo, a co více, fungovala by ve jménu svobody a sociálního pokroku.
Jiná významná nesrovnalost se týká práv personálu ve zdravotnictví. Je skutečně obrovskou nespravedlností přestat u těch, kdo pečují o zdraví a bezpečnost milionů pracovníků, započítávat pracovní pohotovost. S touto absurdností se pojí oslabení práva na povinnou dobu odpočinku po době ve službě.
Snažili jsme se dosáhnout dohody s Radou, abychom mohli na toto plenární zasedání přijít s kompromisním řešením, avšak nebylo to možné. Vy v Radě nejste ochotni jednat a chcete prosazovat svůj společný postoj, aniž by se v něm změnila jediná čárka.
Doufám, že ve středu tento Parlament učiní přítrž těmto záměrům Rady. Ukáže tak celé Evropě, že je naživu a odhodlán pokračovat v evropské integraci, aniž by se zapomínalo na sociální rozměr a práva lékařů, pracujících, žen a evropských občanů obecně.
Doufám také, poté budeme moci s podporou a kvalitní prací Komise zahájit dohodovací řízení a dospět ke kompromisu, který bude přijatelný pro oba účastníky legislativního procesu. Musíme zajistit, aby Rada brala vážně flexikuritu a skloubení pracovního a rodinného života.
Toto je příležitost. Učiňme, co je v našich silách, abychom překlenuli hluboký příkop mezi námi a evropskými občany.
(Potlesk)
Valérie Létard
úřadující předsedkyně Rady. - (FR) Pane předsedající, pane komisaři, pane Cercasi, dámy a pánové, shromáždili jsme se zde dnes večer k rozpravě o tématu, které nás zaměstnává již několik let, o tématu, které je důležité pro všechny evropské pracující, tedy o přezkumu směrnice o pracovní době.
Text, který je předložen Evropskému parlamentu, je výsledkem kompromisu, jejž jsme dosáhli na zasedání Rady dne 9. června za slovinského předsednictví. Kompromis se týkal jak směrnice o pracovní době, tak směrnice o dočasné práci. Rada tento kompromis přijala s pevným přesvědčením, že představuje krok vpřed, pokud jde o situaci pracujících v Evropě, a to se týká obou jeho rozměrů.
Na základě směrnice o dočasné práci se v Evropě stává pravidlem zásada rovného zacházení od prvního dne. To je pro miliony lidí, kteří pracují v tomto odvětví, krokem vpřed. Evropský parlament navíc tuto směrnici definitivně přijal dne 22. října, a já toto rozhodnutí vítám, neboť se tak zlepší situace dočasných pracovníků v sedmnácti členských státech, kde není zásada rovného zacházení od prvního dne vnitrostátními právními předpisy stanovena.
Pokud jde o kompromis ve věci pracovní doby, zavádíme záruky, které budou sloužit jako rámec pro výjimku, která pochází z roku 1993, kdy byla zavedena bez omezení a časového limitu. Stávající text stanoví limit 60 či 65 hodin podle okolností, předchozí limit byl 78 hodin.
Znemožňuje také podpis individuální dohody o výjimce v průběhu čtyř týdnů od doby, kdy byl pracovník zaměstnán, a zavádí posílené sledování ze strany inspektorátu práce. Chtěla bych dodat, že společný postoj Rady zavádí výslovnou doložku o přezkumu výjimky. Konečně bych chtěla zdůraznit, že kompromis, jejž bylo dosaženo za slovinského předsednictví, umožňuje zohlednit specifické okolnosti pracovní pohotovosti. To pomůže mnoha zemím, a to zejména, pokud jde o zdravotnictví.
Přezkum směrnice o pracovní době je samozřejmě kompromisem, a jako u každého kompromisu, musíme se něčeho ze svých původních cílů vzdát. Mám na mysli zejména zrušení možnosti výjimky, které prosazovala Francie a některé jiné země, avšak šlo o menšinový názor, a neměli jsme dostatek síly, abychom jej v Radě prosadili.
Až přikročíte k hlasování ve druhém čtení, je důležité, abyste měli na paměti cíl, který bychom měli mít společný - dospět ke znění, které bude přijatelné pro všechny, a vyhnout se pokud možno dohodovacímu řízení. Samozřejmě existují velké rozdíly mezi stanoviskem Parlamentu z prvního čtení a společným postojem Rady, avšak Parlament musí uznat, že některé členské státy potřebují naléhavě vyřešit problém pracovní pohotovosti, že slovinský kompromis zahrnuje prvky, které znamenají pokrok pro pracující, a že v rámci Rady neexistuje většina, která by umožnila zrušení možnosti výjimky, jak existuje bez omezení od roku 1993.
Před vaší nadcházející rozpravou bych vás chtěla upozornit zejména na dva body.
Pokud jde o definici pracovní pohotovosti, často je záměr Rady chápán chybně. Cílem není zpochybnit práva, která již pracující získal, nýbrž umožnit ochranu stávající rovnováhy v některých členských státech. Rozprava v Evropském parlamentu by mohla přinést užitečný vhled do otázek, které se této nové definice týkají.
Záměrem Rady není organizovat zeslabení nebo omezení práv lidí. Naopak - Rada se snaží zachovat stávající rovnováhu v členských státech, s níž je spojen výpočet pracovní pohotovosti specifickým způsobem, aby byla zohledněna část pracovní pohotovosti, při které nedojde k výkonu práce.
Pokud jde o doložku o přezkumu výjimky, musíme se dohodnout a necítit se ani jako vítězové, ani jako poražení, neboť, objektivně řečeno, rovnováha pravomocí to neumožňuje. Slovinský kompromis stanoví, že směrnice bude po šesti letech na základě hodnotící zprávy přezkoumána. Všechny možnosti tedy zůstávají otevřeny, a proto vyzývám k příměří, pokud jde o tuto otázku výjimky.
Dnes večer leží na Evropském parlamentu zodpovědnost. Vaše hlasování určí výsledek této otázky, kterou se zabýváme již od roku 2004. Doufám, že rozprava, která nyní začne, se oprostí od veškeré konfrontace a zohlední silné ambice Rady, které se odrážejí v jejím společném postoji.
Jsem přesvědčena, že v tomto duchu můžete otevřít cestu brzkému vyváženému řešení.
Vladimír Špidla
člen Komise. - (CS) Vážený pane předsedo, vážené paní poslankyně, vážení páni poslanci, zcela chápu mnohé obavy, které byly v souvislosti s touto komplexní a důležitou problematikou vysloveny. Klíčová otázka zní takto: Trvá Parlament na stanovisku, které přijal v roce 2005 v prvním čtení, jak se znovu uvádí v návrhu zpravodaje, nebo Parlament uvažuje o tom, že by v reakci na společný postoj, který přijala Rada v září minulého roku, svůj postoj změnil?
Dovolte mi shrnout v krátkosti několik bodů, o nichž se domnívám, že jsou pro diskusi o pracovní době relevantní. Za prvé, jsem přesvědčen o tom, že přepracování této směrnice je důležitým a bezodkladným úkolem. Veřejné služby po celé Evropě po nás požadují vyjasnění právní situace, pokud jde o dobu pracovní pohotovosti. Tato otázka byla klíčovou motivací pro revizi směrnice. Trvající nejistota z posledních let měla velmi nepříznivý dopad na organizaci nemocnic, pohotovostních služeb a ústavní péče i na podpůrné služby pro zdravotně postižené osoby. My všichni jsme byli žádáni, abychom v této souvislosti podnikli kroky. S touto žádostí se na nás obraceli ústřední i místní vládní orgány, organizace, jednotliví pracovníci i občané i Evropský parlament.
Za druhé jde o velmi významnou problematiku rozdělující Radu a Parlament, a sice o budoucnost výjimky ("opt-out"). Jsem dobře obeznámen se stanoviskem k této otázce, které Parlament zaujal v prvním čtení. Rád bych upozornil na to, že Komise v roce 2005 podstatným způsobem pozměnila svůj legislativní návrh a navrhla zrušení této výjimky, že tak učinila v reakci na stanovisko Parlamentu z prvního čtení a že se po čtyři roky těžkých vyjednávání s Radou snažila tento postoj hájit.
Myslím ale, že je třeba vzít v úvahu realitu. V roce 2003 využívaly této výjimky jen asi čtyři členské státy, ale dnes je to již patnáct členských států. A mnohem více členských států si chce zachovat možnost jejího uplatnění v budoucnu. Úvahy vedoucí k rozhodnutím v Radě jsou zřejmé. Výjimka je již stanovena v současné platné směrnici, a pokud se Parlament a Rada nedohodnou na jejím zrušení, zůstane v platnosti bez jakéhokoli omezení podle současného znění.
Proto je v souvislosti s tímto přepracováním mým největším zájmem, abychom velkému počtu pracovníků po celé Evropě, kteří výjimku uplatňují, zajistili řádnou pracovní ochranu. Z toho důvodu považuji za důležité zaměřit se na skutečné podmínky, které pracovníkům, jež se pro výjimku rozhodnou, zajistí v tomto ohledu svobodné rozhodnutí, a zaručit bezpečnost a ochranu zdraví pracovníků využívajících této výjimky a také absolutní limity průměrného počtu pracovních hodin. O to usiluje i společný postoj.
Společný postoj rovněž obsahuje specifické, dobře zformulované ustanovení pro budoucí revizi výjimky. Mnoho členských států, které výjimku v nedávné době zavedly, tak učinilo hlavně pro účely pracovní pohotovosti. Tyto členské státy možná budou schopny přehodnotit používání této výjimky poté, co budou znát účinky veškerých změn, které v oblasti pracovní pohotovosti učiníme.
Závěrem bych chtěl podotknout, že jsem si vědom rozdílů mezi stanovisky Parlamentu a Rady, pokud jde o se pracovní dobu. Dosažení vzájemné dohody Parlamentu a Rady nebude snadné a nám již v tomto funkčním období nezbývá příliš mnoho času. Dle mého názoru však jde o zásadně důležitý úkol.
Myslím, že by občané Evropy jen stěží porozuměli tomu, proč by evropské instituce, které spolu dokáží spolupracovat v zájmu řešení důsledků finanční krize, nebyly schopny stanovit jasná, vyvážená pravidla pro pracovní dobu. Měli bychom mít na paměti, že dosažení společného postoje Rady trvalo čtyři roky. Chtěl bych rovněž upozornit na souvislost se směrnicí o agenturním zaměstnáváním, která byla přijata v říjnu ve druhém čtení.
Snadno si lze představit, jak obtížné by nyní bylo zajistit souhlas Rady, kdyby byly navrhovány velké změny vůči společnému postoji. Myslím si, že v tomto okamžiku je důležité přesně zvážit rovnováhu otázek obsahu a případné taktiky, aby bylo možné se po dnešním jednání posunout blíže k nalezení základu pro dohodu o pracovní době. Komise je ochotna jednat ve věci dalších kroků legislativního procesu jako "spravedlivý prostředník". Přeji Parlamentu mnoho úspěchů v jeho diskusi a v jeho rozhodnutích o této velmi důležité otázce.
José Albino Silva Peneda
Domnívám se, že mohla být ve věci této směrnice před druhým čtením v Parlamentu projednána dohoda s Radou. Faktem je, že Rada nedala francouzskému předsednictví navzdory úsilí, které vyvinulo, mandát pro vyjednávání s Parlamentem. Chci, aby bylo jasné, že souhlasím s přezkoumáním postojů přijatých v prvním čtení, avšak mohu tak zodpovědně učinit pouze v kontextu kompromisu, který předpokládá dialog mezi oběma orgány. Mým cílem je stále ještě dosáhnout dohody s Radou. To nebylo před prvním čtením možné, avšak věřím, že toho lze dosáhnout v dohodovacím řízení.
Dvě otázky, které jsou v této směrnici politicky nejdůležitější, se týkají pracovní pohotovosti a ustanovení o výjimce. Pokud jde o pracovní pohotovost, nevidím důvod, proč nepostupovat v souladu s rozsudky Soudního dvora. Tento problém má řešení, které - jak věřím - bude přijato v dohodovacím řízení, které vyřeší obtíže některých členských států a které přijímá celá dvoumilionová evropská lékařská obec, již dnes na demonstraci, která probíhá před budovou Parlamentu, jednomyslně zastupuje 400 lékařů. Pokud jde o ustanovení o výjimce, jsem toho názoru, že to nemá nic společného s pružností pracovního trhu. Pružnost je podle mého názoru plně řešena tím, že referenční období je jeden rok. Základní otázkou je zde to, zda chceme, aby mohli evropští pracující pracovat v ročním průměru více než 48 hodin týdně, jinak řečeno od pondělí do soboty osm hodin denně, a zda to odpovídá prohlášením, která v tomto Parlamentu všichni činí, jako například o skloubení rodinného a pracovního života.
