Istuntokauden uudelleen avaaminen
Puhemies
Julistan Euroopan parlamentin keskiviikkona 12. syyskuuta keskeytetyn istuntokauden uudelleen avatuksi.

Edellisten istuntojen pöytäkirjojen hyväksyminen
Puhemies
Torstaina 6. syyskuuta ja keskiviikkona 12. syyskuuta 2001 pidettyjen istuntojen pöytäkirjat on jaettu.
Onko huomautettavaa?

Swoboda
Arvoisa puhemies, tiedän, että meillä on tänään tärkeämpääkin tekemistä, mutta haluaisin siitä huolimatta kiinnittää huomionne siihen, että esitin 6. syyskuuta edellisen päivän pöytäkirjaa koskevan huomautuksen ja pyysin lisäksi työjärjestysasioista vastaavaa valiokuntaa käsittelemään äänestystulosta, jota muutettiin jälkeenpäin, jotta tällaisiin asioihin saataisiin selvyyttä yleisesti, ei vain tässä erityisessä tapauksessa. Esitin vielä myöhemmin päivällä uuden huomautuksen ja viittasin aiempaan huomautukseeni, mutta en ole vielä tähän päivään mennessä saanut vastausta, ja mielestäni parlamentin jäsenellä on oikeus saada vastaus.
Kysyn teiltä ensinnäkin: oletteko tekin sitä mieltä, että parlamentin jäsenellä on oikeus saada vastaus huomautuksiinsa? Toiseksi: milloin voin toivoa saavani tällaisen vastauksen?

Puhemies
Kyllä, Swoboda, aivan oikein. Tietenkin olen sitä mieltä, että parlamentin jäsenillä on oikeus saada vastaus huomautuksiinsa, ja voin luvata teille, että asiat palautetaan taas järjestykseen.

Jarzembowski
Arvoisa puhemies, arvoisalla kollega Swobodalla on tietysti oikeus saada kunnollinen vastaus. Haluaisin vain pyytää asiasta vastaavaa osastoa antamaan kunnollisen vastauksen sen keskustelun pohjalta, jonka kävimme silloin päivällä. Sanoakseni asian varovaisesti: minulla oli tunne, että Swoboda yritti tuona päivänä muuttaa parlamentin äänestystulosta muuttamalla pöytäkirjaa. Siksi pyydän, että kun osastonne antaa jäsen Swobodalle vastauksen, otatte sen pohjaksi päivällä käymämme keskustelun, ja olkaa niin ystävällisiä, että toimitatte minullekin kopion vastauksesta. Olen aivan varma, että osastonne on ymmärtänyt aivan oikein kaiken, mitä parlamentti on tarkoittanut!

Puhemies
Jäsen Jarzembowski, tarkastelemme kaikkia näitä asioita erittäin tarkasti.
(Pöytäkirjat hyväksyttiin.)

Muistosanat
Puhemies
Hyvät kollegat, sotilaskomentaja Massoud vieraili Euroopan parlamentissa 4. huhtikuuta. Tilanne on se, että hänen vastustajansa murhasivat hänet raukkamaisesti muutama päivä ennen New Yorkin ja Washingtonin hirvittäviä terrori-iskuja.
Kutsuin hänet tänne, koska hänessä henkilöityi afgaanikansan suuren enemmistön toivo rauhan ja vapauden täyttämästä tulevaisuudesta. Hän varoitti meitä talebanien ja kansainvälisten terroristien liittoutumisesta ja taisteli kaikin voimin niitä vastaan, jotka vääristelivät islamin oppeja polkemalla kaikkein perustavimpia ihmisoikeuksia. Hän lähetti meille hyvin voimakkaan viestin, jossa meitä pyydettiin auttamaan häntä välittömästi rauhanteossa.
Valitettavasti länsimaiden hallitukset eivät kuulleet silloin viestiä eivätkä auttaneet tätä rohkeaa miestä sen enempää. Monet teistä tapasivat hänet. Hänen henkiset ja inhimilliset ominaisuutensa tekivät meihin vaikutuksen. Haluaisin pyytää teitä osoittamaan hänelle kunnioitusta viettämällä minuutin hiljaisuuden.
(Parlamentti vietti seisten minuutin hiljaisuuden.)

Puhemiehen tiedonanto
Puhemies
Hyvät kollegat, kiinnitän huomionne tiedonantoon, jonka haluan esittää teille ja joka koskee Euroopan parlamentin turvallisuuskysymyksiä.
Kuten tiedätte, Yhdysvalloissa tehdyt hirvittävät terrori-iskut lisäsivät ymmärrettävästi huolestuneisuutta Euroopan parlamentissa. Sunday Telegraph -lehdessä jopa julkaistiin tietoja, joiden mukaan parlamentti olisi ollut hyvin vakavasti uhattuna, mutta tietojen mukaan hyökkäys tehtiin tyhjäksi. Vakuutan, että parlamentti ei ole koskaan saanut tietoja tällaisista uhkauksista. Toissapäivänä Ala-Reinin prefekti näki sen vaivan, että soitti minulle henkilökohtaisesti kiistääkseen järjestelmällisesti näiden uhkien todenperäisyyden. Kuten sitä paitsi tiedätte, Ranskan viranomaiset kiistävät asian selväsanaisesti virallisessa tiedonannossa. Lisään, että Ison-Britannian viranomaisetkaan eivät sanojensa mukaan olleet tietoisia uhkauksista. Aion sitä paitsi lähettää Sunday Telegraph -lehden johtajalle kirjeen esittääkseni vastalauseen siitä, että lehti levittää vääriä tietoja näin vakavasta aiheesta.

Voin kuitenkin vakuuttaa teille, että Euroopan parlamentin turvallisuus on puhemiehistön jäsenien, sen varapuhemiehien, kvestoreiden, puhemiehen ja pääsihteeristön pysyvän huomion kohde. Olemme tehostaneet turvatoimia, kuten teimme esimerkiksi viime joulukuussa, jouluna, kun Strasbourgin katedraali oli huhujen mukaan uhattuna. Koska katedraali ei sijaitse kovin kaukana, tietenkin ryhdyimme tuolloin toimiin.
Olemme olleet pääsihteerin kanssa välittömässä yhteydessä 11. syyskuuta alkaen, ja olemme määränneet lisää toimia, joiden tarkoituksena on tehostaa Euroopan parlamentin kolmeen työskentelypaikkaan pyrkivien henkilöiden ja heidän tavaroidensa tarkastuksia. Lisään, että olemme tietysti jatkuvassa yhteydessä sekä muihin unionin toimielimiin että Euroopan parlamentin isäntämaiden hallituksiin.
Lopuksi, puhemiehistö käsittelee tänä iltana pidettävässä kokouksessa pääsihteerin ehdottamia uusia toimia, joiden tarkoituksena on laajentaa - sanoin siis "laajentaa" - turvatoimia. Luotan siihen, että kaikki ymmärtävät näiden toimien tarpeellisuuden ja suhtautuvat niihin myönteisesti. Kiitän teitä etukäteen.

Tervetulotoivotukset
Puhemies
Olen iloinen voidessani toivottaa parlamentin puolesta tervetulleeksi viralliselle lehterille saapuneen Keski-Afrikan talous- ja rahaliiton (UEMOA) puheenjohtajan Moussa Tourén.

UEMOA, jonka rakenne muistuttaa suuresti Euroopan unionin rakennetta, on avainasemassa, kun Länsi-Afrikan alueellista yhteistyötä järjestetään. Näistä syistä haluamme lujittaa entisestään siteitä, jotka yhdistävät UEMOA:ta ja Euroopan unionia. Tämän vuoksi Moussa Tourén vierailu on merkittävä, ja toivotan hänet hyvin lämpimästi tervetulleeksi.

Terrorismin torjunta
Puhemies
Toivotan tervetulleiksi neuvoston puheenjohtajan, Eurooppa-ministeri Neyts-Uyttebroeckin, sekä komission jäsenen Vitorinon.
Esityslistalla ovat seuraavana neuvoston ja komission julkilausumat terrorismin vastaisista toimista perjantaina 21. syyskuuta 2001 järjestettävää epävirallista ja ylimääräistä Eurooppa-neuvoston kokousta silmällä pitäen.
Annan heti puheenvuoron ministerille.

Neyts-Uyttebroeck
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, Eurooppa, sen kansalaiset ja toimielimet ovat edelleen syvästi järkyttyneitä Yhdysvaltoja vastaan tiistaina 11. syyskuuta tehdystä terrori-iskusta.
Puheenjohtajavaltio ja neuvosto tuomitsivat heti erittäin voimakkaasti näihin barbaarisiin tekoihin syyllistyneet, niiden järjestäjät ja rahoittajat. Yhdysvaltain kansaa vastaan tehdyillä iskuilla hyökätään suoraan yhdysvaltalaisten ja eurooppalaisten yhteisiä arvoja vastaan, joiden varaan yhteiskuntamme perustuvat ja joita ovat demokratia, suvaitsevaisuus, ihmisoikeudet ja oikeusvaltio. Emme sitä paitsi ole ainoita, jotka kunnioittavat näitä arvoja.
Ulkoasiainministereiden neuvosto ilmaisi keskiviikkona 12. syyskuuta pitämässään hätäkokouksessa suhtautuvansa hyvin myötämielisesti Yhdysvaltain kansaan. Vakuutimme, ettemme säästele ponnistuksiamme, jotta voisimme tunnistaa syylliset, tuomita heidät ja rangaista heitä. Tämä edellyttää, että unioni panee toimeen ja vahvistaa erilaisia toimintavälineitä, jotka liittyvät yhteiseen ulko- ja turvallisuuspolitiikkaan sekä oikeus- ja sisäasioihin. Koska terrorismi on kansainvälistä, se edellyttää maailmanlaajuista vastausta.
Arvoisa puhemies, liikenneministerien neuvosto kokoontui 14. syyskuuta yleisten asioiden neuvoston aloitteesta. Neuvosto on tehnyt yhteenvedon kiireellisistä toimista, joihin kaikki jäsenvaltiot ovat ryhtyneet lentoliikenteen turvallisuuden takaamiseksi. Lisäksi on perustettu erityistyöryhmä, joka koostuu jäsenvaltioiden ja komission edustajista ja jonka tehtävänä on tehostaa jäsenvaltioiden välistä koordinointia, jotta turvallisuustoimia, mukaan luettuina oikeudelliset toimet, sovellettaisiin yhdenmukaisesti ja tehokkaasti. Tästä aiheesta on esitettävä ensimmäinen kertomus tulevassa liikenneministerien neuvoston kokouksessa 15. lokakuuta. Liikenneministerit ovat lopultakin päättäneet kehittää yhteisiä ehdotuksia ennalta ehkäisemisestä. Näitä ehdotuksia perustellaan sitten yhteisön nimissä siviili-ilmailujärjestöjen konferenssin tulevassa yleiskokouksessa 25. syyskuuta.
Oikeus- ja sisäasiainministerien neuvosto kokoontuu 20. syyskuuta. Tässä neuvostossa tarkastellaan järjestelmää tietojen vaihtamiseksi sekä Europolin ja Eurojustin kaltaisten toimielinten roolia tällä osa-alueella. Neuvosto tarkastelee sitten komission tekemää kahta ehdotusta puitepäätöksiksi.
Ensimmäinen ehdotus koskee jäsenvaltioiden rikosoikeuksia, jotka on saatava vastaamaan paremmin toisiaan, jotta saataisiin lopultakin aikaan yhteinen määritelmä käsitteelle "terroriteko" ja voitaisiin kehittää yhteisiä rangaistustoimia.
Toinen ehdotus koskee eurooppalaisen pidätysmääräyksen käyttöönottoa. Neuvosto tarkastelee myös resursseja, joita käytetään rikosten tutkintaan. Neuvosto huolehtii, että henkilökohtaisten tietojen suojaamisen ja tutkintatapauksissa esiintyvien rikosoikeudellisten viranomaisten tarpeiden välillä löydetään tasapaino. Lopuksi oikeus- ja sisäasiainministerien neuvosto tarkastelee joitakin toimia transatlanttisen yhteistyön tehostamiseksi oikeudellisissa asioissa, poliisiasioissa sekä tiedustelu- ja maahanmuuttoasioissa.
(FR) Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, terrorismin torjunta vaatii sellaisten monenlaisten välineiden käyttämistä, joiden avulla voidaan valvoa rahavirtoja, tunnistaa epäiltyjä, turvata lentoliikenne, valvoa asekauppaa ja vielä paljon muuta.
Euroopan unioni on parhaassa asemassa taatakseen kokonaisvaltaisesti terrorismin torjunnan. Kansainvälisen terrorismin torjunnassa on kuitenkin kyse pitkän aikavälin yrityksestä. Kuten valtion- ja hallituksien päämiehet julistivat, unionin on pyrittävä entistä paremmin hallitsemaan alueellisia jännitystiloja ja selkkauksia, jotta saataisiin tukahdutettua kytevä kansainvälinen terrorismi. Heikkojen maiden ja epävakaiden alueiden sisällyttäminen rauhan ja oikeuden maailmaan voimistaa huomattavasti terrorismin vitsauksen torjuntaa.
Unioni parantaa tehokkuuttaan kehittämällä yhteistä ulko- ja turvallisuuspolitiikkaansa ja ottamalla mahdollisimman pian käyttöön eurooppalaisen turvallisuus- ja puolustuspolitiikan. Unionin on käytettävä eurooppalaista turvallisuus- ja puolustuspolitiikkaa ennalta ehkäisevänä välineenä eikä kostokeinona. Jotta terrorismin torjunta olisi todella tehokasta, sen lisäksi on vahvistettava politiikkojamme, jotka kohdistuvat niihin maailman maihin ja alueisiin, joista terrorismi näyttää ammentavan voimansa. Meidän on vahvistettava ja syvennettävä poliittista vuoropuhelua ja käytettävä kaikkia ulottuvillamme olevia välineitä, jotta voisimme torjua kansainvälistä terrorismia, tukahduttaa sen ja lopuksi poistaa sen juurineen.
Hyvät parlamentin jäsenet, unioni on tuleva maailmanvalta. Se lisää tehtäviemme määrää, ja meidän on vastattava niistä yhdessä. 11. syyskuuta tapahtuneiden valitettavien asioiden vuoksi meidän on myös kehitettävä Yhdysvaltain-suhteitamme sen lisäksi, että teemme vakaata yhteistyötä. Transatlanttisen vuoropuhelun avulla voimme vaihtaa tietojamme ja tekemiämme analyyseja, jotka koskevat terroristien uhkaa koko laajuudessaan.
Belgian ulkoasiainministeri Louis Michel matkustaa tänä iltana Washingtoniin keskustellakseen ulkoasiainministeri Powellin kanssa transatlanttisesta yhteistyöstä. Michel esittää tapaamisesta selonteon ylimääräisessä Eurooppa-neuvostossa, joka pidetään 21. syyskuuta. Eurooppa-neuvoston tavoitteena on luoda katsaus kaikkiin poliittisiin, diplomaattisiin, taloudellisiin, oikeudellisiin ja rahoituksellisiin keinoihin, joiden avulla unioni voi torjua terrorismia. Neuvostossa voidaan myös tarkastella unionin poliittista merkitystä, kun on kyse alueellisten selkkausten rauhoittamisesta.
Ollakseen tehokasta terrorismin torjumisen on perustuttava kaikkien niiden maiden ponnistuksiin, jotka pitävät vapautta, suvaitsevaisuutta ja demokratiaa yhtä tärkeinä kuin mekin. Tästä syystä puheenjohtajavaltio on pitänyt huolen siitä, että kolmannet maat on otettu mukaan toimiin, joihin unioni on ryhtynyt. Ehdokasvaltiot ovat yhtyneet poikkeuksetta yleisten asioiden neuvoston sekä valtioiden ja hallituksien päämiehien julkilausumiin. Jäsenvaltioiden ulkomailla sijaitsevien lähetystöjen välityksellä kolmansia maita on myös kehotettu vahvistamaan sitoutumistaan terrorismin väsymättömään torjumiseen. Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, näin unioni voi myötävaikuttaa siihen, että luodaan rauhan ja oikeuden maailma kaikille kansoille.
(Suosionosoituksia)

Vitorino
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, komissio valmistelee aktiivisesti perjantaina pidettävää Eurooppa-neuvoston kokousta, jonka yhteyteen Yhdysvalloissa huomenna järjestettävä Euroopan unionin troikan kokous sijoittuu täysimääräisesti. Tästä syystä kollegani Chris Patten, joka halusi pitää puheenvuoron erityisesti ulkosuhteista ja terrorismin torjunnasta, ei voinut osallistua keskusteluun.
Haluan korostaa komission puolesta, että tuemme periaatetta, jonka mukaan unionin on pyrittävä voimakkaammin yksimielisyyteen, kun on kyse terrorismin torjunnasta, ja että tarvitsemme tässä yhteydessä eurooppalaista toimintaohjelmaa, jossa myönnetään, että Yhdistyneille Kansakunnille on annettava keskeinen merkitys, kun terrorismia torjutaan maailmanlaajuisesti.
Tästä syystä suhtaudumme myönteisesti puheenjohtajavaltio Belgian aloitteeseen kutsua ylimääräinen ja epävirallinen neuvosto koolle ensi perjantaina ja osallistumme tänään mielihyvin Euroopan parlamentissa käytävään keskusteluun. Meidän on ilmaistava koko unionin tuntemaa yhteenkuuluvuutta yhdysvaltalaisia ja Yhdysvaltain viranomaisia kohtaan. Unionin on kuitenkin oltava yksimielinen, jotta se voisi vaikuttaa terrorismin torjunnan suuntaviivoihin.
Terrorismi ei ole uusi ilmiö. Uhkaukset ovat sitä vastoin uusia, ja välineet, joita terroristit käyttävät, ovat uusia ja kehittyneitä.
Yhdysvaltain traagiset tapahtumat osoittavat tuskallisen selvästi, miten ajankohtaisia komission tänään hyväksymät kaksi ehdotusta ovat; ne ovat tiiviisti yhteydessä toisiinsa ja vastaavat sitä paitsi parlamentin esittämään pyyntöön, joka hyväksyttiin syyskuussa Strasbourgissa pidetyssä täysistunnossa.
Haluan täsmentää, että ehdotuksemme eivät ole vastaus Yhdysvaltain tapahtumiin. Ehdotuksemme ovat vastaus siihen, että jopa jäsenvaltioissamme on terrorismista johtuvia ongelmia, joille meidän on omistauduttava.
Komissio on tarkastellut ehdotuksia jo yli vuoden ajan tiiviissä yhteistyössä Euroopan parlamentin kanssa, ja haluamme korostaa, että ehdotuksien avulla pyritään vaikuttamaan siihen, että Eurooppa voisi tehdä parempaa keskinäistä yhteistyötä terrorismin torjumiseksi ja että se voisi näin osallistua sen torjumiseen kansainvälisellä tasolla.
Terrorismi on eräs suurimmista uhkista, joka kohdistuu demokratiaan, ihmisoikeuksien vapaaseen hyödyntämiseen ja vapaaseen taloudelliseen ja yhteiskunnalliseen kehitykseen. On korostettava, että viime vuosina terroristien toiminta on lisääntynyt niin unionin rajojen sisäpuolella kuin maailmanlaajuisestikin. Terrorismin voimakkuuden kasvaminen näkyy terroritekojen huomattavana muuttumisena. Aseistettujen hyökkäyksien todelliset tai mahdolliset vaikutukset ovat entistä tuhoisampia ja tappavat entistä enemmän ihmisiä. Yhteiskuntamme kasvava riippuvuus tekniikan kehittymisestä tuo esiin uusia terrorismin muotoja. Terrorismi perustuu entistä useammin verkostoihin, jotka toimivat kansainvälisellä tasolla ja joilla on tiiviit suhteet kansainväliseen järjestäytyneeseen rikollisuuteen. Verkostot hyödyntävät oikeudellisia porsaanreikiä, jotka johtuvat rikostutkimuksien maantieteellisistä rajoituksista, ja verkostot saavat toisinaan merkittävää rahoitus- ja varustelutukea.
Niinpä on entistä tärkeämpää ryhtyä toimiin tämän vitsauksen torjumiseksi. Euroopan unionista tehdyssä sopimuksessa nimenomaan määrätään, että vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvan alueen luomiseen kuuluu tiettyjen toimien vaiheittainen hyväksyminen, jotta voidaan ottaa käyttöön sellaiset rikosten tunnusmerkistöihin ja rangaistuksiin liittyvät säännöt, joita voidaan soveltaa, kun on kyse terrorismista.
Euroopan parlamentti hyväksyi hiljattain päätöslauselman, joka osoittaa, että Euroopan kansalaisten edustajat ovat päättäneet torjua terrorismia voimakkaasti ja tehokkaasti.
Tässä vaiheessa komission vastaus on kaksiosainen:
Ensinnäkin ehdotamme, että pyrittäisiin yhtenäiseen terroritekojen määritelmään ja rangaistustasoon, joka heijastelisi tekojen vakavuutta kaikissa jäsenvaltioissa. Terroristit käyttävät hyväkseen kaikkia eroja, joita jäsenvaltioiden oikeuskäsittelyissä on, varsinkin, jos jonkin jäsenvaltion lainsäädäntö ei tunne kyseistä rikkomusta. On myönnettävä, että tällä hetkellä tilanne vaihtelee suuresti eri jäsenvaltioissa. Useimmissa jäsenvaltioissa ei ole erityisiä terrorismia koskevia sääntöjä, ja terroriteoista langetetaan siviilioikeuden mukaisia rangaistuksia. Sitä vastoin kuudessa jäsenvaltiossa on terrorismia koskevia lakeja tai oikeudellisia välineitä, joissa on yksiselitteisesti ilmaistu käsitteet "terrorismi" tai "terroristi". Komission ehdotuksessa terrorismia koskevaksi puitepäätökseksi pyritään kohti alaan liittyvää yhdenmukaistamista. Ehdotuksessa on luettelo rikkomuksista, murhista aina muunlaisiin tekoihin, jotka voivat olla yhtä tuhoisia, vaikkakin salakavalampia, ja joita pidetään terroritekoina, kun yksittäiset henkilöt tai ryhmät ryhtyvät niihin tarkoituksellisesti yhtä tai useampaa maata, niiden toimielimiä tai väestöä vastaan; tarkoituksena on uhkailla niitä ja vahingoittaa vakavasti maiden poliittisia, taloudellisia tai yhteiskunnallisia rakenteita tai tuhota ne. Tällaisista teoista aiotaan langettaa erityisen ankaria, jopa 2-20 vuoden vankeustuomioita rikkomuksesta riippuen.
Toiseksi komissio ehdottaa varsin kunnianhimoista - se myönnettäköön - horisontaalista toimea, jossa on kyse siitä, että perinteiset rikollisten luovutusmenettelyt korvataan eurooppalaiseen pidätysmääräykseen perustuvalla menettelyllä, jolla rikolliset luovutetaan oikeusviranomaisille. Ehdotus, joka sitä paitsi täydentää terrorismia koskevaa ehdotusta, vaikka edellä mainitun soveltamisala onkin laajempi, perustuu periaatteeseen, jonka mukaan oikeuden päätökset on tunnustettava vastavuoroisesti; Tampereen Eurooppa-neuvostossa esitettiin toivomus siitä, että periaatteesta tulisi Euroopan oikeudellisen yhteistyön kulmakivi. Perusajatuksena on, että kun jonkin jäsenvaltion oikeusviranomaiset pyytävät jonkun henkilön luovuttamista joko lopullisen tuomion perusteella tai siksi, että henkilöä vastaan on nostettu rikosoikeudellinen syyte, oikeusviranomaisten päätös on tunnustettava ja sitä on noudatettava koko unionin alueella, jotta menettelyjä voitaisiin yksinkertaistaa ja nopeuttaa mahdollisimman paljon. Tarkoituksena on, että asetetaan kolmen kuukauden määräaika ja että rajoitetaan mahdollisuuksia kieltäytyä noudattamasta päätöstä. Erityisesti kaksoisrangaistavuuden periaate pitäisi poistaa. Omia kansalaisia koskevaa poikkeusta ei pitäisi myöskään sallia. Unionissa tärkein peruste ei ole kansalaisuus vaan henkilön asuinpaikka. Niinpä ehdotuksen tarkoituksena on edistää mahdollisimman paljon periaatetta, jonka mukaan rangaistus suoritetaan maassa, jossa henkilö on pidätetty, koska on todennäköisintä, että kyseisen henkilön yhteiskunnallinen sopeutuminen onnistuu siellä parhaiten.
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, kuten tiedätte, esittelen nämä ehdotukset huomenna ministereille ylimääräisessä neuvostossa, jonka puheenjohtajavaltio Belgia on kutsunut koolle, jotta voisimme keskustella unionin panoksesta terroristiuhkan torjumisessa.
Tapaamisen tarkoituksena on suoda meille tilaisuus esittää ministereille poliittisia periaatekysymyksiä ja yrittää ratkaista ne. Tämä koskee niin lainsäädäntöehdotuksiamme kuin sellaisten toimien joukkoa, joihin olisi ryhdyttävä, jotta voisimme vahvistaa toimintaamme operatiivisella tasolla ja parantaa ja tehostaa kumppaneidemme kanssa tehtävää yhteistyötä.
Tiedätte, että operatiivisella tasolla komissiolla ei ole toimivaltuuksia, mutta se katsoo, että unionin pitäisi ryhtyä sisäisellä tasolla joihinkin toimiin, kuten siihen, että varmistetaan, että Europolista tulee operatiivinen väline rikollisuuden eri muotojen, kuten terrorismin, torjunnassa. Tämä edellyttää, että pannaan täytäntöön Amsterdamin sopimuksen määräykset, jotka koskevat Europolia ja joissa määrätään, että se voi osallistua yhteisiin tutkimusryhmiin ja että jäsenvaltiot voivat käynnistää tutkimuksia; tämä edellyttää sitä paitsi, että Europol-yleissopimuksen sisältöä tarkistetaan laajalti, myös oikeudelliseen valvontaan ja demokraattiseen valvontaan liittyviä kysymyksiä. Jäsenvaltioiden pitäisi jo nyt sitoutua voimakkaasti siihen, että niiden tiedusteluyksiköt tekisivät todellista ja tehokasta yhteistyötä. Tämä osoittaisi, että jäsenvaltioiden välillä vallitsee keskinäinen luottamus. Tämä on lisäksi tarpeen, jotta voitaisiin parantaa merkittävästi oloja, joiden vallitessa jäsenvaltioiden poliisi- ja tiedusteluyksiköt voivat antaa Europolille tietoja, joita tarvitaan sellaisia tehtäviä suoritettaessa, joista tärkeimpänä pidän terroritekojen estämistä.
Lisäksi on tärkeää, että unioni vahvistaa kansainvälisellä tasolla tehtävää yhteistyötä: on ryhdyttävä kaikkiin tarvittaviin toimiin, jotka liittyvät oikeudelliseen apuun, henkilöiden luovuttamiseen sekä poliisin ja oikeuslaitoksen yhteistyöhön, jotta voitaisiin edistää terrorismin ehkäisemistä ja torjuntaa kansainvälisellä tasolla.
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, tässä muutamia komission kehittämiä ajatuksia, joita ehdotamme Euroopan parlamentille ja Eurooppa-neuvostolle. Näinä vaikeina hetkinä, jolloin, olen varma siitä, jäsenvaltioidemme kansalaiset suhtautuvat tulevaisuuteen epävarmasti ja turvattomuutta tuntien, uskon, että paras poliittinen viesti, jonka voimme heille antaa, on, että tämä on ainutlaatuinen tilaisuus näyttää heille, että eurooppalaisesta yhteistyöstä on saatavissa todellista lisäarvoa, kun pyrimme takaamaan Euroopan kansalaisten vapauden, turvallisuuden ja oikeuden.

Poettering
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja Neyts-Uyttebroeck, arvoisa komission jäsen Vitorino, hyvät kollegat, Euroopan kansanpuolueen (kristillisdemokraattien) ja Euroopan demokraattien ryhmä on erittäin tyytyväinen siihen, että ensi perjantaina järjestetään puheenjohtajavaltio Belgian aloitteesta valtion- ja hallitusten päämiesten ylimääräinen huippukokous, ja arvoisa puhemies, tehän puhutte siellä myös Euroopan parlamentin puolesta. Euroopan parlamentti voi olla todella ylpeä siitä, että saimme viime istuntoviikolla hyväksytyksi jäsen Watsonin mietinnön, joka antaa suunnan yhteiselle terrorismin vastaiselle taistelullemme.
Perjantaina täällä Brysselissä pidettävän huippukokouksen pitäisi olla merkki monessa suhteessa. Sen pitäisi olla amerikkalaisille ystävillemme vielä yksi merkki siitä, että Washingtonin ja New Yorkin pirulliset terrori-iskut eivät olleet vain iskuja Yhdysvaltoja vaan koko sivistynyttä maailmaa vastaan, iskuja meitä jokaista vastaan! Ne olivat iskuja demokratian, ihmisoikeuksien ja rauhan ihanteitamme vastaan.
Se, mitä sanoimme viime viikolla vaikuttavassa istunnossa, on totta tänäänkin. Pyysin aamun puheenjohtajakokouksessa korkea edustaja Javier Solanaa joka on nyt neuvoston puheenjohtaja Michelin ja Chris Pattenin kanssa matkalla Washingtoniin sanomaan Yhdysvaltain ulkoministeri Powellin kanssa käytävissä keskusteluissa, että me, Euroopan unionin kansalaisten vapailla vaaleilla valittu parlamentti, olemme ilmaisseet solidaarisuutemme välittömästi näiden kauhistuttavien tapahtumien jälkeen.
Kerromme kuitenkin Washingtonissa myös sen, että odotamme, että siellä ei vain ilmoiteta päätöksistä, joista vain tiedotetaan Euroopan unionin johtohenkilöille, vaan että siellä käydään todellisia keskusteluja ja neuvotteluja, niin että tarvittava toiminta on eurooppalaisten ja amerikkalaisten yhteistä, yhteisvastuullista toimintaa.
Arvoisa puhemies, kunnioitan suuresti Javier Solanaa. Meidän on kuitenkin varmistettava tulevaisuudessa, että voimme keskustella Euroopan unionin korkean edustajan kanssa myös täällä Euroopan parlamentissa. Minusta siinä on vielä parannettavaa.

Perjantain huippukokouksessa on annettava signaali myös Lähi-idän suuntaan. Kehotamme Israelin ja Palestiinan johtoa puhumaan keskenään. Nyt ei ole oikea aika kieltäytyä keskusteluista ja peruuttaa niitä, vaan on vuoropuhelun ja luottamusta lisäävien toimien aika, jotta saamme sinne rauhan.
(Suosionosoituksia)
Meidän on sanottava: nyt vuoropuhelusta kieltäytyvä jää ilman sympatioitamme ja solidaarisuuttamme. Tarvitsemme rauhankehitystä ja luottamusta lisääviä toimia, varsinkin nyt Lähi-idässä!
(Suosionosoituksia)
Tarvitsemme signaalin arabimaille ja islamilaiselle maailmalle. Arvoisa puhemies, ryhmämme päätti tänä aamuna puhemiehistön kokouksessa suositella teille sitä, että Euroopan parlamentti kokoontuisi mahdollisimman pian yhdessä arabimaiden ja islamilaisen maailman parlamenttien jäsenten kanssa EuroVälimeri-foorumin yhteydessä, siis niiden valtioiden kanssa, joihin olemme yhteydessä Barcelona-prosessissa ja EuroVälimeri-vuoropuhelussa. Antakaamme nyt tämä signaali, jotta he tietävät, että haluamme kumppanuutta ja ystävyyttä.
Sallikaa minun käsitellä toista näkökohtaa, ja olen sitä mieltä, että sen pitää olla perjantaina täällä Brysselissä pidettävän huippukokouksen varsinainen toiminnallinen sisältö. Arvoisa komission jäsen Vitorino, kiitämme teitä siitä, että teitte tänään nämä ehdotukset. Meidän on tehtävä Europolista todellinen rikostentorjuntaväline, ja kehotamme jäsenvaltioitamme toimimaan toisin kuin tähän asti eli luovuttamaan Europolille sen tarvitsemat tiedot. Kuten tiedämme, ainoastaan yksi jäsenvaltio on tähän asti luovuttanut sille lähes riittävästi tietoja, muut jäsenvaltiot ovat tähän asti kieltäytyneet luovuttamasta niitä.
Kannatamme innokkaasti eurooppalaisen pidätysmääräyksen käyttöönottoa, ja sen käyttöönoton aika on nyt. Mikäli joku haluaa jarruttaa eurooppalaisten vahvistumista eikä ole Europolin yhteydessä tapahtuvan eurooppalaisen yhteistyön kannalla, hän ei itse asiassa kiellä yhteisvastuullisuutta vain eurooppalaisilta vaan myös amerikkalaisilta ystäviltämme, koska meidän on oltava yksimielisiä terrorismin torjunnassa, mikäli haluamme olla amerikkalaisten kumppaniemme ja ystäviemme rinnalla!
(Suosionosoituksia)
Ryhmämme on sen vuoksi tehnyt vuoden 2002 talousarviota koskevan tarkistusehdotuksen. Haluamme tarjota Europolille sen tarvitsemat varat, jotta se voi todella toimia. Sanojen aika on nyt ohi! Eurooppalaisten on toimittava. Meidän on kuitenkin samanaikaisesti toimittava järkevästi, ja ennen kaikkea meidän on selvitettävä konfliktit rauhanomaisesti, mikäli voimme. Sotilaallinen toimi ei saa milloinkaan olla kosto, vaan sen on aina lisättävä turvallisuutta. Toimikaamme järkevästi, mutta toimikaamme johdonmukaisesti, ja ennen kaikkea: hoitakaamme oma osuutemme kansojen rauhallisen rinnakkainelon turvaamiseksi maapallolla!
(Suosionosoituksia)

Barón Crespo
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, ilmaisimme viime viikolla juhlallisesti osanottomme iskujen amerikkalaisille, eurooppalaisille ja kaikkialta maailmasta oleville uhreille; ilmaisimme myötätuntomme Yhdysvaltoja kohtaan, ja nyt meidän on murheellisina mutta päättäväisinä annettava vastaus globaaliin terrorismiin, tuohon fanaattisuuden ja edistyneen tekniikan sekoitukseen, joka uhkaa sivilisaatiotamme, avointa, demokraattista ja monikulttuurista yhteiskuntaa.
Meidän on mielestäni välitettävä kansalaisillemme erittäin selkeä viesti: terrorismi voi loukata ja tappaa, mutta terrorismi ei ole nujertanut yhtäkään demokratiaa, ja tämä on suurin vahvuutemme. Meidän on tästä syystä tehtävä yhteistyötä: parlamentissa laadittiin Watsonin mietintö, komissio on tehostanut työtään, ja täksi viikoksi on kutsuttu koolle ylimääräinen Eurooppa-neuvoston kokous. Minun on korostettava, että neuvoston puheenjohtaja, Belgian ulkoministeri Michel, YUTP:n korkea edustaja Solana ja komission varapuheenjohtaja Patten ovat eilen ja tänään osallistuneet parlamentissa tästä aiheesta käytyihin keskusteluihin. Meidän on mielestäni suhtauduttava myönteisesti tähän avoimuutta ja yhteydenpitoa lisäävään yhteistyöhaluun.
Sosialistien mielestä vastauksella, joka meidän on annettava, on oltava eräs keskeinen lähtökohta: kyseessä on globaali vastaus, jonka on perustuttava Yhdistyneiden Kansakuntien turvallisuusneuvoston tänä vuonna antamaan päätöslauselmaan nro 1368, jossa todetaan, että meidän on tehtävä yhteistyötä iskujen suunnittelijoiden, suojelijoiden ja toteuttajien sekä heidän apuriensa saattamiseksi oikeuden eteen. Tämä on perustana siinä maailmanlaajuisessa liittoumassa, jota olemme rakentamassa Yhdysvaltojen, ehdokasvaltioiden, Venäjän ja kaikkien niiden maailman valtioiden kanssa, jotka puolustavat yhteisiä, yleismaailmallisia arvoja. Sanoisin vielä yhden asian: kansainvälisen rikostuomioistuimen ratifiointia on syytä nopeuttaa, jotta meillä olisi globaali oikeudellinen väline nimenomaan tällä alalla.
Meidän on työskenneltävä niin ikään päättäväisesti ja sinnikkäästi toimiessamme moniulotteisessa politiikassa, mikä liittyy siihen, mitä teemme Yhdistyneissä Kansakunnissa. Tämä selittää Naton päätöksen 5 artiklan soveltamisesta.
Meidän on sanottava, ettei köyhyydellä, epäoikeudenmukaisuudella tai konfliktilla ole mitään sellaista perustetta, joka oikeuttaisi barbaarisuuden. Ei ole olemassa mitään sellaista lännen ja idän tai islamin ja kristinuskon tai perinteen ja nykyaikaisuuden välistä konfliktia, jolla voitaisiin selittää, miksi viattomien tappaminen voisi johtaa johonkin tässä maailmassa.
Olen sitä mieltä, että Euroopan parlamentti - me parlamentin jäsenethän edustamme eri kansoja, vakaumuksia, ideologioita ja uskontoja - on osoitus siitä, miten me eurooppalaiset olemme löytäneet vastauksen fanaattisuuteen ja suvaitsemattomuuteen.
Mitä voimme tehdä politiikkamme kehittämiseksi? Täällä on tehty monenlaisia ehdotuksia, komissio on jouduttanut joitakin toimenpiteitä, ja on myös sellaisia toimenpiteitä, joita komissio ja neuvosto voisivat toteuttaa nykyistä nopeammin, sillä ne voisivat esimerkiksi nopeuttaa Tampereen huippukokouksen päätelmien täytäntöönpanoa ja Amsterdamin sopimuksen soveltamista tai nopeuttaa terrorismin vastaisten kansainvälisten yleissopimusten ratifiointia - tämäkin kuuluu jäsenvaltioiden toimivaltaan - ja erityisesti terrorismin rahoituksen vastaisen yleissopimuksen ratifiointia. Ei saa käydä - kuten näyttää olevan käymässä - niin, että edistämme terroristijärjestöjen rahoittamista pörssikeinottelun kautta. On myös lisättävä tiedustelupalvelujen välistä yhteistyötä ja vahvistettava Europolia.
Arvoisa puhemies, lopuksi - tätä on korostettava - meidän on korkea edustaja Solanan tänä aamuna antamien tietojen pohjalta tehostettava ja edistettävä politiikkaamme, jotta löytäisimme mahdollisuuden rauhaan Lähi-idässä Mitchellin raportin perusteella. Emme saa katsoa, että luottamusta lisäävät toimet olisivat palkkio, vaan tällaisten toimien on oltava olennainen osa rauhanprosessia. Meidän on toimittava tässä asiassa yhteistyössä Yhdysvaltojen kanssa. Meidän on välitettävä sille sellainen viesti, että se ei saa hakea suojaa kuvitelluista kilvistä ja että Yhdysvaltojen ja meidän yhteisenä tehtävänä on saada aikaan rauhallinen, oikeudenmukainen, vapaa ja turvallinen maailma.
(Suosionosoituksia)

Watson
Arvoisa puhemies, viime viikolla New Yorkissa ja Washingtonissa tehdyt iskut viattomia siviilejä vastaan järkyttivät ja vihastuttivat sivistyneitä ihmisiä kaikkialla maailmassa. Ne osoittivat, miten vaikeaa minkä tahansa valtion, erityisesti demokraattisen valtion, on puolustaa kansalaisiaan terroristeja vastaan. Nämä hirmuteot ja niiden jälkeinen syyllisten etsintä korostavat myös siviiliväestön puolustuksemme heikkoutta ja nostavat voimakkaasti esiin Amsterdamissa ja Tampereella suuresti mainostetussa EU:n oikeus- ja sisäasioiden yhteistyössä tapahtuvan hitaan edistyksen. Kun amerikkalaiset yrittävät pidättää syyllisiä Euroopan mantereella, he varmaankin pudistelevat päitään ja ihmettelevät sovellettavien kahdenvälisten luovutussopimusten suurta määrää.
Suhtaudun myönteisesti komission jäsen Vitorinon lausuntoon. Hänen tänään esittämissään ehdotuksissa otetaan huomioon 5. syyskuuta hyväksymämme mietinnön tärkeimmät suositukset, joihin Poettering ystävällisesti viittasi. Oikeus- ja sisäasiainministereiden tulisi käsitellä niitä kiireellisesti huomisessa kokouksessaan. Jos neuvosto hyväksyy ne, ne merkitsevät huomattavaa askelta eteenpäin EU:n yhteisen terrorismin vastaisen politiikan luomisessa. Haastan jokaisen ministerin, joka ehkä salaa vastustaa näitä ehdotuksia neuvoston istuntosalissa, selittämään julkisesti oman maansa tai koko Euroopan kansalaisille, miksi he vastustavat tehokasta yhteistä toimintaa tällä alalla.
Vaikka komission ehdotukset ovatkin myönteisiä ja tärkeitä, ne eivät selvästikään ole riittäviä. Niissä annetaan vastauksia maailmalle sellaisena kuin se oli ennen viime tiistaita. Niissä käsitellään terroristien unionissa tekemiä rikoksia, mutta niissä ei paranneta yhteistyötä EU:n ulkopuolisten maiden kanssa. Niissä ei ratkaista oikeusviranomaisten välisiä toimivaltakiistoja. Ehdotuksissa yhteistyötä ja poliisiasioita koskevat tärkeät kysymykset jätetään kansallisen veto-oikeuden piiriin, kuten komission jäsen Vitorino sanoi. Jos EU haluaa tosissaan taistella terrorismia vastaan, meidän on nopeutettava yhteistä toimintaa koskevien toiminnallisten välineiden käyttöönottoa. Meidän on saatava Europol tekemään tehokasta yhteistyötä kolmansien maiden kanssa. Meidän on annettava Eurojustille ulkoinen ulottuvuus. Meidän on myös toimittava päättäväisesti, torjuttava rahanpesu käynnissä olevan sovittelun aikana ja kehitettävä yhteisiä toimintatapoja rikoksia koskevien tietojen keruuta ja vaihtoa varten, kuten neuvoston puheenjohtaja Neyts-Uyttebroeck toi esiin.
Myös ulko- ja turvallisuuspolitiikan alalla tarvitaan toimenpiteitä: parannetaan yhteistyötä YK:ssa, G8:ssa, Euroopan neuvostossa ja kehotetaan jäsenvaltioita allekirjoittamaan terrorismin rahoitusta koskeva YK:n yleissopimus; arkaluonteisten tuotteiden vientitarkastukset ja tiukahkot assosiaatiosopimukset kolmansien maiden kanssa. Meidän on kuitenkin oltava varovaisia, jotta emme heikennä toista ja kolmatta pilaria, kuten viimeviikkoisessa neuvoston julistuksessa ehdotettiin, ja jotta emme häiritse turvallisuutta koskevien tarpeiden ja kansalaistemme nauttimien kansalaisvapauksien välistä herkkää tasapainoa.
Kysyn, eikö nyt ole aika jättää EU:n yhteistyötä koskeva kömpelö ja vanhentunut toinen ja kolmas pilari historian huomaan ja tehdä niiden sisällöstä Euroopan unionin ydinosaamisalueita.
(Suosionosoituksia)
Kansallisen itsemääräämisoikeuden viikunanlehteä käytetään ainoastaan kansallisvaltioiden kykenemättömyyden peittämiseen. Demokratia kohtaa ylikansallisia haasteita, ja ne vaativat ylikansallisen vastauksen. Politiikkamme tarvitsee yleisen tuen, joten politiikan suunnittelu edellyttää asianmukaista demokraattista valvontaa ja tarkastusta. Uskon, että parlamentti on valmis tekemään oman osuutensa. Meidän on nyt pyydettävä kansallisia johtajiamme osoittamaan tilanteen edellyttämää rohkeutta ja visioita.
(Suosionosoituksia)

Lannoye
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, meidän on suhtauduttava tulevaisuuteen levollisesti, vaikka olemmekin olleet jo yli kymmenen päivän ajan oikeutetusti tunnekuohun vallassa ja ilmaisseet yhteenkuuluvuutta ja myötämielisyyttämme. Yhdysvalloissa 11. syyskuuta tehdyt rikokset, jotka vaativat tuhansia uhreja, ovat saaneet meidät tosiaan pohtimaan perin pohjin, mihin toimiin on ryhdyttävä, jotta tällaiset tapahtumat eivät toistuisi, jotta rikollisverkostot voitaisiin hajottaa ja jotta vältyttäisiin väkivallan kierteeltä. Väkivaltahan on osa monien maailman kansojen jokapäiväistä elämää - tarkoitan erityisesti afgaaniväestöä, jonka mainitsitte äskettäin ja joka kärsii vuosikymmeniä kestäneestä sodasta, mutta myös sietämättömästä poliittisesta järjestelmästä eli talebaneista.
Olen ryhmäni puolesta tyytyväinen asenteeseen, jonka YUTP:n korkea edustaja Solana on omaksunut erityisesti Israelin ja Palestiinan välisessä selkkauksessa, ja neuvoston ja puheenjohtajavaltion kannasta, jonka ministeri Michel on tuonut julki useiden viikkojen ajan. Hän esiintyy tavalla, joka on hyvin mielenkiintoinen sekä Euroopan unionin että koko maailman kannalta.
Jotta poliittinen toiminta olisi tehokasta, tarvitaan lujuutta ja päättäväisyyttä. Ei pidä kuitenkaan vastata 11. syyskuuta tehtyjen barbaaritekojen kaltaisiin tekoihin sotilaallisin vastatoimin, joiden uhreiksi joutuisivat siviiliväestöt, viattomat ihmiset.

Parlamentin jäsenet ovat uskoakseni vakuuttuneet asiasta, ja ryhmien puheenjohtajien ja muiden parlamentin jäsenien puheenvuorot olivat käsittääkseni tämänsuuntaisia. Toivoisin kuitenkin, että Euroopan unioni saisi neuvoston puheenjohtajan välityksellä myös Yhdysvaltain viranomaiset sekä presidentti Bushin ja hänen lähipiirinsä vakuuttumaan asiasta, koska he ovat viime päivinä esittäneet kostonhimoisia lausuntoja, jotka huolestuttavat paitsi minua itseäni, niin myös eurooppalaisia.
Nykyinen tilanne vaatii tosiaan kansainvälistä ja monenkeskistä lähestymistapaa. Tarvitsemme maailmanlaajuisia välineitä ratkaistaksemme maailmanlaajuisia ongelmia. Kansainvälinen terrorismi on maailmanlaajuinen ilmiö. Kaikki alkaa tietysti eurooppalaisesta eli yhteisöllisestä lähestymistavasta, mutta olemme aktiivinen osa kansainvälistä tasoa, joten meidän on toimittava siellä, missä olemme, eli molemmilla tasoilla. Olen siis sitä mieltä, että Euroopan unionin on tehtävä lujasti töitä sen hyväksi, että 11. syyskuuta tehtyjen rikoksien tekijät ja rahoittajat saatetaan kansainväliseen rikostuomioistuimeen, joka on epäilemättä sopivin taho tuomitsemaan tällaiset teot, jotka ovat rikoksia ihmisyyttä vastaan, kuten olemme jo todenneet.
Monenkeskisyys on sitäkin tärkeämpää, kun on selvästi havaittavissa, että islamilaiset maat ovat liittoutumassa länsimaita vastaan kaikkein kiihkeimpien vallassa olevien hallintojen, etenkin Afganistanin, yllytyksestä; ne voivat saada muut uskomaan, että suhtaudumme heihin vihamielisesti. Luulen siis, että etujemme mukaista on pyrkiä mahdollisimman tiiviiseen vuoropuheluun arabimaiden ja yleensäkin islamilaisten maiden kanssa. Ehdotus, jonka esittelin eilen puheenjohtajakokoukselle ja jota kaikkien ryhmien puheenjohtajat kannattivat, vaikutti minusta myönteiseltä. Ilmoititte sitä paitsi, että yksiköt olivat tehneet aloitteen ehdotuksen täytäntöönpanemiseksi eli aloitteen unionin ja arabimaiden tai, mikä vielä parempaa, unionin ja islamilaisten maiden välisen kansainvälisen foorumin järjestämisestä, jotta voisimme käydä vuoropuhelua kansainvälisistä ongelmista. Vuoropuhelu loisi varmasti hyvän perustan suhteidemme ja maailman tulevaisuudelle.
Arvoisa puhemies, kiitän lopuksi komission jäsen Vitorinoa komission ehdotuksista, jotka liittyvät terrorismin torjuntaan, mutta luulen, että ongelmaa on tarkasteltava sen perussyitä myöten. Haluaisin mainita 30 sekunnissa erittäin tärkeän ongelman. Pahan alku ja juuri on nimittäin terroristiverkostojen saama rahoitus, ja välineet, jotka ovat valitettavasti olemassa ja joiden avulla verkostoja voidaan rahoittaa, ovat pankkisalaisuus ja veroparatiisit. Euroopan unionin on ryhdyttävä mielestäni aloitteisiin näiden kahden tekijän poistamiseksi ja siis pahan kitkemiseksi juuriaan myöten.
(Suosionosoituksia)

Wurtz
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, olemme ryhmäni kanssa vakuuttuneita, että New Yorkissa ja Washingtonissa tapahtuneiden terroritekojen jälkeen Euroopan unionin on entistä tärkeämpää osoittaa, mikä se on ja mikä on sen tehtävä, kun on kyse maailman asioiden hoitamisesta. Unioni saa tulevaisuudessa, ehkä jopa lähipäivinä, tilaisuuden osoittaa haluavansa ja kykenevänsä vastaamaan erityisesti kolmeen haasteeseen, jotka sille on annettu näissä dramaattisissa oloissa.
Ensimmäisenä haasteena mielestäni on, että unionin on tehtävä selväksi, että se on kumppanuussuhteessa Yhdysvaltoihin, ei velvollisuuteen perustuvassa suhteessa. Eräs kollega käytti ilmaisua "olemme liittoutuneita, mutta emme välttämättä samoilla linjoilla" keskustelussa, jota käytiin eilen ulkoasiainvaliokunnassa. Se ei tietenkään tarkoita, että emme osoittaisi tarvittavaa ja perusteltua yhteenkuuluvuutta, etenkin, kun pyrimme yhdessä löytämään ja tuomitsemaan näihin barbaarisiin tekoihin syyllistyneet ja rankaisemaan heitä sekä yleensäkin hajottamaan terroristiverkostot. Sitä vastoin se tarkoittaa, että uskallamme ilmoittaa yhdysvaltalaisille keskustelukumppaneillemme, mihin olemme valmiit osallistumaan ja mihin emme voi missään tapauksessa suostua. Solana korosti eilen ja tänä aamuna aiheellisesti, että arabimaailman ja islamilaisen maailman ei pidä todellakaan nähdä terrorismin torjuntaa sotana heidän kulttuuriaan vastaan, saati ristiretkenä, lainatakseni erästä presidentti Bushin pelottavimmista ilmauksista. Eilen YUTP:n korkea edustaja suositteli jo samassa hengessä, että on oltava varovainen, on varottava nöyryyttämästä ketään, on vältettävä kaikkia sekaannuksia eikä pidä kasvattaa eroja, jotka voisivat saada aikaan merkittäviä erehdyksiä. Tällainen vastuuntuntoinen kielenkäyttö ilahduttaa minua. Ryhmäni toivoo sen näkyvän siten, että unioni kieltäytyy järjestelmällisesti yhtymästä sodan ajatusmalleihin, kierteeseen, joka lisää verenvuodatusta ja viattomien uhrien määrää.
Toinen haaste, johon on vastattava, liittyy välittömästi siihen, mistä muistutin juuri. Meidän on varottava tällaisia eroja, mutta myös uudistettava ja herätettävä uudelleen henkiin Euro-Välimeri-suhde. Tällä hetkellä ei mielestäni ole tarkoituksenmukaista puhua vapaakauppa-alueista eteläisen ja itäisen Välimeren -kumppaneidemme kanssa, vaan pikemminkin kehityksestä, poliittisesta vuoropuhelusta, yhteiskuntien lähentämisestä ja ihmisarvosta. Niiden konkreettisten toimien joukosta, joihin on ryhdyttävä tämän strategisen valinnan ilmentämiseksi, mainittakoon ensinnäkin päättäväinen toiminta Lähi-idän selkkauksen oikeudenmukaiseksi ratkaisemiseksi. Arvostan korkea edustaja Solanan ja kaikkien Euroopan unionin edustajien ponnistuksia alueen hyväksi. Ponnistukset ovat kantamassa hedelmää, mutta olemme kaikki tietoisia tilanteen äärimmäisestä herkkyydestä. On siis aika vaikuttaa asiaan kaikin voimin, ei sitä vastaan, vaan yhdessä Yhdysvaltojen ja muiden, etenkin alueen omien toimijoiden kanssa.
Kolmantena haasteena näyttää olevan uuden lähestymistavan kehittäminen, kun on kyse kansainvälisestä turvallisuudesta. 11. syyskuuta tapahtunut murhenäytelmä havainnollistaa kauhistuttavalla tavalla sitä, miten huonosti maailmaa on hallittu sen jälkeen, kun Berliinin muuri murtui: kaikki ratkaisemattomat selkkaukset, kaikki salaiset voimat, jotka ovat vaikuttaneet asiaan, kaikki epävakauteen johtavat syyt! Näitä syviä epäkohtia ei ratkaista ylläpitämällä yksipuolista suhtautumistapaa, vaan todellisella maailmanlaajuisella yhteistyöllä, jossa noudatetaan Yhdistyneiden Kansakuntien peruskirjaa. Kyse ei ole puhtaasti sotilaallisesta eikä puhtaasti turvallisuuskysymyksiin keskittyvästä yhteistyöstä, vaan kunnianhimoisesta ja monimuotoisesta kriisien ehkäisyyn keskittyvästä politiikasta. Kaikkialla, Afrikassa, Välimeren maissa, Latinalaisessa Amerikassa, maanosamme itäpuolella ja jopa Yhdysvalloissa, yhteiskunnat ja usein valtiot itsekin odottavat, että tarkistetaan tapaa, jolla maailman asioita hallitaan. Vetoomus kohdistuu tällä hetkellä erityisesti Eurooppaan. Tilaisuuteen on tartuttava. Seuraavat päivät saattavat olla tältä kannalta totuuden hetkiä.

