Vuosittaisen istuntokauden avaaminen
Puhemies
 Julistan Euroopan parlamentin istuntokauden 20002001 avatuksi.

Esityslista
Lannoye
Arvoisa puhemies, tämänaamuisen esityslistan toisena kohtana on se kaakao- ja suklaatuotteita koskeva suositus toiseen käsittelyyn, jonka esittelijä olen. Sain tietää eilen illalla puoli yhdeksältä aivan sattumalta, että äänestys toimitettaisiin tänään puoleltapäivin. Minusta äänestys oli kuitenkin alun perin määrä toimittaa huomenna puoleltapäivin. Yllätykseni oli siis täydellinen, eikä minulla ollut edes tilaisuutta laatia äänestyslistaa eikä katsoa, onko siinä nimenhuutoäänestyksiä vai ei.
Kuten minä, te tiedätte, että aihe on melko kiistelty ja että sitä on käsitelty melko paljon joukkoviestimissä. Olen ollut tässä parlamentissa kymmenen vuotta, ja olen saanut esittelijänä aina tiedon äänestysjärjestyksen muutoksesta. Toivoisin, että tuo äänestys toimitettaisiin huomenna. Se sopisi minulle itselleni, eikä se uskoakseni loukkaisi ketään, koska se on suhteellisen lyhyt äänestys.

Swoboda
Arvoisa puhemies, meillä ei ole mitään tätä äänestyksen siirtämistä vastaan. Haluaisin vain pitää kiinni siitä, että muutkin suunnitellut äänestykset toimitetaan huomenna, erityisesti myös Eurooppa-neuvoston Lissabonin huippukokousta koskeva äänestys. Tällä ehdolla meillä ei ole mitään äänestyksen siirtämistä vastaan.

Puhemies
 Asiasta vastaavat yksiköt ovat ilmoittaneet minulle, että huomenna meillä on melko monta äänestystä.

Blokland
Arvoisa puhemies, myös minä jouduin Lannoyen lailla eilisiltana sellaiseen tilanteeseen, että selvisi, että äänestys laatimastani mietinnöstä toisessa käsittelyssä on myös tarkoitus pitää klo 12.00. Ryhmät ovat pyytäneet minua kiireellisesti vaatimaan teiltä, että äänestystä ei toimitettaisi klo 12.00 vaan vasta huomenna, koska ryhmillä ei ole ollut tilaisuutta pyytää kohta kohdalta -äänestyksiä eikä nimenhuutoäänestyksiä. Oli suuri yllätys, että äänestys oli suunniteltu toimitettavaksi klo 12.00. Minäkin pyydän, monien muiden nimissä, että äänestys toimitettaisiin huomenna.

Puhemies
 Jäsen Blokland, asiasta vastaavien yksiköiden virkamiehet ovat ilmoittaneet minulle, että teidän mietinnöstänne äänestetään joka tapauksessa huomenna. Nyt kysynkin parlamentilta, suostuuko se siirtämään äänestystä Lannoyen mietinnöstä huomiseen. Jos olemme yksimielisiä, näin sovittakoon.

Vuotuinen lainsäädäntöohjelma (jatkoa)
Puhemies
 Esityslistalla on seuraavana jatkokeskustelu komission lainsäädäntöohjelmasta vuodelle 2000.

Prodi
. (IT) Arvoisa puhemies, arvoisat parlamentin jäsenet, vuoden 2000 on oltava ratkaiseva ja se on oleva ratkaiseva vuosi myös Euroopalle. Olemme jo viisivuotissuunnitelmasta keskustellessamme selventäneet, että tämä vuosi merkitsee "Euroopan vuosikymmenen" käynnistymistä, ja samalla tämä vuosi merkitsee käännekohtaa komissiolle. Viisivuotissuunnitelman läpikäyminen antoi meille yleisen viitekehyksen, ja olemme jo hahmotelleet komission ohjelman seuraavalle viisivuotiskaudelle. On sanottava, että vain kuukauden kuluttua tuosta keskustelusta olemme jo ryhtyneet käytännön toimiin ja aloittaneet ne pitkälliset toimet, joita seuraava laajentuminen jäsenyyttä hakeneisiin maihin edellyttää. Kyseessä on erittäin mittava työ, jolla on kauaskantoisia vaikutuksia ja jonka merkitys on erittäin suuri, ja haluaisin tähdentää parlamentille, että komissio on erityisen sitoutunut tähän työhön. Monilla tahoilla on myös vakuututtu erittäin lujan laajentumista koskevan sitoutumislupaukseni todenperäisyydestä, mutta myös siitä vakavasta sitoutumisesta, josta komissiossa pidetään kiinni kansalaisten rauhoittamiseksi tämän hankkeen osalta. Haluaisin painottaa teille kaikille, että kyseessä on vakava, juhlallinen sitoutuminen, jolla ei pyritä lykkäämään laajentumista vaan jolla pyritään mahdollistamaan laajentuminen realismin, todellisuuden ja vakavuuden pohjalta. Jos emme toimi näin, koittaa sellainen hetki, jolloin itse laajentuminen käy mahdottomaksi. Ja laajentuminenhan on nykyisen komission viisivuotisen toimikauden olennaisin tehtävä.
Olemme aloittaneet viisivuotissuunnitelman myös niiden kahden seikan osalta, joihin olimme sitoutuneet: komission uudenaikaistamisen ja hallitustenvälisen konferenssin valmistelun osalta. Tällä hetkellä ryhdymme keskusteluun eri pohjalta, eli analyyttisemmalta pohjalta, ja se arvostelu osui oikeaan, jota minulle edellisen, vain yleisluonteisen keskustelun aikana osoitettiin, sillä kyseessä oli viisivuotissuunnitelma. Tällä hetkellä teillä on edessänne analyyttisempi ja yksityiskohtaisempi asiakirja, jollainen vuosisuunnitelman kuuluukin olla. On kyse täsmällisestä toimintasuunnitelmasta, yksityiskohtaisesta asiakirjasta; kunkin komission aloitteen kohdalla mainitaan asiasta vastaava yksikkö, menettelyt, antamispäivämäärät, työväline, vaaditun asiakirjan luonne ja ehdotettu oikeusperusta. Näiden päätösten toteuttamiseksi tarvittavat vaiheet käydään läpi. On ilmeistä, että olemme painottaneet erityisesti en sano tätä vain siksi, että olemme parlamentissa, vaan siksi, että asia on minusta erityisen tärkeä niitä toimivaltaamme kuuluvia toimia, joissa edellytetään parlamentin yhteispäätösmenettelyä. Olemme julkaisseet koko ohjelman Internetissä, emmekä tehneet näin toimiaksemme muodinmukaisesti, sillä kyseessä on pikemminkin kulttuurinen muutos eikä muoti, näin jokainen kansalainen saa ohjelman käsiinsä ja voi arvioida sitä. Nykyään ei taida olla enää salaisia suunnitelmia tai yksityisiä suunnitelmia. Tätä suunnitelmaa voi vapaasti arvioida.
Tarkastelkaamme nyt tähän suunnitelmaan sisältyvien pääkohtien olennaista sisältöä. Ohjelmassa itsessään on perusideana ja ohjaavana ideana vastauksen antaminen kansalaisten erityisiin ongelmiin. On kyse vuosittaisesta ohjelmasta, ja niinpä yksityiskohtaisuus on tarpeen. Olemme käsitelleet kaikkia olennaisen tärkeitä aiheita, jotkin niistä haluaisin mainita tässä esityksessäni, eli ympäristön, terveyden, energian, liikenteen, kuluttajansuojan sekä oikeudenkäyttöön liittyvän vaikean ongelman.
Aloittakaamme pohtimalla lyhyesti tätä viimeistä kohtaa. Euroopan kansalaiset pyytävät todellisuudessa oikeudenmukaisuutta, jotta he tuntisivat arkielämänsä olevan turvallista; puhuessani laajentumisesta olen ottanut nämä seikat huomioon, sillä on hyvin tärkeää pitää kokonaiskuva mielessä. Komissio aikoo esittää käytännön ehdotuksia turvallisuudesta, jotta järjestysvallan koordinointi kaikkialla unionin alueella olisi tiivistä, jotta rikollisuutta vastaan toimittaisiin yhdessä ja koska meidän on yritettävä ratkaista suuria ongelmia, joiden joukossa on myös uusia ongelmia. On havaittavissa uusia rotujen välisiä jännitteitä, vähemmistöongelmia ja rinnakkaiseloon liittyviä perusluonteisia ongelmia; meidän on taattava sopuisa rinnakkaiselo, suojeltava sitä ja ohjattava siihen. Niinpä tänä vuonna etsimme tehokkaita keinoja siirtolaisuuden ja turvapaikkaoikeuden alalla. Näillä aloilla esittelemme vuonna 2000 käytännön ehdotuksia. Pyrkimyksemme on varsin selvä. Meidän on yhdistettävä avoimuus, suvaitsevaisuus ja vieraanvaraisuus turvallisuuteen. Niinpä ehdotamme myös toimia siviilioikeuden ja kauppaoikeuden alalla tehtyjen päätösten molemminpuolisen tunnustamisen edistämiseksi.
Oikeusalue on välttämätön yhtenäismarkkinoiden toimivuuden kannalta. Jos meillä ei ole oikeusaluetta, yhtenäismarkkinat ovat vain teoreettinen rakennelma eivätkä toimiva arkipäivän väline. Jotta voimme mitata tällä kuten muillakin aloilla saavutettua kehitystä, aiomme esittää tulostaulun, jolla tarkoitan todellista taulukkoa, johon vaikeudet, mutta myös saavutetut tulokset merkitään. Tampereella tätä jo vaadittiin meiltä, olemme luvanneet toteuttaa sen, ja yhtenäinen oikeusalue on siten yksi perusluonteisimmista tavoitteista.
Ympäristöstä todettakoon, että sillä alalla ongelmamme on kaikkein vakavimpien joukossa; olemmehan saaneet joka vuosi huomata, että saavutetut tulokset jäävät lähestulkoon uusien ongelmien peittoon. Teemme eräänlaista Sisyfoksen työtä. On ponnisteltava paljon kovemmin, sillä jos ympäristöpolitiikassa kehitystä ei kiritä kiinni, siinä onnistuminen on myöhemmin lähes mahdotonta. Olemme laatineet valkoisen kirjan ympäristövelvoitteistamme sekä strategian, jolla pyritään saavuttamaan Kioton päästöjen vähentämistä koskevat tavoitteet; tällä hetkellä meidän on työstettävä yleistä oikeuskehystä kokonaisuudessaan sekä ympäristön että geneettisesti muunnettujen organismien osalta; lisäksi emme voi olla esittämättä kokonaisnäkemystä tai unionin strategiaa kemian teollisuutta silmällä pitäen, sillä muutoin uurastuksemme on todella Sisyfoksen työtä.
Eräs toinen seikka, jonka haluaisin mainita esimerkkinä käytännön suunnitelmastamme, liittyy myös varsin läheisesti ympäristöongelmiin, ja se koskee kalastusta ja luonnonvarojen käyttöä. Meidän on aloitettava ohjelma kalastusalusten määrän vähentämiseksi, sillä nykyään kalastus ja luonnollinen lisääntyminen eivät ole enää tasapainossa. Tämä tasapaino on palautettava, ja ympäristöä on suojeltava; samalla meillä on lujat velvoitteet kalastuksella itseään elättävää väestöä kohtaan, joka on keskittynyt varsinkin sellaisille alueille, jotka eivät ole unionin talouselämässä kaikkein edullisimmassa asemassa. Meidän on myös sitouduttava saattamaan Marokon kanssa solmittava sopimus päätökseen ja meidän on yksinkertaistettava unionin kalastuslainsäädäntöä, sillä nykyisten yli 20 asetuksen vuoksi järjestystä on mahdotonta luoda eikä niiden vuoksi voida taata, että äsken puhumamme tasapaino säilyy kaikin tavoin. Ympäristön osalta kiinnekohtamme on vuoden 2002 kokous, joka pidetään 10 vuoden kuluttua Rion kokouksesta; tässä kokouksessa meillä on jo oltava konkreettisia tuloksia mukanamme.
Energian osalta kyse on sellaisesta aiheesta, joka on nykyään erityisen tärkeä, sillä mielestäni Euroopalla on oltava yhä enemmän merkitystä energiaongelmista puhuttaessa. Laajentumisen myötä meistä tulee suurin energiankuluttaja maailmassa. Tarkoituksenamme on siis esittää eri energianlähteitä käsittelevä asiakirja, jossa tavoitteena on energian toimitusvarmuus.
Liikenteen osalta olemme ryhtyneet luomaan yhtenäistä unionin ilma-aluetta. Varapuheenjohtaja Loyola de Palacio onkin jo ryhtynyt edistämään käytännössä tätä pyrkimystä, ja parin kuukauden päästä meillä on asiasta kokonaiskuva. Tähän on lisättävä myös merikuljetusten turvallisuuteen eikä ainoastaan ilmakuljetusten turvallisuuteen liittyvä ongelma, joka on osa ympäristökeskustelua, ja se on yksi peruskysymyksistämme.
Lopuksi mainittakoon vielä kuluttajien oikeudet ja terveyskysymys. Kuluttajien oikeuksista puhuttaessa tuotteiden ja palvelujen turvallisuus on ensisijaista. Tarvitsemme kansalaisten kannalta yksiselitteisempää lainsäädäntöä, jolla heitä suojataan petolliselta toiminnalta, esimerkiksi harhaanjohtavalta mainonnalta. Tällä alalla kansalaisilla onkin ehdottomasti oikeus tuntea hankkimansa tavarat täysin. Terveyden osalta olemme laatineet terveyttä koskevan strategian, ja tällä alalla otamme käyttöön toimintaohjelman, jonka liittyminen elintarviketurvallisuuteen, josta puhuimme hieman aikaisemmin, on ilmeistä. Vuonna 2000 aiotaan toteuttaa unionin elintarvikevirastoa koskeva ehdotus; olemme jo laatineet valkoisen kirjan, ja syksyllä meillä on käsissämme lainsäädännöllinen teksti, jonka pohjalta tätä aloitetta viedään eteenpäin. Näihin asioihin on lisättävä muitakin ehdotuksia, joiden laatiminen on vielä kesken ja jotka koskevat eläinten oikeuksien puolustamista, josta on viime kuukausien aikana keskusteltu erityisen paljon.
Näiden johdonmukaisten suuntaviivojen pohjalta työstämme vuotuista ohjelmaamme; niiden kohdalla kyse ei ole sellaisesta keskustelusta, jota käytiin viisivuotisohjelman yhteydessä, sillä ne ovat varsin kohdennettuja ja konkreettisia. Tänään esille ottamiini esimerkkeihin voitaisiin epäilemättä lisätä muita toisilta aloilta poimittuja esimerkkejä, mutta menetelmänä on aina täsmällinen luettelointi, aikataulutus ja toimien vakavuus. Tätä voitaisiin niin sanotusti kutsua meidän jokapäiväiseksi liikevaihdoksemme tai niiden tuotteidemme luovuttamiseksi, joihin olemme sitoutuneet unionin kansalaisten edessä. Nämä asiat todellakin koskettavat läheltä meidän kaikkien elämää, ja siksi parlamentin asema on ehdottoman ratkaiseva. Teidän tehtävänänne on toimia tärkeänä välittäjänä unionin kansalaisten suuntaan, ja meidän on tehtävä yhdessä työtä, jotta kansalaisille annettaisiin selkeä, konkreettinen ja välitön vastaus. Eilen päätimme keskustelun toteamalla, että onnistumistamme voitaisiin mitata kansalaisten äänestysinnolla seuraavien Euroopan parlamentin vaalien yhteydessä. Mielestäni pohjustamme luottamusta ja suhdettamme kansalaisiin niillä konkreettisilla toimilla, joihin olen tänään viitannut.
Kiitän siitä yhteistyöstä, josta olemme saaneet toistaiseksi nauttia, ja pyytäisin teitä lujittamaan sitä niin, että pystymme antamaan kaikkien meiltä odottamia konkreettisia vastauksia.

Poettering
Arvoisa puhemies, arvoisa komission puheenjohtaja, hyvät kollegat, komission työohjelman ja lainsäädäntöohjelman vuodelle 2000 pitäisi olla meille kaikille syy pohtia kerrankin komission, mutta myös eurooppalaisten toimielinten perustoimintoja ja -tehtäviä.
Arvoisa komission puheenjohtaja, vahva eurooppalainen komissio on PPE-DE-ryhmämme perusetujen mukaista. Me emme tule sallimaan siellä, missä meillä on vaikutusvaltaa, sitä, että ministerineuvosto ikään kuin vie komissiolta tehtäviä käsitelläkseen niitä sitten ministerineuvostossa, vaan komissio merkitsee meille sopimusten vartijaa, ja sillä on aloiteoikeus eurooppalaisessa lainsäädännössä. Me puolustamme sitä!
Me muistamme kuitenkin myös sen, että Euroopan unioni perustuu kokonaisuutena ottaen arvoihin ja periaatteisiin sekä eurooppalaiseen oikeuteen. Kahden kuukauden kuluttua - 9. toukokuuta - meillä on tilaisuus muistella Robert Schumania, joka teki 9. toukokuuta 1950 Euroopan hiili- ja teräsyhteisön perustamista koskevan suurenmoisen ehdotuksen. Hän puhui siitä, että kyse ei ole tasapainon luomisesta eurooppalaisten kansojen etujen välille, vaan kyse on eurooppalaisten kansojen etujen yhdistämisestä. Tämä on eurooppalaisen oikeuden pohjalta tapahtuvan konfliktin ratkaisemisen periaate ja alku - ja myös tältä osin me tulemme seuraamaan tarkasti, miten komissio toteuttaa tätä tehtäväänsä sopimusten vartijana. Kukaan ei saa loukata tätä eurooppalaista oikeutta! On olemassa rajakohtia, joissa oikeudenmukaisuus, yhtäläinen kohtelu sekä Euroopan unionin ja Euroopan yhteisön oikeus limittyvät toisiinsa.
Jos minulla olisi ollut puheenvuoro eilen, kun neuvoston puheenjohtaja oli läsnä istunnossa, olisin sanonut eilen sen, minkä sanon nyt. Seuraan hyvin huolestuneena sitä, kun neuvoston puheenjohtajavaltio ja sitä kautta neuvosto ryhtyy kohtelemaan eri tavalla yhtä Euroopan unionin jäsenvaltiota. Mielestäni on ristiriidassa Euroopan unionin periaatteiden ja oikeudellisen yhteisön ajatuksen kanssa, kun huippukokousta valmisteleva neuvoston puheenjohtaja kiertää Euroopan pääkaupungeissa, mikä on ollut tavallinen menettely useiden vuosien ajan, mutta hyppää yhden pääkaupungin yli ja pyytää tämän maan edustajan Brysseliin!
(Suosionosoituksia oikeistolta)
Sanon siksi nyt komission suuntaan: arvoisa komission puheenjohtaja, meillä ei ole ollut toistaiseksi mitään syytä arvostella teitä. Asia on siltä osin kunnossa, että te olette käsitelleet tätä kysymystä moitteettomasti ja asianmukaisesti, mutta me arvioimme komissiota jatkossa myös sen perusteella, onko komissio edelleenkin sopimusten vartija ja takaako se yhdessä meidän kanssamme eurooppalaisen oikeuden noudattamisen. Jos eurooppalaista oikeutta ja oikeudenmukaisuutta loukataan, meidän on myös korotettava ääntämme selvästi, sillä meidän on taisteltava sitä vastaan heti alusta alkaen!
(Suosionosoituksia oikeistolta)
Haluaisin esittää yhden toissijaisuusperiaatetta koskevan ajatuksen. Monet ymmärtävät toissijaisuusperiaatteen vivuksi, jolla eurooppalaiset tehtävät kammetaan kunnalliselle, alueelliselle tai kansalliselle tasolle. Se voi pitää paikkansa yksittäisessä tapauksessa, ja meidän on harkittava myös jokaisessa lainsäädäntömenettelyssä, voidaanko tämä tehtävä hoitaa paremmin kansallisella, alueellisella tai paikallisella tasolla. Se meidän on tehtävä! Toissijaisuus-käsitteeseen kuuluu kuitenkin myös se, että Euroopan unionin on hoidettava tehtävät silloin, kun niitä ei voida hoitaa järkevästi kansallisella, alueellisella tai paikallisella tasolla.
Arvoisa komission puheenjohtaja, teillä on aloiteoikeus. Euroopan parlamentti voi sopimusten mukaan vaatia komissiota tekemään lainsäädäntöä koskevan ehdotuksen. Me olemme toistaiseksi nähneet, että tätä vaatimusta ei ole aina noudatettu. Tämän osalta on olemassa parlamentin 15. syyskuuta 1999 komission kanssa tekemä sopimus, jossa komissio on sitoutunut laajalti siihen, että kun parlamentti vaatii komissiota tekemään lakialoitteita, komissio myös noudattaa pitkälti näitä vaatimuksia. Arvoisa komission puheenjohtaja, pyydän teitä suhtautumaan tähän asiaan hyvin vakavasti! Kun parlamentti vaatii komissiota esittämään lakiehdotuksia, me odotamme myös jatkossa komission pitävän sanansa ja noudattavan parlamentin vaatimusta.
Tältä pohjalta voin sanoa teille ryhmämme puolesta, että me - missä meillä on siihen mahdollisuus - autamme osaltamme ei pelkästään vahvaa Eurooppaa vaan myös vahvaa komissiota, jonka oikeuksia me puolustamme myös suhteessa ministerineuvostoon. Tässä mielessä me olemme Euroopan etujen nimissä riippuvaisia hyvästä yhteistyöstä sekä komission ja Euroopan parlamentin välisestä hyvästä vuoropuhelusta ja tuemme siksi politiikkaanne vuodelle 2000 myös siellä, missä meillä on siihen mahdollisuus.