Chci vám všem připomenout, že právním základem této směrnice je zdraví a bezpečnost pracujících. Na závěr musím vřele poděkovat mnoha svým kolegům ze Skupiny Evropské lidové strany (křesťanských demokratů) a Evropských demokratů za veškerou podporu, kterou mi v tomto procesu dali.
Jan Andersson
jménem skupiny PSE. - (SV) Ze všeho nejdříve bych chtěl poděkovat panu Cercasovi za jeho výtečnou práci. Potřebujeme skutečně společnou směrnici o pracovní době? Naprosto, neboť máme společný pracovní trh a minimální standardy, pokud jde o zdraví a bezpečnost. Zde jde o zdraví a bezpečnost.
Od Rady se lišíme zejména ve dvou bodech. První je ta část pracovní pohotovosti, při které nedojde k výkonu práce. V této věci mezi námi existuje podobnost. Tato podobnost spočívá ve skutečnosti, že oba - Parlament i Rada - říkáme, že je možné najít pružná řešení, pokud sociální partneři dospějí na vnitrostátní či místní úrovni k dohodě. Rozdílem je východisko pro tato jednání, přičemž Rada říká, že to není pracovní doba, nýbrž doba volna. My se však domníváme, že východiskem je pracovní doba. Je samosebou zřejmé, že pokud opustíte domov a jste k dispozici zaměstnavateli, jde o pracovní dobu. Nestavíme se však proti pružným řešením.
Pokud jde o individuální výjimku, otázkou je, zda by měla být zakotvena natrvalo, či s postupným odbouráváním. My se domníváme, že by se měla postupně odbourat. Neboť na počátku není dobrovolná. Podívejte se na současný stav pracovního trhu, kde se o totéž pracovní místo uchází mnoho pracovníků. Jakou volbu mají, když hledají práci a jsou konfrontováni se zaměstnavatelem?
Za druhé se táži, zda bychom neměli za současné atmosféry chápat jako výzvu, že někteří lidé musí pracovat 60-65 hodin týdně, zatímco tolik lidí je nezaměstnaných. To je výzva.
Za třetí - rovnost. Kdo jsou ti lidé, kteří pracují 60-65 hodin? Jsou to muži, za kterými stojí jejich ženy, které se starají o domácnost. Ženská lobby tvrdě kritizuje návrh Rady, a oprávněně. Zde jde o zdraví a bezpečnost. Pokusili jsme se vyvolat jednání. Rada se k jednacímu stolu nedostavila. Jsme ochotni s Radou diskutovat, snažíme se o to a ve svém úsilí pokračujeme, avšak máme své vlastní názory a tyto názory budeme u jednacího stolu prezentovat.
Elizabeth Lynne
jménem skupiny ALDE. - Pane předsedající, společný postoj Rady samozřejmě není ideální, ale jsem si velmi dobře vědoma, že aby se členské státy dostaly takto daleko, bylo třeba mnoha let vyjednávání. Většina z nás na tomto tématu také pracuje již řadu let.
Vždy jsem podporovala zachování výjimky, ale chtěla jsem ji zpřísnit, aby byla skutečně dobrovolná. Těší mě, že nyní podle společného postoje nemůže být výjimka podepsána zároveň s pracovní smlouvou a že můžete kdykoli výjimku ukončit. To je mnohem transparentnější způsob ochrany práv pracujících než užití definice autonomního pracovníka, která je tak vágní, že se může vztahovat na každého, jak tomu také je v mnoha členských státech, či užívání násobných smluv, kdy může zaměstnavatel zaměstnat téhož pracovníka na jednu, dvě, či dokonce tři smlouvy, k čemuž v některých členských státech dochází. Pokud zaměstnavatel zneužije výjimky, může jej pracovník žalovat u pracovního soudu. Obávám se, že pokud přijdeme o možnost výjimky, uvrhneme mnoho lidí do šedé ekonomiky a nebudou se jich pak týkat právní předpisy na ochranu zdraví a bezpečnosti, zejména pak směrnice o nebezpečných strojních zařízeních. Tyto směrnice se týkají všech legálních pracovníků, ať už využijí, či nevyužijí výjimky podle směrnice o pracovní době. V těchto hospodářsky složitých časech je velmi důležité, aby si mohli pracující vydělávat i prací přesčas, pokud o to mají zájem, a aby se mohli zaměstnavatelé chovat pružně.
Větší problém mám s tím, že ve společném postoji není pracovní pohotovost považována za pracovní dobu. Z toho důvodu jsem předložila ve Výboru pro zaměstnanost a sociální věci pozměňovací návrh, v němž se stanoví, že pracovní pohotovost se považuje za pracovní dobu. Bohužel jsem pro svůj pozměňovací návrh nezískala podporu od sociálnědemokratické či lidovecké skupiny. Ve zprávě poslance Cercase se teď píše, že pracovní pohotovost by se měla považovat za pracovní dobu, ale že je možné, aby kolektivní dohody či vnitrostátní právo měly jiná ustanovení. To podle mého názoru není výrazná změna oproti tomu, co je již ve společném postoji Rady - jde o pouze lehký rozdíl v akcentu. Svůj pozměňovací návrh jsem již znovu nepředkládala, neboť jsem věděla, že sociálnědemokratická a lidovecká skupina bude hlasovat proti. Tuším však, že možná budeme muset jít do dohodovacího řízení, a také tuším, že Rada nebude ochotná k ústupkům. Pokud nedojde k dohodě, pak doufám, že se Rada ještě zamyslí a že dojde k oddělenému řešení pro zdravotnictví, k čemuž již dlouho vyzývám. Podle mého názoru byl přezkum této směrnice opravdu nezbytný pouze ve světle rozsudků evropských soudů ve věcech SIMAP a Jaeger, a to je jediné, k čemu jsme měli přihlížet.
Elisabeth Schroedter
jménem skupiny Verts/ALE. - (DE) Pane předsedající, pane komisaři, paní úřadující předsedkyně Rady, nadměrný počet pracovních hodin vede k onemocněním pracujících, ke ztrátě jejich soustředění a k rostoucímu množství chyb. Lidé, kteří pracují přehnaně mnoho hodin, jsou nebezpeční nejen sami sobě, nýbrž také svému okolí. Chtěli byste, aby vás ošetřoval lékař, který například trpí únavou, nebo s ním přijít do styku v silničním provozu poté, co strávil nadměrnou dobu ve stavu pracovní pohotovosti? Měli bychom tudíž hlasovat pro takovou směrnici o pracovní době, která na rozdíl od té, kterou přijala Rada, nebude plná děr jako ementál.
Směrnice o pracovní době, jejíž horní hranice jsou spíše doporučeními, neboť lze u každé individuální pracovní smlouvy sjednat výjimku, neplní cíl ochrany zdraví při práci. Je naším úkolem coby spolutvůrce právních předpisů zajistit, aby směrnice o pracovní době obsahovala minimální standardy slučitelné se zdravím. Z tohoto důvodu bude Skupina Zelených/Evropské svobodné aliance hlasovat proti další existenci výjimek.
Domníváme se, že je správné, aby měly členské státy tři roky na přizpůsobení svého vnitrostátního právního řádu. Nebudeme však hlasovat pro to, aby se z výjimky, jak funguje ve Velké Británii, stalo v Evropské unii obecné pravidlo. Rovněž tak odmítáme, že Komise nyní klasifikuje pracovní dobu strávenou v režimu pracovní pohotovosti jako čas, při kterém nedojde k výkonu práce, a považuje ji za dobu odpočinku.
Je pro nás obzvláště důležité, aby se pracovní doba vypočítávala zpravidla na základě jednotlivců, a nikoli na základě každé individuální smlouvy. Tento pozměňovací návrh zelených je zásadní a protiřečí tomu, co zde paní Lynneová vylíčila jako iluzi.
Odmítám také tvrzení, že Evropský parlament nenavrhl pružný model. Naopak, rozšíření na 12měsíční referenční období umožňuje velikou pružnost, avšak nikoliv na úkor zákonných dob pro odpočinek, a to je pro nás velmi důležité.
Pane komisaři, není pravda, že se pracující mohou rozhodnout sami za sebe. Oni sami vědí, že to není možné - proč by jinak byla na zítřek ohlášena třicetitisícová demonstrace, přičemž někteří lidé demonstrují již nyní? Z tohoto důvodu musím potvrdit naši pozici z prvního čtení. Je to jediný způsob, jak může směrnice o pracovní době zajistit také ochranu zdraví při práci.
Roberta Angelilli
jménem skupiny UEN. - (IT) Pane předsedající, dámy a pánové, nejprve bych chtěla poděkovat zpravodaji za práci, kterou odvedl. Chtěla bych říci na adresu francouzského předsednictví, kterému nicméně děkuji za jeho odhodlání, že nebylo vynaloženo dostatečné úsilí o účinné rozhovory s Parlamentem.
Dnešní rozprava je velmi citlivá, musíme svá slova vážit s maximální odpovědností, a maximální odpovědnost musí být také základem politik, které budou následovat. Musíme si být plně vědomi toho, že každý rozmělněný kompromis je na úkor životů pracujících, a že si tedy kompromis za každou cenu může vyžádat daň v podobě zdraví, bezpečnosti a sloučení pracovního a soukromého života.
Všichni velmi dobře víme, že se svět práce pod vlivem náhlé vlny hospodářské krize v posledních týdnech a dnech změnil a nadále se stále mění. Všichni jsme přesvědčeni, že je třeba větší pružnosti, avšak té je třeba dosáhnout vyváženým způsobem, zejména pak bez vytváření nenáležitého tlaku na práva pracujících ve jménu naléhavých potřeb. Jak již řekli ostatní zpravodajové přede mnou, návrhy Rady vyvolávají několik velmi vážných otázek.
První z nich je otázka výjimky. Na jednu stranu se uznává, že toto řešení je vysoce problematické, a je proto včleněna doložka o přezkumu, avšak toto vše se děje v obecné rovině bez konkrétního data, a na druhou stranu jsme svědky určitého zastřeného vydírání, neboť pokud by měl text společného postoje Rady padnout, pak by zůstala v platnosti stávající směrnice s neomezenou možností výjimky.
Za druhé vyvstává otázka pojetí pracovní pohotovosti, přičemž tendence je taková, že bude považována prakticky za ekvivalent doby odpočinku. V této věci - jak již přede mnou řekli jiní poslanci a poslankyně - nemůže být místo pro nejednoznačnost, neboť jakákoli nejednoznačnost je naprosto nepřijatelná.
A konečně, pokud jde o smíření rodinného a pracovního života: není možné, aby toto byl abstraktní pojem, kterým se označí obecná řešení či takzvané "rozumné podmínky", které se ve skutečnosti promění v kouzelnický trik - opustí se kolektivní vyjednávání, a tím se pracující, zejména pak pracující ženy, přinutí k přijetí vnucených podmínek jednoduše proto, aby nepřišli o práci.
Je mi tudíž jasné, že je nezbytné tuto směrnici přezkoumat a že by to bezpochyby bylo užitečné, avšak ať se stane cokoli, nesmíme legislativní vakuum nahradit hrozivými nejednoznačnostmi.
Dimitrios Papadimoulis
jménem skupiny GUE/NGL. - (EL) Pane předsedající, Skupina konfederace Evropské sjednocené levice a Severské zelené levice, již mám čest zastupovat, se rozhodně staví proti společnému postoji Rady, který bohužel podporuje také Komise, a odmítá jej, neboť jde o reakční návrh, který těší zaměstnavatelskou lobby a extrémní neoliberály. Tento návrh vrací běh dějin zpět o devadesát let, do roku 1919, kdy byl zaručen pracovní týden o maximálním počtu 48 hodin. Společný postoj zachovává protidělnickou a protilidovou možnost výjimky, ruší judikaturu Soudního dvora Evropských společenství, pokud jde o pracovní pohotovost, a prosazuje dvanáctiměsíční zprůměrování pracovní doby, čímž ruší předpoklad kolektivního vyjednávání. Skupina konfederace Evropské sjednocené levice a Severské zelené levice vyzývá ke zrušení výjimky, ke zrušení dvanáctiměsíčního zprůměrování pracovní doby a k započítávání pracovní pohotovosti do pracovní doby.
Dámy a pánové z Rady a Komise, pokud by váš postoj byl tolik nakloněn pracujícím, pak by zde zítra demonstrovaly zaměstnavatelská sdružení, a nikoli padesát tisíc zástupců evropských odborových svazů. Pravda je taková, že zaměstnavatelská sdružení vám tleskají a odbory vyjdou zítra před Parlament s protestem "Ne minimálně 65hodinovému týdnu".