Pasqua
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, luulen, että olemme jo saaneet tilaisuuden keskustella ongelmasta syventävästi, ja saamme tällaisen tilaisuuden toistekin. En siis puhu tässä keskustelussa siitä, mitä yleistä ajatusmallia on sovellettava toimiin, joihin on tarkoitus ryhtyä. Haluaisin vain muistuttaa joistakin asioista, jotka tuntuvat unohtuneen joiltakin vastuuhenkilöiltämme. Ensinnäkin meidän on oltava tietoisia, että ongelmana on vastustajan määritteleminen. Älkää antako johtaa itseänne harhaan: fundamentalistisen islaminuskon edustajat ovat päättäneet jatkaa hyökkäyksiään länsimaisia demokratioita vastaan. Se on tiedostettava. Teidän on myös tiedettävä, että jokaisessa maassa on enemmän tai vähemmän uinuvia terroristijärjestöjä, jotka voivat hyvin ryhtyä toimiin jo huomenna.
Tässä yhteydessä haluaisin lisätä arvoisan komission jäsenen esittämiin erittäin mielenkiintoisiin huomautuksiin ja pohdintoihin, että toivon Euroopan unionin lakkaavan tukemasta niitä valtioita, jotka suojelevat terroristeja tai jotka auttavat heitä. Se olisi mielestäni käytännöllinen toimi, johon voimme ryhtyä melko nopeasti.
Toiseksi on aivan selvää, ettei todellisiin toimiin voida ryhtyä, jolleivät valtiot tee samanaikaisesti avointa poliittista yhteistyötä, ja tämä koskee ennen kaikkea unionin jäsenvaltioita. Muistan ajan, josta ei ole kovin kauan - enkä ole varma siitä, etteikö sitä elettäisi vieläkin - jolloin jokainen valtio huolehti ensisijaisesti omista asioistaan ja jolloin valtiot sallivat tiettyjen järjestöjen läsnäolon alueellaan, kunhan ne eivät ryhtyneet siellä toimiin, silläkin uhalla, että ne ryhtyivät toimiin naapurivaltion alueella. Luulen siis, että tarvitaan todellista yhteenkuuluvuutta, jota on ilmaistava selvästi.
Kolmanneksi on ymmärrettävä, että jotta terrorismin vastaiset toimet olisivat päteviä, niihin on ryhdyttävä heti alkuvaiheessa. On siis vahvistettava tiedusteluyksikköjen toimintaa. Kuulin kyllä, mitä Europolin tehokkuuden tarpeesta sanottiin aiemmin. Suhtaudun hyvin myönteisesti Europolin tehokkuuden lisäämiseen, mutta niin ei pystytä välittömästi torjumaan terrorismia. Tiedustelu- ja turvallisuusyksikköjen on tehtävä todellista ja välitöntä yhteistyötä, tiedonvaihdon on oltava avointa ja valtioiden on voitava ryhtyä tarvittaviin järjestelyihin, sanottiinpa tietyillä tahoilla mitä hyvänsä; tällä hetkellä valtiot ovat vastuussa turvallisuuskysymyksistä yhteistyönsä puitteissa.
En tarkastele asiaa enempää. Tämän halusin sanoa tänä iltana ja korostaa, että olen seurannut filosofista keskustelua. Ovatko Yhdysvaltoja vastaan suunnatut toimet sotatoimia vai terroristitekoja? Kun otetaan huomioon toimien laajuus, kyse on mielestäni sotatoimista. Jos emme ole tietoisia, että tämä oli vasta alkua ja että lisää saattaa seurata, joudumme maksamaan hyvin kalliin hinnan sokeudestamme.

de Gaulle
Arvoisa puhemies, hyvät kollegani, 11. syyskuuta sattuneet dramaattiset tapahtumat eivät paljasta pelkästään rikollisjärjestöä, joka ilmaisee länsimaihin kohdistuvan vihansa huomiota herättävillä iskuilla, vaan myös sen, miten äärettömän turhautuneesti suhtaudutaan Yhdysvaltain politiikkaan, jota on harjoitettu Keski-idässä jo ainakin vuodesta 1991 alkaen. Yhdysvallat menetti osan vaikutusvaltaansa moukaroidessaan kunniattomasti Irakia keskinkertaisissa strategisissa tarkoituksissa. Erityisesti se, että Yhdysvallat on tukenut järjestelmällisesti Israelin valtion laajentumispolitiikkaa, on herättänyt arabimaissa syvää epäoikeudenmukaisuuden tunnetta, vaikka Yhdysvallat onkin yrittänyt korjata tilannetta tukemalla enemmän tai vähemmän virallisesti äärimuslimijärjestöjä.
Näin tuomitaan nimittäin yhtäältä siirtokuntapolitiikka, jota on harjoitettu kuuden päivän sodasta alkaen, ja toisaalta Yhdysvaltain joukkojen perusteeton läsnäolo alueella. Joko Israelin valtion on lopetettava rasistinen politiikkansa ja tyhjennettävä siirtokunnat, jotka se on perustanut Jordan-virran länsirannalle, tai sitten arabimaailma vastaa oikeutettuun kutsuun, nousee kapinaan ja horjuttaa Arabian niemimaan johtajien asemaa. Miksi Israelin valtiota on sitä paitsi pidettävä niin tärkeänä, vaikka sen sotilaalliset voimat, joiden iskukykyä on liioiteltu suuresti, ovat olemassa vain Yhdysvaltain tahdosta?
Ei tule kysymykseenkään, että Ranska ja Eurooppa osallistuisivat uuteen ristiretkeen arabimaailmaa vastaan, olipa kyse sotilaallisesta toiminnasta tai siitä, että unioni karkottaisi henkilöitä alueeltaan tai määräisi heidän pidättämisestään. Ranska ei ole Naton jäsen. Afganistanin tilanne ei koske Natoa. Ranskan strategisten etujen mukaista on päinvastoin tukea päättäväisesti arabimaailmaa sen torjuessa Israelin valtion rasistista politiikkaa.

Blokland
Arvoisa puhemies, New Yorkissa ja Washingtonissa tapahtunut on hirvittävää. Me elämme ja kärsimme yhdessä Yhdysvaltojen kanssa. Meille on vasta nyt perusteellisesti selviämässä, mitä tarkalleen ottaen tapahtui. Meidän on Euroopan unionissa kehitettävä edelleen terrorismin vastaista politiikkaa yksimielisesti Yhdysvaltojen kanssa. Se on velvollisuutemme uhreja ja heidän omaisiaan kohtaan. Siksi haluan kiittää arvoisaa komission jäsen Vitorinoa, miten nopeasti ehdotuksia nyt tehdään.
Tämä taistelu ei ole taistelua islamia tai islamin kannattajia vastaan. Tämä on taistelua niitä vastaan, jotka haluavat saavuttaa päämääränsä harjoittaen terroria, mitä hyvänsä oikeutusta he sillä yrittävätkin esittää. Meidän on pyydettävä yksiselitteisesti kaikkia valtioita ja hallituksia tukemaan tätä politiikkaa varauksitta. Tässä taistelussa on kysymys ihmiselämän loukkaamattomuudesta demokratiamme tärkeimpänä arvona.
Arvoisa puhemies, toivon, että voimme noudattaa tätä linjaa yksimielisesti.

Souchet
Arvoisa puhemies, hyvät kollegani, jos haluamme - kuten olemme väittäneet - myötävaikuttaa tosiasiallisesti kansainvälisen terrorismin vastaisen maailmanlaajuisen politiikan käyttöönottoon, tehokkain tapa on epäilemättä vedota virallisesti neuvostoon, jotta se tarkastelisi tästä lähtien kaikkia tekstejä, jotka liittyvät erityisesti henkilöiden liikkuvuuteen, turvallisuuden kannalta pikemminkin kuin silmällä pitäen valvonnan järjestelmällistä lakkauttamista.
Suunnanmuutoksen ei pidä kuitenkaan kohdistua pelkästään tuleviin määräyksiin. Sitä on heijasteltava myös siten, että tarkistetaan järjestelmällisesti jo hyväksyttyjä tekstejä sen vastedes ensisijaisen vaatimuksen valossa, jonka mukaan väestömme turvallisuus ja suojelu on taattava. Neuvoston on ryhdyttävä nopeasti tarkistamaan tekstejä, jotta voidaan uudistaa määräyksiä ja, mikäli tarpeen, poistaa kaikki ne määräykset, joita terroristiverkostot voivat hyödyntää niiden sallivuuden vuoksi asettuakseen tai levitäkseen maihimme, olipa kyse erityisesti yhteisön passitusmenettelystä, rajavalvonnasta, perheiden yhdistämisestä tai pakolaisaseman hakemisesta.
Emme voi samanaikaisesti sulkea silmiämme siltä, että alueellemme saapuu ihmisiä, jotka elävät lakien ulkopuolella, ja valittaa sitten, että terroristiverkostot viihtyvät mullassa, jonka olemme itse möyhineet. Meillä on jo huomenna tilaisuus toimia julkilausumiemme mukaan, koska esityslistalla on kaksi mietintöä, joiden suositukset ovat täysin niiden turvallisuutta ja terrorismin torjuntaa koskevien vaatimuksien vastaisia, joita väitämme haluavamme suosia. Emme voi huomenna äänestää Watsonin mietinnön puolesta, koska se on mietintö, jossa ei ole perusteluosaa ja koska siinä laajennetaan kaikkiin suuntiin määräyksiä, jotka liittyvät turvapaikkaoikeuden täytäntöönpanoon, siinä määrin, että tämä olennainen oikeus vesittyy täysin, ja jäsenvaltioiden viranomaisilta poistetaan valvontamahdollisuus vastuuttomasti. Suhtaudun sitä paitsi myönteisesti siihen, että alkuperäinen esittelijä, kollegamme Schmitt, kielsi rohkeasti liittämästä nimeään tällaiseen harhaoppiin. Samaten, onko todella soveliasta hyväksyä Coelhon mietintö, jonka 2 kohdassa edellytetään, että Yhdistynyt kuningaskunta ja Irlanti poistavat mahdollisimman pian kaiken rajavalvonnan? Eikö vaatimus tunnukin hieman odottamattomalta?
Hyvät kollegani, meillä on mahdollisuus olla vastuuntuntoisia ja tehokkaita esimerkiksi siten, että pyydämme neuvostoa tarkistamaan koko lainsäädäntömme ja ottamaan huomioon ehdoton turvallisuusnäkökohta. Voimme myös käyttäytyä huomenna johdonmukaisesti.

Galeote Quecedo
Arvoisa puhemies, kuten aiemmin on todettu, me Euroopan kansalaiset olemme hämmästyneinä ja välittömästi olleet silminnäkijöitä - kuten ryhmäni puheenjohtaja sanoi - sellaisessa rikoksessa ihmisyyttä vastaan, jolla pyrittiin tuhoamaan vapautemme ja demokratiamme.
Meidän on ensiksi otettava osaa Yhdysvaltain kansan suruun. Jos sallitte minun sanoa näin, me espanjalaiset ymmärrämme hyvin uhrien kärsimyksen. Meidän on kuitenkin välittömästi iskun jälkeen reagoitava päättäväisesti voidaksemme puolustaa vapauttamme ja tehdä oikeutta uhreille, osoittaa terroristeille ja heidän apureilleen, että he ovat epäonnistuneet tavoitteissaan. Kuten historiamme muina aikakausina, myös nyt demokraattisten arvojen vahvistaminen on erittäin tärkeää, jotta hylkäisimme sen totalitaristisen tien, jolle terrorismi meidät johdattaa.
Euroopan parlamentti on yksiselitteisesti sitoutunut terrorismin torjuntaan, mistä Watsonin mietintö on selkeä esimerkki. Meidän on kuitenkin erityisesti nyt annettava poliittinen sysäyksemme, rohkaisumme, Euroopan komission esittämille konkreettisille aloitteille. Ryhmäni puheenjohtaja on tehnyt talousarvioon liittyviä aloitteita Europolin tehtävän vahvistamiseksi. Toivoisin, että kansalaisvapauksien valiokunta - ja vetoan sen puheenjohtajaan - laatisi puolestaan asialistan, jotta se pystyisi toimittamaan täysistunnolle vielä tänä vuonna ehdotuksen, jolloin puheenjohtajavaltiot Belgia ja Espanja saisivat työn päätökseen lähikuukausina.
Yhteisön toimielimillä on ensisijainen velvollisuus nopeuttaa asioiden käsittelyä, jotta saisimme käyttöön sellaisia yhteisön oikeudellisia välineitä, joilla voidaan tehostaa niiden työtä terrorismia ja järjestäytynyttä rikollisuutta vastaan. Euroopan komissio, erityisesti komission jäsen Vitorino, lienee tietoinen, että hänellä on takanaan parlamentin tuki siinä, että voitaisiin varmistaa yhteistyö ja yhtenäinen toiminta rikollisten saattamisessa oikeuden eteen, koska se on oikea tie terrorismin nujertamiseen.

Terrón i Cusí
Arvoisa puhemies, kuten täällä on mainittu, parlamentti todellakin hyväksyi 5. syyskuuta Watsonin mietinnön, johon sisältyi useita tarkistuksia, jotka olivat tärkeitä ja välttämättömiä terrorismia koskevan kysymyksen ratkaisemiseksi.
Kuten täällä on mainittu, kaikille jäsenvaltioille yhteinen terrorismin määritelmä, eurooppalainen etsintä- ja pidätysmääräys - kuten sitä nimitetään - ja luovutusmenettelyn poistaminen olivat mielestämme vähimmäisvaatimuksia, kun parlamentti pyysi niitä 5. syyskuuta. Parlamentti kuitenkin välitti samassa mietinnössä muutakin kuin poliittisen viestin muille yhteisön toimielimille: se pyysi ottamaan huomioon, että tietyn toiminnan - lainaan tekstiä sanatarkasti - "järjestäjiä ja toteuttajia ovat kansainvälisesti järjestäytyneet ryhmät", ja se totesi, että tällaisen toiminnan takana on valtioita ja että tähän asiaan on puututtava.
Arvoisa puhemies, parlamentti otti 5. syyskuuta johtoaseman pyytäessään muilta toimielimiltä päättäväistä asennetta näihin kysymyksiin. Meillä oli jo sitoumus siitä, että komission jäsen Vitorino reagoisi myönteisesti. Arvoisa puhemies, 11. syyskuuta, eli vain muutamaa päivää myöhemmin, havaitsimme, että olimme myöhässä, kohtalokkaasti myöhässä, ja että ongelma levisi käsiin - ei suinkaan Euroopan unionissa vaan Yhdysvalloissa - vieläkin näyttävämmin - ellei suorastaan kohtalokkaasti, sillä kohtalokashan tämä ongelma on - kuin olimme kuvitelleet.
Esittelijä Watson sanoo vaatimattomasti, että siitä, mitä hän pyysi mietinnössään, on hyötyä ainoastaan Euroopan unionissa. Mielestäni asia ei ole näin. Olen sitä mieltä, että jos ryhdymme näihin toimenpiteisiin, voimme edetä sisäisessä toiminnassa, joka on, kuten jäsen Poettering sanoi, myötätunnon osoitus Yhdysvaltoja kohtaan. Jos toimimme niin kiireellisesti kuin todellisuus vaatii - asia oli jo muutenkin kiireellinen - ja annamme pikaisesti esimerkin siitä, miten ylikansallisella tasolla voidaan reagoida operatiivisesti terrorismin torjunnassa, annamme parhaan myötätunnon eleen Yhdysvaltoja kohtaan ja annamme parhaan osoituksen ja vaihtoehdon, jotta ylikansallisella tasolla voitaisiin toimia järjestäytynyttä rikollisuutta vastaan, kuten Yhdistyneet Kansakunnat pyysi meitä tekemään äskettäin Palermossa.
Toivon, ettemme muissa toimenpiteissä, kuten rahanpesun torjunnassa ja muissa neuvoston käsittelyssä olevissa toimenpiteissä, odottaisi sitä, että joudumme toimimaan kiireellisesti, ja ettemme odottaisi kohtalokkaita tapahtumia, ennen kuin toteutamme nämä toimenpiteet. Ne kaikki ovat mielestäni välttämättömiä maailman ja ennen kaikkea vapauden puolustamiseksi.

Sterckx
Arvoisa puhemies, kun vierailimme viime viikolla Washingtonissa parlamentin valtuuskunnan kanssa ja jäimme sinne pariksi päiväksi pitempään kuin oikeastaan oli tarkoitus, tietoisuus yhteisestä edusta ei kasvanut ainoastaan minussa vaan myös amerikkalaisissa kollegoissa. Saatoin todeta siellä, että amerikkalaiset ja tietenkin heidän hallituksensa hallitsevat asiat paremmin kuin täällä yleisesti otaksutaan ja paremmin kuin voimme päätellä presidentin joistakin silloin tällöin huonosti valitsemista sanoista.
Jotkut amerikkalaisista kollegoistamme sanoivat meille silloin selkeästi, että "kauniiden sanojen aika on ohi". He ovat mielestäni oikeassa. Tämä ei koske ainoastaan heidän ja meidän välistä suhdetta vaan myös sitä, mitä me alamme tehdä tässä parlamentissa. Jos käsittelemme terroristien rankaisemista, silloin olemme oikeastaan jo myöhässä.
Toivon, että voimme käsitellä silloin tällöin myös ennaltaehkäisyä. Tämä tarkoittaa yhteistyötä poliisin, tutkintatuomareiden ja tiedustelupalvelujen välillä. Arvoisa komission jäsen, toivon teidän ehdotuksenne tulevat mahdollisimman pikaisesti käsiteltäväksi, ja niin myös epäilemättä tapahtuu. Silloin näemme, kuka tässä parlamentissa kannattaa tai vastustaa yhteistyön lisäämistä ja kuka todellakin haluaa ottaa askelia eteenpäin ja kuka ei.
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, toivon, että saamme myös tietää salaisista kokouksistanne, kuka on puolesta ja kuka vastaan ja kuka haluaa mennä pitemmälle ja kuka ei, jotta voisimme tehdä sen perusteella päätelmämme ja ratkaisumme ja arvioida, sillä nyt olemme vielä tapahtumien vaikutuksen alaisina ja kärsimme yhdessä amerikkalaisten ystäviemme kanssa. Kuka puhuu vuoden tai kahden kuluttua vielä tästä keskustelusta? Toivon, että olemme silloin vielä täysin hereillä ja että muistamme vielä, mitä kaikkea tänään sanottiin.

Maes
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja ja arvoisa komission jäsen, myötämielisyys hirvittävien iskujen uhreja kohtaan on ensimmäinen asia, jonka ilmaisimme ja joka meidän oli ilmaistava. On kuitenkin hyvä, että neuvosto ja komissio ovat aloittaneet päättäväisesti työn myös ehdotusten laatimiseksi.
Terrorismi on itse asiassa maailmanlaajuistunut. Kaikki ovat haavoittuvia. Voimme tehdä haavoittuvasta maailmastamme myös nykyistä turvallisemman maailman. Se on haaste. Se vaatii kuitenkin monenkeskistä yhteistyötä maailmanlaajuisessa taistelussa terrorismia vastaan. Tämä on siten myönteinen puoli, jonka yritän nähdä Nato-sopimuksen 5 artiklan käyttöönotossa: se katsotaan yhteisvastuullisuuden merkiksi. Ei ole kysymys avoimesta valtakirjasta mihin tahansa sotilaallisiin toimiin, jotka saavat aikaani uusia viattomia uhreja sekä uutta kaunaa ja turhautumista, vaan haasteesta käydä neuvotteluja ja vuoropuhelua valtameren yli, vaikka vaarana on, että tätä ei aina ymmärretä näin.
Meidän on oltava tietoisia, että kansalaisemme ovat levottomia ja että monet pelkäävät, että ajaudumme noin vain mukaan sotakoneistoon. Meidän on ymmärrettävä, että meidän täytyy selittää, mitkä ovat tarkoituksemme.
Meidän on tehtävä tästä haavoittuvasta maailmasta turvallinen käyttämällä poliittisia ratkaisuja loputtomasti jatkuviin konflikteihin, kuten Lähi-idän konfliktiin. Meidän on tuotava toivoa suureen osaan maailmasta, missä joudutaan elämään epätoivossa. Ilman oikeudenmukaista maailmanjärjestystä vakaus ja rauha jäävät kaukaiseksi unelmaksi ja terrorismille syntyy aina uutta kasvualustaa.
Olemme tyytyväisiä yksimieliseen tahtoomme, joka on ilmaistu näinä päivinä ja jota myös neuvosto ja komissio täällä ilmaisevat. Toivomme nyt, että se ei jää sellaisiksi sanoiksi, sillä kun Euroopan on ollut luotava resursseja nyt selitettävien tavoitteiden saavuttamiseksi, jotkin jäsenvaltioistamme ovat aiemmin käytännössä aina uudelleen asettaneet esteitä. Kuinka kauan on jo epäonnistuttu yhteistyössä siinä, että Europolista tehtäisiin tehokas väline? Tämä sanottiin jo Amsterdamissa.
Komission jäsen Vitorino mainitsi, että terroristien luovuttaminen on kulmakivi taistelussa terrorismia vastaan. Nähtäväksi kuitenkin jää, kykenemmekö löytämään yhdessä ratkaisun. Neuvoston puheenjohtaja mainitsi eri välineitä terrorismin ennalta ehkäisemiseksi. Onnistummeko kuitenkaan koskaan valvomaan pääomavirtaa, joka ruokkii terrorismia maailmanlaajuisesti? Haluammeko ja voimmeko koskaan todella valvoa asekauppaa? Vai pääsevätkö taloudelliset perustelut huomenna jälleen voitolle perusteluista turvallisuuden ja terrorismin ennaltaehkäisyn puolesta? Terrorismia, fanaattisuutta ja epäoikeudenmukaisuutta on kuitenkin olemassa. On paljon aseita, joita terroristit eivät ole vielä käyttäneet, mutta joita on saatavilla teknisen yhteiskuntamme myötä.

Morgantini
Arvoisa puhemies, "minkään asian - edes hyvän asian - nimissä ei saa tappaa viattomia kansalaisia. Terrori ei johda oikeudenmukaisuuteen vaan lyhintä tietä helvettiin. Me tuomitsemme tämän kauhean rikoksen ja pahoittelemme sitä, tuomitsemme jyrkästi sen suunnittelijat ja toteuttajat. Meidän osanottomme uhrien, uhrien perheiden ja koko Yhdysvaltain kansan tuskaan näinä vaikeina aikoina on vain osoitus lujasta ponnistelustamme kohti ihmiskunnan yhtenäisyyttä".
Nämä eivät ole minun sanojani vaan intellektuellien, sellaisten palestiinalaisten poliitikkojen ja ministerien kuin Jasser Abed Rabbo, Hanan Ashrawi ja Mahmoud Darwish, sanoja. Ne ovat voimakkaita sanoja, jotka antavat toivoa, koska ne tulevat niiden ihmisten suusta, jotka elävät ja kärsivät Israelin sotilasmiehityksen alaisuudessa.
Näinä aikoina meidän kaikkien - yksilöiden, valtioiden, toimielinten - on toimittava mahdollisimman vastuullisesti ja päättäväisesti, jotta terrorismi saataisiin kitkettyä historiasta ja jotta globalisaation historiasta saataisiin samalla poistettua köyhyys, epäoikeudenmukaisuus ja sodat.
"Sanojen on hallittava tilannetta, ei aseiden", sanoi Javier Solana. Siksi niillä ei saa lietsoa ja yllyttää vihaan ja cowboy-tyyliseen "elävänä tai kuolleena" -kulttuuriin: kuten sotaa vastustavien naisten järjestö sanoo, tappamisen ja kuolemisen välissä on kolmas vaihtoehto, ja se on elämä. Rauhankasvatus, kasvattaminen sellaisen oikeuden kunnioittamiseen, jonka on koskettava kaikkia, etenkin valtionpäämiehiä. Tänään Palestiinassa ja Israelissa on tulitauon julistamisen myötä havaittavissa toivon kipinä, joka on kyllä heikko, mutta siihen on ehdottomasti tartuttava. Euroopan unioni on edistänyt vuoropuhelun käynnistämistä uudelleen. Tätä poliittista roolia on vahvistettava, ja sen vahvistaminen tapahtuu oikeuden lujan puolustamisen myötä. Aivan kuin Arafatille on sanottu, että hänen on valvottava tiukasti terrorismia, samoin myös Sharonille on tehtävä selväksi, ettei hän voi rangaistuksetta jatkaa palestiinalaisten maiden haltuunottoa, uudisasutusten rakentamista, tappamista ja palestiinalaisten eristämistä kyliin tai - tämä tapahtui eilen aamulla - Gazassa rakenteilla olleen EU-maiden rahoittaman sataman tuhoamista.
Tarvitaan konkreettisia tekoja: palestiinalaisia on autettava uskomaan turvallisuuteen perustuvaan valtioon, ja Israelille on annettava takeet siitä, ettei kukaan uhkaa sen olemassaoloa, eli että keskustelu koskee Israelin siirtomaa- ja laajentumispolitiikkaa, ei Israelin valtion olemassaoloa.
Eilen tapasin yhdessä italialaisen valtuuskunnan kanssa Libanonissa presidentti Lahoudin. Hän ilmaisi selvästi vastustavansa terrorismia, mutta toisti painokkaasti, kuinka tärkeää on ratkaista Palestiina-kysymys ja kehittää poliittista ja taloudellista yhteistyötä Euroopan ja arabimaailman välillä. Meidän on uskottava itseemme ja toimittava rauhan ja oikeuden puolustajina.

Muscardini
Arvoisa puhemies, terrorismin vastainen taistelu edellyttää, että kaikki ymmärtävät, että demokratiaa ei voi olla ilman sääntöjä ja ilman, että lakeja rikkovia ja vapautta ja turvallisuutta uhkaavia rangaistaan. Huhtikuussa Euroopan parlamentissa vieraili sotilaskomentaja Massoud, joka pyysi tukea talebanien fundamentalismia vastaan. Hymyilimme hänelle inhimillisen myötätuntoisesti, niin kuin hymyilimme osanottavasti fundamentalismin uhreille Algeriassa ja muissa maissa, joissa on murhattu kansalaisia, poliitikkoja ja toimittajia: ajatelkaamme vain Espanjaa.
Nyt Massoud on kuollut, itsemurhaterroristit tappoivat hänet muutama tunti ennen kuin toiset terroristit toteuttivat järjettömän, kauhean, halveksittavan joukkomurhan Yhdysvalloissa. Terroristit ja fundamentalistit olivat ilmeisesti laatineet tarkan suunnitelman, jossa ensimmäisenä eliminoitiin talebanien vastaisen taistelun arvovaltaisin hahmo.
Jos haluamme todella torjua terrorismia ja tehdä lopun siitä, sen keskuksista, sen taloudellisesta mahdista, sen demokratian ja vapauden vastaisesta sanomasta, meidän on nyt annettava kaikki tukemme Pohjois-Afganistanin vapautusliikkeelle: olemme Massoudille velkaa sen, että teemme nyt hänen kuoltuaan sen, minkä epäsimme häneltä hänen eläessään; olemme sen velkaa vapauden puolesta taisteleville miehille ja naisille; olemme sen velkaa kaikille niille, jotka taistelevat terrorismia ja fundamentalismia vastaan eri puolilla maailmaa.
Pyydämme myös Euroopan unionia harkitsemaan uudelleen tarvetta parantaa rajojensa valvontaa hyllyttämällä tilapäisesti Schengenin sopimuksen, tai että ainakin, kuten puhemies Pasqua jo muistutti, peruutettaisiin apu kaikille niille maille, jotka tarjoavat suojaa ja rahoitusta terroristi- ja rikollisjärjestöille; että Internetin käyttöä valvottaisiin ottamalla viimeinkin käyttöön sääntöjä, koska tiedämme, että tämän välineen käyttöä koskevien sääntöjen puute helpottaa kansainvälistä terroristitoimintaa; että suljettaisiin sellaisten järjestöjen päämajat, jotka julistavat uskonsotaa ja väkivaltaa ja sallivat kannattajiensa harjoittaa terrorismia.
Arvoisa puhemies, pyydämme lopuksi, että olisi rohkeutta järjestää Euro-Välimeri-konferenssi, jossa selvitettäisiin, löytyykö tahtoa työskennellä rauhan puolesta, työskennellä yhdessä niiden torjumiseksi, jotka yhä haluavat kylvää vihaa ja väkivaltaa.

Borghezio
Arvoisa puhemies, yhdyn huoleen siitä, että reaktio terrori-iskuihin saa islamin vastaisen ristiretken muodon, mutta esitän muutaman täsmennyksen. On hyvä muistaa myös, että yksi bin Ladeniin liitetyistä järjestöistä on nimeltään "Islamilainen rintama ristiretkiä ja juutalaisia vastaan". Haluaisin muistuttaa myös siitä, että miljardien dollarien rahavirrat, jotka vuosittain ohjataan muslimien hyväntekeväisyys- tai tukijärjestöille, päätyvät osin ääriryhmiin kuuluvien terroristien johdolle. Lisäksi pankkien, rahoitus- ja koraaniyhdistysten veroparatiiseihin sijoitetut tulot, joita viimeinkin valvotaan ja tutkitaan myös kansainvälisillä markkinoilla, tukevat osaltaan kansainvälistä islamilaista terrorismia. Täällä Euroopassa on islamilaisia keskuksia, moskeijoita, joissa vuosien ajan - ja tämä jatkuu yhä - terroristiyhteyksistä epäiltyjä ääriryhmien jäseniä on otettu vastaan ja joissa heille on annettu suojaa tai jopa väärennettyjä passeja, mistä on todisteita. Nämä yhteydet ovat olemassa, enkä oikein usko, että jotkut yleisluonteiset sanat, joilla otetaan etäisyyttä bin Ladeniin, voivat vakuuttaa meidät kääntymyksestä rauhan ja ihmisoikeuksien kunnioittamiseen näissä Euroopassa toimivissa islamilaisen internationaalin keskuksissa.
Yhdymme kollega Garaudin tänään puheenjohtajakokoukselle esittämään pyyntöön suhtautua realistisesti ja harjoittaa vakavahenkistä kansainvälistä politiikkaa...
(Puhemies keskeytti puhujan.)

Abitbol
Arvoisa puhemies, kiinalainen sananlasku kuuluu: kun sormi osoittaa kuuhun, typerys katsoo sormea. Euroopan unionin pitäisi todella pohtia tämän sananlaskun merkitystä, koska todellisuudessa on vaikeaa havaita, miten tämänpäiväiset keskustelumme liittyvät siihen, miten amerikkalaista yhtenäisyyttä häpäistiin ennenkuulumattomalla tavalla 11. syyskuuta.
Pelastuiko Yhdysvallat poliisivoimiensa tai liittovaltiotason tiedustelujärjestelmän ansiosta? Totta kai Yhdysvalloissa oli tiedustelujärjestelmä. Tiedustelujärjestelmä oli maailman tehokkain, eikä sen avulla voitu tietenkään ennakoida saati estää tiistaina 11. syyskuuta sattuneita tapahtumia. On vaikea käsittää, miten Europol liittyy asiaan sen enempää kuin Euroopan unionin vahvistaminen, unionin, joka todellakin osoittaa jälleen kerran olevansa kiinnostunut vain omasta vallastaan; unioni osoittaa myös, että ongelmien taustat eivät lainkaan kiinnosta sitä ja että sitä huolestuttaa vain se, miten se pääsee jälleen käsiksi valtaan.
Jos meidän pitäisi miettiä jotakin, meidän, jotka väitämme edustavamme kaikkia Euroopan kansoja, niin lähinnä irtisanoutumistamme ja sitä, että jätimme Yhdysvallat yksin kohtaamaan koko muun maailman, vaikka kansakunnillamme on yli tuhatvuotiset diplomaattiset, historialliset, sotilaalliset perinteet...
(Puhemies keskeytti puhujan.)

Gorostiaga Atxalandabaso
Arvoisa puhemies, ensinnäkin haluaisin ilmaista myötätuntomme viimeviikkoisen iskun uhreille. Jo tällä hetkellä, ennen kuin sotilaallisiin toimiin on ryhdytty, joudumme todistamaan valtavaa inhimillistä tragediaa, joka vaikuttaa tuhansiin viattomiin ihmisiin Afganistanissa.
Yhdysvallat on ilmoittanut, että se poistaa tiedustelupalveluiden rajoituksia ja antaa niille vapaat kädet värvätä rikollisia. Viittaan varapresidentti Cheneyn lausuntoon: jotta voimme tunkeutua näihin terroristijärjestöihin, meidän on palkattava muutamia erittäin vastenmielisiä tyyppejä.
Kun presidentti Bush julisti sodan - ja tämän taustalla on itse asiassa rikkaiden ja köyhien välinen taistelu - hän sanoi, että tämä sota on voitettava toiminnan avulla. Käytettävien välineiden tulisi olla oikeuden välineitä, toisin sanoen oikeusvaltion käsitettä ei tulisi lakkauttaa eikä vapauksia tukahduttaa, vaan niitä tulisi päinvastoin ylläpitää.
Arvoisa puhemies, hyvä ministeri, komission jäsen Vitorino, arvoisat parlamentin jäsenet, jos käymme väärää sotaa, me häviämme.

McMillan-Scott
Arvoisa puhemies, emme koskaan unohda Yhdysvaltoihin kohdistuvia hyökkäyksiä, jotka me tuomitsemme täysin. Otamme osaa siviiliuhrien ja heidän perheidensä suruun ja kannatamme suuren liittolaisemme arvoja - demokratiaa ja yksilöllistä vapautta. Terrorismi saa aikaan tietyn mielentilan. Se aiheuttaa väkivaltaa ja reaktioita, joten meidän on oltava yksimielisiä, meidän on oltava päättäväisiä ja meidän on oltava valppaita.
Yhtenäisen poliittisen reaktion lisäksi meidän on kuitenkin tarkistettava Euroopan unionin diplomaattista kantaa. Nykyisen budjettimenettelyn yhteydessä meidän on arvioitava uudestaan EU:n laajaa tukiohjelmaa, erityisesti niiden valtioiden kohdalla, jotka osallistuivat jollakin tavoin tähän terrorismiin.
EU:ta pidetään arabimyönteisenä. Tämä on mielestäni valitettavaa. Meidän pitäisi kannattaa demokratiaa. On julistettu sota, ja meidän tulisi yksiselitteisesti tukea amerikkalaisia liittolaisiamme. Minun puolueeni ja ryhmäni on sitoutunut antamaan täyden tuen, varsinkin Yhdistyneen kuningaskunnan hallitukselle, sen kumppaneille Euroopan unionissa ja meidän Nato-liittolaisillemme. Yhdysvalloissa viime viikolla tapahtuneiden väkivaltaisuuksien laajuus ja luonne varoittaa meitä siitä, mitä muuta uusi vuosituhat voisi tuoda mukanaan, joten meidän on suhtauduttava käytännöllisesti siihen, mitä meidän on tehtävä yhdessä.
Meidän tulisi oppia toisiltamme mahdollisimman paljon siitä, miten voimme parhaiten turvata kansojemme turvallisuuden ja miten voimme parhaiten vähentää poliittisiin väkivaltaisuuksiin ja terrorismiin johtavia jännitteitä. Äänestäjien tulisi saada jatkaa omaa elämäänsä mahdollisimman pian, mutta me poliitikot emme voi levätä niin kauan kuin terrorismia esiintyy.

Read
Arvoisa puhemies, olin viime viikolla Washingtonissa, jossa johdin Euroopan parlamentin valtuuskuntaa, joka vastaa suhteistamme Yhdysvaltojen kongressiin, ja aloitimme komission tiedotustilaisuuden tiistaina 11. lokakuuta 2001 klo 9, juuri kun ensimmäinen kone iskeytyi toiseen torniin ja juuri ennen toista iskua. Tiedotustilaisuutemme ei tietenkään kestänyt kauan ja istuimme pian television ääressä tyrmistyneinä ja hiljaisina, kuten moni muu Yhdysvalloissa. Tällainen mieliala vallitsi Yhdysvalloissa tiistaina. Keskiviikkoon mennessä ihmiset olivat muuttuneet, kuten mekin, vihaisiksi ja pelokkaiksi, mikä oli ymmärrettävää. Myöhemmin osoitettiin enemmän harkintaa ja reaktiot olivat perustellumpia.
Lukuisia Euroopan unionin ja todellakin Euroopan parlamentin viestejä sekä monia henkilökohtaisia viestejä, joissa osoitettiin tukea ja myötätuntoa, arvostettiin suuresti. Pystyimme täyttämään osan valtuuskunnan velvoitteista, tapasimme ulkoasiainvaliokunnan jäseniä kongressissa ja kävimme hyödyllisiä mutta surullisia keskusteluja heidän kanssaan. Heidän meille asettamansa kysymys kuuluu: miten Eurooppa auttaa meitä? Tukeeko Eurooppa meitä? Tilanne oli erittäin vaikea. Osittaisen valtuuskunnan vastaus olisi ollut ennenaikainen ja epäasianmukainen. Emme tietenkään tienneet, miten meidän tulisi vastata. Annoin lausunnon kongressille valtuuskunnan puolesta, ja tämä vastaus talletettiin kongressin rekisteriin ja luvallanne toivon, että se voidaan tallettaa myös parlamentin rekisteriin. Tässä lausunnossa ilmaisimme tietysti aidon myötätuntomme ja korostimme lisäksi, että tätä ongelmaa oli käsiteltävä yhdessä Yhdysvaltojen, Euroopan unionin ja monien muiden valtioiden kanssa.
On käymässä yhä selvemmäksi, että vastauksen on oltava suhteutettu ja että vaikutusten on oltava odotettuja ja tavoiteltuja kaikkien kannalta. On olemassa merkittäviä diplomaattisia ja poliittisia aloitteita koskeva tarve yhteistyön ylläpitämiseksi niiden maiden kanssa, joita mahdolliset kohteet tai sotilaalliset toimet lähinnä koskevat, ja niiden maiden kanssa, jotka ovat kaikkein alttiimpia seurauksille. Joudumme ehkä kohtaamaan hirvittäviä aikoja, mutta on tärkeää, että harkitsemme rohkeasti ja myötätuntoisesti tarkkaan eri vaihtoehtoja.
Haluaisin ilmaista kiitokseni monelle täällä olevalle, myös puhemiehelle, jotka ilmaisivat huolestuneisuutensa meidän turvallisuudestamme ja hyvinvoinnistamme, ja erityisesti muille parlamentissa oleville kollegoilleni, mukaan luettuina jäsen Belder, jäsen Peijs, molemmat varapuheenjohtajani, muut parlamentin jäsenet, parlamentin henkilöstö, neuvoston ja komission henkilöstöön kuuluvat tulkit ja erityisesti komission Washingtonissa sijaitseva henkilöstö. He olivat äärettömän ystävällisiä erittäin vaikean viikon aikana.

Wiebenga
Arvoisa puhemies, iskut Amerikassa saavat minut ajattelemaan lähinnä iskua Itävallan arkkiherttuaa Franz Ferdinandia vastaan kesäkuussa 1914 Sarajevossa. Tuolloin ilmestyi tyhjästä terroristi, joka iski suoraan Habsburgien valtakunnan, valloittamattomana pidetyn suurvallan, sydämeen. Murha aiheutti Habsburgien valtakunnassa ylireagoinnin, joka johti ensimmäiseen maailmansotaan.
On hyvin tärkeää taistella kansainvälistä terrorismia vastaan. On myös hyvin tärkeää tehdä se yhdessä voimallisesti ja - painotan tätä - järkevällä tavalla hallitusti.
Euroopan unionin itse on myös ryhdyttävä toimiin. Arvoisa komission jäsen, kiitokset teille, te ette ole ongelma eikä myöskään tämä parlamentti. Vetoan entiseen kollegaani, puheenjohtajavaltio Belgian ministeriin. Tampereen huippukokous pidettiin kaksi vuotta sitten. Pyydän puheenjohtajavaltio Belgiaa poistamaan veto-oikeuden kolmannesta pilarista, sillä muuten tämä jää puuhailuksi, emmekä voi puuttua terrorismiin kunnolla.

Schmid, Herman
Arvoisa puhemies, osallistuin siihen valtuuskuntaan, joka vieraili Washingtonissa viime viikolla. Näin millaista tyrmistystä, kauhua ja epätoivoa hyökkäys aiheutti, ja olin itsekin surullinen ja epätoivoinen. Kadonneiden läheiset ovat edelleenkin vahvasti mielessäni.
Arvoisa puhemies, olen päättänyt luopua valmistelemani puheen käsikirjoituksesta kuunneltuani tämänpäiväistä keskustelua. Haluaisin sen sijaan puhua jostakin, joka on tullut mieleeni tätä keskustelua kuunnellessani.
Olen erittäin huolestunut sekä siitä, mitä on tapahtunut, että siitä, millaisen reaktion tapahtumat ovat saaneet aikaan Yhdysvalloissa ja Euroopassa. Olen vakuuttunut siitä, että samalla kun me olemme olleet kauhuissamme tapahtumista, maailmassa on miljoonia ja taas miljoonia ihmisiä, jotka ovat todellakin olleet iloisia tästä terroriteosta. Uskon, että monet köyhät ihmiset Aasiassa, Afrikassa ja muissa maailman osissa ovat olleet iloisia teon vuoksi. Olemme lukeneet siitä, kuinka palestiinalaisnuoret juhlivat tätä väkivallantekoa. En usko, että he olivat ainoita vaan että maailmassa on miljoonia ja taas miljoonia ihmisiä, jotka reagoivat tapahtumiin vastaavasti. Se saa minut tuntemaan suunnatonta kauhua ja pelkoa, koska se merkitsee sitä, että nykymaailmassa on miljoonia tällaisia mahdollisia terroristeja ja väkivallantekijöitä.
Meidän alettava kysyä itseltämme, olemmeko me nyt todistamassa eräänlaista yhteiskunnallisiin tekijöihin liittyvää sodankäyntiä. Onko tämä jotakin sukua siirtomaissa tapahtuneille kapinoille? Nuoruudestani muistan Mau mau -liikkeen kapinan, jota kuvailtiin terroristien kapinaksi. Me kaikki muistamme esimerkiksi Vietnamin sodan. Onko kyse siitä, että yhteiskunnallisiin tekijöihin liittyvä sota olisi tavalla tai toisella viimeaikaisten tapahtumien syynä tai että tapahtumat kertoisivat sellaisesta? Siinä tapauksessa ajatukset Lähi-idässä suoritettavista massiivisista pommituksista tai suunnattomista, mielettömistä poliisien suorittamista valvontatoimista ovat turhia.
Kyseisessä tapauksessa olisi ainoana mahdollisuutenamme suunnattoman laajalle ulottuva, muutosta ja resurssien uudelleenjakoa ajava politiikka, joka poistaisi sen maailmassa vallitsevan epätoivon, joka synnyttää ja luo terrorismia. Muussa tapauksessa emme pysty koskaan takaamaan turvallisuutta, huolimatta pommimatoista ja kaikista maailman turvallisuuspalveluista.

Queiró
Arvoisa puhemies, hyvät jäsenet, Amerikan yhdysvallat ja koko vapaan maailman on yllättänyt kerrassaan säälimätön hyökkäysaalto, jossa useita tuhansia miehiä, naisia ja lapsia yli 60 eri maasta on murhattu kauhistuttavissa ja raakalaismaisissa oloissa. Niinpä haluamme jälleen kerran, monien muiden tavoin, kertoa ensimmäiseksi myötätunnostamme ja surustamme ja sanoa, että sydämemme tuntee tuskaa niin monen päättyneen elämän ja omaisten kärsimyksen edessä. Nämä iskut ylittivät täydellisesti mielikuvituksen rajat ja vahvistavat pelkoa siitä, että fanaattiset terroristiryhmät eivät peräydy, epäröi tai tunne minkäänlaista sääliä, ja tulevaisuudessa onkin pelättävä pahinta, mikäli terrorismin torjumiseksi tai poistamiseksi ei tehdä mitään. Me emme millään muotoa halua uutta hajaannusta idän ja lännen välille. Erotamme erinomaisesti toisistaan ne, jotka harjoittavat islamin uskoaan vapaasti ja rauhanomaisesti ja ne, jotka yrittävät tavalla, jota ei missään nimessä voida sallia, keskiaikaiseen pyhän sodan käsitteeseen turvautuen hyökätä rauhaisaa elämää haluavien kansalaisten, kansojen ja valtioiden kimppuun.
Siksi noihin iljettäviin, vapaata maailmaa vastaan kohdistuneisiin ilmettyihin sotatoimiin syyllistyneille on vastattava lujasti, ja tämä koskee sekä niitä, jotka varsinaisesti toteuttivat iskut, että niitä, jotka suojelevat ja suojaavat tekoja, rahoittavat ne tai ovat niiden takana. Tässä mielessä Euroopan unionilla on suunnaton vastuu yhteisönä, joka pohjautuu elämän, vapauden, rauhan ja turvallisuuden yleismaailmallisiin arvoihin. Samalla kun Euroopan unioni ja sen jäsenvaltiot lujittavat luottamukseen, yhteistyöhön ja kulttuurien vuoropuheluun perustuvia suhteita kaikkien nämä arvot kanssamme jakavien islaminuskoisten kansojen ja kansalaisten kanssa, jotka on myös tarkoitus liittää mukaan terrorismia ja sen uhkaa aktiivisesti torjuvaan rintamaan, niiden on kehitettävä keskenään ja kansainvälisellä tasolla uusia ja entistä tehokkaampia yhteistyömuotoja poliisia kiinnostavien tietojen keräämisessä ja käsittelyssä, juridisten ja lainsäädäntöjärjestelmien yhteensovittamisessa ja lopuksi yhteisen turvallisuuden ja puolustuksen alalla, sillä siten voidaan ehkäistä tätä uutta maailmanlaajuista uhkaa ja rangaista ankarasti sen takana olevia voimia tai iskujen toteuttajia.
Haluamme esittää täällä odotuksemme ja toiveemme sitä, että tämänpäiväinen keskustelu ja ensi perjantain Eurooppa-neuvoston päätelmät olisivat ratkaiseva askel kansainvälistä terrorismia vastaan käytävässä pitkässä ja vaikeassa taistelussa, jonka pitää, nykytilanteen vallitessa ja niin kauan kuin terrorismin uhka on olemassa, olla tärkeimpänä ensisijaisena tavoitteenamme eurooppalaista, atlanttista ja maailmanlaajuista turvallisuutta ajatellen.

Bigliardo
Arvoisa puhemies, arvoisat kollegat, olen kuullut monia hyviä ehdotuksia ja myös joitakin itsestään selviä asioita. Minun on kuitenkin sanottava, että terrorismin torjumisessa ei onnistuta, jos eurooppalaiset pankit sallivat terroristien talletukset oman vaurautensa kasvattamiseksi; terrorismin torjumisessa ei onnistuta, jos geopoliittisin perustein myydään aseita eri maihin, jotka tilanteen mukaan omaksuvat milloin minkin mahdin apurin roolin.
Arvoisa puhemies, minusta ei voida puhua rauhasta, jos joka päivä puhutaan sodasta. Koko maailma odottaa Yhdysvaltain presidentin voimakkaita - ymmärrän vallitsevan mielialan ja poliittisen tilanteen - kannanottoja, ja tunnustamme hänen valtionjohdolliset perustelunsa ja osoitamme hänelle kaiken poliittisen ja inhimillisen solidaarisuutemme. Toivomme kuitenkin, että sota kohdistuisi tarkoin määriteltyihin erityisryhmiin arabimaailmassa, sillä koko arabimaailma ei ansaitse tulla syyllistetyksi sellaisen rikollisen ja pienen vähemmistön vuoksi, joka tämän selvästi turhan, barbaarisen ja järjettömän teon seurauksena on jäänyt vaille kotimaata.

Farage
Arvoisa puhemies, haluaisin puolueeni puolesta esittää syvimmät surunvalitteluni Yhdysvaltojen kansalaisille. Ottaen huomioon meidän erityissuhteemme ja sen, että satoja brittejä on yhä kadoksissa, myös me yhdymme heidän epätoivoisen menetyksen tunteeseensa.
Ensimmäinen huomautukseni on osoitettu omalle pääministerilleni, joka tietenkin on omasta puolestaan vaikuttanut yli 400 tuomitun terroristin vapauttamiseen. Meidän on taisteltava terrorismin kaikkia muotoja vastaan ja meidän on suhtauduttava kielteisesti myönnytyksiin. Haluaisin kehottaa neuvostoa ja komissiota olemaan käyttämättä tätä tilaisuutta Euroopan yhdentymistä koskevan hankkeen edistämiseksi. Euroopan kansat eivät anna anteeksi politiikoille, jotka asettavat omat etunsa kansalaisten turvallisuuden edelle.
Huolimatta siitä, että tulevaisuus näyttää synkältä ja epävarmalta, meidän on tuettava voimakkaasti Yhdysvaltoja, kuten tämä jalo maa tuki meitä synkimmällä hetkellämme. Meidän on sitouduttava torjumaan terrorismia yhtä voimakkaasti kuin Yhdysvallat.

Sichrovsky
Arvoisa puhemies, tämä Yhdysvalloissa tapahtunut terrori-isku koskee valitettavasti meitä kaikkia, eikä vain sen tähden, että uhrien joukossa on todennäköisesti myös satoja eurooppalaisia. Pelkästään itävaltalaisia on kadoksissa 30. Yhteisvastuullisuus ja yhteistyö reaktioina tähän terrori-iskuun pitäisi ymmärtää eurooppalaisten rajoittamattomana tarjouksena, ja eurooppalaisten kumppanien pitäisi välttää ehtojen asettamista näiden reaktioiden yhteydessä.
EU:n jäsenvaltio Espanja antoi varmasti osoituksen siitä, samoin kuin Ranska; molemmat maat lähettivät erittäin nopeasti poliitikkoja Yhdysvaltoihin. Haluaisin vedota Itävallan poliittisiin puolueisiin sen puolesta, että luovumme tässä yhteydessä kokonaan niin sanotusta puolueettomuudesta, koska terroristien ja viattomien uhrien keskellä ei voi olla puolueeton. Yhteistyö maltillisten arabimaiden ja niiden kanssa, joissa muslimiväestö on enemmistönä, on tässä kansainvälisessä yhteistyössä yhtä tärkeää kuin demokraattisten valtioiden yhteistoiminta. Tehokas kansainvälinen yhteisvastuullisuus on tällä kertaa menestyksellisen vastaiskun tärkein perusta. Haluaisin kutsua New Yorkiin ne, jotka tarjoavat täällä viisaita sanoja sotilaallisesta pidättyvyydestä ja pasifistisista haavekuvista, jotta he voivat koulussa, jota omat lapsenikin käyvät, puhua niille lapsille, jotka ovat menettäneet tässä iskussa isänsä tai äitinsä tai molemmat!

Nassauer
Arvoisa puhemies, hyvät naiset ja herrat, toiminnan yhteisvastuullisuuden on nyt seurattava puheiden yhteisvastuullisuutta. Ainakin Saksan Euroopan parlamentissa edustettuna olevat puolueet tuntevat velvollisuudekseen auttaa amerikkalaisia myös terrorismin torjunnassa. Amerikkalaiset auttoivat ratkaisevasti maamme jälleenrakennuksessa ja yhtenäisyytemme palauttamisessa. Siksi meidänkin on kannettava heidän kanssaan terrorismin torjunnan rasitukset.
Komission jäsen Vitorinon ehdotukset ovat ensimmäinen ja oikeansuuntainen askel tähän suuntaan. Kyse ei ole kuitenkaan mistään välittömiä toimia sisältävästä ohjelmasta. Nämä toimet astuvat voimaan aikaisintaan vuonna 2002. Niin oikein kuin ne ovatkin, me voimme ja meidän on tehtävä vielä enemmän! Voimme esimerkiksi varustaa Europolin tähänastista paremmin. Europol tarvitsee voimassa olevan lainsäädännön puitteissa heti sopimusta Yhdysvaltojen kanssa terrorismin torjuntaan liittyvien tietojen vaihdosta. Sitä ei ole saatu tähän mennessä aikaan, koska olemme tehneet tietosuojamääräyksistämme kaikkien asioiden mitan. Tämä tietosuoja on näin hyödyttänyt enemmän terroristeja kuin heidän uhrejaan.
Meidän on heti luotava Europolille operatiivisia toimintamahdollisuuksia. Meidän on otettava käyttöön mahdolliset yhteistoimintaryhmät (joint action teams). Europolin on oltava mukana, kun tehdään terroristeja koskevia tutkimuksia, ja sen on tuettava tutkijoiden ja Europolin päämajassa työskentelevien suoraa tietojenvaihtoa. Nämä mahdollisuudet ovat olemassa jo nyt, ja meidän on käytettävä niitä. Se voi tapahtua voimassa olevan lainsäädännön puitteissa, meidän ei tarvitse odottaa sitä varten direktiivien täytäntöönpanoa.

Goebbels
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, mitkään terroriteot eivät ole perusteltavissa. Terrorismi halveksii elämää, viattomien ihmisten elämää, joskus jopa terroristin omaa elämää. Jos kaikki kansat haluavat pyrkiä estämään terrorismin, ei riitä, että pidätetään ja tuomitaan terroritekoihin syyllistyneet ja niiden järjestäjät. On ennen kaikkea tervehdytettävä alustaa, jolla terrorismi kasvaa: köyhyys, alikehittyneisyys ja tietämättömyys ovat hedelmällistä maaperää kaikenlaiselle fundamentalismille.
On ristiriitaista, että kaikki yllätykselliset tapahtumat voidaan jälkeenpäin selittää helposti, mutta ei riitä, että maailmaa selitetään, vaan sitä on muutettava.
Maailman taloudella menee huonosti. Yhdysvaltoja vastaan tehdyn hyökkäyksen jälkeen vaarana on, että tilanne huononee entisestään, etenkin, jos ryhdytään pitkittyviin sotilaallisiin toimiin. Jotta Eurooppa voisi auttaa muita maita, sen on tartuttava omiin taloudellisiin ongelmiinsa. On suhtauduttava myönteisesti korkojen alentumiseen, vaikka EKP olisikin voinut paremmin valmistella markkinoita. Se olisi säästänyt meidät joidenkin varojen menettämiseltä pörssissä.
Jos pitkällä aikavälillä ei tapahdu tasapainoista kasvua ja jos julkista alijäämää ei onnistuta tervehdyttämään, tällaisten ulkoisten iskujen, jotka ovat odottamattomia ja arvaamattomia, on johdettava siihen, että kaikissa unionin maissa luotetaan automaattisiin vakauttaviin tekijöihin. Se ei ole hölläkätisyyttä vaan tervettä taloudellista järkeä.
Yhdysvaltalaiset ystävämme osoittavat tervettä taloudellista järkeä. He ovat juuri päättäneet merkittävästä siviili-ilmailulle myönnettävästä tukipaketista. Aikooko Eurooppa nyt valittaa Maailman kauppajärjestölle tästä kilpailulainsäädännön venyttämisestä? Vai ryhtyykö Eurooppakin tukemaan niitä talouden sektoreita, joita barbaarinen isku horjutti? Onneksi on euro. Jos yhteistä valuuttaa ei olisi, valuuttamarkkinat olisivat nyt myrskyn kourissa. Myrsky vahvistaisi joitakin valuuttoja, kuten Saksan markkaa, ja heikentäisi toisia, heikompia valuuttoja. Mikä tärkeintä, sisämarkkinat saattaisivat lisäksi hajota.
Kyse ei ole kuitenkaan pelkästään Euroopasta vaan myös köyhistä maista, jotka voivat kärsiä vielä enemmän kaikenlaisista suhdannemuutoksista, jotka johtuvat alati vaanivasta lamasta. Ensisijaisena prioriteettinamme pitäisi olla kaikkien maiden tosiasiallinen osallistuminen maailmanlaajuiseen kaupankäyntiin. Huonomaineinen maailmanlaajuistuminen koskee itse asiassa vain hyvin rajallista maiden joukkoa. Neljä viidesosaa maailman kaupasta käydään noin 30 maan kesken. Kehitystä ei tapahdu ilman kaupankäyntiä. Jotta maa voisi harjoittaa vientiä, sen talouden on kasvettava sisäsyntyisesti, mikä johtaa maan sisäisten toimijoiden suurempaan tasa-arvoisuuteen. Jotta köyhät maat voisivat kehittyä sisäsyntyisesti, on ratkaistava mahdollisimman pian kolmannen maailman velkaongelma. Voitamme terrorismin lopullisesti vain poistamalla köyhyyden ja tietämättömyyden.