Swoboda
Arvoisa puhemies, arvoisa komission puheenjohtaja, hyvät parlamentin jäsenet, kun Euroopan kansalaiset etsivät tätä Eurooppaa, he etsivät sitä ennen kaikkea Brysselistä ja ennen kaikkea komissiosta. Se ei ilahduta minua parlamentaarikkona, mutta minun on otettava se huomioon ainakin tällä hetkellä ja toistaiseksi. Se tarkoittaa kuitenkin myös sitä, että komissiolla on edessään valtavan suuri haaste. Arvoisa komission puheenjohtaja, jos te haluatte aikaansaada sen mainitsemanne suuren käänteen, teidän on pantava se alulle helkkarin pian.
Arvoisa komission puheenjohtaja, te ehdotitte edellisessä täällä parlamentissa tästä vastuusta pitämässänne puheessa, että komission pitäisi keskittyä jatkossa voimakkaammin ydintoimintoihinsa. Tätä voidaan nimittää myös toissijaisuusperiaatteen täytäntöön panemiseksi ja toteuttamiseksi. Meille on kuitenkin siinä yhteydessä oltava selvää, että tässä ei saa olla kyse komissiolle liian monimutkaisten ja vaikeiden tehtävien sivuuttamisesta. Arvoisa komission puheenjohtaja, meille on oltava myös selvää, että nämä kriteerit ja tämä työ on aloitettava jo nyt. Me emme voi odottaa valkoista kirjaa, sillä komission käsiteltävänä on jo nyt aivan liian paljon sellaista, mitä on ehkä pohdittava tästä näkökulmasta, kun taas muita asioita on toteutettava nopeammin ja selkeämmin.
Meitä sosiaalidemokraatteja ei erota muista tämän parlamentin poliittisista ryhmistä niinkään tehtävien runsaus tai esitettävien ehdotusten määrä vaan tietysti suunta. Me haluamme vahvistaa selkeästi ja yksiselitteisesti Euroopan kansainvälistä roolia sekä parantaa kilpailukykyä. Meidän kannaltamme on oltava kyse ennen kaikkea siitä, että Eurooppa muotoillaan sosiaalisemmin, luodaan tasa-arvon Eurooppa sekä parannetaan turvallisuutta ja elämänlaatua Euroopassa. Me emme kuitenkaan halua byrokratisoida emmekä keskittää Eurooppaa. Se ei ole meidän käsityksemme Euroopasta! Arvoisa komission puheenjohtaja, jos te työskentelette tämän hyväksi, me olemme kanssanne täysin samaa mieltä.
Siirryn nyt toiseen asiaan. Te olette antanut komissiona parlamentille pitkän luettelon lainsäädäntöohjelmaan liittyvistä hankkeista. Me olemme päättäneet viisaudessamme laatia päätöslauselman, joka ei ole ehkä aivan niin pitkä, mutta jossa esitetään teille lukuisia ehdotuksia ja osittain vastaehdotuksia.
Tämä luettelojen vaihtaminen ei ole ihanteellinen vuoropuhelun muoto. Meidän pitäisi siksi keksiä jatkossa jotain muuta. Arvoisa komission puheenjohtaja, pyydän teitä asettamaan seuraavassa ohjelmassanne etusijalle menestymisenne tai myös epäonnistumisenne arvioimisen ja selittämään, missä määrin olette myös saavuttaneet sen, mihin olette ryhtyneet, jotta me molemmat voimme sitten siirtyä käymään parempaa, ihanteellista ja rakentavaa vuoropuhelua. Tämä tuntuu minusta paljon järkevämmältä kuin se, mitä me teemme parasta aikaa tällä viikolla jälleen kerran, mutta toivottavasti viimeisen kerran!
Arvoisa komission puheenjohtaja, haluaisin palata vielä kerran teidän käsitteeseenne "käänteen vuosi". Meidän kaikkien tehtäviimme kuuluu seurata yksittäisissä maissa eikä vain kunkin kotimaassa käytäviä Eurooppaa koskevia keskusteluja. Tämän osalta minua hirvittää oikeastaan yhä uudelleen se, että me emme ole vielä onnistuneet vakuuttamaan tässä keskustelussa kansalaisia tämän Euroopan välttämättömyydestä emmekä ennen kaikkea ole onnistuneet välittämään heille, että meidän ainoa mahdollisuutemme pitää globalisaatio hallinnassa on vahva Eurooppa, jonka ei tarvitse säädellä kaikkea, mutta kuitenkin sitä, millä on eurooppalaista lisäarvoa. Kyse ei ole globalisaation estämisestä, eikä se meiltä onnistuisikaan. Kyse voi olla vain siitä, että globalisaatiota muovataan meidän arvoistamme ja moninaisuudestamme käsin. Sen lisäksi meidän on onnistuttava yhdessä parantamaan yksiselitteisesti viestintää, josta te myös puhuitte.
Te olette laatimassa Euroopan unionin laajentumista koskevaa viestintästrategiaa. Arvoisa komission puheenjohtaja, me saavutamme todellisen käänteen kuitenkin vain, jos onnistumme yhdessä myös pohtimaan jokaisen yksittäisen hankkeen ja jokaisen yksittäisen lainsäädännöllisen hankkeen kohdalla, miten voimme saada kansalaiset vakuuttuneiksi kyseisen hankkeen tarpeellisuudesta. Jos me emme onnistu tässä paremmassa viestintätekniikassa, ei yhteinen tavoitteemme ole saavutettavissa, nimittäin korkeamman äänestysprosentin saavuttaminen seuraavissa Euroopan parlamentin vaaleissa. Se ei olisi vahinko vain meille parlamentin jäsenille, jotka emme ole sitten ehkä enää täällä, vaan se olisi vahinko Euroopalle!

Wallis
Arvoisa puhemies, ryhmäni haluaisi ilmaista tyytyväisyytensä vuotuiseen lainsäädäntöohjelmaan. Prosessissa meitä kuitenkin huolestuttaa muutama seikka.
Tulin mukaan tähän menettelyyn verrattain uutena parlamentin jäsenenä. Huomasin suhtautuvani jossain määrin epäuskoisesti näihin kunkin ryhmän esittämiin eri päätöslauselmaesityksiin, jotka kaikki muistuttavat lähinnä vaihtelevan pituista ja eri aineksia sisältävää ostoslistaa. Kehitelläkseni kielikuvaa vielä pitemmälle ja käyttääkseni englantilaista tapaa toteaisin, että jos tarkoituksenamme oli loihtia näistä ateria, siitä tulee melko pitkä ja huonosti sulava.
Ymmärrän, että näiden luetteloiden kuuliaisesta laatimisesta on muotoutunut normaali käytäntö. En ole tässä erityisen radikaali tai vallankumouksellinen, mutta kollegoistani vaikutti siltä, että tästä prosessista puuttuu jotakin, varsinkin tällaisella hetkellä, jolloin yritämme luoda yhteyden unionin ja sen kansalaisten välille ja jolloin haluamme heidän olevan selvillä siitä, mitä teemme täällä.
On puhuttu paljon siitä, että olisi keskityttävä ydintehtäviin ja paremman laadun eikä niinkään suuremman määrän saavuttamiseen unionin lainsäädännössä. Kaikki tämä sopii melko huonosti loputtoman pitkiin listoihin. Pidimme tämän mielessä ja laadimme yksisivuisen päätöslauselman, jossa painotettiin avainalueita. Asia ei ole kuitenkaan näin kompromissipäätöslauselman osalta, niinpä haluaisimme nyt saada selvitetyksi tulevaisuutta ajatellen sen, miten tätä prosessia pitäisi hoitaa. Koska tämä on sangen tärkeä prosessi ja tärkeä hetki lainsäädännöllisessä menettelyssämme, ja jotta sen myötä komissio ja parlamentti voisivat suhtautua siihen rakentavasti, haluaisimmekin ehdottaa, että unionin ohjelman vuosittaiseen tilanteeseen voitaisiin yhdistää parlamentin päätöslauselma tärkeimmistä painopisteistä, jota seuraisi yksityiskohtaisempi valiokunnissa käyty keskustelu. Näin päästäisiin eroon ostoslistan kaltaisuudesta ja saataisiin lisää poliittista kohdentamista. Näin parlamentti voisi osallistua prosessiin täysimääräisesti, eikä vain vaihtelemalla ostoslistoja teidän kanssanne.
Tämä johtuu siitä, että haluamme lisätä nykyisen menettelyn tarkoituksenmukaisuutta ja näkyvyyttä, ja siksi ELDR aikoo jättää nykyisen kahdeksansivuisen luettelon allekirjoittamatta, ei siksi, että vastustaisimme sen sisältöä, vaan siksi, että mielestämme vaarana on, että tästä tulee vuosittainen rituaalisuoritus vailla asiaa ja todellista merkitystä. Haluaisimme siis saavuttaa tällä sen, että Euroopan kansalaisten ajatukset heräävät.

Lannoye
Arvoisa puhemies, en toista sitä kokonaiskritiikkiä, jonka esitimme parlamentin edellisellä istuntojaksolla Euroopan komission lainsäädäntöohjelmasta. Käsiteltäväksemme annettu tämän vuoden ohjelma on runsas, se on vähintä mitä voi sanoa.
Se sisältää myönteisiä ja vähemmän myönteisiä asioita. Haluaisin kiinnittää huomion erääseen lukuun, joka vaikuttaa minusta hieman puutteelliselta, eli sosiaalipolitiikkaa koskevaan lukuun. Tilanne ei olisi kovinkaan vakava, jos viiden edellisen vuoden aikana olisi edistytty merkittävästi, mutta niin ei käynyt. Komissiolla ja parlamentilla on kuitenkin sosiaalipolitiikan osalta mahdollisuus edistää monia asioita. Ajattelen etenkin perustamissopimuksen XI osaston 1 lukua ja muun muassa siinä käsiteltäviä työoloihin ja työympäristön parantamiseen liittyviä ongelmia.
Mitä tulee erityisesti työntekijöiden turvallisuuteen ja terveyteen, toimimme tällä hetkellä vuodelta 1989 peräisin olevan direktiivin mukaisesti. Mielestäni ja ryhmäni mielestäni tätä direktiiviä olisi tarpeen arvioida uudelleen muun muassa sen merkittävän tutkimuksen valossa, jonka Dublinin säätiö julkaisi vuonna 1997. Siinä osoitetaan, että työolot ovat huonontuneet yleisesti joillakin tärkeillä toimialoilla. Tätä kannattaa pohtia, ja toivoisin, että komissio käsittelisi tätä asiaa tosissaan ja tekisi arvion siitä, mitä tässä direktiivissä olisi muutettava tilanteen parantamiseksi.
En jatka enää lainsäädäntöohjelman asiasisällöstä ja haluaisin käsitellä nyt muutaman hetken lainsäädäntöohjelmaan liittyvää prosessia eli ohjelman käsiteltäväksi jättämistä ja ohjelman toteuttamista. Esitän tämän osalta Euroopan parlamentin vihreän ryhmän puolesta kaksi vahvaa pyyntöä, joiden olisin halunnut olevan parlamentin vaatimuksia, mutta vahvat pyynnöt riittävät tällä kertaa.
Sanon ensinnäkin, että kun Euroopan parlamentin päätöslauselma on hyväksytty muun muassa parlamentin tekemän aloitteen mukaisesti, minusta olisi demokraattista, että komissio järjestäisi kohtuullisessa ajassa tämäntyyppisen pyynnön kunnollisen seurannan. Meillä on esimerkiksi ympäristön alalla valkoinen kirja ympäristövahinkovastuusta. Se on merkittävä edistysaskel, mutta palautan kuitenkin mieliin, että tämä valkoinen kirja on seuraus parlamentin vuonna 1994 eli kuusi vuotta sitten hyväksymästä päätöslauselmasta. Ja valkoisen kirjan jälkeen on varmasti taas odotettava melkoisen kauan direktiiviä. Näemme tässä, että menettely on erittäin hidas, ja minusta tämän hitauden perustelemiseksi olisi tärkeää laatia selonteko.
Sanon toiseksi, että kun lainsäädäntöohjelmassa ilmoitetaan lainsäädäntöehdotuksesta ja kun tätä ehdotusta ei anneta saman vuoden aikana, meidän olisi tiedettävä miksi ei. Annan esimerkin. Tänään on ilmoitettu sähköisiä ja elektronisia jätteitä koskevasta direktiiviehdotuksesta. Tämä ehdotus on esitetty jo useaan otteeseen, mutta sitä ei ole koskaan annettu käsiteltäväksi. Tiedämme, että tämä johtuu painostuksesta Yhdysvaltain hallituksen taholta, joka uhkaa nostaa kanteen WTO:ssa, mutta olisi asianmukaista, oikeudenmukaista sekä demokratian ja avoimuuden mukaista, että komissio selittäisi meille, mitä kulissien takana tapahtuu ja miksi se viivyttelee tämän direktiivin käsiteltäväksi antamista.

Manisco
Arvoisa puheenjohtaja Prodi, sallinette minun tuoda julki pelkoni ja huolestumiseni, jotka koskevat vuodelle 2000 jota piditte ratkaisevana vuotena laaditun ohjelman peruslähtökohtia, eikä ainoastaan siksi, että siitä puuttuvat aidosti innovatiiviset ehdotukset. Varsinaisesti meitä huolestuttaa työohjelman puoli-ideologinen lähtökohta ja se, että siihen on omaksuttu tahdottomasti ja kritiikittömästi yhdysvaltalainen malli, joka merkitsee asosiaalisen ja huumautuneen kehityksen mallia, joka aiheuttaa päänvaivaa Yhdysvaltain keskuspankin johtaja Alan Greenspanin kaltaisille kaikkien epäilysten yläpuolella oleville henkilöille. Lähestymistavastanne puuttuu itsenäinen näkemys mikä ei suinkaan ole merkki antiteesistä tämän päivän ja huomisen Euroopasta, eikä siinä kyetä tai ollaan jopa sokeita näkemään niitä seikkoja, jotka ovat alkaneet tunkeutua monien teidän eurooppalaisten kollegojenne tietoisuuteen: kyseessä ovat käänteentekevät tapahtumat, joista Seattlen tapahtumat ovat yksi esimerkki, ja te haluatte käynnistää neuvottelut uudestaan hinnalla millä hyvänsä, tai toinen esimerkki on se, miten Washingtonin johto toistuvasti ja röyhkeästi veto-oikeuttaan käyttäen kieltäytyi hyväksymästä valuuttarahastoon nimettyjä ehdokkaita, ja nämä vetot saatiin raukeamaan vasta viime hetkellä unionin pitäessä tiukasti kiinni Horst Köhlerin valinnasta. Vaikka olemme Yhdysvaltojen jyrän alla, pyritte vain lieventämään mahdollisimman pitkälle ristiriitoja tämän Atlantin takaisen vallan kanssa ja poistamaan ristiriidat tämän planeettaamme hallitsevan supervallan kanssa solmittavan kuvitteellisen kumppanuuden ja Eurooppaa vaivaavan ohjelmallisen kyvyttömyyden nimissä, josta kiitos kuuluu myös RT:n kaltaisten lobbaajien väsymättömille ponnisteluille.
En ehdi paneutua muihin vaikeasti hahmotettaviin ja varovaisiin, liian varovaisiin, ohjelmakohtiinne, jotka koskevat ympäristöä, terveyttä, oikeutta, liikennettä, turvallisuutta ja sitten unionin hätiköityä laajentumista, joka on herättänyt edeltäjänne Jacques Delorsin taholta arvostelua, ja vielä online-palveluihin perustuvaa talouden kehittämistä, joka on yksi monista työttömyyteen tarjotuista ihmelääkkeistä tai kuluttajakansalaisten suojaamista eikä suinkaan kansalaiskuluttajien suojaamista.
Arvoisa puheenjohtaja Prodi, sallinette minun esittää ystävällismielisen ehdotuksen. Maailma, jossa elämme ei ole paras mahdollinen: uhkaavia pilviä tähtien ja raitojen muodossa kohoaa Euroopan taivaan ylle, lainaan Charles De Gaullen kenraali Leclercille osoittamia kuolemattomia sanoja jälkimmäisen vapautettua tämän kauniin Strasbourgin kaupungin. Monsieur Prodi, préparez votre défense, c'est la défense de l'Europe (Arvoisa Prodi, olkaa valmis puolustamaan, sillä kyse on Euroopan puolustamisesta).

Gallagher
Arvoisa puhemies, olen tyytyväinen siihen, että komission lainsäädäntöohjelmaan vuodelle 2000 sisältyvissä ehdotuksissa on laaja-alainen ote. Kaikkein tärkeimmät tänä vuonna käsiteltävät kysymykset koskevat EU:n päätöksentekomenettelyjen uudistamista, jotta laajentumisprosessi voisi tapahtua sujuvasti ja hallitusti. Kannatan unionin laajentumista, mutta tällainen prosessi ei voi toteutua, ennen kuin EU:n avaintoimielimet, komissio, neuvosto ja tietysti parlamentti mukaan luettuina, uudistavat sisäisiä päätöksentekomenettelyjä.
Ulsterin kreivikunnassa, Irlannissa sijaitsevasta Connaught-maakunnasta joka on unionin syrjäisiä alueita tulevana parlamentin jäsenenä uskon vahvasti siihen, että pienet jäsenvaltiot voivat olla todellisesti ja konkreettisesti edustettuina EU:n rakenteissa. Tällä hetkellä viidellä suurella jäsenvaltiolla on kaksi paikkaa Euroopan komissiossa ja kullekin pienelle jäsenvaltiolle kuuluu yksi paikka. Uudistuksen luonteesta riippumatta on elintärkeää, että pienemmillä jäsenvaltioilla säilyy oikeus nimittää yksi jäsen komissioon.
Epäilemättä 15 hallitusta edustavan Eurooppa-neuvoston on muutettava rakenteitaan. Irlannin näkökulmasta uskon vahvasti siihen, että jäsenvaltioiden hallituksilla on oltava veto-oikeus koko EU:ta koskevissa veromuutoksissa. Tällä hetkellä EU:ssa ei voida sopia veropoliittisista muutoksista, ilman että kaikki EU:n jäsenvaltiot kannattavat muutoksia yksimielisesti. Mielestäni tämä on tärkeä oikeus, joka olisi jätettävä kansallisten jäsenvaltioiden haltuun.
Kotimaassani verotusjärjestelmä on melko innovatiivinen monella tavalla. Keski- ja pienituloisten työntekijöiden verotaakkaa on tasaisesti vähennetty, ja samalla on myönnetty huomattavia verohelpotuksia liikeyritysten kannustamiseksi. Samaa ei voida sanoa monistakaan jäsenvaltioista. Mielestäni kaikki sellaiset ehdotukset olisivat varsin epäviisaita, joiden mukaan Eurooppa-neuvostolle annettaisiin määräenemmistöllä valta päättää oikeudellisista ja valtioiden sisäisistä asioista.
Lopuksi saanen todeta, että olen varsin tyytyväinen siihen, että komission puheenjohtaja viittasi tänä aamuna kalastusalaan. Hän sanoi katsovansa sen jääneen jälkeen todellista kehitystä on saatava aikaan vuoteen 2002 mennessä, sillä kalastusala on sijoittunut sellaisille alueille, joilla ei ole vaihtoehtoista työllistämiskeinoa. Tietenkin haluamme varmistaa vuoteen 2002 mennessä, että ne maat, jotka ovat joutuneet kärsimään eniten vuonna 1983 aloitetun kalastuspolitiikan vuoksi, saavat tulevaisuudessa kohtuullisen ja oikeudenmukaisen osuuden voimavaroista.
Lopuksi voinen sanoa, että asiaa laajemmin tarkastellen on tärkeää, ettei Euroopan unioni taloudellisena kokonaisuutena jää jälkeen, kun maailmassa kartoitetaan sähköisen kaupankäynnin mahdollisuuksia. Komission on tuettava koulutus- ja valmennusohjelmia sen varmistamiseksi, että liike-elämässä otetaan huomioon ne mahdollisuudet, joita voidaan yleisesti ottaen hyödyntää Internetin ja sähköisen kaupankäynnin avulla. On selvää, että olemme tietoteknisen vallankumouksen edessä. Emme voi näiden muutosten tapahtuessa jäädä vain matkustajiksi. Meidän on johdettava liike-elämäämme ja koulutusinstituutioitamme, jotta tietotekniikka-aloitteet sisällytetään kaikkiin yhteiskuntamme sosiaalisiin ja taloudellisiin avainaloihin.

Bonde
Arvoisa puhemies, Prodin komissio ei kestä viittä vuotta, sillä ihmiset eivät pidemmän päälle halua, että heidän elämäänsä säädellään yksityiskohtaisesti Brysselistä käsin. On vaikea sanoa, kuka saa ihmisten silmät avautumaan ja milloin. Niin käy usein historiallisissa käännekohdissa. Sattumat puuttuvat peliin, pienet asiat muuttuvat yhtäkkiä suuriksi, koska pienestä asiasta tulee kaiken olennaisen symboli. Olennainen ristiriita piilee siinä, että unioni kutsuu itseään yhä demokraattisemmaksi, samalla kun valtioidemme demokratiaa rajoitetaan aivan järjestelmällisesti. Eräänä päivänä valitsijat sanovat kuin pieni poika H.C. Andersenin sadussa Keisarin uudet vaatteet: "Mutta hänellähän ei ole vaatteita". Viime kuussa komission puheenjohtaja Prodi puhui unionin toiminnan radikaalista hajauttamisesta. viisivuotisohjelma merkitsee radikaalia keskittämistä, jossa uusia lainsäädäntöön liittyviä asioita - monia uusia asioita - koskeva päätäntävalta siirretään jäsenvaltioiden kansallisilta ja alueellisilta parlamenteilta Brysselissä toimivalle Prodin komissiolle ja neuvostolle, jossa päätöksentekoon vaaditaan 62 ääntä 87 äänestä. Se on kuin "Orwellia maailmasta". "Hajauttamisen" nimissä keskitetään. "Demokratisoinnin" nimissä demokratiasta luovutaan. "Avoimuuden lisäämisen" nimissä komissio ehdottaa järjestelyä, joka tekisi nykyään avoimista asiakirjoista salaisia. Virkaan astuessaan Prodi lupasi juhlallisesti - ryhmässämme ja parlamentissa - aivan uutta asennetta avoimuuteen. Me voisimme saada jokaisen asiakirjan, sen jälkeen kun komissio on antanut niitä muille. Tieto ei saavuttaisi viimeisenä kansan valitsemia edustajia. Meidän ei enää tarvitsisi istua valiokuntahuoneissa ja katsoa takanamme istuvia pysyvän edustuston opiskelijoita, joilla on käytettävissään ne asiakirjat, joita me emme voi saada. Enää Euroopan työnantajien tai EU-maiden tuottajajärjestöjen keskusjärjestön käytössä ei olisi sellaisia asiakirjoja, joita emme voi saada. Demokratiassa on olennaista, että toimeenpaneva valta palvelee valitsijoita ja kansan valitsimia edustajia. EU:ssa lainsäädäntävalta on siirretty toimeenpanevalle vallalle. Kansan valitsemille edustajille myönnetään etuja, mutta päätöksentekoprosesseja koskevat olennaiset asiakirjat pidetään salaisina. Olemme puheenjohtajakokouksissa päättäneet kutsua oikeusasiamiehen ja komission puheenjohtaja Prodin keskustelemaan avoimuudesta. Toivon, että komission puheenjohtaja Prodi sanoo: "Anteeksi, en ollut tietoinen siitä, että toimillani oli vastakkainen merkitys kuin olin luvannut. Pidän lupaukseni, ja tässä on allekirjoitukseni luvatun avoimuuden toteuttamisesta." Kiitos puhemies, jos jostakin nyt on syytä kiittää.