Protože toho hodně namluvíte o sociální Evropě, je zachování možnosti výjimky skulinou, kterou pravděpodobně před několika lety vytvořila paní Thatcherová pro Spojené království, a vy nyní chcete tuto skulinu ještě rozšířit a zajistit, že tu bude nastálo. To je odmítnutí sociální Evropy, to je odmítnutí společné politiky pro pracující.
Derek Roland Clark
jménem skupiny IND/DEM. - Pane předsedající, směrnice o pracovní době je ztráta času. Jedná se o ní od doby, kdy jsem ještě nebyl poslancem Evropského parlamentu, přičemž krátce poté, co jsem se jím stal, mě požádal ministr z britského ministerstva pro práci a důchody, abych podporoval postoj vlády Jejího Veličenstva v otázce zachování výjimek. Přirozeně jsem tak činil. Činím tak stále a jsem v dobré společnosti s řadou dalších zemí.
Dovolte mi prosím připomenout některé prvky tohoto pestrého příběhu. Dne 18. prosince 2007 řekl zpravodaj, že skupina zemí nechce směrnici o pracovní době či sociální Evropu. Tyto země chtěly volný trh. On to nazval zákonem džungle. Řekl, že musí jít o případy pro psychiatrii.
Tak dobrá! Spojené království je díky tomu, že obchoduje po celém světě a není doma vázáno omezeními EU, natolik silné, že je druhým největším přispěvatelem EU, který odvádí každý rok 15 miliard GBP. Nepředpokládám, že by na tom chtěl zpravodaj něco měnit!
V prosinci 2007 portugalské předsednictví řeklo, že nebude riskovat hlasování v Radě, a přenechalo tento úkol dalšímu, tedy slovinskému, předsednictví. A to již byl tento návrh projednáván společně s návrhem o agenturním zaměstnávání dočasných pracovníků, aby byl lépe průchozí. Slovinsko navrhlo 65hodinový pracovní týden a posléze 70hodinový. Zhatil to však postoj Rady k pracovní pohotovosti Potom ESD zatočil s politikami minimální mzdy.
Když končilo své předsednictví Finsko, říkal jeho ministr na schůzi Výboru pro zaměstnanost a sociální věci, že ministři v Bruselu o směrnici o pracovní době intenzivně jednali, ale když se vrátili do svých zemí, tak to už byla jiná. Naprosto!
Minulý měsíc, dne 4. listopadu, řekl zpravodaj opět, že směrnice o pracovní době je prvořadý úkol, dokonce důležitější než ekonomie. Když ale ignorujete ekonomii, jak zvýšíte daně, které vyplynou ze směrnice o pracovní době? Když budou společnosti nabírat další pracovníky, aby zaplnily mezeru vzniklou zkrácením pracovní doby, zvýší se ceny výrobků. Firmy nebudou konkurenceschopné a pracovní místa budou zanikat, což je také důvod, proč Francie opustila svůj 35hodinový pracovní týden.
Následujme tedy Francouze. Pohřběme tuto nefunkční směrnici o pracovní době ještě jednou, a tentokrát již navždy.
Irena Belohorská
- (SK) Dovolte, abych také poděkovala zpravodajovi za návrh předložené směrnice o některých aspektech úpravy pracovní doby, který je doplněním směrnice č. 88 z roku 2003. Děkuji mu také za jeho dnešní projev, v němž neopomněl zmínit právě zdravotníky, kteří mohou být nejvíce zasaženi.
Přípravě tohoto dokumentu věnovala Evropská komise a Evropská rada pozornost, myslím tedy, že si zaslouží i z naší strany rozsáhlou rozpravu. Dostala jsem několik analýz od odborových organizací, které se obávají, zda zaměstnavatelé nedostanou příliš mnoho možností. Jde především o posuzování času, kdy má být zaměstnanec k dispozici, tedy tzv. pracovní pohotovost.
Dámy a pánové, dovolím si připomenout, že pracovní pohotovost znemožňuje pracovníkovi, aby si svobodně organizoval svůj čas. Jde v této souvislosti o práci celé armády zdravotníků, které můžeme vydat napospas zaměstnavatelům a zneužívání. Uvědomme si, že v tomto případě nejde jen o degradaci povolání lékaře a sestry, ale jde také o ocenění pohotovosti jako takové, neboť její případné omezení může v konečném důsledku ohrozit pacienta, který jejich pomoc potřebuje.
Navíc, třebaže jsme chtěli touto směrnicí zlepšit regeneraci sil pracujících a zlepšit život v rodinách, pochybuji, že tento úmysl bude mít také zaměstnavatel. Všechny evropské orgány se dnes zabývají recesí, finanční krizí a začínající vysokou nezaměstnaností a také případnými důsledky, které mohou tyto jevy mít. Právě tato skutečnost může vyvolat zvýšené nároky a obavy zaměstnanců, že zaměstnavatelé mohou využít jako jeden z faktorů také možnost propuštění. A také právě proto tu zítra bude množství demonstrantů.
Philip Bushill-Matthews
Pane předsedající, dovolte, abych nejprve poblahopřál Komisi k tomu, jak promyšleně se věnuje tomuto tématu. Také mi dovolte poblahopřát úřadujícími předsednictví, neboť, jak brzy pozná, toto téma bylo po sedm předchozích předsednictví zablokováno, a francouzské předsednictví prokázalo velký um, že je dovedlo až takto daleko. Předsednictví ukázalo nejen, že pokročilo s tématem, nýbrž také, že posunulo diskusi o kus vpřed. Výzva, která teď leží před námi jakožto poslanci a poslankyněmi, spočívá v tom, že musíme zjistit, zda jsme tuto výzvu také připraveni přijmout a pokročit ve středu při našem hlasování.
Dovolte mi, abych řekl zpravodaji, že zcela souhlasím s jeho úvodními poznámkami. Avšak než se příliš vzrušíte, dovolte mi připomenout, že jste v této úvodní poznámce prohlásil, že směrnice o pracovní době vzbuzuje obavy milionů pracujících. Souhlasím s vámi - pracující mají obavy; mají obavy, že existují politici, jako jste vy, kteří se jim chystají říkat, co je pro ně dobré, chystají se jim zabránit, aby si mohli vybrat vlastní pracovní dobu, aby tak mohli svobodně pracovat.
Napsalo mi nespočet lidí - nikoli organizací, které se snaží vykořisťovat pracující -, kteří se ptají, proč o tom vůbec diskutujeme, a kteří říkají, že bychom je neměli zbavovat možnosti vybrat si pracovní dobu.
Obzvlášť mě zasáhl příběh rodiny zmíněný před třemi dny v jednom textu: manžel přišel o práci ve stavebnictví a žena musela uzavřít dva pracovní poměry na částečný úvazek, aby mohla její rodina tvořená třemi dětmi a manželem zůstat ve svém domě. Musela pracovat 12 hodin denně, sedm dní v týdnu. Ona to nechtěla, ale musela, aby udržela rodinu pohromadě. Chtěl bych říct zpravodaji: tato žena byla od vás ze Španělska. Takže jakou pomoc jí nabízíte? Jakou naději jí nabízíte? Žádnou! Řekl byste jí, že toto nemůže dělat a že se musí vzdát jednoho ze svých pracovních poměrů, svých dětí a svého domu.
Já jsem nebyl zvolen, abych vytvářel takovéto zákony; byl jsem zvolen proto, abych pečoval o lidi, kterým sloužím, a to nespustím nikdy ze zřetele. Příští rok mám odejít, ale dokud tu jsem, budu stát za lidmi, kteří mě zvolili, a budu jim pomáhat, a nikoli jim stát v cestě.
Jak uvedl pan komisař, návrh, který je na stole, umožní lepší ochranu, pokud jde o zdraví a bezpečnost pracovníků. Toho dosáhneme, podpoříme-li jej. Nepodpoříme-li jej, pracovníci tyto výhody nedostanou, a budou vědět, kdo za to může.
Karin Jöns
(DE) Pane předsedající, paní úřadující předsedkyně Rady, pane komisaři, dámy a pánové, chtěla bych ještě jednou apelovat zejména na ty členy Skupiny Evropské lidové strany (křesťanských demokratů) a Evropských demokratů, kteří ještě váhají, zda jednat dle doporučení Výboru pro zaměstnanost a sociální věci a zachovat postoj z prvního čtení ve středu. Přeci jen nevzbuzuje důvěru, když se někdo bije za ochranu zdraví pracujících a zároveň obhajuje pokračování v možnosti výjimky.
Skutečně nebylo náhodou, že Mezinárodní organizace práce doporučila již v roce 1919 48hodinový pracovní týden. Povaha stresu, kterému pracující čelí, je dnes možná jiná, avšak tento stres není méně závažný. Podle mého názoru je čistým cynismem - to říkám na adresu Rady - vydávat zachování výjimky za sociální vymoženost, a to pouze proto, že se také zavádí limit 60 hodin pro průměrný pracovní týden. To, že se má vyžadovat dohoda sociálních partnerů pouze tehdy, kde by šlo o ještě více hodin, znamená, že by měl být každý ochoten přijmout 60 hodin jako normální pracovní dobu - a to je zajisté nepřijatelné! Kdybychom následovali Radu, znamenalo by to, že pošlapeme zdraví našich pracujících a opustíme zásadu smíření rodinného a pracovního života, což by se rovnalo zradě sociální Evropy! Proto vás, dámy a pánové, snažně prosím, abyste to ještě zvážili.
Pokud jde o pracovní pohotovost, chtěla bych Radě říci, že musí být všeobecným pravidlem, že tato pohotovost se musí započítávat jako pracovní doba. Zde není jiné cesty. Pokud bude ponecháno na sociálních partnerech, aby ocenili tu část pracovní pohotovosti, při které nedojde k výkonu práce, bude tak zajištěna dostatečná pružnost jak pro lékaře, tak pro hasiče a záchranáře.
Bernard Lehideux
- (FR) Pane předsedající, paní úřadující předsedkyně Rady, pane Komisaři, plně podporuji zpravodaje, jenž hájí náš postoj z prvního čtení, který vlády členských států odmítly.
Bylo naléhavě třeba uvést naše právní předpisy o pracovní pohotovosti v soulad s judikaturou Soudního dvora, a toho bylo dosaženo. Zpráva poslance Cercase nabízí pracujícím vyvážené řešení poskytující ochranu. Veškerá doba pracovní pohotovosti se započítává do pracovní doby. Bezprostředně po službě následuje povinný odpočinek. Je to věc zdravého rozumu; cílem je zaručit rozumné pracovní podmínky, a to zejména v lékařských profesích.
Reforma směrnice o pracovní době nám však dává také příležitost učinit pokrok v oblasti evropských sociálně-právních předpisů tím, že se zruší individuální výjimka. Zpráva poslance Cercase se této příležitosti chápe a navrhuje postupné zrušení možnosti jakýchkoli odchylek od maximálního možného počtu odpracovaných hodin. Musíme si přiznat skutečnost. Je směšné říkat, že pracující jsou si se zaměstnavateli rovni a že to, co se jim nabízí, mohou odmítnout.
Dámy a pánové, musíme jasně ukázat vládám členských států, že to, co se pokoušejí zavést, je nepřijatelné. A domnívám se, že i přes chvalozpěvy, které od zítřka určitě začnou kolébat francouzskou vládu, se musíme v první řadě soustředit na pracující, po kterých se bude žádat, aby pracovali ještě více, aniž by v této věci měli nějakou skutečnou volbu, jako například všichni ti, po kterých se v budoucnu bude ve Francii žádat, aby pracovali i v neděli. Rád bych dodal, že francouzská vláda změnila na zasedání Rady svůj názor na individuální výjimku evidentně právě za účelem zavedení této možnosti.
Dámy a pánové, nechceme-li, aby bylo záporné hlasování ve francouzském, nizozemském a irském referendu následováno dalšími podobnými výsledky, které zpochybňují Evropskou unii, která vyvolává v pracujících pocit, že neřeší jejich každodenní starosti, pak pracujícím naslouchejme a pokusme se vyslyšet jejich volání.
Jean Lambert
Pane předsedající, chci se vrátit k podstatě, která spočívá v tom, že v této směrnici jde o zdraví a bezpečnost. Protože je založena na zdraví a bezpečnosti, neočekáváme, že v ní budou obsaženy výjimky v oblasti zdraví a bezpečnosti, a stejně tak neočekáváme, že bude v Evropské unii docházet k soutěži, kdo bude mít nižší sociální standardy. Mělo zde jít o společné standardy, neboť mnoho našich pracujících čelí týmž obtížím.