Caveri
Arvoisa puhemies, arvoisat kollegat, kansainvälisen terrorismin toiminta ja tekniikkojen julmuus osoittaa todellisia voimistumisen merkkejä, kuten Yhdysvaltain kauhistuttavat tapahtumat valitettavasti osoittivat, ja esille on noussut muitakin vakavia uhkakuvia, kuten kemialliset aseet ja ydinaseet. Euroopan on reagoitava johdonmukaisesti ja yhteisin puolustus- ja vastatoimin, ja neuvoston ja komission esittämät julkilausumat johtavat meitä oikeaan suuntaan. Kansainvälisessä järjestyksessä tai, jos halutaan sanoa, kansainvälisessä oikeudessa on kuitenkin ratkaiseva ongelma: Euroopan unionin ja myös Yhdistyneiden Kansakuntien kaltaisten instituutioiden suhtautuminen terrorismia suvaitseviin ja tukeviin maihin. Tähän kaikkeen ei voida suhtautua pinnallisesti, kuten tähän asti usein on tapahtunut. Mikään ei kuitenkaan ole niin kuin ennen, ja perjantain ylimääräisessä huippukokouksessa käsitellään varmasti myös tätä aihetta.

Tajani
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, Eurooppa ja Euroopan parlamentti seisovat Yhdysvaltain rinnalla tällä ihmiskunnan historian synkällä hetkellä, varmasti synkimmällä sitten toisen maailmansodan loppumisen. Seisomme Yhdysvaltain rinnalla myös siksi, että iskujen uhrien joukossa oli kymmenittäin eurooppalaisia, myös useita italialaisia. Syyskuun 11. päivän isku ei kohdistunut vain lännen taloudelliseen vapauteen tai kollektiiviseen turvallisuuteen: se kohdistui meihin kaikkiin.
Euroopalla on oltava keskeinen rooli uudessa poliittisessa vaiheessa, joka sai alkunsa taannoisten traagisten tapahtumien jälkeen. Toimielimillä, myös parlamentilla, on oltava merkittävä rooli tulevina viikkoina ja tulevina kuukausina. Unionia pyydetään seisomaan yhteisessä rintamassa kaikkien maailman maiden kanssa, ja valinnoissa, joita meitä pyydetään tekemään, on keskityttävä joihinkin suuriin kysymyksiin, ennen muuta syyllisten osoittamiseen. Tämä on välttämätöntä, jotta Yhdysvallat voi toteuttaa tarvittavat terrorismin vastaiset toimet niiden liittolaisten kanssa, jotka katsovat tarpeelliseksi osallistua toteutukseen, mutta toimet on suunnattava niin, että ne kohdistuvat New Yorkin ja Washingtonin joukkomurhista vastaaviin tahoihin.
Arvoisa komission jäsen, terrorismin vastaisen sodan voittaminen edellyttää tiedustelupalvelujen päättäväistä uudistamista. Tästä syystä vaikuttaa siltä, että Europolin vahvistamisen ohella - josta olemme yhtä mieltä - on entistä suurempi tarve luoda jonkinlainen ylikansallinen tiedustelupalvelu. Tästä aiheesta on keskusteltu Italian hallituksen puheenjohtajan ja Englannin pääministerin välisessä huipputapaamisessa: tämän hankkeen tavoitteena on luoda järjestö, joka kykenisi paljastamaan terrorismin lonkeroita ja osallistumaan niiden tuhoamiseen.
Kansainvälisen strategian ja mobilisoinnin on ehdottomasti koskettava kaikkia arabimaita. On oltava selvää, että tämänhetkinen konflikti ei ole lännen ja islamin välinen: se on koko maailman ja järjettömän terrorismin välinen. Siksi pidämme erittäin tärkeinä Venäjän ja Kiinan julkilausumia, ja myönteisiä ovat myös Jasser Arafatin kannanotot ja Israelin hallituksen eräät päätökset, jotka auttavat ottamaan Lähi-idän rauhan kannalta rohkaisevia askelia.
Sotilaallista toimintaa ja tiedustelua koskevan ratkaisun lisäksi tarvitaan siis unionin voimakasta poliittista toimintaa kuumimmilla kriisialueilla: toimintaa, jolla pyritään tukahduttamaan kytevää epätoivoa ja suvaitsemattomuutta. Terroristien aikaansaama sijoituksia koskeva varovaisuus pörsseissä kaikkialla maailmassa ja monien lentoyhtiöiden kriisi, joka johtaa tuhansien työpaikkojen menetykseen, edellyttävät kansainväliseltä yhteisöltä monenlaisia taloudellisia tukitoimia.
Arvoisa puhemies, Euroopalla ja sen kaikilla toimielimillä on edessään suuri haaste. Olemme kaikki kuitenkin vakuuttuneita siitä, että ainutlaatuisen yhteisen ponnistuksen ansiosta meidän kaikkien nykyään tunnustamat vapauden, demokratian ja suvaitsevaisuuden arvot voittavat ja että Euroopan parlamentti, Euroopan kansoja edustava toimielin, osaa varmasti tehdä oman osansa perjantaina ja myöhemmin.

Hume
Arvoisa puhemies, ei ole epäilystäkään siitä, että koko Eurooppa seisoo Yhdysvaltain kansalaisten rinnalla ja tuomitsee täysin ja kokonaan näiden Yhdysvalloissa tehtyjen hirmutekojen suorittajat, ja haluamme osoittaa syvimmät surunvalittelumme perheille, jotka menettivät lähimmäisensä näiden hirmutekojen seurauksena. Euroopan unionin ja kaikkien demokraattisten yhteisöjen kaikkialla maailmassa pitäisi auttaa Yhdysvaltoja ja pyrkiä saattamaan oikeuden eteen näihin hirmutekoihin syyllistyneet ja siten varmistaa, että kohteena ovat todelliset terroristijärjestöt ja niiden jäsenet, eivätkä ne yhteisöt, joissa nämä asuvat, jolloin vaarana on, että viattomat ihmiset kärsivät.
Yleisesti ottaen terrorismia esiintyy konfliktialueilla, joilla monet konfliktiin osalliset valitettavasti uskovat siihen, mitä terroristit tekevät. Euroopan unioni voi omaksua merkittävän roolin konfliktien ratkaisemisessa maailman eri puolilla ei niinkään lähettämällä konfliktialueille armeijan vaan levittämällä vakaisiin periaatteisiin perustuvaa rauhan filosofiaa. Useinkaan ei muisteta, että Euroopan unioni on paras esimerkki konfliktinratkaisun historiassa.
Kuka olisi voinut ennustaa 60 vuotta sitten tämänhetkisen tilanteen? Kuka olisi voinut ennustaa kaiken tämän vuonna 1941, kun toinen maailmansota oli käynnissä ja miljoonia ihmisiä teurastettiin. Jos vanhempamme olisivat sanoneet: "Älkää olko huolissanne, lapsenlapsenne istuvat yhdessä yhdistetyn Euroopan parlamentissa", kukaan ei olisi uskonut heitä. Näin on kuitenkin tapahtunut ja tärkeää on, miten ja miksi näin tapahtui. Tästä syystä Euroopan unionin pitäisi armeijan sijasta perustaa komissioon rauhan ja sovinnon osasto ja nimittää rauhasta ja sovinnosta vastaava komission jäsen levittämään tätä filosofiaa.
Ensinnäkin kaikilla konfliktialueilla ihmiset ovat jakautuneet kahteen ryhmään. Väkivallalla ei pystytä parantamaan tätä jakoa. Vuoropuhelu on ensimmäinen askel. Toiseksi pitäisi kunnioittaa erilaisuuden periaatetta, sillä kaikki konfliktit johtuvat eroista, joko uskontoon, kansallisuuteen tai rotuun perustuvista eroista. Kolmanneksi on perustettava instituutioita, jotka kunnioittavat näitä eroja, ja neljänneksi on tehtävä yhdessä työtä yhteisen edun hyväksi. Nämä ovat Euroopan unionin ydinperiaatteet, joilla ratkaistiin maailman historian pahimmat konfliktit, ja nämä ovat ne periaatteet, joiden tulisi olla jokaisen konfliktialueen konfliktinratkaisun perustana.

Pirker
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät naiset ja herrat, Euroopan unioni on tähän asti ollut kaikin tavoin Yhdysvaltoja haavoittuvampi, ja se pysyy sellaisena niin kauan kuin jäsenvaltioiden yhteistyötä terrorismin torjunnassa ei kehitetä sekä lainsäädännöllisellä että operatiivisella alueella. Meillä on tosin Europol, jolla on toimivaltaa myös terrorismin torjunnassa, mutta Europol on voimaton, mikäli kaikki jäsenvaltiot eivät noudata sopimusta ja toimita ajoissa laajoja tietoja sen tekemiä analyysejä varten ja avusta tulevaisuudessa muita jäsenvaltioita.
Europol on hampaaton, mikäli sillä ei ole riittävästi henkilökuntaa, ja tällä hetkellä vain 12 Europolin työntekijää tutkii Euroopan terrorismia. Europol on hampaaton myös, mikäli sille ei anneta tarvittavaa tekniikkaa. Toimenpidepaketti on siksi erittäin tarpeellinen ja kiireellinen. Siksi haluaisin, että jäsenvaltioita kehotetaan ehdottomasti noudattamaan Europol-yleissopimusta, erityisesti sen 4 artiklaa, ja että otetaan käyttöön mekanismi, joka pakottaa jäsenvaltiot toimittamaan Europolin tarvitsemat tiedot.
Toiseksi meidän on annettava sen käyttöön talousarvio, joka on riittävän suuri sellaisen paikallistoimiston perustamiseksi, jossa toimii riittävä määrä tutkijoita terrorismia koskevien tutkimusten tekemiseksi. Kolmanneksi meidän on perustettava terrorismin torjumiseksi yhteisiä tutkimusryhmiä, joihin kuuluu Europolin tutkijoita ja jäsenvaltioiden edustajia. Tuemme komission jäsen Vitorinon nopeutettua aloitetta ja kahta puitepäätöstä uutena oikeusperustana, jota kiireesti tarvitsemme, jotta voimme tehokkaasti torjua terrorismia.
Euroopalle on esitetty suuri haaste. Euroopan pitää nyt esiintyä ja toimia erittäin päättäväisesti terrorismia vastaan. Se on ajan vaatimus!

Van den Berg
Arvoisa puhemies ja arvoisat kollegat, 11. syyskuuta tapahtunut hyökkäys WTC:hen ja Pentagoniin on hyökkäys demokratiamme sydämeen. Uuden terrorismin päätavoitteena on saattaa meidät pelon valtaan, saada maailmamme sekaisin ja samalla käyttää toisten voimattomuutta hyväksi yksinkertaisissa mustavalkoisissa ratkaisuissa. Pidän tätä pohjimmiltaan hyökkäyksenä maailmaamme, koko maailmaa, ja kansainvälistä oikeusjärjestelmää vastaan, jota nimenomaan haluan puolustaa.
Terrorismi maailmanlaajuistuu ja käyttää siten hyväkseen myös maailmanlaajuista, nykyaikaista tekniikkaa ja kansainvälisiä rikollisia rakenteita. Siksi se ansaitsee myös maailmanlaajuisen vastauksen. Ajattelen tässä yhteydessä tehokasta yhteistyötä salaisten palvelujemme välillä ja soluttautumista terroristiverkostoihin. Meillä ei ole enää varaa toimia toisistamme erillään erillisinä valtioina. Meidän on ryhdyttävä nimenomaan yhteisiin toimiin, ja tämän uuden toimivan yhteenliittymän myötä meidän on mentävä tavanomaista.
Myös kansainvälisten rahoitusalan yhteenliittymien ja monikansallisten yritysten on oltava aktiivisesti mukana. Itse asiassa huumeiden tuottaminen, öljyn poraaminen konfliktialueilla ja veritimanttien kauppa ovat laittomien toimien, konfliktien ja sodan rahoitusmuotoja, ja ne liittyvät taas läheisesti terroristiverkostoihin.
Meidän on lopetettava raaka-aineiden kaupan rahoitus tai siihen osallistuminen, jos sillä ruokitaan konflikteja ja terrorismin kasvualustaa. Sillä tavoin voimme lamaannuttaa erittäin tehokkaasti terroristiverkostojen rahoituksen. Uuteen sotaan sopii myös jatkuva ponnistelu taloudellisten ja rikoksia koskevien tietojen vaihtamisessa, vaikka sen myötä joidenkin julkisten palvelujen turvaamisesta tulisi entistä kalliimpaa tai hitaampaa.
Toiveemme elää avoimessa ja kaikille helposti lähestyttävässä demokratiassa tekee meistä haavoittuvia, mutta yhteistyössä on myös voimamme. Tämä pätee rodusta, uskonnosta tai kansallisuudesta riippumatta. Terroristien jokainen yritys jakaa maailma heidän maailmaansa ja meidän maailmaamme asettaen ryhmiä tai uskontoja toisiaan vastaan on läpinäkyvä. Terroristeja eivät ruoki uskonto tai ihanteet. Heidän nälkänsä on voima. Heidän aseensa ovat pelko ja hävitys. He eivät halua rauhaa Baskimaahan, Liberiaan tai Lähi-itään, vaan he haluavat yksinkertaisesti siviiliuhreja. Siksi olemme Yhdysvaltojen puolella ja kaikkien niiden puolella, jotka haluavat rauhaa rakastavasti tukea tätä kansainvälistä oikeusjärjestystä.

Brok
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, me näemme, että vastausta valmistellaan tähän terroritekoon uskoakseni huolellisesti. Yhdysvallat ryhtyvät toimeen rauhassa ja yrittävät ratkaista ongelman monenkeskisesti, yhteistyössä myös Naton kanssa. Tämä viittaa siihen, että kaikki tapahtuu järkevästi.
Tarkoitan, että tästä syystä meidänkin on tehtävä selväksi, että meillä ei ole mitään syytä vetäytyä vastuustamme ja velvollisuuksistamme, ei tosin vain kiitollisuudesta, ei vain transatlanttisten suhteiden takaamiseksi tulevaisuudessa, vaan koska se on oman etumme mukaista! Tämä terrorismi, joka on laajentunut sodan kaltaiseksi ja josta on seurannut tuhoa, jollaista olemme muuten tottuneet näkemään vain sotien yhteydessä, tämä terrorismi voi kohdata samalla tavalla tänään Brysseliä, huomenna Lontoota ja ylihuomenna Madridia!
Taistelijat ovat jo keskuudessamme, ja tästä syystä kukaan ei voi enää vetäytyä vastuusta! Minusta kenenkään ei pitäisi enää etsiä perustetta sille, miksi ei halua osallistua, kun sitten todella joudutaan ryhtymään toimiin, vieläpä toimiin, jotka on kehitettävä turvallisuuspolitiikan uuden määritelmän nojalla: sotilaallisiin toimiin, joissa käytetään kaikkia ulkopoliittisia välineitä, jotta esimerkiksi estettäisiin liittoumien syntyminen muiden etujen ajamiseksi, ja niiden toteuttamista sisäisen turvallisuuden lisäämiseksi, mistä komission jäsen Vitorino ja monet muut jo puhuivat.
Viimeiseksi pitää olla selvää, että rajat ylittävää terrorismia vastaan voidaan käyttää rajat ylittäviä toimia ja ettei paraskaan kansallinen lainsäädäntö tai poliisi voi mitään, jollei tällä alueella toimita yhteistyössä!
Yhden asian haluaisin vielä sanoa: terrorismia ei oikeuta mikään, mutta meidän on siitä huolimatta pidettävä huolta siitä, että poistamme syyt, jotka saavat jotkut ihmiset tukemaan terrorismia. Siksi meidän on ponnisteltava Lähi-idässä ja monilla muilla seuduilla terrorismin kasvualustan poistamiseksi!

Díez González
Arvoisa puhemies, 11. syyskuuta tapahtuneet terrori-iskut ovat tehneet erittäin ajankohtaisen keskustelustamme, joka koskee tarvetta yhteiseen toimintaan terrorismin torjunnassa. Olemme vieläkin järkyttyneitä hirveistä kuvista, hirveästä todellisuudesta ja niistä erittäin vakavista seurauksista, joita iskuilla on jo ollut ja joita arvelemme ja pelkäämme niillä vielä olevan.
Iskut ovat vaikuttaneet talouteen ja maailmanlaajuisiin poliittisiin suhteisiin, mutta ennen kaikkea tuhannet ovat menehtyneet, tuhannet ovat menettäneet vanhempansa, lapsensa, puolisonsa, ystävänsä, rakkaimpansa. Haluan omistaa näille kärsiville ihmisille, uhreille, ensimmäiset sanani: meidän on muistettava nämä ihmiset, uhrit, pohdinnoissamme ja tulevissa päätöksissämme. Olemme nimittäin heille kaikille sen velkaa. Meidän on toimittava nimenomaan siksi, että oikeus toteutuisi ja ettei - tekemisen tai tekemättä jättämisen takia - enää tulisi viattomia uhreja. Tiedämme, että jotakin on tehtävä ja että meidän on annettava vastaus, oikeudenmukainen, demokraattinen ja suhteutettu vastaus mutta joka tapauksessa vastaus, koska terroristit eivät saa luulla, että he jäävät rankaisematta, eikä heitä saa jättää rankaisematta, ja koska velvollisuutenamme on vakuuttaa kansalaisille, että oikeusvaltiolla on heidän henkensä, vapautensa ja turvallisuutensa puolustamiseksi tarvittavat välineet.
En halua enkä voi sivuuttaa sitä, että olen baski. En olisi halunnut saada kokemusta tästä asiasta ja antaisin mitä tahansa, jottei minulla olisi kokemusta tästä asiasta, mutta minulla on sitä. Tiedän, että kansainvälinen yhteistyö on oikea tie ja että komission jäsen Vitorinon tänään esittelemät aloitteet ovat oikea tie: poliittinen yhteistyö, oikeudellinen yhteistyö, poliisiasiain yhteistyö. Yhteisvastuullinen toiminta terrorismia vastaan on pääasiallinen ja tehokkain poliittinen vastauksemme.
Hyvät parlamentin jäsenet, terrorismilla - kuten täällä on jo sanottu - ei ole rajoja, isänmaata, uskontoa, ideologiaa. Sillä on yksi yhteinen tavoite ja menetelmä. Terroristit eivät koskaan ole halunneet rauhaa. He ovat aina pyrkineet nujertamaan meidät, nujertamaan demokratian. Tästä syystä sanon, että se, mitä komissio on tänään päättänyt ja mitä tänään on hyväksytty, on historiallinen teko. Haluaisin luonnehtia sitä historialliseksi teoksi. Nyt on otettu tarvittava askel, jotta myötätunnosta - joka tosin on välttämätöntä mutta joka ei riitä - voidaan siirtyä kaikkien yhteiseen toimintaan.
Paljon kiitoksia, komission jäsen Vitorino, ja paljon kiitoksia kaikille tästä päätöksestä.

Oostlander
Arvoisa puhemies, upporikas eliitti, jonka jäsenet ja kätyrit ovat saaneet yliopistokoulutuksen, hyökkäävät meidän rahoitus-, talous- ja turvallisuuselimiämme vastaan. Tämä kauhistuttava murhenäytelmä vaatii vastausta. Kansalaiset pyytävät viranomaisia ryhtymään toimiin.
Euroopan unioni on voinut tehdä niin ulkopolitiikassa, koska kykenemme yhä paremmin puhumaan yhteen ääneen. Terrorismin kasvualustojen poistamiseen antamamme panoksen arvo on kohonnut hyppäyksin. Toivoakseni voimme havaita tämän myös lähitulevaisuudessa. Yhteen ääneen puhuminen kotimaan politiikassa ei ole vielä ajankohtaista. Ensisijaisesti siinä on vielä kysymys periaatteesta "jokainen erikseen". Onneksi komissio on ymmärtänyt, että näin ei voi jatkua.
Arvoisa komission jäsen Vitorino, haluan kiittää teitä, että te ja komissio olette ymmärtäneet, että puhuminen yhdellä suulla Euroopan unionin nimissä on aivan välttämätöntä. Olette esittäneet viikon kuluessa yksityiskohtaisen suunnitelman, johon sisältyy käytännöllisiä ja myös todella välttämättömiä ehdotuksia. Ne palkitaan kansalaisten luottamuksella. Toivon, että millään jäsenvaltiolla ei ole otsaa ottaa etäisyyttä tähän välttämättömään suunnitelmaan ja siten saada omien kansalaisten inho osakseen.
On itsestään selvää, että oikeus on tässä yhteydessä tärkeää, koska ensisijaisesti on kysymys rikoksesta, koristivatpa sitä mitkä hienot motiivit tahansa. Näemme tämän myös Pohjois-Irlannin tapauksessa, kun sopimusten yhteydessä käytetään väärin termejä, jotka loukkaavat kaikkia, jotka suhtautuvat vakavasti uskontoon.
Saamme olla tyytyväisiä jäsen Watsonin mietintöön, joka on ensimmäinen sysäys parlamentin ponnisteluille ja jota voidaan vielä täydentää ehdotuksilla, jotka koskevat sellaisten rikosten valmistelua, jotka suoritetaan muualla, Euroopan unionin ulkopuolella.
Luotamme siihen, että komission jäsen ei hyväksy mitään puitepäätösluonnoksia, jotka on muotoiltu sisällöttömiksi - jollaisia nykyisin vielä näemme - ja joiden sananmuodolla ei todellakaan ole mitään merkitystä. Todellisen lisäarvon on oltava siinä, että kansalaisille tulee selväksi, että Euroopan unioni ottaa varsinaisesti johdon kotimaan turvallisuuden takaamisessa.

Jarzembowski
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, meidän on tehtävä myös lentoliikennettä koskevia johtopäätöksiä. Nyt tarvitaan toimia, etteivät tällaiset terrori-iskut pääse toistumaan ilmailualalla tulevaisuudessa. Lentomatkustajien turvallisuutta on lisättävä nopeasti, mieluiten kansainvälisellä tasolla. Jokaisen pitäisi kuitenkin aloittaa kotimaansa lentokentiltä. Matkatavaroiden ja käsimatkatavaroiden valvontaa on tiukennettava. Lentoasemien työntekijöiden valvontaa on tiukennettava. Se ei kuitenkaan riitä, että lentoasemien valvonta on entistä tiukempaa nyt ja lähitulevaisuudessa, mikäli se on puolen vuoden päästä taas löysää Euroopan tietyillä alueilla. Valvonnan on oltava tiukkaa jatkuvasti.
Tietyille reiteille tarvitaan joissakin tapauksissa todennäköisesti aseistettuja matkustamomiehistön jäseniä, ja meidän on tutkittava, pitääkö ohjaamo suojata terrori-iskuja vastaan, sillä meidän on estettävä lentokoneiden muuttuminen maailman suurimmiksi aseiksi. Emme kuitenkaan huolehdi vain lentomatkustajien turvallisuudesta se on etusijalla , vaan meillä on toinenkin huoli: lentolinjojen matkustajamäärät vähenevät nyt huimasti. Meidän on tarkkailtava tilannetta. Vähenevätkö matkustajamäärät terrori-iskujen vuoksi? Johtuuko väheneminen suhdanteista tai rakenteellisista syistä? Useiden hallitusten vaatimukset, joista sai lukea tänään lehdestä tukea, tukea , eivät voi olla oikea ratkaisu!
Ryhmäni torjuu lentoyhtiöiden tuet. Meidän on pohdittava, kuinka voimme auttaa lentoyhtiöitä. Voimme auttaa niitä sopimalla yhteisistä koodeista, sallimalla yhtiöiden rakenneuudistukset, sulautumiset ja yrityskaupat. Näin voimme ratkaista ongelmat hieman tyylikkäämmin, jotta yhtiöt säilyttäisivät kilpailukykynsä, umpimähkään ei pitäisi kuitenkaan maksaa tukia.
Tilanne voi tietysti muuttua. Mikäli Yhdysvallat tukee lentoyhtiöitään valtavilla summilla, meidän on katsottava, miten se vaikuttaa transatlanttisiin markkinoihin. Siinä tapauksessa emme voi jättää omia lentoyhtiöitämme pulaan, mutta käyttäkäämme harkintaa, ja aluksi meidän on lisättävä matkustajien turvallisuutta!

Morillon
Arvoisa puhemies, heräsimme tiistaina hämmästykseksemme uudenlaiseen totalitarismiin. Toissapäivän natsismilla, eilisen stalinismilla ja tämän päivän islamilaisella fundamentalismilla on se yhteinen piirre, että ne halveksivat syvästi ihmisolentoja, jotka ne haluavat alistaa maailmanvaltaa tavoitteleville suunnitelmilleen.
New Yorkissa ja Washingtonissa hyökättiin 11. syyskuuta vapautta, mutta myös ihmisarvoa vastaan. Ne, jotka rahoittivat tämän hirvittävän hyökkäyksen, uhrasivat tieten tahtoen omien miestensä hengen vain tappaakseen mahdollisimman monta viatonta uhria, herättääkseen kauhua vastustajissaan ja lietsoakseen kannattajiensa kiihkomielisyyttä. Koko maailman maiden julistama päättäväisyys osoittaa, että he eivät vielä ole saavuttaneet ensimmäistä tavoitettaan, mutta siellä täällä esiintyneet ilon purkaukset todistavat, että toinen tavoite olisi hyvinkin voitu saavuttaa. Tätä uhkaa vasten joudumme tarkistamaan yhteistä puolustustamme, mutta meidän on myös pyrittävä omaksumaan uusi maailmanjärjestys, jonka avulla etenkin Eurooppa voi sitoutua laajemmin rauhoittamaan alueellisia selkkauksia, jotka niin Lähi-idässä, Afganistanissa kuin Afrikassakin tahrivat edelleen maapallon vereen.
Voidaksemme torjua fundamentalistista terrorismia meidän on perustettava tärkeimmät ponnistuksemme siihen, että tuemme entistä enemmän kaikkia maltillisen ja suvaitsevan islaminuskon kannattajia, olivatpa he vallassa tai oppositiossa. Kun kyse on esimerkiksi Afganistanista, emme osanneet vastata sotilaskomentaja Massoudin kiireelliseen pyyntöön, jotta olisimme tuhonneet maahan kehittyneen herhiläispesän. Meidän on tuettava hänen kannattajiaan Pohjoisessa liitossa - he ovat maan tunnustetun hallituksen ainoita edustajia - ja autettava heitä kaikin voimin kumoamaan talebanien barbaarinen hallinto. Voidaksemme torjua fundamentalistista terrorismia meidän on uudistettava puolustustamme perin pohjin. Siihen Euroopalla ei ole varaa. Yhdysvaltain kongressi ja senaatti myönsivät juuri 40 miljardia dollaria Yhdysvaltain presidentille. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, millaisia varoja teillä on nyt käytössänne voidaksenne ilmaista muutenkin kuin kauniilla sanoilla, että haluatte ryhtyä taistelemaan Yhdysvaltain kansan rinnalla tätä uhkaa vastaan?
Hyvät kollegani, mikään ei ole enää niin kuin ennen. Toivon meidän osaavan tehdä tästä oikeat päätelmät, kun hyväksymme toisessa käsittelyssä talousarvioesityksen vuodeksi 2002.

Cushnahan
Arvoisa puhemies, arvoisa puheenjohtaja, komission jäsen, edustan maata, jolla on ainutlaatuinen ja läheinen historiallinen suhde Yhdysvaltoihin. Arvostimme erittäin paljon Yhdysvalloilta saamaamme tukea väkivallan torjumiseksi omalla saarellamme.
New Yorkissa ja Washingtonissa tapahtunut ei ole mitään uutta. Taloudellisiin, poliittisiin ja turvallisuuskohteisiin tehdyt iskut, jotka johtavat suuriin siviilitappioihin, ovat olleet kansainvälisen terrorismin tunnusmerkki. Näitä on tehty Irlannissa, Isossa-Britanniassa, Espanjassa ja muissa Euroopan maissa: tämän vuoksi me jaamme ja ymmärrämme kärsivien ihmisten tuskan. Me Irlannissa toivomme, että nämä hirmuteot merkitsevät muutosta siihen, miten joitakin järjestöjä, jotka ovat syyllistyneet vastaaviin hirmutekoihin Irlannissa, kohdellaan kuin kuuluisuuksia joissakin Yhdysvaltojen osissa. Toivottavasti tämä myös heikentää niiden varainhankintamahdollisuuksia, etenkin kun niiden puolisotilaallisella siivellä on yhä hallussa terroristisia ja joukkotuhoaseita ja kun se veljeilee muiden terroristijohtajien kanssa.
Demokraattisten johtajien on nyt ratkaistava tärkeä kysymys siitä, miten vastata tähän viimeisimpään hirmutekoon. Kun kuuntelin George W. Bushin käyttämää kieltä, minun on sanottava, että olen hieman levoton. Ilmausta kiinniottamisesta "elävänä tai kuolleena" voidaan hyvinkin käyttää villin lännen elokuvissa, mutta tämä ei ole sellaista kieltä, jota maailman johtaja voi milloin hyvänsä käyttää eikä varsinkaan kriisin aikana.
Viime viikon tapahtumien synnyttämä vastenmielisyys antaa sysäyksen demokraattisten aatteiden yksimieliseen tukemiseen kansainvälisen terrorismin torjumiseksi. Jos sitä kuitenkin käsitellään väärin, se johtaa läntisen maailman ja islamilaisen maailman väliseen konfliktiin, jolla on katastrofaaliset seuraukset kaikkien kannalta. Näin ollen vastauksen on oltava harkittu ja suhteutettu. Se ei saa johtaa tarpeettomiin siviiliuhreihin, mikä saa aikaan toisen terroristien sukupolven.
Meillä on ainutlaatuinen tilaisuus vapauttaa maailma terrorismista ja vahvistaa demokratiaa. Tulevat sukupolvet eivät anna meille anteeksi, jos me emme käytä tätä tilaisuutta.

Van Orden
Arvoisa puhemies, olemme Yhdistyneessä kuningaskunnassa yksimielisiä tänä traagisena aikana. Meitä on rauhoittanut poliittisten johtajien eri puolilla Eurooppaa ilmaisema myötämielisyys Yhdysvaltoja kohtaan. Aiemmin Amerikan vastaisuus on vahvistanut monen eurooppalaisen poliitikon innostusta Euroopan yhdentymistä kohtaan. Tämä ei voi jatkua. Euroopan ja Atlantin välisen yhtenäisyyden tarve on harvoin ollut tärkeämpi.
Luotan siihen, että Euroopan unionin johtajat varmistavat, että yksikään Euroopan hallitus ei voi perääntyä, kun meno kovenee. Edellisissä kriiseissä joidenkin päättäväisyys mureni nopeasti. Olisi tavattoman epäasianmukaista käyttää tätä kriisiä unionin yhdentymistavoitteen, etenkin Euroopan puolustuspolitiikan separatistiosien vahvistamiseen ja nopeuttamiseen. Meidän motiivinamme pitää olla terrorismin vastainen harkittu toiminta eikä meidän pidä pelkästään tarttua kiinni tilaisuuteen laajentaa EU:n toimivaltuuksia.
Yhteisön sisällä toivon, että ehdotettu Euroopan unionin yhteinen terrorismiin liittyvää rikosta koskeva määrittely ja siihen liittyvä lainsäädäntö on tarpeeksi vahva, jotta voitaisiin ryhtyä tehokkaisiin toimiin lukuisia terrorismin etujärjestöjä vastaan eri puolella Eurooppaa. Minun on sanottava, että epäilen tätä. Ongelmana on, että liian monella terroristilla on puolestapuhujia ja liian moni esiintyy valepuvussa.
On keksittävä keinoja estää terrorismin tukiryhmiä suorittamasta niin kutsuttuja laillisia tekoja maissamme, kuten rekrytointia, opettamista, yleisradiointia ja varainkeruuta, jotta ne voivat ylläpitää laittomia toimia muualla. Erityisesti niiden seitsemän Euroopan unionin valtion, mukaan luettuna Belgian puheenjohtajavaltio, jotka eivät ole vielä ratifioineet YK:n yleissopimusta terrorismin rahoituksen estämiseksi, tulisi ratifioida se, jotta terroristijärjestöjä ylläpitävät mustan rahan verkostot voidaan lakkauttaa.
Demokraattisen yhteisön on puolustettava itseään ja kyettävä käsittelemään todellisia vaaroja. Viime vuosina se on vähitellen riisuttu aseista.

Gemelli
Arvoisa puhemies, samalla kun tuomitsemme erittäin jyrkästi terroriteot ja toteamme, että terrorismi on tuomittava määritelmiin ja ideologisiin yhteyksiin katsomatta, yhdyn niihin, joiden mielestä on tehtävä erittäin tiivistä yhteistyötä Yhdysvaltojen kanssa, jotta maailmaan saadaan luoduksi hyvin laaja terrorismin vastainen liittouma kaikista niistä maista, jotka haluavat liittyä siihen. Maailmanlaajuisen terrorismin vastaisen liittouman on toki pohdittava sotilaallisia näkökohtia turvallisuuden takaamiseksi, mutta sen on myös otettava huomioon kaikki kuviteltavissa olevat terrorismin muodot, jotka voivat liittyä rahoitukseen ja pankkitoimintaan, talouteen ja elintarviketeollisuuteen, ympäristöön sekä sähköiseen viestintään ja tietotekniikkaan.
Euroopan parlamentin ja ETYJin ja WEU:n parlamentaarisissa yhteiskokouksissa, jotka kokoontuivat Itä- ja Etelä-Euroopan vakaussopimusta käsittelevässä neuvostossa, korostettiin useimmissa puheenvuoroissa yhtäältä tarvetta nopeuttaa kyseisten maiden demokratiaprosessia ja toisaalta puolustaa ihmisoikeuksia, jotka ovat kaksi peruspilaria torjuttaessa köyhyyttä ja alikehittyneisyyttä taloudellisten voimavarojen järkevällä käytöllä.
Ihmisoikeuksien kunnioittamisen ja demokratian toteuttamisen täytyy tästä eteenpäin olla ehdoton vaatimus, joka Euroopan unionin on asetettava kaikille maille, joiden kanssa sillä on suhteet. Tästä vaatimuksesta on pidettävä tiukasti ja ehdottomasti kiinni, koska se takaa, että kaikkien maailman kansalaisten ihmisarvoa suojellaan. Euroopan unionin on korostettava, että se kunnioittaa kaikkia uskontoja, ja samalla sen on kehotettava kaikkia uskontoja tuomitsemaan ja kieltämään terroriteot, jotta voidaan erottaa selkeästi toisistaan kansalaisyhteiskunta ja minkä tahansa uskonnon vapaa harjoittaminen ja terrorismi, jolle ei voida hyväksyä mitään uskonnollisia motiiveja. Yhdyn ajatukseen kutsua koolle Välimeri-foorumi, jossa tuomitaan terrorismi, tuetaan Lähi-idän rauhanprosessia ja käynnistetään uudelleen Euro-Välimeri-yhteistyö.
Lopulta Europolista ja Eurojustista on yhdessä tultava tehokas eurooppalainen väline, joka ottaa tehtäväkseen rikastuttaa eurooppalaista lakikokoelmaa, corpus jurisia, ja luoda siten oikeudellinen peruskehys, joka toimii eurooppalaisen siviili-, rikos- ja hallinto-oikeuden pohjana.

Atkins
Arvoisa puhemies, haluaisin ilmaista myötätuntoni Yhdysvalloille ja tämän hirvittävän tapahtuman uhreille. Entisenä Pohjois-Irlannin ministerinä olen ollut terroristien kohteena ja olen kohdannut TV-kamerat terroritekojen aikaansaaman tuhon jälkeen. Tiedän näin ollen, miten tärkeää on reagoida asianmukaisesti ja myös suojella kansalaisia mahdollisimman hyvin demokraattisessa valtiossa.
Kuten kollegani Jarzembowski, olen huolestunut lähinnä ilmailualasta ja enimmäkseen tavallisista ihmisistä, jotka luottavat siihen. Liikennevaliokunnan jäsenenä olen kirjoittanut kyseisen valiokunnan puheenjohtajalle ja pyytänyt varhaisessa vaiheessa arvioimaan, miten nämä tapahtumat vaikuttavat tähän tärkeään alaan. Ensinnäkin turvallisuuteen lentokentällä ja lentokoneessa; toiseksi ruuhkautuneiden ilmatilojen valvontaan ottaen huomioon sotilaallisten toimien todennäköinen lisääntyminen, Euroopan siviili-ilmatilaan tehtävän vihamielisen hyökkäyksen vaarat ja tietenkin, kuten hän sanoi, Euroopan lentoyhtiöiden jatkuva haavoittuvuus. On erittäin tärkeää, että omaksumme johdonmukaisen lähestymistavan yleiseen turvallisuuteen ja kollektiiviseen mielenrauhaan kaikkialla unionissa.
Me emme saa ylireagoida ja siten pahentaa matkustajien ymmärrettäviä pelkoja ja kyseenalaistaa heidän kansalaisvapauksiaan, vaan meidän on toimittava oikein ja meidän on tehtävä näin välittömästi. Meidän on toimittava ystäviemme ja liittolaistemme kanssa Yhdysvalloissa ja ICAO:n (Kansainvälinen siviili-ilmailujärjestö) kaltaisissa kansainvälisissä järjestöissä. Oikea toiminta edellyttää työtä ja ponnisteluja ja sitoutumista: kuten Van Orden sanoi, me haluamme varmistaa, että sanomme ja teemme kuuden kuukauden kuluttua samat asiat kuin mitä me sanomme tekevämme nyt. Lyhyesti sanottuna viesti on hyvin yksinkertainen: emme saa antaa terrorismin voittaa.

Krarup
Arvoisa puhemies, jokainen siviileihin kohdistuva hyökkäys on inhottava, ja sen vuoksi Washingtonista kuuluva sapelinkalistelu - presidentti käyttää muun muassa ilmaisua "ristiretki" - on myös inhottavaa. Tämä on kauheaa, koska tiedämme, että sotilaalliset toimet tuhoavat kaikissa oloissa kansalaisyhteiskunnan ja luovat parhaan kasvupohjan terrorismin kasvulle, joten tärkeimpänä tehtävänämme on muistuttaa liittolaisiamme Yhdysvalloissa siitä, että heidän on oltava pidättyväisiä ja harkittava tarkkaan toimiaan, koska terrorismia ei torjuta sotilaallisin toimin. Komission esittämistä ehdotuksista haluaisin lyhyesti sanoa, että niissä ei mainita sellaisia asioita, jotka olisivat välttämättömiä terrorismin torjumiseksi. Juuret ovat paljon syvemmällä. Ehdotetut asiat eivät ole välttämättömiä eivätkä myöskään riittäviä terrorismin poistamiseksi. Kyse on aivan muista olennaisista resurssien jakautumista koskevista ongelmista. Tämä on se tärkeä asia. Välttäkäämme näitä sotilaallisia metaforia, näitä taisteluja, sodankäyntejä ja ristiretkiä.

Neyts-Uyttebroeck
. (NL) Arvoisa puhemies ja arvoisat kollegat, olen kuunnellut kiinnostuneena tämän keskustelun lukuisia puheenvuoroja. Uskon, että niissä on sanottu joitakin erityisen merkille pantavia asioita.
On itsestään selvää, että viime tiistain tapahtumat ovat ikään kuin herätys Euroopalle. Kuten monet teistä jo sanoivat, meidän on tosiaankin tulevaisuudessa toimittava poistaaksemme eron yhdentymisen ensimmäisen, toisen ja kolmannen pilarin väliltä, toisin sanoen toisen ja kolmannen pilarin välisen eron koko eurooppalaisessa rakenteessa. Ehkä jotkut ymmärtävät näissä oloissa, että tämän vaatiminen ei ole osoitusta institutionaalisesta pakosta vaan huolesta unionin toimien tehokkuudesta.
Olen tässä yhteydessä pannut hyvin merkille kutsun, jonka kolleganne ja ystäväni Jan-Kees Wiebenga osoitti minulle. Haluaisin sanoa hänelle, että hän voi jo heti aloittaa hyvän työn vakuuttamalla omalle puolueelleen ja hallitukselleen, että veto-oikeus olisi poistettava kolmannesta pilarista. Tämä olisi jo merkittävä askel hyvään suuntaan.
Puhuttaessa yhteistyöstä Yhdysvaltojen kanssa olen sanonut neuvoston puolesta, että sitä on tehostettava ja että siinä on mentävä pelkästään tavanomaisia yhteistyömuotoja pitemmälle. Yhdessä monien kanssa teistä toivon, että amerikkalaisten tuenpyyntö Euroopalta - kuten eri kollegat ovat täällä toistaneet - pysyy yhtä selkeänä tulevaisuudessa ja että voi syntyä tasapainoista yhteistyötä, jossa annamme mahdollisimman täydellisiä tietoja toisillemme tasapainoiselta pohjalta sekä tuemme ja autamme toisiamme kaikissa toimissa, joita tarvitaan kansainvälisen terrorismin torjumiseksi.
Joidenkin teistä antaman esimerkin mukaan haluaisin myös painottaa neuvoston nimissä, että olisi kauhea erehdys pitää viime viikon tapahtumia jonkinlaisena konfliktina kahden sivilisaation välillä, tai mikä vielä pahempaa, konfliktina filosofis-uskonnollisten maailmankuvien välillä. Radikalismi, yhtä vähän kuin fanaattisuus, ei valitettavasti ole kenenkään monopoli.
Viime viikolla tapahtunut on kauhistuttavaa sen ulottuvuuden ja uhrien suuren määrän vuoksi. Muistamme ikuisesti nämä kuvat, mutta ikävä kyllä törmäämme päivittäin uudelleen sokean fanaattisuuden ilmauksiin paljon lähempänä meitä. Näistä ilmauksista ei voi syyttää tiettyjä maailmankuvia, kuten jotkut tekevät. Haluan varoittaa tästä vakavasti. Emme saa mennä siihen suuntaan, ja meidän on sitä vastoin huolehdittava, että kaikki konfliktipesäkkeet omalla mantereellamme ja myös sen ulkopuolella voidaan mahdollisimman pikaisesti saattaa rauhanprosessien piiriin. Kuten monet teistä, ajattelen silloin tietenkin Lähi-itää, mutta en tosiaankaan pelkästään Lähi-itää. Ajattelen silloin myös Balkania - eilen parlamentissa pidettiin Balkanin vakautussopimusta koskeva konferenssi - ja Afrikkaa. Käsittelin tänään iltapäivällä puheenjohtajavaltiomme Afrikkaa koskevaa ohjelmaa.
Kuten sanoin ensimmäisessä puheenvuorossani, Euroopan unioni on kasvamassa globaaliksi mahdiksi nopeammin kuin monet ovat ajatelleet ja hitaammin kuin monet olisivat toivoneet. Se tuo meille ylimääräisen raskaan vastuun. Toivon, että osoitamme olevamme tämän ylimääräisen raskaan vastuun arvoisia tulevien viikkojen ja kuukausien aikana.

Vitorino
Arvoisa puhemies, hyvät jäsenet, komissio kiittää teitä osuudestanne tähän keskusteluun. Välitän puheenjohtaja Prodille ja kollegalleni Christopher Pattenille ne kysymykset, jotka liittyvät suoraan heidän vastuualueisiinsa komissiossa. Minä puolestani haluaisin ainoastaan tähdentää kolmea näkökohtaa: ensimmäiseksi olen täysin samaa mieltä kanssanne siitä, että terrorisminvastaista strategiaa ei pidä hajauttaa Euroopan unionin eri pilareihin. On luotava kokonaisvaltainen strategia, jonka puitteissa toimii eri välineitä: niitä ovat tietysti konfliktinehkäisypolitiikka, poliittisen vuoropuhelun käyminen niiden alueiden kanssa, jotka ovat yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan kannalta kaikkein ongelmallisimpia, ja kehitysapupolitiikka, mutta myös, sanottakoon se selvästi, turvallisuuspolitiikka sekä poliisi- ja oikeusasioissa tehtävää yhteistyötä koskeva politiikka. Emme voi jättää huomiotta terrorismin perimmäisiä syitä, mutta emme saa myöskään jättää pienintäkään epäselvyyttä siitä, että mikään syy ei riitä oikeuttamaan turvautumista terrorismiin tai viattomia ihmisiä uhraavaan väkivaltaan. Siksi paras tapa torjua terrorismia, demokraattisia arvoja kunnioittaen, on käyttää lain sekä poliisi- ja oikeudellisen yhteistyön antamaa voimaa.
Mitä ilmeisimmin on kuitenkin hyvä korostaa, että meidän on kysyttävä itseltämme, onko meilläkin vastuu jostakin: terrorismin rahoituksesta, Yhdistyneiden Kansakuntien terrorismin piilorahoitusta koskevan yleissopimuksen tiukasta soveltamisesta, tehokkaiden rahanpesun vastaisten toimien soveltamisesta ja terroristiryhmiä taloudellisesti hyödyttävistä veroparatiiseista, Palermon järjestäytynyttä rikollisuutta koskevan yleissopimuksen seurauksena solmittavasta Yhdistyneiden Kansakuntien asekauppaa koskevasta yleissopimuksesta. Nämä ovat monenvälisiä tapoja osoittaa Yhdistyneiden Kansakuntien puitteissa, että 11. syyskuuta kuolleet ihmiset eivät menettäneet henkeään turhaan, sillä valtiot ovat oppineet läksynsä ja ovat nyt poikkeuksetta valmiit osoittamaan, että ne kykenevät vahvistamaan yhteistyötään terrorismin vastaisessa taistelussa.
Toiseksi haluaisin puhua lentoturvallisuudesta: olen iloinen voidessani kertoa, että liikenneasioista vastaavassa ministerineuvostossa on päätetty, että työryhmä esittelee 15. lokakuuta ensimmäisen kertomuksen, joka ei koske ainoastaan välittömimmistä lentokentillä ja -asemilla käyttöön otettavista turvatoimista, vaan myös tarpeesta päästä ennen kaikkea amerikkalaisten kumppaniemme kanssa sopimukseen lentoliikenteen turvallisuutta parantavia toimia koskevasta pikaisesta päätöksestä. Haluan myös sanoa, että Euroopan unionin edustajat ottavat nämä asiat esiin Kansainvälisen siviili-ilmailun järjestön yleiskokouksessa, joka alkaa 25. syyskuuta.
Poliittisten päätösten, esimerkiksi komissiossa juuri hyväksytyn kahden puitepäätöksen, kohdalla on aivan selvää, että yksimielisyys voi vaikuttaa esteeltä, joka on hankala ylittää neuvostossa. Komissio on ilmaissut jo useaan otteeseen kannattavansa ajatusta, että päätösmenettelyjä kolmannen pilarin puitteissa joustavoitettaisiin ja yksinkertaistettaisiin. Jos kuitenkin unohdamme kysymyksen yksimielisyydestä, komission kanta terrorismin vastaiseen taisteluun on poliittisesti selvä: mikään valtio ei saa estää terrorismin vastaista taistelua eikä jättäytyä sen ulkopuolelle. Puitepäätösten tehokkuus riippuu siitä, sovelletaanko niitä yhtenäisesti kaikissa unionin valtioissa poikkeuksetta, sillä emme halua, että unionin alueella olisi yhtäkään paratiisia, jossa terrorismin tai rikollisuuden käärme voisi lymyillä. Tässä mielessä toivon, että parlamentin ja kansalaisten vetoomukset riittäisivät poliisi- ja oikeudellisen yhteistyön vahvistamiseen, koska se on demokratiassa laillisesti käytetty keino taistella terrorismia vastaan.

Puhemies
Paljon kiitoksia, arvoisa komission jäsen António Vitorino.

Koheesiopolitiikka
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana neuvoston ja komission julkilausuma koheesiopolitiikan tulevaisuudesta.

Neyts-Uyttebroeck
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, menestys on ollut kiistatonta aluepolitiikassa vuodesta 1988 alkaen. Menestys ei ole pelkkää sattumaa. Se johtuu suuresta poliittisesta valinnasta yhteisvastuullisuuden hyväksi, valinnasta, joka ilmeni talousarviossa siten, että yli kolmannes yhteisön varoista ohjattiin taloudelliseen ja sosiaaliseen yhteenkuuluvuuteen liittyviin kysymyksiin.
Nyt, kun ohjelmointikausi 2000-2006 on meneillään, komissio hyväksyi 31. tammikuuta taloudellista ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta koskevan toisen kertomuksen perustamissopimuksen 159 artiklan 2 kohdan mukaisesti. Sen lisäksi, että kertomus on osuva selonteko laajentumiseen liittyvistä tutkimuksista ja tilastotiedoista, siinä tehdään päätelmiä ja annetaan suosituksia, joiden perusteella voidaan keskustella aluepolitiikan tulevaisuudesta. Taloudellinen ja sosiaalinen yhteenkuuluvuus on todellisuutta, johon on otettava kantaa jo nyt, koska vastauksien on oltava valmiina seuraavaan ohjelmointikauteen mennessä, eli siihen, joka alkaa 1. tammikuuta 2007; tällöin unioni on jo laajentunut uusiin jäsenvaltioihin.
Kun tarkastellaan toisen koheesiokertomuksen tilastotietoja, huomio kiinnittyy erääseen seikkaan. Laajentuminen asettaa meidät kaksi kertaa nykyistä suuremman haasteen eteen, koska luvut osoittavat, että alueelliset eroavaisuudet kaksinkertaistuvat. Suhteellisesti ilmaistuna tämä tarkoittaa sitä, että kehitykseen ja uudistuksiin liittyvät viivästykset koskevat entistä useampia alueita ja että ne ovat entistä vakavampia, kun jäsenvaltioita on 27. Lisäksi, yksinkertaisen mekaanisen vaikutuksen vuoksi jotkin nykyisen Euroopan unionin alueet eivät tule enää kuulumaan vaikeuksissa olevien alueiden luetteloon, vaikka niiden todellinen taloudellinen tilanne ei olisikaan parantunut.
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, meidän on jatkuvasti kiinnitettävä huomiota kahteen oleellisen tärkeään asiaan.
Ensimmäinen asia on se, onko laajentuminen ajateltavissa ilman vahvaa rakenne- ja koheesiopolitiikkaa. Toinen asia on se, kuinka taloudellista ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta koskeva politiikka on tulevaisuudessa edelleen kohdistettava alueisiin, jotka ovat kehityksessä jäljessä nykyisistä jäsenvaltioista, pitäen myös silmällä tavoitteita. Näitä molempia asioita käsiteltiin laajasti aluepolitiikkaa käsittelevän neuvoston epävirallisessa kokouksessa 13. heinäkuuta Namurissa.
Mitä tulee ensimmäiseen asiaan, kaikki ovat myöntäneet, että laajentuminen tuo mukanaan sosiaaliseen ja taloudelliseen yhteenkuuluvuuteen liittyvien tarpeiden merkittävän lisääntymisen. Tätä painotettiin selkeästi komission toisessa kertomuksessa taloudellisesta ja sosiaalisesta yhteenkuuluvuudesta. Kertomukseen sisältyvät numerot ovat paljastavia. Erot kasvavat laajentumisen myötä kahdella tavalla. Ensinnäkin sellaisten alueiden, joilla bruttokansantuote asukasta kohti on alle 75 prosenttia EU:n nykyisestä keskiarvosta, asukasmäärä kaksinkertaistuu, mikä tarkoittaa, että rakennerahastojen tavoitteen 1 alueiden väestön osuus nousee 15 jäsenvaltion EU:n 19 prosentista 36 prosenttiin 27 jäsenvaltion EU:ssa.
Toiseksi erojen laajuus kasvaa. Nykyisin vähemmän kehittyneiden alueiden keskimääräinen bruttokansantuote asukasta kohti on 66 prosenttia EU:n keskiarvosta. Kun tähän lisätään ehdokasvaltioiden vähemmän kehittyneet alueet, keskimääräinen bruttokansantuote laskee alle puoleen EU:n keskiarvosta, tarkalleen ottaen ainoastaan 77 prosenttiin.
Näiden tietojen perusteella voidaan päätellä, että laajentumisen myötä koheesio-ongelmasta tulee kaksi kertaa laajempi ja kaksi kertaa suurempi kuin nykyisin. Köyhyys ja epätasa-arvo ovat itsepintainen ongelma, josta ymmärrämme, että sitä vastaan on taisteltava vielä kauan. Jopa siinä tapauksessa, että ehdokasvaltioiden talouskasvu olisi nopeampaa kuin koheesiomaiden talouskasvu kymmenen viime vuoden aikana, nykyinen bruttokansantuotteen taso asukasta kohden merkitsee, että lähentymisprosessi kestää vähintään kahden sukupolven ajan. Jopa siinä tapauksessa, että kasvu olisi Irlannin kymmenen viime vuoden aikaisen kasvun luokkaa, kestäisi 20 vuotta saavuttaa taso, joka on 90 prosenttia 15 jäsenvaltion EU:n bruttokansantuotteesta asukasta kohden.
Aluepolitiikkaamme nykyisiä painopisteitä ja tavoitteita on tarkasteltava näistä näkökohdista. Myös luonnostellun toimenpidepaketin hallinta on yksinkertaisesti tärkeä elementti siinä mielessä, että ei saa unohtaa, että suurimmalla osalla ehdokasvaltioista ei ole nykyisin asianmukaisia rakenteita aluepolitiikan - sellaisena kuin me sitä useimmiten ajattelemme - kunnollista hallintoa varten.
Tämän sanottuani jatkan, että Namurissa pidetyn neuvoston epävirallisen kokouksen aikana annettiin selkeä merkki siitä, että on välttämätöntä jatkaa Euroopan unionin nykyisten vähemmän kehittyneiden alueiden tukemista. Nykyisten tavoitteiden mukaisen tuen antamisen vähemmän kehittyneille alueille on tapahduttava oikeudenmukaisesti. Samalla yhteisön varoja on välttämättä käytettävä tehokkaammin.
On siis yksimielisyys siitä, että edelleen rakenteellisissa vaikeuksissa olevia alueita koskevaa nykyistä aluepolitiikkaa jatketaan.
(FR) Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, kun on kyse niiden toimien johdonmukaisuudesta, joihin on määrä ryhtyä, jäsenvaltiot kannattavat johdonmukaisuuden vahvistamista kaikilla tasoilla, etenkin rakennerahastojen ja koheesiorahaston välillä, siten, että interventioita keskitetään entisestään.
Toisaalta, jotkin jäsenvaltiot ovat pyytäneet lisäarvioiden tekemistä erityisesti nykyisen järjestelmän tehokkuudesta, ennen kuin jäsenvaltiot ryhtyvät enempää määrittelemään muodollisuuksia ja rakenteita, joilla taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden politiikkaa hallitaan tulevaisuudessa. Komissio esittää näitä muodollisuuksia ja rakenteita koskevan kokonaisehdotuksen vuonna 2004 taloudellista ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta koskevassa kolmannessa kertomuksessaan. Joka tapauksessa on selvää, että ne hankkeet ja toimet, joita tuetaan taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden politiikan avulla, ovat erityisen tärkeitä Euroopan kansalaisten kannalta. Tällä tavalla lähennetään kansalaisia ja Euroopan toimielimiä ja politiikkoja.
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, julkaisemalla taloudellista ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta koskevan toisen kertomuksensa komissio viitoitti tietä tärkeälle keskustelulle, joka koskee Euroopan unionin rakenteellisten toimien politiikkaa. Aluepolitiikkaa käsitelleessä epävirallisessa kokouksessa, joka pidettiin Namurissa, neuvosto kuunteli hyvin tarkasti komission jäsenen Barnierin selontekoa. Neuvosto keskusteli sen jälkeen asiasta levollisissa vastavuoroisen kuuntelemisen tunnelmissa. Keskusteluissa keskityttiin peruskysymyksiin, joihin suhtauduttiin yleensä myönteisesti.
Tässä vaiheessa ei kuitenkaan vielä päätetty mistään lopullisesta vaihtoehdosta. Sitä varten on syvennettävä kysymyksiä, jotka esitetään toisessa kertomuksessa. Komissio jatkaa analysointia ja lietsoo keskustelua perustamalla työryhmiä, joissa tarkastellaan jokaista aihetta. Näiden töiden tuloksia hyödynnetään, kun kolmas kertomus laaditaan vuonna 2004. Tällä hetkellä neuvoston ja parlamentin on syvennyttävä valmistelemaan koheesiopolitiikan tulevia rakenteita komission ehdotuksien pohjalta.