Hager
Arvoisa puhemies, tyrmistyneenä siitä, että 14 jäsenvaltiota on tuominnut Itävallan jo etukäteen, haluaisin pyytää tässä kohdin komissiota laajentamaan kunnianhimoista ohjelmaansa Itävallan epäoikeudenmukaisen kohtelun vuoksi.
Kiitän tässä yhteydessä erityisesti jäsen Poetteringia hänen sanoistaan. Euroopan unionin toimintakyky on, kuten sitä erityisesti korostetaan myös ennen hallitustenvälistä kokousta, Euroopan yhdentymisprosessin onnistumisen välttämätön edellytys. Juuri tämä toimintakyky on kuitenkin mitä suurimmassa määrin uhattuna, kun 14 EU:n kumppanuusvaltiota on kieltäytynyt - vaikkakin vain kahdenvälisesti - keskustelemasta Itävallan kanssa, mistä on seurannut puutteita viestinnässä. Komissio ei saa pysyä toimettomana tässä tilanteessa. Sen tehtävänä on pyrkiä siihen, että sopimuksiin kirjattua solidaarisuutta vaalitaan.
Arvoisa komission puheenjohtaja Prodi, pyydän tässä mielessä teitä itseänne pyrkimään saamaan aikaan Itävallan ja 14:n EU:n kumppanuusvaltion hallitusten päämiesten välinen kriisikokous edistääksenne siten tilanteen laukeamista ja suhteiden normalisoitumista. Minä itse osoitin eilen vastaavanlaisen kirjeen kaikille hallitusten päämiehille kantaen siten vastuuni parlamentaarikkona.

Van Velzen
Arvoisa puhemies, aluksi kiitokseni komission puheenjohtaja Prodille hänen työohjelmastaan. Olen samaa mieltä tehdyistä huomautuksista, jotka koskivat sitä, että on keskitettävä enemmän mutta että sen täytyy myös liittyä paremmin viisivuotissuunnitelmaan. Vaikuttaa siltä, että kysymys on kahdesta eri asiakirjasta.
Työohjelman ensimmäinen luku alkaa oikeutetusti otsikolla "Eurooppa, sen naapurimaat ja muu maailma". Lainaan hyväksyvästi yhtä sen ensimmäisistä virkkeistä: "Unionin on pyrittävä aktiivisesti ratkaisemaan alueellisia ja maailmanlaajuisia ongelmia." Jotta tämä rooli voitaisiin ottaa, on kuitenkin hyvin tärkeää, että kehitetään käytännön yhteistyömuotoa neuvoston korkea edustaja Solanan, komission ja Euroopan parlamentin välillä ja että erityisesti demokraattista valvontaa ja demokraattista vastuuta vahvistetaan.
Mielestämme on myös hyvin tärkeää, että komission roolia vahvistetaan ulkopolitiikassa. Haluamme tälle eurooppalaiselle ulkopolitiikalle paljon vahvemman yhteisen luonteen. On kuitenkin kysymys myös välineistä. On kysymys mahdollisuuksista voida analysoida ei-sotilaallisia kriisejä ja reagoida nopeasti. Ajatellaan Mosambikia. Kuinka kauan meidän piti odottaa, ennen kuin todellisiin toimiin voitiin ryhtyä. Sitten on myös kysymys hyvin konkreettisista asioista, kuten kuljetuskapasiteetista. Sitä varten myös Euroopan unionin sisällä täytyy saada aikaan nopeampaa koordinointia.
Ajatellaan karjan valtavan suurta kuolleisuutta Mongoliassa. Tiedämme, että Euroopan unionilla on rahaa Tacis- ja Echo-ohjelmissa. Miksi emme kuitenkaan auta? Se johtuu siitä, että on liikaa byrokraattisia esteitä. Euroopan unionin ulkoinen edustus pitäisi kyllä räätälöidä paremmin tarpeisiimme vahvemmasta tulevasta eurooppalaisesta ulkopolitiikasta. Lyhyesti sanottuna, operatiivinen toteuttaminen on keskeistä.
Suhde Venäjään on valtavan tärkeä. Meidän tapauksessamme on niin, että emme voi jättäytyä syrjään arvostelusta, jota Euroopan neuvostossa esitetään Venäjän Tsetsenian-politiikasta. Meistä on erityisen surullista todeta, että lehdistön vapautta ei ole vielä taattu Venäjällä. Olimme kutsuneet journalisti Babitskin tänne ensi torstaiksi, mutta Venäjän viranomaiset eivät antaneet hänen tulla. Toivon, että myös Euroopan komissio esittää voimakkaan vastalauseen Venäjän viranomaisille.

Goebbels
Arvoisa puhemies, arvoisa komission puheenjohtaja, kun parlamentti keskustelee lainsäädännön prioriteeteista, kaikista asioista tulee prioriteetteja. Minun mielestäni tärkeimpiä prioriteetteja ovat työllisyys ja siis talouskasvu ja elämänlaatu ja siis ympäristönsuojelu, elintarviketurvallisuus ja kuluttajien oikeudet.
Haluaisin tehdä nyt joitakin huomautuksia talous- ja sosiaaliasioista. Yksi komission tekemistä aloitteista, jota kannattaa käsitellä suurena prioriteettina, on eEurope-aloite. Keskustelimme eilen Lissabonin huippukokouksesta, jonka tavoitteena on johtaa Eurooppa uuteen taloudelliseen ja sosiaaliseen kukoistukseen. Toivoin yhteisiä kasvutavoitteita, joiden avulla voisimme kulkea kohti täystyöllisyyttä.
Täystyöllisyys ei merkitse kaikkien työttömyyden muotojen täydellistä häviämistä. Suhdannetyöttömyyttä tulee olemaan aina työntekijöiden pyrkiessä vaihtamaan työpaikkaa ja nuorten saapuessa työmarkkinoille. Täystyöllisyys on kuitenkin palautettu, kun pitkäaikaistyöttömiä ei enää ole ja kun jokaiselle nuorelle on tarjottu ainakin harjoittelupaikkaa viimeistään kuusi kuukautta sen jälkeen, kun nuori on tullut työmarkkinoille. Tämä on mahdollista, jos investoimme enemmän siihen, mitä pääministeri Guterres kutsui eilen inhimilliseksi pääomaksi, eli peruskoulutukseen ja varsinkin elinikäiseen koulutukseen.
eEurope-aloite tehdään tässä yhteydessä sopivaan aikaan. Työpaikoilla on tulevaisuudessa yhä korostuneempi tietotekninen sisältö. Meillä ei ole kuitenkaan riittävästi tämän alan päteviä työntekijöitä, eikä ole Yhdysvalloillakaan. Siksi Yhdysvaltain senaatti on avannut neljäksi vuodeksi lähes 500 000 viisumin kokonaiskiintiön, joka on varattu hyvin ammattitaitoisille siirtolaistyöntekijöille.
Meidän on koulutettava itse omat huippuosaajamme ja pidettävä heidät Euroopassa. Eräässä komission asiakirjassa osoitettiin juuri hiljattain, että puolet niistä nuorista, jotka suorittavat jatkotutkinnon Yhdysvalloissa, myös pysyvät Yhdysvalloissa. Säilyttääksemme huippuosaajamme, houkutellaksemme tänne parhaat huippuosaajat ja kouluttaaksemme heitä lisää meidän on investoitava valtavasti tutkimukseen ja kehittämiseen.
Ne kaksi ainoaa Euroopan maata, jotka investoivat suuremman osuuden BKT:stään tutkimukseen ja kehittämiseen kuin Yhdysvallat, eli Suomi ja Ruotsi, ovat myös ne ainoat Euroopan maat, jotka kilpailevat viestintätekniikoiden alalla tasavahvasti amerikkalaisten kanssa. Eikö tämä olisi esimerkki, jota muiden eurooppalaisten olisi seurattava? Eikö meidän olisi laadittava Lissabonissa jonkinlainen teknisen lähentymisen peruste, jonka mukaan jäsenvaltioita esimerkiksi vaadittaisiin lähentymään viiden vuoden kuluessa sellaista tutkimus- ja kehittämismenojen tasoa, joka vastaisi vähintään 2,5 prosenttia niiden BKT:stä, eli sellaista tasoa, joka ei olisi edes yhtä korkea kuin se, jonka Yhdysvallat on tällä hetkellä saavuttanut?
Haluaisin myös antaa tässä yhteydessä tunnustuksen komission jäsen Philippe Busquinin tekemälle aloitteelle eurooppalaisen tutkimusalueen luomiseksi. Paremmat elinolot, työllisyys ja työpaikkojen laatu liittyvät yhä kiinteästi kykyymme antaa puhtia eurooppalaiselle tutkimukselle. Todellinen eurooppalainen patentti, riskipääoman kehitys ja nuorten yritysten tukeminen ovat tässä mielessä myös äärimmäisen tärkeitä asioita.
Puheenjohtaja Prodi toisti eilen illalla ilmaukseni Euroopan tulevaisuuden puutteesta. Luulen, että hän oli ymmärtänyt sanani väärin: en syyttänyt puheenjohtajavaltio Portugalia enkä komissiota terävänäköisyyden puutteesta, vaan korostin sitä tulevaisuuden pelkoa, jota monet maanmiehemme tuntevat perinpohjaisesti muuttuvassa maailmassa.
Me kaikki tiedämme, että elämme tieto- ja kehitysyhteiskunnan saapumisen myötä ajattelutapojen muutoksen aikaa. Mutta kun elämme maailmassa, jossa 1,5 miljardia ihmistä elää yhä ilman sähköä, Internet-yhteiskuntaan pääsyn tarjoaminen maailman kaikille kansalaisille ei tapahdu huomenna.
Ihmiskunnan suurimpana haasteena on välttää tietoa runsaasti saavien ja tietoa vaille jäävien maiden välinen kuilu, välttää sellaisten yhteiskuntien syntyminen, jossa digitaalisesta murroksesta tulee uusi yhteiskunnallinen murtuma, kuten ystäväni Claude Desama onnistuneesti sanoi.

Clegg
Vuotuinen lainsäädäntöohjelma on konkreettisin osoitus Euroopan komission ratkaisevan tärkeästä sekä perussopimuksin vahvistetusta vallasta että poliittisesta vallasta, eli yksinoikeudesta aloitteisiin. Tämän oikeuden on kaikkina aikoina oltava täysin oikeutettu ja selkeästi perusteltu. Edellisten vuosien ohjelmien tavoin tämänvuotisessa työohjelmassakaan ei perustella yksityiskohtaisesti kutakin lukuisista uusista ehdotetuista toimista. 15 sivun mittainen yleisyhteenveto ei tarkkaan ottaen ole riittävä perustelu 500:lle liitteessä mainitulle aloitteelle.
Tulevaisuudessa ELDR aikoo pitää kiinni selkeiden perusteluiden ja erikoistuneen parlamentaarisen keskustelun vaatimuksesta kaikkien työohjelmassa ilmoitettujen toimien kohdalla. Varsinkin haluamme näyttöä siitä, että kutakin uutta ehdotusta on punnittu asianmukaisesti toissijaisuusperiaatteen ja suhteellisuuden periaatteen pohjalta ja odotamme, että Euroopan parlamentin omissa eri alojen valiokunnissa käydään asioista alakohtaisia keskusteluja. Toisin sanoen nyt on aika ottaa perusteellisesti tarkistettavaksi jossain määrin vanhentunut tapamme kehitellä tätä ratkaisevan tärkeää ohjelma-asiakirjaa ja se, miten keskustelemme siitä tulevaisuudessa.

Elles
Arvoisa puhemies, haluaisin kiittää komission puheenjohtajaa siitä, että hän on pitänyt meille kaksi puhetta 24 tunnin sisällä. Eilen illalla pitämässään puheessa hän toi selvästi esiin sen, että kahden tai kolmen seuraavan vuoden taloudelliset näkymät ovat Euroopassa meidän kannaltamme edulliset, ja on selvää, että vuosittaisen lainsäädäntöohjelman laatimisessa meille on apua siitä, että kasvu on paljon odotettua nopeampaa.
Komission puheenjohtajan tämänaamuinen puhe sai minut pohtimaan kolmea seikkaa. Ensimmäinen liittyy toissijaisuuteen, ja ryhmämme on vahvasti sitä mieltä, kuten liberaalit äsken totesivat, että meidän on saatava perustelu kullekin esitetylle yksittäiselle ehdotukselle, ja perustelusta on käytävä ilmi, että se on unionin etujen mukainen. On osoitettava, että toissijaisuutta sovelletaan: on oltava selvää, ettemme säädä lakeja, jos niiden säätäminen ei ole välttämätöntä.
Toinen liittyy talousarvioihin. Koska kasvu on ollut nopeampaa kuin rahoitusnäkymissä ennustettiin, sillä nehän perustuvat 2,5 prosentin kasvuun, voisimme jatkossa ottaa käyttöön hieman toisenlaisia toimia talousarviossamme niiden toimien asemesta, joihin olisimme muutoin ryhtyneet. Ryhmäni puolesta haluaisin varoittaa komissiota olemaan vaihtamatta tässä vaiheessa maatalousmenoja menoluokasta 1 menoluokkaan 4. Varsinkin Isossa-Britanniassa maatalouden tilanne on tavattoman huono, ja alalla kaivattaisiinkin jonkin verran tukea tietyille maatalouden aloille: jos maataloudelle tarkoitettuja rahoja siirrettäisiin tässä vaiheessa yhdestä talousarvion osasta toiseen, se merkitsisi vääränlaisen viestin lähettämistä alan toimijoille.
Lopuksi muistutus tiedonkulusta. Tämä seikka turmeli parlamentin ja edellisen komission välit: eli se, että perussopimusten nojalla me voimme periaatteessa tutustua kaikkiin asiakirjoihin ja meillä on siihen myös oikeus.
Vaikuttaa siltä, että olemme ajautumassa vaikeuksiin puitesopimuksemme vuoksi. Siksi painottaisin sitä, että meidän on löydettävä ratkaisu tähän ongelmaan mahdollisimman nopeasti, eikä saa rajoittaa asiakirjoja, joihin kansalaiset voivat tutustua, jos haluamme, että komissio ja parlamentti tekevät työtä yhdessä. Kuten jäsen Bonde oikeutetusti tähdensi, Euroopan unionissa tiedon olisi virrattava vapaasti hallinnolta kansalaisille.

Roth-Behrendt
Arvoisa puhemies, arvoisa komission puheenjohtaja Prodi, me kävimme tätä keskustelua jo kertaalleen muutama viikko sitten. Te sanoitte myös silloin haluavanne mitata työnne menestystä sen mukaan, millainen on vuoden 2004 Euroopan parlamentin vaalien äänestysprosentti. Sanoin teille jo silloinkin: se on hyvin mahtipontinen aikomus toimielimelle, jota kansa ei ole valinnut suorilla vaaleilla. Se on kuitenkin aikomuksenne, ja minä käsittelen sitä tässä puheessa vielä yksityiskohtaisen perusteellisesti.
Euroopan parlamentti sekä kaikki kollegani ja minä itse, me, jotka kampanjoimme Euroopan unionin politiikan puolesta hyvin suoraan joka päivä Euroopan turuilla ja toreilla emmekä vain korkeissa piireissä, ilmaisen asian nyt näin neutraalisti, olemme riippuvaisia siitä, että unionin politiikka toimii. Teen sanoistanne siksi sellaisen johtopäätöksen, että Euroopan komissio tekee jatkossa vielä selvemmin yhteistyötä käsi kädessä Euroopan parlamentin kanssa ja työskentelee yhdessä meidän kanssamme avoimesti ja kumppanuuden hengessä. Jää vielä nähtäväksi, antavatko kaikki viime viikkojen suuntaukset aihetta toivoa, että tämä avoimuus saa todellakin jalansijaa, , ja tulen arvioimaan teitä sen perusteella.
Arvoisa komission puheenjohtaja Prodi, te puhuitte tänään hyvin paljon niistä aloista, jotka kuuluvat minun vastuualueeseeni ryhmässäni. Niitä ovat ympäristöpolitiikka, kuluttajansuoja ja terveyspolitiikka. Tänään oli ensimmäinen kerta, kun en kuullutkaan teidän pitävän taloutta käsittelevää luentoa, jossa on vain muutamia pieniä elintarvikeviranomaisia, dopingia tai lentojen viivästymisiä koskevia "kauneuspilkkuja", ja kiitän teitä siitä aivan erityisesti. Minähän kiitän harvoin, ja sanon sen siksi myös mielelläni tässä yhteydessä. Se oli tavanomaisesta poiketen puhe, joka oli todellakin aikaisempia konkreettisempi ja jonka minä pystyin myös ymmärtämään.
Yksityiskohtaisesti en voi tietenkään ylistää teitä tällä tavalla. Se ei tule yllätyksenä teille eikä yhdellekään kollegoistani. Arvoisa komission puheenjohtaja Prodi, oletteko te sitten johdonmukainen? Olen lukenut ohjelmanne, jonka esitätte koko komissionne puolesta. Te sanotte siinä esimerkiksi, että haluatte sisällyttää ympäristöpolitiikan kaikkiin muihin politiikan aloihin. Ainoa ala, jossa näin on tapahtunut, on komission jäsen Palacion vastuualue, nimittäin liikenne. Missä asioissa ympäristöpolitiikka on sitten sisällytetty muihin politiikan aloihin, esimerkiksi laajentumiseen, joka on valtava ongelma, elintarviketurvallisuuteen ja kuluttajansuojaan? Missä kohtaa se on mainittu tekstissä? Esimerkiksi kauppapolitiikan kohdalla: ei mitään, ei sanaakaan, arvoisa komission puheenjohtaja Prodi. Kilpailussa ja talouspolitiikassa: ei sanaakaan. Ei missään! Se tarkoittaa, että puheenne olivat jälleen vain tyhjiä lupauksia. Ympäristöpolitiikan kohdalla sanotte entiseen tapaan velvollisuudentunnosta, että se on sisällytettävä muihin politiikan aloihin, mutta ette kuitenkaan tosiasiassa tee sitä. Minun on arvioitava teitä myös tämän perusteella.
Te ette ole osoittanut missään kohdassa todeksi eri politiikan alojen kytkeytymistä toisiinsa tai niiden mahdollisia molemminpuolisia riippuvuuksia. Te ette saa antaa tämän siirtyä edelleen muihin esityksiin. Teidän on arvosteltava sitä ettekä saa myöskään julkaista sitä tässä muodossa. Te puhuitte paljon konkreettisista hankkeista, mikä on myös hienoa ja minun mieleeni, mutta se ei riitä. Arvoisa komission puheenjohtaja Prodi, teidän menestystänne valvotaan nimittäin viikoittain, kuukausittain ja vuosittain. Viikoittain valvotaan sitä, missä muodossa mitäkin tapahtuu komissiossa. Valiokuntien ja täysistuntojen tapahtumia seurataan kuukausittain.
Miten komissio käyttäytyy valiokunnissa ja täysistunnossa? Miten te suhtaudutte esimerkiksi Euroopan parlamentin tarkistuksiin? Arvoisa komission puheenjohtaja Prodi, jos te haluatte tehdä yhteistyötä meidän kanssamme ja jos me molemmat, siis te komission puolesta ja me Euroopan parlamenttina, sanomme, että meidän kaikkien menestyksen mittari ovat vuoden 2004 Euroopan parlamentin vaalit ja niiden äänestysprosentti, haluaisin kuulla teiltä, että komissio hyväksyy kaikki tarkistukset, jotka tämän parlamentin enemmistö hyväksyy. Ja teidän menestystänne arvioidaan vuosittain, kun otamme edellisen vuoden työohjelmanne ja tarkistamme, mitä te olette täyttäneet ja saaneet aikaan sekä miten laadukkaita aikaansaannoksenne ovat olleet. Arvoisa komission puheenjohtaja Prodi, näettekö, se on paljon yksinkertaisempaa kuin te pelkäätte. Teidän ei tarvitse odottaa vuoteen 2004 saakka, vaan te saatte todistuksia jatkuvasti vuosittain eikä teidän tarvitse odottaa sitä koko neljää vuotta. Ja te saatte arvionne siinä muodossa, kuin olemme kuulleet usein koulussa: ankarasti, mutta oikeudenmukaisesti. Me teemme arvion myös tämän hyvin kunnianhimoisen työohjelman kohdalla, josta toivoakseni olette saanut aikaan ainakin osan tämän vuoden lopussa.

Thors
Arvoisa komission puheenjohtaja, virkaan astuessanne sanoitte, että avoimuus leimaisi komission toimintaa. Niin ovat useat sanoneet täällä tänäänkin. Mutta millainen tilanne on nykyään? Miksi komission lehdistötilaisuuksia ei enää lähetetä suorana lähetyksenä satelliittitelevision välityksellä, jotta koko Eurooppa voisi seurata niitä? Toivon, että Prodi kuuntelee.
Komission puheenjohtaja Prodi, siitä oikeusasiamiestä käsittelevästä kirjeestä, jonka lähetitte puhemies Fontainelle. Oletteko todellakin sitä mieltä, että oikeusasiamiestä sitoo jokin periaate, jonka mukaan hänen pitäisi asettaa oman työnsä lähtökohdaksi toimielinten välinen yhteistyö. Mitä pidätte siinä tapauksessa väitteenne oikeudellisena perustana ja oletteko sitä mieltä, että tällainen periaate voi nujertaa oikeusasiamiehen oikeuden puhua vapaasti lehdistölle?
Lisäksi haluan antaa seuraavaa asiatietoa, joka koskee yleisönosastokirjoitustanne Wall Street Journal -sanomalehdessä, jossa te viittaatte siihen, että huhtikuussa pidetty avoimuutta koskeva seminaari on todiste siitä, että asetusta on valmisteltu avoimesti. Tämän seminaarin järjesti itse asiassa European Federation of Journalists -järjestö, muun muassa parlamentin jäsenet Lööw, Thors ja Hautala, mutta siinä käsitellyllä ehdotuksella ei ole mitään tekemistä tämän ajankohtaisen ehdotuksen kanssa. Viimeksi mainittua ehdotusta on valmisteltu erittäin salassa. Komission puheenjohtaja Prodi, onko ennen kaikkea kuitenkin niin, että lojaalia yhteistyötä koskevan periaatteen olisi oltava sananvapautta koskevaa periaatetta tärkeämpi? Mikä vahvistaisi sellaisen periaatteen, jonka mukaan te voisitte nujertaa tämän oikeuden ja asettaa oikeusasiamiehelle tällaisia vaatimuksia?