Podívejme se na některé problémy v oblasti zdravotnictví, s nimiž se v současné době potýkají členské státy: kardiovaskulární choroby, cukrovka, stres. Ve Spojeném království je stres druhým nejdůležitějším důvodem pracovní neschopnosti: ročně se v důsledku stresu, depresí a úzkostí zamešká 13 milionů pracovních dní, které mají hodnotu 13 miliard GBP - toto je tedy ekonomický pohled, avšak někteří z nás mají ekonomický pohled rádi v úplnosti, že, pane Clarku? Všechny tyto problémy, a dokonce i potíže spojené s obezitou a alkoholismem, souvisí s kulturou dlouhé pracovní doby. Není to jediná příčina, ale je jistě významná.
Nemluvíme pouze o příležitostné dlouhé pracovní době. Stávající směrnice umožňuje velikou pružnost, stejně jako navrhované změny, které umožní podnikům, aby zvládly náhlý příval práce, přičemž stanoví, že tyto podniky poté čas svých zaměstnanců vyrovnají. Problémem je trvale dlouhá pracovní doba. Pracujete-li dvanáct či více hodin, vzrůstá riziko nehody na pracovišti; unavení pracovníci jsou nebezpeční pracovníci. Odborníci na bezpečnost silničního provozu se domnívají, že vyčerpaní řidiči jsou odpovědni za více nehod než opilí řidiči. Žádáte-li po lidech, aby pracovali dlouho, uvědomte si, že to je problém, že produktivita klesá a že klesá i kreativita, což není pro ekonomiku založenou na znalostech dobré. Kvalitě skloubení osobního a pracovního života také zajisté mnoho nepřidá, když jsou lidé po návratu domů tak unavení, že už ani nemohou číst svým dětem. Navíc ve Spojeném království většina lidí - 66 % -, kteří pracují přes čas, nedostane za tyto odpracované hodiny mzdu. Je to součástí kultury přesčasů, v níž vyjadřujete, že vám na práci záleží tím, že jste přítomni na pracovišti a nikoli nezbytně tím, že jste produktivní.
Těm, kdo argumentují, že výjimka ("opt-out") omezuje byrokracii, bych chtěl říci, že se stejně musí vést záznamy o odpracované době. Podíváte-li se na nové návrhy, pak v návrhu Rady zajisté nejde o žádné omezení byrokracie.
Roberto Musacchio
(IT) Pane předsedající, dámy a pánové, zítra se bude ve Štrasburku konat veliká odborářská demonstrace proti onomu skutečnému převratu, který svým návrhem zahájila Rada.
Pracovní týden o 65 a více hodinách je zcela absurdní; je to nepřijatelné, jelikož jde o porušení kolektivních pravidel a dohod s odbory. Návrh je dalek toho, aby skoncoval se systémem výjimek a individuálních dohod o výjimkách - naopak, tyto se stávají obecným pravidlem. Pracovní doba se vypočítá podle ročního průměru, čímž vznikne časová pružnost, doba odpočinku zůstává rovněž nejistá, neboť závisí na dobré vůli, kterou společnosti prokáží ve svých dohodách, a tu část pracovní pohotovosti, při které nedojde k výkonu práce, bychom měli považovat za částečnou práci, částečně uznanou a částečně zaplacenou - to je nepřijatelné.
Politika nadměrného využívání pracujících, přičemž tolik lidí nemá práci, je symbolem devalvace práce samotné, která se z velké míry podílí na krizi, které nyní čelíme. Parlament by udělal dobře, kdyby vyslechl zítřejší demonstraci a odpověděl na tento převrat ze strany Rady, a to v neposlední řadě také proto, aby prokázal svou suverenitu.
Andreas Mölzer
(DE) Pane předsedající, říká se, že krizové doby lidi více stmelí. Občané v celé Evropě však měli dlouho pocit, že se stmeluje EU a podnikatelská komunita, a to na úkor lidí. Pracovní doba se začala vydávat za jeden z faktorů hospodářské soutěže, pracovní doba a pracovní život byly rozšířeny, mzdy se snížily a životní náklady vzrostly, zatímco zisky jsou nevídané a platy managementu vzrostly do astronomických výšin.
Zatímco Parlament diskutuje o prodloužení pracovní doby, tedy o omezení těžce vybojovaných sociálních práv, společnosti oznamují tisícovkám pracujících dočasné hrazené omezení pracovní doby a strašidlo masových výpovědí zvedá hlavu. Modely, které byly kdysi podporovány, jako jsou ony tolik vychvalované účty pracovní doby, které se vyčerpají v řádu týdnů, ukazují limity pružné pracovní doby. Opět zde pracujeme ve dvou protichůdných směrech. Na jednu stranu vyhlašujeme lepší skloubení rodinného a pracovního života, aby se zlepšila porodnost, která už léta klesá, a na druhou stranu necháváme neděle a svátky postupně degradovat na běžné pracovní dny, přičemž tradice a rodinný život jdou nevyhnutelně stranou. Za současné krize musí občané převzít odpovědnost za chyby finančního sektoru a vypomoci bankám, a to i svými těžce vydělanými úsporami. Jejich důchody jsou ohroženy a zanedlouho mohou být dokonce propuštěni, zatímco manažeři zůstanou na svých místech.
Jedním z kritérií, podle nichž budou evropští občané posuzovat EU, je to, do jaké míry může zajistit sociální zabezpečení. Evropská unie se tedy musí rozhodnout, zda bude jako prioritu chápat ekonomické zájmy, nebo lidi.
V této souvislosti by možná bylo rovněž vhodné zvážit, zda by neměl být zastaven proces přistoupení Turecka, než to povede k finančnímu kolapsu Evropské unie. Pokud však bude EU dále sledovat cestu dobrodružného neoliberalismu a bezmezné posedlosti rozšiřováním, neměla by být překvapena, dočká-li se buď dalšího poklesu porodnosti, nebo sociálních nepokojů. Veřejná podpora, která vidí v EU bezpečný přístav a která nedávno zaznamenala krátkodobý vzestup, potom rychle vyprchá a ocitneme se v mnohem horších hospodářských problémech než nyní.
Thomas Mann
(DE) Pane předsedající, dvakrát jsem byl v době od 21 hodin do 5 hodin ráno na noční pohotovosti. Každý, kdo zažil práci zdravotních sester, mladých lékařů a řidičů sanitních vozů v přilehlých čtvrtích, pochopi, že je nanejvýš nerealistické přepokládat, že by mohla být doba pracovní pohotovosti rozdělena na část, při které nedojde k výkonu práce, a na část, při které k němu dojde. Obě části představují pracovní dobu, a to se musí odrazit i v odměně. Soudní dvůr Evropského společenství v této věci také rozhodl správně.
Myslím, že se Rada mýlí, když považuje část pracovní pohotovosti, při které nedojde k výkonu práce, za dobu odpočinku. To by vyústilo v až 72hodinové maratóny pracovní pohotovosti. To nelze žádat ani po zaměstnancích, ani po pacientech. Nelze oklešťovat zdraví a bezpečnost při práci. Ne každá pracovní pohotovost je však stejná. Příkladem jsou soukromé hasičské jednotky, které jsem poznal, když jsem se jako jeden z deseti zpravodajů věnoval nařízení REACH. Nedávno jsem pozval členy takových soukromých hasičských jednotek do Evropského parlamentu v Bruselu.
Pracovali na chemických a ocelářských závodech a letištích. To, že je jejich zásahu naštěstí třeba pouze zřídka, ukázalo jasně, že v tomto případě je nezbytá odchylka od maximálního pracovního týdne. Jak zaměstnavatelé, tak zaměstnanci s tím ostatně souhlasili.
Všude zde však platí, že dohoda je věcí obou sociálních partnerů. Svobodné kolektivní vyjednávání a dialog mezi sociálními partnery jsou klíčovými prvky sociální Evropy. Kde není kolektivní vyjednávání, musí pravidla určit stát. Ministři se koneckonců shodují na maximálně 48hodinovém pracovním týdnu v EU.
V zásadě tudíž podporuji zprávu poslance Cercase, avšak podporuji také pružnost, dosaženou cestou odchylek pro některá povolání. Pokud se toto téma dostane do dohodovacího řízení, musí být konečně jednání vedena klidně, a nikoli ve spěchu. Sociální Evropa si nesmí dovolit spěšné reakce či prázdná slova.
Yannick Vaugrenard
(FR) Pane předsedající, dámy a pánové, ze všeho nejprve bych chtěl pochválit výtečnou práci mého přítele pana Cercase, zpravodaje pro tento text, který je nyní díky překvapivému kompromisu, jenž byl uzavřen na červnovém zasedání Rady, ve druhém čtení zpět na stole.
Belgičané, Kypřané, Maďaři a Španělé jej odmítli, a učinili tak správně, neboť tento kompromis je zaměřen na větší pružnost, a to na úkor bezpečnosti pracujících, což je nepřijatelné. Skutečně si myslíte, že v době, kdy se evropským kontinentem šíří výpovědi a plány na hromadná propouštění, potřebují zaměstnavatelé možnost stanovit zaměstnancům pracovní dobu 65 či více hodin týdně?
Trocha soudržnosti by Evropské unii pouze prospěla. Dotujeme nyní celá průmyslová odvětví, abychom předešli hromadným propouštěním, a je to tak správně. Měli bychom však chránit také pracující na jejich pracovních místech, když jsou ještě zaměstnaní, ať už v soukromé, či veřejné sféře. V době, kdy občané o Evropě pochybují - a to bylo připomenuto před malou chvílí - by kompromis Rady, pokud by jej Parlament přijal, vyslal to nejhorší možné poselství.
Tato směrnice musí ze zdravotních a bezpečnostních důvodů stanovit maximální týdenní limity pracovní doby. Nesmí to být zničující směrnice, pokud jde o sociální a lidské aspekty. Tento postoj zastává náš zpravodaj a Evropská konfederace odborových svazů, a tento postoj společně s nimi podpořím také já.
Siiri Oviir
(ET) Pane předsedající, dámy a pánové, členské státy a orgány Evropské unie již mnoho let diskutují o směrnici o pracovní době a usilují o nalezení společného postoje v této věci. Bylo dosaženo úspěchů, avšak stále přetrvávají některé nedostatky. Brzy již naše hlasování ukáže, jak jsme se zde v Parlamentu nakonec přiblížili k dosažení společných postojů.
Já mohu směrnici podpořit, pokud bude zachována možnost práce přesčas. Přesčasy nejsou v Estonsku příliš běžné, ale chtěl bych, aby se lidé, tedy zaměstnanci, mohli sami za sebe rozhodnout, zda chtějí pracovat přesčas, či nikoli, a to buď, aby si vydělali více, rozvinuli své kariérní příležitosti, či z jiných osobních důvodů.
Zákaz přesčasů ve směrnici by v podstatě znamenal, že by v některých případech museli zaměstnanci stále pracovat přes čas, ale namísto nynějšího stavu ilegálně - jinak řečeno, bez dodatečné odměny či právní ochrany. To nikdo z nás nechce.
Za druhé, pro malou zemi, jako je Estonsko, je důležité, aby byla doba odpočinku stanovená jako kompenzace za přesčas zaručena v rozumně dlouhém čase poté, co jsou přesčasové hodiny odpracovány. Požadavek, aby byla kompenzační doba odpočinku zaručena okamžitě, může způsobit problémy s organizací práce, a to zejména v odvětvích s nedostatkem pracovní síly.
Za třetí, pracovní pohotovost je pracovní doba. Chtěla bych vyjádřit vděčnost Francii, která nyní vykonává předsednictví EU, za práci na směrnici a za pomoc při utvoření společného postoje.
Ilda Figueiredo
(PT) Základním cílem návrhu Rady je prostřednictvím průměrného pracovního týdne o 60 či 65 hodinách, nižších mezd a konceptu části pracovní pohotovosti, při které nedojde k výkonu práce, znehodnotit práci, zvýšit vykořisťování a zajistit větší příjmy zaměstnavatelům, větší zisky pro ekonomické a finanční skupiny.
Je to jeden z nejnestoudnějších příkladů kapitalistického vykořisťování, který ohrožuje vše, co kdy bylo řečeno o smíření rodinného a pracovního života. Tento návrh znamená krok o téměř sto let zpátky, pokud jde o těžce vydobytá práva pracujících, kteří jsou lidé, a nikoli stroje. Podporujeme tudíž zamítnutí tohoto nestoudného návrhu Rady a vyzýváme poslance a poslankyně, aby při hlasování naslouchali protestům pracujících a předešli vážnějším sociálním pnutím, dalším krokům zpět a tomu, abychom se nyní, v 21. století, vrátili k nějakému druhu otroctví.
V této době krize a nezaměstnanosti musíme pracovní týden postupně zkracovat, aniž by se jakkoli snižovaly mzdy, aby vznikala plnoprávná pracovní místa, a musíme respektovat důstojnost těch, kteří pracují.