Barnier
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, hyvät parlamentin jäsenet, olen erittäin tyytyväinen voidessani vuorostani tarkastella suurta keskustelua, jota aloimme käydä täällä 31. tammikuuta, kun esittelin teille taloudellista ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta koskevan toisen kertomuksen, jonka komissio oli juuri hyväksynyt. Tässä yhteydessä ryhdyimme esitykseni tarkastelemisen ohella käymään keskustelua, josta olen sanonut - ja haluan toistaa teille - että se on rehellinen ja objektiivinen keskustelu, jossa voidaan vapaasti käsitellä kaikkia kysymyksiä; keskustelu koskee erästä yhteisön suurista politiikoista, joka muodostaa Euroopan unionista muodostamamme kuvan ja ajatuksen ytimen: on kyse yhteenkuuluvuuspolitiikasta. Tuon ajankohdan jälkeen keskusteluun on lisätty uusia piirteitä. Tarkoitan etenkin 21. ja 22. toukokuuta pidettyä koheesiofoorumia, joka järjestettiin täällä Euroopan parlamentin ansiosta, yhteisymmärryksessä puhemiehenne kanssa ja kollegojeni Anna Diamantopouloun ja Franz Fischlerin myötävaikutuksella.
Samanaikaisesti laajentumisneuvottelut edistyvät kaikkien ehdokasvaltioiden kanssa. Kuten tiedätte, laajentuminen on yksi tämän keskustelun tärkeimmistä syistä. Haluaisin tässä johdantona muistuttaa, että haluamme tehdä selvän eron niiden liittymisneuvottelujen välille, jotka perustuvat siihen, että yhteisön säännöstöä sovelletaan uusiin jäsenvaltioihin, ja rakennepolitiikkojen uudistuksen välille, johon on tarkoitus ryhtyä vuoden 2006 jälkeisellä kaudella. Keskustelu, johon kehotan teitä osallistumaan, koskee siis vuoden 2006 jälkeistä kautta. Ei ole luonnollisestikaan tarkoitus kyseenalaistaa sitä, mitä varoja nykyisille jäsenvaltioille myönnetään rakennerahastoista vuoteen 2006 asti.
Parlamentti pyysi komissiota ilmaisemaan kantansa haluten näin arvioida, missä vaiheessa keskustelu on. Haluaisin kiittää teitä tästä mahdollisuudesta ja siis ottaa esiin muutamia kohtia.
Mainittakoon ensinnäkin foorumi, joka pidettiin 21. ja 22. toukokuuta ja joka mahdollisti todellisen keskustelun käymisen ennen muita vastaavia tilanteita. Niin minulle itselleni kuin aluepolitiikan pääosaston kollegoillenikin 31. tammikuuta alkaen koheesiokertomuksen opetuksien esitteleminen on ollut todellinen prioriteetti. Voitte olla varmoja, että osallistun keskusteluun kentällä viikko toisensa perään. Esimerkiksi viime perjantaina olin Helsingissä, jossa tapasin 20 suomalaista aluejohtajaa, ja huomenna ja ylihuomenna olen Portossa, jossa osallistun merellisiä syrjäseutuja käsittelevään konferenssiin, jossa keskustellaan tulevasta koheesiopolitiikasta. Tällä tavalla keskustelun on laajennuttava; sen on hajauduttava siten, että Brysseliin, ja ensinnäkin jäsenvaltioihin, palaa ajatuksia, pyyntöjä, todisteita tai suuntaviivoja. Minulle 21. toukokuuta pidetty foorumi oli tärkeä ja hyvin opettavainen tilaisuus. Foorumiin kokoontui monta ministeriä, monta entistä ja nykyistä pääministeriä, alueiden ja kaupunkien edustajia jäsenvaltioista, mutta myös ehdokasvaltioista; foorumissa pidettiin monta hyvin korkeatasoista puheenvuoroa. Otan esille kolme näkökohtaa kaikista näistä puheenvuoroista sekä vuoropuhelusta, jonka ministeri Neyts-Uyttebroeck mainitsi aiemmin ja jota kävin 15:n aluepolitiikasta vastaavan ministerin kanssa puheenjohtajavaltio Belgian kehotuksesta.
Mainittakoon ensinnäkin kiinnostus, jota tämän politiikan vuoden 2006 jälkeinen tulevaisuus herättää kaikissa jäsenvaltioissa ja ehdokasvaltioissa, sekä se, että monet painottavat eurooppalaisen yhteenkuuluvuuden todellista poliittista ulottuvuutta. Kyse ei ole pelkästään rahasta. Arvoisa ministeri Neyts-Uyttebroeck, ilmaisitte asian hyvin sanoessanne puheenjohtajavaltion puolesta, että tämän politiikan avulla ilmaistaan kenties konkreettisinta, tarkinta ja näkyvintä niistä arvoista, joihin unioni perustuu. Tämä todistaa, että unioni ei ole pelkästään suuri vapaakauppa-alue ja suuri markkina-alue, vaan myös yhteisvastuullinen yhteisö, ja että sen on jonakin päivänä oltava poliittinen voima.
Toiseksi korviini ei ole kantautunut, että laajentumisprosessia olisi moitittu. Siitä ollaan tietysti huolestuneita, mutta kyse on myös unionin historiallisesta tehtävästä ja niin uusien kuin vanhojenkin jäsenvaltioiden halusta osallistua koko Euroopan mantereen kestävään ja tasapainoiseen kehitykseen.
Kolmanneksi, jotta keskustelun käyminen onnistuisi, pidän myös tärkeänä, että emme unohda niiden alueiden tarpeita, jotka ovat jo unionin jäseniä. Haluan tässä toistaa vakaumukseni: vaikka unioniin otetaan hyvin köyhiä itäisiä alueita - Viron, Slovenian, Puolan, Bulgarian ja muiden maiden alueita - se ei tarkoita, että Pohjois-, Keski- ja Etelä-Euroopan köyhät alueet sekä syrjäisimmät alueet rikastuisivat kuin taikaiskusta. Laajentumisen jälkeen nykyisessä unionissa on edelleen ongelmia ja tarpeita.
Hyvät parlamentin jäsenet, tämä kannustaa meitä loppujen lopuksi hyvin voimakkaasti ylläpitämään sellaista koheesiopolitiikkaa, jota on mukautettu uusiin taloudellisiin panoksiin ja Euroopan unionin tulevaan maantieteelliseen muotoon.
Toinen kohtani koskee tulevia menettelyjä. Kuten tiedätte, komissio sitoutui neuvoston kesäkuussa esittämien pyyntöjen vuoksi esittämään neuvostolle säännöllisesti selonteon siitä, miten tulevaan koheesiopolitiikkaan liittyvät työt edistyvät. Tiedot, jotka olen velvollinen antamaan neuvostolle, olen myös luonnollisesti velvollinen antamaan Euroopan parlamentille. Ehdotan komissiolle, että se hyväksyisi ensimmäisen väliaikaisen määräaikaiskertomuksen heti ensi vuoden alussa, tammikuussa, kun saamme käsiimme uudet tilastotiedot, joilla valaistaan, saatetaan ajan tasalle ja täsmennetään tietoja, jotka sisältyvät jo koheesiokertomukseen. Haluan täsmentää, että nämä uudet tilastotiedot, jotka olemme saaneet Eurostatista, koskevat esimerkiksi vuoden 1999 asukaskohtaista BKT:tä tai vuoden 2000 työttömyystilastoja. Mitä paremmin luvut ovat ajan tasalla, sitä vakavampi ja objektiivisempi keskustelusta tulee. Tammikuun väliaikaiskertomuksessa saatetaan siis ajan tasalle ne luvut ja analyysit, jotka sisältyvät koheesiokertomuksen ensimmäiseen osaan; siinä tarkastellaan alueiden tilannetta. Tammikuun väliaikaiskertomuksessa esitetään kuitenkin myös teettämiemme eri tutkimuksien tulokset samoin kuin suurista keskusteluista ja seminaareista saadut opetukset. Voin antaa lisätietoja täydentävistä tutkimuksista, joita olemme teettäneet: teetimme tutkimuksen saarien tilanteesta sekä tutkimuksen rakennerahastojen makrotaloudellisesta vaikutuksesta. Tämän makrotaloudellisen tutkimuksen yhteydessä annan teille myös mielelläni tietoja rakennerahastojen vaikutuksesta, kun on kyse näitä varoja koskevien sitoumuksien suorista jälkiseurauksista maissa, jotka ovat unionin nettomaksajia. Aionkin pyytää lisätutkimuksen tekemistä vuoristoalueiden tai niiden alueiden tilanteesta, jotka kärsivät luonnosta johtuvista pysyvistä haitoista. Jotta keskustelua voitaisiin elvyttää, vuoden 2002 ensimmäisen puoliskon aikana järjestetään seminaareja, joissa tarkastellaan jokaista kymmentä yhteisön prioriteettia, jotka määriteltiin koheesiokertomuksessa, yhdessä jäsenvaltioiden ja alueiden asiantuntijoiden kanssa; heidät kutsutaan seminaareihin eri aiheiden perusteella.
Kolmas kohtani koskee - on edelleen kyse tulevaisuudesta - keskustelun asiasisältöä. Haluaisin ilmaista tai toistaa teille kolme periaatetta, jotka liittyvät keskustelun asiasisältöön. Ensimmäisenä periaatteena on, että kun unioni laajentuu lähiaikoina, jäsenvaltiot ja alueet tarvitsevat enemmänkin kattavampaa yhteisön koheesiopolitiikkaa kuin vähäisempää koheesiota. Aluepolitiikan purkaminen tai uudelleen kansallistaminen ei mielestäni ole oikea keino vastata tähän vaatimukseen eli yhteenkuuluvuuden tarpeeseen laajentuneessa unionissa, jossa eroavuuksia on nykyistä enemmän; luvut puhuvat puolestaan. Suhtaudun kuitenkin myös myönteisesti siihen, että etsimme kanssanne keinoja, joiden avulla voidaan hajauttaa ja yksinkertaistaa toimintoja sekä vähentää byrokratiaa, samalla kun vahvistamme yhteenkuuluvuuden tarvetta ja määrittelemme uuden koheesio- ja aluepolitiikan. Pyrin mahdollisuuksiemme mukaan etsimään ja ehdottamaan kaikkia keinoja, joiden avulla voidaan yksinkertaistaa ja hajauttaa eurooppalaisia menettelytapoja.
Toinen periaate liittyy rahoitukseen. Vaikka onkin vielä ennenaikaista käydä varsinaista rahoituskeskustelua, en ole ainoa, joka katsoo - kuten olen jo sanonutkin täällä - ,että rahoitukseen liittyvät ponnistelut, jotka olisivat kokonaisuudessaan 0,45 prosenttia unionin BKT:stä, muodostavat ylärajan, jonka jälkeen tulevan koheesiopolitiikan uskottavuus kyseenalaistuu. Voin siis mielestäni toistaa, että jos ei haluta kyseenalaistaa koheesiopolitiikan uskottavuutta, on mahdotonta laskeutua tämän 0,45 prosentin kynnyksen alapuolelle; valtioiden ja hallituksien päämiehet hyväksyivät kynnyksen kokonaisvaltaisesti Berliinissä.
Kolmas periaate on, että tulevan koheesiopolitiikan on oltava tasapuolinen eikä se saa johtaa syrjintään. Sen on siis kohdistuttava alueisiin, joiden rakenteelliset erot eroavat suuresti toisistaan, ja siinä on käsiteltävä erilaisia kysymyksiä, toisin sanoen alueita, joiden kehitys on viivästynyt ja jotka sijaitsevat enimmäkseen ehdokasvaltioissa; on tarkasteltava myös sellaisia nykyisten jäsenvaltioiden alueita, jotka eivät ole saattaneet todellista lähentymisprosessia päätökseen ja joille on löydettävä tilaisuuden tullen oikeudenmukainen lähestymistapa, jotta tilastollinen tai mekaaninen vaikutus, joka liittyy kynnysarvoon tai uusiin keskiarvoihin laajentuneessa unionissa, ei haittaisi niitä. Lisäksi, koheesiopolitiikassa on tarkasteltava sellaisten alueiden ongelmia, jotka kärsivät tietyistä haitoista, tai eräitä huolestuttavia yhteiskunnallisia kysymyksiä, kuten yhtäläisiä mahdollisuuksia tai kaupunkialueilla vallitsevaa tilannetta.
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, hyvät parlamentin jäsenet, haluaisin lopuksi muistuttaa, että kertomus, jonka esittelemme ensi vuoden alkupuolella, perustuu tämän vuoden toisella puoliskolla käytyjen suurten keskustelujen tuloksiin. Tämä on vasta ensimmäinen teille ehdottamistani tapaamisista. Niitä pidetään vielä lisää, ennen kuin esittelen teille kolmannen koheesiokertomuksen vuonna 2004. Tässä hengessä olen täysin valmis nyt ja tulevina viikkoina kuuntelemaan ehdotuksianne, suosituksianne tai arvosteluanne.

Hatzidakis
Arvoisa puhemies, en usko, että tästä koheesiopolitiikkaa käsittelevästä keskustelusta voi nousta esiin mitään sensaatiomaisen uusia asioita, koska oman näkemykseni mukaan koska ajankohta ei yksinkertaisesti ole sopiva, tarjolla ei niin sanoakseni ole uutisia. Joka tapauksessa, koska monet kollegat ovat kiinnostuneita kyseisestä asiasta ja koska aluepolitiikka muodosta 35 prosenttia talousarviosta, mielestäni jälleen kerran käy selväksi, kuinka tärkeää aluepolitiikka on Euroopan unionille, ja ehkä keskustelusta on tässä mielessä jotain hyötyä.
Toiseksi haluan sanoa, että olisi kenties syytä jossain vaiheessa keskustella, niin kuin aluepolitiikka-, liikenne- ja matkailuvaliokunnassa varmasti keskustellaankin, yhteisön tukikehysten hankkeiden ja ohjelmien edistymisestä kussakin maassa, koska itse en ole lainkaan varma, että kaikissa maissa asiat sujuvat hyvin, ei komission takia vaan tiettyjen jäsenvaltioiden takia. En halua puhua dramaattisista viivästymisistä, mutta joka tapauksessa on varmaa, että ongelmia esiintyy joissakin maissa.
Puhuttaessa poliittisen yhteenkuuluvuuden tulevaisuudesta keskustelu on käynnistynyt komission toisen koheesiorahaston vuosikertomuksen jälkeen, ja mielestäni joitakin johtopäätöksiä on jo selvillä: että paljon nykyistä useammat alueet tarvitsevat tukea, että niillä jäsenvaltioiden alueilla, jotka saavat nyt tukea, pinnallisesti tarkasteltuna BKT näyttää kasvavan, mutta tämä ei vielä tarkoita, että niistä on tulossa rikkaita, kuten komission jäsenkin totesi, ja että vaikka on itsestään selvää, että tarvitaan lisää määrärahoja, ei ole lainkaan selvää, että nämä määrärahat olisi helppo löytää.
Johtopäätökset tästä ovat minulle varsin selviä. Ensiksi asioita ei pidä jättää oman onnensa nojaan eikä päätöksiä pidä tehdä viime tingassa, koska Euroopan unioni saattaa joutua johonkin räjähdysalttiiseen tilanteeseen. Toiseksi vuodesta 2006 on keskityttävä niihin, jotka ovat todella avun tarpeessa. Kolmanneksi ei pidä aiheuttaa sokkia niille alueille, jotka lakkaavat olemasta tuen piirissä, koska näillä alueilla tämä loisi EU-vastaisuutta. Tämän jälkeen minulla on vielä kaksi epämiellyttävää asiaa sanottavana: ensimmäinen koskee köyhiä ja toinen rikkaita maita.
Köyhimpien maiden kohdalla meidän pitää miettiä tapoja, joilla määrärahat voitaisiin paremmin hyödyntää, sopivia mekanismeja, kannustimia mutta tarvittaessa myös rangaistuksia, jotta rahat menevät sinne minne on tarkoitus. Rikkaimpien maiden kohdalla meidän pitää ajatella uudestaan yhteisön talousarvion kokonaislogiikka, jotta löytäisimme tavan lisätä määrärahoja, koska tarpeet ovat kasvaneet valtavasti ja aluepolitiikalla ei ole mitään uskottavuutta, kuten komission jäsenkin sanoi, jos yhdessäkin kohdassa tulee takapakkia.

Simpson
Arvoisa puhemies, komission jäsen, olette varmaan tietoinen, että aluepolitiikka-, liikenne- ja matkailuvaliokunta on aloittanut keskustelut sosiaalisesta ja taloudellisesta yhteenkuuluvuudesta taloudellista ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta koskevan toisen kertomuksen avulla ja että tässä kertomuksessa käynnistetään keskustelu siitä, miten me vastaamme alueellisen rahoituksen ja rakennepolitiikan haasteisiin laajentuneessa Euroopassa. Vaikka olenkin kiitollinen komission jäsenen tänään antamasta lausunnosta, ryhmäni on edelleen pettynyt komissioon, sillä näyttää siltä, että se ei ole käyttänyt aloiteoikeuttaan eikä ole osallistunut täysimääräisesti tähän aiheeseen. Tämä herättää kysymyksen siitä, mitkä komission todelliset ehdotukset ovat.
Komission jäsen Barnier viittasi toukokuussa pidettyyn kokoukseen, johon monet jäsenet osallistuivat, mutta vaikuttaa, että kokouksessa ei saatu aikaan konkreettisia tuloksia. Meidän poliittinen siipemme havaitsi varhaisessa vaiheessa, miten herkkä tämä aihe voi olla, ja meidän kokemuksemme Agenda 2000:sta vahvisti tätä näkemystä. Tämän jälkeen komission jäsen Wulf-Matthies sai kuitenkin aikaan yhteisen kannan parlamentin kanssa, ja mielestämme nyt on oikea aika aloittaa työ komission kanssa, sillä siitä on tullut entistä aktiivisempi, myönteisempi ja päättäväisempi.
Ryhmäni on keskustellut yksityiskohtaisesti esittämistänne kysymyksistä. Keskustelujemme pääkohdat liittyvät periaatteeseen, jonka mukaan sosiaalisen ja taloudellisen yhteenkuuluvuuden käsite ja sen edustavin väline, nimittäin koheesiorahasto, tulisi säilyttää. Tarvitaan kuitenkin perusteellista keskustelua koheesiopolitiikan tavoitteiden toteuttamisesta, ennen kuin päätämme rakennetuen tulevasta rahoituksesta.
Kohtaamme tällä hetkellä lukuisia merkittäviä haasteita, ja koheesiorahaston toteuttamista koskevaan keskusteluun on kestävän kehityksen puitteissa otettava mukaan muita aloja, kuten työllisyys ja maatalous. Meidän on edelleen varmistettava, että köyhimpiä alueita, jotka tällä hetkellä saavat rakennetukea, ei kohdella väärin tulevaisuudessa ja että Interregin ja Urbanin kaltaiset yhteisön aloitteet säilytetään. Kyseenalaistamme senkin, onko 1,27 prosenttia yhteisön BKT:stä riittävää, kuten Agenda 2000:ssa päätettiin, uutta koheesiorahastoa ajatellen.
Tämän keskustelun käynnistämisen osalta katsomme, että keskustelumme olisivat olleet hedelmällisempiä ja järkevämpiä, jos komissio olisi esittänyt omia ajatuksia, jotta se voisi toimia näiden keskustelujen edistäjänä. Tiedämme, että tämä on tärkeä aihe. Tällä hetkellä meillä on lukuisia kysymyksiä, mutta voimme taata komission jäsenelle, että ryhmämme osallistuu täysimääräisesti keskusteluihin tulevina kuukausina.

Pohjamo
Arvoisa puhemies, keskustelu koheesiopolitiikan tulevaisuudesta on erittäin ajankohtainen. Kiitän komissiota sen halukkuudesta käydä tätä keskustelua myös parlamentin kanssa ja samalla kiitän myös näistä jäsenmaihin tehdyistä vierailuista. Ne ovat erittäin tarpeellisia.
Minun huoleni asiassa sen lisäksi, miten aluepolitiikka voidaan saada toimimaan tehokkaasti niin nykyisissä jäsenmaissa kuin jäsenyyttä hakeneissa maissa, on myös rakennepolitiikan jatkuminen nykyisissä jäsenmaissa seuraavalla rakennerahastokaudella. Rakennerahastopolitiikka on nykyisin liian raskaasti hallittu. Nyt on hyvä aika arvioida muun muassa sitä, miten ohjelmien valmistelumenettelyiden viiveestä voidaan ottaa oppia seuraavaa kautta varten. Miten saadaan enemmän tehokkuutta, parempia tuloksia ja vähemmän byrokratiaa? Haluaisin tässä yhteydessä myös tiedustella komission kantaa siihen, mitä laajentuminen merkitsee rakennepolitiikan kokonaisrahoitusosuudelle. Onko komissio valmis kasvattamaan rakennepolitiikan määrärahoja seuraavalla rakennerahastokaudella, mikäli Euroopan taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden tilanne sitä vaatii?
Haluaisin samalla viestittää komissiolle myös sen, että sellainen rahoitusmalli laajentumiselle ei ole hyväksyttävissä, jossa maksajina olisivat nykyisten EU-maiden köyhät alueet, joilla edelleen on muun muassa hankalista luonnonolosuhteista, pitkistä etäisyyksistä tai harvasta asutuksesta johtuvia pysyviä ongelmia. EU:n on toimittava solidaarisesti myös tulevaisuudessa, niin että rakennepolitiikan uusiin haasteisiin löydetään uutta rahaa uudella rahoitusinstrumentilla, jolloin maksajina olisivat muun muassa ne keskusalueet, jotka hyötyvät laajentumisesta taloudellisesti kaikkein nopeimmin.

Schroedter
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, koheesiopolitiikka on varmasti suurin haaste, jonka yhteisö joutuu kohtaamaan laajentumisen yhteydessä. Koheesiopolitiikka on samanaikaisesti koetinkivi sille, onnistutaanko 27 jäsenvaltion EU:n kaikissa osissa säilyttämään vakaus. Jäsenvaltioissa ei tosin enää arvioida koheesiopolitiikan onnistumista muita huonommassa asemassa olevien alueiden kannalta, vaan siellä on alettu arvioida sitä sillä perusteella, kuinka paljon jäsenvaltiot onnistuvat saamaan itselleen rahaa rahastojen varojen käyttöä koskevissa neuvotteluissa. Siihen on tultava selvä muutos vuodesta 2006 lähtien! Laajentuneen unionin vakaus ja onnistunut kehitys taataan vuoden 2006 jälkeen vain, jos rahastojen varojen jakamisen ehtona ei ole elintason säilyttäminen vaan yhteiset puolueettomat kriteerit. Tämä tarkoittaa sitä, että yhteisen uuden koheesiopolitiikan kaikkia osia on tutkittava tarkasti vanhaan politiikkaan verraten.
Toinen rahastoja koskeva mietintö sisältää muutamia hyviä ehdotuksia, mutta siinä toistetaan myös monia koheesiopolitiikan virheitä, eikä se ole mikään perustava uudistusehdotus. Sanon vielä muutaman sanan ehdotuksista. Minusta on hyvä, jos laajentuneen unionin kaikkia alueita arvioidaan samalla tavalla sen aiheuttamatta kuitenkaan samalla järkytystä niille alueille, jotka saavat nyt tukea. Tuen siis täysin tuen asteittaista lakkauttamista (phasing out). Samoin hajauttamista ja kumppanuuden edistämistä. Niiden on koskettava myös ehdokasvaltioita liittymistä edeltävän rakennepolitiikan välineen yhteydessä vieläpä nyt , jotta hallinnot saavat harjoitusta. Ehdokasvaltioiden ottaminen vähitellen hajautetun rakennepolitiikan piiriin (phasing in) jo vuodesta 2002 lähtien on myös välttämätöntä kokemusten keräämiseksi. Kitsastelu on järkevämpää kuin tyhmä rahanjako ja integroitu aluepolitiikka on ainoa asia, joka on luottamusta herättävä myös antajan kannalta. Siksi laadun on oltava määrää tärkeämpää!

Markov
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, minusta taloudelliseen ja sosiaaliseen yhteenkuuluvuuteen tähtäävä politiikka on yksi Euroopan unionin erityisen myönteisistä saavutuksista, koska se kuvastaa kehittyneempien ja vähemmän kehittyneiden alueiden välistä yhteisvastuullisuutta. Jos tutkitaan, kuinka rakennerahastopolitiikka on vaikuttanut tähän asti, on tietysti tunnustettava selkeästi, että puutteita on useita.
Ensinnäkin: jäsenvaltioiden väliset erot ovat tosin pienentyneet, mutta jäsenvaltioiden sisäiset voimakkaasti kehittyneiden alueiden ja vähemmän kehittyneiden alueiden väliset erot ovat kasvaneet.
Toiseksi: vähemmän kehittyneiden alueiden työttömyysaste ei ole juuri pienentynyt.
Kolmanneksi: niillä kymmenellä prosentilla Euroopan unionin asukkaista, jotka asuvat unionin varakkaimmilla alueilla, keskimääräinen tulotaso asukasta kohden on edelleen 2,6 kertaa korkeampi kuin niillä kymmenellä prosentilla unionin asukkaista, jotka asuvat unionin vähiten kehittyneillä alueilla.
Neljänneksi: vähemmän kehittyneillä alueilla ei tapahdu edelleenkään kunnollista taloudellista ja sosiaalista kiertoa. Siksi niillä onkin valtavia vaikeuksia kehittyneiden alueiden tosiasiallisen etumatkan kiinni kuromisessa.
Viidenneksi: huomatkaa, että maksamatta olevat maksusitoumusmäärärahat olivat vuoden 1999 lopussa lähes 42 miljardia euroa, eli rakennerahastojen varojen käyttö on tietyissä hankkeissa tehotonta! Tämä merkitsee sitä, että muita toimia sekä muita hankkeita pitää karsia. Se onnistuu tietysti vain yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa.
Näistä puutteista huolimatta ei pidä jättää huomiotta, että valtavasti on saatu aikaan. Erot olisivat muuten vielä paljon suuremmat. Tämä tarkoittaakin, että rakennerahastopolitiikkaa on jatkettava. Arvoisa komission jäsen Barnier, te sanoitte juuri, että tabuja ei saa olla. Se pitää paikkansa! Namurin epävirallisessa kokouksessa lähes samaa sanoivat kaikkien jäsenvaltioiden edustajat, ja siellä tehtiin useita ehdotuksia. Joskus pitää kuitenkin puhua olennaisista asioista ja joskus on kuitenkin sanottava, että nämä ehdotukset maksavat näin paljon, ja meidän on joko annettava se raha tai tunnustettava, ettemme anna sitä.
Sen sanomista ei voi lykätä loputtomiin. Te tiedätte, että vuosien 20002006 rahoitusnäkymissä ylärajana on 1,27 prosenttia bruttokansantuotteesta. Mikä on todellinen tilanne? 1,06 prosenttia. Todellisen rakennepolitiikan täytäntöönpano ei voi olla tällaista! Parlamentinkin on ...
(Jarzembowskin välihuomautus) Enhän minä pelkästään komission jäsentä moiti, mehän tyydymme myös aina asioiden tilaan! Minun ryhmäni kuitenkaan ei tyydy, me olemme aina tehneet vastaavia tarkistusehdotuksia. Jäsen Jarzembowski, jospa PPE liittyisi ensi kerralla meihin, mehän muodostaisimme jo melkein enemmistön! Meidän on tietysti otettava tämänkin keskustelun yhteydessä huomioon, että on erityisiä alueita. Olen pahoillani, arvoisa komission jäsen, mutta komission esittämä ohjelma raja-alueita varten on aivan riittämätön! Joskus pitäisi kenties harkita sitä, voisiko tehdä jotain sen kaltaista ...
(Puhemies keskeytti puhujan.)

Raschhofer
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, koheesiorahasto perustettiin unionin rakenteellisesti heikkojen maiden valmistamiseksi talous- ja rahaliittoon. Koheesiomaat ovat saaneet muita hyvin kiinni viimeisten vuosien aikana, ja ne kuuluvat kaikki EMU-alueeseen. Totean siis, että koheesiorahaston tavoite saavutettiin. Agenda 2000 -sopimuksessa päätettiin siitä huolimatta koheesiorahaston jatkamisesta. Eikö olisi johdonmukaista lopettaa koheesiorahaston toiminta, jollei yhdellä kertaa, niin ainakin asteittain? Unionin koheesiopolitiikkaa ei voi jatkaa entisenlaisena itälaajentumisen jälkeen. Tiedämme kaikki, ettei itälaajentuminen ole ilmaista, ja se pitäisi myös sanoa rehellisesti. Olen muuten myös sitä mieltä, että unionin koheesiopolitiikassa on useita puutteita tehokkuudessa, hallinnossa ja petosten torjunnassa. Meidän pitäisi keskustella perusteellisesti tämän politiikan vahvuuksista ja heikkouksista, siis koheesiopolitiikan uudistamisesta.
Tiedän, että tämä keskustelu on vaikeaa, sillä kyse on elintasosta. Nyt on kyse kuitenkin myös aivan perustavasta kysymyksestä, nimittäin siitä, mitä yhteisvastuullisuus merkitsee unionissa?

Jarzembowski
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, minäkin haluan tarttua siihen aloitteeseenne, että keskustelisimme ilman tabuja. Olen sitä mieltä, että parlamentissa on tuskin ketään, joka vastustaisi koheesiopolitiikkaa. Meidän on kysyttävä itseltämme: voiko koheesiopolitiikkaa harjoittaa paremmin ilman koheesiorahastoa?
Ongelmia on kaksi. Ensinnäkin: kun liittymiset tapahtuvat, kaikkien unionin jäseneksi liittyvien maiden pitäisi johdonmukaisuuden vuoksi saada tukea koheesiorahastosta, sillä kyse oli köyhimmistä maista ja valtioista. Ei voi sanoa, että aluepolitiikka koskee kaikkia, koheesiorahasto neljää maata ja kymmenen uutta maata sijoittuvat jonnekin sinne sekaan! Jos koheesiorahasto halutaan säilyttää, sen pitäisi koskea kaikkia ehdokasvaltioita. Uskon kuitenkin, että koheesiopolitiikkaa voidaan harjoittaa paremmin yleisen alue- ja rakennepolitiikan yhteydessä ilman koheesiorahastoa, koska mielestäni koheesiorahaston heikkoutena on, että sen yhteydessä kiinnitetään huomiota valtioihin eikä alueisiin. Me emme kuitenkaan halua tukea valtioita vaan heikoimmin kehittyneitä alueita. Arvoisa komission jäsen, siksi olen sitä mieltä, että tätä kysymystä on pohdittava hyvin huolellisesti vielä kerran.
Toiseksi: kuten te olette aina sanonut, meidänkin pitäisi erottaa toisistaan sisällöllinen uudistus ja se kysymys, kuinka paljon rahaa aiomme lopulta käyttää? Minusta sisällöstä on päätettävä nopeasti, sillä ehdokasvaltioilla on oikeus saada kuulla vuodenvaihteeseen 2002/2003 mennessä, millaista koheesiopolitiikkaa harjoitamme, kun niistä tulee jäseniä.
Arvoisa komission jäsen, en ole varma, ymmärsinkö teidät oikein: pidän mallianne sinänsä hyvänä. Te sanoitte, että kaikkiin alueisiin pätevät samat kriteerit, sanokaamme yksi tai kaksi kriteeriä, ja tällöin lakkautamme asteittain niiden alueiden tuen, joita on tuettu tähän asti mutta jotka eivät ole oikeutettuja tukeen enää uusien kriteerien nojalla, tai koska rahat eivät riitä. Nyt herää kysymys, millä perusteilla tukea oikeastaan jaetaan tulevaisuudessa? Olisin kyllä valmis keskustelemaan yhdestä tai kahdesta tai jopa kolmestakin kriteeristä. Epäilen kuitenkin hieman viittasitte siihen aiemmin , että kriteerejä on myöhemmin kymmenen. Silloin tutkitaan, mikä kriteeri sopii tähän alueeseen? Jaaha, siellä on muutama vuori, se on siis vuoristoaluetta. Jaaha, se on saari, siis saaristoaluetta!
Minusta on parempi ottaa kriteeriksi jokin prosenttiluku, ihan sama mikä, esimerkiksi bruttokansantuote, ynnä lisäksi työttömyystilanne. Mikäli halutaan mennä pitemmälle ja halutaan myös miesten ja naisten sukupuolijakauman tai koulutustason toimivan yleisinä kriteereinä, tilanne muuttuu hieman sotkuisemmaksi, jos saan ilmaista itseäni näin. Siksi meidän on syytä jatkaa keskustelua, kuten te sanoitte. Olemme teidän puolellanne ja jatkamme mielellämme keskustelua kanssanne!

Duin
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, haluaisin tukea niitä, jotka sanoivat, että tässä keskustelussa ei saa olla kyse elintason säilyttämisestä vaan niiden auttamisesta, jotka eniten tarvitsevat apua. Sallikaa minun selvästi myös sanoa, että mielestäni kukaan ei saa sulkea silmiään siltä, että laajentuminen asettaa meille suuria haasteita, myös taloudellisia. Saksalaiset saivat kokea sen jälleenyhdistymisen yhteydessä, kun kansalaisille yritettiin selittää aluksi, että siitä ei koidu lisäkustannuksia. Sehän ei todistettavasti pitänyt paikkaansa! Jotta nyt ei syntyisi väärinkäsityksiä tietysti me haluamme laajentumista. Sen seuraukset rakennepolitiikan kannalta on kuitenkin ymmärrettävä. Asioita ei yksinkertaisesti voi hoitaa, eikä varmasti hoidetakaan, enää entiseen malliin.
Mikäli kyseisten alueiden ihmisten luottamus halutaan säilyttää, tämä asia on kerrottava selvästi ja rehellisesti riittävän ajoissa. Epämiellyttävän havahtumisen estämiseksi meidän on etsittävä keinoja, jotka antavat meille mahdollisuuden tukea hakijamaita kunnolla niiden infrastruktuurin rakentamisessa ja huolehtia samanaikaisesti siitä, että EU:n vähiten kehittyneitä alueita autetaan edelleen saavuttamaan keskitasoa. Se voi onnistua vain, jos toteutetaan joitakin muutoksia, joita tarvittaisiin ilman laajentumistakin. Koheesiomaat ovat ensinnäkin onnistuneet osittain erittäin vaihtelevasti muiden saavuttamisessa, ja parhaiten on edistytty todistettavasti siellä, missä toimijat on sitoutettu paikallisesti ja on panostettu tuen mahdollisimman suureen tehokkuuteen.
Käytettyjen varojen tehokkuuden tutkimiseksi on lisäksi parannettava edelleen hankkeiden arviointia ja palkittava entistä paremmin tehokkaasta varojen käytöstä. Viimeisenä mutta ei vähäisimpänä asiana totean, että on välttämätöntä nivouttaa koheesiopolitiikka läheisemmin muihin EU-politiikkoihin, erityisesti yhteiseen maatalouspolitiikkaan. Komission jäsen Barnierin mainitseman hajauttamisen ja yksinkertaistamisen avulla voimme mielestäni saavuttaa molemmat tavoitteet.

Gasòliba i Böhm
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, arvoisa komission jäsen, haluan todeta, että suhtaudun pääasiassa myönteisesti näihin kahteen vuosikertomukseen, joissa esitetään hyvä analyysi koheesiorahaston ja rakennerahastojen soveltamisesta vuonna 1999. Haluaisin vuosikertomuksissa esitetyn analyysin perusteella viitata kolmeen seikkaan.
Ensimmäinen seikka on ilmiselvä: koheesiopolitiikka on osa Euroopan unionin politiikkaa, ja koheesiopolitiikan yhtenä keskeisenä osana ovat rahastot, joita nyt käsittelemme. Rahastot ovat elintärkeitä alueilla, joiden bruttokansantuote on Euroopan unionin keskiarvoa alempi, otettiinpa laajentuminen sitten huomioon tai ei. Euroopan unionin koheesiopolitiikkaan kuuluu näin ollen erottamattomasti, että unionin jälkeenjääneimmät alueet saavat varoja ja resursseja, joilla pyritään poistamaan nykyinen alueellinen epätasapaino. Kuten täällä on todettu, Euroopan unionin talousarviossa on vielä liikkumavaraa näiden tarpeiden tyydyttämiseksi.
Toinen kysymys liittyy siihen, että vuosikertomukset koskevat vuotta 1999. Soveltamisesta on esitetty monenlaista arvostelua, joka olisi otettava huomioon. Toivomme, että vuonna 2001 kyseiset rajoitukset ja puutteet on jo poistettu komission jäsenen ja hänen työryhmänsä työn ansiosta.
Kolmanneksi on otettava huomioon, että analysoidut tilastotiedot ja tutkimukset, joita on tehty rahastojen soveltamisesta pitkällä aikavälillä Euroopan unionissa, osoittavat erittäin harvoja poikkeuksia lukuun ottamatta, että epäsuotuisien alueiden epätasapaino on tasoittunut Euroopan unionin keskiarvoon verrattuna. Kun siis puhumme rahastojen tulevaisuudesta, juuri tämä olisi otettava huomioon unionin uusissa politiikoissa tällä alalla.

Nogueira Román
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, kaikkien muiden tavoin minäkin totean erittäin tyytyväisenä, että niin neuvoston puheenjohtaja kuin myös aluepolitiikasta vastaava komission jäsen olivat samaa mieltä ensiksikin siitä, että tulevaisuudessa tarvitaan laajentumisen myötä kahdenlaista koheesiopolitiikkaa, vaikka se koskisi vain vähemmistöä: 15 nykyiseen jäsenvaltioon kuuluviin alueisiin sovellettavaa koheesiopolitiikkaa ja uusiin jäsenvaltioihin sovellettavaa täydentävää koheesiopolitiikkaa.
Totean, että he olivat samaa mieltä myös kysymyksestä, joka on mielestäni keskeinen, eikä tämä ole teeskentelyä: poliittista Eurooppaa ei ole olemassa ilman taloudellista Eurooppaa, poliittista Eurooppaa ei ole olemassa ilman koheesiopolitiikkaa. Tämä koskee myös nykyisiä jäsenvaltioita, ja Euroopan unionin on tulevaisuudessa otettava hoitaakseen tämä tehtävä.
Miten teemme sen? Miten onnistumme siinä ja millaisin välinein? Rakennerahastojen ja koheesiorahaston nykyistä soveltamista on selvästikin parannettava. Meidän tarvitsee vain katsoa Irlannin ja Espanjan välisiä eroja viime vuosien tuloksissa tai vaikkapa Portugalin ja Italian tai Kreikan välisiä eroja. Soveltamisessa on ollut sellaisia eroja, että Irlanti on ottanut valtavan harppauksen ja Portugali on hyödyntänyt rakennerahastoja monia muita valtioita paremmin. Näin ei ole käynyt Espanjassa, Italiassa tai Kreikassa, missä valtion tulo on tosin lähentynyt Euroopan keskiarvoa, mutta näin ei kuitenkaan ole käynyt maan sisäisillä alueilla, mikä viittaa rahastojen huonoon soveltamiseen luultavasti siksi, että valtio on hyödyntänyt alueille osoitettuja varoja tai että valtiossa ei ole sovellettu täydentävyyspolitiikkaa.
Komission jäsen Barnier, sanoitte, että - ja olette sanonut tämän aiemminkin - rakennerahastot ja koheesiorahasto eivät voi alittaa 0,46 prosenttia yhteisön BKT:stä. Muistutan teille, että ne olivat tällä tasolla vuonna 1999 ja että vuonna 2006 ne ovat 0,31 prosenttia. Jos emme tuloksista päätellen ole vuonna 1999 onnistuneet poistamaan näiden rahastojen avulla Euroopan alueiden välisiä eroja, meidän on siis oltava paljon kunnianhimoisempia kuin ehdotatte, vaikka teittekin ehdotuksenne myönteisesti.

Musotto
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, meidän on käsiteltävä nimenomaan kysymystä siitä, millaista koheesiopolitiikkaa meidän on pyrittävä hahmottelemaan laajentumisen mukana avautuvassa uudessa tilanteessa. Vastaus ilmenee kaksitahoisena: toisaalta on määritettävä periaatteet, joihin koheesiopoliitikkojen tulee perustua vuodesta 2006 eteenpäin, toisaalta on määritettävä ensisijaiset painopisteet.
Mielestäni koheesiopolitiikan lähtökohtana täytyy olla kaksi periaatetta: yhtäläiset mahdollisuudet ja alueellistamissuunnitelma. Modernit talousteoriat osoittavat lukuisten yksityiskohtien ja runsaan empiirisen todistusaineiston tukemina, että paikallisten kehityspoliitikkojen onnistuminen on kiinteästi sidoksissa yksilöiden päätösvallan kasvuun ja äänestäjien hyväksymien aluepolitiikkojen hahmotteluun.
Vastaavasti alueellistamissuunnitelmasta puhuminen merkitsee talouspolitiikkojen suunnittelua paikallistasolla siten, että niissä otetaan huomioon kunkin alueen vahvuudet, ja paikallisten hallintoelinten suunnittelua niin, että niissä tehdään kollektiivisia valintoja todellisen demokratian pohjalta äänestäjien valvomina niin, että elimet kantavat poliittisen vastuun toiminnastaan.
Näiden tavoitteiden toteuttaminen edellyttää varmasti uudenlaista tilastotietoa talouden tilasta sekä paikallisella tasolla että kansallisella ja yhteisön tasolla. Enää Euroopan eri alueiden kansalaisten saaman hyödyn arvioimiseksi ei riitä, että toimitetaan bruttokansantuotetta koskevat tiedot; tarvitaan paljon enemmän: tarvitaan kansalaisten mahdollisuuksia koskevia indikaattoreita, indikaattoreita, jotka mittaavat taloudellisten vapauksien toteutumista, jotka ottavat huomioon perusihmisoikeuksien toteutumisen ja jotka mittaavat yleisemmin elämän laatua.

Walter
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, koheesiopolitiikka on osa Euroopan unionia. Euroopan unionin yhdentyminen ei voi edistyä, mikäli solidaarisuuden tunne katoaa. Me kaikki tiedämme, että muita voimakkaampien ja rikkaampien pitää auttaa niitä, jotka ovat köyhempiä eivätkä ihan niin voimakkaita tai jotka yrittävät ottaa kiinni muita. Keskustelemme tänään siitä, mitä on tapahtunut viime vuosina, ja tietysti myös johtopäätöksistä, joita meidän pitää sen perusteella tehdä lähivuosien varalta.
Nyt aion käsitellä sitä, miten koheesiopolitiikka konkreettisesti toimii, eli miten me myönnämme rahat, jotka olemme varanneet tähän Euroopan unionin todella tärkeään politiikkaan. Kävimme aiemmin Agenda 2000 -sopimukseen asti kiivaita keskusteluja siitä, miten rahat pitäisi myöntää. Jos tutkimme nyt, miten rahat todella käytetään, joudumme epäilemään, toimitaanko siinä yhteydessä todella aivan vakavasti.
Viime vuoden alussa alkoi uusi tukikausi, mikä tarkoittaa sitä, että aluksi ei voida tietenkään edistyä niin nopeasti kuin kauden puolivälissä, mutta siitä huolimatta on viitattava siihen, että toteutumisasteet ovat monilla alueilla surkeita, muuten asiaa ei voi ilmaista! Budjettivaliokunta on käsitellyt tätä asiaa useasti, ja myös aluepolitiikka-, liikenne- ja matkailuvaliokunta on käsitellyt asiaa ja käsittelee jatkossakin.
Kun käytävää keskustelua tarkastellaan talousarvioneuvottelujen yhteydessä ja nyt minun on käännyttävä neuvoston puoleen , havaitaan, että neuvosto esittää uusia velvoitteita varten ensi vuodeksi vain prosenttia, joka on kyllä sitten todella toteutettava maksuina. Prosentti kaikelle sille, mihin haluamme velvoittaa unionin! Tästä syntyy backlog (maksukasauma), jollaisia meillä oli aiemmin usein. Kasaamme määrärahoja sen sijasta, että antaisimme nopeaa apua, ja nopea apu on paras apu, koska me haluamme, että monet maat ja alueet eivät enää tarvitse apua, kun laajentuminen sitten tapahtuu. Se, joka todella haluaa auttaa niitä selviytymään, joka todella haluaa tehdä tilaa uusille maille, jotka haluavat päästä niiden tilalle, sen on autettava nopeasti ja keskitetysti, mikä tarkoittaa sitä, että meidän on todella paneuduttava tähän asiaan.
Pyydän komissiota se on jo tehnyt asiasta ehdotuksia ja neuvostoa ryhtymään puheiden sijasta heti paikalla myös toimiin, sillä yhteenkuuluvuus on hyvä vain silloin, kun ihmiset joutuvat todella sen valtaan, ja mahdollisimman nopeasti!

Berend
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, arvoisa komission jäsen, aluksi kiitän teitä selkeästä puheestanne ja kahta asiaa koskeneesta tunnustuksestanne, jonka mukaan otatte taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden käsittelyn yhteydessä kohtuullisesti huomioon sekä ehdokasvaltioiden uudet ongelmat että nykyisten 15 jäsenvaltion eri alueiden pitkäaikaiset ongelmat. Toiseksi kiitän vielä siitäkin, että korostitte taas, että keskustelussa ei ole tabuja! Olemme keskusteluprosessin alussa, ja meidän pitäisi käydä keskustelussa läpi rakennerahastojen uudistamisen kaikki näkökohdat.
Taloudellinen ja sosiaalinen yhteenkuuluvuus 27 maan unionissa muodostuu aivan toisella lailla kuin 15 maan unionissa. Epäsuhtaisuudet EU:ssa lisääntyvät varmasti huomattavasti 12 uuden valtion myötä. Uudet jäsenvaltiot pitää yhtäältä asettaa etusijalle, vaikka toisaalta nykyisiltä vastaanottajavaltioiltakaan ei voi kieltää tietynlaista jatkuvuutta. Me tiedämme hyvin, että koheesiorahasto ja rakennerahastot ovat aina vain väliaikaisia toimia ja ettei niitä saa muuttaa varoiksi. Siitä huolimatta ei saa tapahtua niin, että alueet menettävät tavoitteen 1 mukaisen asemansa vuoden 2006 jälkeen vain sen tähden, että niiden suhteellinen asema on parantunut laajentumisen myötä, ilman todellista kehitystä.
Tarkoitan, että koheesiopolitiikka on uskottavaa vain, kun jaamme määrärahat sellaisten objektiivisten kriteerien perusteella, jotka ovat samat kaikille, ja perustana on oltava kansallinen ja alueellinen hyvinvointi. Unionin aluepolitiikan vireillä olevan uudistamisen yhteydessä on siis löydettävä ratkaisuja ja se on nyt alkavan keskusteluprosessin tavoite ja päämäärä sekä uusien jäsenvaltioiden tilanteiden että nykyisten jäsenvaltioiden tavoite 1 -alueiden tilanteiden ottamiseksi huomioon yhtä lailla.

Izquierdo Collado
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, totean erään kollegan sanoihin viitaten, että nyt on mielestäni erittäin sopiva hetki puhua taloudellisesta ja sosiaalisesta yhteenkuuluvuudesta. Toivoisin, että tämä käsite ylittäisi Euroopan rajat ja että sitä sovellettaisiin muissakin alueellisissa kysymyksissä. Pystyisimme kenties näin ratkaisemaan varsin monta konfliktia.
Pitää tosin paikkansa, että nyt on sopiva hetki käydä keskustelua, mutta minun on myös tunnustettava, että ainakin minun mielestäni neuvoston ja komission vastaukset ovat epätyydyttäviä. Ensiksikin minun on vaikea uskoa, että taloudellisesta ja sosiaalisesta yhteenkuuluvuudesta voidaan puhua viittaamatta edes vähäisimmässä määrin yhtenäismarkkinoihin ja kaikkiin Euroopan unionin politiikkoihin. Käsittelemme parhaillaan kuudetta puiteohjelmaa, joka ei alun perinkään täytä perussopimuksissa siltä edellytettyjä koheesioon liittyviä vaatimuksia. Taloudellinen ja sosiaalinen yhteenkuuluvuus edellyttää politiikkojen kokonaisuuden huomioimista.
Arvoisa puhemies, komission jäsen Barnier esitti parlamentille kysymyksiä kertomuksessaan. Kun olemme esittäneet nämä samat kysymykset neuvostolle, neuvosto on sanonut, ettei nyt ole sopiva hetki vastata niihin, mutta parlamentilla on oikeus esittää nämä kysymykset komissiolle ja neuvostolle, jotta se saisi tietää niiden mielipiteen ennen mietinnön laatimista. Paheksun syvästi neuvoston asennetta ja myös komission jäsenen asennetta, koska mielestäni tietyt keskeiset tekijät pitäisi jo selvittää. Kyse on siitä, miten vuoden 2006 hanke vaikuttaa tulevaisuudessa tiettyihin alueisiin. Ellemme selvitä tätä, voimme esittää pelkkiä teorioita tästä tekijästä, emmekä voi aloittaa Euroopan taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden kannalta välttämätöntä uudistusta, koska katsomme karsaasti toinen toisiamme: toiset sanovat, että koheesiorahasto on lakkautettava, toiset sanovat, että tietyt alueet on jätettävä sen ulkopuolelle. Tällaiset epäselvyydet estävät meitä analysoimasta kysymystä perinpohjaisesti.

Mastorakis
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, me kaikki tiedämme, että Euroopan unioni on pitänyt alueidensa sosiaalista ja taloudellista yhteenkuuluvuutta äärimmäisen tärkeänä ja että se on ilmaissut määrällisen tavoitteen ja asettanut tavoitellun yhteenkuuluvuuden alarajaksi 75 prosenttia henkilöä kohden lasketuista keskimääräisistä tuloista 15 jäsenvaltiossa.
Samalla Euroopan unioni on aivan oikein päättänyt ottaa mukaan uusia jäsenvaltioita, joissa tulotaso on oletettavasti alhainen. On järkevää, eettistä ja siis täysin hyväksyttävää, että tämä toinen tavoite merkitsee joustamista ensimmäisen tavoitteen kohdalla, koska laajentuminen laskee merkittävästi uutta henkilöä kohden lasketun tulon keskiarvoa. Hyvä puoli tässä tietenkin on, että kaikki ovat ainakin käsittäneet, että koheesiopolitiikka ei voi jatkua niin, että 75 prosenttia on kiveen hakattu, ja nyt siis tehdään ehdotuksia ja keskustellaan erilaisista malleista, jotka mahdollisesti avaavat tien ulos umpikujasta, mutta eivät kuitenkaan tarjoa oikeudenmukaista ratkaisua. Väitän siis, että ilmeinen ja järkevä ratkaisu olisi siirtää kaikille jäsenille, nykyisille ja uusille, nykyisten jäsenvaltioiden 75 prosentin raja henkeä kohden lasketuista keskimääräisistä tuloista. Tämä olisi johdonmukaista.
On tietenkin luonnollista, että tämä laajentuminen vaatii enemmän rahaa kuin näyttäisi olevan käytettävissä. On siis tarkasteltava uutta tilannetta käytännön kannalta, lähestyttävä asiaa avoimin mielin, tarkasteltava tilanteeseen mukautetun rohkean aluepolitiikan hyöty-kustannussuhdetta pitkällä aikavälillä eikä tuotettava pettymystä alueilla, jotka edelleen tarvitsevat Euroopan apua, sellaisen Euroopan, jollaisen sen piti olla, Euroopan, johon uskottiin. Meidän pitäisi siis ymmärtää, että kuten eräs antiikin Kreikan suurmiehistä, Demosthenes sanoi: " ... rahaa tarvitaan, ilman sitä ei mitään saada aikaan siitä, mitä pitää" . Vaikka päätökset onkin jo tehty, mitä sitten, päätöksiä voidaan tarvittaessa tehdä aina uudestaan.

Darras
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, kuten Marques ja Nogueira Román korostivat mietinnöissään, koheesiorahastot ja rakennerahastot ovat erittäin tärkeitä useimpien unionin alueiden kehitykselle, niin perusrakenteiden kuin yhteiskunnallisen osallisuudenkin kannalta. Sovituista talousarvioon liittyvistä ponnistuksista huolimatta Euroopan alueet eivät kuitenkaan vielä ole tasa-arvoisia, kun on kyse kehityksestä, ja kollegani Fruteau on hyvin huolestunut syrjäisimmistä alueista. Ymmärtänette siis, että laajentumiseen liittyvät näkymät saavat minut pelkäämään, että Euroopan unioni suuntautuu ainoastaan itään. Tämä olisi hyvin haitallista monille eurooppalaisille alueille, joita tuetaan tällä hetkellä.
Toivon, että ymmärrätte sanani oikein: en halua kyseenalaistaa laajentumisen tarkoituksenmukaisuutta, koska laajentuminen vahvistaa rauhaa mantereellamme; se on näinä vaikeina aikoina jalo ja herkkä tavoite. Haluan päinvastoin pohtia laajentumisen onnistumisen edellytyksiä. Kuulun nimittäin niihin ihmisiin, joiden mielestä laajentumisen onnistuminen edellyttää koheesion vahvistamista. Koheesiolla on kuitenkin hintansa, jota unionin köyhimpien maiden ei pidä joutua maksamaan.
Arvoisa komission jäsen, toivon oikeastaan, että tavoitteiden 1 ja 2 valintaperusteet tarkistetaan erittäin huolellisesti, jotta yksien köyhyys ei tarkoittaisi toisten toiveiden tuhoutumista ja köyhtymistä. Laajentumisen asettama haaste on merkittävä. Kyse on yhteisvastuullisuudesta. Haasteeseen ei voida vastata ennen kuin se on ymmärretty ja hyväksytty. Sitä ei pidä unohtaa.