Fiori
Arvoisa puheenjohtaja, esittelemänne kaltaisessa kunnianhimoisessa ja monimutkaisessa asiakirjassa haluan puuttua vain muutamiin kohtiin.
Ensiksi: voin olla vain tyytyväinen siihen, että olette osoittaneet kiinnostusta Välimeren aluetta kohtaan, sillä kyseessä on Euroopan unionin osallistuminen sekä Lähi-idän rauhanprosessiin että Etelä-Euroopan maita yhdistävien historiallisten ja poliittisten siteiden palauttamiseen ja laajentamiseen. Lähtekäämme siitä, että nykyisten geopoliittisten prosessien myötä Välimeren puoleisilla raja-alueilla voisi olla yhtä paljon merkitystä kuin itälaajentumisella, jota sekä parlamentti että komissio työstävät.
Toiseksi: sisämarkkinat. Koska teemme työtä parlamentissa, pidämme nykyisen lainsäädännön yhdenmukaistamista siviilioikeuden alalla välttämättömänä. Luultavasti olisi myös alettava työskennellä hallinnollisen oikeuden alalla. Lisäksi huomaamme päivittäin yhä selvemmin yhtenäisen koordinoidun oikeuskäytännön tarpeellisuuden eri puolten välillä.
Kolmanneksi: valmistelevat asiakirjat. Voin vain yhtyä niihin pyyntöihin, joita Euroopan parlamentin enemmistö on useaan otteeseen esittänyt ja jotka koskevat näiden asiakirjojen käytön rajoittamista. Vaikka niiden suurena ansiona on keskustelun syventäminen, vihreiden ja valkoisten kirjojen sekä tiedonantojen mutkikkaana ja ikävänä sivuvaikutuksena on toisaalta lainsäädännöllisten toimien lykkäytyminen useimmiten sellaisissa asioissa, joissa tarvittaisiin ehdottomasti nopeita toimia.
Viimeinen kohta: luettuani komission ohjelman minusta vaikutti siltä, että kaksi sellaista alaa on laiminlyöty, joilla tarvitaan unionin toimielinten erityistä panostusta, varsinkin jos otetaan huomioon elektronisen kaupan jatkuva kehitys. Mielestäni komission olisi esitettävä ehdotuksia riitojen ratkaisemisesta tuomioistuinten ulkopuolella online-suhteiksi määriteltävien sopimusten osalta sekä etäsopimuksia koskevan direktiivin muuttamisesta. Näin tehtäisiin, jotta kuluttajia voitaisiin suojella yhä paremmin.

Schulz
Arvoisa puhemies, arvoisa komission puheenjohtaja, hyvät parlamentin jäsenet, eurooppalainen sisäpolitiikka näyttelee, ei mitenkään suurta mutta erittäin tärkeää osaa siinä, mitä arvoisa komission puheenjohtaja on esittänyt kirjallisesti ja myös suullisesti täällä parlamentissa. Siinä yhteydessä ei ole kyse myöskään esityksen määrästä vaan laadusta.
Komission jäsen Vitorino esitteli kiitettävästi eilen illalla kansalaisvapauksien ja -oikeuksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnassa koko komission puolesta niin sanotun tulostaulun, siis niin sanottua vapauteen, oikeuteen ja turvallisuuteen perustuvan alueen luomista koskevan aikataulun, johon sisältyy toimivaltaa koskevia määräyksiä ja tehtäväkuvauksia. Tätä asiakirjaa tarkasti katsova voi havaita helposti, että komissio ajautuu avoimeen yhteenottoon neuvoston kanssa vuonna 2000 käsityksillään, jotka koskevat tämän vapauteen, oikeuteen ja turvallisuuteen perustuvan alueen luomista, joka tapahtuu toivottavasti yhdessä Euroopan parlamentin enemmistön kanssa. Se ajautuu avoimeen yhteenottoon neuvoston kanssa siksi, että Euroopan unioni toimii seuraavasti: se rakentaa ulkorajoja ja purkaa sisäisiä rajoja. Se luo vapaata liikkuvuutta, se luo sijoittautumisvapautta ja se luo talousalueen, joka mahdollistaa rajoittamattoman taloudellisen toiminnan -sitä kautta muuten myös rajoittamattoman laittoman toiminnan. Torjuakseen laittomuudet unioni luo puolestaan eurooppalaiset poliisivoimat. Se luo yhtenäisvaluutan. Se luo kaikkia mahdollisia instituutioita varustaakseen Euroopan talousalueen oikeudellisella kehyksellä.
Nyt herää ratkaiseva kysymys: Miten EU saa sen aikaan? Luoko se taloutta pelkästään yhteisöoikeudelliselta pohjalta ja turvallisuutta koskevaa lainsäädäntöä pelkästään valtioiden välisellä tasolla? Molemmat tavat eivät sovi yhteen. Molemmat ovat sellaisia oikeudellisesti ristiriitaisia järjestelmiä, että tämä voi päättyä oikeastaan vain siihen, mihin aina ennenkin, eli lamaantumiseen.
Asia on nyt siis komission varassa. Lupaan sille ryhmäni puolesta täyden tuen, jos komissio puolustaa sitten myös neuvostolle sitä, mikä on kiistatta yhteisöllistettävä ja liittyy sisäisessä turvallisuudessa ja kansalaisten perusoikeuksissa - viittaan perusoikeuskirjaan - aina myös itsemääräämisoikeuksien siirtämiseen kansalliselta tasolta eurooppalaiselle tasolle - tästähän komissio, neuvosto ja parlamentti juuri kiistelevät. Jos komission jäsenet ovat kyllin rohkeita sanoakseen, että me eurooppalaisten sopimusten ja Euroopan yhdentyvän tulevaisuuden vartijoina selvitämme asiat myös vastakkainasettelussa neuvoston kanssa, silloin teillä on toivoakseni takananne myös tämän parlamentin enemmistö. Teidän on kuitenkin myös uskallettava tehdä se. Toivon, että onnistutte keräämään rohkeutta!

Fraga Estévez
Arvoisa puhemies, kalastuksen osalta en aio käsitellä komission lainsäädännöllisiä ehdotuksia yksityiskohtaisesti. Haluaisin sen sijaan komission sitoutuvan selvästi siihen, että se aikoo ratkaista, kuinka alueellisten ja kansainvälisten kalastusjärjestöjen suositukset sisällytetään nopeasti osaksi yhteisön lainsäädäntöä.
Arvoisa puhemies, jo edellisen täysistuntojakson aikana käsitellessämme jäsen Gallagherin mietintöä, joka koski ICCATin Välimeren tonnikalasta antamia suosituksia, meillä oli tilaisuus keskustella komission viivästyksistä, sillä niistä on tulossa erittäin vakava ongelma, koska se, että suositukset eivät sisälly yhteisön lainsäädäntöön huolimatta siitä, että määräajan kuluttua niistä tulee sitovia, vaikuttaa niin, että kalastuslaivastot eivät noudata niitä, ja suositusten puuttuminen lainsäädännöstä voi johtaa Euroopan unionia vastaan kohdistuvien rikkomusoikeudenkäyntien aloittamiseen
Viivästykset lainsäädännön sisällyttämisessä jäsenvaltioiden lainsäädäntöön ovat komissiolle ominaisia. Odotamme yhä esimerkiksi Hondurasille ja Belizelle annettuun lastin purkukieltoon liittyvän vuonna 1996 annetun yhteisön lainsäädäntötoimen sisällyttämistä tai esimerkiksi vuonna 1998 annetun yhteisön vesillä tapahtuvia kalastusponnistuksia tonnikalan pyytämiseksi koskeneen lainsäädäntötoimen sisällyttämistä.
Komissio on huomauttanut harva se päivä jäsenvaltioille siitä, että ne eivät ole ottaneet komission päätöksiä tai direktiivejä osaksi kansallista lainsäädäntöään, vaikka komissio toimii täsmälleen samoin kansainvälisissä asioissa.
On selvää, että komission ehdotuksella, joka koskee tiedonantoa kansainvälisten järjestöjen osalta tehtävistä uudistuksista, pyritään käsittelyvauhdin lisäämiseksi irrottamaan sekä parlamentti että neuvosto lainsäädännöllisestä menettelystä. Parlamentin näkökulmasta herää epäilys, onko tämä paras tapa ratkaista ongelma.
Toivon, että puheenjohtaja Prodi sitoutuu tässä siihen, että tämä asia ratkaistaan lopullisesti ja että parlamentti kaikissa tapauksissa on mukana siinä lainsäädäntömenettelyssä, jolla kansainvälisten kalastusjärjestöjen suositukset sisällytetään osaksi yhteisön lainsäädäntöä.

Medina Ortega
Arvoisa puhemies, eilen neuvoston puheenjohtajan puheen jälkeen, jossa melko optimistisesti kuvailtiin kehitystä yhteisössä, komission puheenjohtaja Prodi varoitti siitä, että meidän nykyiseen taloudelliseen kehitykseen sisältyy suuri vaara siitä, että kehityksen myötä sosiaalinen syrjäytyminen yhteisön sisällä kasvaa. Äsken jäsen Schulzkin viittasi sosiaalidemokraattien puolesta puhuessaan tähän ilmiöön, sillä tällä hetkellä meitä uhkaava vaara on, että maailmantalouden globaalistumisen myötä tapahtuvan yhteisön talouden vapauttamisen seurauksena voi kehittyä sellainen tilanne, jossa sosiaaliset erot kasvavat ja se eurooppalainen yhteiskuntamalli katoaa, josta olemme niin ylpeitä.
Arvoisa puhemies, edellinen komissio oli ottanut iskulauseekseen sen, että tehdään vähemmän, mutta paremmin, mikä taas poikkesi Delorsin komission oletetusta energisyydestä. Kuten tiedämme, kysymys ei ole määrällinen vaan laadullinen, mihin myös sekä jäsen Schulz ja jäsen Swoboda sosiaalidemokraattien puolesta puhuessaan viittasivat. Ongelma on siinä, mihin komissio on menossa. Toivon, että nykyinen Prodin komissio ei tee vähemmän tehdäkseen sen paremmin, vaan suoriutuakseen velvollisuuksistaan. Jos Delorsin komissio johdatti meidät Euroopan yhtenäisasiakirjasta unionin perustamissopimukseen ja Euroopan yhteisön merkittävään laajentumiseen, toivon, että Prodin komissio on sosiaalisen Euroopan komissio, joka takaa sen, ettei taloudellisen kehityksen myötä synny sosiaalista syrjäytymistä vaan sosiaalista kehitystä. Siihen pääsemiseksi toivon, että komissio pitää mielessä Euroopan parlamentin ilmaisemat näkökulmat. Kuten komission puheenjohtaja tietää, nykyisessä unionin perustamissopimuksessa Euroopan parlamentti ja komissio on sidottu yhteen niin, että oikeus tehdä lainsäädännöllisiä aloitteita kuuluu komissiolle, mutta sen on lainsäädäntötyötä täytäntöön pannessaan otettava huomioon parlamentin näkemykset.
Tässä mielessä haluaisin viitata yhteisön lainsäädännön kodifiointiin. Tällä hetkellä yhteisön lainsäädäntö on läpipääsemätön viidakko, jota yhteisön kansalaisten on täysin mahdotonta ymmärtää, myös niiden, jotka ovat työssään tekemisissä lainkäytön kanssa. Toistaiseksi yhteisön lainsäädäntö on kehittynyt tapaus tapaukselta, mikä muistuttaa keskiaikaisten lainsäätäjien tapaa kehittää lainsäädäntöä, ja tuloksena on, ettei meillä ole minkäänlaista järjestelmää varsinkaan niillä aloilla, jotka koskevat siviilioikeutta, toimivaltaa, kuluttajansuojaa ja tekijänoikeuksia.
Arvoisa puhemies, lopuksi haluan muistuttaa tekstistä, joka sisältyy komission tiedonantoon. Kyse on kohdasta 2.3, joka koskee syrjäisten alueiden asemaa, jota komission olisi kehitettävä. Juuri tänään komission on ilmaistava käsityksensä ensimmäisestä tätä asiaa koskevasta asiakirjasta, ja toivon, että komissio tekee sen pitäen mielessä näiden yhteisön syrjäisten alueiden vaatimukset.

Nassauer
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, komission puheenjohtaja ilmoitti käänteen vuodesta, ja arvoisa komission puheenjohtaja, minä haluaisin vaatia teitä järjestämään uudelleen myös komission suhteet jäsenvaltioihin tämän käsitteen alla. Komissio on sopimusten vartija. Se on tarkoittanut tähän asti sitä, että komissio korostaa tässä roolissaan erityisesti yhteisön oikeuksia - oikeutetusti. Sopimusten takana ovat kuitenkin jäsenvaltioiden kirjoittamattomat oikeudet, ja nyt on uskoakseni aika komission kokea, että se työskentelee pikemminkin jäsenvaltioiden oikeuksien vartijana. Arvoisa komission puheenjohtaja, haluaisin vaatia teitä ryhtymään myös jäsenvaltioiden oikeuksien puolestapuhujaksi, sillä me olemme toisinaan tyytymättömiä komission työssä juuri sen pyrkimykseen haalia kiireessä itselleen oikeuksia. Meidän on otettava huomioon, että jäsenvaltioiden oikeuksia on suojeltava jatkossa paremmin. Tämä on Euroopan hyväksymisen edellytys.
Jäsenvaltioiden oikeuksiin kuuluu esimerkiksi Saksan liittotasavallan lainsäädäntö osavaltioiden alkuperäisine oikeuksineen. Myös komission on hyväksyttävä ne. On vaikea kuvitella, että muuttaisimme perustamissopimusta ilman, että esimerkiksi Saksassa osavaltiot puoltavat sitä. Arvoisa komission puheenjohtaja, tehkää siksi itsestänne jäsenvaltioiden oikeuksien puolestapuhuja! Me vaadimme siksi sellaista luetteloa lainsäädäntöohjelmaan kuuluvista toimenpiteistä, jossa erotellaan selkeästi, mitä oikeuksia yhteisöllä on ja mitkä oikeudet jäävät jäsenvaltioille. Komissio saavuttaisi suurta kannatusta Euroopassa ja sen kansalaisten keskuudessa, jos se lähtisi tälle linjalle, kuten vaadimme sitä painokkaasti tekemään.

Sakellariou
Arvoisa puhemies, arvoisa komission puheenjohtaja, te puhuitte alustuksessanne täsmällisestä ohjelmasta. Haluaisin täydentää tätä ohjelmaa tai vaatia siihen lisätäsmennystä kahdessa kohdassa - nimittäin yhteisessä turvallisuus- ja puolustuspolitiikassa sekä laajentumiskysymyksessä konkreettisesti Turkin osalta.
Arvoisa komission puheenjohtaja, kannatan eurooppalaisen puolustusidentiteetin muodostamista, myös sen sotilaallista ulottuvuutta, ja pidän erityisen myönteisenä puolustusministerien Sintrassa pitämän epävirallisen kokouksen tuloksia. Siinä ei saa kuitenkaan olla kaikki. Toisaalta vaikeaa ja toisaalta uutta ja tärkeää on konfliktien ennalta ehkäiseminen, siis turvallisuuspolitiikkamme ei-sotilaallinen näkökulma. Konfliktien ennalta ehkäiseminen on vaikeaa, koska meillä ei ole sellaisia turvallisuuspoliittisia elementtejä luotaessa käytettävissä mitään NATOn kaltaista esimerkkiä, josta voimme ottaa mallia tai jota voimme jäljitellä.
Komission on otettava vastuuta, tehtävä aloitteita ja esitettävä hankkeita tällä uudelleen kehitettävällä alueella. Me tarvitsemme konkreettisia ehdotuksia ei-sotilaallisen kriisinhallinnan välineiksi, joita ovat esimerkiksi humanitaarisen avun toimittaminen ja käyttäminen, esimerkiksi Mosambik olisi nyt siitä hyvä esimerkki, demokraattisten instituutioiden ja menettelytapojen kehittämiseen annettava apu, vaalitarkkailu sekä konfliktitilanteessa neuvonantajista, poliisivoimista ja muista vastaavista koostuvien joukkojen perustaminen. Minun ei tarvitse esitellä tässä yhteydessä loputtomiin eri välineitä. Arvoisa komission puheenjohtaja, pyydän teitä ottamaan tähän kantaa.
Turkista sanotte ohjelmassanne, että te haluatte aloittaa liittymisstrategian. Kannattaisin sitä mielelläni, jos tietäisin, mitä te sillä tarkoitatte. Me Euroopan parlamentissa vaadimme Helsingin päätelmien jälkeen luetteloa tähän liittyvistä toimista ja yksityiskohtaista aikataulua, jonka mukaan Turkkia valmistellaan täyttämään Kööpenhaminan kriteerit, erityisesti Kööpenhaminan poliittiset kriteerit, konkreettisessa ja strukturoidussa muodossa. Minun ryhmäni ajoi hyvin voimakkaasti sitä, että Turkille myönnettiin Helsingin huippukokouksessa ehdokasvaltion asema. Me pidimme tätä päätöstä myönteisenä ja haluamme todellakin, että tämä maa lähennetään Euroopan unioniin. Tämä tehtävä on vaikea, kun otetaan huomioon Turkin poliittiset puutteet. Sitäkin enemmän tarvitsemme hyvin selkeää, konkreettista ja yksityiskohtaista politiikkaa eli luettelon tähän liittyvistä toimenpiteistä ja aikataulun.
Voimmeko olettaa, että komissionne esittää parlamentille lähiaikoina vastaavia ehdotuksia, jotka koskevat Turkin lähentämistä EU:hun?

Palacio Vallelersundi
Arvoisa puhemies, komission puheenjohtajaa ei varmaan hämmästytä, että puhun hänelle sisämarkkinoista. Jotta en kuitenkaan toistaisi aikaisemmin sanottua ja varsinkin, jotta en toistaisi sitä, mitä kollegani Fiori sanoi, jonka kanssa olen muuten samaa mieltä viittaan toiseen keskustelussa ilmenneeseen keskeiseen teemaan, eli komission uudistukseen.
Mitä tekemistä komission uudistuksella on sisämarkkinoiden kanssa? Paljonkin.
Arvoisa komission puheenjohtaja, lukiessamme valkoista kirjaanne komission uudistuksista, voimme selvästi huomata, että tämän uudistuksen johtoajatus ja elähdyttävä filosofia on varsin lattea, emmekä parlamentissa voi hyväksyä sitä. Johtoajatuksena on pääasiassa yhteisön taloudellisten etujen suojelu. On ilmeistä, että se on meidän kaikkien huolenaiheemme, mutta kyse on vain lähtökohdasta. Tästä eteenpäin komission on alettava työskennellä, sen on täytettävä perustamissopimuksen mukaisesti sille kuuluvat velvollisuudet.
Voinen antaa teille yhden esimerkin, sillä puheaikani ollessa rajattu minun ei ole juuri mahdollista kehitellä ajatusta pitemmälle. Mainittakoon esimerkkinä uudistus, jota harkitaan rikkomusmenettelyjen osalta. Mitä siinä esitetään? No, kyse on yksinkertaisesti kaikilla eri tasoilla olevien voimavarojen hoitamisesta, eikä parlamentin pyyntöjä ole kuultu sen osalta, että olisi luotava todellinen oikeusturvan takaava hallinnollinen prosessioikeus, jota Euroopan kansalaiset tarvitsevat ja joka on siis tarpeellinen niiden kannalta, jotka voivat käynnistää rikkomusmenettelyn. Sanottiin vain, ettei tällaista hallinnollista prosessioikeutta aiota luoda vaan valitukset aiotaan seuloa. Kuinka? Kuinka ne seulotaan, aivan mielivaltaisestiko.
Parlamentin näkökulmasta tällaisia pyrkimyksiä ei voida hyväksyä. Ymmärrämme, että komissiota on uudistettava, olemme samaa mieltä tämän uudistuksen tavoitteista, mutta silti se ei saa tapahtua sen kustannuksella, että tärkeän intressin vuoksi, josta kaikki olemme yksimielisiä eli yhteisön taloudellisten intressien vuoksi laiminlyödään Euroopan rakentamisen huomattava voimanlähde, sillä perustamissopimukseen sisältyvien velvollisuuksien mukaisesti nimenomaan komission kuuluu toimia vauhdittajana.