Jim Allister
Pane předsedající, stavím se rezolutně proti tomu, aby bylo zrušeno právo Spojeného království uplatňovat výjimku ze směrnice o pracovní době. Popírám, že má Evropský parlament právo pokusit se ukrást mé zemi toto oprávnění. Podle mého názoru je úprava pracovní doby výlučně předmětem vnitrostátní kontroly, a nikoli diktátu z Bruselu.
Pokud britským pracujícím jejich vláda, kterou sami zvolili, dovolí pracovat více než 48 hodin týdně, proč by to mělo zajímat pracující ze zemí, v nichž jsou vlády přísnější? Upřímně řečeno, do toho vám nic není. Je to však otázka životního významu pro britské podnikání, a to zejména v době enormního tlaku vyplývajícího z hospodářského zpomalení, kdy je pro oživení ekonomiky klíčová maximální pružnost a méně, nikoli více regulace. Všem by nám mělo záležet na tom, aby byla evropská produkce maximalizována, aby mělo naše zboží odbyt jak doma, tak v zahraničí, a aby mohla ekonomika snadněji růst.
Máme tu však ideology, jejichž záměrem je propašovat svou drahocennou sociální agendu všude, dokonce i tam, kde o ni nikdo nestojí. Je skutečně načase, aby si tento Parlament uvědomil správně své priority. Odmítnutí tohoto pokusu o zrušení britské výjimky by bylo vhodnou příležitostí, jak začít.
Csaba Őry
(HU) Nedávno jsme zaznamenali, že veřejné mínění sleduje tuto otázku s neobyčejným zájmem, a to zejména ty aspekty, o kterých diskutujeme také my, tedy otázku výjimky a pracovní pohotovosti. Pokud jde o možnost výjimky, slyšíme neustále dva argumenty - prvním je hledisko pružnosti, a druhým otázka svobody volby. Zdá se, že jednáme, jako kdyby měli zaměstnavatelé a zaměstnanci rovnocennou pozici, což nemají, a jedním z evidentních úkolů a funkcí pracovního práva je právě tuto nerovnost vyvážit. Jak řekli sociální politici, žebrák má stejné právo spát pod mostem jako milionář - v tomto smyslu se skutečně bavíme o svobodě smluvního ujednání. Avšak ve skutečnosti hovoříme o nerovné situaci, která ani tak nepodporuje pružnost, jako spíše zachovává tuto nerovnost.
Pružnost je navíc velmi dobře ošetřena v řešení, které Parlament formuloval v prvním čtení. Po 26 týdnů může člověk pracovat až 72 hodin, a tak se přizpůsobovat potřebám trhu, vysokému objemu zakázek a velkému množství práce. Každý samozřejmě potřebuje také odpočívat, a myslím, že toto musí být cílem směrnice, která se týká oblasti práce a ochrany zdraví.
Pokud jde o pracovní pohotovost, znamená snad, že když dopoledne nepřijde do knihkupectví nebo obchodu s oděvy žádný zákazník či návštěvník, je pak prodavač či prodavačka v části pracovní pohotovosti, při které nedojde k výkonu práce, a odměna má tedy být vypočítána jiným poměrem? Správná zásada je ta, že pokud pracovník nemůže využívat svůj čas svobodně podle své libosti, nýbrž musí být přítomen na pracovišti, pak to je nutno započítat do pracovní doby. S odměnou za odvedenou práci se to má celkem vzato jinak - může být vyjednána mezi dotčeným zaměstnavatelem a zaměstnaneckými organizacemi, je ji možné uzpůsobit realitě každé země a vnitrostátních kompetencí, avšak pracovní doba je pracovní doba a jako s takovou s ní musí být nakládáno. Souhlasím tedy se Soudním dvorem, avšak nesouhlasím s kompromisem Rady a nepodporuji jej.
Maria Matsouka
(EL) Pane předsedající, ze všeho nejdříve bych chtěla poblahopřát panu Cercasovi, neboť nám tváří v tvář nepřijatelnému společnému postoji Rady předložil důstojnou zprávu. Jak původní návrh Komise, tak společný postoj Rady by totiž mohly představovat vážné ohrožení zdraví a bezpečnosti pracujících, a co více, také rovnováhy mezi rodinným a pracovním životem, jíž se snažíme dosáhnout. Zároveň, a to je ještě horší, je cílem těchto konkrétních návrhů zavést dle potřeb a diktátu hospodářského neoliberalismu středověké pracovní podmínky. Právě tato neoliberální strategie podporuje a prosazuje nerovný a jednostranný rozvoj, vykořisťování pracujících, recyklaci nezaměstnaných, a konečně též rozbití odborového hnutí. Stávající hospodářské problémy a sociální neklid jsou jasným výsledkem strukturální krize neoliberálního modelu, což je také důvod, proč by měl být společný postoj Rady stažen a měl by být předložen nový návrh, který bude prosazovat solidaritu, politickou rovnost a sociální spravedlnost.
Marian Harkin
Pane předsedající, dnes večer diskutujeme o velmi závažném právním předpisu a naše rozprava a hlasování tohoto Parlamentu vyšlou velmi jasné poselství pracovníkům a rodinám v celé EU.
Když v Irsku diskutujeme o sociální politice, musíme vždy položit otázku, která zní: jsme blíže Bostonu, nebo Berlínu? Nuže, v kontextu dnešní rozpravy musíme být blíže Berlínu - tedy pokud Berlín nebo Paříž mohou přinést skutečný pokrok v oblasti zdraví a bezpečnosti pracovníků. Poslouchala jsem paní Létardovou, která nás žádala, abychom jednali odpovědně, a domnívám se, že přesně tak se zachoval pan Cercas.
Rada se na svém zasedání minulý týden při rozpravě o Lisabonské smlouvě zavázala posílit práva pracujících. Rada a Parlament mají nyní příležitost právě toto učinit. Dále, často v Parlamentu hovoříme o rovnováze rodinného a pracovního života a všichni přitom souhlasně pokyvují hlavou. Opět zde máme příležitost pomoci, aby měli evropští občané tuto rovnováhu zajištěnu.
A pamatujte si, že, jak již zmínil pan Silva Peneda, 48 hodin týdně znamená šest dní v týdnu osm hodin denně. Pan Bushill-Matthews hovořil o ženě, která pracuje dvanáct hodin denně sedm dní v týdnu, jako kdyby to bylo něco přijatelného. To je však zcela nepřijatelné, a my bychom neměli mít spoluúčast na tomto typu vykořisťování.
Jak jsem již řekla dříve, dnešní rozprava a naše hlasování ve věci této zprávy vyšle občanům Evropy jasné poselství. Musíme vyslat jasné poselství, že sociální Evropa žije a daří se jí.
Georgios Toussas
(EL) Pane předsedající, společný postoj Rady k úpravě pracovní doby je protidělnickou obludností a právem vyvolal u pracujících v členských státech hurikán protestů. Zpráva poslance Cercase se nedotýká podstaty reakčních návrhů, které jsou ve společném postoji Rady obsaženy. Vzhledem k tomu, že uznává koncept neplacené části pracovní doby, při které nedojde k výkonu práce, přitaká myšlence rozdělení pracovní doby na část, při které dojde k výkonu práce, na tu, při níž k němu nedojde. Pracující v supermarketech, nemocniční personál, lékaři a zaměstnanci ve službách pracují v prachbídném režimu, který je nutí zůstávat na pracovišti denně dvanáct či čtrnáct hodin. Návrh prodlužuje období pro zprůměrování pracovní doby ze čtyř měsíců, což platí nyní, na dvanáct měsíců, zachovává možnost výjimky, útočí na pevnou denní pracovní dobu, proplácení přesčasů, služební dny a obecně na kolektivní pracovní smlouvy a pomáhá zaměstnavatelům v jejich snaze o zevšeobecnění pružných forem zaměstnání, což bude mít vážné a bolestné dopady na systémy sociálního pojištění. Dnes, kdy možnosti zvyšování produktivity práce umožňují zkracování pracovní doby a prodlužování volného času, je takovýto návrh nepřijatelný, a z toho důvodu se stavíme ostře jak proti společnému postoji Rady, tak proti návrhu pana Cercase.
Juan Andrés Naranjo Escobar
(ES) Pane předsedající, pane komisaři, chtěl bych na úvod doslovně citovat z vašeho dokumentu, v němž představujete obnovenou sociální agendu. Píše se v něm: "Komise rovněž vyzývá všechny členské státy, aby šly příkladem a ratifikovaly a provedly úmluvy MOP..."
Dnes zde však vedeme rozpravu o směrnici, která má jít proti těmto kritériím, neboť by umožnila, aby členské státy upravily délku pracovního týdne až na 60 či 65 hodin, a to průměrem za období tří měsíců.
Je to konsistentní, pane komisaři? Můžeme vydávat právní předpisy proti svým vlastním doporučením? Účelem směrnice je stanovit minimální pravidla k zajištění zdraví a bezpečnosti pracujících, a to prostřednictvím dvou nástrojů - doby odpočinku a omezení pracovního týdne.
V obou případech existují výjimky, ale my se zde nebavíme o výjimkách, jak jste, pane komisaři, sám řekl. Nikoli, my se bavíme čistě a pouze o odchylkách od jednoho ze základních prvků směrnice.
Pružnost v tomto případě nic neodůvodňuje. Navýšení počtu pracovních hodin nelze směšovat s pružností, kterou potřebují podniky i pracovníci. Směrnice bude mít velmi rozsáhlá ustanovení o sezónních modelech, výrobních špičkách a potřebě některých činností.
Dobré pro každého by bylo, pane komisaři, kdyby bylo dosaženo cíle flexikurity, tedy kdyby se podařilo skloubit osobní a rodinný život s prácí. Aby k tomu došlo, musíme pracovat na rozvoji kultury spolupráce a transparentnosti a umožnit, aby v úpravě pracovní doby hrála náležitou úlohu kolektivní autonomie.
Pane předsedající, když v září Rada přijala společný postoj, byl to zlý den pro sociální dialog. Jsem přesvědčen, že kdyby byla úprava a organizace pracovní doby ponechána na kolektivní autonomii, dospěli bychom již k dohodě.
Jsem si jistý, že pokud se v den hlasování všichni zhostíme své odpovědnosti, bude to pro každého dobrý den.
Je dobré provádět reformy, avšak je také dobré zachovat ty prvky, které nás nejvíce spojují a nejméně rozdělují, které posilují Evropu a které mohou zajistit, že sociální Evropa vyjde z problémů, kterým nyní čelí, posílena. Musíme jít kupředu v oblasti jak hospodářského, tak i sociálního pokroku, neboť odděleně nemohou fungovat.
Pier Antonio Panzeri
(IT) Pane předsedající, dámy a pánové, třebaže oceňuji práci pana Cercase, chtěl bych říci, že zpočátku v žádném případě nebyla pociťována jasná potřeba změnit tuto směrnici o úpravě pracovní doby, a chtěl bych, aby tato rozprava potvrdila výsledek hlasování ve Výboru pro zaměstnanost a sociální věci.
Dnes tu máme lékaře, zítra budou ve Štrasburku zástupci pracujících z celé Evropy, které svolala Evropská konfederace odborových svazů. Budou zde, aby demonstrovali své přání odmítnout kompromis, ke kterému dospěla ve věci této směrnice Rada, a upřímně řečeno, divil bych se, kdyby tomu bylo jinak.
Chceme si stanovit dva jasné cíle - prvním je, aby byl v Evropské unii zachován jako maximální pracovní týden limit 48 hodin. To by překonalo doložku o výjimce, podle níž se dá tento limit obejít a pracovní týden může dosáhnout až 60 či 65 hodin. Druhý cíl se týká pracovní pohotovosti, kterou nelze považovat za dobu, při které nedojde k výkonu práce, nýbrž je nutno ji pro všechny záměry a účely považovat za pracovní dobu, stejně tak, jako je vhodné zaručit právo na náhradní dobu odpočinku pro pracovníky ve zdravotnictví.
Tyto cíle může a měl by v Parlamentu sdílet každý, neboť představují cestu, jak zabránit, aby se faktory konkurenceschopnosti v Evropě posunuly směrem k sociálnímu dumpingu a většímu vykořisťování pracujících. Upřímně doufám, že se jako poslanci a poslankyně Evropského parlamentu můžeme na těchto postojích shodnout, neboť skutečně představují novou sociální Evropu.
Patrizia Toia
(IT) Pane předsedající, dámy a pánové, návrh Rady, který odstraňuje rovnováhu, jíž bylo dosaženo v minulosti - mám na mysli vynikající práci pana Cocilova v této oblasti - se nesetkává s naší podporou, protože znamená krok zpět v mnoha otázkách, které souvisejí s prácí, se skloubením rodinného a pracovního života a s jistotou pracovního místa, a protože představuje variantu, která oslabí práva pracujících, která jsou konec konců právy nás všech, našich dětí a obyčejných lidí.