Pittella
Arvoisa puhemies, kuulemamme neuvoston ja komission jäsen Barnierin julkilausumat sekä kaikkien kollegojen puheenvuorot ovat selvästi osoittaneet, että koheesiopolitiikat ovat yksi unionin politiikkojen peruspilareista ja että laajentuminen edellyttää paitsi niiden korostamista myös niiden vahvistamista.
Ongelmat ovat mielestäni kuitenkin toisaalla. Mainitsen niistä muutaman: ovatko menneinä vuosina käyttämämme välineet riittävän uudenaikaisia, että niillä voidaan hallita entistä hankalampia ongelmatilanteita? Voivatko yleiset indikaattorit, kuten bruttokansantuote, tai jäykät prosenttiluvut, kuten 75 prosenttia, jatkossakin olla ainoat parametrit, joilla selkeytetään ja luokitellaan tukikelpoisuutta? Voidaanko yhä ylläpitää keinotekoiseen tasa-arvoon perustuvaa ajattelumallia, jonka mukaan samoja toimia sovelletaan erilaisiin kohteisiin ja konteksteihin, jotka ovat samanlaiset vain tilastojen valossa?
Toiseksi: tarkoittavatko toissijaisuuden ja täydentävyyden perusperiaatteet tänä päivänä samaa kuin 20 vuotta sitten, jolloin Euroopan unionin toimielintilanne oli erilainen? Ollaanko todellakin niin kaukana todellisesta ja toteuttamiskelpoisesta ajatuksesta, jonka jäsen Giuliano Amato - Italian hallituksen entinen puheenjohtaja - muutama päivä sitten esitti ja joka koskee perustavaa uudistusta, joka antaisi Euroopan komissiolle mahdollisuudet suuriin strategisiin investointeihin ja hajauttaisi kehitystoimia aluetasolla?
Toivon todellakin, että tulevien kuukausien keskustelussa löytyy tarvittavaa rohkeutta tarttua myös näihin ongelmiin.

Lage
Arvoisa puhemies, hyvät jäsenet, hyvä komission jäsen, koheesio on yksi Euroopan unionin peruspilareista. Itse asiassa Euroopan unioniin ei synny poliittista koheesiota ilman taloudellista ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta, huolimatta joidenkin liittovaltion kannattajien ajatuksista. Toisaalta taloudellista ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta ei puolestaan synny ilman poliittista koheesiota, vaikka se olisi kuinka vastenmielistä joistakin valtioiden itsemääräämisoikeuden kannattajista. Koheesiopolitiikka, joka on ollut merkittävässä osassa viime vuosina, on laajentumisen seurauksena vielä tärkeämmässä roolissa tulevaisuudessa. Koheesiopolitiikka on jopa onnistuneen laajentumisen edellytys! Se on ilmiselvää! Arvoisa puhemies, laajentumiseen liittyy kuitenkin seuraavia paradokseja: samalla kun Euroopan unionista tulee aikaisempaa köyhempi keskitulolla henkeä kohden mitattuna, nykyään heikoimmassa asemassa olevista maista tulee rikkaampia, ikään kuin kyse olisi numeroilla taikomisesta. Tämä on ongelma. Kotimaassani Portugalissa ei voida hyväksyä sen enempää kuin muissakaan koheesiomaissa, että laajentumisen seurauksena meidät sysätään koheesiopolitiikan laitamille, jossa joudumme kärsimään mekaanisesta tilastoinnista, jonka puitteissa meidät sijoitetaan automaattisesti kohtalokkaan 75 prosentin riman yläpuolelle.
Kun otetaan huomioon juuri lausumani seikat, vankka mielipiteeni on, että tulevassa koheesiopolitiikassa ei sovi unohtaa seuraavia periaatteita:
ensiksi: talousarviossa koheesiota varten varattujen varojen vahvistaminen; jäsen Walterin sanoista huolimatta tätä kysymystä ei voida väistää;
toiseksi: on taattava, ettei nykyisten heikoimmassa asemassa olevien alueiden ja valtioiden etuihin kosketa ja että kehitetään oikeudenmukainen malli, jotta ne voisivat edelleenkin nauttia yhtä suuria tukia kuin tähän asti;
kolmanneksi: yhteinen maatalouspolitiikka on uudistettava perusteellisesti ja maaseutua on suojeltava paremmin;
neljänneksi: Euroopan alueellinen kehitysstrategia on määriteltävä ja sitä on sovellettava siten, että nykyisiä tiheitä ja keskittyneitä kaupunkikeskuksia väljennetään koko Euroopan edun nimissä.

Neyts-Uyttebroeck
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, keskustelu oli ensisijaisesti tunnusteleva ja suuntaa-antava, ja se koski toiveidenne kaltaisen rakenne- ja koheesiopolitiikan tulevaa kehitystä. Seurasin keskustelua hyvin tarkkaavaisesti. Otamme tietenkin huomioon mainitsemanne seikat. Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, haluaisin kuitenkin pitää kiinni tällaisesta hyvin lyhyestä puheenvuorosta.

Barnier
Arvoisa puhemies, kuten ministeri Neyts-Uyttebroeck juuri mainitsi, minäkin kuuntelin hyvin tarkkaavaisesti esitettyjä huomioita; se ei yllättäne teitä. Odotin itsekin keskustelun alkuvaiheissa suurta avoimuutta, arvostelua, kuten sanoin aiemmin, tai ehdotuksia.
Saanen kuitenkin sanoa, että Simpsonin taannoiset huomautukset koskettivat minua. Pidän niitä todella epäoikeudenmukaisina. Izquierdo Collado osoitti myös eräänlaista kärsimättömyyttä. Toivoisin kuitenkin, että suhtautuisitte komissioon oikeudenmukaisesti. Koska Simpson muistutti aikaisemmista tapauksista mainitsemalla edeltäjäni Wulf-Matthiesin, johon suhtaudun hyvin kunnioittavasti ja ystävällisesti, haluaisin muistuttaa teitä sen edellisen keskustelun aikataulusta, joka koski Berliinin esityslistaa. Foorumi, jossa ryhdyttiin keskustelemaan Berliinin esityslistasta, pidettiin vuonna 1996, kun kyse oli vuonna 1999 pidettävästä Eurooppa-neuvostosta, jossa ryhdyttiin keskustelemaan vuosia 2000-2006 koskevasta esityslistasta. Kolme vuotta aikaisemmin! Jos olisin noudattanut samaa aikataulua, en olisi kutsunut teitä aloittamaan keskustelua tammikuussa 2001 vaan kaksi vuotta myöhemmin, vuonna 2003.
Älkää tulko minulle nyt sanomaan, että komissio ei ole riittävän hyökkäävä ja että siltä odotetaan ehdotuksia. Olemme nipistäneet kaksi vuotta aikataulusta voidaksemme ryhtyä käymään keskustelua täysin vapaasti odottamatta laajentumista. Pyydän teitä suhtautumaan oikeudenmukaisesti komissioon. Kun sopiva tilaisuus koittaa, kun olen kuunnellut teitä, alueiden komiteaa, itse alueita ja jäsenvaltioita, luottakaa minuun: osoitan teille olevani uskalias, tarvittaessa jopa hyökkäävä, ja tekeväni lujia ehdotuksia. Älkää kuitenkaan pyytäkö minua nyt päättämään keskustelua, jonka olemme juuri aloittaneet kaksi vuotta etukäteen tavanomaisiin menettelyihin verrattuna. Olen noudattanut läpinäkyvyyttä. Olen noudattanut avoimuutta suhteessa Euroopan parlamenttiin. Mielestäni on varsin epäreilua, että minua syytetään siitä.
Näin ollen, haluaisin sanoa puhemies Hatzidakisille, Schroedterille, Duinille, Gasòliba i Böhmille ja Markoville, jotka korostivat, mikäli ymmärsin oikein, puheenvuoroissaan enemmän nykyistä hallintoa, että olen samaa mieltä monista heidän huomautuksistaan, heidän pyynnöistään sitoumuksien paremmasta käyttämisestä sekä alueiden todellisesta kumppanuudesta. Suhtaudun myös pääosaston yksikön kanssa hyvin tarkkaavaisesti siihen, että asetuksien sisältämät sanat - kumppanuus, hyvä täytäntöönpano, kurinalaisuus, samanarvoisuus ja monet muut - tulisivat todeksi.
Arvoisa puhemies Hatzidakis, tulen muutaman päivän kuluttua valiokuntaanne kertomaan teille, missä vaiheessa olemme, kun on kyse kaudesta 1994-1999, ja jopa edellisen kauden, jolloin oli olemassa vielä vuotta 1994 edeltäneitä jäännöseriä, varojen toivoakseni lopullisesta käyttämisestä, jotta voisimme varoittaa myös sitoumuksien täytäntöönpanosta ja varojen alustavasta käyttämisestä nykyisellä kaudella. Luon hyvin täsmällisen ja objektiivisen katsauksen aluepolitiikka-, liikenne- ja matkailuvaliokunnassa.
Markov korosti jälleen raja-alueita koskevaa kysymystä. Jäsen Markov, myönnän kyllä, että Verheugenin kanssa antamamme vastaus ei ole täysin tyydyttävä, kun on kyse raja-alueiden ongelmista, mutta älkää tässäkään pyytäkö minulta enempää kuin mitä voin antaa, koskapa työskentelemme niissä puitteissa, jotka tunnette hyvin ja jotka hyväksyitte, eli Berliinin puitteissa. Toimiani rajoittavat rahoitukselliset puitteet. En voi ohittaa niitä. Hyödynnän kaikkea joustavuutta ja liikkumavaraa, mutta joudun toimimaan vuoteen 2006 asti Berliinin puitteissa, enkä voi ohittaa niitä.
Pohjamo mainitsi muiden tavoin laajentumisen rahoittamisen. Jäsen Pohjamo, komissio ei tee päätöksiä. Päätökset tehdään neuvostossa, vuonna 2006 valtioiden ja hallituksien päämiesten neuvostossa, ehdotuksiemme pohjalta, ja tältä osin haluan sanoa teille, kuten olisin voinut sanoa myöhemmin Nogueira Románille, Walterille, Mastorakisille ja Pittellalle, jotka mainitsivat unionin tavoitteet ja arvot, joita tämä koheesiopolitiikka heijastelee - haluan sanoa teille, hyvät parlamentin jäsenet, että teemme vuonna 2006 hyviä rahoituspäätöksiä, jos käymme ensin todellista ja hyvää poliittista keskustelua, ja jos, luonnollisesti, keskustelun yhteydessä ja sen lopuksi komissio hoitaa tehtävänsä ja tekee rohkeita ja voimakkaita ehdotuksia. Voitte luottaa siihen, että esitämme Diamantopouloun ja Fischlerin kanssa mielipiteitä ja ehdotuksia, jotka ovat koheesiopolitiikan mukaisia ja muuttavat ja uudistavat sitä samalla. Sallinette minun kuitenkin sanoa, että jotta onnistumme vastaamaan haasteeseen vuonna 2004 tai 2005, on käytävä ensin todellista poliittista keskustelua. Teidän on todistettava täällä, maissanne ja käymällä vuoropuhelua eri tahojen kanssa, että aluepolitiikka on hyödyllinen, että se on tarpeen, että sen vaikutukset ovat myönteisiä. Jos niin ei tehdä, on syytä pelätä lopullisia rahoituspäätöksiä. Kehotan teitä siis osallistumaan poliittisissa ryhmissänne, keskenänne, maiden ja alueiden kesken, tähän keskusteluun, reagoimaan ensimmäisiin komission esittämiin ehdotuksiin ja tekemään itse ehdotuksia.
Jäsen Raschhofer, sanoitte, että on ryhdyttävä uudistuksiin. En tiedä, ymmärsimmekö toisemme oikein, mutta keskustelua on ryhdytty käymään tässä tarkoituksessa, ja odotan, että keskustelussa tehdään uudistusehdotuksia. Raschhofer käytti sanaa, jota en voi sivuuttaa, koska on oltava tarkka siinä, mitä sanoja käyttää. Hän puhui petoksista. Olen erittäin kurinalainen ihminen. Suhtaudun säälimättömästi rakennerahastojen hallintaan liittyvään kurinalaisuuteen. On mahdollista, että on tehty virheitä. On mahdollista, että asian käsittely on viivästynyt. Epäsäännönmukaisuuksia paljastuu toisinaan. En ole kuitenkaan huomannut tilintarkastustuomioistuimen, parlamentin budjettivaliokunnan tai talousarvion valvontavaliokunnan selonteoista, että rakennerahastojen hallintaan liittyviä petoksia olisi paljastunut suuressa määrin. Mitä muuhun tulee, jos on kyse virheistä, viivästyksistä tai epäsäännönmukaisuuksista, poistamme ne vaiheittain ja suhtaudumme niihin mainitsemallani tavalla.
Jarzembowski yhtyi myös keskusteluun, ja kiitän häntä siitä. Jotta asia tulisi täysin selväksi: kun mainitsin tulevan politiikan alueellisen ulottuvuuden, huomasitte varmaan, jäsen Jarzembowski, että koheesiokertomuksen otsikkona on "Euroopan yhtenäisyys, kansojen solidaarisuus, alueiden monimuotoisuus". Ajatuksena on, että uudessa ja tulevassa tavoitteen 2 politiikassa, jos sellaista sitten enää onkaan, vaikka toivonkin niin, voitaisiin kenties vähentää byrokratiaa ja alueellistamista sekä että politiikkaa voitaisiin hajauttaa sellaisten eurooppalaisten prioriteettien perusteella, jotka valitsemme yhdessä. Jokaista prioriteettia kohden tarvitaan rahoitukseen liittyvää välinettä sekä rahoituksellisia välineitä niitä voimakkaita tavoitteita kohden, joita vaaditte: niiden alueiden tukemiseksi, jotka kärsivät luonnosta johtuvista pysyvistä haitoista, kaupunkeja koskevan politiikan tukemiseksi ja rajojen yli tehtävän yhteistyön tukemiseksi. Tässä joitakin esimerkkejä alueellisista tavoitteista. On myös mahdollista tarkastella aihekohtaisia tavoitteita, kuten tietoyhteiskuntaa.
Jäsen Korakas, tekin toivoitte luottamuksen ja alueellistamispolitiikan lisäämistä. Olen samaa mieltä. Vuoden 2004 uudessa toimintaohjelmassa ehdotan yksinkertaistamista ja alueellistamispolitiikkaa, mutta katson, että ei pidä sallia koheesiopolitiikan purkamista tai hajauttamista, koska koheesiopolitiikka on yksi suurista ja voimakkaista yhteisön politiikoista, joka muodostaa Euroopan yhteenkuuluvuuden ytimen.
Berend arvosteli joidenkin muidenkin tavoin nykyistä valintaperustetta eli asukaskohtaista BKT:tä; hyväksyn tai ymmärrän arvostelun. Suhtaudun avoimesti ehdotuksiin. Haluan kuitenkin sanoa, että tähän mennessä valintaperuste on tuntunut minusta oikeudenmukaisimmalta ja objektiivisimmalta. Kaikki jäsenvaltiot hyväksyvät sen. Käytössämme olevien välineiden avulla on mahdollista laatia luotettavia tilastoja. Ennen kuin välineitä muutetaan, on harkittava tarkasti, saavutetaanko sama oikeudenmukaisuuden ja objektiivisuuden taso kuin tämän valintaperusteen eli asukaskohtaisen BKT:n avulla.
Jäsen Darras, saanen sanoa suoraan, että ehdotan sopivan tilaisuuden tullen sellaista alue- ja koheesiopolitiikkaa, joka kiinnostaa kaikkia unionin maita. Politiikassa keskitytään tietenkin, kuten olemme tehneet tänään, köyhimpiin alueisiin ja maihin, koska siitä koheesiopolitiikassa on kyse; sen ajatuksena on sitä paitsi, että kun on maa on onnistunut saavuttamaan tavoitteensa, politiikkaa ei enää tarvita. En ole kuitenkaan päättänyt kehittää politiikkaa, jossa sivuutetaan muut alueet, joiden ongelmat ovat vähäisemmät, mutta joilla on vielä edessään erityisiä hankkeita ja ongelmia, joskus jopa köyhyysalueita. Ehdotan siis tilaisuuden tullen politiikkaa, joka kiinnostaa kaikkia Euroopan alueita ja maita enemmän tai vähemmän kulloisenkin kehitystason mukaan, ja - vastaan tässä Lagelle - pyrin samanaikaisesti kohtelemaan tasapuolisesti kaikkia alueita, erityisesti, jotta voitaisiin välttää, jäsen Lage, mekaaninen vaikutus, jonka mainitsin itse koheesiokertomuksessa, ja tilastollinen vaikutus, joka voi haitata nykyisen Euroopan unionin alueita, jos sen annetaan vaikuttaa hallitsemattomasti.

Izquierdo Collado
Arvoisa puhemies, haluaisin antaa lyhyen henkilökohtaisen lausuman komission jäsenen huomautuksista, jotka olivat mielestäni aiheettomia ja erityisesti hänen taholtaan sopimattomia, sillä olemme hänen kanssaan tottuneet erinomaiseen kanssakäymiseen parlamentin ja sen jäsenten kanssa. Ehkäpä tässä on sattunut jonkinlainen väärinkäsitys.
Arvoisa komission jäsen, minä ainoastaan esitin teille saman kysymyksen, jonka te esititte parlamentille. Ette näin ollen voi sanoa minua kärsimättömäksi. Kysyitte parlamentilta tammikuussa toisessa koheesiokertomuksessa, mikä neljästä kriteeristä meidän pitäisi hyväksyä. Parlamentti kysyy samaa neuvostolta ja komissiolta.
Arvoisa komission jäsen, sanoisin toiseksi, että laajentuminen on meneillään. Puhumme toisesta hetkestä ja toisesta ajasta. Haluan siis teidän tietävän, että kaikki huomautukseni olivat rakentavia ja että parlamentti on taistellut yhteenkuuluvuuden puolesta jo monta vuotta.

Jarzembowski
Arvoisa puhemies, ei käy päinsä, että kaikki alkavat vielä uuden keskustelun, kun puheaika on loppunut ja komission jäsen on jo puhunut. Pyydän teitä estämään sen tulevaisuudessa, muutoin minäkin puhuisin mielelläni vielä kaksi minuuttia. Voin kuitenkin vain sanoa, että komission jäsen vastasi kaikkiin kysymyksiimme erittäin hyvin ja että olemme hänelle kiitoksen velkaa!

Puhemies
Keskustelu on päättynyt.

Koheesiorahasto (1999) - Rakennerahastot (1999)
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana yhteiskeskustelu seuraavista mietinnöistä:
Marquesin laatima aluepolitiikka-, liikenne- ja matkailuvaliokunnan mietintö (A5-0248/2001) komission kertomuksesta "Koheesiorahaston vuosikertomus vuodelta 1999" [KOM(2000) 822 - C5-0109/2001 - 2001/2058(COS)],
Nogueira Románin laatima aluepolitiikka-, liikenne- ja matkailuvaliokunnan mietintö (A5-0247/2001) rakennerahastoja koskevasta komission 11. vuosikertomuksesta (1999) [KOM(2000) 698 - C5-0108/2001 - 2001/2057(COS)].

Marques
Arvoisa puhemies, hyvät jäsenet, komission koheesiorahaston vuoden 1999 toimintaa koskevassa kertomuksessa osoitetaan, että rahaston avulla pyritään aiempien vuosien tavoin toteuttamaan välittömimpiä tavoitteita, mitä varten se perustettiinkin, eli varustamaan niin kutsutut koheesiovaltiot, eli Portugali, Espanja, Kreikka ja Irlanti taloudellisilla perusrakenteilla ympäristön ja liikenteen alalla. Esimerkiksi näillä kahdella osa-alueella koheesiorahasto on ollut elintärkeä kotiseutuni kehityksen kannalta välttämättömien perusrakenteiden toteuttamiseksi. Niinkin äskettäin kuin 1999 koheesiorahastosta rahoitettiin Madeiran lentokentän laajennus ja tärkeä kiinteän jätteen käsittely-yksikkö.
Meillä on kuitenkin muitakin syitä, joiden takia olemme tyytyväisiä koheesiorahaston toimintaan vuonna 1999. Tukea saaneiden hankkeiden käytännön täytäntöönpanossa ja rahoituksessa, maksuosuuksien jakamisessa ympäristö- ja liikennealojen välillä, yhteisön lainsäädännön noudattamisessa ympäristöasioissa sekä määrärahojen jakamisessa tuensaajamaille noudatettiin tosiasiassa kaiken aikaa rahaston toimintasääntöjä. Toisaalta vuonna 1999 ei havaittu yhtään petostapausta tai päällekkäisyyttä koheesiorahaston ja yhteisön muun rahoituksen välillä. Koska kaikki sujui tavalliseen tapaan vuonna 1999, koska kyseessä oli ohjelmajakson 19931999 viimeinen vuosi ja koska komission kertomuksessa esitetään yleiskuvaus jakson aikana tapahtuneesta kehityksestä, minusta on ollut tärkeämpää keskittyä puheenvuorossani siihen, miten koheesiorahasto on vaikuttanut taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden periaatteen toteutumiseen, koska se on tuon periaatteen kannalta keskeinen väline.
Sanottakoon tästä aiheesta, että tämä yhteisvastuullisuuden periaate, joka on Euroopan rakennushankkeen todellinen peruspilari, on nähnyt parempiakin aikoja. Niitä ovat erityisesti ne kaksi kertaa, jolloin rakennepolitiikkaan kohdistettuja varoja on kaksinkertaistettu, mikä on tapahtunut vuosina 1986 ja 1992, jolloin tavoitteena oli mahdollistaa koheesiomaiden parempi integroituminen laajojen sisämarkkinoiden sekä talous- ja rahaunionin käynnistämään liikehdintään.
Kesäkuussa 1999, kun Euroopan unionin valtion- ja hallitusten päämiesten piti Berliinin huippukokouksessa päättää Agenda 2000 -ohjelman puitteissa kaudella 20002006 käytettävistä rakennerahastoista, ei kuitenkaan enää ollut kaksinkertaistuksia. Varoja jopa vähennettiin selvästi. Tuossa huippukokouksessa kansallinen itsekkyys sysäsi syrjään yhteenkuuluvampaan ja tasapainoisempaan Eurooppaan pyrkivät eurooppalaiset etunäkökohdat, joiden puolesta Jacques Delors ja Helmut Kohl puhuivat väsymättä.
Arvoisa puhemies ja hyvät jäsenet, laajentumisen läheisyys ja tarve torjua siitä johtuvaa suunnatonta alueellista epätasapainoisuutta ovat kuitenkin tehneet tällä erää välttämättömäksi taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden politiikan elvyttämisen. Olemme varmoja, että komissio ja etenkin komission jäsen Michel Barnier ovat tämän haasteen tasalla. Lisäksi olemme sangen tietoisia, että koheesiopolitiikan elvyttäminen ei ole tarpeen ainoastaan niiden maiden auttamiseksi, joiden odotetaan pian liittyvän Euroopan unioniin, vaan myös siksi, että myös laajentumisen jälkeen nykyisen 15 jäsenvaltion Euroopassa torjuttaisiin yhä olemassa olevaa koheesiovajetta. Sitä paitsi nykyisen 15 valtion Euroopan alueelliset erot voivat jopa lisääntyä laajentumisen vaikutuksesta, erityisesti syrjäisten alueiden ja keskuksen välillä. Toisin sanoen Portugalin kaltaiset maat voivat jäädä vielä syrjäisemmiksi ja nykyisestä keskuksesta Lontoo, Pariisi, ja muut kaupungit tällä alueella voi tulla entistä keskeisempi, koska siitä tulee mantereen länsireunasta lähes itärajalle asti taloudellisesti yhdistyneen Euroopan keskus. Meidän on tärkeää olla tietoisia, että liiallinen alueellinen epätasapainoisuus voi muodostua taloudelliseksi ja poliittiseksi uhkaksi Euroopan unionille: taloudelliseksi uhkaksi, sillä mikäli emme kykene käyttämään täysimääräisesti ja tehokkaasti hyväksemme heikoimmassa asemassa olevien alueiden voimavaroja, häviäjänä on koko Euroopan unioni; poliittiseksi uhkaksi, sillä Euroopan unioni ei ole elinkelpoinen, jos se perustuu huutavaan alueelliseen ja sosiaaliseen epätasa-arvoisuuteen. Joko Euroopassa vallitsee yhteenkuuluvuus tai sitten eurooppalainen hanke raukeaa. Sen raukeaminen olisi suuri riski, mikäli ajatus koheesiopolitiikkojen uudelleenkansallistamisesta, jota emme voi ollenkaan hyväksyä, saa tuulta alleen.
Siksi Maastrichtin sopimuksen nojalla perustetun koheesiorahaston toiminta on mielestämme ollut täysin perusteltua. Tämän osoittaa sitä paitsi todeksi koheesiojakson ensimmäisen toimintakauden 19931999 tase. Voimme jo sanoa, että koheesiorahasto on ollut tärkeä todellisen lähentymisen väline samalla, kun sen avulla on voimakkaasti kannustettu tuensaajamaita täyttämään Maastrichtissa sovitut nimellisen lähentymisen kriteerit. Tästä johtuu, että me vastustamme kaikkia yrityksiä lakkauttaa koheesiorahasto. Toisaalta meidän on otettava opiksemme tästä ensimmäisestä toimintakaudesta tehostaaksemme rahaston toimintaa entisestään.

Nogueira Román
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, komission rakennerahastoja koskevassa 11. kertomuksessa esitetyt tiedot, jotka vahvistetaan koheesiota koskevassa 2. kertomuksessa, osoittavat, että vuosina 19941999 talousarvion toteutumiseksi tehdyistä ponnisteluista huolimatta ne suuret sosiaaliset ja alueelliset erot, joita oli ennen vuotta 1994, ovat yhä olemassa. Alun perin olemassa olleet suuret alueelliset erot pysyivät entisellään tai kasvoivat, mistä todistaa se, että kymmenellä prosentilla Euroopan unionin asukkaista, jotka asuvat unionin varakkaimmilla alueilla, keskimääräinen tulotaso asukasta kohden on edelleen 2,6 kertaa korkeampi kuin niillä kymmenellä prosentilla unionin asukkaista, jotka asuvat unionin vähiten kehittyneimmillä alueilla, eikä edes joidenkin valtioiden, joissa on tavoitteen 1 alueita kuten Italian, Espanjan ja Kreikan, sisäisiä alueellisia eroja ole onnistuttu korjaamaan. Toisaalta viime vuosina suuri keskusalue, joka ulottuu Lontoosta Pariisiin ja Hampuriin, on vahvistunut. Se on kooltaan vain yhden seitsemäsosan Euroopan pinta-alasta, mutta siellä asuu kolmasosa Euroopan väestöstä ja sen tulot ovat noin puolet kaikista tuloista. Samalla se on kaupunki- ja työllisyyskeskus, joka vaarantaa Euroopan unionin kestävän kehityksen.
Mikään ei ikävä kyllä osoita, että tämä suuntaus voisi muuttua lähivuosina. Ne talousarvioennusteet, jotka hyväksyttiin Agenda 2000 -ohjelmassa kuluvalle kaudelle, ovat erittäin rajoitetut. Kun vuonna 1999 koheesiopolitiikkaa varten varattiin 0,46 prosenttia Euroopan unionin BKT:stä, vuonna 2006 osuus on korkeintaan 0,31 prosenttia ja hiipuu siten vuoden 1994 tasolle. Nämä tiedot ovat äärimmäisen huolestuttavia. Toisaalta riittää, kun katsoo Saksan yhdistymisen tarjoamaa esimerkkiä, jotta ymmärtää, että mikäli emme tee kaikkea mahdollista tilanteen korjaamiseksi, tilanne pahenee siinä vaiheessa, kun Eurooppa laajentuu.
Tässä tilanteessa meidän on tiedettävä, että kun puhumme rakennerahastoja koskevasta politiikasta, emme käsittele vain yhtä Euroopan unionin ongelmista. Puhumme päinvastoin olennaisesta ongelmasta, sillä poliittisen Euroopan mielekkyys riippuu suureksi osaksi koheesiopolitiikan myönteisestä kehityksestä niin nykyisen Euroopan unionin tavoitteen 1 alueiden joilla tätä politiikkaa tarvitaan edelleenkin osalta, kuin uusien jäsenvaltioidenkin osalta, sillä ne tarvitsevat talousarviosta osoitettuja varoja, jotka eivät saa olla ylimääräisiä tai lisävaroja. Jos emme tee nimenomaan tätä päätöstä, tuloksena on paradoksi, jota emme voi hyväksyä: uusien jäsenvaltioiden tarvitsema koheesiopolitiikka maksetaan varoilla, jotka on irrotettu siitä talousarviosta, joka on varattu unionin nykyisille vähiten kehittyneille valtioille.
Hyvät kollegat, emme voi sallia, että Euroopan unioni perääntyy alue- ja sosiaalipolitiikan kehittämisen kentältä. Poliittinen Eurooppa ei olisi nykyisenkaltainen, jos se luopuisi koheesiopolitiikasta. Olisi tekopyhää tai vastuutonta yrittää saada aikaan jotakin siten, että riistettäisiin varat toista tavoitetta varten aiotusta talousarviosta. Tässä mielessä luulen, että emme voi viivyttää sellaisen päätöksen tekemistä, jolla varmistetaan, että seuraavalla ohjelmakaudella unionin talousarviota kasvatetaan selvästi korkeammaksi kuin 1,27 prosenttia yhteisön BKT:stä.

Kratsa-Tsagaropoulou
Arvoisa puhemies, naisten oikeuksien ja tasa-arvoasioiden valiokunta pitää tässä mietinnössä tärkeänä komission aloitetta esitellä naisten ja miesten välistä tasa-arvoa edistävät toimenpiteet kertomukseen sisältyvänä horisontaalisena teemana.
Tämän aloitteen sisältö on poliittinen ja symbolinen. Siinä painotetaan, että naisten ja miesten välinen tasa-arvo on välttämätön ulottuvuus pyrkimyksessämme edistää talouskasvua sosiaalisen ja alueellisen yhteenkuuluvuuden puitteissa. Valiokuntamme on kuitenkin pahoillaan, että tämä esittely jää ympäripyöreäksi. Kertomukseen ei sisälly täsmällisiä tietoja naisten mahdollisuuksista hyödyntää rakennerahastoja, jotka tekisivät mahdolliseksi arvioida sekä naisten mahdollisuuksia hyödyntää rakennerahastoja että yhtäläisten mahdollisuuksien edistämistä koskevien yhteisön aloitteiden vaikutusta.
Ohjelmakaudella 2000-2006 voimassa olevan uuden yleisasetuksen perusteella sukupuolten yhtäläisten mahdollisuuksien periaatteen sisällyttäminen näihin rahastoihin on tavoitteena, ja jäsenvaltioiden pitää toteuttaa ohjelmien ennakkoarviointi naisten ja miesten tasa-arvon näkökulmasta indikaattorien ja tilastojen avulla. Tässä yhteydessä täytyy korostaa, että indikaattorit ja tilastot pitää eritellä sukupuolen mukaan. Tämä on muuten ollut Euroopan parlamentin pysyvä vaatimus.
Kuitenkin korostamme lisäksi vaatimustamme, että komissio huolehtii, että sukupuolten välisen tasa-arvon periaate ja tilastointi otetaan asianmukaisesti huomioon paitsi ohjelmasuunnittelussa myös seurannassa ja rakennerahastojen interventioissa naisten työllisyyden parantamiseksi, uusien työpaikkojen laadun ja elinkelpoisuuden parantamiseksi sekä sellaisten rakenteiden luomiseksi, jotka turvaavat ammatti- ja perhe-elämän yhteensovittamisen.
Lopuksi haluamme korostaa, miten tärkeää on koordinoida komission ja jäsenvaltojen toiminta, kun tiedotetaan alueellisille tahoille ja kaikille edunsaajille mahdollisuuksista, joita tasa-arvopolitiikka tarjoaa rakennerahastojen kautta.

Avilés Perea
. (ES) Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, vuosi 1999 oli Maastrichtin sopimuksella perustetun koheesiorahaston ensimmäisen toimintajakson viimeinen vuosi. Rahaston perustaminen merkittäväksi taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden välineeksi oli täysin oikeutettua, ja toisaalta sillä tuetaan myös kaikkein vaikeimmassa tilanteessa olevia maita, jotka noudattavat vakaus- ja lähentymisohjelmia, joilla niitä valmistellaan yhteisen rahan käyttöönottoon. Koheesiorahasto on ollut merkittävä tekijä todellisessa lähentymisessä ja voimakas kannuste Maastrichtin lähentymisperusteiden noudattamiselle. Tuki on käytetty infrastruktuuri- ja liikennehankkeiden perustamiseen sekä ympäristöhankkeisiin. Vahvistetuista tuista sidottiin 99 prosenttia, mikä on osittain valitettavaa, sillä 100 prosenttia olisi pitänyt saavuttaa, vaikka tässä miltei onnistuttiin analysoidun jakson lopussa, toisin sanoen vuonna 1999.
Rakennerahastojen viimeisimmän uudistuksen avulla voidaan yksinkertaistaa huomattavasti tukitoimien ohjelmatyötä, toteutusta ja rahoituksen toteutumista, ja olemme pyytäneet työllisyys- ja sosiaalivaliokunnan lausunnossa edistämään niitä tukitoimia, joilla voidaan entistä paremmin auttaa kansallisia viranomaisia. Mielestämme on erittäin tärkeää, että tilastot eriteltäisiin tulevaisuudessa sukupuolen mukaan, jolloin voitaisiin toteuttaa erityistoimia naisten aseman edistämiseksi. Rahoitus on alhaisempi kuin komission ja Euroopan parlamentin ehdottama rahoitus. On valitettavaa, että tämä hankaloittaa työllisyyttä koskevien tavoitteiden saavuttamista, kun otetaan huomioon erityisesti kaikkien jäsenvaltioiden ja yhteisön toimielinten Lissabonin huippukokouksessa antama sitoumus toimia päättäväisesti työllisyyden edistämiseksi.
On myönteistä, että tavoitteissa otetaan huomioon miesten ja naisten välisen tasa-arvon toteutuminen työllisyysohjelmissa, sillä tämä on yksi niistä aloista, joilla naisten osallistuminen on selvästi vähäisempää kuin miesten. Tästä syystä on myönteistä, että komissio on päättänyt tulevaisuudessa Amsterdamin sopimuksen 2 ja 141 artiklan mukaisesti sisällyttää sukupuolten välistä tasa-arvoa koskevat kysymykset yhteisön kaikkeen politiikkaan ja kaikkiin toimiin hyväksymällä laaja-alaisia positiivisia erityistoimia.

Berend
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, arvoisa komission jäsen, vuosikertomuksissa on tarkoitus analysoida lyhyitä ajanjaksoja ja tehdä päätelmiä. Tämä 11. vuosikertomus rakennerahastoista koskee vuotta, joka on varmasti erityisen tärkeä unionin koheesiopolitiikan kehityksen kannalta. Ryhmäni on esittelijän kanssa samaa mieltä eräistä rakennerahastojen toimintaan liittyvistä ehdotetuista toimista ja parannusehdotuksista, kuten myönnettyjen toimien määrärahojen maksamisen nopeuttamisesta, rakennerahastojen määrärahojen todellisesta keskittämisestä kehityksessä jälkeen jääneille alueille tai paikallisen valvonnan parantamisesta, jotta melko suuri petosten määrä saataisiin alenemaan.
Haluamme kuitenkin esittää myös kritiikkiä ja viitata siihen, että emme tue monia esittelijän kannanottoja emmekä johtopäätöksiä, kuten rakennerahastojen ohjelmakaudella saavuttamien tulosten liian kielteistä arviota, sitä, että aluepolitiikan tavoitteen saavuttamisessa on epäonnistuttu, nimittäin elinolojen tasoittamisessa, joka on hänen mielestään saavutettu vain osittain. Hyvä esittelijä, minusta lähestytte väärästä näkökulmasta Euroopan unionin rakennepolitiikkaa, jonka tavoitteena on vain epäsuhtaisuuksien vähentäminen, minkä se on mielestäni pitkälti saavuttanut. Epäsuhtaisuus EU:n rikkaiden ja köyhien alueiden ja jopa jäsenvaltioiden sisäisten alueiden elinolojen välillä säilyy kuitenkin aina. On epärealistista unelmointia odottaa, että rakennepolitiikalla voitaisiin tasoittaa erot! Toteutettavissa olevaa ei saa sekoittaa toiveajattelun kanssa.
Toiseksi on huomautettava kriittisesti, että 11. vuosikertomus on vuoden 1999 merkityksestä huolimatta vain vuosikertomus eikä mikään tavaratalon kuvasto, jossa pitää esittää unionin kaikki menneet, nykyiset ja tulevat huolet ja ongelmat. Me tiedämme vuosien mittaan parlamentin työstä saamamme kokemuksen perusteella, että jos kertomuksilla aiotaan saada jotain aikaan, niissä on keskityttävä muutamiin painopisteisiin. Juuri niin tässä kertomuksessa ei tehdä! Kuten sanottu, esittelijän päätelmät eivät ole välttämättä vääriä, mutta monella asialla ei ole mitään tekemistä tässä kertomuksessa! Siksi olemme sitä mieltä, että meidän pitää muuttaa tässä kertomuksessa vielä joitakin kohtia.

Pittella
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, arvoisat kollegat, käsiteltävänä olevat mietinnöt tarjoavat vahvistuksen eräille huolestuttaville seikoille, jotka koskevat rakennerahastojen täytäntöönpanoa paitsi vuosina 1993-1999 myös uutena ohjelmakautena, joka päättyy vuonna 2006. Ensimmäinen niistä on se huomattava rahasumma, joka jäi käyttämättä vuosina 1993-1999 ja jota voidaan käyttää 31. joulukuuta 2001 asti. Minusta on oikein ja tärkeää, että nyt kun määräajan umpeutumiseen on kaksi kuukautta tai vähän enemmän, esitämme voimakkaan kehotuksen varojen käyttämiseksi. Tarvitaan ripeää toimintaa, mutta sen sijaan tietyt alueet ja jäsenvaltiot suhtautuvat vastuuttoman välinpitämättömästi todelliseen vaaraan näiden varojen menettämisestä. On myös syytä - sanokaamme näin - ottaa opiksi vuosina 1993-1999 todetuista virheistä ja viivästyksistä, jotta niitä ei toisteta. Jäsen Mastorakis esitti kreikankielisen lainauksen, ja minä esitän latinankielisen: errare humanum est, perseverare autem diabolicum. Lause on kuuluisa, mutta monet tuntuvat unohtaneen sen. Vuotta 2000 koskevat tiedot, jotka komission jäsen Barnier tuntee, eivät rauhoita meitä. Vaikka komission jäsen juuri on toistuvasti edistänyt asiaa, rakennerahastouudistukseen liittyvät innovaatiot yhdistyvät mielessä hankaluuksiin ja hitauteen.
Parlamentin on käytettävä hyväkseen myös tämä tilaisuus korostaakseen oikeuttaan ja velvollisuuttaan puuttua asiaan. Parlamentti, joka on kansalaisten suoraan valitsema elin, ei voi pysyä vaiti, jos yhteisöjen kehityksen ja niiden yhteenkuuluvuuden kannalta keskeistä välinettä ei hyödynnetä riittävästi. Meidän - komission, parlamentin, neuvoston ja alueellisten ja paikallisten toimijoiden - on siis työskenneltävä rinta rinnan tehostaaksemme toimintaa huomattavasti ja rahoittaaksemme hankkeita, joilla parannetaan eri alueiden, erityisesti huonoimmassa asemassa olevien ja heikosti kehittyneiden alueiden, kilpailukykyä.
Meidän on tehtävä kaikille selväksi, että menojen luonne ja määrä, eri tavoitteiden tuottavuus ja tuensaajien saavuttamat tulokset ovat keskeisellä sijalla määriteltäessä Euroopan unionin tulevaa koheesiopolitiikkaa.

Ortuondo Larrea
Arvoisa puhemies, koheesiopolitiikkaa koskevissa vuosikertomuksissa vuodelta 1999 todetaan ensimmäiseksi, että tulokset ovat olleet erittäin kehnoja. Yhteisön rakennerahastot ovat olleet toiminnassa yksitoista vuotta ja koheesiorahasto seitsemän vuotta, mutta tuossa ajassa Espanjan, Kreikan ja Portugalin asukasta kohti mitattu keskimääräinen tulotaso, joka oli 68 prosenttia Euroopan keskiarvosta vuonna 1988, on noussut 79 prosenttiin vuonna 1999. Tulotaso on toisin sanoen noussut keskimäärin yhden prosenttiyksikön vuodessa. Tätä vauhtia kestäisi vielä 21 vuotta, ennen kuin se olisi Euroopan unionin keskiarvon tasolla.
Epäilen suuresti, onko erojen poistamiseen olemassa poliittista tahtoa, unionin hallitusten todellista yhteisvastuullisuutta. Sanon tämän siksi, että - kuten kollegani Nogueira sanoi - koheesiopolitiikkojen rahastojen osuus BKT:stä kaudella 1992-1999 oli 0,46 prosenttia, mutta niiden osuus BKT:stä Agenda 2000:n ja vuoden 2006 välillä on ainoastaan 0,31 prosenttia eli 15 prosenttiyksikköä vähemmän. Sitä paitsi on niitäkin maita, jotka eivät halua lisätä maksuosuuttaan vaan jotka pyrkivät supistetuin määrärahoin rahoittamaan myös yhteisvastuullisuuden laajentumisen myötä EU:hun liittyviä Itä-Euroopan uusia jäsenvaltioita kohtaan.
Arvoisa puhemies, jos me todella uskomme yhtäläisiin mahdollisuuksiin, yhteisvastuullisuuteen ja todelliseen yhdentyneeseen Eurooppaan ja haluamme panostaa niihin, meidän on unohdettava saituus, ja meidän kaikkien - erityisesti rikkaiden maiden - on annettava lisää rahaa köyhimmille maille.

Poli Bortone
Arvoisa puhemies, ei ole tarpeen keskustella, onko koheesiorahastolla ollut merkittävä rooli Euroopan laajuisten verkkojen kehittämisessä ja ympäristöalan toimille neljässä tuensaajavaltiossa, koska sen voidaan selvästi osoittaa olevan tärkeä tekijä Euroopan unionin talouden lähentymisessä. Saavutetut tulokset kuitenkin vaihtelevat, ja jatkossa kannattanee pohtia perusteellisesti tämän vaihtelun syitä.
Todellisuudessa erityisesti varojen myöntämisen ja käytön nopeuteen liittyy, ristiriitaista kyllä, byrokraattisia ongelmia ja sekavia mekanismeja: tämä koskee niin koheesiorahastoa, jonka kaikkia vuoden 1999 määrärahoja ei ole käytetty, kuin rakennerahastojakin, jotka eivät saavuttaneet 100 prosentin käyttötavoitettaan, sekä siksi, että suuri osa varoista sidottiin vasta vähän ennen ohjelmakauden loppua, että käytettävissä olevien määrärahojen maksamisen hitauden vuoksi, mikä vaikeuttaa ohjelmien toteuttamista.
Viivästykset eivät tietenkään edistä kyseisten alueiden sosiaalitalouden ja työllisyyden kehitystä laajasti nähtynä. Tässä mielessä merkittävä seikka kummallekin rahastolle on arviointi, ei vain ennakkoarviointi vaan ennen kaikkea jälkiarviointi, josta on hyötyä vain, jos se tehdään oikeaan aikaan, mikä tarkoittaa seuraavien toimien suunnitteluajankohtaa, sillä seuraavia toimia ei voida suunnitella järkevästi, jos ei ole käytettävissä edellisten ohjelmien lopullista arviointia.
Lisäksi arviointia tarvitaan, jotta voidaan varmistaa toissijaisuusperiaatteen noudattaminen, josta tilintarkastustuomioistuin on antanut erittäin täsmällisiä ohjeita, jotka kannattaa ottaa huomioon.
Tähän liittyy keskustelu siitä mahdollisuudesta, että komissio voisi tarjota hankkeiden arvioinnista selkeitä ja monipuolisia tietoja, jotka koskisivat ensi sijassa sosiaalitaloudellisia näkökohtia eivätkä vain rahoitusta, joista kävisi ilmi, onko alueiden välisten erojen tasoittamisessa onnistuttu: näitä tietoja on toimitettava Euroopan parlamentille pikaisesti eikä - kuten koheesiorahaston tapauksessa - noin kahden vuoden viipeellä, koska on selvää, että viipeen vuoksi toimia on mahdotonta muokata korjaamalla epäkohtia ajoissa. Tämä on kuitenkin entistä välttämättömämpää nyt jo lähellä olevaa laajentumista silmällä pitäen.
Lopuksi totean erittäin lyhyesti, että parlamentille on vaadittava entistä aktiivisempaa roolia toimien tehokkuuden ja tavoiteltujen päämäärien arvioinnissa.

Van Dam
Arvoisa puhemies ja arvoisa komission jäsen, koheesiorahasto on viime vuosina epäilemättä vaikuttanut unionin vähemmän kehittyneiden alueiden vahvistamiseen. Olisi kuitenkin väärin ajatella, että meidän ei tarvitse miettiä, onko koheesiorahaston nykyinen laajuus oikea.
Joidenkin uusien jäsenvaltioiden lähestyvä jäseneksi liittyminen on tässä yhteydessä vain yksi kannustin. On hyvä, että kollega Marques esittää koheesiorahaston tavoitteet, välineet ja edellytykset. Koheesiorahasto on perustettu jäsenvaltioiden auttamiseksi EMU:n lähentymiskriteerien täyttämisessä. Tästä ei ole pienintäkään epäselvyyttä. Muiden tavoitteiden tukemiseksi meillä on rakennerahastot.
Laajentuminen kannustaa meitä arvioimaan ja tarkistamaan rakennepolitiikkaa, samoin myös koheesiorahastoa. Mielestäni muutoksia tarvitaan kuitenkin vähemmän. Rahastoa on kuitenkin käytettävä ainoastaan siihen, mihin se on tarkoitettu. Silloin nykyinen järjestelmä voi toimia vielä monta menestyksekästä vuotta myös laajentumisen jälkeen.

Ripoll y Martínez de Bedoya
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät esittelijät, haluaisin lyhyesti todeta käsittelemistämme vuosikertomuksista, että - ja kuten olemme aiemmin nähneet - käymme nyt suurta keskustelua, jolla on suuri merkitys Euroopan rakentamisessa ja myös laajentuneen Euroopan rakentamisessa.
Käsittelemämme rahastot syntyivät tiettynä ajankohtana, ja niillä oli tietyt, taloudellista ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta koskevaan politiikkaan liittyvät tavoitteet. Tämä politiikka on yhtäältä ollut erittäin menestyksellistä, mutta toisaalta näemme myös, että erot ovat säilyneet, kuten vuosikertomuksissa todetaan. Merkitseekö tämä, että kyseinen politiikka on epäonnistunut? Sanoisin pikemminkin, että se merkitsee, että politiikka ei ole menestyksellistä ainoastaan koheesiomaissa, merkittävää tukea saavilla köyhimmillä alueilla, vaan myös rikkaiden maiden alueilla, joille tuet ulottuvat. Lopulta vaikutus tuntuu koko Euroopassa, ja nämä rikkaiden maiden alueet hyötyvät tuista rakennerahastojen ja koheesiorahaston kautta, koska teknologiaa ostetaan ja investointeja tehdään juuri näistä maista, joissa tapahtuu teknologista edistystä. Ehkäpä tässä on syy siihenkin, että erot säilyvät, vaikka koheesiorahastosta on annettu paljon tukia ja tehty paljon investointeja.
Meidän on nyt ratkaistava laajentumiseen liittyvät ongelmat. Onko koheesiorahastoa muutettava? Jätetäänkö köyhimmät alueet sen ulkopuolelle? Jätetäänkö jäsenvaltiot, jotka ovat tähän asti saaneet tukea, jotta uudet jäsenvaltiot voisivat hyötyä siitä, sen ulkopuolelle? Tämä on mielestäni komission jäsenen ja parlamentin suuri haaste. Olen sitä mieltä, että rahastot on säilytettävä ja että meidän on keksittävä keinot, jotta rahastot ulottuisivat vastedeskin kaikille alueille. Muuten eroavuudet vain pahenevat.
Meidän on ponnisteltava sen hyväksi, että myös uusista jäsenvaltioista tulisi sellaisia talouden moottoreita, että taloudellista ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta koskeva politiikka johtaisi lopulta entistä paljon oikeudenmukaisempaan ja vapaampaan Eurooppaan. Olemme äskettäin nähneet esimerkkejä siitä, mihin köyhyys ja fanaattisuus voivat johtaa.

Izquierdo Collado
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, huomautimme esittelijä Nogueiralle jo aluepolitiikkavaliokunnassa, ettemme ole samaa mieltä hänen kielteisestä - tai ainakin turhan kriittisestä - arviostaan, joka koskee taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden soveltamista.
Rohkenisin sanoa, että arvion on oltava vähintäänkin myönteinen, koska tulokset ovat olleet loistavia. Haluamme esittää joitakin erittäin konkreettisia huomioita näistä kahdesta vuosikertomuksesta, joissa käsitellään rahastojen soveltamista tiettyinä vuosina. On totta, että tiedot ovat hyviä, koska ne noudattavat ensinnäkin parlamentin suosituksia. Tasapaino rautateihin ja maanteiden infrastruktuureihin sekä ympäristöön tehtävien investointien välillä vastaa nyt paremmin parlamentin suositusta. Rahastojen soveltamisessa ei ole todettu yhtään petosta, ja tietyt tilastolliset kriteerit on täytetty asianmukaisesti.
Emme kuitenkaan ole tilintarkastustuomioistuin. Jäimme kaipaamaan näissä vuosikertomuksissa laadullista analyysia: haluamme tietää, millaisia laadullisia, taloudellisia ja poliittisia vaikutuksia investoinneilla on ollut, missä määrin näiden alueiden aineenvaihdunta on muuttunut, missä määrin hallitukset ovat osuneet oikeaan ja tehneet järkevästi tuottavia investointeja, kuten rakennepolitiikassa edellytetään. Tätä jäimme kaipaamaan koheesiorahaston soveltamista koskevassa vuosikertomuksessa.
Tarkoitan tätä joka suhteessa. Meidän on tulevana vuonna tarkasteltava vuosikertomuksia, joissa käsitellään rakennerahastojen ja koheesiorahaston soveltamista vuosina 2000 ja 2001. Tiedot eivät ole hyviä, mutta en halua tuomita niitä ennalta, koska jos komissio osoittaa, että rahastoja on hyödynnetty hyvin ohjelmatyön osalta, parlamentin on otettava huomioon tällainen laadullinen tekijä.

Esclopé
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, vaikka rakennerahastoja koskeva 11. vuosikertomus onkin ohjelmointikauden 1994-1999 viimeinen vuosikertomus, siitä on paljon opittavaa. Hyväksymme ensinnäkin esittelijän, Nogueira Románin, toteamuksen, joka liittyy määrällisen analyysin ja näiden varojen täsmällisen arvioimisen puuttumiseen. Euroopan on saatava todellista palautetta myöntämästään rahoituksesta yhtäältä, jotta se voisi valvoa hankkeiden tosiasiallista täytäntöönpanoa ja julkisten varojen asianmukaista käyttöä, sekä toisaalta, jotta se voisi täydellistää uusia ohjelmia.
Toisaalta alueeni asukkaat valittavat minulle aina samoista asioista: liiallisesta monimutkaisuudesta, liiallisesta byrokraattisuudesta, liiallisesta hitaudesta. Emme suosi mielestäni tarpeeksi rakenteita kehittäviä pieniä hankkeita, joita on käsiteltävä yksinkertaisesti ja nopeasti, jotta voitaisiin vastata kentän konkreettisiin tarpeisiin.
En voi olla pohtimatta ristiriitaa, joka vallitsee yhtäältä sen välillä, että halutaan suosia työllisyyttä, etenkin Lissabonin Eurooppa-neuvoston julkilausumien valossa, ja toisaalta sen välillä, että halutaan pysytellä etäällä mikroyrityksien ja pk-yrityksien pienistä hankkeista, vaikka kaikki kuitenkin myöntävät, että mikroyritykset ja pk-yritykset ovat ensisijaisia työpaikkojen luojia. On olennaisen tärkeää, että pyrimme kaikki yhdessä, komissiosta alkaen, lähentymään kaikkia kansalaisia.
Lopuksi haluaisin ottaa kantaa käytäntöön, jota pidän itse epänormaalina ja perusteettomana. Tarkoitan nimittäin komission harjoittamaa mahdollista kiristystä - ja punnitsen sanani tarkasti - jossa on kyse siitä, että rahoitusta myönnetään vain, jos komission sanelemia ympäristövelvoitteita noudatetaan ankarasti. Olen täysin samaa mieltä, että on entistä tärkeämpää kunnioittaa ympäristöä, mutta olen aivan yhtä lailla eri mieltä tästä vale-ekologisesta sanelupolitiikasta. Kyse on mielestäni siitä, että näiden varojen käytön tavoitteet vääristyvät; on muistettava, että varojen tarkoituksena on rahoittaa hankkeita, joiden avulla luodaan työpaikkoja ja varallisuutta, jotta voitaisiin torjua Euroopan eri alueiden välistä taloudellista epätasapainoa.
Koska taloudellinen koheesio on edelleen epätyydyttävää, päätän puheenvuoroni pohtimalla todellista tahtoa, joka piilee rakennerahasto- ja koheesiopolitiikan takana: onko kyse painostuskeinosta vai todellisesta taloudellisesta tuesta? Kysymys on esittämisen arvoinen.