McNally
Puheenjohtaja Prodi, kiitos esittelystänne ja esittämistänne tiedoista. Onnittelut siitä, että käytitte Internetiä yleisöä varten oikein hyvä idea.
Aloitan kaupankäynnistä. Olemme samaa mieltä kanssanne siitä, että tarvitsemme sääntöihin perustuvan kauppajärjestelmän. Se on olennaisen tärkeää. Seattlessa epäonnistuttiin, koska varsinkin Yhdysvallat näytti olevan kyvytön ymmärtämään esimerkiksi ympäristönsuojelua, maatalouspaikkakuntien säilyttämistä yhteisen maatalouspolitiikan avulla, eläinten hyvinvointia, kansanterveysnäkökohtia ja sosiaalisia oikeuksia koskevien politiikkojen oikeutusta. Yhdysvallat osoitti käsittämättömän selvästi välinpitämättömyytensä kehitysmaiden oikeutettuja huolia kohtaan, ja rehellisesti sanottuna kehitysmailla ei ole toistaiseksi juurikaan syytä kiittää Maailman kauppajärjestöä. Odotamme Euroopan unionin jatkavan neuvotteluja, pitävän kiinni kaikkia näitä asioita koskevista selvistä kannoistamme ja käyttävän yhteyksiämme kehitysmaihin sen varmistamiseksi, että seuraava kierros on oikeudenmukainen. Voisimmeko saada yksityiskohtaiset ehdotukset kolmen seuraavan kuukauden aikana siitä, miten tähän päästään.
Innovaatiot ja tieto ne sopivat varsin hyvin uudelle vuosisadalle. Kuinka paljon innovointia komissiossa on tapahtunut, tai parlamentissa, jos saan kysyä? Saimme tutustumista varten muutama vuosi sitten valkoisen kirjan innovaatiosta mitä sen jälkeen on tapahtunut? Haluaisinkin sanoa teille varsin painokkaasti erään asian, että olemme sangen kiinnostuneita jatkotoimista emmekä vain loistavista tiedonannoista, joihin olemme tietysti tyytyväisiä, mutta kaipaamme jatkotoimia, jatkotoimia, jatkotoimia!!! Meillä on vireillä viides tutkimuksen puiteohjelma mitä siinä on saatu aikaan sen osalta, mitä neljännestä opittiin? Miten uudet ajatukset, uudet tuotteet sekä sosiaalisten ja taloudellisten järjestelmien uudenlainen vertailu ovat levinneet? Kaipaamme jatkotoimia, kiitos.
Suhtaudumme muuten myönteisesti sen eurooppalaisen tutkimusalueen syntymiseen, jonka te ja komission jäsen Busquin olette esitelleet. Tämä on erinomainen tapa vuosisadan aloittamiseksi. Olen tyytyväinen siihen, että kohta julkistetaan yrityksiä koskeva tiedonanto, mutta toivon, että tutustumme aikaisempiin hankkeisiin, ennen kuin panemme niitä vireille lisää.
Aion nyt turvautua hirvittävään kliseeseen ja itsestään selvään asiaan "Euroopan unionissa suurin voimavaramme ovat kansalaisemme". Eikö ole noloa, että suuret jäsenvaltiot, kuten oma kotimaani ja Saksa, eivät pysty kouluttamaan tietotekniikan alalle riittävästi ammattitaitoisia ihmisiä? Eikö ole häpeällistä, että näiden maiden täytyy houkutella ihmisiä sellaisista maista, joissa niitä taitoja myös tarvitaan? Se on häpeällistä, ja toivon, että puututte asiaan ryhtyessänne käsittelemään lainsäädäntöä.
Arvoisa komission jäsen, lisäksi on hirvittävää voimavarojen tuhlausta, että teknisillä, tieteellisillä ja tietotekniikan aloilla naisten taidot menevät hukkaan. Toivon, että tieteen valkoinen kirja saa jatkoa.

Pomés Ruiz
Arvoisa komission puheenjohtaja, komission sisäinen uudistaminen on jo alkanut. Hienoa!
Arvoisa puheenjohtaja Prodi, tämä ei ole ensimmäinen kerta, kun komissiosta yritetään tehdä maailman johtavaa julkista palvelulaitosta, haluamme kuitenkin uskoa parlamentille antamanne lupauksen vilpittömyyteen ja päättäväisyyteen.
Tällä hetkellä meillä on jo joukko toimia ja myös valkoinen kirja. Käsittelette sitä parhaillaan neuvoston jäsenten ja virkamiesten ammattijärjestöjen kanssa, ja lopuksi parlamentti antaa tukensa ja tekee teidän kanssanne yhteistyötä tämän suuren tavoitteen hyväksi, jolla pyritään tekemään Euroopan komissiosta maailman paras hallintolaitos. Eteenpäin!
Osoitan teille kuitenkin yhden epäkohdan valkoisesta kirjastanne. Siitä puuttuu analyysi siitä, mikä edellisessä järjestelmässä meni pieleen, ja varapuheenjohtaja Kinnockin olisi pitänyt lisätä se, sillä hän on asiassa asiantuntija, hänhän on ollut viisi vuotta komissiossa töissä.
Arvoisa puheenjohtaja Prodi, aikaisemminkin oli olemassa keinoja rangaista tai palkita virkamiehiä heidän ansioistaan, mutta niitä ei käytetty. Vastuussa olevat virkamiehet eivätkä edes komission jäsenet käyttäneet näitä mahdollisuuksia ja keinoja, joita ennen oli olemassa. Jos nyt otamme käyttöön poikkeavia toimia, miksi niitäkään sovellettaisiin? Tämän salaisuuden avain on vain teidän hallussanne.
Erinomaisten virkamiesten keskuudessa ilmenevä motivaation puute on päässyt huolestuttaviin mittoihin. Tässä asiassa vaaditaan toimia, ja esimerkkiä on näytettävä ylhäältäpäin.
Arvoisa puheenjohtaja Prodi, komission uudistuksen tarkoituksena ei ole ainoastaan yhteisön taloudellisten etujen suojeleminen. Niin paljon enemmän voimavaroja menetetään tehottoman ja huonosti motivoituneen hallinnon vuoksi. Lisäksi olisi jopa hyväksyttävä, että ne virkamiehet voivat erehtyä, jotka kantavat jostakin vastuun ja ottavat riskin. Sanoitte itse puheessanne, että mieluummin erehdytte mutta että sen vuoksi ette jättäisi toimia kesken. Eteenpäin, arvoisa puheenjohtaja Prodi. Omaksumanne tehtävän olisi oltava luonteeltaan historiallinen. Ette ole ensimmäinen yrittäjä. Toivokaamme, että onnistutte siinä.

Hughes
Arvoisa puhemies, on mielenkiintoista, että puheenjohtaja Prodi on esittänyt tänään työohjelman; kuitenkin esityslistallamme lukee, että aiomme keskustella lainsäädäntöohjelmasta. Jos tarkastelemme ohjelmaa sosiaali- ja työpoliittisesta näkökulmasta, on selvää, ettei käsissämme olekaan lainsäädäntöohjelmaa. Nykyäänhän meillä ei ole tosiasiassa ollut moneen vuoteen lainsäädäntöohjelmaa. Sen sijaan meillä on ollut vireillä lujittumisprosessi ja tiettyjen lähentymisprosessien, kuten Luxemburgissa kehitetyn ja käynnistetyn prosessin, kehittely.
Suhtaudumme myönteisesti Luxemburgin menettelyyn. Toivomme, että sitä aiotaan syventää, lujittaa ja laajentaa muillekin aloille, kuten sosiaaliturvan lähentämiseen. Tarkoittaako se kuitenkaan sitä, että olisimme saaneet työn tehdyksi sosiaalisella alalla lainsäädännön osalta? Tuskinpa.
On monia aloja, joilla meidän on tarpeen ajankohtaistaa ja uudenaikaistaa aikaisemmin hyväksymäämme sosiaalilainsäädäntöä. Sisämarkkinoiden ja maailmanlaajuistumisen syvetessä ja vahvistuessa huomaamme, että Euroopan unionissa tapahtuu yhä enemmän fuusioita, valtauksia ja siirtymisiä. Minusta se tarkoittaa sitä, että meidän on tarpeen käydä jälleen kokonaisuudessaan läpi pääosin 1970-luvulla tällä alalla kehittämiämme lainsäädäntöpuitteita, jotka koskevat siirtoja, työntekijöiden joukkoirtisanomista, maksukyvyttömyyttä sekä lopuksi yritysneuvostoja.
Meidän on uudenaikaistettava ja lujitettava lainsäädäntöä tällä alalla, ei maailmanlaajuistumisen tai sisämarkkinoiden syvenemisen pysäyttämiseksi ei tietenkään vaan varmistaaksemme, että pystymme hallitsemaan tämän kehityksen mukanaan tuomat muutokset Euroopan unionissa kaikilla, sekä suurilla että pienillä työpaikoillamme vallitsevan yhteishengen ansiosta. Tämä tarkoittaa sitä, että meidän on pyrittävä tarmokkaasti yleisiin puitteisiin tiedon ja kuulemisen osalta työpaikoilla.
Terveyden ja turvallisuuden alalla on myös tarvetta ajankohtaistaa ja uudenaikaistaa aiemmin hyväksymäämme lainsäädäntöä: raskaana olevia työntekijöitä koskeva direktiivi, jonka tarkistaminen on viisi vuotta myöhässä; meludirektiivi vuodelta 1986, jonka tarkistaminen on 10 vuotta myöhässä; monet direktiivit olisi tarpeen perusteellisesti ajankohtaistaa ja uudenaikaistaa.
Onko kuitenkaan kyse vain ajankohtaistamisesta? Ei. Emme tarvitse mitään uutta sosiaalilainsäädännön sumaa, mutta on aloja, joita ei ole otettu huomioon. Lupauksemme ovat jääneet lunastamatta kotityötä tai etätyötä koskevan lainsäädännön alalla; meillä on sosiaaliturvassa ammottava aukko epätyypillisen työn kohdalla, sillä asia on ollut kesken jo melkein vuosikymmenen ajan; meillä on lupaus lunastamatta lihasvammoja ja luuston vammoja koskevasta erityisdirektiivistä, joka on ollut hoitamatta edellisen keskipitkän aikavälin sosiaalialan toimintaohjelmasta saakka.
On muitakin aloja. Eräs naishenkilö nimeltään Angela Elliot Mathis, joka työskentelee Lucent Technologies -yrityksessä, kävi äskettäin tapaamassa minua. Hänet napattiin varsin korkean tason yhtiöön johtavaksi päälliköksi sekä hallintoneuvoston jäseneksi. Hän oli työskennellyt huipputekniikan yrityksissä useissa Euroopan maissa. Kun hän oli ollut työssä 13 kuukautta, hänet erotettiin ilman irtisanomisaikaa ja ilman syytä. Huomionarvoista on, ettei hänellä ollut turvaa Belgian lain hän teki työtä Belgiassa eikä unionin lain nojalla. Jos ihmisillä ei ole tällaista turvaa, he eivät tartu heille tarjoutuneeseen tilaisuuteen asumisesta tai työn tekemisestä missä päin tahansa Euroopan unionia tai muuttamisesta minne päin tahansa Euroopan unionia.
Nämä puutteet meidän on korjattava. Tehkäämme se uudessa keskipitkän aikavälin sosiaalialan toimintaohjelmassa.

Pirker
Arvoisa puhemies, arvoisa komission puheenjohtaja, haluaisin käsitellä lyhyesti vapauteen, oikeuteen ja turvallisuuteen perustuvaa aluetta sekä sen painopisteitä ja voin todeta Eurooppalaisen kansanpuolueen (kristillisdemokraatit) ja Euroopan demokraattien ryhmän puolesta, että painopisteet on valittu tältä osin hyvin myönteisesti. Niissä käsitellään todellakin tähän liittyviä suurimpia haasteita. Te mainitsitte tässä yhteydessä yhtenä painopisteenä turvapaikka- ja maahanmuuttoasiat. Se on ehdottoman välttämätöntä, sillä meillä ei ole turvapaikkaa koskevia vähimmäisnormeja emmekä ole ottaneet ensimmäisiä askelia Dublinin sopimuksen toteuttamiseksi puhumattakaan nyt Eurodacin toteuttamisessa saavutetusta todellisesta edistyksestä.
Te mainitsitte yhtenä painopisteenä järjestäytyneen rikollisuuden torjumisen ja ennalta ehkäisemisen. Myös se on ehdottoman välttämätöntä, kun jo 25-30 prosenttia rikoksista kuuluu järjestäytyneen rikollisuuden piiriin. Myös tässä asiassa pitäisi mennä vielä askelta pitemmälle, pitäisi esimerkiksi toteuttaa nopeasti eurooppalainen poliisiakatemia, jotta turvataan myös koulutusta koskeva yhteinen laatustandardi. Te käsittelitte myös erästä toista painopistettä: rahanpesun torjumista. Myös siinä me annamme teille täyden tukemme, sillä rahanpesu on tavallaan järjestäytyneen rikollisuuden moottori. Te käsittelitte puheessanne vielä neljättä kohtaa, nimittäin oikeusviranomaisten yhteistyötä. Siltä osin nilkutamme valitettavasti 10-20 vuotta poliisiyhteistyötä jäljessä ja tarvitsemme pikaisesti tämän etumatkan kiinni kuromiseen tarkoitetun ohjelman. Me annamme teille täyden tukemme, mutta tämä kohta on yksi niistä kysymyksistä, joista olemme keskustelleet joka vuosi. Ratkaiseva edistysaskel on meidän kannaltamme se, että meillä on nyt "tulostaulu", joka määrittelee todellakin vastuualueet ja aikataulut sekä antaa meille mahdollisuuden valvoa kaksi kertaa vuodessa toimenpiteiden edistymistä ja vaatia velvoitteiden noudattamista. Me annamme teille tukemme, kun on kyse avoimuudesta ja Tampereen hengestä, jonka haluamme säilyttää edelleen, ja koska meillä on mahdollisuus painostaa neuvostoa. Kokonaisuutena ottaen kaikella tällä on yhdessä "tulostaulun" kanssa kuitenkin mahdollisuus toteutua vain silloin, kun kaikki neuvoston edustajat pitävät todellakin kiinni sopimusten hengestä ja itse sopimuksista. Silloin teillä on mahdollisuus toteuttaa hankkeenne yhdessä meidän kanssamme myönteisessä hengessä. Me annamme teille joka tapauksessa tukemme!

Simpson
Arvoisa puhemies, haluaisin painottaa niitä työohjelman aloja, joilla on suoraan vaikutusta aluepolitiikka-, liikenne- ja matkailuvaliokunnan työhön. Aluepolitiikan osalta ryhmäni haluaisi nähdä, että komissio huolehtii kumppanuusperiaatteen täysimääräisestä soveltamisesta kaikilla rakennerahastojen ohjelmasuunnittelun tasoilla.
Muiden parlamentin ryhmien tavoin odotamme yhä komissiolta sitä, että se esittäisi ehdotuksen, jossa asetettaisiin menettelysääntöjen täytäntöönpanoa koskevat käytännön järjestelyt, millä helpotettaisiin yhteistyötä ja asianmukaista valvontaa. Arvoisa puheenjohtaja, milloin komissio aikoo viedä eteenpäin aluesuunnittelua ja esittää uusia ehdotuksia, joissa kehitetään epämuodollisissa neuvoston kokouksissa tietenkin Potsdamissa ja Helsingissä tehtyjä päätöksiä?
Liikenteen ja matkailun osalta minä sekä ryhmäni olemme tyytyväisiä liikenneturvallisuutta lujittaviin ehdotuksiin, vaikka tarvitsemmekin liikenneturvallisuuden alalla konkreettisempia ehdotuksia varsinkin veren alkoholipitoisuudesta ja nopeusrajoituksista. Olen myös tyytyväinen siihen mielenkiintoon, jota käynnissä oleva Galileo-ohjelma ja Euroopan laajuista verkkoa koskevan strategian tarkistaminen on saanut osakseen, varsinkin rautatiealan saaman erityishuomion vuoksi, sillä uskomme, että kyseessä on todellakin varsin tärkeä ala.
Minun on kuitenkin sanottava teille, että ryhmäni pahoittelee useita hankkeita koskevien papereiden tämänhetkistä juuttumista neuvoston käsiin. Haluamme, että työaikadirektiiviä sekä lähtö- ja saapumisaikojen jakamista lentoasemilla koskevaa direktiiviä kehitetään, samalla haluamme toimia, joilla korjataan tällä hetkellä Euroopassa vallitseva vaikea tilanne lennonvarmistukseen liittyvien viivästysten osalta.
Arvoisa puheenjohtaja Prodi, olemme myös huolissamme matkailualaa koskevien ehdotusten puuttumisesta, vaikka niin monet kansalaisistamme työskentelevät tällä alalla.
Pahoittelen sitä, että liikenneasioita ei tunnuta otettavan vakavasti huomioon laajentamista koskevassa kappaleessa, ja kannustaisinkin komissiota esittämään ehdotuksia paremman koordinoinnin varmistamiseksi rakenteellisten toimien ja välineiden sekä Phare- ja Tacis-ohjelmien välille. Haluaisin myös painottaa sitä, että parlamentin postipalveluja koskevat käsitykset ja toiveet, jotka on esitetty usein tässä istuntosalissa, otetaan täysimääräisinä huomioon kaikissa uusissa ehdotuksissa.
Vaikka olenkin kiitollinen puheenjohtaja Prodille siitä, että hän esitteli tänä aamuna komission työohjelman, minun on sanottava, että aluepolitiikan, liikenteen ja matkailun alalla paljon ilmeisempiä ohjelmassa ovat sen puutteet kuin se, mitä siihen sisältyy, ja toivoisinkin, että ensi vuonna voisimme saada tämän asian korjatuksi.

Langenhagen
Arvoisa puhemies ja komission puheenjohtaja, olin vielä eilen kotiseudullani järjestetyssä katkaravunpyytäjien tuottajayhdistyksen tilaisuudessa. Noin 100 kutterin omistajaa ja kalastajaa käsitteli pelkästään EU:n kalastuspolitiikkaa. Tämä politiikka koski markkinaorganisaatiota, valvontaa koskevaa asetusta, rakennetta koskevaa asetusta, teknisiä toimenpiteitä, kalatalouden ohjauksen rahoitusvälinettä (KOR), neljättä monivuotista ohjausohjelmaa (MAP IV), elinympäristöjen sekä luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston suojelua koskevaa direktiiviä ja sen arveluttavaa toteuttamista sekä lopuksi vapaaehtoisuutensa vuoksi erittäin menestyksellistä kolmenvälistä yhteistyötä Tanskan ja Alankomaiden kanssa. Tämä politiikka vaati kaupalta lopulta ja menestyksellisesti korkeampia hintoja. Vuoden 1999 katkarapusesonki oli taloudellisesti vahva. Miehet olivat hämmästyttävän nuoria. Kolme nuorta kalastajaa oli muuten läpäissyt kokeensa erinomaisin arvosanoin, eikä EU:ta vastaan esitetty vihellyskonserttia, kuten aiemmin tapahtui usein.
Sain tietysti mukaani vinkkejä komissiota varten ja lokikirjan, joka on ollut pakollinen kaikille kalastajille 1. tammikuuta 2000 alkaen. Teon sävy oli tietysti ironinen ja tavoite selvä. Myös meidän Brysselissä ja Strasbourgissa pitäisi kuitenkin ryhtyä kalastajien tapaan merkitsemään yksityiskohtaisesti muistiin päivittäinen pyyntisaaliimme, siis menestyksemme. Samaan aikaan eräs opettaja kysyi lapsilta ala-asteella: "Mitä ammatteja harjoitetaan rannikolla?" Eräs poika vastasi: "Kalastajan". Opettaja vastasi: "Hehän ovat kuolleet sukupuuttoon." Pojalla oli parempaa tietoa asiasta. Hänen isänsä on kalastaja. Arvoisa komission puheenjohtaja Prodi, luen sitten teidän työohjelmanne vuodelle 2000 ja kysyisinkin nyt: onko kalastus kuollut myös jo komissiolle, koska sitä ei ole mainittu ohjelmassa?
Kalastus on sentään yksi EU:n todellisista yhteisöpolitiikoista. Mutta on kuitenkin vuoden 2000 hallitustenvälinen kokous. Amsterdamin sopimuksen käsittelemättä jääneet asiat. Niiden komission lupausten lunastaminen, jotka on annettu Euroopan parlamentin yhteispäätösoikeutta koskevissa kuulemistilaisuuksissa. Yhteinen kalastuspolitiikka vuodesta 2002 alkaen sekä parlamentin heikko lainsäädännöllinen neuvotteluperusta kansainvälisten sopimusten osalta. Arvoisa komission puheenjohtaja Prodi, te mainitsitte tänään kuitenkin kalastuksen. Olen helpottunut ja voin sanoa kotiseutuni kalastajille: "Me olemme kuitenkin vielä elossa!" Arvoisa puheenjohtaja Prodi, teidän pitäisi todistaa tämä mainitsemalleni opettajalle myös teoillanne.

Garot
Arvoisa puhemies, haluaisin kääntyä komission puoleen ja lausua toiveeni siitä, että vuosi 2000 antaisi meille mahdollisuuden edetä yleisen johdonmukaisuuden suuntaan, erityisesti maataloudessa. Jos Euroopan unioni aikoo nimittäin taistella muiden kansainvälisen kaupan sääntöjen puolesta ja jos se puolustaa maatalouden eurooppalaista malliaan, on tunnustettava, että tehtävää on vielä paljon jäljellä, jotta Eurooppa saa toteutettua käytännössä poliittiset valintansa. Esimerkiksi banaaniasian osalta emme ole tähän mennessä vielä onnistuneet sovittamaan tuottajiemme, AKT-maiden, etuja WTO:n vaatimuksiin. Miksi emme? Aivan yksinkertaisesti siksi, että Marrakechin sopimuksella perustettu WTO ei anna tähän mahdollisuutta tai tekee asian ainakin erittäin vaikeaksi. Mutta miksi komissio ilmoitettuaan useaan otteeseen, että WTO:ssa on oltava sosiaali- ja ympäristöasioiden sääntelymekanismeja ja että Euroopan unioni aikoo taata etuja kehitysmaille tyytyy edelleen pelkkään tämän alan markkinoiden vapauttamisnäkymään?
Koska WTO:n nykyiset epätarkoituksenmukaiset sopimukset tuomittiin Seattlessa, puhun lujasti sen puolesta, että unioni käsittelisi tätä asiaa niiden sääntöjen mukaisesti, jotka aiomme saattaa hallitseviksi kansainvälisissä kauppasuhteissa.
Vetoan samoin johdonmukaisuuteen toisen alan eli sianlihakriisin hoidon osalta. Te tiedätte, että lukuisat itsenäiset tuottajat ovat joutuneet tämän jo nyt kaksi vuotta kestäneen kriisin takia pelkiksi yritysten tai muiden suurtuottajien tilaustyöntekijöiksi. Tällainen tilanne on täysin vastoin maatalouden eurooppalaista malliamme, joka perustuu lukuisiin, monimuotoisiin ja monikäyttöisiin perhetiloihin. Arvoisa komission puheenjohtaja, soitan tässäkin asiassa hälytyskelloa, ja kehotan komissiota ehdottamaan sellaisia uusia toimia, jotka todella sopivat tämäntyyppisen kriisin hoitoon, tietenkin niiden toimien ohella, joita olette jo ehdottanut, eli solidaarisuusrahaston ohella.
Puhun lopuksi vuoden 2001 talousarvion valmistelusta. On kyllä totta, että maataloutta koskevia budjettikohtia voidaan tarkastella osallistumisena Balkanin maiden hyväksi tarkoitettuihin solidaarisuustoimiin. Huomiota on kuitenkin kiinnitettävä siihen, että Berliinin Eurooppa-neuvostossa tehtyjä YMP:tä koskevia sitoumuksia noudatetaan, ja varsinkin siihen, että säilytetään riittävän turvallinen liikkumavara etenkin sellaisiin kriiseihin vastaamiseksi, jotka huonontavat maatalouden ja maaseudun rakenteita.