A nechci, aby byla tato řeč mylně vykládána jako proodborářská či profiremní, protože hájím zájmy zdravotnického personálu. Není to ani jedno, ani druhé - jako politička nejednám ani jménem firem ani odborů, nýbrž jménem občanů. Když se rozhoduji, myslím na ně, myslím na jejich sociální práva, o nichž se domnívám, že mají v Evropě zásadní význam. Nemohu tedy souhlasit s takovou Evropou, která nebude držet krok se světem, s Evropou, která bude naopak dělat obrovské chyby v úsudku a bude chybně pokládat zeslabování ochrany za pružnost a svobodu. Je to o to vážnější, že jsme v době, kdy Evropa zažívá svou nejhorší krizi a kdy nejsou velké vyhlídky na prosperitu a růst.
Paní Létardová. zástupci Rady a Komise, pokud nepochopíme, že se dnes nad miliony pracujících vznáší hrozba ztráty pracovního místa, že se cítí slabí a ohrožení a že samozřejmě nemají dobrovolnou smluvní kapacitu - jinou než výjimku ("opt-out") -, pak musím říci, že nemáme ani tušení o tom, co se skutečně odehrává v sociálním a rodinném životě evropských občanů.
Z tohoto důvodu podpoříme návrhy pana Cercase a doufáme, že tak učiní všichni poslanci a poslankyně EP. Musím říci, že neochota Rady vyjednávat v této fázi nás nutí vymoci si diskusi a jednání cestou dohodovacího řízení.
Gabriele Stauner
(DE) Pane předsedající, dámy a pánové, jak správně rozhodl Evropský soudní dvůr, pracovní pohotovost je součást pracovní doby. Členské státy se tomuto stavu již dobře přizpůsobily a žádná nemocnice ani jiná instituce dosud z tohoto důvodu nezkrachovala.
Pracovní pohotovost, o níž se zde bavíme, vyžaduje mimo jiné, aby byl pracovník přítomen na pracovišti - s tím nemá nic společného režim, kdy je pracovník v pohotovosti doma. Rozdělení pracovní pohotovosti na část, při které nedojde k výkonu práce, a na část, při které k němu dojde - které by bylo možná více či méně dále definováno, avšak v každém případě arbitrárně odhadnutými průměrnými výpočty - je podle mého názoru absurdní. Koneckonců - řečeno právnicky - pracovníci jsou k dispozici zaměstnavateli, řídí se jeho pokyny a nemohou svůj čas svobodně rozdělit.
Ze zásady se stavím proti individuálním výjimkám. Konec konců, všichni víme, že pracovněprávní vztahy jsou charakteristické nikoli rovným postavením, nýbrž opozicí mezi ekonomicky vždy silnějšími zaměstnavateli na jedné straně a pracovníky závislými na svých pracovních schopnostech na straně druhé. Individuální pracovní právo bylo tedy vytvořeno právě za účelem kompenzace nerovnosti v těchto vztazích. Pracovník, který je, chce-li přežít, závislý na svém pracovním místě, by v případě potřeby nasadil i své zdraví, aby uživil sebe a svou rodinu. V ekonomicky obtížných dobách, jako je ta, kterou právě zažíváme - mimochodem, vinou chybných rozhodnutí nekompetentních manažerů -, se na pracující vyvíjí stále vyšší tlak. Lidé však nejsou stroje, které mohou pracovat bez přestávky.
Podle mého názoru je postoj Rady v této věci nepřijatelný. Rozhodně podporuji zprávu našeho výboru a postoj svého kolegy Silva Penedy a doufám, že bude v dohodovacím řízení nalezeno rozumné a lidské řešení.
Marie Panayotopoulos-Cassiotou
(EL) Pane předsedající, jedinou službu, kterou nám společný postoj Rady a úsilí francouzského předsednictví prokázaly, je to, že o tomto problému diskutujeme znovu. Kolem Vánoc si připomínáme Vánoční koledu Charlese Dickense, v níž zaměstnavatel v jedné evropské zemi svému těžce pracujícímu zaměstnanci nedá volno. Měli bychom této Vánoční koledě učinit přítrž. Země jako Řecko hlasovaly pro menšinový názor a kompromis nepodpořily. Řecko trvale podporuje 48hodinový pracovní týden a nechce jakkoli měnit úpravu pracovní doby bez dialogu a dohody se zaměstnavateli a pracujícími. Byli bychom raději, kdyby zítra nedemonstrovali ani zaměstnavatelé, ani pracující, jak uváděli někteří kolegové. Preferovali bychom sociální dialog a využití kolektivního vyjednávání.
Jedna kolegyně zde hovořila o středověku. Ve středověku však dodržovali, že se v neděli nepracuje. Dokonce ani otroci v neděli nepracovali, a dnes jsme to, že se neděle musí zařadit mezi dny pracovního volna, ze směrnice vyřadili. Proto byly předloženy dva pozměňovací návrhy a já vyzývám tento Parlament, aby je podpořil, aby tak jeho návrh zahrnoval tento prvek evropské civilizace, a doufám, že je podpoří všichni vážení poslanci a poslankyně, u nichž, jak vidím, nedochází k výkonu práce, a jsou přitom placeni jako za normální pracovní dobu. Zítra bychom měli zkrátit pracovní dobu poslancům a poslankyním, kteří nejsou v Parlamentu.
Richard Falbr
Prakticky od schválení Maastrichtské smlouvy, která pro mnohé představovala vítězství neoliberálních ekonomických politik, jsme svědky postupného a soustředěného útoku na evropský sociální model. Odchodem od keynesiánského korporativistického sociálně-ekonomického modelu, za kterého byl považován sociální dialog a silná státní intervence za normální, jsme došli až k dnešním výsledkům. K totálnímu krachu neoliberálního kapitalismu a k natahování rukou ke státu, který měl být co nejvíce zeštíhlen a jehož vliv měl být co nejvíce snížen.
Nechápu, jak někdo může prosazovat to, co předložila Rada po dohodě s Komisí. Má to snad být další krok k socialistickému kapitalismu bohatých a k divokému kapitalismu nemajetných? Návrat do 19. století nikomu nepomůže. Proto je nutné návrh směrnice kategoricky odmítnout, pokud nedojde ke změnám, které navrhuje zpravodaj Alejandro Cercas.
Mihael Brejc
(SL) Tato směrnice nestanoví, že se 40hodinový pracovní týden prodlouží na 60hodinový. Nepožaduje po zaměstnancích ani, aby pracovali 60 či 65 hodin týdně včetně přesčasů. Místo toho však stanoví rámec a podmínky, za nichž by to mohlo být možné. Z tohoto důvodu nelze klást rovnítko mezi oněch šedesát hodin, o nichž zde diskutujeme, a stávající ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které omezují týdenní pracovní dobu na čtyřicet či méně hodin. Taková srovnání jsou nevhodná, neboť ukazují směrnici v zavádějící perspektivě.
Tato směrnice však stanoví maximální možnou pracovní dobu. Nikdo zde dnes nezmínil, že mnoho lidí ve finančních institucích, právních firmách, investičních společnostech atd. pracuje týdně šedesát, sedmdesát či více hodin, aniž by to kohokoli znepokojovalo. Tato směrnice stanoví horní hranici, kterou nelze překročit.
Musíme se také vcítit do zaměstnavatelů, zejména v případě malých a středních podniků, pro které je nepochybně velmi těžké přežít na trhu, kde čelí příliš mnoha formálním překážkám. Musíme porozumět jejich situaci, zejména pak tam, kde musí někdy napnout veškeré síly, aby dostáli svým smluvním závazkům, a kde pak lidé samozřejmě pracují déle. To se však děje se souhlasem zaměstnance a samozřejmě za dodatečnou odměnu, a nikoli automaticky každý týden.
Pouze stručně - systémy pracovní pohotovosti se také velmi liší. Všichni zmiňujeme lékaře, ale zapomínáme například na kempy, rodinné hotely a mnoho služeb, kde lidé pracují, mají pracovní pohotovost a někdy musí být k dispozici na telefonu. Na závěr chci poděkovat Radě, že navrhla takovýto kompromis. Zřejmě se dostaneme do dohodovacího řízení a já doufám, že v té fázi najdeme rozumné řešení.
Anja Weisgerber
(DE) Pane předsedající, je nutno zachovat zásadu, aby byla veškerá doba pracovní pohotovosti považována za pracovní dobu; v tomto souhlasím se zpravodajem. Domnívám se, že musí být v tomto ohledu společný postoj pozměněn. Společný postoj dokonce umožňuje, aby byla ta část pracovní pohotovosti, při které nedojde k výkonu práce, považována za dobu odpočinku. To by mohlo vést k maratonům pohotovosti o 72 či více hodinách, což by nemělo být umožněno v žádném členském státě. Vítám tudíž skutečnost, že výbor přijal můj pozměňovací návrh, který je formulován v tomto smyslu.
Chtěla bych vás požádat, abyste však měli na paměti, že směrnice o pracovní době se vztahuje nejen na lékaře, nýbrž také na široké spektrum jiných profesí, a že se povinnost pracovní pohotovosti týká různých pracovníků v různé míře. Týká se například také hasičů, kteří mohou v době pracovní pohotovosti spát či se věnovat rekreačním aktivitám. Hasiči tedy prosazují, aby měli možnost odchylky od maximálního pracovního týdne.
Jsem tudíž pro to, aby byla v konkrétních případech hledána optimální řešení, a to cestou kolektivních - nikoli individuálních - výjimek. Smluvní strany takovýchto dohod v minulosti v tomto smyslu dojednávaly kolektivní dohody orientované na praxi. Výslovně podporuji takové posílení svobodného kolektivního vyjednávání.
Nová kolektivní výjimka je navíc pro pracující výrazně příznivější než stávající režim. Výjimky jsou možné pouze se souhlasem dotčeného pracovníka, a tento souhlas nesmí být vysloven zároveň s podpisem pracovní smlouvy. Pokud budeme hlasovat proti možnosti kolektivních dohod, budeme riskovat, že nedojde k vůbec žádnému přezkumu směrnice o pracovní době, a ohrozíme také šance na výjimky, které budou pro pracující příznivé.
Budu tedy hlasovat proti pozměňovacím návrhům, které usilují o zrušení výjimky, a jsem pro takovéto kolektivní vyjednávání a pro hledání optimálních řešení na pracovištích.
Mario Mauro
(IT) Pane předsedající, dámy a pánové, nejen produkce zboží a služeb, ale také naplnění životního cíle a uspokojení touhy, která nás provází při hledání štěstí, jsou plody naší práce. Proto musíme při rozhodování o pracovní politice postupovat uváženě a naše přesvědčení nám musí dodat odvahu.
A proto se domnívám, že by bylo moudré, aby Parlament upřednostnil dohodovací řízení a podpořil jednak postoj zpravodaje, ale také především všechny pozměňovací návrhy pana Silvy Penedy. V tomto ohledu musím poznamenat, že je zcela zřejmé, a je třeba to jednoznačně zaručit, že doba pracovní pohotovosti u zdravotnických profesí má být plně uznávána jako pracovní doba.
Stephen Hughes
Pane předsedající, řada lidí se mylně domnívá, že pokud přijmeme návrh pana Alejandra Cercase, nebudou pak moci pracovat dodatečné hodiny přes čas nad rámec 48 hodin za týden. Samozřejmě že to není pravda.
V zásadě jsme proti trvalé výjimce ("opt-out"), neboť se zde jedná o právo na ochranu zdraví a bezpečnost, navrhli jsme však pro zprůměrování místo stávajícího čtyřměsíčního období dvanáct měsíců. Tím jednotlivci i firmy získají obrovskou flexibilitu při plánování pracovní doby. A to dokonce takovou flexibilitu, že i samotná Rada chtěla stanovit pevný limit na 60, nebo 65 hodin za týden podle toho, jak dlouhé by bylo období pro zprůměrování. My jsme nic takového neučinili. Mluvíme zde o takové míře flexibility, která je mnohem lepší než používání výjimek. Jedná se o mnohem lepší volbu jak pro firmy, tak pro jednotlivce. Doufám, že to velmi silně vyzní i z této rozpravy.
Ewa Tomaszewska
- (PL) Myšlenka rozdělit pracovní dobu na aktivní a pasivní je myšlenkou, která je nebezpečná a nepoctivá. Pokud část doby strávené na pracovišti a plně nebo částečně věnované plnění povinností, které stanovil zaměstnavatel, není využita k vykonání konkrétních úkolů, nelze ji považovat za dobu odpočinku. Koneckonců zaměstnanec nemůže strávit tento čas se svou rodinou, ani si nemůže naplánovat odpočinek, jak se mu zrovna zlíbí. Tato doba by měla být odměňována stejnou sazbou.