Barnier
Arvoisa puhemies, kiitän teitä molempia, jäsen Marques ja jäsen Nogueira Román, mietintöjenne laadukkuudesta, ja kiitän jokaista puhujaa heidän huomioistaan.
Marquesin mietinnöstä haluaisin huomauttaa, että on totta, että kertomus, joka koskee vuotta 1999, ilmestyi myöhään, tammikuussa 2001. Hyvä esittelijä, se johtui pääosastomme uudelleen järjestelyyn liittyneistä ongelmista. Voin vakuuttaa teille jo nyt, että kertomus, joka koskee varainhoitovuotta 2000, on saatettu päätökseen, ja kollegio hyväksyy sen todennäköisesti lokakuun alussa.
Tarkastelen nopeasti neljää opetusta. Ensinnäkin määrärahat on saatu kokonaisuudessaan sidottua koko ohjelmointikaudella. On totta, että vuonna 1999 osoitettuja määrärahoja ei sidottu kokonaisuudessaan ja että vain 91,6 prosenttia saatavilla olevista maksumäärärahoista toteutui. Se, että määrärahoja ei käytetty kokonaisuudessaan, johtuu tosiasiassa siitä, että komissiolle esitettiin useita anomuksia joulukuussa 1999. Mikä myönteistä, vuonna 1999 ei havaittu kuitenkaan petoksia tai päällekkäistä rahoitusta koheesiorahastojen ja muiden yhteisön rahoitusvälineiden välillä. Olen tiedottanut ja tiedotan edelleen parlamentille, miten talousarvion toteuttaminen edistyy.
Toiseksi mainitsen tasapainon liikenneinfrastruktuuriin ja ympäristöön liittyvien sijoituksien välillä; pidän asiaa yhtä tärkeänä kuin tekin.
Kolmanneksi ymmärrän, että kehotatte komissiota tarjoamaan enemmän resursseja paikan päällä tehtäviä tarkastuksia varten, ja tuen teitä siinä. Yksikköjen uudelleen järjestely ja etenkin valvontatoimien hajauttaminen vaikutti tähänkin asiaan. Pääosastomme tehtävänä on tästä lähtien valvoa paikan päällä koheesiorahaston interventioita, mutta myös kaikkia niitä toimia, joiden rahoittamiseen rakennerahastot osallistuvat.
Jäsen Marques, neljänneksi uudet säännöt, jotka koskevat kautta 2000-2006, edistivät merkittävästi koheesiorahaston ja rakennerahastojen yhteensovittamista, ja pääosaston puitteissa ryhdyttiin hallinnoimaan yhdennetyllä tavalla eri yksikköjä, jotka perustuvat koheesiorahastoihin ja muihin rakennerahastoihin.
Arvoisa puhemies, vastasin tässä suosituksenne mukaisesti lyhytsanaisesti Marquesin mietinnöstä poimimaani neljään kohtaan; kiitän Marquesia.
Haluan kiittää myös Nogueira Románin mietinnön laadukkuutta ja esittää siitä samoin neljä huomautusta. Ensinnäkin mitä tulee määrärahojen toteuttamiseen vuonna 1999, 99 prosenttia kauden 1994-1999 määrärahoista sidottiin ja 75 prosenttia maksettiin. Luku on mielestäni kokonaisvaltaisesti tyydyttävä. Hyvät parlamentin jäsenet, kuten tiedätte, paikan päällä suoritettavat maksut voidaan sääntöjen mukaisesti maksaa 31. joulukuuta 2001 mennessä. Maksumäärärahat toteutetaan ymmärtääkseni kokonaisuudessaan, ja olen tehnyt kahden vuoden ajan työtä - joka oli aloitettu jo ennen kuin ryhdyin toimeen - jäsenvaltioiden kanssa, jotta voisimme taata, että maksumäärärahat käytetään mahdollisimman hyvin. Pittella mainitsi taannoin suhtautuvansa asiaan huolestuneesti. Joidenkin ohjelmien käynnistymisvaikeuksista vuosina 1994 ja 1995 on siis päästy, kun kyse on useimmista ohjelmoitavista toimista. Myös yhteisöaloiteohjelmien toteuttamista on parannettu, vaikka niihin liittyvät viivästykset olivatkin pahimmasta päästä. Esittelijä huomauttaa toki perustellusti, että maksamatta olevia määrärahoja oli runsaasti vuoden 1999 lopussa. Syynä on ensisijaisesti sitoumuksien kerääntyminen ohjelmointikauden loppuun. Haluan kuitenkin täsmentää, että tilanne parani huomattavasti vuonna 2000, koska vuoden 1999 loppuun mennessä maksettavien määrärahojen määrä laski 47 prosenttia. Voidakseen antaa parlamentille lisätietoja asiasta komissio laati kesäkuun 2001 lopussa täydellisen selonteon kaikkien menoluokkien epäsäännönmukaisista maksamattomista määrärahoista.
Toiseksi esittelijä oli tyytyväinen, että vuoden 1999 horisontaalisena teemana olivat naisten ja miesten yhtäläisiä mahdollisuuksia edistävät toimet rakennerahastoihin liittyvissä ohjelmissa. Kun on kyse nykyisen kauden rakennerahastoista, voin vakuuttaa, että naisten ja miesten yhtäläiset mahdollisuudet olivat eräs valintaperusteista, joiden mukaan jäsenvaltioiden suunnitelmat hyväksyttiin, ja voitte luottaa siihen, että Anna Diamantopoulou suhtautuu asiaan hyvin tarkkaavaisesti, samoin kuin Kratsa-Tsagaropoulou ja Avilés Perea, kuten mainitsin aikaisemmin. Kun on kyse kaudesta 1994-1999, jäsenvaltioiden ei kuitenkaan tarvinnut antaa tietoja naisia huomioivista toimista rakennerahastoihin liittyvissä ohjelmissa. Näin ollen, meillä ei ole yksityiskohtaisia tietoja näistä asioista kyseisellä ohjelmointikaudella.
Kolmanneksi täydentävyyden periaate on esittelijälle ja toisinaan itsellenikin suuri kysymysmerkki. Tältä osin voin vakuuttaa, että komissio on tarkastanut, että periaatetta noudatetaan kautta 2000-2006 koskevien uusien ohjelmien ennakkoarvioinnissa. Mitä tulee edelliseen kauteen, komissio päättää täydentävyyden periaatetta koskevan lopullisen tarkastuksensa vuoden 2002 lopussa. Olen kanssanne samaa mieltä, että seuraamuksia on tiukennettava, jos jokin jäsenvaltio ei noudata täydentävyyden periaatetta. Hyvät parlamentin jäsenet, tiedätte, että kauden 2000-2006 varoja koskevassa asetuksessa ei määrätä tällaisista seuraamuksista. Lakiasäätävä elin eli pääasiassa neuvosto vastusti asiaa lujasti, kun asetus hyväksyttiin. Käytössämme on kuitenkin joitakin keinoja, jos täydentävyyden periaatteen noudattamista ei tarkasteta, ja jos se on tarpeen, turvaudun näihin keinoihin neuvoteltuani kollegojeni kanssa.
Lopuksi, kun on kyse arvioinnista ja valvonnasta, kuten tiedätte, puolessavälissä tapahtuva ennakkoarviointi tai taannehtiva arviointi sisällytettiin kokonaisuudessaan ohjelmointiprosessiin uudella kaudella 2000-2006. Komissio on juuri ryhtynyt arvioimaan taannehtivasti kauden 1994-1999 tavoitteita 1 ja 2 sekä arvioimaan aihekohtaisesti tietoyhteiskuntaa, kestävää kehitystä ja pieniä ja keskisuuria yrityksiä. Näistä arvioinneista, kuten niistä arvioinneista, jotka tehdään ohjelmointiprosessin puolessavälissä, vuonna 2003, saadaan vastaukset vielä avoimiin kysymyksiin, ja ilmoitan luonnollisesti tulokset Euroopan parlamentille.
Neljänneksi valvontaan suhtaudutaan yhtä valppaasti, mutta komission valvontatehtävä on tästä lähtien erilainen. Te tiedätte, että paikan päällä suoritettava valvonta kuuluu nyt jäsenvaltioiden tehtäviin, ja niiden on annettava aiheesta säännöllisesti selonteko komissiolle. Tarkastamme puolestamme, että jokaisessa jäsenvaltiossa on käytössä luotettava järjestelmä, jonka avulla voidaan suorittaa täysimääräistä valvontaa paikan päällä ja jokaisen jäsenvaltion osalta. Lopuksi, haluan korostaa, että paikan päällä suoritettujen valvontatehtävien määrä nousi vuonna 1999 120 valvontatehtävään verrattuna vuoden 1998 100 tehtävään.
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, muistutan vielä, että komissio on sitoutunut noudattamaan rakennerahastojen perusperiaatteita: keskittämistä, täydentävyyttä ja kumppanuutta sekä parasta mahdollista yhteensovittamista koheesiorahaston kanssa.
Hyvät esittelijät, kehotatte meitä mietinnöissänne parantamaan suorituskykyämme ja lisäämään valppauttamme. Haluan sanoa teille, että luotan siihen, että tuotamme teille vielä suurempaa tyydytystä, kun tarkastelemme vuoden 2000 tuloksia ja arviointia. Vuonna 2000 aloitettiin uusi ohjelmointikausi ja ryhdyttiin noudattamaan uusia sääntöjä. Voimme mielestäni esittää teille enemmänkin myönteisiä tuloksia, jotka vastaavat omia toiveitanne ja omaa valppauttanne.

Puhemies
Paljon kiitoksia, arvoisa komission jäsen.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 11.00.

Naisten sukupuolielinten silpominen
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana Valenciano Martínez-Orozcon laatima naisten oikeuksien ja tasa-arvoasioiden valiokunnan mietintö (A5-0285/2001) naisten sukupuolielinten silpomisesta [2001/ 2035(INI)].

Valenciano Martínez-Orozco
. (ES) Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, arvoisat komission jäsenet, 130 miljoonaa naista maailmassa on joutunut sukupuolielinten silpomisen kohteeksi. Kaksi miljoonaa tyttölasta joutuu vuosittain tämän hirveän käytännön kohteeksi. Euroopan parlamentin on tänään otettava puheeksi näiden miljoonien naisten kohtalo.
Olemme pyrkineet työskentelemään yhteisymmärryksessä kaikkien poliittisten ryhmien kanssa laatiessamme tätä mietintöä. Olemme kuulleet asiantuntijoiden, asianomaisten hallitusten ja kansalaisjärjestöjen mielipiteitä. Tavoitteenamme on saada naisten sukupuolielinten silpomista harjoittavat yhteisöt vakuuttuneiksi, että tämä käytäntö on lopetettava.
Tavalla poistaa kokonaan tai osittain naisen sukupuolielimet on juurensa äärimmäisen epäoikeudenmukaisessa käsityksessä asemasta, joka naisilla on yhteiskunnassa; tämän käsityksen mukaan naiset ovat alempiarvoisia kansalaisia, joiden valvominen kuuluu heistä päättäville henkilöille, useimmissa tapauksissa miehille.
Tällaisten perinteiden puolustamisella on mielestämme erittäin selkeä raja. Rajana on ihmisoikeuksien puolustaminen. Minkään perinteen nimissä ei voida hyväksyä, että naisia silvotaan pahoin tavalla, joka on peruuttamaton heidän loppuelämänsä ajan. Tästä syystä on erittäin tärkeää tiedottaa, kouluttaa ja valistaa silpomisen seurauksista, jotka ovat naisten elämän kannalta tuhoisia, vaikka suurin osa heistä ei tiedä sitä. He kärsivät peruuttamattomasta amputoinnista, mutta he eivät edes tiedä, mitkä ovat sen todellisia seurauksia.
Olemme laatineet mietinnön, jossa komissiota, neuvostoa ja jäsenvaltioita pyydetään laatimaan kokonaisstrategia, jossa ei olisi kyse vain rankaisemisesta vaan joka kattaisi kaikki kysymyksen osa-alueet: sosiaalisen ja terveydenhoidollisen, oikeudellisen, juridisen, poliittisen ja niin edelleen. Olemme katsoneet, että naisten sukupuolielinten silpominen on vakava hyökkäys ihmisoikeuksia vastaan, ja tästä lähtökohdasta käsin pyydämme jotakin, mikä on sen looginen seuraus: turvapaikkaoikeuden myöntämistä niille naisille, jotka haluavat paeta tällaista tilannetta, heidän ottamistaan vastaan, jotta he voivat paeta käytäntöä, joka on heidän elämässään peruuttamaton.
Geneven yleissopimuksen ja pakolaisen oikeusaseman mukaan sukupuoleen perustuva vaino on riittävä syy turvapaikkaoikeuden myöntämiseen. Sukupuoleen perustuvasta vainosta ei ole olemassa tämän selkeämpää esimerkkiä. Ihmiset voivat luopua poliittisista näkemyksistään. Ihmiset voivat luopua uskonnollisista näkemyksistään. On kuitenkin mahdotonta luopua sukupuolesta, joka ihmisellä syntyessään on. Kun kyse on siis perusoikeuksien julmasta loukkauksesta, on tärkeää, että annamme naisille mahdollisuuden pakolaisen oikeusasemaan. Luulen, että komission lähipäivinä antama direktiivi niistä vaatimuksista, jotka pakolaisen oikeusasemaa hakevien kolmansien maiden asukkaiden on täytettävä, on tämänsuuntainen, ja tämä on erittäin tärkeää. Mielestämme tämä on periaatekysymys, emmekä voi luopua vaatimuksestamme.
Mietinnössä niin ikään kehotetaan lisäämään ulkopuolelle suuntautuvaa tukea niihin afrikkalaisiin maihin, jotka ovat ottaneet käyttöön lainsäädäntötoimia ja hallinnollisia toimia, joilla kielletään tämä käytäntö ja määrätään siitä rangaistus. Pyydämme myös Euroopan komissiota toimimaan kiinteästi yhteistyössä kansalaisjärjestöjen kanssa, sillä ne tekevät paikan päällä valtavasti työtä ja usein vielä erittäin niukoin resurssein. Pyydämme myös vetoamaan ihmisoikeuksia koskevaan lausekkeeseen, jotta sukupuolielinten silpomisen torjunnalla olisi korostettu asema suhteissa kolmansiin maihin, etenkin maihin, joilla on Euroopan unionin kanssa läheiset suhteet Cotonoun sopimuksen perusteella.
Hyvät parlamentin jäsenet, monet naiset, tuhannet afrikkalaiset naiset, odottavat, mitä sanottavaa meillä on tässä asiassa. Ongelma ei koske pelkästään afrikkalaisia naisia. Ongelma koskee kaikkia miehiä ja naisia, koska kyse on perusluonteisista ihmisoikeuksista. Naiset odottavat, ja meidän on annettava heille pikainen vastaus.

Dell'Alba
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, oikaisen erään asian: pidän puheenvuoron kehitysyhteistyövaliokunnan nimissä, en maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokunnan nimissä.
Olen erityisen tyytyväinen, että minut nimitettiin esittelijäksi, kun on kyse tästä ratkaisevan tärkeästä kysymyksestä, joka koskettaa monia kehitysmaiden naisia unionin ulkopuolella. Olen tyytyväinen, koska komissio hyväksyi lausuntoni yksimielisesti. Yksimielisesti tehtyihin päätöksiin suhtaudutaan usein kielteisesti, koska tällöin epäillään, että asiaan ei ole keskitytty kunnolla. Olen kuitenkin sitä mieltä, että komissio ja kehitysyhteistyövaliokunnan jäsenet äänestivät tässä tapauksessa harkiten, koska he olivat vakuuttuneita eri kohdista, joista lausuntomme muodostuu.
Haluaisin kiinnittää kollegojen huomion kahteen kohtaan yksimielisen äänestystuloksen ohella, koska se on jotakuinkin ristiriidassa keskustelun kanssa, jota käydään vielä joissakin poliittisissa ryhmissä.
Ensinnäkin turvapaikkaoikeudesta. Suosittelimme, ja Valenciano ehdotti mietinnössään, neuvostolle, komissiolle ja jäsenvaltioille, että turvapaikkaoikeuden myöntämisperusteisiin EU:ssa kuuluisi nimenomaan sukupuolielinten silpomisvaarassa oleminen. Tämä on hyvin tärkeää. Tämä hyväksyttiin yksimielisesti. Toivon siis, että suuri osa parlamentistamme äänestää huomenna myös kohdan puolesta.
Arvoisa puhemies, sitten vielä rahasta. Olemme anoneet kymmentämiljoonaa euroa voidaksemme rahoittaa kaikkia ponnistuksia, joiden tarkoituksena on auttaa näitä maita eroon tästä kierteestä. Toivon, että parlamentti äänestää huomenna anomuksen puolesta ja että talousarvion valvontavaliokunta toimii samoin, koska kehitysyhteistyövaliokunta ei ole toistaiseksi tehnyt niin.

Turco
. (IT) Arvoisa puhemies, haluaisin aivan ensimmäiseksi kiittää kollega Valencianoa hänen tekemästään työstä, jonka lähtökohtana on 316 kollegan allekirjoittama päätöslauselma. Ehkä myös tästä syystä kansalaisvapauksia käsittelevä valiokunta hyväksyi mietinnön yksimielisesti. Ratkaiseva seikka, josta kollegat Dell'Alba ja Valenciano puhuivat, eli turvapaikkaoikeuden tunnustaminen, oli myös meidän valiokunnallemme tämän taistelun ratkaisevia, merkittäviä käännekohtia.
Haluaisin palauttaa mieliin kaksi aiemmin mainittua lukua: 130 miljoonaa uhria eri puolilla maailmaa; 2 miljoonan tytön sukupuolielimet silvotaan joka vuosi. Valiokuntamme katsoo, että erilaisten koulutus- ja tiedotusaloitteiden, humanitaaristen, sosiaalisten, terveydellisten ja tukialoitteiden ja ennen muuta kansalaisjärjestöjen toiminnan lisäksi tarvitaan aivan erityistä aloitetta: jäsenvaltioita on pyydettävä varmistamaan, että naisten sukupuolielinten silpomiset estetään rangaistuksin soveltamalla tiukasti olemassa olevia määräyksiä, joissa oikeus terveyteen ja henkilökohtaiseen koskemattomuuteen määritellään perusoikeudeksi, sekä rikoslain määräyksiä, joissa kielletään kaikenlainen tahallinen perusoikeutta loukkaava toiminta. Esitämme siis, että minkäänlainen vetoaminen kulttuurista johtuvaan poikkeukseen tai kulttuurin moninaisuuteen ei oikeuta kyseenalaistamaan tai lieventämään kyseistä perusoikeutta ja siihen liittyvää oikeudellista suojelua, joka jäsenvaltion on tarjottava.
Toivomme siis, että komissio, neuvosto ja jäsenvaltiot voivat ja haluavat ryhtyä kiireellisesti konkreettisiin toimiin päätöslauselmiemme vuoksi.

Puhemies
Paljon kiitoksia, jäsen Turco.
Esityslistan mukaisesti keskeytämme istunnon klo 21:een asti, jolloin keskustelu jatkuu. Toivon, että voimanne palautuvat sopivasti, jotta olisitte täällä tasan klo 21.
Paljon kiitoksia, arvoisa komission jäsen. Paljon kiitoksia, hyvät kollegat.
(Istunto keskeytettiin klo 20.00 ja sitä jatkettiin klo 21.00.)

Avilés Perea
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, käsittelemme naisten oikeuksien valiokunnan valiokunta-aloitteista mietintöä, jossa tarkastellaan vakavaa ongelmaa, nimittäin erittäin monien naisten ja tyttölasten sukupuolielinten silpomista. Tämä ikivanha käytäntö on sen uhriksi joutuneiden tyttölasten ja naisten perusoikeuksien loukkaus, ja näin ollen se merkitsee hyökkäystä perussopimuksissa ja Yhdistyneiden Kansakuntien julistuksissa vahvistettuja perusluonteisia ihmisoikeuksia vastaan.
Mietinnössä ehdotetaan suojelun laajentamista ja ennaltaehkäisyä kaikissa niissä maissa, joissa silpomista harjoitetaan, ja myös Euroopan unionissa, jossa - kuten tiedämme - sitä harjoitetaan edelleen maahanmuuttajayhteisössä tai josta matkustetaan lähtömaahan, jossa sukupuolielinten silpominen suoritetaan; tällainen käytäntö on juurtunut syvälle monien Afrikan kansojen ja joidenkin Aasian kansojen tapoihin.
Ainoastaan ennaltaehkäisy, johon liittyy tiedotuskampanjoita ja jossa selvitetään tämän käytännön peruuttamattomat seuraukset, auttaa käytännön poistamisessa. Tarvitaan kansalaisjärjestöjen toteuttamia kampanjoja, joihin hallitukset kuitenkin vakaasti sitoutuvat ja joita erityisesti uskonnolliset johtajat päättäväisesti tukevat; tarvitaan poika- ja tyttölapsille suunnattuja koulutuskampanjoita kouluissa, niin kuin Burkina Fasossa on varsin menestyksekkäästi tehty, kuten ensimmäinen nainen kertoi meille tänään.
Sukupuolielinten silpomisen pitäminen rikoksena sekä siinä maassa, jossa sitä harjoitetaan, että silloin, kun se toteutetaan toisessa maassa, toisin sanoen rikoksen eksterritoriaalisuus, auttaa tehokkaasti käytännön poistamisessa. Vakavissa tapauksissa jotkin maat myöntävät turvapaikkaoikeuden, ja tähän pyritään direktiivissä, jossa puhutaan turvapaikkaoikeudesta sukupuoleen perustuvan syrjinnän nojalla. Kaikkien oletettujen uhrien, toisin sanoen miljoonien tyttölasten ja nuorten naisten, yleinen turvapaikkaoikeus ei mielestämme riitä. Emme voi avata ovia, joita emme enää voi sulkea, emmekä voi Euroopan unionissa ottaa vastaan kaikkia oletettuja uhreja, jotka haluavat lähteä kotimaastaan tästä syystä. Totuus on, ettemme voi tehdä niin, vaikka haluaisimmekin.
Tältä kohdin kansanpuolueen ryhmä on eri mieltä mietinnöstä, ja mikäli se hyväksytään, voi olla, että ryhmämme pidättäytyy lopulta äänestämästä. Se on valitettavaa, koska mietinnössä on monta myönteistä seikkaa, etenkin tarve sisällyttää sukupuolielinten silpomisen torjunta kaikkiin kehitysyhteistyöohjelmiin ja antaa niihin riittävästi määrärahoja sekä vaatimus siitä, että niiden valtioiden hallitukset, joissa sitä harjoitetaan, sitoutuvat todella sen poistamiseen.
Tuomitsemme kansanpuolueen ryhmässä jyrkästi sukupuolielinten silpomisen ja puolustamme kaikkien naisten oikeutta fyysiseen koskemattomuuteen, täysipainoiseen seksuaalisuuteen ja siihen, että he voivat päättää omasta tulevaisuudestaan, vaikka päätös olisi ristiriidassa kansan menneisyyden kanssa. Puolustamme naisten oikeutta ihmisinä, joilla on täydet takuut elämästään, missä he sitten ovatkin, ja sitoudumme edelleen työskentelemään tämän hirveän käytännön poistamiseksi riippumatta siitä, mitä mietinnölle tapahtuu.

Gröner
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät naiskollegat ja muutamat mieskollegat, kiitän erityisesti esittelijä Valencianoa, joka on laatinut tämän erinomaisen mietinnön, jonka viesti on hyvin selvä: naisten sukupuolielinten silpominen on ihmisoikeusrikkomus! Tämän ihmisoikeusrikkomuksen oikeuttamiseksi esitetyt syyt ovat monenlaisia ja perustuvat perinteeseen ja uskontoon. Todellisuudessa kyse on keinosta ylläpitää naisten alistamista. Naiset, jotka haluavat välttyä sukupuolielinten silpomiselta, joutuvat varautumaan yhteiskunnasta eristämiseen eli sanoin kuvaamattomaan köyhyyteen ja syrjintään.
Heidän kokemaansa väkivaltaa sekä parantumattomia ruumiillisia, henkisiä ja terveydellisiä vaurioita ei juuri huomioida. Pekingissä vuonna 1995 pidetyssä naisten maailmankonferenssissa aloitettiin ensimmäinen maailmanlaajuinen keskustelu- ja solidaarisuusprosessi ja vaadittiin yhteisiä kansainvälisiä toimia. Naisten sukupuolielimiä silvotaan Euroopassakin, ja tähän tekoon syyllistyneitä ja heidän rikostovereitaan on lisäksi paljon. Vaikka FGM (female genital mutilation), kuten naisten sukupuolielinten silpominen lyhennetään, on useissa maissa rangaistava teko, tiedotusvälineet ja avustusjärjestöt kertovat, että pelkästään Saksassa arvioidaan olevan 5000 uhria vuodessa ja suunnilleen neljä kertaa niin paljon niitä tapauksia, joissa tytöt lähetetään silvottavaksi kotimaahansa.
Häikäilemättömät lääkärit ja muut henkilöt ansaitsevat 1 0003 000 Saksan markkaa potilaalta. Sosiaalidemokraattinen ryhmä vaatii turvapaikkaoikeuden myöntämistä niille naisille, joita uhkaa silpominen, teon tekijöiden rankaisemista ja ekstraterritoriaalisuusperiaatteen noudattamista.
Teen asian aivan selväksi: turvapaikkaoikeus on ryhmälleni tärkeä asia, emmekä ymmärrä laisinkaan, että osa PPE:n ryhmästä tai koko ryhmä aikoo äänestää tyhjää tässä asiassa, ei kannata mietintöä ja jättää naiset näin pulaan. Tietämättömyyden ja alistamisen vastaista taistelua on käytävä kansainvälisesti, ja siksi Sosialistinen Internationaali on käynnistänyt maailmanlaajuisen kampanjan naisiin kohdistuvaa väkivaltaa vastaan. FGM on jo kielletty 15 maassa, ja niihin kuuluu yhdeksän Afrikan maata. Lisää apua on saatava. Saksan hallitus on jo myöntänyt 3,8 miljoonaa Saksan markkaa selvityksiin ja hankkeisiin. EU auttaa Daphne-ohjelmalla. Nämä ovat kuitenkin vain pisaroita meressä.
Meidän on käytävä yhdessä taisteluun lisääntymisterveyden puolesta, aidsia vastaan ja sukupuolielinten silpomista vastaan. Silloin meillä on tilaisuus saavuttaa naiset ja auttaa heitä.

Van der Laan
Arvoisa puhemies, aluksi kiitokseni esittelijä Valencianolle, joka on puuttunut erinomaisessa mietinnössään tähän arkaan aiheeseen selkeällä ja voimakkaalla tavalla. Siksi Euroopan liberaali- ja demokraattipuolueen ryhmä kannattaa tätä mietintöä.
Naisten ja tyttöjen sukupuolielinten silpominen on kauhistuttava loukkaus perusluonteisia ihmisoikeuksia vastaan. Jo yli 130 miljoonaa naista on joutunut sen uhriksi, ja uhrien määrä kasvaa vuosittain vielä kahdella miljoonalla. Euroopan on siksi tehtävä kaikkensa tämän ilmiön torjumiseksi, missä sitä sitten esiintyykin.
Myös minä olen ymmärtänyt, että jotkut parlamentin jäsenet harkitsevat äänestävänsä tätä mietintöä vastaan sen turvapaikka-asioita ja ekstraterritoriaalisuutta koskevien osien osalta. Haluan kuitenkin yrittää rauhoittaa kaikkia. Tarkastellessamme nykyistä turvapaikkakäytäntöä havaitsemme, että sukupuolielinten silpominen on jo turvapaikan peruste suurimmassa osassa 15 jäsenvaltiosta. Tämä on mielestäni oikein. Mietinnössä ei siis tehdä enempää kuin käsitellään nykyisiä käytäntöjä.
Ekstraterritoriaalisuuden periaate on nykyisin itse asiassa voimassa pelkästään lapsiseksiturismin tapauksessa, mutta sen olisi myös oltava voimassa silvottujen naisten ja vaarassa olevien naisten tapauksessa. Tämä on nimittäin ainoa tapa välttää sitä, että esimerkiksi somalialaista alkuperää olevat EU:n kansalaiset ottavat kesäloman aikana tyttärensä mukaan Somaliaan antaakseen silpoa hänen sukupuolielimensä siellä. Jos nämä ihmiset tietävät, että he Eurooppaan palatessaan ovat vaarassa joutua oikeuteen, silloin annamme vanhemmille aseen suojella tyttäriään yhteisön painetta vastaan.
Sitten lopuksi, esitän huomautuksen niille, jotka eivät halua puuttua sukupuolielinten silpomiseen, koska silpominen olisi tietyn kulttuurin tai uskonnon ilmaus. Kaikissa maissa, joissa sukupuolielinten silpomista esiintyy, toimii paikallisia toimintaryhmiä, joilla on kampanjoita sen lopettamiseksi. Ei ole siis kysymys siitä, että asetamme läntisiä normejamme. Ei, meidän on tuettava juuri näitä naisia osoittamalla solidaarisuuttamme huomisessa äänestyksessä. Myöskään Koraani ei anna sijaa silpomiselle. Näitä käytäntöjä esiintyy kuitenkin pääasiassa islamilaisissa maissa. Tässä on siksi myös tehtävä imaameille auttaa tämän ilmiön juurimisessa. Se on juuri nyt hyvin tärkeää, koska emme voi käyttää islamin kielteistä kaavamaistamista nykyisessä herkässä ilmapiirissä. Sukupuolielinten silpominen ei ole uskonnollinen ilmiö vaan perustavaa laatua olevan ihmisoikeuden loukkaus.

Sörensen
Arvoisa puhemies ja arvoisat kollegat, aluksi haluan kiittää koko ryhmäni nimissä kollega Valencianoa tästä erinomaisesta mietinnöstä ja siihen sisältyvistä suosituksista, jotka hyväksyn 200-prosenttisesti.
Ylivoimaisesti suurin osa naisista, joiden sukupuolielimet on silvottu - tässä puhutaan 130 miljoonasta ihmisestä - asuu Afrikassa. Varmasti 28:ssa Afrikan maassa, jotka sijaitsevat päiväntasaajan ja kravun kääntöpiirin välissä, naisten ympärileikkauksia toteutetaan järjestelmällisesti. Afrikan ulkopuolella se on tavanomaista Kaakkois-Aasiassa, muun muassa Indonesiassa, Sri Lankassa ja Malesiassa, sekä Arabian niemimaalla Jemenissä, Omanissa ja Yhdistyneissä arabiemiirikunnissa. Jopa Egyptissä harvat sfinksiä katsomaan menevät matkailijat tietävät, että 90 prosenttia naisista on ympärileikattu. Jotkut näistä naisista ovat kuitenkin paenneet Eurooppaan pelastaakseen tyttärensä tältä käsittelyltä tai antaakseen leikata itsensä täällä kipujen lievittämiseksi. Jos tällainen nainen palaisi kotimaahansa, hänet torjuttaisiin. Maahanmuuttajatyttöjen kesälomamatka heidän alkuperämaahansa saattaa puolestaan muuttua painajaiseksi, kun perheenjäsenet katsovat tarpeelliseksi jatkaa perinnettä.
Olen panostanut vuosien ajan sellaisten naisten auttamiseen, jotka ovat joutuneet ihmiskaupan uhriksi. Omasta kokemuksestani tiedän, että ympärileikattuja naisia pidetään usein roskaväkenä ja myydään siksi prostituoiduiksi. Näin he joutuvat kahteen kertaan uhriksi.
Afrikkalaiset tytöt, jotka työskentelevät päivästä toiseen ilotaloissa ja joiden sukupuolielimet silvotaan ja jotka myydään moneen kertaan, odottavat asiakkaita maksaakseen velkansa takaisin. Vaadin siksi jälleen jäsenvaltioita ja komissiota tunnustamaan sukupuolielinten silpomisen tai sen uhan sukupuolisidonnaiseksi syyksi turvapaikan myöntämiseen. Wienin yleissopimuksen mahdollisen muuttamisen taakse ei saa piiloutua.
Pyydän niitä tämän parlamentin jäseniä, joilla on vaikeuksia tässä asiassa, katsomaan videoita, joita on tehty näistä "juhlallisista tapahtumista", kuten asiaa joskus kutsutaan näissä maissa. On oleellisen tärkeää, että hiljaisuus tämän tabun ympärillä murretaan. Siksi on edistettävä paikan päällä toteutettavia koulutusohjelmia sekä sitä, että kyseiset maahanmuuttajat Euroopassa tiedostavat tämän asian. Emme voi edelleen sallia, että tätä vakavaa ihmisoikeuksien ja naisten ihmisarvon loukkaamista harjoitetaan kansallisten tapojen ja perinteiden varjolla
Haluan myös käyttää tätä tilaisuutta sanoakseni, että ryhmämme ei aio käyttää puheenvuoroa seuraavasta esittelijä Smetin mietinnöstä, koska mietintö on laadultaan eriomainen. Mietintö on täydellinen.
Lopuksi kiitän vielä kerran esittelijä Valencianoa hänen tekemästään työstä.

Bonino
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, tämän rohkean mietinnön merkitys ja ainutlaatuisuus verrattuna muihin raportteihin ja asiakirjoihin, joita kansainvälisissä elimissä on toki laadittu lukuisia, on, että siinä käsitellään jossittelematta ja ilman tekopyhiä myönnytyksiä naisten sukupuolielinten silpomista ongelmana, joka koskee satojen ja tuhansien naisten vapautta, ihmisarvoa, oikeuksia ja ihmisoikeuksia maailmassa. Elena Valenciano, jolla toivottavasti on meidän kaikkien tuki, ei tarjoa tekopyhiä myönnytyksiä ns. perinteiden kunnioittamiselle tai kulttuurirelativismille, josta kovin usein kuulemme puhuttavan; hän ei tarjoa minkäänlaista mahdollisuutta lunastaa halvalla hyvä omatunto, joka toisinaan on ominaista kannanotoillemme. Totta tosin on, että vaikka hän korostaakin osin kriminalisointia ja siis rangaistuksia, hän ehdottaa useita toimia, jotka juuri meidän, eri toimielinten - komission ja neuvoston - on pantava täytäntöön.
Haluan kuitenkin sanoa yhden asian kollega Perealle, jota arvostan suuresti. Otitte esille epätodellisen esimerkin perustelemalla turvapaikkaoikeuden epäämistä sillä, että näin avaisimme ovet miljoonille turvaa hakeville naisille. Kuulkaahan, kollega, jos olisi miljoonia naisia tai tyttöjä, joilla olisi mahdollisuus kapinoida, ottaa riski ja karata perheen, yhteiskunnan ja miesten valvonnasta, tämä ongelma olisi jo ratkaistu. Tätä ongelmaa ei siis ole: valitettavasti ei ole tuhansia tai miljoonia tyttöjä tai naisia, joilla nykyään olisi mahdollisuus kapinoida, ottaa riski ja mennä lähetystön ovelle pyytämään turvapaikkaa. Olemme tilanteessa, jossa tätä rohkeutta löytyy hyvin harvoilta, todella hyvin harvoilta naisilta, ja ajatus, että sulkisimme ovet jopa näiltä harvoilta naisilta - pyydän teitä harkitsemaan tätä vielä - ei ole vastuullinen ja vakava lähestymistapa. Se johtaa meidät takaisin tilanteeseen, jossa on vain halpahintaisia saarnoja, hyvän omantunnon lunastamista halvalla, sen meille, tälle liberaalille, sivistyneelle, demokraattiselle ja kaikkien oikeuksia kunnioittavalle Euroopalle, kuuluvan vastuun pakoilua. Tämän - uskon niin - haluamme sanoa mietinnöllämme huomenna: haluamme sanoa, että kannatamme maailmaa, jossa ihmiset ovat samanarvoisia. Olen vakuuttunut, että jos tällaiset julmat silpomiset olisivat kohdistuneet miespuolisiin kollegoihimme, ongelma olisi ehkä ratkaistu jo ajat sitten. Mutta ongelma on, että maailma ei ole vielä sellainen, ja meidän, tämän toimielimen, tehtävä on toimia tässä esimerkkinä.
Viimeisen huomautuksen osoitan kollegoille, jotka kuuluvat myös kehitysyhteistyövaliokuntaan. Minulla on tänään tapaaminen AKT-maiden pääsihteerin, suurlähettiläs Goulonganan kanssa, joka ilmaisi olevansa valmis ottamaan tämän aiheen käsiteltäväksi seuraavassa AKT-maiden ja EU:n välisessä yhteiskokouksessa, joka järjestetään Brysselissä lokakuun lopussa. Tiedän, että esityslistoja ei muuteta helposti, joten ehkä on liian myöhäistä, mutta kai asian poliittinen huomioarvo varmistaa, että joustavuus voittaa järjestelmän jäykkyyden! Kai siinä on ero, jonka voimme tuoda painokkaasti esille! Minä toivon, että istuntomme jälkeen AKT-maiden ja EU:n välinen yleiskokous hyväksyy kantamme.
Rakkaat naiskollegat, haluaisin muistuttaa kaikille teille, jotka vielä epäilette asiaa, että on todella hyvin vähän naisia, joilla on mahdollisuus, rohkeutta ja lisäksi onnea kapinoimiseen.

Schierhuber
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, olen erittäin iloinen siitä, että tämä oma-aloitteinen mietintö laadittiin. Jokainen, joka on lukenut Waris Dirien kirjan "Aavikon kukka", järkyttyy ja liikuttuu loppuiäkseen. Ajattelen nyt myös niitä 130 miljoonaa naista ja tyttöä, jotka ovat joutuneet sukupuolielinten silpomisen kohteeksi. Ja joka vuosi heitä on 2 miljoonaa lisää. Ajattelen myös useita tyttöjä, jotka menettävät siinä yhteydessä karmealla tavalla henkensä. Sallikaa minun sen tähden heti aluksi sanoa, että kannatan voimakkaasti EU:n ja sen jäsenvaltioiden yhteistä kantaa näiden toimenpiteiden lopettamiseksi, jotka vahingoittavat naisten seksuaalista ja lisääntymisterveyttä. Komission ja neuvoston on käsiteltävä näitä naisten ja tyttöjen sukupuolielinten silpomista koskevia näkökohtia osana unionin yhteistä maahanmuutto- ja turvapaikkapolitiikkaa. Samoin osana pakolaispolitiikkaa. Haluaisin teidän miettivän sitä ja se on minulle selvää , että unionissa myönnetään turvapaikka ennen kaikkea, jos sitä pyydetään poliittisista syistä viranomaisten vainon vuoksi. Sukupuolielinten silpominen kuuluu raakuuksien alueelle, ja sitä harjoittavat enimmäkseen yksityishenkilöt. Se tekee käytännön vastustamisen vieläkin vaikeammaksi. Meidän kaikkien on tehtävä käännytystyötä, tiedotettava ja koulutettava kansalaisia, ja yhteiskuntien on muututtava.
Minusta sukupuolielinten silpominen on ihmisoikeuksien loukkaus, jota en hyväksyisi missään oloissa enkä kenenkään toimesta. Tästä asiasta on keskusteltava julkisesti, ja sekä EU:n että kehitysmaiden väestö on saatava tiedostamaan asia, jotta tulevien naissukupolvien ei tarvitsisi joutua kärsimään tästä hirvittävästä silpomisesta.
Ennen kaikkea meidän on eräät edeltävistä puhujista mainitsivat tämän huolehdittava myös siitä, että estämme tämän käytännön noudattamisen jäsenvaltioissamme, sillä minäkin tiedän, että tähän liittyy erittäin suuri harmaa alue. Siksi pyydän, että teemme todella yhdessä työtä tämän käytännön lopettamiseksi.

Theorin
Arvoisa puhemies, eräässä huomiota herättäneessä ruotsalaisessa televisiodokumentissa näytettiin kaksi viikkoa sitten, kuinka uskonnolliset johtajat, kristityt ja muslimit, suosittelivat Ruotsissa sunnalaisen suuntauksen mukaista sukupuolielinten silpomista, kuinka Ruotsin kansalaiset silpovat tyttäriensä sukupuolielimiä Keniassa ja Somaliassa kesäloman aikana, kuinka ympärileikkaajia lennätetään Ruotsiin suorittamaan sukupuolielinten silpomisia ja kuinka ruotsalainen lääkäri on jättänyt kertomatta sosiaaliviranomaisille, että hän on pelastanut tytön kuolemasta verenvuotoon sen jälkeen, kun hänen vanhempansa olivat sallineet tytön sukupuolielinten silpomisen.
Me, jotka työskentelemme sukupuolielinten silpomista vastaan, pidämme kaikkein lannistavimpana juuri sitä, että pyhät miehet tukevat tällaista kidutusta. Uskonnollisilla johtajilla on erityinen vastuu. Heidän vaikutusvaltansa on suunnaton ja heidän äänensä ratkaiseva sukupuolielinten silpomisen lopettamiseksi.
Suhtaudun esittelijä Valenciano Martínez-Orozcon loistavaan mietintöön myönteisesti, koska siinä vaaditaan muun muassa laajoja kaikissa jäsenvaltioissa toteutettavia tiedotuskampanjoita ja sukupuolielinten silpomisen kriminalisoivia lakeja sisältävää kokonaisstrategista lähestymistapaa, jolla naisten sukupuolielinten silpomiskäytäntö poistetaan EU:sta. Erityisen tärkeää on vaatimus sellaisten kansallisten lakien käyttöön ottamisesta, jotka koskevat sukupuolielinten silpomisia myös kansallisten rajojen ulkopuolella, mikä antaa mahdollisuuden rangaista maahanpaluun yhteydessä sellaisia kansalaisia, jotka matkustavat ulkomaille silpoakseen tyttärensä sukupuolielimet. Ruotsi on vuodesta 1999 lähtien ollut EU:n ensimmäinen ja ainoa maa, jossa on käytössä tällainen alueen ulkopuolella sovellettava lainsäädäntö, jonka avulla nyt on toivottavasti mahdollista päästä käsiksi niihin ruotsalaisiin, jotka sallivat tyttäriensä "kesälomasilpomisen" ulkomailla.
Kuten monet ovat jo täällä maininneet, mietinnön toinen keskeinen kohta on vaatimus siitä, että tämän kidutuksen vuoksi tapahtuvaa pakolaisuutta pidetään vähintäänkin yhtä vakavana kuin poliittisen vainon vuoksi tapahtuvaa pakolaisuutta. Yhdysvallat ja Kanada ovat jo monissa tapauksissa jättäneet karkottamatta ne nuoret naiset ja tytöt, jotka ovat hakeneet turvapaikkaa sen vuoksi, että he pelkäävät, että heidän sukupuolielimensä silvotaan. Eurooppa ei saa olla jälkijunassa tässä asiassa.
Nyt on korkea aika ryhtyä voimakkaisiin toimiin, jotta voisimme pelastaa ne kaksi miljoonaa tyttöä ympäri maailman, joita uhkaa joka vuosi sukupuolielinten silpominen. Toivomme ja uskomme, että komission jäsen palaa asiaan esittämällä konkreettisia ehdotuksia, joihin ministerimme sitten voivat ottaa kantaa.

Malmström
Arvoisa puhemies, naisten sukupuolielinten silpominen on hirvittävä toimi, joka aiheuttaa vakavia fyysisiä ja psyykkisiä vammoja ja elinikäisen kärsimyksen ja merkitsee suunnatonta loukkausta. Toimenpiteen kohteeksi joutuvien naisten kuolleisuus on suuri. Tarvitaan todellakin voimakeinoja, jotta tällainen huono tapa, tämä kauhistuttava toimi, voitaisiin torjua kaikkialla.
Tämä on myös Euroopan ongelma, ja on tärkeää huolehtia, että naisten sukupuolielinten silpomista koskeva tieto, tutkimus ja dokumentaatio paranee Euroopassa. Meidän tarvitsee tehdä yhteistyötä, jotta voisimme löytää yhteisiä strategioita, joiden tavoitteena on lopettaa tämä toimenpide, jota missään uskonnossa ei määrätä. Monet kollegat ovat korostaneet, että meidän on tehtävä yhteistyötä uskonnollisten johtajien kanssa.
Ne naiset, joiden sukupuolielimet on jo silvottu, tarvitsevat hoitoa ja kuntoutusta, ja sen vuoksi on panostettava kätilöiden, sosiaalityöntekijöiden ja lääkäreiden tietämyksen kehittämiseen. Jäsen Maj Britt Theorin viittasi siihen, mitä me Ruotsissa kutsumme kesälomasilpomiseksi, toisin sanoen, että tyttöjä viedään ulkomaille siinä tarkoituksessa, että heidän sukupuolielimensä silvotaan. Omassa maassani tämä on kiellettyä, ja sen vuoksi on itsestään selvää, että liberaaliryhmä tukee sellaisia ehdotuksia, että tällainen toiminta kiellettäisiin kaikkialla. Se antaisi selkeän viestin siitä, että sukupuolielinten silpominen on rikollista niin kotimaassa kuin ulkomaillakin ja että tällainen sukupuolielinten silpominen merkitsee ihmisoikeuksien rikkomista.

Maes
Arvoisa puhemies, sukupuolielinten silpominen on naisten alistamisen äärimmäinen muoto, jolla on joissakin maissa juuret syvällä historiassa. Naiset näistä maista, Egyptistä ja Somaliasta, ovat itse kertoneet meille äärimmäisistä kärsimyksistään. He ovat valittaneet siitä, ja heidän on pitänyt voittaa sitä varten ennakkoluulojen maailma, mutta he ovat tehneet sen sisartensa vuoksi, usein pikkusisartensa vuoksi ja omien tytärtensä vuoksi. He pyytävät meiltä samanlaista rohkeutta.
Jotkut naiset ovat lähettäneet vetoomuksen Euroopan parlamentille samassa mielessä. Tiedämme, että meitä tukevat naiset kaikkialla maailmassa. Ihmisen persoonan kunnioittamista on arvioitava samalla tavalla miesten ja naisten tapauksessa: naisten oikeudet ovat ihmisoikeuksia. Silpomisesta ei tule hyväksyttävää sen perusteella, että se tapahtuu lääketieteellisesti hyväksyttävissä oloissa. Meidän ei myöskään pidä suhtautua tähän asiaan sallivasti sen vuoksi, että tämä epäinhimillinen tapa kuuluu vanhimpiin perinteisiin joissakin yhteisöissä. Jätän tarkoituksellisesti mainitsematta uskonnot, koska ne eivät juurikaan liity tähän asiaan. Tyttöjen sukupuolielinten silpominen on katsottavat kaikissa maissa, kaikissa yhteiskunnissa, rangaistavaksi teoksi, kuten eri kansainvälisissä sopimuksissa vaaditaan.
Joka tapauksessa on myönteistä, että yhä useammat maat ovat kieltäneet naisten sukupuolielinten silpomisen. Tämä kielto jää kuitenkin monissa tapauksissa kuolleeksi kirjaimeksi, ja meidän pitäisi soveltaa Cotonoun sopimusta siten, että voisimme panna kiellon täytäntöön samalla tavalla kuin ihmisoikeuksien loukkauksissa.
Muilta osin yhdyn kollegojen kantaan.

Kauppi
Arvoisa puhemies, Valenciano Martínez-Orozcon erinomainen mietintö toteaa selkeästi, että naisten sukupuolielinten silpominen on rikos, josta Euroopan ei tule vaieta. Vetoankin kaikkiin parlamentin jäseniin, jotta he antaisivat mietinnölle yksimielisen tukensa huomisessa äänestyksessä.
Naisten sukupuolielinten silpominen, olipa se minkäasteista tahansa, on naiseen kohdistuva väkivallanteko, joka loukkaa niin perusoikeuksia kuin yksilön koskemattomuutta ja fyysistä ja henkistä terveyttä. Naisten, nuorten tyttöjen tai tyttölasten oikeuksia poljetaan vetoamalla erilaisten kulttuurien perinteisiin tai jopa uskonnon oletettuihin määräyksiin. Taustalla on kuitenkin aina naisten miehiä alempi yhteiskunnallinen status ja asema näissä kulttuureissa. Tasa-arvotyöllekin on siis tilausta.
Naisten sukupuolielinten silpomista on valitettavasti todettu tapahtuneen ja tapahtuvan maahanmuuttajayhteisöissä myös EU:n alueella, vaikka tämä käytäntö on kielletty jäsenvaltioiden rikoslainsäädännössä ja se loukkaa selkeästi Euroopan unionin perusoikeuskirjan periaatteita. Mikään uskonnollinen tai kulttuurinen käytäntö ei saa ylittää ihmisoikeuden tai ihmisen fyysisen ja psyykkisen koskemattomuuden perusaatteita, joille eurooppalainen demokratia perustuu. On myös jyrkästi vastustettava vaatimusta, jonka mukaan lääkärien tulisi suorittaa sukupuolielinten silpominen kliinisissä oloissa. Tätä asiaa ei pidä rinnastaa miesten ympärileikkaukseen, jossa tämä käytäntö on joissakin jäsenvaltioissa omaksuttu.
Kannatan mietinnön myönteisiä toimenpiteitä, jotka tähtäävät näiden rikosten lopettamiseen EU-jäsenmaissa. Tiedottaminen, valistaminen ja ennaltaehkäisy on asetettava etusijalle. Mutta tapahtuneisiin silpomisrikoksiin tulee myös puuttua rikosoikeudellisin toimenpitein ja sanktioin. Henkilökohtaisesti olen myös valmis hyväksymään ekstraterritoriaalisuusperiaatteen tässä yhteydessä. Kehotan jäsenvaltioiden viranomaisia ja suomalaisena edustajana tietysti erityisesti kotimaani Suomen viranomaisia toteuttamaan mitä pikimmin kaikki tarvittavat toimenpiteet, jotta nämä epäinhimilliset ja keskiaikaiset ihmisoikeuksien rikkomukset saadaan loppumaan.

Karamanou
Arvoisa puhemies, haluaisin onnitella Valenciano Martínez-Orozcoa laadukkaasta ja kattavasta mietinnöstä. Miljoonille naisille maailmassa sukupuolielinten silpominen on väistämätön väkivallanteko, johon heidän pitää alistua turvatakseen henkensä. Vaihtoehtoisen ratkaisun puuttuminen ja täydellinen tietojen pimittäminen muodostavat yhden vakavimmista ongelmista kaikille niille naisille, jotka joutuvat alistumaan tähän nöyryyttävään silpomiseen, joka on naisten alistamisen, väkivallanteon ja hyväksikäytön hirvittävin muoto, rikos, joka loukkaa yksilönvapautta, ruumiillista koskemattomuutta, ajattelun vapautta ja oikeutta terveyteen, koska se aiheuttaa vakavia fyysisiä vaurioita ja psyykkisiä sivuvaikutuksia sen vaikutuksen lisäksi, joka sillä on naisten seksuaaliseen identiteettiin ja lisääntymistoimintaan.
Maailman 130 miljoonaa silvottua naista on järkyttävä luku. Valitettavasti tätä kauheaa käytäntöä on alettu harjoittaa myös Euroopan unionissa. British Medical Associationin antaman tiedonannon mukaan Isossa-Britanniassa silvotaan joka vuosi 3 000 tyttöä, ja edes Euroopan unionin alueella fundamentalistit eivät epäröi panna täytäntöön tällaisia keskiaikaisia käytäntöjä pitääkseen naiset ohjauksessaan ja valvoakseen heidän seksuaalisuuttaan.
Jokaisella ihmisellä on oikeus lain tarjoamaan suojaan silloin, kun panoksena ovat sellaiset perusvapaudet ja -oikeudet kuin silpomisen kohdalla. Euroopan unionissa lain tarjoama suoja on kuitenkin hyvin heikko. Tästä syystä esitämme, että pannan täytäntöön lainsäädäntö, joka asettaa tämä hirvittävän rikoksen rikoslain piiriin. Euroopan unionilla on Cotonou-sopimuksen puitteissa tietenkin myös paljon vaikutusvaltaa taloussopimuksiin niiden maiden kanssa, joissa silpomista sovelletaan, ja vaikutusvaltaa voidaan käyttää myös säätämällä lainsäädäntöä, joka on voimassa myös unionin ulkopuolella. Lopuksi haluaisin vedota Euroopan kansanpuolueen ryhmään sen puolesta, että osoittaisimme yhtenäisinä yhteisvastuullisuuttamme niille tuhansille naisille, jotka ovat joutuneet tämän hirveän menettelyn kohteeksi, ja että muuttaisitte kantanne huomiseen mennessä.

Junker
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, naisten sukupuolielinten silpominen tuottaa jatkuvaa tuskaa ainakin 25 Afrikan maan useimmat niistä ovat AKT-maita naisille ja tytöille. Naiset joutuvat sellaisten väkivaltaisten ja hengenvaarallisten tapojen uhriksi, jotka on poistettava, sillä perinne, joka ei kunnioita ihmisoikeuksia ja on tässä tapauksessa karmealla tavalla naisia halventava, ei voi jatkua 2000-luvulla. Ilahduttavasti myös Afrikan AKT-maissa vakuututaan tästä asiasta yhä laajemmin. Etiopiassa, Ghanassa, Guineassa, Ugandassa, Senegalissa, Tansaniassa, Togossa, Burkina Fasossa, Keski-Afrikan tasavallassa ja Norsunluurannikolla on ilahduttavasti säädetty naisten ja tyttöjen sukupuolielinten silpomista vastustavia lakeja.
Tätä järkyttävää tapaa pyritään lopettamaan myös avustusjärjestöjen ja useiden kansalaisjärjestöjen tukemalla väestön valistus- ja käännytystyöllä. Jäsen Bonino, tässä yhteydessä on korostettava AKT-maiden ja EU:n yhteisen parlamentaarisen edustajakokouksen edellisen, Gabonin Librevillessä järjestetyn kokouksen myönteistä päätöslauselmaa. Poliittisia päättäjiä vaadittiin siinä myös AKT-maiden edustajien äänin yksimielisesti ryhtymään kaikkiin tarvittaviin lainsäädännöllisiin, hallinnollisiin ja oikeudellisiin toimiin sukupuolielinten silpomiskäytännön lopettamiseksi ja huolehtimaan tiedotuskampanjoilla tavan kitkemisestä.
Käytäntö on myös leimattu siellä ihmisoikeuksien loukkaukseksi, ja se on aiheen aiempaan käsittelykieltoon verrattuna suuri edistysaskel, josta on annettava tunnustusta. Taistelua naisten fyysisen ja psyykkisen koskemattomuuden puolesta AKT-maissa ja muualla ei ole kuitenkaan vielä voitettu. Meidän on edelleen tuettava sitä.

Diamantopoulou
. (EL) Arvoisa puhemies, haluaisin onnitella esittelijä Valenciano Martínez-Orozcoa ja korostaa aluksi tämän mietinnön poliittista merkitystä, joka tietenkin kasvaa entistä suuremmaksi, jos se saa taakseen merkittävän ääntenenemmistön. Tämä mietintö tarjoaa mahdollisuuksia myös komission toiminnalle, mutta varsinkin niille naisjärjestöille Euroopassa ja Afrikassa, jotka yrittävät torjua tätä barbarismia. Tämä ongelma ei koske, kuten useat parlamentin jäsenet sanoivat, ainoastaan Afrikkaa. Daphne-ohjelman mukaan Euroopassa on nykyään noin 700 000 naista, jotka ovat kotoisin näistä maista. Tarkkoja lukuja on vaikea antaa, mutta on syytä epäillä, että ne ovat paljon suurempia kuin pystymme kuvittelemaan.
Tämä on vaikea ja visainen ongelma. Siihen liittyy tietenkin kulttuuriperinne, joka on ollut vuosisatoja juurtuneena joillakin maailman alueilla. Kuitenkaan mikään kulttuuriperinne ei voi olla tekosyy ihmisoikeuksien polkemiseen. On selvää, kuten Pekingin maailmankonferenssissa on kirjattu, että sukupuolielinten silpominen on ihmisoikeusrikkomus, ja toiseksi se on syrjintää, joka kohdistuu vain naisiin ja tyttöihin.
Mitä Euroopan unioni voi tehdä? Puhun ensiksi lainsäädäntöehdotuksista. Vallitsee erimielisyys siitä, tarjoaako nykyinen perussopimus oikeusperustan eurooppalaiselle lainsäädännölle. Nizzassa hyväksytty perusoikeuskirja ei ole vielä oikeusperusta. Lainsäädäntö ei ole kuitenkaan aina ainoa ratkaisu. Tällä alalla on paljon, mitä voidaan tehdä.
Seuraavaksi turvapaikkakysymys. Monet puhujat ovat esittäneet mielipiteensä, ja mietinnön kanta on selvä. Haluaisin sanoa, että muutama päivä sitten komissio jätti neuvostolle direktiiviehdotuksen vähimmäisvaatimuksista, joilla kolmansien maiden kansalaisten tai maattomien pakolaiset asema voidaan tunnustaa Geneven sopimuksen mukaisesti, ja monien keskustelujen ja ponnistusten jälkeen tekstissä on selvä maininta, että tunnustetaan vaatimus suojelun tarjoamisesta naisille varsinkin seksuaalisen väkivallan tai muun sukupuolikäyttäytymisen tapauksissa. Mielestäni siis tämä komission ehdotus on tutkimisen arvoinen ja se voi myös tarjota perustan sovulle, joka olisi hyvin tärkeää kaikille Euroopan parlamentin ryhmille.
Kuitenkin lainsäädäntökehyksen lisäksi Euroopan unionin nykyisten ohjelmien pohjalta voidaan tukea toimia ja kampanjoita joilla lisätään tietoisuutta ongelmasta, aktivoidaan yhteisöjä sekä tietenkin koulutetaan ja valistetaan sairaaloiden henkilökuntaa. Terveydenhoitopalveluiden työntekijät kohtaavat ainakin viidessä Euroopan unionin valtiossa usein tällaisia tapauksia ja heillä pitää olla erityiskoulutus ja erityisvalmiudet auttaa näitä ihmisiä.
On oltava mahdollisuuksia kouluttaa ja tukea maahanmuuttajanaisia. On varmaa, että naisilla, jotka tulevat taloudellisesti toimeen ja voivat tehdä oman vallankumouksensa, on joka tapauksessa oltava taloudellisia mahdollisuuksia. Maahanmuuttajanaisten tukeminen Euroopassa on siis hyvin tärkeä kysymys. Heidän tukemisensa ja työmarkkinoille pääsynsä helpottaminen samoin kuin tiedotuskampanjoiden rahoittaminen voivat tapahtua niiden nykyisten ohjelmien sisällä, joista olemme jo keskustelleet parlamentissa, ja odotamme ehdotuksia myös niiltä kansalaisjärjestöiltä, joita nämä kysymykset koskevat.
Mitä tulee suhteisiin kolmanteen maailmaan, kehitysavun puitteissa on jo tehty merkittäviä ponnistuksia, jotta avun ehtona hallituksille olisi ihmisoikeuksien kunnioittaminen erityisesti tällä alueella ja jotta otettaisiin huomioon hallitusten pyrkimys panna täytäntöön politiikkoja, jotka koskevat koulutusta, jatkokoulutusta, tietoisuuden lisääntymistä ja naisten ja perheiden tukemista. Jo nyt aiomme yhteistyössä kehitysalan ja asiasta vastaavan komission jäsenen kanssa lisätä talousapua maille, jotka keskittävät ponnistuksensa tämän ilmiön hävittämiseen. Luullakseni tämän ohjelman toteuttaminen Etiopiassa antaa tyydyttäviä tuloksia sen osalta, mitä Euroopan unionin yhteistyöllä hallitusten kanssa voidaan saavuttaa kehitysavun kautta.
Lopuksi käsityksemme on, että kansalaisjärjestöt voivat toimia tehokkaasti sekä Euroopan unionissa sekä Afrikan maissa, ja tästä syystä ne ovat komission tärkeitä keskustelu- ja yhteiskumppaneita tässä pyrkimyksessä.