Jarzembowski
Arvoisa puhemies, arvoisa komission puheenjohtaja, teidän pitää katsoa oikealle! Mehän voisimme kuvitella, että olemme parlamentin sijasta suuren yrityksen hallituksen kokouksessa. Te olisitte niin sanotusti hallituksen puheenjohtaja, joka on esittänyt hyvän työraportin ja hyvän ehdotuksen. Sallikaa minun siis antaa teille niin sanotusti hallituksen puheenjohtajana pari huomautusta kerrottavaksi eteenpäin hallituksessa istuville kollegoillenne!
Olen samaa mieltä kuin Brian Simpson, että komission varapuheenjohtaja Palacio tekee erittäin hyvää työtä. Hän onnistui saavuttamaan joulukuussa hyvin elegantisti yhdessä neuvoston puheenjohtajavaltio Suomen kanssa rautatiejärjestelmän avaamisen. Arvoisa komission puheenjohtaja, hän tekee myös erittäin lujasti töitä sen hyväksi, mihin te tartuitte jo viime vuoden heinäkuussa, nimittäin tehokkaan eurooppalaisen lentoliikenteen valvonnan kysymyksen hyväksi. Sanoisin, että siltä osin komission toiminta on myönteistä. Komission jäsen Barnierin ehdotukset ovat myös erinomaisia, sillä komission jäsen Barnier on tehnyt parlamentin kanssa erittäin hyvää yhteistyötä Interreg- ja Urban-aloitteissa. Meidän on nyt kuitenkin keskusteltava hänen kanssaan Ispa-rahoitushankkeesta. Kollegani Simpson viittasi jo kysymykseen: miten me nivomme myös laajentumisen valmistelemisen liikennepolitiikkaan, mutta myös rakennepolitiikkaan? Se on tärkeä kysymys.
Arvoisa hallituksen puheenjohtaja Prodi, sanoisin siis, että välittäkää näille kahdelle hallituksessa istuvalle kollegallenne parhaat terveiset ja tunnustuksemme, mutta olkaa hyvä ja sanokaa yhdelle kollegallenne, että me emme ole tyytyväisiä hänen toimiinsa. Kyseessä on kollega Liikanen. Hänen toimiaan matkailupolitiikassa ei nimittäin voida hyväksyä, eivätkä ne vastaa hallituksen jäsenen pätevyyttä. Kun katsotte, että matkailualalla työskentelee nykyään enemmän ihmisiä kuin koko maataloudessa ja matkailu tuottaa suurempia kasvuosuuksia kuin maatalous, komission jäsen Liikasen menettely olla esittämättä uusia matkailupolitiikkaa koskevia strategisia toimintatapoja on häpeällistä.
Arvoisa komission puheenjohtaja, olkaa hyvä ja ilmoittakaa kollega Liikaselle, että hänen on tehtävä kotiläksynsä! Me tarvitsemme hyvää unionin matkailupolitiikkaa!

O'Toole
Saanen käyttää tätä tilaisuutta hyväkseni ilmaistakseni tyytyväisyyteni viiden vuoden strategiseen suunnitelmaan liittyvään ohjelmaan. Erityisesti halusin onnitella puheenjohtaja Prodia siitä, että hän painotti hallinnointia kokonaissuunnitteluprosessissa. The Economist-lehdessä suhtauduttiin viime viikolla melko purevasti siihen, miten tärkeänä tätä aihetta pidettiin, mutta meillä on edessämme valtava haaste käydessämme sen toimielinrakenteen kimppuun, joka meidän on tarpeen luoda 2000-lukua varten tämän rakenteen on oltava velvollisuuksiemme ja meille maailmassa kuuluvan aseman mukainen. Esimerkiksi mielenilmaukset Seattlessa ja Davosissa eivät johtuneet ainoastaan asiakysymyksistä kyseessä oli pikemminkin kansan ja kansalaisten yritys pyrkiä uudenlaisiin instituutioihin ja se, etteivät he oikein tienneet, kuinka toimia. Siksi näkymättömien päätöksentekolinnakkeiden avaaminen Euroopassa kansalaisille on kerta kaikkiaan elintärkeää.
Voinen ilmaista tyytyväisyyteni vuosittaiseen ohjelmaan varsinkin siksi, että viisivuotissuunnitelmassa oli yksi puute. Tarkoitan sillä koko koulutuksen, nuorison ja kulttuurin kenttää, joka ei näkynyt millään lailla. Vuotuisessa ohjelmassa tälle alalle omistettujen ohjelmien määrä kertoo näiden alojen merkityksestä, sillä niistä saamme tukevan perustan, jota tarvitsemme pystyäksemme vastaamaan meille tällä hetkellä ajankohtaisiin haasteisiin.
Paremman Euroopan rakentamisessa meille riittää haastetta, mutta liikkuvuus Euroopassa esimerkiksi opiskelijoiden liikkuvuus on yhä varsin vähäistä. Vain 2 prosenttia opiskelijoista vanhan Erasmus-ohjelman ulkopuolella pääsee oikeastaan liikkumaan Euroopassa, minkä pohjalta emme voi missään nimessä rakentaa uutta talouselämää. Olemme astumassa uuteen tietotekniikan aikakauteen, ja saanen jälleen onnitella komissiota sekä puheenjohtajavaltio Portugalia siitä työstä, jota ne ovat tehneet teknologia- ja informaatioaikakauden aloittamisen hyväksi. Sanottakoon jälleen, että tarvitsemme sellaista koulutusohjelmaa, jolla saavutetaan parhaat käytännöt koko Euroopassa. Emme voi kehitellä eri aloitteita, jotka perustuvat esimerkiksi pienyrityksiin tai terveyteen liittyviin online-palveluihin tai mihin tahansa kouluttamatta ihmisiä näiden teknologioiden käyttäjiksi. Tämä tarkoittaa ehkä sitä, että meidän olisi jälleen tarkasteltava koulutusohjelmiamme nähdäksemme, sopivatko ne yhteen niiden ohjelmien kanssa, joista olemme erityisen innostuneita.
Saanen aivan lopuksi sanoa, että vuoden loppuun mennessä olemme panneet alulle neljä uutta ohjelmaa Median, Kulttuuri 2000:n, Nuorison ja Sokrateen. Toivon, että pääsemme arvioimaan edellisten ohjelmien saavutuksia sen varmistamiseksi, etteivät ne merkitse jälleen uutta kerrostumaa vaan oikeastaan uutta aloitusta niille ohjelmille, joiden ansiosta voimme kohdata koulutetun eurooppalaisen kansalaiskunnan.

Stevenson
Arvoisa puhemies, minun on vastustettava mahdollisimman voimakkain sanoin lainsäädäntöohjelmaan sisältynyttä ehdotusta maatalousbudjetin supistamisesta 300 miljoonalla eurolla Kosovon jälleenrakennuksen hyväksi.
Vaikka suhtaudunkin kaikin tavoin myönteisesti Kosovon jälleenrakentamisen tarpeellisuuteen ja vaikka ymmärränkin täysin, että yhteinen maatalouspolitiikka vie lähes puolet kaikista EU:n menoista, vastustan kuitenkin sitä, että maatalousbudjettia pidetään ehtymättömänä lähteenä, josta vettä voidaan ammentaa aina, kun jotakin toista osastoa janottaa. Tiedän, että on annettu takeet siitä, että tämän rahasumman siirtämisellä pois maatalousbudjetista ei ole vaikutuksia niihin rahoitusvelvoitteisiin, joita komissio on yhteisen maatalouspolitiikan puitteissa itselleen asettanut, mutta en vain usko sitä. En usko, että kyse olisi vain yksittäisestä kerrasta.
Kun maanviljelijät omassa vaalipiirissäni Skotlannissa kärsivät pahimmasta lamasta sataan vuoteen, kuinka voin selittää heille, että nämä 300 miljoonaa euroa olisi hyödyllisempää käyttää Kosovon hyväksi? Samalla kun Yhdistyneessä kuningaskunnassa maanviljelijät ajautuvat päivittäin vararikkoon, kun maanviljelijät ja maatyöläiset tekevät itsemurhia enemmän kuin koskaan ennen ja kun Ison-Britannian maatalousalueiden talouselämä on pahassa syöksykierteessä, kuinka voin selittää heille, että 300 miljoonaa euroa olisi hyödyllisempää käyttää Kosovon hyväksi? Tällaisissa olosuhteissa olisi mieletöntä leikata budjettia näin paljon. Meidän olisi käytettävä enemmän varoja tämän kriisin lieventämiseen eikä harkittava menovähennyksiä. Pyydänkin arvoisia jäseniä äänestämään tätä ehdotusta vastaan, kun meidän on määrä äänestää tästä aiheesta.

Corbett
Arvoisa puhemies, haluaisin palata vuotuista lainsäädäntöohjelmaa koskeneeseen aiheeseen keskustelun harhauduttua käsittelemään unionin talousarviota. Haluaisin vain puhua yhdestä tietystä asiasta, eli siitä, mitä tapahtui niille aloitteille, jotka parlamentti teki Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 192 artiklan nojalla.
Kuten puheenjohtaja Prodi tietää, tällä uudella artiklalla, joka lisättiin Maastrichtin sopimuksessa perustamissopimukseen, annettiin parlamentille oikeus pyytää komissiota esittämään lainsäädäntöehdotuksia. Edellinen parlamentti käytti tätä uutta vastuumahdollisuuttaan kuusi kertaa, mutta vain kerran pyyntömme seurauksena komissio esitti lainsäädäntöehdotuksen, nimittäin niiden ehdotusten kohdalla, jotka esitettiin alun perin kollegani, jäsen Rothleyn mietinnössä, jossa käsiteltiin niiden ihmisten vakuutuksia, jotka liikkuvat ajoneuvolla toisissa jäsenvaltioissa. Tämä on oikein hyvä esimerkki, mutta miten kävi muille viidelle? Näyttää siltä, ettei komissio ole ryhtynyt jatkotoimiin.
Komission ei ole pakko ryhtyä jatkotoimiin, mutta odotamme, että komissio parlamentin kanssa tekemänsä yhteistyön hengessä tutustuisi näihin ehdotuksiin huolellisesti ja veisi niitä eteenpäin useimmissa tapauksissa. Yksi kuudesta ei yksinkertaisesti ole riittävä määrä.
Edessämme on nyt hallitustenvälinen konferenssi perustussopimusten tarkistamiseksi jälleen. Sen jälkeen, kun tämä artikla oli lisätty Maastrichtin sopimukseen, emme Amsterdamin hallitustenvälisessä konferenssissa painostaneet osapuolia antamaan parlamentille täyttä aloiteoikeutta, jonka ansiosta voisimme esittää ehdotuksia neuvostolle, ilman että ne kulkisivat komission kautta. Olimme tyytyväisiä siihen kompromissiin, jota 192 artikla merkitsi, mutta jos se ei näytä parlamentin kannalta toimivan, on väistämätöntä, että paineet lisääntyvät perustamissopimuksen tarkistamiseksi niin, että parlamentille myönnetään täysi aloiteoikeus, mitä komissio ei halua, sillä se pitää omaa aloiteoikeusmonopoliaan varsin tärkeänä asiana. Sanonkin komissiolle, jos ette halua lisätarkistuksia tähän artiklaan, teidän on otettava vakavammin olemassa olevan artiklan nojalla teille lankeava vastuunne.
Parlamentin esittäessä tätä kautta lainsäädäntöehdotuksen vaatisinkin komissiota hyväksymään sen ainakin useimmissa tapauksissa, jos ei kaikissa tapauksissa.

Rack
Arvoisa puhemies, komissio on esittänyt haasteellisen työohjelman vuodeksi 2000, johon voidaan vain yhtyä täysin. Se sisältää kuitenkin myös valitettavia puutteita. Haluaisin viitata erityisesti niistä yhteen, jota myös kollega Jarzembowski juuri äsken käsitteli.
Jään kaipaamaan työohjelmassa kokonaan matkailua. Tässä on kyse yhdestä tärkeimmistä talouden haaroista unionissa ja Euroopan unionin rajojen ulkopuolella. Meille on luvattu matkailuun liittyviä toimia jo pitkään. Asiantilan parantaminen on ehdottoman välttämätöntä, mutta mitään ei tapahdu.
Komissiolle ei ole kuitenkaan uskottu tärkeitä tehtäviä vain lainsäädännössä. Sillä on myös - kollega Poettering käsitteli sitä jo tänään - hyvin keskeinen tehtävä sopimusten vartijana. Tältä osin komissio on - sattuneesta syystä - ottanut tehtäväkseen valvoa erityisesti yhtä jäsenvaltiota. Tämä menettelytapa ei aiheuta minulle kyseisen maan kansalaisena mitään ongelmia. Myöskään kotimaalleni ei ole ongelma asettua Euroopan tarkkailtavaksi ihmisoikeuksien, ulkomaalaisten oikeuksien ja rasismin vastaisen politiikan alalla. Aivan päinvastoin: me olemme osoittaneet aiemmin, että maallamme oli kaikissa näissä kohdissa yksi parhaimmista historioista. Me huolehdimme siitä, että tilanne jatkuu samanlaisena myös jatkossa.
Arvoisa komission puheenjohtaja, jos komissio kerran toimii sopimusten vartijana, niin sitten kuitenkin mielellään monipuolisesti! Myös 14 jäsenvaltion tai ainakin muutamien tämän piirin jäsenten toiminta voi loukata yhteisön oikeutta, ja yhteisön oikeutta on loukattu viime päivinä ja viikkoina muutamissa kohdissa, esimerkiksi vuoden 2000 kulttuurikaupunkikysymyksessä, unionin kouluvaihto-ohjelmissa ja muilla aloilla. "Ja niin edelleen", minulla lukee tässä kohdassa, ja toivon, että asiat eivät jatku "niin edelleen". Pyydän siksi komissiota hoitamaan tehtäväänsä sopimusten vartijana myös tässä ja pysymään valppaana.

Prodi
Arvoisa puhemies, arvoisat parlamentin jäsenet, kiitän teitä tästä vakavasta, konkreettisesta ja yksinkertaisesta keskustelusta. Pyytäisin teitä kuitenkin näkemään keskusteluni osana päivittäin käymäämme kokonaiskeskustelua. Euroopan parlamentin valitsema lyhyiden puheiden tekniikka pakottaa siihen, että puheet on nähtävä kokonaisuutena, jossa eiliset ja viimekuiset puheet on otettu huomioon, ja toistaisin, että aivan kuten viime kuussa laajoja suuntaviivoja antaessamme pyrimme synteettisyyteen, nyt olemme olleet analyyttisia, sillä vuosittaisen ohjelman on oltava analyyttinen.
Tästä keskustelusta ilmenee yhä selvemmin, miten ainutlaatuisen tärkeää on, että teemme yhteistyötä. Todellakin kaikki tänä aamuna käsittelemämme aiheet budjetin ja yhteisten toimien paremman koordinoinnin tarve sekä hallitustenvälistä konferenssia koskevan että suhteita neuvostoon käsittelevän kannan tarve edellyttävät parlamentin ja komission välistä yhteistyötä.
Siksi se tapa, jolla menemme seuraavaan hallitustenväliseen konferenssiin, on niin tärkeä ja juuri siksi, että siellä päätetään niistä säännöistä, joiden puitteissa joudumme tulevaisuudessa koko ajan toimimaan, sillä tämän hallitustenvälisen konferenssin jälkeen ei heti järjestetä toista. Emme voi järjestää niitä koko ajan.
Tänään joku ilmaisi suhtautuvansa epäilevästi pitkiin luetteloihin. No, mielestäni tänään on koittanut luettelon ja analysoinnin aika. Tietenkin tästä luettelosta puuttuu tiettyjä kohtia. Monet teistä ovat oikeutetusti pitäneet puutteena sitä, että matkailua ei ole otettu mukaan, sillä tällä alalla, kuten on sanottu, on enemmän työntekijöitä kuin maataloudessa. Tietenkin meidän on osoitettava tälle alalle huomiotamme, vaikka komission toimivalta alalla onkin melko rajallista, minkä tiedättekin.
Kuitenkin luetteloon sisältyy paljon aiheita, ja niiden yksityiskohdista meidän olisi keskusteltava valiokunnissa. Aiheista on otettu esille muistutan teitä niistä, vaikka yhdynkin erään läsnä olevan parlamentin jäsenen minulle osoittamaan vastalauseeseen työntekijöiden turvallisuus ja terveys, sosiaalipolitiikka, ulkopolitiikan lujittaminen, komission vakavien hallinnollisten viivästysten poistaminen, useat Galileo-ohjelman kaltaiset konkreettiset hankkeet, aluepolitiikka, koulutus. Meillä on siis paljon asioita, joihin olisi tartuttava tämän vuoden aikana yhteistyön merkeissä. Meillä on kuitenkin myös suuri onni, johon monet teistä onneksi viittasivatkin, eli se, että meillä on ainakin kahden tai kolmen vuoden ajan hyvä taloudellinen tilanne. Meidän onkin käytettävä tämä mahdollisuus hyväksemme, vaikka olettekin painottaneet vakavaa budjettiongelmaa. Jos tarkastelemme tänään parlamentissa pidettyjä puheita, niistä käy ilmi tarkka, mutta myös armoton tilanneanalyysi. Maatalouden osalta emme voi tinkiä nykyisistä voimavaroista, joiden voidaan katsoa olevan ensisijaisia joidenkin maatalousalueiden vähimmäiselinvoiman ylläpitämisessä, mutta toisaalta meillä on ulkopolitiikan saralla velvoitteita, kuten Kosovossa ja muualla, ja siksi yhteensovittaminen on budjetissamme tietyin osin mahdotonta. Voimme korjata asian osittain sillä, mistä jäsen Elles muistutti, että talouden kasvun odotetaan olevan yli 3 prosenttia vuodessa, mistä syntyy lisää voimavaroja, mutta tiedämme oikein hyvin, että nämäkään voimavarat eivät riitä sovittamaan yhteen niitä ohjelmia ja tavoitteita, joihin tämänaamuisessa keskustelussa on viitattu.
Parlamentin ja komission suhteilla on jatkossa olennaisen tärkeä merkitys näiden päätösten tekemisessä. Tämä on totuuden hetki, tämä on se hetki, jolloin meidän on yhdessä mietittävä tulevaisuuttamme eli budjettiin liittyviä rajoituksiamme, niitä päätöksiä, joiden tekeminen on olennaisen tärkeää, ja niitä suuria tekoja, joihin meidän on tulevaisuutemme hyväksi ryhdyttävä.
Tätä peruskysymystä meidän on pohdittava seuraavien kuukausien aikana, ja toisaalta ongelmana ovat myös toimivaltakysymykset, hallittavuus, unionin perussääntö, eli maiden, alueiden ja osavaltioiden toimivalta, minkä olettekin maininneet. Olen täysin tietoinen tästä tosiasiasta. Tapasin viime viikolla Saksan osavaltioiden virallisia edustajia, joiden kanssa keskustelin tästä ongelmasta, ja keskustelu ei todellakaan koskenut hajauttamista, vaan siinä liikuttiin paljon syvällisemmällä tasolla. Keskustelimme siitä, millaiseen hallittavuuteen meidän olisi unionissa päästävä, emme keskustelleet hajauttamiskysymyksistä.
Tämä on syynä siihen, miksi olen pitänyt tarpeellisena valkoisen kirjan laatimista hallittavuudesta. Olemme luomassa jotakin uutta. Toimissamme voi olla arvostelemisen aihetta, ne voivat olla rajallisia ja niissä eteneminen voi olla vaikeaa, mutta olemme murtamassa tämän politiikan tiellä olevaa älyllistä ja kokeellista muuria. Siksi meidän on tehtävä työtä yhdessä. Valkoinen kirja hallittavuudesta ja toisaalta budjetin yhteen sovittamiseen liittyvät ongelmat ovat ne kaksi askelta, joiden pohjalta meidän on lähitulevaisuudessa kehitettävä yhteistä poliittista toimintaamme.
Voin vakuuttaa teille vain yhden asian. Komission käyttämä menetelmä on sellainen, että siinä todella lähdetään tyhjältä pöydältä, ei mustalta pöydältä, jonka ääressä meidän on päätettävä siitä, minkä katsomme koituvan tulevaisuudessa niiden toimielinten hyväksi, jotka ovat meidän vastuullamme.
Tietenkin meidän on oltava asiassa aikaansaavia, sillä emmehän saa tyytyä vain hahmottelemaan suuria linjoja, ja kolmas teidän minulle esittämänne huomautus liittyykin tilivelvollisuuteemme tekojemme osalta. Julkistamme vuosittain kertomuksen aloitetuista toimista; helmikuussa julkistimme vuosikertomuksen vuonna 1999 tehdyistä toimista, joita haluamme syventää edelleen, vaikka kaikki toimet sisältyvätkin jo kertomukseen, ja toivomme voivamme myös parantaa tiedonkulkua nykyisen työn kohdalla.
Tämä on suunnitelma suurta Euroopan unionin varten, ja tällä suunnitelmalla pyritään tiettyyn päämäärään. Jos emme toteuta tätä suunnitelmaa, emme löydä sijaa uudesta maailmasta. Täällä on esitetty arvostelua maailmanlaajuistumista vastaan, mitä pidän turhana, sillä maailmanlaajuistuminen on jo käynnissä, kyse on pikemminkin siitä, miten haluamme sitä toteuttaa. Haluammeko johtaa tätä maailmanlaajuistumista? Haluammeko toteuttaa sen niin, että otamme huomioon myös vastuumme kehitysmaiden ja kolmannen maailman maiden kehityksestä? Mielestäni tämä on todella varsin tärkeä strategia. Näin ollen emme voi jättää Seattlea pois laskuista, vaan meidän on aloitettava Seattlen neuvottelut uudelleen ja meidän on ryhdyttävä toimeen heti, mutta meidän on tietenkin yritettävä korjata ne virheet, jotka johtivat epäonnistumiseen Seattlessa, tai jopa pidettävä niiden korjaamista ehdottomana lähtökohtanamme. Yleinen tiedostaminen on tarpeen, jotta voimme huolehtia koko maailmasta emmekä ainoastaan ajaa omaa etuamme. Voi meitä, jos pysäytämme maailmanlaajuistumisen: se on ainoa toivo Intialle, Kiinalle ja sille maailmalle, jonka on kehityttävä maailmanlaajuistuvassa taloudessa. Emme voi ajatellakaan kuristavamme näitä maita lisää näin kiperällä hetkellä.
Tämä on se suuri asia, jonka kohtalo on meille varannut, ja siinä tehtävänämme on luoda sellainen Eurooppa, joka pystyy yhä paremmin löytämään oman roolinsa. Ja laajentuminen on osa tätä kokonaisuutta: se ei ole vain väline rauhamme takaamiseksi, vaan se on väline roolimme määrittämiseksi.
Palataksemme vielä laajentumiseen sanoisin, että komission kanta on luja, rohkea, mutta myös ankara ja vakava, sillä se arvostelu, jota on kuultu esitettävän, on luonteeltaan kaksijakoista: toisaalta toivotaan laajentumisen tapahtuvan heti, mikä on myös meidän toiveemme, ja toisaalta on kuitenkin pakottava tarve selvittää laajentumisen seuraukset ja toteuttamisvälineet. Kun sanoin, että meidän on toteutettava laajentuminen ehdokasvaltioissa ja omissa maissamme kansalaisia rauhoittaaksemme, tiedän, että tätä toteamustani ei kuunneltu muutamissa ehdokasvaltioissa tarkasti, vaan hämmennyksen vallassa. Haluan kuitenkin antaa asiasta takeet heille, enkä ainoastaan meille, sillä jos on epäilystäkään siitä, että laajentuminen toteutetaan pinnallisesti, sen tuloksena yleinen mielipide kääntyy tämän historiallisen liikkeen vastaiseksi, vaikka tämä on se suuri tapahtuma, joka on toimiemme takana ja joka antaa moraalista mieltä rakentamallemme politiikalle.
Niinpä meidän on päästävä budjetissa, laajentumisessa ja hallittavuudessa oikeaan tasapainoon, tehtävään sitoutumiseen ja yhteensopivuuteen, jotka ohjaavat jokaisen parlamentin ja hallituksen toimia.