Další problém se týká možnosti prodloužení doby pracovní pohotovosti bez příslušné odměny, a to s údajným souhlasem zaměstnance. To platí zejména pro lékaře. Rád bych poznal jakéhokoliv pacienta, nejlépe člena Evropské rady, který by nadšeně souhlasil s tím, aby jej operoval lékař, který má za sebou 23hodinovou službu. Nejen že se jedná o porušování pracovních práv lékařů, ale také o porušování práv pacientů. Nemocnice v Polsku nechtějí zaměstnávat lékaře, kteří odmítli podepsat doložku o výjimce. Ráda bych této sněmovně připomněla, že právo na osmihodinovou pracovní dobu se podařilo vydobýt již před druhou světovou válkou.
Silvia-Adriana Ţicău
(RO) Sociální Evropa musí zabezpečit, aby každý občan mohl slušně žít ze svého platu. Slušné zaměstnání musí zajistit slušné živobytí.
Respekt vůči zaměstnancům zahrnuje stanovení pracovní doby a doby určené k odpočinku, která jim umožní si odpočinout a strávit dostatek času se svými rodinami. Děti potřebují vedení a dohled svých rodičů, ale pokud rodiče mohou rodině věnovat jen méně času nebo jí dokonce nemohou věnovat vůbec žádný čas, může to mít negativní dopad na výchovu dětí. Žádný zaměstnavatel nesmí mít právo požadovat po svých zaměstnancích, aby pracovali více než 48 hodin týdně.
Domnívám se, že směrnice o pracovní době se musí více zaměřit na specifickou situaci ohledně pracovní pohotovosti zdravotnického personálu. Podporuji zprávu pana Cercase, která chrání zájmy zaměstnanců, aniž by zanedbávala legitimní zájmy zaměstnavatelů, poskytujíc jim možnost uzpůsobit pracovní dobu podle vlastních potřeb. Dále také vítám pozměňovací návrhy, které vyzdvihují význam kolektivních pracovních smluv.
Dragoş Florin David
(RO) V současném klimatu finanční krize, která má přímý dopad na hospodářský a sociální život evropských občanů, je směrnice o pracovní době klíčovým prvkem evropské sociální politiky.
Zpráva pana Cercase představuje logický a ucelený přístup k procesu hodnocení závěrů týkajících se zavedení této směrnice na úrovni členských zemí. V současné době je tato směrnice snadno přizpůsobitelným nástrojem, který nastavuje takovou úroveň ochrany, aby nebyly povoleny akce, které by mohly ohrozit zdraví a bezpečnost pracovníků.
Jan Tadeusz Masiel
- (PL) Pane předsedající, rád bych ke konci dnešní rozpravy dodal několik slov na podporu zprávy pana Cercase a na podporu postoje Výboru pro zaměstnanost a sociální věci, který se od roku 2005 nezměnil a který 6. listopadu potvrdilo hlasování.
Náš Výbor měl dostatek času, aby zvážil své stanovisko, a pevně věřím, že výsledek našeho hlasování ve výboru se pozítří odrazí také v hlasování na plenárním zasedání. Při našem hlasování jsme plně zohlednili evropské acquis v sociální oblasti, které dřívější členské země sdílí se zeměmi novými, a poskytují nám příklad i oporu. Kompromis vypracovaný v červnu na zasedání Rady není přijatelný.
Mí voliči, a zvláště lékařské kruhy v Polsku sledují činnost Evropského parlamentu s určitými obavami. Zcela oprávněně tvrdí, že veškerá pracovní doba by měla být zaplacená, nejen aktivní doba pracovní pohotovosti. Je pravdou, že se kompromis Evropské rady odvolává na možnou flexibilitu na úrovni sociálních partnerů a kolektivních smluv. Nicméně polští zaměstnanci cítí, že jim chybí moc na vyjednávání se zaměstnavateli, a potřebují silnou podporu ze strany Evropského parlamentu.
Gabriela Creţu
(RO) Během dlouhé debaty o této zprávě zazněly obavy, že při zítřejším hlasování nemusí být dosaženo většiny hlasů jako v prvním čtení, neboť ti, kdo se mezitím připojili, asi změnili rovnováhu sil v této sněmovně.
Je pravdou, že pravicové vlády v Evropské radě zaujaly stejný postoj, a to bez ohledu na to, zda jsou zeměpisně více na východ či na západ. Nicméně je třeba si vyjasnit další věci. Pracovníci z východní Evropy stejně silně podporují všechny pozměňovací návrhy, které Evropský parlament navrhl a které Evropská rada odmítá. Například odborové svazy z Rumunska, které zde ve Štrasburku budou zítra taktéž zastoupeny, jsou si vědomy skutečnosti, že práva, která si vydobyly, nenabývají jednou provždy, ale že je třeba neustále bránit. Jejich poselství je jednoduché: Mnohem efektivnější řešení existujících problémů, než jakým je neomezená pracovní doba, je učinit přítrž nekontrolovanému nárůstu špatně placených pracovních míst, a to i pro pracovníky z východní Evropy.
Jacek Protasiewicz
- (PL) Pane předsedající, nemám nejmenších pochyb o tom, že každému z poslanců, kteří se zapojili do této diskuse, leží na srdci dobro pracovníků a bezpečnost při práci.
Nicméně jsme si všichni vědomi toho, že stávající směrnice o pracovní době potřebuje doznat určitých změn. Otázky se týkají povahy a účelu těchto změn. Na tyto otázky není jednoduché odpovědět. Však také po několik let byly předmětem živé debaty jak v tomto Parlamentu, tak také v Evropské radě. Rada nakonec přišla s moudrým kompromisem. V současné době lze jen těžko očekávat, že by se vlády jednotlivých zemí, z nichž většina uplatňuje princip výjimky, náhle rozhodly odstoupit od tohoto pravidla, a to zejména v souvislosti se současnou ekonomickou krizí. Na tento problém bych rád upozornil především ty poslance, kteří teď prosazují pevný postoj proti výjimkám.
Pane předsedající, v Polsku máme takové moudré rčení, které praví, že "lepší je nepřítelem dobrého". Rád bych zdůraznil, že zde máme dobrý kompromis, který bychom měli pro dobro evropských pracovníků přijmout.
Proinsias De Rossa
Pane předsedající, podporuji balíček pana Cercase. Myslím, že pozadím této debaty je, že lidské bytosti jsou sociálními bytostmi: Nejsou stroje, a proto by také s nimi tak nemělo být na pracovišti zacházeno. Osoba ucházející se o práci nemá svobodu odmítnout podepsat formulář, ve kterém se zříká práv obsažených ve směrnici o pracovní době. Proto argument, že zrušení výjimky je svým způsobem útok vůči svobodě, není správný: Ve skutečnosti se jedná o útok vůči zneužívání zaměstnanců, kteří pro svoji obživu potřebují práci.
Dle mého názoru je současné používání výjimky ve 14 členských zemích útokem proti myšlence stavět Evropu na společných důstojných pracovních a životních podmínkách, což nesmíme připustit.
Valérie Létard
úřadující předsedkyně Rady. - (FR) Pane předsedající, pane komisaři, pane Cercasi, dámy a pánové, směrnice o pracovní době je přirozeně bohatá na symboly a vyvolává zásadní otázky, jakými jsou například svoboda volby pracovníků versus ochrana jejich zdraví a bezpečnosti.
Dospět k dohodě je pro nás právě v této oblasti velmi obtížné. Jak jsem již naznačila, Francie dlouhou dobu bojovala proti výjimce. Nicméně jsme nakonec dospěli ke společnému postoji. Proč? Protože směrnice nesměřuje k oslabování lidských práv, ani nezpůsobuje sociální regres.
Pokud jde o dobu pracovní pohotovosti, cílem je umožnit členským zemím, aby se s tímto problémem mohly vypořádat podle svého s přihlédnutím k těm částem pohotovosti, v nichž nedojde k výkonu práce. Všechny členské země mají svůj zvláštní způsob, jak se s touto dobou vypořádat, a cílem Evropské rady není nic jiného, než zachovat status quo, tedy rovnováhu, která je však neustále ohrožována rozhodnutími Soudního dvora.
Druhým důvodem je, že pokud jde o výjimku, zlepší společný postoj práva dotyčných pracovníků tam, kde byla výjimka transponována. Samozřejmě zde není povinnost používat tuto výjimku. Výjimka existuje již od roku 1993 bez jakýchkoliv záruk. Jak paní Lynneová podotkla, postoj Rady zavádí záruky. Doufám, že pragmatismus zvítězí. Společný postoj pro nikoho neznamená vzdát se svých zásad a přesvědčení.
Dnes, jménem Rady, vám francouzské předsednictví říká, že společný postoj je bezpochyby nejlepším kompromisem pro dosažení revize směrnice, a to vzhledem k mocenské rovnováze mezi členskými zeměmi a vzhledem k naléhavé potřebě nalézt řešení týkající se doby pracovní pohotovosti. To jsem vám, dámy a pánové, chtěla říci pro doplnění svých úvodních poznámek.
Vladimír Špidla
člen Komise. - Mohu se připojit ke slovům paní Létard ve věci hloubky a zajímavosti debaty. Tato debata se týkala nejdůležitějších věcí a myslím si, že teď je na Parlamentu, aby rozhodl, a poté bude zřejmé, v jakém rámci se bude odehrávat případné další jednání. Chtěl bych jenom konstatovat - protože v debatě padly některé názory, které neodpovídají realitě - že by možná bylo dobré čistě věcně se zmínit o některých základních faktech.
V současné době platí směrnice o pracovní době. Tato směrnice o pracovní době konstatuje, že je možnost pro jednotlivé členské státy zavést opting-out. Tento opting-out uplatňuje v současné době 15 členských států. Čili není to situace, která by vznikala nově, je to určitým způsobem daná realita. Důvod pro novou směrnici byl určitý tlak po rozhodnutí Soudu ve věci SIMAP a Jaeger, protože okamžik tohoto rozhodnutí dostal do velmi obtížné situace řadu systémů, které používají tradičně velké množství doby pracovní pohotovosti.
Chci také konstatovat, že důsledky pracovní pohotovosti nebo uspořádání pracovní pohotovosti různým způsobem dopadají na různé systémy v různých členských státech, a zejména státy, které jsou počtem obyvatel menší a nemají velkou sílu rekrutovat nové pracovní síly zvnějšku, mohou mít poměrně značné problémy. Proto je debata tak složitá, protože na jedné straně zasahuje ochranu pracovníka a ochranu pomocí jisté míry regulace pracovní doby, na druhé straně se týká některých mimořádně citlivých systémů, jako je zdravotnictví a jako jsou např. různé pohotovostní systémy jako hasiči a podobné systémy.
Každé rozhodnutí má své důsledky a myslím si, že v současné době máme velkou možnost dosáhnout pokroku. Tento pokrok bude výsledkem debaty ve všech institucích, výsledkem spolupráce a debaty, na jejíž cestě bude jedním z velmi podstatných kroků hlasování Parlamentu 17. prosince tohoto roku.
Alejandro Cercas
Nejdříve bych rád poděkoval všem svým kolegům poslancům ze všech skupin, neboť jsem přesvědčen, že je zde v tomto Parlamentu velká většina, která zastává názor, že lidské bytosti nejsou stroje a že na prvním místě by měli být lidé a jejich práva. Pak můžeme hovořit o dalších věcech. V prvé řadě je však jejich zdraví, bezpečnost a rodinný život.
Za druhé, vítám Evropskou radu a Evropskou komisi na vyjednávání. Sice pozdě, ale lépe než nikdy.
Pozor na nástrahy. Ve směrnici, která je výsledkem vašeho společného postoje, není možnost výjimky stejná jako ta z roku 1993, která byla dočasná, podmíněná a v podstatě výjimečná. Pan komisař zmínil 15 zemí. Ne, byla zde pouze jedna s obecnou výjimkou a několik dalších s drobnými výjimkami. Vy však navrhujete, aby se jednou provždy a pro všechny Evropa rozdělila na země, které chtějí dlouhou pracovní dobu, a země, které ji nechtějí.
Nechceme, aby se něco, co bylo pouze dočasné a výjimečné, změnilo v něco trvalého a normálního, neboť pro lidi není normální, aby pracovali každý týden v roce a každý rok svého života, aniž by se viděli se svou rodinou, nebo aniž by byli schopni plnit své občanské povinnosti.
Domnívám se, že je třeba přijmout určitá fakta. Pane Bushille-Matthewsi, to, že jsou pracovníci a lékaři proti této směrnici, není domněnkou, ale faktem. Sice jsem nemluvil se 160 miliony pracovníků či 4 miliony lékařů, mluvil jsem však s jejich zastupitelskými organizacemi. Možná že s vámi někteří z nich souhlasí, přesto vás ale mohu ujistit, že většina je proti vám, protože všechny jejich organizace, a to bez výjimky, jsou proti tomu, co říkáte.