Puhemies
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 11.00.

Sama palkka samanarvoisesta työstä
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana Smetin laatima naisten oikeuksien ja tasa-arvoasioiden valiokunnan mietintö (A5-0275/2001) samanarvoisen työn samapalkkaisuudesta.

Smet
. (NL) Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen ja arvoisat kollegat, kaikista oikeudellisista välineistä yhteisötasolla ja jäsenvaltioissa, jotka kieltävät palkkasyrjinnän, huolimatta miesten ja naisten palkoissa on yhä huomattavia ja itsepintaisia eroja. Luvut, joita saamme itse asiassa hyvin kiinnostavista eurooppalaisista tutkimuksista, osoittavat palkkaeroiksi 25-28 prosenttia ja joissakin maissa jopa 30 prosenttia. Palkkaerot myös ovat yksityisellä sektorilla suurempia kuin julkisella sektorilla, teollisuudessa suurempia kuin maataloudessa tai palvelusektorilla, ja suurimpia aloilla, joilla naiset ovat aliedustettuja.
Ei ole aina yksinkertaista analysoida näitä lukuja oikein. Yleisesti kuitenkin otaksutaan, että noin puolet palkkaeroista johtuu miesten ja naisten erilaisesta urakehityksestä. Naiset esimerkiksi keskeyttävät uransa väliaikaisesti paljon helpommin kuin miehet, mikä aiheuttaa heidän uransa hidastumisen. Syynä palkkaeroihin on myös erityisesti vanhempien työssäkäyvien naisten alemmat tutkinnot ja se, että työssäkäyvät naiset ovat keskimääriin nuorempia kuin työssäkäyvät miehet. Toisin sanoen tässä on kysymys objektiivisista rakenteellisista eroista.
Toista puoliskoa palkkaeroista ei voida kuitenkaan selittää objektiivisesti, ja se viittaa piilossa olevien syrjivien mekanismien olomassaoloon, mikä johtaa naisvaltaisten töiden ja ammattien aliarvostukseen. Tärkein mekanismi tässä asiassa on työnarviointimekanismi, jossa erilaiset työt asetetaan järjestykseen raskautensa mukaan ja sijoitetaan tiettyyn luokkaan, minkä jälkeen tämän työluokan mukaan osoitetaan palkka. Useimmiten tämän työnarvioinnin suorittavat työmarkkinaosapuolet käyttäen mahdollisesti perustana neuvontatoimiston laatimaa järjestelmää.
Syrjintää työnarvioinnissa ilmenee annettaessa liian alhainen arvio tunnuspiirteille, jotka mielletään perinteisiin naisten töihin liittyviksi, kuten sosiaalisille taidoille, paremmalle keskittymiskyvylle ja naisten paremmalle sorminäppäryydelle. Koska tällaiset työt saavat vähemmän pisteitä ja koska niitä arvostetaan vähemmän, niille määritellään liian alhainen asema töiden tärkeysjärjestyksessä ja palkkataulukoissa, jolloin naisten palkat jäävät pienemmiksi. Samalla yliarvostetaan tunnuspiirteitä, jotka liitetään perinteisesti miehisiin töihin, kuten teknistä osaamista, fyysisesti raskasta työtä tai taloudellista vastuuta.
Yleisesti ottaen työntekijät eivät tiedä, millä tavoin heidän työnsä luokitellaan. Voidaan jopa kysyä, missä määrin työmarkkinaosapuolet ymmärtävät, miten työt luokitellaan yrityksissä. Lisäksi naiset eivät ole yleensä mukana työnarvioinnissa, koska he eivät toimi työmarkkinaosapuolten neuvottelijoina.
Sitten voidaan kysyä, mitä Eurooppa voi tehdä tälle asialle. Arvoisa komission jäsen, olen sitä mieltä, että ensinnäkin on ehdottomasti parannettava tilastotietokokoelmaa miesten ja naisten palkoista samoin kuin palkkaerojen selityksistä. Tällä hetkellä tilastotietokokoelma on riittämätön yhteisötasolla ja suurimmassa osassa jäsenvaltioita. Tämä on siis ensimmäinen asia, jonka pitää tapahtua. Tiedän, että komissio on nimittänyt asiantuntijaryhmän tämän työn aloittamiseksi, mutta pyydän, että asiantuntijat etsisivät lisäksi myös selitystä palkkaeroille.
Toiseksi Euroopan unioni voisi tarkastella perusteellisemmin syrjinnän ongelmia työnarvioinnissa. Tätä varten voitaisiin tehdä aloite esimerkiksi vuonna 1975 annetun samaa palkkaa koskevan direktiivin täydentämisestä liitteellä, jossa luetellaan joitakin sääntöjä ja perusteita, jotka takaavat sukupuolineutraalin työnarviointijärjestelmän.
Jäsenvaltiot tarvitsevat oppaan, samoin kuin työmarkkinaosapuolet. Mielestäni yhteisö voi auttaa tässä asiassa täydellisesti. Lisäksi työmarkkinaosapuolet on saatava sitoutumaan avoimuuden takaamiseen palkanmuodostusprosessissa käytettävien arvoasteikkojen osalta. Kuinka ihmiset voivat nyt tietää, onko heidän palkkansa syrjivä, jos tavassa, miten palkka muodostetaan, ei ole lainkaan avoimuutta? Työmarkkinaosapuolten olisi siten myös sitouduttava ottamaan enemmän naisia mukaan palkkaneuvotteluihin erityisesti syrjinnän poistamiseksi ja palkkasyrjinnän nostamiseksi ensimmäiseksi kohdaksi niiden asialistalla, koska niin ei koskaan tapahdu.
Myös työllisyyspolitiikan suuntaviivoja on terävöitettävä käyttäen määrällisiä tavoitteita ja päämääriä sekä ajallisia tavoitteita. Niitä ei ole, ei edes uusissa suuntaviivoissa, vaikka uudet ovatkin jo paljon paremmat kuin edelliset. Tätä asiaa on tarkasteltava paljon tiukemmin. En ole vielä koskaan kuullut komission moittivan, että kansallisissa toimintasuunnitelmissa kiinnitettäisiin liian vähän huomiota näihin ongelmiin.
Lyhyesti sanottuna, tarvitaan globaalia poliittista strategiaa. Kaikki nämä tekijät muodostavat osan siitä, kuten myös kampanja, jonka komissio aikoo toteuttaa ja joka voisi muuten olla hyödyllinen keino tuoda esille joitakin näistä asioista.
Arvoisa komission jäsen, pyydän, että tekisitte tästä asiasta lopultakin ensimmäisen käsiteltävän kohdan naisten hyväksi.

Attwooll
Arvoisa puhemies, komission jäsen, hyvät kollegat, haluaisin onnitella Smetiä hänen mietinnöstään ja kiittää naisten oikeuksien ja tasa-arvoasioiden valiokuntaa siitä, että se on hyväksynyt niin monta työllisyys- ja sosiaalivaliokunnan päätelmistä. Kolme asiaa on selvää: ensinnäkin naisten palkat ovat kaikissa ammateissa keskimäärin matalampia kuin miesten; toiseksi naiset työskentelevät pääasiallisesti aloilla, joita on perinteisesti pidetty vähemmän arvokkaina; kolmanneksi useammat naiset työskentelevät osa-aikaisesti kuin miehet. Ongelma on näin ollen syvälle juurtunut eikä sitä voida ratkaista ilman kaikkien osapuolten yhteistoimintaa. Tähän on sisällyttävä objektiivisiin, sukupuolesta riippumattomiin kriteereihin perustuvien työnarviointijärjestelmien käyttöönotto, jotta nykyinen naisten taitojen aliarvostaminen päättyy. Me tarvitsemme kuitenkin, kuten Smet sanoi, paljon enemmän aloitteita, joiden tarkoituksena on poistaa rakenteellisia haittoja, joista työmarkkinoilla olevat naiset kärsivät.
Työllisyys- ja sosiaalivaliokunta arvostaa sitä, missä määrin komissio käsittelee jo tätä asiaa antamissaan ehdotuksissa vuoden 2002 työllisyyspolitiikan suuntaviivoiksi. Sukupuoliulottuvuuden korostaminen ja suuntaviivan 17 vahvistaminen ovat erityisen myönteisiä asioita. Odotamme myös innokkaasti komission mahdollisia ehdotuksia vuoden 1975 samapalkkaisuutta koskevan direktiivin uudistamiseksi ja päivittämiseksi. Sillä välin pyydämme sekä jäsenvaltioita että työmarkkinaosapuolia osallistumaan aktiivisesti sellaisten toimenpiteiden kehittämiseen, joita tarvitaan kiireellisesti sukupuolten välisten palkkaerojen poistamiseksi.

Avilés Perea
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, haluaisin onnitella esittelijä Smetiä tästä valiokunta-aloitteisesta mietinnöstä, joka oli erittäin tarpeellinen ja jonka hän on laatinut erittäin ammattitaitoisesti, koska hän todellakin tuntee ongelman läpikotaisin ja on tehnyt paljon työtä sen parissa.
Huolimatta siitä, että mietintö on erittäin hyvä ja että siinä pyritään selvittämään kaikki miesten ja naisten eripalkkaisuuteen vaikuttavat seikat, kyseessä on kuitenkin sellainen ongelmavyyhti, johon emme näe ratkaisua. Naisten on vaikeampi saada työpaikkaa kuin miesten, naisilla on enemmän koulutukseen ja ammatissa ylenemiseen liittyviä vaikeuksia kuin miehillä, ja naiset saavat pienempää palkkaa kuin miehet. Tämä ei kuitenkaan koske vain niitä naisia, jotka ovat jo jonkin aikaa olleet työmarkkinoilla, vaan se koskee myös nuoria naisia, jotka ovat erittäin päteviä, monesti miehiä pätevämpiä, jotka tekevät suurenmoista työtä ja jotka saavat pienempää palkkaa kuin miespuoliset kollegansa.
Tälle ei ole mitään perustetta, eikä missään Euroopan unionin maassa ole lainsäädäntöä, joka sallisi tämän, mutta kaikesta huolimatta se on todellisuutta, joka koskettaa meitä ja josta emme tiedä ulospääsyä. Luultavasti työmarkkinaosapuolilla, niin työnantajajärjestöillä kuin myös ammattiyhdistyksillä, on edessään suuri tehtävä tämän ongelman ratkaisemisessa. Olen varma, että jos näiden järjestöjen johtoportaissa olisi enemmän naisia, kysymys olisi todennäköisesti ratkaistu kauan sitten. On varsin valitettavaa, että torjumme monenlaista muuta syrjintää, jota on toisinaan vaikea osoittaa, mutta emme ole vieläkään kyenneet ratkaisemaan tätä syrjintää, joka on niin ilmeistä, että se näkyy joka kuukausi kaikkien palkkalistojen luvuissa.
Mielestäni se, että naisen työtä ei arvosteta, että naisen työ on aina katsottu alempiarvoiseksi kuin miehen työ ja että naista ei ole koskaan pidetty tarpeeksi pätevänä erittäin suurta vastuuta vaativiin töihin, ilmentää yhteiskunnassa yhä vallalla olevia ennakkoluuloja, jotka vaikeuttavat tasa-arvoa ja työelämään pääsyä sekä naisten ylenemistä.
Pyydän komission jäsen Diamantopoulouta kehittämään jonkinlaisen aloitteen, jolla edistettäisiin ongelman ratkaisemista. Jos Euroopan unionin jossakin jäsenvaltiossa tällaisesta syrjinnästä kärsivä henkilö nostaa kanteen, hän voittaa oikeudenkäynnin; jos hän työskentelee julkisella sektorilla, hänelle ei koidu juuri muuta ongelmaa kuin miespuolisten kollegojensa happamien ilmeiden näkeminen; mutta jos hän työskentelee yksityisellä sektorilla, hän joutuu ennemmin tai myöhemmin luopumaan työpaikastaan. Tämän takia monet naiset eivät edes käänny tuomioistuimen puoleen, vaikka heillä olisi sellaiseen mahdollisuus.

Honeyball
Arvoisa puhemies, tämä on erittäin tärkeä aihe, sillä tämä syrjintä kohdistuu kaikkiin naisiin, ei pelkästään EU:ssa vaan kaikkialla maailmassa. Näin ollen suhtaudumme myönteisesti tähän mietintöön, sillä sen tulokset ovat erittäin vakavat. Siinä osoitetaan, kuten esittelijä totesi, että naisten ja miesten väliset palkkaerot ovat keskimäärin 20-25 prosenttia Euroopan unionissa ja joissakin jäsenvaltioissa tilanne on jopa pahempi. Tämä mietintö on erittäin käytännöllinen, ja siinä esitetään toimenpiteitä, joissa ehdotetaan erittäin konkreettisia asioita, jotka voidaan toteuttaa tämän erittäin vaikean kysymyksen ratkaisemiseksi. Joten me kannatamme mietinnössä ehdotettuja toimenpiteitä ja pyydämme, että nämä toimenpiteet toteutetaan mieluummin mahdollisimman pikaisesti, koska naiset ovat kärsineet tästä syrjinnästä jo erittäin kauan. Meidän on käsiteltävä satoja vuosia harjoitettua syrjintää ja meidän on ryhdyttävä toimeen. Tuen ehdottomasti kaikkia pyyntöjä tehdä tästä EU:n ja komission ensisijainen tavoite.
Haluaisin kiinnittää huomiota erityisesti siihen, että mietinnössä mainitaan kolme jäsenvaltiota, joissa tilanne on erityisen huono, niin huono, että ne mainitaan erikseen mietinnössä. Näillä jäsenvaltioilla on näin ollen erityinen velvollisuus ryhtyä toimenpiteisiin ja varmistaa, että ne saavuttavat EU:n keskitason mahdollisimman nopeasti.
Haluaisin korostaa kahta muuta mietinnössä esille tuotua asiaa. Ensinnäkin tietoisuutta lisäävät kampanjat: näitä jäsenvaltiot voisivat itse asiassa toteuttaa ilman suurempia vaikeuksia. Niissä ei puututa varsinaisiin aiheisiin työpaikalla, mutta hallitukset voivat toteuttaa näitä suhteellisen helposti. Mietinnössä mainitaan myös yksi toinen asia, johon haluaisin kiinnittää huomiota, nimittäin hallitukset voivat itse olla esimerkkeinä, ja siksi pyydänkin jäsenvaltioiden hallituksia tarkastelemaan omaa työllisyyspolitiikkaansa ja selvittämään, miten niistä itsestä voi tulla parempia työnantajia.

Dybkjær
Arvoisa puhemies, minäkin haluaisin kiittää esittelijä Smetiä melko loistavasta mietinnöstä. En voi kuitenkaan olla sanomatta sitä, että mielestäni on häpeällistä, että keskustelemme näistä ongelmista vielä vuonna 2001, ja kaiken lisäksi tiedämme, että laajentumisen yhteydessä tilanne ei ainakaan parane - lievästi ilmaistuna. Johtopäätös on, että naisten tekemästä työstä ei pelkästään makseta huonompaa palkkaa, vaan palkkaerot aiheuttavat myös sen, että he eivät myöskään pääse hyviin johtaviin asemiin, ja me voimme muuttaa tilannetta vain, jos naiset saadaan hyviin johtaviin asemiin.
Tämäniltaisen puheenvuoroni syynä on kuitenkin se, että haluaisin huomauttaa eräästä tutkimuksesta, joka juuri julkistettiin Tanskassa ja joka osoittaa, että "erisuuruinen palkka" on tosiasia jo lastenhuoneessa. Tutkimus osoittaa, että tytöt saavat huomattavasti vähemmän taskurahaa kuin pojat. He saavat huomattavasti vähemmän kulutushyödykkeitä kuin pojat, ja he ansaitsevat vähemmän kuin pojat, mikä merkitsee sitä, että pojat pystyvät aloittamaan säästämisen jo lapsina, ja näin on erilaisuuden perusta luotu. Tämä koskee kaikkia ikäryhmiä, lukuun ottamatta 16-18-vuotiaita. Kaikissa muissa ikäryhmissä tytöt saavat vähemmän taskurahaa kuin pojat. Vanhemmat itse, naiset itse, antavat tyttölapsilleen vähemmän taskurahaa kuin pojille. Tilanne on sama kulutushyödykkeiden osalta. Tilannetta kuvaa tietenkin se, että pojilla on huoneissaan enemmän televisioita, heillä on enemmän tietokoneita ja niin edelleen. Ehkäpä meidän pitäisi aloittaa meistä itsestämme. Vanhempien on harkittava, kuinka he kohtelevat lapsiaan, ja heidän on kohdeltava lapsiaan tasa-arvoisesti lasten syntymästä saakka. Suosittelisin tämän tanskalaisen raportin lukemista. Se oli mielestäni erittäin kiinnostava.

Fraisse
Kiitokset Smetille, että hän ryhtyi laatimaan mietintöä. Haluaisin korostaa kolmea ongelmaa, mutta muistutan ensin yhdestä seikasta: kun puhutaan 25 prosentin erosta palkkatasossa, kyse on kaikista ammattikunnista. Ero on yleensä 15 prosenttia, kun on kyse samanarvoisesta työstä. Miksikö haluan muistuttaa näistä kahdesta luvusta ja näistä kahdesta käsitteestä? Sen vuoksi, että on korostettava erityisesti nykyisiä ongelmia, kuten kollegani ovat tehneet. Tilanne on erittäin vaikea, eivätkä ratkaisut ole kovin selviä, saati tehokkaita.
Haluaisin muistuttaa kolmesta asiasta. Ensinnäkin, esimerkiksi Ranskassa naiset hoitavat 10 prosenttia miesten työpaikoista. 30 ammattia 300:sta ovat naisvaltaisia. Naiset pääsevät siis 10 prosenttiin kaikista tarjolla olevista ammateista. Kyse on tällöin tosiaan suuntautumisesta.
Toiseksi mietinnössä puhutaan epätyypillisestä työstä, jota kutsutaan myös osa-aikatyöksi. Joissakin maissa katsotaan, että se sopii naisille. Itse en pidä sitä lainkaan hyvänä. Sillä tavalla ei saavuteta palkkojen samanarvoisuutta ja taloudellista samanarvoisuutta. Taloudellinen samanarvoisuus edellyttää nimittäin palkkojen samanarvoisuutta.
Kolmanneksi miesten ja naisten on oltava yhtäläisesti edustettuina työmarkkinaosapuolien päätöksentekoelimissä. Olisin varmasti ensimmäisenä taistelemassa sen puolesta, että työmarkkinaosapuolien päätöksentekoelimissä on oltava yhtä paljon miehiä ja naisia. On kuitenkin monia ammatteja, joita työmarkkinaosapuolien toiminta ei koske, eli kaikki palveluammatit. Miten on siis toimittava? Ranskassa on yötyötä koskeva laki, jonka mukaan työmarkkinaosapuolten on huolehdittava yötyöhön liittyvistä asioista. Työmarkkinaosapuolien toiminta ei kuitenkaan koske kyseisiä ammatteja, mikä aiheuttaa suuria ongelmia.
Arvoisa komission jäsen, haluaisin pyytää teiltä kenties yhtä ainoaa asiaa, kun otetaan huomioon nämä suunnattomat vaikeudet: että voisimme korostaa samapalkkaisuutta, kun tarkastelemme toisessa käsittelyssä vuoden 1975 direktiiviä, jota olemme tarkistamassa teidän kanssanne ja neuvoston kanssa. Samapalkkaisuutta koskevaan kysymykseen ei ole suhtauduttu myönteisesti neuvoston kanssa käydyissä keskusteluissa. Kysymys on minusta ehdottoman tärkeä, jos haluamme, että vuoden 1975 direktiivin uudistaminen on mielekästä.

Sandbæk
Arvoisa puhemies, koska nyt jälleen kerran puhumme samapalkkaisuudesta, vaikka tämä periaate sisällytettiin jo Rooman sopimukseen, on korkea aika kysyä itseltämme, eikö meidän pitäisi ottaa käyttöön toisia strategioita miesten ja naisten palkkojen välisten erojen poistamiseksi, sillä EU:n kokonaistoimet ovat osoittautuneet riittämättömiksi. Tarkoitan sitä, että meidän on jatkossa siirrettävä vastuuta enemmän yksittäisille jäsenvaltioille toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. Kokemukset saadaan yksittäisiltä työpaikoilta. Yksittäisten valtioiden tehtävänä on, työmarkkinaosapuolien avulla, samapalkkaisuuden periaatteen sisällyttäminen kansallisiin työehtosopimuksiin. Meidän on kiinnitettävä huomiota siihen, että jäsenvaltioiden työmarkkinaosapuolten väliset työehtosopimusneuvottelut ja palkkasopimusjärjestelmät eroavat toisistaan. Tätä asiaa koskevan välittömän EU:n sääntelyn sijasta EU:n on annettava suuntaviivoja ja näkökantoja, ja periaate on sisällytettävä nykyistä paremmin kansallisiin työllisyyttä ja tasa-arvoa koskeviin toimintasuunnitelmiin. Työmarkkinoilla tarvitaan tulevina vuosina lisää työvoimaa, ja sen vuoksi on tärkeää, että käytämme enemmän voimia naisten aseman parantamiseen. Kaiken kaikkiaan voin tukea kaikkia niitä aloitteita, joita esittelijä Smetin mietinnössä on esitetty.

Martens
Arvoisa puhemies, Euroopan tasolla on toimittu vuodesta 1951 lähtien mies- ja naispuolisten työntekijöiden samanarvoisesta työstä maksettavan saman palkan parissa. Tämä asia vahvistettiin lähtökohdaksi vuonna 1957 Rooman sopimuksessa ja vuonna 1975 direktiivissä. Palkkasyrjinnän oikeudellisesta kiellosta huolimatta EU:ssa esiintyy - kuten tänään on jo moneen kertaan sanottu - nykyisin vieläkin palkkaeroja. Se ei ole hyväksyttävissä. Ymmärrän, että joissakin tapauksissa on vaikea löytää objektiivista palkanmuodostusmenetelmää tai työnarviointijärjestelmää, mutta tämä ei muuta sitä tosiasiaa, että parempi avoimuus ja sukupuolineutraalisuus on mahdollista. Mietinnössä puhutaan oikeutetusti arvosyrjinnästä. Tässä on tehtävä viranomaisille mutta myös työmarkkinaosapuolille. Kuten aiemmin sanottiin, niillä on tärkeä rooli.
On myös tärkeää ottaa naiset paremmin mukaan palkkaneuvotteluihin ja päätöksentekoon yleisesti, jotta naisille voitaisiin antaa enemmän paikkoja päätöksentekoelimissä. On noloa, että saatavilla olevat eurooppalaiset tilastotiedot miesten ja naisten palkkaerojen tasosta ovat vanhentuneita ja puutteellisia. Olen siksi tyytyväinen aloitteeseen uusien tietojen keräämisestä ja kannatan myös ajatusta lisätutkimuksesta, jossa tarkastellaan palkkaukseen vaikuttavia tekijöitä sekä myös syitä eroihin samanarvoisesta työstä maksettavassa palkassa. 15 prosentin ero palkassa sen jälkeen, kun on otettu huomioon sellaiset tekijät kuten ikä, koulutus ja ammattitaso, ei ole hyväksyttävissä, kuten aiemmin sanottiin.
Nyt käsittelemäämme aihetta ei saa nähdä erillään muista asioista, jotka liittyvät naisiin ja naisten työssäkäyntiin. Tämä aihe liittyy läheisesti sellaisiin näkökohtiin kuten työn saatavuus, ylenemismahdollisuudet, työn ja hoidon yhdistäminen jne. Saman palkan maksaminen samanarvoisesta työstä voi auttaa rikkomaan elinikäisen eriarvoisuuden noidankehän, jossa pienempi palkka johtaa pienempään eläkkeeseen tai suurempaan työn määrään saman eläkkeen saamiseksi. Työn lisääntyminen aiheuttaa usein lisää tarvetta lastenhoitoon ja jättää vähemmän aikaa itsenä kehittämiseen, rentoutumiseen työn jälkeen ja muuhun.
Olen iloinen, että puheenjohtajavaltio Belgia pitää näitä ongelmia painopisteinä, ja toivon, että jäsenvaltiot suhtautuvat tämän kerran vakavasti tähän vetoomukseen. Odotan myös tärkeää sysäystä tästä aiheesta vuonna 2002 käynnistettävältä kampanjalta.
Käsittelemämme mietintö on valiokunta-aloitteinen mietintö. Haluan kiittää esittelijä Smetiä hänen työstään. Tämä valiokunta-aloitteinen mietintö on saatu aikaan ennen kaikkea hänen ansiostaan. Mietintö tuo jälleen kerran selkeästi esille yhtä ja toista sekä tarjoaa konkreettisia ratkaisumalleja.

Torres Marques
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, Euroopan unionilla on ollut ratkaiseva rooli 15 jäsenvaltiossamme ilmenevien miesten ja naisten välisten palkkaerojen tuomisessa esille ja yrityksessä ratkaista ongelma. Sekä perustamissopimuksiin että kansallisiin lakeihin sisältyy miesten ja naisten samansuuruista palkkaa koskeva periaate. Missään maassa ei kuitenkaan noudateta näitä lakeja. Erot vaihtelevat maittain, mutta tulokset ovat yhteisiä kaikille niille. Toimialojen naisistuminen heijastuu ansiotason pudotuksena. Yhteiskunnassa sallitaan huonot palkat erityisesti naisten harjoittamissa ammateissa. Myös Skandinaviaan kuuluvissa maissa, joissa naiset ovat saavuttaneet tasa-arvon, on jopa politiikan piirissä huomattu, että naisten on hankala ujuttautua päätöksentekopaikoille yksityisyrityksissä, joissa maksetaan korkeimpia palkkoja.
Olemme siis ristiriitaisessa tilanteessa, jossa laeissa kyllä velvoitetaan tasa-arvoon, mutta jossa yhteiskuntaan on edelleen sisäänrakennettu malli, jossa naisten tehtäviä aliarvostetaan. Jotta demokratia toteutuisi aidosti ja syntyisi uusi yhteiskuntamalli, jossa tasa-arvo on sisäistetty, on tarpeen lisätä miesten oikeuksia yksityiselämässä. Tällä osa-alueella hyväksytyt tai esitetyt lait ovat todella paljastavia. Esimerkiksi Portugalissa hallitus esitteli äskettäin parlamentille lakiehdotuksen, joka koski vähintään viiden vuorokauden pituisen vanhempainloman määräämistä pakolliseksi. Tätä lakia ei ole vielä missään Euroopan maassa, sillä loma on kaikkialla vapaaehtoinen. Lain tarkoituksena onkin muokata yleisiä asenteita.
Se, että yhteiskunnassa hyväksytään edelleen, että miehet eivät osallistu kotitöiden tekemiseen, tarkoittaa, että naiset joutuvat kärsimään epäreilusta kilpailusta ammatissaan. Jos haluamme muuttaa tätä epäedullista tilannetta, joka on yhä naisten osana työelämässä, on tarpeen muuttaa ihmisten ajatusmaailmaa ja työmarkkinaosapuolten käytäntöjä. Lisäksi Euroopan unionin pitää esittää jatkossakin ratkaisevaa roolia tässä asiassa. Lissabonin huippukokouksessa Eurooppa tunnusti, että vain naisten työllisyyttä lisäämällä se voi yltää kymmenen seuraavan vuoden aikana tavoittelemalleen taloudelliselle ja sosiaaliselle kehitystasolle. Toisaalta Euroopan on tunnustettava, että se ei tarvitse lisää ainoastaan työtätekeviä naisia, vaan myös naisten harjoittamia ammatteja.
Tässä tarkoituksessa komissio teki neuvostossa sittemmin hyväksytyn ehdotuksen, joka koskee saman palkan asettamista sen tasa-arvo-ohjelmanensisijaiseksi tavoitteeksi vuonna 2001. Myös Euroopan ammatillinen yhteisjärjestö valitsi tämän aiheen painopistealueekseen tänä vuonna. Laatiessaan aloitetta koskevaa mietintöä Euroopan parlamentti...
(Puhemies keskeytti puhujan.)
...Haluaisin enää vain onnitella esittelijä Smetiä ja sanoa, että yhdyn hänen ehdotuksiinsa.

Laguiller
Arvoisa puhemies, mietinnössä arvioidaan, että miesten ja naisten välinen palkkaero on 28 prosentin suuruinen; tämä on sitäkin kuohuttavampaa, kun otetaan huomioon, että kun on kyse suurimmasta osasta palkansaajia, edes miesten palkat eivät riitä 2000-luvun vaatimuksien mukaiseen elintasoon. Ei kuitenkaan riitä, että asia vain todetaan: jos parlamentti haluaisi todella tehdä lopun tästä epäkohdasta, se ryhtyisi pakottaviin toimiin ja velvoittaisi poikkeuksetta kaikki työnantajat kunnioittamaan miesten ja naisten yhtäläisen kohtelun periaatetta ankarien rangaistuksien uhalla. On alueita, joilla parlamentti pystyy ryhtymään pakottaviin toimiin. Mietinnön tarmottomista ehdotuksista päätellen työnantajia vastaan ei kuitenkaan aiota ryhtyä pakottaviin toimiin. Näin ollen, vaikka Euroopan parlamentti äänestäisi mietinnön puolesta, se olisi aivan turhaa. Työtätekevien naisten on itsensä vaadittava tasa-arvoista kohtelua liittoutumalla työtätekevien miesten kanssa, jotta kaikille maksettaisiin oikeudenmukaista palkkaa.

Kratsa-Tsagaropoulou
Arvoisa puhemies, kollega Smetin mietintö on syntynyt vakavan tutkimuksen sekä poliittisen kokemuksen ja henkilökohtaisen sitoutumisen tuloksena, ja tästä syystä valiokuntamme hyväksyi sen innokkaasti ja suurella enemmistöllä.
Kyseessä on ilmiö, joka on yleinen ja tavallinen kaikissa Euroopan sosiaalisissa ja taloudellisissa järjestelmissä, ankara realiteetti, joka mitätöi kaiken kansallisen tai eurooppalaisen edistyksen lainsäädännössä. Naisilla ei ole vaikeuksia ainoastaan työhön pääsemisessä, vaan myös uralla etenemisessä ja palkkauksessa. Viimeisimmän työllisyyttä koskevan kertomuksen mukaan useimmissa jäsenvaltioissa on luovuttu yrityksestä korjata tämä vääryys, eikä asia ole esillä useimpien maiden työmarkkinaneuvotteluissa.
Kehotamme komission jäsentä pyytämään jäsenvaltioilta vakavaa arviointia, kuten esittelijä ehdottaa. Arvoisa komission jäsen, jotta välttyisin toistamasta sen, mitä kollegat ovat sanoneet ja mihin yhdyn täysin, haluaisin ehdottaa teille, että lähestyisitte asiaa globaalisti sekä omassa politiikassanne että jäsenvaltioiden politiikoissa. Monissa Euroopan unionin maissa työelämää, sosiaalista suojelua ja naisten eläkkeitä koskevissa politiikoissa voimassa olevat käytännöt marginalisoivat naiset aktiivisesta työelämässä, eivät anna tilaa naisten kunnianhimolle, pyrkimyksille, kilpailulle, tavoitteille ja syrjäyttävät naiset myös palkkauksessa. Meidän tehtävämme, teidän tehtävänne on vaikea: vakuuttaa yleinen mielipide mutta myös naiset itsensä siitä, kuinka suuressa määrin nämä asiat ovat toisistaan riippuvaisia; vakuuttaa naisille, että heidän saamansa niin kutsutut suojaoikeudet ovat ristiriidassa heidän etujensa kanssa, heidän työnsä laadun ja elinkykyisyyden sekä siitä saadun palkan kanssa. Arvoisa komission jäsen, auttakaa myös hallituksia maksamaan kustannukset, jotka tällaiseen pyrkimykseen ja muutokseen yleensä liittyvät.

Ghilardotti
Arvoisa puhemies, minäkin haluaisin onnitella jäsen Smetiä tästä valiokunta-aloitteisesta mietinnöstä sekä siitä perusteellisesta ja kattavasta työstä, jota siinä esitetään. Naisten ja miesten eriarvoinen palkkaus on ilmiö, joka koskee vaihtelevassa määrin kaikkia unionin jäsenvaltioita ja johon on puututtu jo kauan sitten: aiemmissa puheenvuoroissa on jo palautettu mieleen kansainvälisen työjärjestön vuoden 1951 yleissopimus, Rooman sopimuksen artikla, vuonna 1975 annettu direktiivi ja Amsterdamin sopimus. Paljon on tehty myös toimien kohdalla. Nyt komissio on jo kymmenen vuoden ajan esittänyt suosituksia, myös parlamentin kehotuksesta; muistutan lisäksi komission antamasta käyttäytymissäännöstöstä, jonka tarkoituksena oli kannustaa jäsenvaltioita ja työmarkkinaosapuolia ryhtymään konkreettisiin toimiin tällä alalla.
Vaikka täydellisiä tietoja ei vielä olekaan, ilmiötä analysoimalla voimme kuitenkin ymmärtää palkkaerojen syitä. On rakenteellisia syitä, jotka on jo palautettu mieliin: ikäerot, koulutus, koulutusaste, tilapäiset tai osa-aikaiset työt, joissa työskentelee pääasiassa naisia. On kuitenkin myös todellista, suoraa syrjintää - joissakin tapauksissa samasta työstä maksetaan eri palkkaa - ja ennen kaikkea syrjintää, joka ilmenee työn arvostuksessa: naisten työtä pidetään yhä pätevyydeltään ja vastuultaan miesten työtä vähempiarvoisena.
Haluan palauttaa mieleen esimerkin kotimaastani: vasta 1980-luvun puolivälissä tekstiilityöläisten kansalliseen työehtosopimukseen saatiin viimein 15 vuoden taistelun jälkeen kirjattua vaateteollisuuden "tekstiilityöntekijän" ammattikunnan palkankorotus, vasta sitten, kun tästä perinteisestä naisten ammatista rakennemuutosten jälkeen ja naisten menetettyä työpaikkansa alkoi tulla myös miesten ammatti. Mielestäni tämä on konkreettinen esimerkki ongelmasta, joka Italiassa ratkaistiin tekstiilialalla vasta 1980-luvun puolivälissä ja joka vallitsee vielä nykyäänkin hyvin monissa muissa tilanteissa.
Esittelijä on tehnyt paljon ehdotuksia, ja minusta niitä on syytä noudattaa. Arvoisa komission jäsen ja komissio suhtautuvat asiaan erittäin ymmärtäväisesti, ja vuoden 2002 työllisyyttä koskevissa suuntaviivoissa myös tämä nousee keskeiselle sijalle työssämme.

De Sarnez
Arvoisa puhemies, minäkin haluan aivan ensiksi kiittää Smetiä erinomaisesta työstä, jota hän on johtanut, ja erityisesti siitä, että mietinnön perusteluosa on erittäin laadukas.
Voimme kaikki tehdä mietinnöstä valitettavia havaintoja. Vaikka vuosien varrella on tehty monia aloitteita ja vaikka komissio on ryhtynyt myönteisiin toimiin, naisten ja miesten palkoissa on edelleen eroja Euroopan unionissa. Sen lisäksi, että naiset ansaitsevat keskimäärin 28 prosenttia vähemmän kuin miehet samanarvoisesta työstä, naisten työpaikat ovat usein epävarmempia ja raskaampia. Tästä ei puhuta riittävästi. Naisia on enemmän työttöminä ja pitkäaikaistyöttöminä, ja heidän vastuullaan on useimmiten lasten ja toisinaan myös muiden huollettavien henkilöiden hoito.
Totta kai on toimittava, ja vielä moneen suuntaan. Tästä syystä olen samaa mieltä mietinnön hengen ja ehdotuksien kanssa: on tarpeen perustaa asiantuntijaryhmä tilastotietokokoelman parantamiseksi, on hyvä asia, että aloitetaan Euroopan laajuinen kampanja vuonna 2002, ja olisi epäilemättä hyödyllistä vertailla tässä yhteydessä eri jäsenvaltioiden toimia sekä julkistaa vertailun tulokset laajalti. Samalla lailla on tärkeää, kuten esittelijä ehdottaa, tarkistaa vuoden 1975 direktiiviä, tarkastella koulutukseen liittyviä ongelmia, jotta voitaisiin taata, että naisilla tosiaan on oikeus elinikäiseen oppimiseen, kehottaa työmarkkinaosapuolia parantamaan naisten osallistumista palkkaneuvotteluihin ja, lopuksi, ryhtyä toimiin, jotta työ- ja perhe-elämää voitaisiin paremmin sovittaa yhteen.
Jotta ei jäätäisi pelkälle aikomuksien tasolle, unionin poliittisten johtajien on todella paneuduttava asiaan ja ilmaistava selvästi tahtoa edistää asiaa. Nyt, kun astumme uuteen maailmaan, jossa meitä odottavat pelottavat haasteet, hallituksiemme on tiedostettava, että tilanne ei ole pelkästään syrjivä, epäoikeudenmukainen ja haitallinen, vaan että se on päivittäin ristiriidassa niiden arvojen kanssa, joihin uskomme, sekä sen yhteiskuntamallin kanssa, jota Euroopan on puolustettava.

Diamantopoulou
. (EL) Arvoisa puhemies, minäkin haluaisin onnitella erityisesti esittelijä Smetiä, jonka mietinnöstä jokainen helposti huomaa hänen oman tietämyksensä ja kokemuksensa tässä asiassa.
Naisten ja miesten eripalkkaisuus on kaikista selvin epäkohta sukupuolten tasa-arvossa. En toista esitettyjä tietoja tai analyysejä syistä, joista nykyinen epätasa-arvo johtuu. Puhun siitä, mitä nykyään tapahtuu politiikoissa ja hankkeissa. Kuten tiedätte, työllisyysstrategian neljännellä painopisteellä, joka koskee yhtäläisiä mahdollisuuksia, on hoidettu kysymystä palkkauksen epätasa-arvosta vuodesta 1999 lähtien, kun työllisyysstrategiaa alettiin toteuttaa. Komissio on siitä lähtien joka vuosi arvioinut jokaisen jäsenvaltion samapalkkaisuutta koskevia politiikkoja. Kolmen viime vuoden ajalta voimme todeta, että varsin monissa vaikkei kaikissa jäsenvaltioissa tämä ongelma on käsitetty ja on esitetty politiikkoja ja toimenpiteitä ongelman hoitamiseksi. Yhteisessä työllisyyskertomuksessaan komissio joka vuosi viittaa erikseen tähän kysymykseen käytössä olevien tietojen pohjalta ja antaa jäsenvaltioille poliittisia suosituksia.
Tässä yhteydessä on kysyttävä, mitä välineitä komissiolla on käytettävissään tämän arvioinnin suorittamiseksi. Esiin nousee tietenkin indikaattoreiden ja tilastojen ongelma, johon esittelijä Smet viittasi. Tarvitaan uusia tilastollisia tutkimuskohteita, jotta ongelma saataisiin kuvattua täysin selvästi. Komissio on jo ottanut askeleita tähän suuntaan. Mainitsen muutaman uuden tutkimuskohteen. Meidän pitää esimerkiksi tutkia tilastollisesti yli 15 tuntia viikossa työskentelevien palkansaajien tuntipalkkoja suhteessa miesten ja naisten palkkoihin. On selvitettävä brutto- ja nettopalkat sekä julkisella että yksityisellä sektorilla, ja tämä tarkoittaa erittelyä iän, koulutuksen, ammatin, taloudellisen toiminnan, työn laadun ja aseman mukaan. Nämä tiedot on saatavilla edellä mainitsemallani tavalla vain harvasta maasta. Tilastollisten tutkimuskohteiden lisäksi ongelmana ovat myös tilastoinnin metodit. Joissakin jäsenvaltioissa tilastotietojen keräämisen ja lopputulosten antamisen välillä kuluu pitkä aika. Tämä ei koske vain jäsenvaltioita, vaan myös joitakin Euroopan unionin omia tilastoja. Niinpä tilastoinnin parantaminen, joka on tärkeä työkalu politiikkoja kehitettäessä, on ensisijainen prioriteettimme. Voittekin havaita, että tämänvuotisissa suosituksissa monien maiden kohdalla mainitaan erikseen tilastojärjestelmien parantaminen.
Toinen perusasia on suuntaviivat vuodelle 2002. Arvioni mukaan tämä on hyvin selkeä strategia, jossa jäsenvaltioita kehotetaan asettamaan konkreettisia tavoitteita naisten ja miesten palkkaerojen pienentämiseksi. Tavoitteemme on tietenkin tehdä yhteistyötä kaikkien jäsenvaltioiden kanssa, vaihtaa tietoja parhaista käytänteistä, jotta voitaisiin ottaa mallia maista, joissa on jo saavutettu edistystä.
Kolmantena haluan mainita, että viidennessä ohjelmassa, jonka toteuttaminen käynnistyy nyt - ja myös jätettyjen ehdotusten arviointivaihe lähestyy loppuaan - tärkein prioriteetti koskee samapalkkaisuutta, kun tehdään valintaa jätettyjen ehdotusten joukosta. Olemmekin jäsentäneet 5 osa-alueeseen ne prioriteetit, joita ohjelmilta edellytetään, jotta voisimme tarkastella samapalkkaisuusteemaa ja edetä siihen, mitä monet puhujat painottivat, eli integroituun strategiaan. Muutama päivä sitten, 13. syyskuuta, puheenjohtajavaltio Belgia ja komissio päättivät pitää suuren kongressin aiheenaan samapalkkaisuus.
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsen, kun on otettu huomioon kaikkien näiden toimien lopputulos ja mainitsemieni politiikkojen arviointi, teemme lopullisen päätöksen nykyisen direktiivin muuttamisesta.

Puhemies
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 11.00.

Häirintä työpaikalla
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana Anderssonin laatima työllisyys- ja sosiaalivaliokunnan mietintö (A5-0283/2001) häirinnästä työpaikalla.

Andersson
Arvoisa puhemies, tässä valiokunta-aloitteisessa mietinnössä ei käsitellä uutta ongelmaa vaan ongelmaa, johon on kiinnitetty huomiota vasta äskettäin. Työpaikoilla tapahtuva häirintä on Dublinin säätiön mukaan melko yleistä. EU:n alueella asuvista työntekijöistä 8 prosenttia, noin 12 miljoonaa henkeä, ilmoittaa joutuneensa 12 viimeksi kuluneen kuukauden aikana häirinnän kohteeksi työpaikalla.
Mistä tämä johtuu, ja onko asiassa mitään yhteyksiä, jotka pitäisi selvittää? Tiedämme esimerkiksi, että epävarmoilla työoloilla on asian kanssa tekemistä. Tiedämme, että häirinnän kohteiksi joutuvat henkilöt kärsivät stressistä enemmän kuin muut. Tiedämme, että henkilöt, joiden työ on todella rasittavaa, ovat alttiimpia häirinnälle. Kyse on työntekijöiden turvallisuudesta työelämässä ja työn organisoinnista.
Mitkä ovat työpaikalla tapahtuvan häirinnän seuraukset? Työpaikalla tapahtuva häirintä vaikuttaa tietenkin yksilöön, joka voi huonosti, on usein poissa työpaikalta ja usein sairas. Koko työryhmän toiminta heikkenee, myös niiden ihmisten, jotka eivät joudu työpaikalla tapahtuvan häirinnän kohteeksi. Työpaikalla tapahtuva häirintä vaikuttaa yrityksiin sillä, että se heikentää tuottavuutta, kannattavuutta ja työoloja.
Minulta on kysytty, miksi EU:n pitää toimia tällaisten kysymysten parissa ja mitä tekemistä tällä on yhteisön kanssa? Työpaikalla tapahtuva häirintä on kaikkien jäsenvaltioiden yhteinen ongelma, mutta tähän ongelmaan kiinnitetään sitä vastoin huomiota hyvin eri tavoin. Viime vuosien aikana olemme yhä enemmän ryhtyneet puhumaan työtilaisuuksien lisäämisestä ja paremmista työpaikoista, toisin sanoen työelämän laadusta. Työelämän laadussa kyse on terveydestä ja turvallisuudesta ja työn organisoinnista, ja työpaikoilla tapahtuvasta häirinnästä on silloin tullut ongelma. EU:ssa on jo pitkään ollut käytössä työterveyttä ja työturvallisuutta koskeva lainsäädäntö.
Mitä meidän pitää tehdä? Meidän on aluksi tarkasteltava määritelmää ja pyrittävä tarkastelun yhteydessä luomaan yhteinen määritelmä. Meidän on hankittava huomattavasti parempi tilastollinen perusta. Se on yksi Dublinin säätiön ja Eurostatin tulevaisuuden tehtävistä.
Meidän on myös käytettävä avointa koordinointimenetelmää. Jäsenvaltioiden on kehitettävä lainsäädäntöjään, määräyksiään ja niin edelleen, ja silloin on sovellettava parhaiden käytäntöjen periaatetta, toisin sanoen, on tarkasteltava toisten ratkaisuja. Lissabonin prosessissa on myös laatuindikaattoreita.
Mikä on lainsäädännön asema? Onko meidän sanottava etukäteen, että emme tarvitse tätä asiaa koskevaa lainsäädäntöä, koska se liittyy alueeseen, jota koskeva EU:n lainsäädäntö on jo olemassa, nimittäin työterveyteen ja työturvallisuuteen? Käymme parhaillaan laajaa työterveyttä ja työturvallisuutta koskevaa keskustelua, mikä merkitsee, että fyysisen työympäristön lisäksi merkittävänä pidetään myös psykososiaalista työympäristöä, joka saa entistä suurempaa merkitystä tulevaisuudessa, kun työelämä muuttuu. Epätyypilliset työt, epävarmat työolot ja niin edelleen koskevat erityisesti naisia.
Lainsäädäntökysymys otetaan esille kahdessa mietinnön kohdassa, vaikka mietinnössä ei sanotakaan, että meidän olisi ehdottomasti saatava lainsäädäntö tai kuinka kyseinen lainsäädäntö olisi muotoiltava. Komissiota kehotetaan ottamaan huomioon työpaikoilla tapahtuvaan kiusaamiseen liittyvä ongelma työterveyteen ja työturvallisuuteen liittyvää yhteisön strategiaa koskevassa tiedonannossaan, työllisyyden ja sosiaalipolitiikan laadullisen ulottuvuuden vahvistamista koskevassa tiedonannossaan ja yritysten sosiaalista vastuuta koskevassa vihreässä kirjassa, ja sitä kehotetaan arvioimaan tarvetta tehdä tämän suuntaisia lainsäädäntöaloitteita. Tietenkin on mahdollista, että emme tarvitse ja että meillä ei pidäkään olla mitään tällaista lainsäädäntöä. Siinä tapauksessa meidän on tehtävä analyysi, mutta pidän melko käsittämättömänä, että lainsäädännön mahdollisuus suljettaisiin ulkopuolelle etukäteen.
On todennäköistä, että työympäristöä koskeva puitedirektiivi kattaa myös psykososiaalista työympäristöä koskevat tekijät, mutta me haluamme selventää tätä kohtaa. Jos saamme tällaisen selvennyksen, ongelmia ei ole, mutta muussa tapauksessa esimerkiksi puitedirektiivin soveltamisalaa on laajennettava siten, että se kattaa myös "uuden" olennaisen alan. Tässä yhteydessä on myös tarkasteltava sitä, tarvitaanko joitakin määräyksiä tai lainsäädäntöaloitteita, kun kyse on työpaikoilla tapahtuvasta häirinnästä.
Sallikaa minun mainita esimerkki kotimaastani. Meillä on puitelainsäädäntö, jossa määrätään, että työnantajalla on vastuu puuttua työpaikalla tapahtuvaan häirintään, kun sellaista havaitaan. Yksityiskohtaisesti ei mainita siitä, miten puuttumisen pitäisi tapahtua, mutta on selvää, että puuttuminen sisältyy työnantajan vastuuseen.
Mietinnön 24 kohdassa komissiota kehotetaan antamaan vihreässä kirjassa tilanneanalyysin työpaikoilla tapahtuvasta kiusaamisesta sekä sen jälkeen esittämään toimintaohjelman. Tämä on kyllä koko mietinnön tärkein kohta.

Smet
Arvoisa puhemies, sallinette minun aluksi kiittää esittelijä Anderssonia, joka teki aloitteen tästä mietinnöstä. Hän on puuttunut uuteen aiheeseen, jota on säädelty enemmän tai vähemmän ainoastaan muutamissa jäsenvaltioissa. On hyvä, että Eurooppa kulkee kärjessä joissakin asioissa, kuten hyvin usein tapahtuu. Onneksi olkoon.
Miksi naisten oikeuksien ja tasa-arvoasioiden valiokunta on nyt erityisesti antanut lausuntonsa tästä asiasta? Tämä on luonnollisesti ongelma, joka koskee sekä miehiä että naisia, mutta valiokuntamme on arvioinut, että naiset joutuvat useammin, jopa paljon useammin, tämäntyyppisen häirinnän uhreiksi, samoin kuin muunlaisen häirinnän uhreiksi, mikä jopa hyvin usein johtaa seksuaaliseen häirintään, ja että naisilla on siksi oma erityisroolinsa täytettävänä. Siksi valiokuntamme on antanut oman lausuntonsa.
Mielestäni meidän kaikkien on oltava tietoisia, että tässä on kysymys uudenlaisista ongelmista. Voimme ottaa oppia toimenpiteistä, joihin monet jäsenvaltiot ovat ryhtyneet seksuaalisen väkivallan alalla, koska politiikan suunnittelu toimiksi työpaikalla tapahtuvaa moraalista pelottelua vastaan ei ole niin helppoa eikä itsestään selvää. Jotkin jäsenvaltiot kuitenkin yrittävät sitä, ja meillä on monissa jäsenvaltioissa kokemusta toiminnasta seksuaalista väkivaltaa vastaan.
Mitä me voimme tehdä? Ensinnäkin voidaan toimia ennaltaehkäisevästi, mikä tarkoittaa, että yritysten on tehtävä henkilöstölleen selväksi, että ne eivät hyväksy häirintää työpaikalla. Tämä on osa ennalta ehkäisevää toimintaa. Toiseksi voidaan osoittaa luottamushenkilö, joka voi toimia sovittelijana kahden osapuolen välillä, jos ilmenee ongelma. Yrityksessä on aina suotavampaa päästä ratkaisuun sovittelun kautta kuin että yksi osapuolista joutuu viemään asian tuomioistuimeen. Minä valitsen tämäntyyppiset ratkaisut. Kolmanneksi, jos on vaikeaa löytää ratkaisu, yrityksen johto voi käyttää seuraamuksia. Neljänneksi, mahdollisuus mennä oikeuteen on joka tapauksessa säilytettävä.
Nämä ovat mielestäni käytännön asioita, joista voimme huolehtia.

Glase
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, työpaikoilla tapahtuvaa häirintää olisi pitänyt käsitellä Euroopan parlamentissa jo kauan sitten. Sitä on odotettu pitkään, koska aina heräsi kysymys: onko tämä oikea paikka keskustelulle? Ryhmäni jotkut jäsenet vastustavat tätä mietintöä, koska he ovat sitä mieltä, että tämä keskustelunaihe ei ole Euroopan laajuinen. Enemmistö noudattaa suositustani ja äänestää sen puolesta, koska se on nimenomaan Euroopan laajuinen aihe ja ongelma. Euroopan unionin kaikissa jäsenvaltioissa, kaikilla aloilla ja Euroopan unionin toimielimissäkin esiintyy häirintää työpaikoilla. Se on vaikea aihe, piinallinen monille, ja viranomaisille ilmoittamatta jääneiden tapausten määrä on niin suuri, koska kukaan ei oikeastaan halua puhua siitä, asianosaiset tuntevat itsensä häväistyiksi, hyväksi käytetyiksi ja kiristetyiksi.
Kärsimyksillä on usein vakavia vaikutuksia, eikä pelkästään kiusauksen kohteena olevien henkilöiden fyysiseen ja henkiseen terveyteen, vaan myös vaikutuksia, jotka voidaan mitata kansantaloudellisesti: sairaspoissaolot, lääkäri- ja lääkekulut, henkilöstömuutokset, tuottavuuden aleneminen, laadun huononeminen, yrityksen tai laitoksen yrityskuvan heikkeneminen sekä asiakkaiden menettäminen. Kaikki tämä liittyy työpaikkakiusaamiseen.
Ihmisarvoa ei pitäisi kunnioittaa vain paperilla ja perustuslaissa vaan myös jokapäiväisessä elämässä. Jos ihmiset kunnioittaisivat toisiaan hieman enemmän ja olisivat hieman reilumpia toisiaan kohtaan eivätkä olisi niin itsekkäitä, keskustelua työpaikkakiusaamisesta ei luultavasti tarvitsisi käydä. Euroopan unionin lainsäädäntö on sopimaton eikä pysty poistamaan kaikkia työpaikkakiusaamiseen johtavia syitä. Siksi kiitän esittelijää hyvästä yhteistyöstä ja ajatusteni sisällyttämisestä tähän mietintöön.
Työpaikkakiusaamisen vastaisten toimien painopisteen pitäisi olla jäsenvaltioissa, ja niihin pitäisi ottaa aktiivisesti mukaan työmarkkinaosapuolet. Yritysten pitäisi olla kiinnostuneita siitä, ettei niissä esiinny työpaikkakiusaamista. Tarkan määritelmän esittämisen vaikeuden vuoksi komissionkaan ei ole helppo esittää suunnitteilla olevaa vihreää kirjaa. Kaikkien muiden pitäisi kuitenkin ottaa oppia siitä, että Euroopan unionissa on muutama hyvä esimerkki työpaikkakiusaamisen torjumisesta. Tehtävien jakaminen oikein tasoille, joille ne kuuluvat, lisää tarvittavaa toimintatarmoa sekä vaikeaa aihetta kohtaan tunnettavaa kunnioitusta.