Thors
Arvoisa puhemies, esitin komission puheenjohtajalle erittäin ajankohtaisen ja erittäin täsmällisen kysymyksen hänen käsityksestään sananvapauden ja toimielinten välistä yhteistyötä koskevasta velvoitteesta. En valitettavasti saanut vastausta tähän kysymykseen. Tästä kysymyksestä käydään parhaillaan keskustelua kaikkialla Euroopassa ja haluaisimme erittäin mielellämme kuulla hänen mielipiteensä. No, not this time either! (Emme saaneet sitä tälläkään kertaa!)

Puhemies
Paljon kiitoksia, parlamentin jäsen Thors.
Komission puheenjohtaja vastasi sen mukaan, miten hän asian ymmärsi ja meidän on jatkettava keskustelua.
Olen ottanut vastaan viisi työjärjestyksen 37 artiklan 2 kohdan mukaista päätöslauselmaehdotusta.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan torstaina klo 12.00.

Kaakao- ja suklaatuotteet
Puhemies
- Esityslistalla on seuraavana ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunnan suositus toiseen käsittelyyn (A5-0047/2000) neuvoston yhteisestä kannasta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin antamiseksi elintarvikkeena käytettävistä kaakao- ja suklaatuotteista (9947/1/1999 - C5-0252/1999 - 1996/0112(COD)) (Esittelijä: Lannoye).

Lannoye
. (FR) Arvoisa puhemies, on luullakseni hyödyllistä palauttaa mieliin, että äänestimme lokakuussa 1997 ensimmäisessä käsittelyssä tästä kaakao- ja suklaatuotteita koskevasta direktiiviehdotuksesta. Ministerineuvosto käytti siis itse asiassa paljon aikaa päästäkseen sopuun yhteisestä kannasta, koska jouduimme odottamaan lokakuuhun 1999 saadaksemme tämän yhteisen kannan käyttöömme. Siihen meni kaksi vuotta, ja luullakseni tietty kyllästyminen valtasi jo tässä asiassa kansalaiset, etenkin Euroopan parlamentin jäsenet, jopa siinä määrin, että joidenkin jäsenten mielestä täsmennän virheettömyyden vuoksi, että he ovat jopa enemmistönä ympäristöasioiden valiokunnassa kyseessä on tasapainoinen kompromissi. Yhteinen kanta on tasapainoinen kompromissi, eikä siihen pidä koskea liikaa.
Olen henkilökohtaisesti sitä mieltä, että parlamentin ensimmäisessä käsittelyssä toimittama äänestys johti tasapainoiseen kompromissiin, ja pahoittelen syvästi sitä, ettei Euroopan komissio tukenut yhtään parlamentin kantaa neuvostossa käydyn kaupanhieronnan aikana. Komissio ei tukenut missään vaiheessa parlamentin esittämiä tarkistuksia ja sitä paitsi komissio toisti ympäristöasioiden valiokunnassa käydyissä keskusteluissa kantansa, jonka mukaan tähän yhteiseen kantaan ei pidä koskea, mikä tarkoitti selvästi sitä, että kaikki tarkistukset on hylättävä. Ympäristöasioiden valiokunta hyväksyi kuitenkin kaksi merkittävää tarkistusta. Olen niistä iloinen, vaikka ne eivät mielestäni riitäkään.
Olen totta puhuen sitä mieltä, ettei kyseessä ole hyväksyttävä kompromissi ja että kasvirasvojen käytöstä on tehty jokapäiväistä, koska kuluttajille ei ole annettu riittävästi tietoa, analyysimenetelmän epäluotettavuuden ongelmasta ei ole välitetty, toissijaisuus on poistettu ja on vastattu monikansallisten suklaantuottajien vaatimuksiin samalla, kun suklaata tuottavien käsityöläisten ja pk-yritysten huolet, kuluttajien oikeudet ja miljoonien maaseudun kaakaontuottajien tulevaisuus on jätetty huomiotta. Ajattelen erityisesti Länsi-Afrikan kaakaontuottajia, joita on yli kymmenen miljoonaa ja joiden tulevaisuus on ilmiselvästi vaarassa.
Miksi sanon tämän, vaikka yhteiseen kantaan ehdotettu liite näyttää vastaavan tähän ongelmaan? On tosiaankin ehdotettu liitettä, jossa sallittujen kasvirasvojen luettelo rajataan kuuteen aineeseen, joiden joukossa on voipuuöljy, joka on muutamista Malin ja Burkina Fason kaltaisista köyhistä Afrikan maista peräisin oleva satotuote. Tämä rajoitus ei valitettavasti tarjoa kaikkia takuita tulevaisuuden varalle. Yhtäältä on nimittäin mahdollista valmistaa kaakaovoin vastineita ilman voipuuöljyä, enkä epäile, että juuri tuollaisiin ratkaisuihin suuntaudutaankin tuotteen kustannus- ja luotettavuussyistä.
Toisaalta teollisten, kemiallisten tai geeniteknisten menetelmien avulla on mahdollista saada aikaan sellaisia kaakaovoin vastineita, joiden pohjana on hyvin edullinen ja kuuden sallitun kasvirasvan joukossa oleva aine: palmuöljy, jota saadaan teollisesta viljelystä ja jonka markkinahinta voi olla kaakaovoin hintaa kymmenen kertaa alhaisempi. Kun kasvirasvojen markkinoijat, joita Euroopan komissio täydelliseksi mielipahakseni tukee, asettavat huomiomme ansaitsevat voipuuöljyn tuottajat vastakkain kaakaontuottajien kanssa, he peittävät mielestäni kiistattoman todellisuuden: jos neuvoston ehdottama teksti tulee voimaan nykymuodossaan, siitä hyötyvät ainoastaan monikansalliset suklaantuottajat, joiden tavoitteena on lisätä voittojaan suosimalla halpoja kasvirasvoja ja painostamalla kaakaon hintaa alaspäin.
Siksi olen sitä mieltä, että muutamilla tarkistuksilla, jotka jätettiin käsiteltäväksi eri poliittisten ryhmien kollegoiden muun muassa Thomas-Mauron, Riesin tai Isler Béguinin aloitteesta, voidaan palauttaa kanta, jonka parlamentti hyväksyi ensimmäisessä käsittelyssä, ja lisätä tekstin arvoa. Näissä tarkistuksissa ehdotettiin muun muassa tuotteen etupuolelle lisättävää pakollista mainintaa, jossa tuotteen kerrotaan sisältävän kasvirasvoja; luotettavan analyysimenetelmän ennakkovahvistuksen vaatimusta; toissijaisuusperiaatetta, jonka neuvosto poisti, vaikka komissio oli sitä alun perin ehdottanut; geeniteknisten ja kemiallisten menetelmien kieltoa, josta huomautan, että ympäristöasioiden valiokunta tukee geenitekniikan käytön kieltoa; ja lopuksi viimeinen muttei vähäisin ehdotus koski perusteellista vaikutustutkimusta, jota ei tehtäisi kauan direktiivin voimaantulon jälkeen vaan sen voimaantulon hetkellä ja joka koskisi niiden kaakaontuottajamaiden sosiaalis-taloudellista tilannetta, jotka saattavat olla tämän tekstin ensimmäisiä uhreja.
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, tämä on minusta se lähestymistapa, joka vastaa sitä, minkä hyväksyimme kaksi vuotta sitten. Se on tosin neuvoston yhteisen kannan vastainen, mutta parlamentin tehtävänä on mielestäni toimia vahvasti yhteispäätösmenettelyssä eikä sen pidä nöyrtyä neuvoston päätösten edessä, vaikka ne onkin saatu aikaan erittäin pitkän, kaksi vuotta kestäneen synnytyksen jälkeen.

Thyssen
Arvoisa puhemies, suklaa oli ensimmäisessä käsittelyssä kovan keskustelun aiheena, oikeutetusti eikä tuloksetta. Se oli oikeutettua, koska alkuperäisessä ehdotuksessa keskityttiin vain sisämarkkinoihin. Tuotteen laatu vaikutti toissijaiselta huolenaiheelta, eikä komissio kiinnittänyt vielä lainkaan huomiota eettisiin ja juridisiin velvoitteisiin kehitysmaita kohtaan. Keskustelu ei ollut myöskään tulokseton. Jos analysoi vakavasti yhteistä kantaa, täytyy myöntää, että demokratia toimii. Emme jääneet nuristen ja passiivisina seisomaan sivuun vaan ryhdyimme aktiivisesti esittämään tarkistuksia. Hyväksytäänkö sitten muita rasvoja? Kyllä, jos se on tarpeen, mutta kuitenkin meidän ehdoillamme. Me halusimme ainoastaan trooppisia rasvoja, ja yhteisessä kannassa ne luetellaan rajoittavasti. Me halusimme kaksoismerkintöjä pakkauksiin, ja yhteisessä kannassa annetaan ne meille. Olisimme vain halunneet ylimääräisen merkinnän mieluummin pakkauksen etupuolelle. Vaadimme tutkimusta vaikutuksista. Se suoritetaan kaksi ja puoli vuotta direktiivin täytäntöönpanon jälkeen. Olimme vaatineet, että komissio tekee näin ollen muutosehdotuksen. Komission täytyy nyt tehdä se, ja me voimme sitten tarvittaessa tehdä siihen uudelleen tarkistuksia. Emme halunneet komitologiaa oleellisia muutoksia varten. Me saimme yhteispäätösmenettelyn. Pyysimme tarkempia mittausmenetelmiä. Mielestäni Ispran tutkimuskeskus ei ole hoitanut tehtäväänsä lainkaan huonosti.
Monet meistä parlamentissa eivät olleet kovinkaan tyytyväisiä komission ehdotukseen. Muiden rasvojen kuin kaakaon käyttöä emme ole voineet estää, mutta olemme voineet asettaa niiden käytölle sellaiset ehdot, että kehitysmaat itse sanovat, että nyt käsiteltävänä oleva teksti on oikeastaan hyväksyttävissä ja että pelkästään kaakaota sisältävä laatusuklaa voi erottua muista.
Arvoisa puhemies, PPE-ryhmän varjoesittelijänä olen ylpeä siitä, että lähes kaikki ensimmäisen käsittelyn tarkistukset, jotka ovat vaikuttaneet niin huomattavasti yhteiseen kantaan, ovat käsityömme tuotetta. Siksi PPE-ryhmän nimissä ei ole esitetty lisää tarkistuksia, mutta jotkut kollegat tukevat vielä muiden esittämiä tarkistuksia, erityisesti, jos ne ovat ensimmäisen käsittelyn aikaisia tarkistuksiamme, joita esitetään uudelleen. Vaikka yksikään tarkistus ei menestyisi, tulos on kelvollinen.
Haluaisin lopettaa seuraavaan ajatukseen. Suklaata koskevassa keskustelussa on mainittu monta kertaa etiikka. Minusta eettinen käyttäytyminen tarkoittaa myös sitä, että jos parlamentti onnistuu, meidän täytyy myös voida sanoa se ja uskaltaa ottaa se esille. Jos saavuttaa voiton, siitä saa myös nauttia. Ehkä meidän täytyy vielä oppia se, arvoisat kollegat.

Whitehead
Arvoisa puhemies, meiltä kului 25 vuotta siihen, että pääsimme lähelle sellaista yhteistä kantaa, joka merkitsee todellista sovitteluratkaisua.
Haluan osoittaa kunnioitustani jäsen Lannoyeta kohtaan. Hän on parlamentin jäsenenä huomattavan taitava ja on ajanut asiaansa läpi ponnekkaasti ja vakuuttavasti. Kuitenkin hän aliarvioi oman osuutensa tässä keskustelussa, sillä juuri sen myötä, mitä hän ja muut ovat tehneet, olemme päässeet tilanteeseen, jota voidaan kohtuullisuuden nimissä pitää sovitteluratkaisuna. Ne, jotka kieltävät tämän ja sanovat, että olemme yhä pattitilanteessa, myöntävät tosiasiassa sen, samoin kuin ne, jotka toivovat huomisessa äänestyksessä voivansa hylätä yhteisen kannan, etteivät he halua tämän direktiivin ollenkaan syntyvän. He eivät halua, että kasvirasvoja lisätään missään jäsenvaltiossa, missään muodossa, mihinkään suklaaksi kutsuttavaan tuotteeseen. Tätä kantaa ei jäsenvaltioiden enemmistö eivätkä Euroopan unionin kuluttajat hyväksyisi hetkeäkään, ja haluan käyttää lyhyen puheaikani vastakkaisen kannan puolustamiseen.
Jos lähdemme yhdenmukaistamisessa kasvirasvojen nollatason pohjalta, mitä kampanjoinnissa on aina esitetty, pääsemme tilanteeseen, jossa vaadimme turvatakeita kuluttajille, raaka-aineen tuottajille ja ennen kaikkea niille standardeille, jotka olemme itsellemme Euroopan unionissa asettaneet.
Ne tarkistukset, jotka esitettiin ympäristövaliokunnassa olivat muutamaa hyväksyttyä poikkeusta lukuun ottamatta tuhoavia tarkistuksia. Niillä pyrittiin lykkäämään kaikenlainen asian ratkaiseminen tämän parlamentin ja tämän komission koko elinajaksi, eikä sellaista voida hyväksyä. Niissä vaadittiin vaikutustutkimusten mukaan ottamista, ennen kuin direktiivi itse voi tulla voimaan, tai kaikenlaisia ylimääräisiä päällysmerkintöjä sen pakkauksilta vaadittavan kaksoismerkinnän lisäksi, jota tällä ehdotuksella kuluttajille tarjotaan.
Ryhmäni tukee yhteistä kantaa muutamaa poikkeusta lukuun ottamatta, ja ne tulevat varmasti ilmi tämän keskustelun aikana. Uskomme, että ne ovat kuluttajien kannalta hyvä asia. He saavat laajemman tuotevalikoiman sekä erilliset ja selkeät merkinnät. Ne ovat hyvä asia kaikkien kasvirasvojen tuottajien kannalta, ja sisällytän kaakaovoin näihin rasvoihin. Kaakaovoi on kaikenlaisen suklaan tärkein ainesosa, ja on jatkossakin, myös niiden kohdalla, jotka ovat valmistaneet luonnollisia kasvirasvoja, joiden luetteloa voidaan muuttaa ainoastaan parlamentin lausunnon pohjalta ja sen suostumuksella.
Jos tulisin Burkina Fasosta tai Malista tai jostakin voipuuöljyä tuottavasta maasta ja minulle kerrottaisiin, että voipuun pähkinöitä jotka ovat olennainen osa niiden Eurooppaan suuntautuvasta viennistä keräävien naisten osuuskunnat joutuvat boikottiin tai ne vaarannetaan, koska niiden katsotaan olevan monikansallisten yhtiöiden kätyreitä, olisin todella varsin vihainen.
Osoitan viimeiset sanat, jotka ehdin sanoa, Belgiassa ja muutamilla muillakin alueilla toimiville laatusuklaan valmistajille, jotka käyttävät valmistuksessa erityismenetelmiä. Laatu puhuu puolestaan. Voitte saada halutessanne läpi vaatimuksen lisämerkinnöistä. Se ei vaikuta minun kaltaisteni ihmisten suklaan syömiseen, mutta haluamme, että ihmisillä on mahdollisimman laaja tuotevalikoima, joka lisää kaakaon ja lisättyjen kasvirasvojen tuontia Euroopan unioniin.

Maaten
Arvoisa puhemies, keskivertokansalainen, joka kuulee tästä suklaadirektiiviä koskevasta keskustelusta, alkaa jo lipoa huuliaan ajatellessaan kaikenlaisten herkkujen ahmimista. Suklaa on nimittäin nautintoaine, valitettavasti. Parlamentin uutena jäsenenä pidän taakkana sitä, kuinka pitkään tästä aiheesta on keskusteltu, enkä pääse eroon sellaisesta vaikutelmasta, että suklaa on tuonut parlamentille kaikkea muuta kuin nautintoa. Tämä kärsimysten tie on tänään kuljettu loppuun.
Tässä keskustelussa on paljon asianosaisia. Mukana on kaakaontuottajia, kasviöljyjen tuottajia, kansalaisjärjestöjä, suklaantuottajia ja vielä monia muita. Ne kaikki ovat kiinnostavia. Mitä minuun tulee, kaikkein tärkein on kuitenkin kuluttaja. Mielestäni kiinnostavin periaate on se, että kuluttajalla on valinnanvapaus. Meidän täytyy olla poliitikkoina tässä asiassa varovaisia. Makuasioistahan ei kannata kiistellä.
Euroopan parlamentti ei voi eikä saa määrätä yhdenmukaistetusta euromausta. Meidän puolestamme suklaapakkausten etupuolelle ei tarvitse laittaa valaisevin neonkirjaimin painettuja varoitustekstejä. Suklaassa ja savukkeissa ei ole kyse samanlaisesta asiasta.
On luonnollisesti muitakin etuja, joihin täytyy kiinnittää huomiota. Meidän tulee esimerkiksi kiinnittää huomiota epävarmaan tilanteeseen niissä maissa, joista suklaan raaka-aineet tulevat. Kuitenkin myös tässä asiassa tarvitaan varovaisuutta, koska on kysymys vastakkaisista eduista. Minne Norsunluurannikko vie kaakaota, sinne tulevat muut kilpailevat raaka-aineet muun muassa Malista ja Burkina Fasosta.
Neuvoston yhteisessä kannassa, sellaisena kuin se nyt on, yritetään löytää tasapaino kaikkien näiden etujen välillä. Meidän mielestämme muutamat asiat voisivat olla paremmin. Parasta, mitä tästä kompromissista voi sanoa, on se, että kukaan asianosaisista ei ole saanut täysin tahtoaan läpi. Ei ole voittajia, mutta ei ole myöskään häviäjiä.
Suurin osa Euroopan liberaali- ja demokraattipuolueen ryhmän jäsenistä voi hyväksyä tämän horjuvan tasapainon. Siksi me kannatamme yhteistä kantaa ja olemme sitä mieltä, että direktiivi on saatava aikaan mahdollisimman nopeasti.
Palatkaamme normaaliin päiväjärjestykseen ja käyttäkäämme suklaata siihen, mihin se kuuluu, nimittäin siitä nauttimiseen.

Isler Béguin
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, koska parlamentti ei voi hylätä suklaadirektiiviä, jota on sen nykymuodossa mahdoton hyväksyä, sen on vähintäänkin parannettava sitä.
Meidän on ensinnäkin pohdittava tämän suklaan määritelmää muuttavan direktiivin tarkoituksenmukaisuutta. Euroopan parlamentin on tiedettävä, että codex alimentarius, jossa määritellään suklaan koostumus kansainvälisellä tasolla, osoittaa, että suklaa valmistetaan kaakaovoista. Millä oikeudella Euroopan unioni pakottaisi silloin muuttamaan suklaan määritelmää niiden muutamien jäsenvaltioiden ruokaperinteiden mukaan, jotka kutsuvat väärin "suklaaksi" sellaisia tuotteita, jotka sisältävät muita kasvirasvoja kuin kaakaovoita?
Jos Euroopan parlamentti sallisi nyt muiden kasvirasvojen kuin kaakaovoin 5 prosentin lisäyksen, se avaisi tien monille muille petkutuksille. Silloin voitaisiin yhtä hyvin kutsua tulevaisuudessa oliiviöljyksi sellaista öljyä, johon on lisätty palmuöljyä.
Sanon toiseksi, että jos yhteisen kannan tekstiä ei muuteta, kuluttajat tarvitsevat suurennuslasia suklaatuotteiden koostumuksen etsimiseksi. Todellakin juuri tästä syystä pyydän kollegoita hyväksymään tarkistukset, joiden avulla kuluttajien on mahdollista erottaa ensi silmäyksellä toisistaan todellinen suklaa ja sellainen suklaa, johon on lisätty muita kasvirasvoja kuin kaakaovoita.
Sanon lopuksi, että me tuottajamaat, jotka tiedämme, että kaakaon hinta on jo nyt alhaisimmillaan, saatamme tällaisen kannan myötä joutua tulevaisuudessa romahduttamaan tämän hinnan. Jotta tuottajamaissa voitaisiin välttää sekasorto, Euroopan parlamentin on vaadittava viennin tilannetta käsittelevää vaikutustutkimusta. Siksi pyydän teitä tukemaan kaikkia ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunnan jäsenten esittämiä tarkistuksia.