Závěrem bych rád zopakoval, co jsem již řekl na začátku své řeči. Středa se stane velmi významným dnem pro občany. Znovu začnou věřit v Evropu a zjistí, že její orgány netvoří banda bezcitných politiků, kterou zajímá pouze ekonomika, či banda byrokratů, kteří žijí v jiném světě. Jsme s lidmi. Bojujeme za jejich práva a 17. prosince povstane sociální Evropa posílena. Pak budeme vyjednávat a budeme vyjednávat jako rovný s rovným.
(Potlesk)
Předsedající
Rozprava je ukončena.
Hlasování proběhne ve středu.
Písemné prohlášení (Článek 142)
Iles Braghetto
písemně. - (IT) Pane předsedající, dámy a pánové, tato směrnice bude znamenat rozhodující text pro vybudování ekonomické a sociální Evropy.
Je obecně známo, že bychom měli a mohli vytvářet inovace na trhu práce, které zlepší produktivitu a kvalitu v rámci požadované flexibility, aniž by docházelo k vykořisťování pracovníků. Podpora spravedlivých pracovních podmínek, na které má navíc každý nezadatelné právo, zajistí bezpečnost a efektivnost vykonávané práce. Proto se domníváme, že návrh přijatý Výborem pro zaměstnanost a sociální věci je vyvážený.
Zejména je třeba zdůraznit, že pro zdravotnický personál jsou nezbytné dostatečné záruky při organizaci směn a doby odpočinku, a to nejen pro zajištění spravedlivých pracovních podmínek, ale také pro zajištění bezpečné a kvalitní péče o pacienty a pro snížení klinického rizika.
Ole Christensen  
Je mi potěšením být členem politické skupiny, konkrétně Skupiny sociálních demokratů v Evropském parlamentu, která, pokud se jedná o zdraví a bezpečnost pracovníků, nečiní žádné kompromisy.
To, že někdo může věřit ve zvýšení konkurenceschopnosti na základě zhoršených pracovních podmínek a vnitřní konkurence mezi členskými státy o nejdelší pracovní dobu, je naprosto mylné a patří to do jiného století. Nemám nic proti tomu, když se oba sociální partneři dohodnou na delší pracovní době s referenčním obdobím dlouhým až jeden rok a s maximálním průměrem 48 hodin za týden, mám však námitky proti tomu, aby měl zaměstnavatel možnost přistupovat k zaměstnancům na individuálním základě a využívat toho k uplatnění nejrůznějších výjimek.
Zajímalo by mě, co víc se musí stát, aby Velká Británie přistoupila na seriózní diskusi a postupně zrušila své výjimky, a zlepšila tak podmínky pro miliony pracovníků v této zemi.
Doufám, že Evropský parlament ve středu řekne, že Evropa by měla v budoucnu pracovat "chytřeji a ne více", aby mohla čelit budoucím výzvám.
Corina Creţu  
Vítám v této zprávě potvrzení sociální vize evropské levice, kde zcela oprávněně zástupci socialistů kritizují porušení principu neodchýlení se od právních předpisů v oblasti zdraví a bezpečnosti zaměstnanců na pracovišti, což se děje povolením ustanovení o výjimkách týkajících se pracovní doby.
Přestože flexibilní pracovní doba, která závisí na specifické povaze práce a na osobních schopnostech každého člověka, může přinášet dobré výsledky, nemohu si pomoci a musím myslet na velké množství případů, kdy jsou zaměstnanci zneužíváni. Odvolávám se nyní na případ Rumunska, kdy se v řadě případů práce přes čas ani nepočítá, ani řádně neplatí. Jakákoliv aktivita přesahující normální pracovní dobu není výsledkem dohody mezi zaměstnancem a zaměstnavatelem, nýbrž diktátem zaměstnavatelovy vůle a úsudku. Nemluvě o ohrožení zdraví a života těch pracovníků, kteří vstoupili do tohoto kolotoče, z něhož mohou vystoupit pouze za rizika ztráty svého zaměstnání.
To, co je v celé řadě případů prezentováno jako posílení konkurenceschopnosti práce, je ve skutečnosti pouze zástěrkou pro vykořisťování.
Proto se domnívám, že toto 48hodinové omezení je vhodnější volbou. Pokud se týká doby pracovní pohotovosti, považuji za nespravedlivé, že "neaktivní doba pracovní pohotovosti" není považována za pracovní dobu, a tudíž není placená. .
Magda Kósáné Kovács  
Evropská unie již disponuje účinnými předpisy týkajícími se úpravy pracovní doby. Dle těchto předpisů je průměrná délka pracovní doby 48 hodin týdně. V praxi to znamená, že zaměstnanec může pracovat osm hodin denně, šest dnů v týdnu, přičemž se počítá průměr za čtyři měsíce. Myslím, že to by mělo stačit, protože více práce by pak z dlouhodobého hlediska škodilo efektivitě.
Kompromis Evropské rady, který obsahuje méně příznivá pravidla, než jaká jsou platná v současné době, není podporován Belgií, Kyprem, Španělskem a dalšími zeměmi, včetně mé domovské země, Maďarska, a je pro evropské socialisty nepřijatelný.
Pojem sociální Evropa nesmí zůstat pouze prázdným sloganem, a to ani v době ekonomických potíží. Během dohodovacího řízení, parlamentní zpravodaj pan Cercas prokázal, že je dostatečně chápavý, a umožnil například v zájmu flexibility, aby se 48hodinová týdenní pracovní doba počítala jako průměr za 12 měsíců. Nicméně nesmíme přijmout předpis, který by umožňoval 60 až 65 a v některých extrémních případech dokonce 70 až 72 hodin týdenní pracovní doby. Stejně také nemůžeme podpořit postoj, který by umožňoval udělit časově neomezenou výjimku z předpisů. Hlavním důvodem je to, že vztah mezi zaměstnanci a zaměstnavateli nemůže být nikdy rovnocenný.
Pokud se jedná o dobu pracovní pohotovosti, ty, kteří se domnívají, že neaktivní doba pracovní pohotovosti se nepovažuje za pracovní dobu, považuji za pokrytce. Doporučuji jim, aby si ve středu, kdy budeme hlasovat, sedli s několika pracovníky, kteří budou v tento den před Parlamentem protestovat, a popovídali si s nimi.
Roselyne Lefrançois  
písemně. - (FR) Evropská rada a Evropská unie jsou již po více než tři roky na kordy kvůli této směrnici o pracovní době.
Dohoda, ke které dospělo 27 ministrů práce Evropské unie, stanoví maximálně 48 hodinový pracovní týden, ale s možností odchylky, která dovoluje v některých případech zvýšení až na 65 hodin týdně.
Takovéto řešení je nepřijatelné a jako socialistka mám povinnost zajistit, aby obavy milionů pracovníků došly vyslyšení, a také mám povinnost bojovat nejen za to, aby nebylo žádných výjimek z 48 hodinového omezení, ale také aby doba pracovní pohotovosti byla při výpočtu pracovní doby zohledněna.
I proto budu hlasovat ve prospěch zprávy pana Cercase, v naději, že v případě dohodovacího řízení dospějeme k takovému textu, který zajistí opravdovou rovnováhu mezi ochranou pracovníků a optimální organizací práce. Jako evropští socialisté bychom měli v každém případě pokračovat v hájení zájmů pracovníků, protože Evropa více než kdy jindy potřebuje sociální model, který bude uspokojovat potřeby nejvíce zranitelných občanů, obzvláště těch, kteří jsou nejvíce postiženi následky hospodářské a finanční krize. .
Lasse Lehtinen  
písemně. - (FI) Pane předsedající, jen vzácně předpisy Evropské unie ovlivňují tolik lidí. Miliony zaměstnanců obdrží od Evropského parlamentu vánoční dárek buď v podobě zlepšení jejich pracovních podmínek, nebo naopak v podobě první evropské směrnice, která v podstatě zhorší kvalitu pracovního života. Výbor pro zaměstnanost a sociální věci šel dobrým příkladem, když jasně zvedl ruku pro zlepšení návrhu Evropské komise. Stanovení pracovní doby má v podstatě sociální rozměr. Až příliš mnoho evropských zaměstnanců pracuje 60 nebo i 65 hodin týdně, zatímco miliony dalších zůstávají bez práce.
Dlouhý pracovní týden nebývá ve většině případů založen na svobodné volbě. Zaměstnanec má pouze volbu vybrat si mezi dlouhým pracovním týdnem a ztrátou zaměstnání. Dokonce i poté, co dojde k určitým úpravám a zlepšením, bude směrnice i nadále obsahovat přiměřený počet odchylek potřebných pro jistou dávku flexibility.
Výbor přijal můj pozměňovací návrh, aby ve směrnici byli též zahrnuti zaměstnanci na manažerských pozicích. Dokonce i šéf potřebuje určitou právní ochranu - on či ona se mohou také unavit.
Rada a Komise nesouhlasily s tím, aby přehodnotily svůj postoj ve věci doby pracovní pohotovosti. Již selský rozum říká, že čas strávený v práci - ať již v pohotovostním stavu, vzhůru, nebo ve spánku - je stále pracovní dobou.
Mandát Evropského parlamentu pochází přímo od samotných evropských občanů. Z tohoto důvodu je naší povinností, abychom zvážili, co je v tomto případě pro naše občany nejlepší.
David Martin  
písemně. - Budu hlasovat pro ukončení výjimky z 48 hodinového pracovního týdne. Jsem pevně přesvědčen, že dlouhá pracovní doba ničí lidské zdraví, zvyšuje riziko pracovních úrazů a má negativní vliv na rodinný život. Existence dobrovolných výjimek ve Spojeném království byla často zneužívána k tomu, že zaměstnanci byli nuceni při nástupu do své práce podepsat souhlas s těmito výjimkami.
Mairead McGuinness  
písemně. - Rozprava o organizaci pracovní doby je velmi složitá. Nejobtížnějšími otázkami však zůstává budoucnost výjimek a nakládání s dobou pracovní pohotovosti.
V případech SIMAP a Jaeger Evropský soudní dvůr interpretoval definici pracovní doby v původní směrnici o pracovní době tak, že tato zahrnuje i neaktivní část doby pracovní pohotovosti, kdy zaměstnanec nepracuje, ale odpočívá.
Podle dohody Rady ze dne 9. a 10. června 2008 není neaktivní část doby pracovní pohotovosti považována za pracovní dobu, pokud vnitrostátní právo/praxe/ kolektivní smlouvy či dohody mezi sociálními partnery nestanoví jinak.
Podle dohody Rady možnost výjimky z maximální průměrné 48hodinové týdenní pracovní doby pro zaměstnance, vyplývající z původní směrnice o pracovní době, podléhá mnohem přísnějším pravidlům za účelem ochrany zdraví a bezpečnosti pracovníků. Zaměstnanci nebudou muset, při zprůměrování pracovní doby za 3 měsíce, pracovat týdně více než 60 hodin, nebo 65 hodin, jestliže bude neaktivní část doby pracovní pohotovosti považována za pracovní dobu.
Irsko nikdy nepoužilo výjimku, takže přísnější realizace dostupných výjimek je nejen vítána, ale i nezbytná.
Dushana Zdravkova  
Dámy a pánové, jak je vám známo z rozprav, které proběhly během několika posledních týdnů, hlavním bodem směrnice, o které zde diskutujeme, je posuzování neaktivní části pracovní pohotovosti jako pracovní doby. Tento pozměňovací návrh umožní řadě pracovníků získat finanční náhradu za čas, který nemohli využít jako svůj volný čas a způsobem, který by odpovídal jejich potřebám. Tento návrh má řadu stoupenců i oponentů. Obě strany jsou si neústupně stojí na svém a nejsou schopny nalézt jakékoliv místo, kde by se jejich zájmy sbližovaly. Proto vás vyzývám, abyste soustředili svou pozornost směrem k pozitivním dopadům, které bude mít tento pozměňovací návrh pro evropskou společnost.
V posledních několika desetiletích populace Evropské unie výrazně stárne. Míra přírůstku populace v roce 2007 dosáhla nepatrných 0,12%. Pokud nechceme spoléhat pouze na přistěhovalectví, musíme zvýšit míru porodnosti. Jedním ze stimulů je právě zahrnutí neaktivní části doby pracovní pohotovosti při výpočtu celkové délky pracovní doby. Tento pozměňovací návrh usnadní a umožní celé řadě žen lépe spojit svou touhu po profesním rozvoji s touhou více se věnovat svým dětem. To nám umožní udělat další důležitý krok v našem úsilí o odvrácení negativních trendů ovlivňujících rozvoj naší společnosti.