De Rossa
Haluan ensinnäkin ryhmäni puolesta kiittää esittelijää tästä mietinnöstä. Tämä on tärkeä mietintö, sillä häirintä on aivan liian yleinen ongelma työpaikalla. Ryhmäni tukee mietintöä sellaisenaan kokonaisuudessaan eikä se odota tai pyydä kappaleiden osien tai lauseiden poistamista. Dublinin säätiö on todennut, että yli 15 miljoonaa henkeä on ilmoittanut joutuneensa työpaikalla tapahtuvan väkivallan, seksuaalisen tai muun häirinnän kohteeksi, ja tämä on surullista. Tämän ei tulisi sallia jatkuvan, sillä tämänkaltainen häirintä voi olla kohtalokasta ja on monessa tapauksessa johtanut itsemurhaan tai työpaikalla tapahtuneiden onnettomuuksien kautta muiden henkiöiden kuolemaan. Minusta näyttää siksi siltä, että tämä on asia, jota komission ja parlamentin tulisi käsitellä. Irlannissa on otettu käyttöön lainsäädäntö, joka on osa terveys- ja turvallisuuslainsäädäntöä, sen varmistamiseksi, että suuret yritykset ottavat käyttöön menettelysääntöjä häirinnän käsittelemiseksi.
Ei kuitenkaan ole vielä selvää, missä määrin yritykset ovat soveltaneet tätä lainsäädäntöä. Törmäsin äskettäin tapaukseen, jossa nuori mies, joka aloitti työt valtionyrityksessä, joutui jatkuvasti työpaikalla vanhempien miesten häirinnän kohteeksi; kiusaajat eivät olleet naisia vaan miehiä, jotka eivät yksinkertaisesti halunneet häntä siihen työhön, sillä he kokivat hänen läsnäolonsa uhkana itselleen. He eivät onnistuneet karkottamaan häntä tästä työstä, mutta oli merkillistä, että tällaista tapahtuu tänä päivänä ja näinä aikoina. On totta, että kymmenen viime vuoden aikana näitä tapauksia on esiintynyt enemmän, kuten Dublinin säätiö on osoittanut. On myös selvää, että tämä johtuu pitkälti työpaikan epävarmuudesta ja työn luonteen muuttumisesta. Tavanomainen työ aiheuttaa stressiä ja paineita, jotka heijastuvat tämäntyyppisenä toimintana, joten kannatan esittelijän esittämää pyyntöä, että komissio laatii tiedonannon ensi vuoden aikana ja toimintaohjelman ensi vuoden loppuun mennessä.
Ennen kuin istuudun haluaisin ottaa esiin yhden aivan eri asian, joka liittyy komission työhön, ja vedota komission jäseneen, jotta tämä pyytäisi kollegoitamme komissiossa ryhtymään toimenpiteisiin ilmailualan valtiontukea koskevien sääntöjen ja määräysten löyhentämiseksi, muuten joudumme kohtaamaan eri puolella Eurooppaa kymmeniätuhansia työntekijöitä, jotka saattavat hyvinkin olla työttömiä lähitulevaisuudessa.

Lynne
Tätä minä kutsuisin työpaikalla tapahtuvaksi häirinnäksi. En voi puhua ilman, että ihmiset tupakoivat takanani, ja tämä aiheuttaa minulle astmakohtauksen, ja tämä on häirintää. Onnittelen Anderssonia hänen mietinnöstään. Sekä kansallisen että Euroopan tason toiminta on tärkeää, sillä kuten olemme saaneet kuulla, 12 miljoonaa henkeä joutuu joka vuosi häirinnän kohteeksi työpaikalla. On olemassa lukuisia häirinnän muotoja, ja kuten sanoin tupakoiminen työpaikalla alueilla, joissa tupakoiminen on kielletty, on eräänlaista häirintää. Sillä voi myös olla tuhoisia sekä fyysisiä että henkisiä vaikutuksia. Työpaikalla tapahtuva häirintä aiheuttaa valtavasti stressiä. Vammaiset, naiset ja erityisesti etniset vähemmistöt kärsivät paljon. He voivat joutua kaksin verroin häirinnän kohteeksi, ja heitä kiusataan yksinkertaisesti siksi, että he tulevat näistä vähäosaisista, syrjityistä ryhmistä.
Olen iloinen, että Andersson viittasi lyhytkestoisia sopimuksia tehneisiin työntekijöihin, sillä meillä on todisteita siitä, että hekin ovat häirinnän uhreja. Haluaisin kuitenkin lyhyesti mainita syyn siihen, miksi ELDR on pyytänyt kohta kohdalta -äänestystä 8 ja 13 kohdan osalta. Mielestäni Euroopan unionin tehtävänä on laatia yhteisiä suuntaviivoja, parhaita käytäntöjä ja esikuva-analyyseja kaikissa jäsenvaltioissa, mutta en usko, että tarvitsemme enemmän sitovaa lainsäädäntöä: tämä on jäsenvaltioiden tehtävä ja kyse on toissijaisuusperiaatteesta. Joten vaikka yhdynkin suureen osaan Anderssonin mietinnöstä, olen eri mieltä siitä, että meillä tulisi olla sitovaa lainsäädäntöä, ja tämän takia olemme pyytäneet kohta kohdalta -äänestystä.

Lambert
Arvoisa puhemies, ryhmäni haluaisi myös onnitella Anderssonia hänen työstään tämän erinomaisen oma-aloitteisen mietinnön parissa: tämä on ollut erittäin hyvä ilta niille. Kuten on jo sanottu, meidän ei tulisi aliarvioida häirinnän eri muotojen aiheuttamia vaikutuksia ihmisten elämään ja terveyteen ja pitkäaikaisiin henkisiin ja psykologisiin ongelmiin, joista olemme kuulleet. Jos tarkastelemme lukuja ja jos käytämme esimerkkinä parlamenttia, häirinnän uhrien prosentuaalinen määrä vastaisi suurin piirtein liberaalidemokraattista ryhmää. Tähän saakka on tehty melko vähän häirintää koskevan ongelman ratkaisemiseksi yleisesti, joten tähän mietintöön suhtaudutaan erityisen myönteisesti, sillä se antaa mahdollisuuden keskustella avoimesti aiheesta, josta on vaiettu aivan liian kauan.
Ranskalaisessa tutkimuksessa paljastetaan myös, että 70 prosenttia häirinnän uhreista on naisia, ja tämä koskee työllisyysprosessin kaikkia vaiheita, niinpä naisille maksetaan vähemmän palkkaa ja lisäksi he joutuvat häirinnän kohteeksi, ja sukupuoleen perustuvat syrjivät asenteet, jotka kohdistuvat useammin naisiin kuin miehiin, voivat usein muuttua joksikin vakavammaksi. Näin ollen komission tulisi kiinnittää erityistä huomiota siihen, miten käsitellä tätä Euroopan naisiin liittyvää tilannetta, jota ei voida hyväksyä. Andersson on oikeassa sen osalta, että työnantajalla on oltava velvollisuus estää häirintä työpaikalla, eikä hän voi yhtyä siihen tai harjoittaa sitä. Työterveyteen ja työturvallisuuteen liittyvässä puitedirektiivissä ei selvennetä sitä, ovatko työnantajat vastuussa työympäristön psyykkisistä, psykososiaalisista tai sosiaalisista oloista, joten uskon, että tulisi ryhtyä toimenpiteisiin direktiivin tarkistamiseksi, jotta tämä määritelmä voidaan sisällyttää siihen.

Pérez Álvarez
Arvoisa puhemies, minäkin haluan aloittaa kiittämällä esittelijää hänen työstään, vaikka meillä ei olekaan häirinnän määritelmää kenties siksi, että häirinnällä on monia muotoja ja että sitä on vaikea havaita. Jäsen Lynne, jolle välitän osanottoni ja myötätuntoni, puhui meille hetki sitten uudenlaisesta työpaikkakiusaamisen muodosta. Jos analysoimme asiaa, pidän hyväksyttävänä irlantilaisen työpaikkakiusaamisen ehkäisyyn keskittyneen työryhmän määritelmää, jonka mukaan työpaikkakiusaaminen on toistuvaa, työpaikalla ja/tai työteon aikana tapahtuvaa sopimatonta käytöstä, jonka voidaan kohtuullisesti katsoa kyseenalaistavan yksilön kunnian työpaikalla; käytös voi olla suoraa tai epäsuoraa, sanallista, fyysistä tai muutoin ilmenevää, yhden tai useamman henkilön yhteen tai useampaan henkilöön kohdistamaa. On selvää, että yksittäinen, kuvaillun kaltainen käyttäytymistapaus voidaan käsittää kunnianloukkaukseksi työpaikalla, mutta yksittäistä tapausta ei luokitella kiusaamiseksi.
Meidän on hyväksyttävä tämä tai mikä tahansa muu määritelmä. On totta, että jopa 12 miljoonaa ihmistä Euroopan unionissa ilmoittaa joutuneensa häirinnän kohteeksi 12 viimeksi kuluneen kuukauden aikana, että naiset kertovat joutuneensa häirinnän kohteeksi useammin kuin miehet ja että tietyillä toiminta-aloilla häirintää näyttää esiintyvän erityisen paljon. Häirintä vaikuttaa yrityksen talouteen, koska se johtaa poissaoloihin sekä heikentää tehokkuutta ja tuottavuutta. Yhteiskunnassa häirintä voi johtaa esimerkiksi lääketieteellisestä ja psykologisesta avusta, sairauslomista ja varhaiseläkkeistä aiheutuviin kustannuksiin. Ennen kaikkea häirintä vaikuttaa työntekijään ja muodostaa riskitekijän fyysisen väkivallan ja ergonomiakysymysten ohella. Vielä on toisaalta paljon tehtävää, ennen kuin saadaan poistettua fyysiset ja kemialliset terveysriskit. Ennen kaikkea häirintä tai ahdistelu - nimitettiinpä sitä sitten miten tahansa - on mielestäni ristiriidassa Euroopan unionin perusoikeuskirjan 1 artiklaan sisältyvän julistuksen kanssa: "Ihmisarvo on loukkaamaton. Sitä on kunnioitettava ja suojeltava."
Häirintä on siis terveysriski, mutta ennen kaikkea se on hyökkäys henkilön ihmisarvoa vastaan. Pidän myönteisenä tätä aloitetta, jolla pyritään ehkäisemään ja estämään työelämässä tapahtuva häirintä sekä välttämään, että mies- tai naispuoliset työntekijät joutuvat itkemään voimattomuuttaan.

Koukiadis
Arvoisa puhemies, häirintä työpaikalla liittyy välittömästi yksilön perusoikeuksien kunnioittamiseen, kuten ihmisarvoiseen kohteluun ja tasa-arvoiseen osallistumiseen talous- ja yhteiskuntaelämään.
Kollega Andersson tuo esille tässä aloitteessaan uusia näkökulmia, jotka meidän pitää ottaa huomioon, jotta perusoikeuskirja toteutuisi myös käytännössä ja jotta työelämän laadun politiikkaan saataisiin kokonaisvaltainen lähestymistapa. Tälle aloitteelle on osoitettava suosiota ennen kaikkea siksi, että se tarjoaa tilaisuuden nähdä monista politiikoista kuten syrjinnän vastaisesta politiikasta, syrjäytymisen vastaisesta politiikasta, vammaispolitiikasta, työttömyyspolitiikasta ja työllisyyden laatua koskevasta politiikasta saatujen onnistuneiden tulosten merkityksen. Vasta silloin, kun jokainen työntekijä tuntee työpaikalla olonsa turvatuksi kollegoiden ja esimiesten käytökseltä, kun työntekijä tuntee, että työympäristö ei tuomitse hänen heikkouksiaan vaan hyväksyy hänet, vasta silloin kaikki lukuisat ryhmät, jotka joutuvat häirinnän kohteeksi, pitävät parempana siirtymistä työmarkkinoille, jolloin tuotto näiden ihmisten panoksista ylittää huomattavasti heidän heikkoutensa.
Jos otamme huomioon, että tilastojen mukaan näihin haavoittuviin ryhmiin kuuluu yli 8 prosenttia työvoimasta, voidaan helposti nähdä asian poliittinen ulottuvuus. Samalla häirinnän kohteeksi joutuvien ryhmien vertailulla on monia lähtökohtia, naisista ja vammaisista ulkomaalaisiin ja toisuskoisiin. Tämä osoittaa meille ongelman laadullisen ulottuvuuden.
Tämä mietintö lähtökohtanamme meidän pitää laatia suunnitelma, jolla torjutaan häirintää kaikilla sen tasoilla, lähtien aina pilkasta ja vähättelystä, mukaan luettuina pelottelu, nöyryytykset ja aseman heikentäminen ja päättyen väkivallantekoihin, pitää laatia suunnitelma, joka pannaan täytäntöön riippumatta siitä, kohdistuuko häirintä alaisiin, samanarvoisiin vaiko ylempiin. Toimintasuunnitelmaan pitää sisältyä paitsi toimia, joilla kielletään häirintä, myös velvoite työnantajille luoda ilmapiiri, joka ei salli häirintää kollegoiden kesken ja johon liittyy toimia, joilla näitä ihmisiä rohkaistaan työssään. Ja koska kukaan ei ole tahallaan huono, mukana pitää olla toimia, joilla poistetaan epäluuloja ja torjuntaa niitä henkilöitä kohtaan, jotka muodostavat nämä ryhmät.

Hermange
Arvoisa puhemies, mietintö, josta keskustelemme tänään, koskettaa 12-15:tä miljoonaa ihmistä Euroopassa eli 8-10:tä prosenttia eurooppalaisista työntekijöistä. Kyse on nykyaikaisesta vaivasta, jota voidaan tarkastella kolmelta kannalta: taloudelliselta kannalta, koska Euroopan elin- ja työolojen kehittämissäätiön selonteon mukaan työolojen huonontuminen kymmenen vuoden aikana johtuu työtahdin kiihtymisestä ja joustavuudesta sen eri muodoissa, sosiologiselta kannalta sikäli, että yhteiskunnassamme vallalla oleva yksilökeskeisyys on pahentumassa, ja psykologiselta kannalta siksi, että henkinen ahdistelu on erityisen häikäilemätöntä ja voi toisinaan tuhota ihmisiä jättämättä jälkiä.
Tällä hetkellä kansallisella tasolla vallitsee oikeudellinen tyhjiö, vaikka olot vaihtelevatkin Euroopan tasolla, mutta tilannetta pyritään parantamaan entistä tiukemmalla oikeuskäytännöllä. Tästä syystä mietintö, joka on kurinalainen ja osoittaa, että sen laatija on hyvin perillä asioista, on hyvin kannustava ja selvä merkki työelämän edustajille. Etenkin mietinnön 12 kohdassa korostetaan, niiden toimien joukossa, joihin on tarkoitus ryhtyä, että kaikkien työmarkkinaosapuolten on käytävä syvennettyä vuoropuhelua asiasta, ja että on tarpeen nimittää riippumaton ulkoinen välittäjä, mitä suositellaan esittämässäni tarkistuksessa; se on minusta tärkeä tae alaan liittyvästä todellisesta edistyksestä. Kaikkien Euroopan toimielimien on kuitenkin pyrittävä torjumaan tätä jo syvään juurtunutta vaivaa, kuten niitä on kehotettu tekemään jo Euroopan sosiaalisessa peruskirjassa. Tästä syystä suhtaudun myönteisesti esittelijän ehdotukseen siitä, että komissiota pyydetään laatimaan ensi vuonna vihreä kirja ja esittelemään yhteisön toimintaohjelma. Tuen myös ryhmäni nimissä sitä, että ongelma otetaan huomioon keskusteluissa, jotka liittyvät yrityksien sosiaalista vastuuta koskevaan vihreään kirjaan.
Meidän on kaikkien tuettava tätä taistelua omalla tasollamme, vakuuttuneina siitä, että koko yhteiskunta hyötyy yhteiskunnallisesta ja yksilöiden henkilökohtaisesta tasapainosta.

Mann, Thomas
Arvoisa puhemies, EU:ssa on arviolta 12 miljoonaa ihmistä, jotka kärsivät häirinnästä työpaikoilla. Viranomaisille ilmoittamatta jäävien tapausten määrä on vielä paljon suurempi. Ihmisiä syrjitään ja uhkaillaan, huhuja laitetaan liikkeelle, tietoja salataan tarkoituksellisesti, ihmisiä leimataan syntipukeiksi. Esimiehet ja työntekijät, kaikki voivat joutua uhriksi tai olla kiusaajia. Työpaikkakiusaamista aliarvioidaan vielä niin täysin, että tehokkaita poistamiskeinoja ei ole juuri kehitetty. Se on kuitenkin vakava ongelma työelämässä. Häirinnästä seuraavat aggressiivisuus ja masennus, sairaspoissaolot, irtisanoutumiset ja henkilöstömuutokset maksavat teollisuudelle ja sosiaaliturvajärjestelmille vuosittain useita satojamiljoonia euroja.
EU:n 15 jäsenvaltiossa on tehtävä yhteenveto. Parhaisiin käytäntöihin ja kokemusten vaihtoon perustuvat lähestymistavat auttavat eteenpäin, jotta voi syntyä järkeviä toimia. Ratkaisujen on kuitenkin oltava hienosyisiä, häirinnän muodoista riippuen, siis sukupuolesta, iästä tai alkuperästä riippuen. Jan Andersson on tehnyt erinomaisen mietinnön. Se hyväksyttiin syystä yksimielisesti työllisyys- ja sosiaalivaliokunnassa. Melkein kaikki PPE:n tarkistusehdotukset sisällytettiin mietintöön, esimerkiksi Euroopan työmarkkinajärjestöjen ottaminen mukaan yhteisen suunnitelman kehittämiseen työpaikoilla tapahtuvan häirinnän torjumiseksi. Käytännössä se merkitsee aktiivista konfliktinhallintaa, entistä parempaa yritysten sisäistä tiedottamista ja verkostojen rakentamista niille, jotka ovat joutuneet häirinnän uhreiksi. Lisäksi ehdotamme, että yrityksiin nimitetään luottamushenkilö, jonka puoleen uhrit voivat halutessaan luottamuksellisesti kääntyä.
Arvoisa komission jäsen Diamantopoulou, me odotamme hartaasti, että komissio julkaisee ensi vuonna vihreän kirjan työpaikoilla tapahtuvasta häirinnästä, niin että voimme sen jälkeen kehittää täsmällisen toimintaohjelman pysyvän vaikutuksen aikaansaamiseksi.

Diamantopoulou
. (EL) Arvoisa puhemies, haluaisin onnitella esittelijä Anderssonia erinomaisesta mietinnöstä ja olen täysin samaa mieltä siitä, että häirintä on erittäin vakava asia, se vaarantaa työelämän ja sillä on vakavia sosiaalisia ja taloudellisia seurauksia sekä työntekijälle ja yritykselle että koko taloudelle, koska se on tärkeimpiä tuottavuuden vähentymisen syitä.
Haluaisin vakuuttaa parlamentille, että komissio on täysin tietoinen ongelmasta, tästä syystä tämä asia on yksi tärkeimmistä seikoista tiedonannossa työn laadusta, jonka komissio antoi kesäkuussa, ja se on myös yksi asioista, joissa tarkastelemme myös indikaattoreita.
Lisäksi nykyisten työkalujen mukaisesti minun täytyy muistuttaa, että tarvitaan suojelua työmarkkinaosapuolilta - ja työmarkkinaosapuolilla voi olla merkittävä rooli tässä kysymyksessä - ja palauttaa mieleen direktiivi 89/39/EY, jossa sanotaan selvästi, että työpaikkasuojelussa on otettava huomioon myös psykosomaattinen ahdinko, jota ei ole tietenkään aina helppo määritellä.
Haluaisin saattaa tietoonne, että toiminnassa on jo neuvoa-antava komitea, joka koostuu sellaisista jäsenvaltioiden edustajista, jotka tutkivat terveyttä ja turvallisuutta, ja on muodostettu myös alakomitea, joka tutkii erityisesti työpaikkaväkivaltaa. Tämä komitea päätti työnsä eilen, ja työpaikkaväkivallasta on jo saatu aikaan yleinen määritelmä. Ehdotusta vihreän kirjan laatimisesta tästä aiheesta ei ole mahdollista toteuttaa nyt. Selitän heti mistä syystä: tiedätte, että komissio on tehnyt aloitteen, että uudistettaisiin kokonaan terveyttä ja turvallisuutta työpaikoilla koskeva strategia. Myös tämä mietintö on tärkeällä sijalla tässä uudistuksessa ja auttaa laadittaessa tätä uutta strategiaa, ja tästä syystä kiitän vielä erityisesti esittelijää.

Puhemies
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 11.00.

Ilmaan joutuvat epäpuhtauspäästöt
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana yhteiskeskustelu seuraavista mietinnöistä:
Oomen-Ruijtenin Euroopan parlamentin sovittelukomiteavaltuuskunnan puolesta laatima mietintö (A5-0293/2001) sovittelukomitean hyväksymästä yhteisestä tekstistä Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi tiettyjen suurista polttoainelaitoksista ilmaan pääsevien epäpuhtauspäästöjen rajoittamisesta,
Riitta Myllerin Euroopan parlamentin sovittelukomiteavaltuuskunnan puolesta laatima mietintö (A5-0293/2001) sovittelukomitean hyväksymästä yhteisestä tekstistä Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi kansallisista päästörajoista tietyille ilman epäpuhtauksille.

Oomen-Ruijten
. (NL) Arvoisa puhemies, komissio teki lähes kolme vuotta sitten ehdotuksen direktiiviksi, jolla muutetaan suurista polttolaitoksista ilmaan pääseviä epäpuhtauspäästöjä koskevia sääntöjä. Näiden kolmen vuoden jälkeen saamme lopultakin tämän mielestäni hyvin tärkeän aiheen tällä viikolla päätökseen. Kukaan ei pahastune, jos sanon, että olemme kulkeneet vaivalloista reittiä, joka on myös silloin tällöin ollut tuskallinen.
Vastarintaa esiintyi melkoisesti, eikä pelkästään joidenkin jäsenvaltioiden taholta vaan myös joidenkin kollegojen taholta. Asianosaiset, myös joidenkin jäsenvaltioiden energia-alalta, ovat esittäneet hyvin voimakkaita varoituksia ja vastalauseita. Kykenimme kuitenkin ongelmitta muuttamaan alkuperäistä asetusta, joka oli esitetyssä muodossaan minun ja joidenkin muiden kollegojen mielestä aivan liian heikko. Teknisiä mahdollisuuksia ovat kuitenkin runsaasti käytössä, ja monissa Euroopan unionin jäsenvaltioissa säännöt, joista sovimme ensimmäisessä käsittelyssä, on otettu käyttöön jo kauan sitten, ja ne ovat tavanomaista politiikkaa.
Alkuperäinen komission ehdotus vuonna 1998 annetun direktiivin muuttamisesta ei ollut tämän parlamentin enemmistön mielestä mikään suuri menestys. Sääntely oli liian heikkoa, ja lisäksi olemassa olevat laitokset pidettiin direktiivin soveltamisalan ulkopuolella. Me olemme täällä Euroopan parlamenttina antaneet yhdessä todellisen sisällön sille, mitä ympäristöpolitiikka nyt oikeastaan merkitsee, ja haluan kiittää täällä vielä kerran kaikkia kollegoita, jotka ovat olleet tässä mukana. Olemme näyttäneet, mitä merkitsee, että todellakin haluamme tehdä jotakin tälle inhottavalle ilman saastumiselle, joka on haitallista myös ihmisille. Asetimme parlamenttina ensimmäisessä käsittelyssä päästönormit paljon tiukemmiksi, ja olemme myös tuoneet olemassa olevat polttolaitokset direktiivin soveltamisalaan.
Sitten tuli neuvoston yhteinen kanta, joka saatiin aikaan hyvin vaivalloisesti. Sääntelyä hieman terävöitettiin, ja Euroopan parlamentin toivetta siitä, että myös olemassa olevat laitokset sisällytettäisiin direktiiviin, kuunneltiin. Ikävä kyllä kukin maa vaati taas omia poikkeuksiaan, ja jos asia olisi riippunut ministerineuvostosta, vanhojen, nykyiseen tekniikkaan mukauttamattomien ja saastuttavien laitosten käyttö olisi jatkunut ikuisesti, tuomiopäivään saakka, kuten sanonta kuuluu.
Yhteisestä kannasta puuttuivat mielestämme kaikki tulevaisuudenkuvat. Siitä oli tullut kyhäelmä, jossa oli jokaiselle jotakin. Jos vertaan sitä sääntöihin, jotka ovat nykyisin voimassa Japanissa ja Yhdysvalloissa, silloin me, jotka kaikki haluamme toimia niin hienosti, olisimme näyttäneet erityisen huonoilta neuvoston päästövaatimusten kanssa neuvotteluissa Kioton sopimuksesta.
On sanottu myös, että polttolaitoksille ei ole tarpeen asettaa vaatimuksia, koska saamme kuitenkin jäsen Myllerin hienon mietinnön päästörajoista, ja että meidän tarvitsee yhteisön viranomaisena puuttua asiaan vasta sitten, kun päästörajat on saatu aikaan, koska sen myötä tämä kaikki säädellään ja kaikki jäsenvaltiot toteuttavat sen pakosta. Lopulta kävi kuitenkin toisin.
Jos myöntyisimme energiamarkkinoiden vapauttamisen kannattajien odotuksiin, toisin sanoen jos emme asettaisi mitään vaatimuksia tai jos sallisimme poikkeuksia sähkön tuottamiseksi vanhoilla, saastuttavilla voimalaitoksilla, silloin markkinamekanismi mielestämme häiriytyisi, ja ympäristöstä piittaamattomat palkittaisiin etumatkalla, koska nämä voisivat alkaa käyttää alempia energianhintoja vanhoine voimalaitoksineen.
Siltä osin kuin neuvosto ei halunnut hyväksyä parlamentin tarkistuksia jouduttiin sovitteluun, jolloin järjestettiin yhteiskäsittely jäsen Riitta Myllerin mietinnön kanssa. Kiitokset myös hänelle. Hän oli loistava kollega niissä neuvotteluissa.
Tämän vuoden toukokuussa ja kesäkuussa käydyissä kolmikantaneuvotteluissa puheenjohtajamaa Ruotsin ja komission kanssa saavutettiin muuten heti huomattavaa edistystä, kun oli kysymys SO2-päästöjen, siis rikkidioksidipäästöjen, vähentämisestä ja myös joistakin tärkeistä teknisistä aiheista. NOx-päästöjen, siis typpioksidipäästöjen, osalta terävöittäminen oli kuitenkin hyvin vaivalloista saada aikaan. Näissä kolmikantaneuvotteluissa päästiin toistaiseksi yksimielisyyteen komission velvollisuudesta - jäsen Hans Bloklandin ansioista - sisällyttää myös suurten polttolaitosten raskasmetallipäästöt meneillään oleviin arviointeihinsa.
Neuvosto hyväksyi lisäksi parlamentin toiveen eräiden poikkeusten, erityisesti kotimaista kiinteää polttoainetta ja ruskohiiltä käyttäviä polttolaitoksia koskevien poikkeusten, poistamisesta. Valitettavasti emme päässeet vielä ensimmäisessä kokouksessa sovintoon mielestäni tärkeimmästä asiasta: NOx-päästöistä.
Parlamentin ensimmäisen käsittelyn jälkeen olimme ottaneet huomattavan askeleen eteenpäin, kun neuvosto suostui sisällyttämään vanhat laitokset direktiivin soveltamisalaan. Tämä oli erityisen tärkeää, koska kyseiset laitokset ovat usein kaikkein tehottomimpia energian suhteen ja koska niiden kasvihuonekaasupäästöt ovat suhteettoman suuria. Sovittelussa saavutetussa kompromississa Euroopan parlamentti onnistui tiukentamaan etenkin ehdotettuja SO2- ja NOx-raja-arvoja. Neuvosto suostui oikeastaan välittömästi alentamaan huomattavasti etenkin keskisuurten ja suurten polttolaitosten SO2-päästörajoja, koska siitä on eniten hyötyä.
NOx-päästöjen tapauksessa olemme parlamenttina pitäneet kiinni kiinteää polttoainetta käyttävien suurten polttolaitosten NOx-raja-arvojen alentamisesta 650 milligrammasta kuutiometriltä 200 milligrammaan kuutiometriltä. Näitä raja-arvoja sovelletaan uusiin ja olemassa oleviin laitoksiin kuitenkin vasta vuodesta 2016 lähtien. Se on oikeastaan liian myöhään. Kuten jo sanoin, jotkin jäsenvaltiot ovat ottaneet nämä normit käyttöön jo 1-3 vuotta sitten. Emme ole kuitenkaan hylänneet tätä ehdotusta, koska se oli merkittävä askel eteenpäin ja koska se on myös tärkeä edellytys, jonka täyttämistä voidaan pian vaatia myös ehdokasvaltioilta.
Onnistuimme lisäksi tiukentamaan poikkeusta, jota neuvosto halusi huippukuormitusvoimaloille, joten myös niiden epäpuhtauspäästöt voidaan pitää kurissa.
Olen siis kaiken kaikkiaan sitä mieltä, että sovittelussa saavutettiin tyydyttävä sopimus ja että olemme menneet paljon pitemmälle kuin toisessa käsittelyssä pidettiin mahdollisena. Kiitokset puheenjohtajavaltio Ruotsille. Kiitokset kaikille kollegoilleni ja erityisesti jäsen Myllerille. Kiitokset komissiolle rakentavasta tuesta. Suosittelen näin ollen valtuuskunnan nimissä tämän ehdotuksen hyväksymistä.

Myller
. Arvoisa puhemies, hyvä komission jäsen, parlamentin tavoite tämän direktiivin osalta oli aikaansaada mahdollisimman tiukat päästökatot happamoitumista aiheuttaville ilmanpäästöille. Happamoituminen, alailmakehän otsoni ja maaperän rehevöityminen ovat toisiinsa liittyviä ongelmia, joita aiheuttavat rikkidioksidin, typen oksidien, haihtuvien orgaanisten yhdisteiden ja ammoniakin päästöt. Ongelmia on järkevä tarkastella yhdessä, koska silloin päästään kustannustehokkaimpaan päästöjen vähentämiseen.
Komissio oli omassa ehdotuksessaan laskenut tältä pohjalta kullekin jäsenvaltiolle katot, joihin niiden tulisi päästä vuoteen 2010 mennessä. Yhteisö - Euroopan unioni - on sekä viidennessä ympäristön toimintaohjelmassa että happamoitumisstrategiassaan asettanut tavoitteeksi taata sen, että ihmisiä suojellaan kaikilta tunnetuilta ilmansaasteilta. Komissio totesi esityksessään, että se ei kykene tässä vaiheessa asettamaan niin sanottuja lopullisia tavoitteita kriittisten kuormitusten ja tasojen osalta, vaan lopulliseen pitkän aikavälin tavoitteeseen on mentävä välitavoitteiden kautta, jotka komissio siis asetti vuodelle 2010.
Ammoniakkia lukuun ottamatta parlamentti hyväksyi toisessa käsittelyssä komission tavoitetason lisäämällä siihen pitkän aikavälin tavoitteen. Parlamentin näkemyksen mukaan välitavoitteet tulisi saavuttaa vuoteen 2010 mennessä ja lopullinen tavoite, jossa ihmisiä suojellaan koko EU:n alueella kaikilta tunnetuilta ilman epäpuhtauksilta, tulisi saavuttaa vuoteen 2020 mennessä. Sovitteluun mennessä olivat asetelmat selkeät, neuvosto antoi selvästi ymmärtää, että sillä ei ole mahdollisuutta muuttaa lukuja, jotka se oli yhteisessä kannassa hyväksynyt. Myöskään pitkän aikavälin tavoitetta se ei ollut valmis hyväksymään perusteluna se, että vaatimus siitä, etteivät kriittiset tasot ja kuormitukset ylittyisi millään alueella, oli neuvoston ja komissionkin mielestä teknisesti mahdoton toteuttaa. Päästökattojen osalta neuvoston yhteinen kanta oli suhteellisen kaukana komission luvuista mutta kuitenkin parempi kuin niin sanotut Göteborgin luvut, joiden nimiin suurin osa jäsenvaltioista vannoi.
Neuvoston yhteisen kannan hyväksyminen olisi merkinnyt sitä, että olisimme nostaneet kädet pystyyn ilmanlaadun parantamisessa ja kansalaisten terveyden suojelemisessa. Sovittelussa saatiin melkoisen kädenväännön ja komission aktiivisen kompromissien tuottamisen jälkeen väännettyä direktiivin keskeisiä periaatteita parlamentin näkemysten suuntaan. Sovittelussa hyväksyttiin komission ja parlamentin tiukemmat päästörajat indikatiivisina lukuina ja neuvoston yhteinen kanta jäsenmaita sitovana. Indikatiivisuus tarkoittaa sitä, että komissio on velvoitettu kertomuksissaan vuosina 2004 ja 2008 arvioimaan direktiivin uudelleen ottaen huomioon tieteen ja tekniikan tulevan kehityksen ja mahdollisuuden tätä kautta päästä tiukempiin päästörajoihin. Näissä tarkasteluissa on myös otettava huomioon, missä määrin pitkän aikavälin tavoitteet voidaan saavuttaa vuoteen 2020 mennessä. Sovittelun tuloksena siis komissiolle annettiin välineet muuttaa direktiivin tavoitetasoa tiukemmaksi ja vaatimus tarkastella päästöjen vähentämistä myös pitkällä aikavälillä tavoitteena se, että kriittiset tasot ja kuormitukset eivät ylity ja ihmisiä todella suojellaan tehokkaasti kaikilta ilman epäpuhtauksilta. Oli aikamoinen saavutus saada tämä pitkän aikavälin tavoite direktiivin artiklaan, mutta se oli ehkä tärkein asia, joka sovittelussa saatiin toteutetuksi. Happamoitumista aiheuttavista päästölähteistä vaikeinta on puuttua lentokoneiden ja laivojen päästöihin. Siinäkin pääsimme eteenpäin. Komissiolta edellytetään toimenpiteitä tämän suhteen.
Haluan myös kiittää Ria Oomen-Ruijtenia hyvästä yhteistyöstä, jota tuossa sovittelussa teimme. Oli todellakin erittäin merkittävää, että direktiivi suurista polttolaitoksista saatiin niin hyvin läpi, koska se on keskeinen instrumentti, jolla tätä päästökattodirektiiviä voidaan toteuttaa. Haluan myös kiittää parlamentin valtuuskunnan puheenjohtajaa, jäseniä ja komission edustajia sekä Ruotsia puheenjohtajavaltiona erittäin hyvästä yhteistyöstä.

Jackson
Arvoisa puhemies, haluaisin onnitella molempia parlamentin esittelijöitä heidän tekemästään kovasta työstä. He saivat aikaan tuloksen, josta he voivat olla ylpeitä. Se saatiin aikaan hyvin myöhään yöllä valtavan työmäärän jälkeen. Euroopan parlamentin brittiläisenä jäsenenä sanon kuitenkin, että nämä direktiivit aiheuttivat paljon vaikeuksia, erityisesti suuria polttolaitoksia koskeva direktiivi. Haluaisin keskittyä kohtaan, jota pohdimme suurin vaikeuksin, sillä komissio ja neuvosto eivät oikeastaan kertoneet ehdotustensa todellisia vaikutuksia. Ne eivät myöskään antaneet täsmällistä arviota Euroopan parlamentin ehdotusten vaikutuksista tai auttaneet meitä arvioimaan niitä.
Bowe ja minä, Euroopan parlamentin brittiläisinä jäseninä, tapasimme Isosta-Britanniasta tulevia lobbaajia, jotka sanoivat, että jos me hyväksymme parlamentin tarkistukset, vielä toiminnassa olevat brittiläiset hiilikaivokset jouduttaisiin kaikki sulkemaan. Näin ollen me valmistauduimme siihen mahdollisuuteen, että äänestämme sellaisten tarkistusten ja oman valiokunnan mietintöjen puolesta, joilla olisi ollut erittäin vakavia taloudellisia seurauksia meidän omissa jäsenvaltioissamme.
Kun saavuimme ministerineuvoston kokoukseen, huomasimme, että muilla jäsenvaltioilla, esimerkiksi Suomella, oli ihan samanlaisia ongelmia, sillä näiden maiden ministerit ja hallitukset eivät olleet ottaneet yhteyttä omiin Euroopan parlamentin jäseniin selvittääkseen niitä ongelmia, joita he uskoivat syntyvän. Kun saavuimme yhteispäätöskokoukseen, siellä oli merkillinen tilanne, sillä neljä virkamiestä piti sellaisia puheita, jotka ministereiden olisi itse asiassa pitänyt pitää.
Viestini keskeisin asia on seuraava. Tarvitsemme kahta asiaa: jäsenvaltioiden ja komission on kerrottava rehellisemmin ehdotusten ja keskustelujen todellisista vaikutuksista. Niistä tulisi antaa ainakin jonkinlaista tietoa. Toiseksi, kun me menemme yhteispäätöskokouksiin, emme voi pitää kokouksia viidentoista jäsenen, yhden ministerin ja neljäntoista virkamiehen kesken. Tämä on naurettavaa. Ministereiden olisi pitänyt tuoda esiin monia sellaisia asioita, jotka esitettiin Oomen-Ruijtenin ja Myllerin mietinnöissä. Kun osallistumme yhteispäätöskokouksiin, haluamme tavata siellä ministereitä.

Bowe
Arvoisa puhemies, haluaisin ensinnäkin vain sanoa brittiläisenä jäsenenä, että yhdyn siihen, mitä Jackson sanoi.
Ainoastaan täällä olevat henkilöt tietävät, miten paljon työtä molemmat esittelijät tekivät, jotta päästiin tähän lopulliseen kantaan ja saatiin nämä kaksi mietintöä parlamenttiin lopullista äänestystä varten. Me olemme teidän kollegojanne ja tiedämme, miten kovasti uurastitte ja onnittelemme teitä molempia tästä työstä. Tämä on vaatinut paljon aikaa, ja tämä on yksi vaikeimmista mietinnöistä, jonka olen nähnyt parlamentissa 12 vuoden aikana.
Lopuksi kaikista vaikeuksista ja jopa viimeisestä sovittelusta huolimatta meillä on toimiva ja käytännöllinen ehdotus. Tämä ei tule olemaan helppoa. Itse asiassa tämä tulee olemaan erittäin vaikeaa, kun otetaan huomioon jotkin vaatimukset, mutta tässä on saatu aikaan tyydyttävä tasapaino toisaalta ympäristönsuojelun ja toisaalta luotettavaa, turvallista ja kohtuuhintaista - joka meidän on myös otettava huomioon - energialähdettä koskevan yhteisön tarpeen välillä.
Tämän ehdotuksen vaatimusten täyttäminen edellyttää muutoksia. Energiantuotantoteollisuuden on epäilemättä korvattava joitakin vanhoja laitoksia toivon mukaan nykyaikaisemmilla energiantuotantolähteillä. Rikkidioksidi- ja typpioksidipäästöt, jotka ovat happosateiden ja alailmakehän otsonitason muodostumisen tärkeimpiä aiheuttajia, vähenevät huomattavasti, mikä parantaa ihmisten terveyteen vaikuttavia ympäristöolosuhteita. Yksi mahdollinen sivuvaikutus on ehkä se, että kun energialaitoksen toiminnan yleinen tehokkuus paranee, hiilidioksidipäästöt vähenevät yleisesti tuotettuun energiaan verrattuna. Tämä olisi tämän lainsäädännön hyödyllinen sivuvaikutus.
Kaikkien näiden toimenpiteiden toteuttaminen ei tule olemaan helppoa. Niille on kuitenkin annettu pitkät määräajat. Tämä on hyväksyttävää ja ymmärrettävää näissä oloissa, joten sosialistiryhmän puolesta otan tyytyväisenä vastaan nämä ehdotukset, ja me kannatamme niitä huomisessa äänestyksessä.

Evans, Jillian
Arvoisa puhemies, suhtaudun myönteisesti molempiin direktiiveihin ja haluan muiden jäsenten tavoin onnitella molempia esittelijöitä. Olen erityisesti seurannut keskustelua suurten polttolaitosten päästöjen rajoittamisesta. Nämä laitokset ovat yksi merkittävimmistä ilman epäpuhtauksien aiheuttajista Euroopassa liikenteen päästöjen jälkeen, ja näin ollen on erittäin tärkeää, että meillä on tiukka lainsäädäntö näiden valvomiseksi. Vanhojen laitosten sisällyttäminen lainsäädännön soveltamisalaan on tärkeä parannus entiseen lainsäädäntöön. Tämä tarkoittaa, että kaikille laitoksille taataan toimintamahdollisuudet, mukaan luettuina pahimmat saastuttajat ja ehdokasvaltioissa sijaitsevat jotkin laitokset, jotka voivat tuottaa sähköä halvemmalla, sillä niissä on vähemmän tarkastuksia eikä niiden tarvitse täyttää samoja standardeja.
Kuten muut jäsenet ovat jo todenneet, voimme taata ihmisille, että lopulliseen kompromissitekstiin sisällytettyjen lukuisten poikkeusten ja myönnytysten ansiosta, nykyiset voimalat, kuten Aberthaw omassa vaalipiirissäni, eivät ole uhattuina. Lehdistö ja tiedotusvälineet ovat kiinnittäneet erityistä huomioita Aberthaw hiilikäyttöiseen voimalaan, mikä johtuu siitä, että tämän direktiivin on arvioitu vaarantavan sen elinkelpoisuuden ja kannattavuuden. Itse asiassa asia on päinvastoin. Todellisuudessa direktiivillä suojellaan Walesin hiili- ja tuotantoteollisuuden työpaikkoja pitkällä aikavälillä.
Tämä on ollut erittäin tärkeä keskustelu, sillä se on osoittanut, että ei voida tehdä yksioikoista valintaa puhtaamman ilman standardien ja työllisyyden välillä, kuten jotkut ovat antaneet ymmärtää. Pilaantumisen estämiseen tähtäävää työtä voidaan toteuttaa rinnakkain työpaikkojen suojelun ja yhteisöjen tukemisen kanssa.
Minun ryhmäni tukee myös kompromissia, jolla tiukennetaan rikkidioksidien ja typpioksidien raja-arvoja ja otetaan yleisesti käyttöön tiukemmat standardit. Ryhmä tukee myös Myllerin kansallisia päästörajoja koskevasta direktiivistä laatimaa mietintöä koskevassa sovittelussa aikaansaatuja tuloksia, ja me äänestämme myös tämän puolesta.

Blokland
Arvoisa puhemies, rajoitun suurten polttolaitosten aiheuttamaan ilman saastumiseen. Olen yhä sitä mieltä, että sovittelun tulos jäi pahasti jälkeen nykyisistä teknisistä mahdollisuuksista vähentää epäpuhtauspäästöjä. Kummalliset poikkeussäännökset ovat nyt jääneet direktiiviin. Esimerkiksi suurten, vanhojen polttolaitosten sallitaan saastuttaa runsaasti 2 000 tuntia vuodessa, ja Espanjalle, Kreetalle ja Rhodokselle myönnetään poikkeuksia.
Olemassa olevat laitokset saastuttavat valtavasti ilmaa rikkidioksidi- ja typpioksidipäästöillään. Etenkin rikkioksidien osalta sovittelun tulos on murheellinen, koska Yhdysvallat menee nykyisin jo paljon pitemmälle kuin normit, jotka tulevat Euroopan unionissa voimaan vasta muutaman vuoden kuluttua.
Lisäksi näemme jo nyt, että hiilivoimaloissa poltetaan rinnakkain runsaasti biomassaa. Tätä koskevat huomattavasti lievemmät päästönormit kuin jätteenpolttolaitoksia. Olisin odottanut, että energiamarkkinoiden vapauttamisen seurauksena käytettäisiin yhtäläisiä ympäristöedellytyksiä kilpailun vääristymisen estämiseksi.
Arvoisa puhemies, johtopäätöksenä voin sanoa, että syy siihen, miksi hyväksyn tämän direktiivin ei ole se, että tällä tavoin estetään tehokkaasti ilman saastumista, vaan se, että tämä uusi direktiivi on vähemmän huono kuin edellinen.

Korhola
Arvoisa puhemies, kollegani Ria Oomen-Ruijten on toiminut kiitettävästi esittelijänä LCP-direktiivin käsittelyn kaikissa kolmessa vaiheessa. Käsissämme onkin nyt uudistettu direktiivi, jonka voi odottaa vaikuttavan merkittävästi suurten polttolaitosten päästöjen vähentämiseksi, samalla kun se kuitenkin ottaa huomioon käytännön elämän realiteetit. Olen kiitollinen, että sain olla mukana tekemässä kompromissitarkistuksia ja että ensin esittelijä ja sitten parlamentti hyväksyivät ne. Nämä tarkistukset ovat vielä sovittelun jälkeenkin näkyvillä tässä direktiivissä ja muun muassa mahdollistavat kestävän kehityksen kannalta olennaisen yhdistetyn lämmön ja sähkön tuotannon. Aluksi oli vaara, että direktiivi olisi tehnyt CHP:stä taloudellisesti kannattamatonta. Se olisi selkeästi merkinnyt askeleita taaksepäin.
Oomen-Ruijtenin mietintö, samoin kuin kollega Myllerin mietintö, ovat esimerkkejä siitä, kuinka yhteispäätösmenettelyssä voidaan päästä menestyksellisesti lopputulokseen myös erittäin vaikeissa ja vaativissa aiheissa. Nämä kaksi direktiiviä ovat ilman muuta sellaisia.
Kansalliset päästörajat ja suurten energialaitosten päästöt ovat asioita, joissa jäsenvaltiot ovat perinteisesti valvoneet etuaan ja pyrkineet estämään sellaisten tavoitteiden asettamisen, jotka voisivat vaarantaa jäsenvaltioiden oman ja EU:n yhteisen kilpailukyvyn. Komissio on joutunut tämän ottamaan huomioon jo esitystä laatiessaan. Myös parlamentti on ihanteellisuudessaan joutunut ottamaan poliittiset realiteetit huomioon. Tästä huolimatta tulosta voi pitää kunnianhimoisena. Se on tärkeä välittömästi Euroopan ilmanlaadun kannalta. Lisäksi se osoittaa tärkeän asian tulevasta: EU on valmis myös käytännön politiikassa työskentelemään Kioton sopimuksessa esitettyjen tavoitteiden saavuttamiseksi.
Komissiolta odotetaan vielä tämän syksyn aikana useita merkittäviä esityksiä ilmastonmuutoksen vastaiseen taisteluun liittyen. Nyt päätettävänä olevat kaksi mietintöä lupaavat hyvää. EU-instituutiot kykenevät tasapainoiseen työskentelyyn, josta on odotettavissa haasteellisia lopputuloksia. Ilmastonmuutoksen tosiasioiden edessä meillä ei ole varaa vähempään.

Lange
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, minäkin kiitän molempia esittelijöitä sydämellisesti heidän sinnikkyydestään ja paneutumisestaan. Luulen niitä tarvitun erityisesti neuvoston kanssa käydyissä neuvotteluissa, varsinkin kun ajattelen suurista polttolaitoksista käytyjä neuvotteluja. Parlamentti halusi ja sai lopulta myös läpi sen, että vanhat laitokset sisällytettiin direktiivin soveltamisalaan. Se on erittäin tärkeä asia, jossa voimme laskea saavuttaneemme voiton.
On kuitenkin tunnustettava, ettemme onnistuneet aivan täydellisesti. Jouduimme hyväksymään useita poikkeusjärjestelyjä, jatkettuja määräaikoja ja lievempiä raja-arvoja, emme tosin sen tähden, että teknisesti ei ole mahdollisuutta muuhun, muuten olisimme törmänneet usein sellaisiin lausahduksiin kuin: "Parlamentti, vaatimuksenne ei ole teknisesti edes mahdollinen!" Tässä tapauksessa on aivan selvää, että nykyisten laitosten muuttaminen uusien laitosten tasolle ei ole teknisesti mikään ongelma. Monin paikoin niin jo tehtykin. Vastustus jähmettyi yksittäisten suurten polttolaitosten taloudellisten etujen puolustamiseksi. Se on lyhytnäköinen tarkastelutapa. Meidän on ajateltava kokonaistaloudellisesti ja sisällytettävä laskelmiin myös ne kustannukset, joita aiheuttavat happamoituminen ja ne haitalliset aineet, jotka laskeutuvat ihmisten päälle. Siksi en voi ollenkaan ymmärtää neuvoston kantaa tässä asiassa. Minäkin hyväksyn kuitenkin kompromissin, koska vanhat laitokset sisällytettiin lopulta direktiivin soveltamisalaan.

Hulthén
Arvoisa puhemies, sen enempää ajankohta kuin tunnelmakaan ei tunnu sopivalta ryhtyä kinastelemaan - ei valiokunnan puheenjohtajan eikä muidenkaan Isoa-Britanniaa edustavien parlamentin jäsenten kanssa - siitä, kuka häviää eniten happamoitumisessa tai happamoitumisen torjuntatoimissa.
Yritän sen sijaan ilmaista itseäni hieman myönteisemmin ja kiitän Isoa-Britanniaa edustavia jäseniä, että tämän direktiivin käsittely jaksettiin viedä loppuun, ja siitä, että pystymme huomenna tekemään päätöksen. Ilmaistakseni asiani dramaattisesti, tämä päätös merkitsee, että elämä palaa edustamallani alueella ja että metsätalous, kalatalous ja biologinen moninaisuus saavat mahdollisuuden korjata ne vauriot, joita vuosikymmenten tai jopa vuosisadan aikana on niille aiheutunut.
Tämä on loistava esimerkki, josta Euroopan yhteistyön hyöty käy ilmi konkreettisesti ja vahvasti. Tällaisen yhteistyön avulla edustamallani alueella voidaan saada aikaan muutos, jota emme olisi itse pystyneet toteuttamaan, toisin sanoen happamoitumisen pysähtyminen. Vaikka emme pystyisi pysäyttämään happamoitumista kokonaan, voimme jarruttaa sitä ja voimme yrittää ryhtyä korjaamaan joitakin happamoitumisesta aiheutuvia haittoja.
Odotan suunnitelmissa olevaa tarkastusta, koska tiedän, että tämä ei riitä. Happamoituminen jatkuu huomisesta päätöksestä huolimatta. Haluan kiittää jäseniä ja komissiota siitä työstä, jota olemme yhdessä tehneet.

Wallström
. (EN) Arvoisa puhemies, arvoisat jäsenet, olen erittäin iloinen, että nämä kaksi tärkeää lisäystä yhteisön ilman pilaantumista koskevaan lainsäädäntöön ovat lopullisen hyväksynnän vaiheessa. Yhdyn teihin ja onnittelen ja kiitän molempia esittelijöitä Oomen-Ruijtenia ja Mylleriä heidän ponnisteluistaan, mutta haluaisin kiittää myös parlamentin valtuuskunnan puheenjohtajaa Friedrichiä, että hän on saanut nämä neuvottelut onnistuneesti päätökseen - valitettavasti hän ei voi olla täällä tänä iltana - ja Provania, että hän puuttui asiaan viime hetkellä, joka osoittautui yhdeksi kesän hienoimmista illoista.
Kansallisia päästörajoja ja suuria polttolaitoksia koskevat ehdotukset merkitsevät suurta edistystä yhteisön ilman pilaantumisesta koskevaan lainsäädäntöön. Kuten tiedätte kansallisia päästörajoja koskevan ehdotuksen avulla laadittaisiin jatkuva ohjelma rajat ylittävien ilman epäpuhtauksien torjumiseksi sillä jäsenvaltioita vaadittaisiin rajoittamaan päästöjä, jotka aiheuttavat eniten haittaa, ei pelkästään niille itselleen vaan, kuten Hulthén sanoi, naapureille.
Ensimmäisessä vaiheessa asetetaan oikeudellisesti sitovat päästörajat, jotka jäsenvaltioiden on saavutettava vuoteen 2010 mennessä. Siinä määrätään lukuisista säännöllisistä arvioinneista - vuosina 2004, 2008 ja 2012 - päästörajojen tiukentamiseksi entisestään tulevaisuudessa: tätä arviointijärjestelmää on vahvistettu melkoisesti parlamentin esittämien huolenaiheiden takia. Ensimmäisissä arvioinneissa yritetään korjata puutteet vuoteen 2010 mennessä ottaen huomioon koko yhteisön kaikki päästöt, kuten komission alkuperäisessä ehdotuksessa esitettiin. Kaikissa arvioinneissa tarkastellaan sitä, miten voimme saavuttaa kriittisten ympäristötasojen alittamista koskevat pitkän aikavälin tavoitteet vuoden 2010 jälkeen. Vuosi 2020 otetaan tämän jälkeen vertailupisteeksi. Myöhemmissä arvioinneissa komissio raportoi erityisesti saavutetusta edistyksestä pitkän aikavälin tavoitteiden osalta, ja nämä tavoitteet huomioon ottaen harkitaan, mitkä lisätoimenpiteet ovat tarpeen näiden tavoitteiden saavuttamiseksi, kuten esittelijä totesi mieluiten vuoteen 2020 mennessä.
Samalla suuria polttolaitoksia koskevan ehdotuksen ansiosta uusia ja tiukempia päästöstandardeja sovelletaan energiantuotantoalalla, erityisesti vanhempiin polttolaitoksiin, jotka ovat happamoitumisen ja otsonin aiheuttaman pilaantumisen tärkeimpiä syitä. Komission analyysissa suuria polttolaitoksia koskevasta yhteisestä kannasta osoitetaan, että tämän alan rikkidioksidi- että typpioksidipäästöt vähenevät merkittävästi tämän lainsäädännön seurauksena.
Suuria polttolaitoksia koskevan ehdotuksen kompromississa tarjotaan keskipitkällä aikavälillä joustavuutta, jotta jäsenvaltioiden erilaiset olot voitaisiin ottaa huomioon, sekä pitkällä aikavälillä huomattavia ympäristöetuja laajennetussa yhteisössä.
Parlamentti on saavuttanut paljon tässä keskustelussa, ja sen tulisi olla erittäin ylpeä omasta osuudestaan. Komissio on tyytyväinen tulokseen. Kun komissio hyväksyy tämän lainsäädännön, se on vuonna 2004 velvollinen arvioimaan molempia direktiivejä ja esittämään lisäedistystä koskevia ehdotuksia. Olemme jo selvittäneet puhdasta ilmaa Eurooppaan koskevassa tiedonannossa, jonka me esittelimme toukokuussa 2001, miten me aiomme valmistautua tähän ensimmäiseen arviointiin, ja olemme jo ryhtyneet toimeen tässä asiassa.
Lopuksi pyydän parlamenttia hyväksymään sovittelun tuloksen ja meidän tavoin siirtymään eteenpäin. Toivon, että parlamentti tukee puhdasta ilmaa Eurooppaan -ohjelmaa (CAFE).

Puhemies
Yhteiskeskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 11.00.
(Istunto päättyi klo 11.30.)