Boudjenah
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, asianharrastajat tietävät, että hyvä suklaa valmistetaan kaakaovoista. Muiden rasvojen lisääminen pilaa sen maun. Tämän laadun suojeleminen oli sitä paitsi juuri se syy, miksi vuoden 1973 direktiivissä kiellettiin muiden kasvirasvojen kuin kaakaovoin käyttö.
Euroopan unionin saadessa uusia jäsenvaltioita tähän ehdottomaan kieltoon alettiin soveltaa poikkeuksia. Määräyksiä oli yhdenmukaistettava tavaroiden vapaan liikkuvuuden nimessä. Komissiolla oli silloin mahdollisuus yhdenmukaistaa eurooppalainen standardi tiukempien vaatimusten mukaisesti ja laajentaa kielto koskemaan kaikkia jäsenvaltioita. Mutta tuotantokustannustensa alentamiseen pyrkineiden monikansallisten yritysten painostuksesta komissio ehdotti kuitenkin huhtikuussa 1996 sellaista direktiiviä, jossa kasvirasvojen käyttö sallittiin siten, että niiden osuus on pienempi kuin kaakaovoin.
Parlamentti liittyi direktiiviehdotuksen ensimmäisessä käsittelyssä peruuttamattomaan ja vaaralliseen prosessiin, jossa on tarkoitus hyväksyä direktiivi tietyin ehdoin. Neuvosto kiirehti käyttämään hyväkseen syntynyttä mahdollisuutta hyväksymällä yhteisen kannan, jossa "suklaan" nimitys myönnettiin myös sellaisille tuotteille, joihin on lisätty muita kasvirasvoja. Tämä merkitsi jälleen kerran sitä, että muutamien tahojen voittoja pidettiin tärkeämpinä kuin laatua, josta kaikki voisivat nauttia.
Euroopan parlamentti voi kuitenkin torjua toisessa käsittelyssä tämän direktiivin, jonka soveltamisella olisi vakavia seurauksia. Kuluttajat ja suklaata tuottavat käsityöläiset joutuisivat kärsimään huonommasta laadusta ja alhaisimman tason mukaisesti tehdystä vaatimusten yhdenmukaistamisesta. Kaakaota tuottavien AKT-maiden markkinat ja tulot pienentyisivät huomattavasti yli 300 miljoonaa dollaria pelkästään Norsunluurannikon osalta. Turha sanoakaan tässä, että ne ovat hyvin huolissaan.
Koska ryhmäni on siis huolissaan kuluttajien ja AKT-maiden eduista, sen suuri enemmistö kannattaa kasvirasvojen kieltämistä todellisen suklaan aitouden ja laadun puolustamiseksi. Siksi jätimme käsiteltäväksi ehdotuksen neuvoston yhteisen kannan hylkäämiseksi.
Suklaata tuottavat käsityöläiset saapuivat tammikuun istuntojaksolla Strasbourgiin varoittamaan parlamentin jäseniä. No, minä pyydän kaikkia niitä jäseniä, jotka ilmoittivat olevansa solidaarisia heitä kohtaan, tukemaan yhteisen kannan hylkäämistä koskevaa ehdotustamme.

Thomas-Mauro
Arvoisa puhemies, kuluttajansuojelu on suurin huolenaiheemme. Suklaan tuottamista ja markkinointia koskevaan direktiiviin liittyvät panokset ovat sitä yhtä lailla.
Unionin on pyrittävä yksinkertaistamiseen, luottamukseen, aitouteen ja erojen kunnioitukseen. Unionin lainsäädännössä on määrätty vuodesta 1973, että suklaa-nimitys on myönnettävä sellaisille tuotteille, jotka sisältävät vain kaakaota tai kaakaovoita. Jotkin jäsenvaltiot ovat nauttineet poikkeuksesta unioniin liittymisestään saakka. No, hyvä niin, päättäköön jokainen itse kotonaan, millaista suklaata syö. Minä haluan tosiaankin, että minulla on mahdollisuus ostaa kaupastani Reimsissä sellainen suklaalevy, joka on valmistettu kotimaani gastronomisten perinteiden mukaisesti, enkä halua käännellä tuotetta joka suuntaan ja laittaa samalla silmälaseja päähäni voidakseni varmistua sen laadusta.
Tämä merkintävimma on tosin välttämätöntä, koska luottamusta ei enää ole. Hyvät kollegat, jos kuitenkin luovutte suklaan tietystä määritelmästä, tehkää se edes täysin selvästi ja näkyvästi. Siksi pyydän teitä tukemaan tarkistuksia 29 ja 18.
On varmaa, että maut ovat kulttuurisidonnaisia. Jos annatte periksi kompromissille, alueellemme saapuu suklaan nimisenä sellainen elintarvike, joka ei meidän mielestämme ole suklaata. Puolustamme suklaan aitoutta. Kaakaovoi on suklaan ydin. Kunnioittakaamme sen antamaa takuuta mausta.
Elintarviketurvallisuutta koskevan valkoisen kirjan julkaiseminen ei riitä rauhoittamaan kuluttajia. Käsityöläisten ja pienten yritysten tehtävänä ei ole se, että heidän on "puhdas suklaa" tai "puhdas kaakaovoi" -tyyppisten ilmausten avulla keksittävä se tapa, jolla he voivat markkinoida taitotietoaan tai ilmaista eronsa. Tuomitsemme koko käsityöläisten ja pk-yritysten rakenteen, jos hyväksymme erilaisen suklaan määritelmän.
Tämänpäiväinen äänestys on vertauskuvallinen. Meidän on asetettava etusijalle kuluttajille tiedottaminen sekä kaakaota tuottavien ja unioniin Lomén sopimuksen välityksellä assosioituneiden Afrikan maiden edut. Eikö järjettömyyden valtakunnassa suunnitellakin näiden maiden taloutta koskevaa vaikutustutkimusta vuosia direktiivin soveltamisen jälkeen?
Jotta monikansallisille yrityksille voitaisiin olla mieliksi, kuluttajien olisi tehtävä elämänsä monimutkaiseksi, etikettien olisi oltava luovia ja rauhoittavia, käsityöläisten olisi luotava merkki, joka osoittaa tuotteen olevan suklaata, kaakaonviejämaiden olisi mukauduttava... Ja te puhutte meille lähellä kansalaisia olevasta, jalomielisestä, avoimesta ja kulttuurien monimuotoisuutta kunnioittavasta Euroopasta! Emme halua teidän kompromissisuklaatanne, koska tunnemme liian hyvin sen federalistisen reseptin, jonka mukaan se on valmistettu.
Kansojen välinen kulinaarinen liitto on vaikea, se heijastaa liian hyvin ja liian konkreettisesti eromme, mikä ei suosi kaikkialle ulottuvaa yhdenmukaistamista. Hyvät kollegat, tietäkää, että me emme saa sytytettyä rakkautta Eurooppaa kohtaan, jos teemme siitä mauttoman.

Martinez
Arvoisa puhemies, lehmät olivat syöneet ruohoa ja suklaa oli valmistettu kaakaosta vuosisatojen ajan. Sen jälkeen Iso-Britannia, joka on antanut ihmiskunnalle hillolla höystetyn lihan, huligaanit ja Adam Smithin, alkoi muutama vuosi sitten syöttää lehmille ruumiita ja valmistaa suklaata ilman kaakaota. Näiden älyttömyyksien olisi pitänyt pysyä eristettyinä Brittein saarilla, mutta rajojen lakkauttaminen jätti liikkeeseen epäpuhtaan suklaan. Nyt on tultu siihen tilanteeseen, että kuluttajat seitsemässä jäsenvaltiossa 15:stä syövät tietämättään manipuloitua suklaata, myös Haiderin Itävallassa, joka on tässä asiassa samassa seurassa Guterresin Portugalin kanssa. Meille sanotaan meidän rauhoittamiseksemme, että kaakaon väärennökset rajataan kuuteen trooppiseen tuotteeseen: Borneon illipeen, voipuuöljyyn, jota käytetään myös lentokoneiden moottoriöljyjen valmistuksessa, ja niin edelleen. Näiden tuotteiden lukumäärä kasvaa kuitenkin direktiivien ja tarkistusten myötä pian kuudesta seitsemään, sitten kahdeksaan ja yhdeksään, kunnes niiden joukkoon hyväksytään myös soija, rapsi ja geneettisesti muunnetut organismit.
Meille sanotaan myös, että kaakaovilppi rajataan 5 prosenttiin... aluksi, sitten 10 prosenttiin, eikä huomioon ole otettu sitä, ettei minkäänlaista valvontaa harjoiteta, kuten ei valvota myöskään esimerkiksi Chiquita-banaanilaatikoita, joiden on painettava 18 kg ja jotka painavat todellisuudessa 20 kg. Valvonnasta ei ole sitä paitsi mitään hyötyä, koska meille sanotaan, että virhemarginaali on 1 prosentti, vaikka tiedemiehet sanovat meille, että se on todellisuudessa 40 prosenttia. Meille sanotaan varsinkin, että meidän olisi naposteltava, juotava ja nieltävä pelkäämättä, koska tuotteissa on meitä suojeleva etiketti. Etiketti on kuitenkin graafista petkutusta, koska sitä on mahdoton lukea, ja tieteellistä teeskentelyä, koska esimerkiksi palmuöljy-maininta hukutetaan ainesosaluetteloon. Kuten portviinistä ei sanota, että se on Etelä-Afrikassa tehty väärennös, kaakaostakaan ei sanota, että se on väärennös.
Suklaavilpin oikeuttamiseen tarvittavien perusteiden puuttuessa monikansalliset yritykset sanovat siis, että 5 prosentin suuruinen kasvirasvojen lisäys on hyväksyttävä, koska muuten vilppi on täydellinen. Ja entä sitten? Riittää, että tuote on nimeltään "voipuurasva", jos kyse on voipuuöljystä, ja "soijala", jos kyse on soijasta, mutta sen nimi ei voi olla "suklaa". Esimerkiksi Ranskan 388 000 tonnia suklaata on valmistettava kaakaosta, ja esimerkiksi Ranskan suklaantuotannon synnyttämä 19 miljardin frangin liikevaihto on oltava käsityöläisten rehellisesti ansaitsema.
Kyseessä on oikeudellinen velvollisuus Norsunluurannikkoa kohtaan ja afrikkalaisia maanviljelijöitä kohtaan. Meitä sitoo kaakaon osalta Lomén sopimus ja perustuotteita koskeva yleissopimus, joihin Euroopan unioni on liittynyt. Kyseessä on myös taloudellinen velvollisuus: jos emme noudata sitä, meillä on Stabexin järjestelmän välityksellä velvollisuus korvata näiden maiden tappiot. Kyseessä on kansanterveyttä ja elintarviketurvallisuutta koskeva velvollisuus, sillä kaakaon korvaavat tuotteet, kuten Brasilian pähkinä, voivat aiheuttaa immunologisia tauteja.
Kyse on lopuksi myös totuudesta ja moraalista. Meidän on tehtävä loppu kaikkialle levinneestä valehtelusta, koska kaikki alkaa väärästä suklaasta ja päättyy epäaitoon Euroopan komissioon, jonka jäsenet ovat amerikkalaisesti muunnettuja organismeja ja joka purjehtii sellaisen mukavuuslipun alla, joka kätkee maailmanlaajuisen kauppatavaran.

Bernié
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, geneettisesti muunnetut organismit ja hullut lehmät eivät riittäneet rauhoittamaan elintarvikkeiden manipuloijien intoa.
Ihminen jatkaa tulella leikkimistä ja elintarviketurvallisuudella temppuilemista. Nyt meillä on siis teollisuuden lobbaajien tahdon mukaisesti sellaista suklaata, johon on lisätty kasvirasvoja. Suklaan kaakaopitoisuus vähenee 15 prosenttia, mutta sitä voidaan kuitenkin edelleen kutsua suklaaksi. Juuri tämä on ongelma. Avoimuus on ilmiselvästi puutteellista, ja kuitenkin voi erotetaan margariinista. Pakkauksen kääntöpuolelle lisätään pienin kirjaimin mitätön maininta tuotteen uudesta koostumuksesta.
Tämä merkitsee tietenkin paitsi laadun myös maun heikennystä ja ilmiselvää tuotehuijausta. Se merkitsee vilpillistä kilpailua, koska tätä korviketta, tätä valesuklaata, myydään halvemmalla kuin puhdasta suklaata, joka on valmistettu käsityönä sekä aitoutta, etiikkaa ja perinteitä kunnioittaen. Se tarjoaa kuitenkin myös näkymän suurvoitoista monikansallisille yrityksille, jotka ovat toimineet kulissien takana noin 15 vuotta tavoitteidensa saavuttamiseksi eli sellaiseen tilanteeseen pääsemiseksi, jossa unionin perättäisten laajentumisten yhteydessä myönnetyistä poikkeuksista tulee yleissääntö. Se merkitsee sitä vastoin huolia suklaata tuottaville käsityöläisille ja kaakaota tuottaville kehitysmaille, joille harkitaan vakavasti korvausten maksamista.
Mainitsen lopuksi merkittävän ongelman: vaikka osaammekin nykyisin havaita suklaassa olevat kasvirasvat, emme vieläkään kykene tunnistamaan niitä emmekä arvioimaan niitä määrällisesti. Minkäänlaista jäljitettävyyttä ei siis ole, ja tämä tarjoaa vapaat kädet kaikenlaisille väärinkäytöksille.
Meidän mielestämme on syytä kieltää suklaa-nimitys kaikilta niiltä tuotteilta, jotka sisältävät muita ainesosia kuin sokeria ja kaakaota. Kuluttajia ei saa petkuttaa kutsumalla mitä tahansa tuotetta suklaaksi.
Eurooppa ei saa toimia rikostoverina elintarvikkeiden väärentämisessä ja manipuloinnissa hetkellä, jolloin elintarviketurvallisuudesta on tulossa yksi sen prioriteeteista. Eurooppa ei saa yhdenmukaistaa määräyksiä alhaisimman tason mukaisesti. Sen on pidettävä huolta tuotteiden laadusta ja kuluttajien terveydestä. Koska pidämme näitä periaatteita tärkeinä, emme voi tukea tämän direktiivin tavoitteita. Sen hylkääminen merkitsisi kansalaisten kannalta vahvaa merkkiä ja parlamentin kannalta vastuullista asennetta. Juuri tämä on tarkistuksemme tavoite, koska muutoin emme tiedä, milloin meille tarjotaan viiniä, jota ei ole valmistettu viinirypäleistä, ja voita, jota ei ole valmistettu kermasta.

Schnellhardt
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, suklaallahan sanotaan yleisesti olevan sellainen vaikutus, että se tuottaa onnenhetkiä ja edistää ihmisten tasapainoisuutta. Suklaadirektiivi tekee täällä parlamentissa ja Euroopan unionissa valtavan poikkeuksen, kiihdyttää mieliä ja laukaisee tunteita, joista saatettiin vakuuttua erittäin hyvin myös tänään. Jäsen Maaten puhui kärsimysten tiestä, kyllä, se oli sitä. Sen on nyt päätyttävä.
Asia on kuitenkin oikeastaan hyvin yksinkertainen. Parlamentissa puhutaan aina siitä, mitä saattaisi tapahtua. Meillä on yhtenäisillä eurooppalaisilla sisämarkkinoilla kahdet suklaamarkkinat. Sanoakseni sen selvästi vielä kerran, on olemassa jo suklaata, joka sisältää kiistellyt 5 prosenttia muita kasvirasvoja, ja maita, joissa näiden rasvojen lisääminen on kiellettyä kaakaovoita lukuun ottamatta. Markkinoiden toimintaan osallistuville, siis myös kuluttajalle, näillä markkinoilla vallitsee epäselvyys ja oikeusturvattomuus. Se on poistettava! Jäsen Lannoye, se ei ole monikansallisten suklaayritysten etujen vastaista tai niiden mukaista. Olen puhunut asiasta keskisuurten suklaayritysten kanssa. Ne ovat onnellisia, kun tämä direktiivi tulee vihdoinkin voimaan!
Parlamentin vaatimuksista: parlamentti on vaatinut kasvirasvojen käyttöä koskevaa merkintää. On suunnitteilla erillinen merkintä ainesosaluettelosta. Se on kuitenkin vaatimus, jonka olemme aina esittäneet. Parlamentti on vaatinut, että me tarvitsemme analyysimenetelmän kasvirasvojen määrän mittaamiseksi. Ispra on todistanut, että sellainen menetelmä on olemassa. Mehän emme tarkista myöskään eko-omenaa torilla, vaan siellä, missä se tuotetaan. Näen sen tapahtuvan myöhemmin myös suklaan kohdalla.
Suurta roolia keskustelussa näytteli tietysti aina kysymys direktiivin vaikutuksesta kehitysmaihin. On olemassa avoin kirje, jossa puhutaan siitä, että suklaadirektiivi olisi viimeinen naula 11 miljoonan länsiafrikkalaisen ihmisen arkkuun. Pidän tällaista todellisuuden vääristelemistä ja keskustelun tekemistä tunteelliseksi äärimmäisen vastuuttomana! Sillä onhan toki selvää, että me olemme vaatineet ainesosaluetteloa, sillä kaakaota tuodaan kehitysmaista. On kuitenkin arvattavissa, että tästä syntyy vielä etua kehitysmaille.
Olen iloinen, että yhteinen kanta on saanut enemmistön kannatuksen. Antakaamme kuluttajalle mahdollisuus valita ja suklaan sisämarkkinoille suurempi oikeusturva hylkäämällä tarkistusehdotukset ja hyväksymällä yhteisen kannan.

Van Brempt
Arvoisa puhemies ja arvoisat kollegat, suklaadirektiiviä koskevassa yhteisessä kannassa on kysymys - lainaan tässä kirjaimellisesti suklaateollisuuden edunvalvojia - direktiivistä, joka luo aidosti yhdenmukaiset markkinat suklaatuotteille, jolloin kansallisia suklaaperinteitä pidetään kunniassa, ja samalla markkinat tarjoavat täydellisen tiedottamisen kuluttajille ja suojelevat kehitysmaiden etuja. Onko tosiaan niin?
Aloitan tiedottamisesta kuluttajille. Komissio on itse myöntänyt, että kunnollista analyysimenetelmää ei ole. On olemassa kahden prosentin virhemarginaali. Viidessä prosentissa se on jopa puolet enemmän. Sitä on mielestäni mahdotonta hyväksyä. Lisäksi valvonta riippuu suklaalaadusta ja tiedoista, joita valmistaja haluaa antaa. Emme ota itseämme emmekä varsinkaan kuluttajia vakavasti ottaessamme käyttöön direktiivin, jota emme voi valvoa riittävästi.
Sitten kolmannen maailman intresseistä. Minua todellakin huolestuttaa, että sekä yhteisen kannan kannattajat että vastustajat ottavat tämän perustelun jatkuvasti esille. Yksi sanoo, että tämä on hyväksi kolmannen maailman maille, ja toinen sanoo, että yli miljoona länsiafrikkalaista maanviljelijää joutuu kärsimään tästä. Mikä on nyt tilanne, ja millaiseksi se muuttuu? Eihän ole liikaa pyydetty, että tämä asia selvitettäisiin ja tarkistettaisiin etukäteen ja että tarkasteltaisiin, miten tämä direktiivi vaikuttaa esimerkiksi kaakaota tuottavien maiden vientiin ja kestävään kehitykseen?
Sitten lopuksi, arvoisat kollegat, minun täytyy vielä sanoa jotakin todella sydämeni pohjasta. Toistuvasti sanotaan, että tämä parlamentti ei saa hyväksyä ainoatakaan tarkistusta, koska muuten tämä herkkä kompromissi vaarannetaan. Jos sitten on niin ja jos tämä on perusteltua, silloin ehdotan, että lopetamme nyt tähän. Jokainen yhteinen kanta on aina herkkää tasapainottelua kansallisten intressien, ekologisten ehtojen ja sosiaalisten näkökohtien välillä. Euroopan parlamentin täytyy myös tämän asian yhteydessä täyttää tehtävänsä ja huolehtia siitä, että yhteistä kantaa tarkistetaan tietyin osin ja että siitä tulee direktiivi, joka on hyväksi sekä kuluttajille että kolmannelle maailmalle.

Davies
Arvoisa puhemies, oltaessa Belgiassa ja Ranskassa yksi oleskeluun liittyvistä iloista on näiden maiden valmistamasta suklaasta nauttiminen. Se on ihanaa, mutta miljoonat ihmiset Euroopassa nauttivat myös brittiläisistä tuotteista. Mikään niistä ei kärsi vahinkoa prosessin aikana. Suklaan sisällöstä riippumatta ihmiset ovat iloisia voidessaan kutsua tuotetta suklaaksi.
Meidän kannaltamme on loukkaavaa pelata semanttisia pelejä sanan määritelmästä. Edustamamme kansalaiset eivät ole hölmöjä. He pystyvät erottamaan eri suklaalaadut toisistaan, ja heillä on oltava oikeus päättää itse. En epäile, etteikö tällä sovitteluratkaisulla edistettäisi yleistä kasvua markkinoilla. Kuitenkin ikävä totuus on, että kukaan meistä belgialaisista, ranskalaisista tai briteistä ei maksa kaakaon kasvattajille oikeudenmukaista hintaa heidän vaivannäköönsä nähden, ja on häpeällistä, että meidän nauttimamme luksustuotteen ja heidän köyhyytensä välinen kontrasti on niin suuri.

Sjöstedt
Arvoisa puhemies, tässä kysymyksessä edustan GUE/NGL-ryhmän jäsenten vähemmistöä. Mielestäni tätä direktiiviä ei oikeastaan tarvita, mielestäni se on turha. Olen sitä mieltä, että eri jäsenvaltioilla voi olla aivan mainiosti erilaiset suklaata koskevat säännöt. Tätä alaa ei tarvitse yhdenmukaistaa EU:n tasolla vaan entinen järjestelmä voidaan säilyttää.
Jos yhdenmukaistaminen aiotaan kuitenkin toteuttaa, mistä ministerineuvosto vaikuttaa olevan vakuuttunut, mielestäni on parempi sallia, että suklaassa voidaan käyttää aina viiteen prosenttiin asti muitakin kasvirasvoja kuin kaakaovoita. Silloin voidaan säilyttää molemmat suklaalaadut ja maun tai kansallisen perinteen mukaan voidaan valita, mitä suklaata ostamme. Vaihtoehto, jonka mukaan kieltäisimme muiden kasvirasvojen käytön, merkitsee sitä, että kieltäisimme useita suklaatuotteita, joista ihmiset pitävät ja joita he ovat tottuneet syömään. Se on mielestäni täysin tarpeetonta tässä tapauksessa. Tärkeää on kuitenkin se, että suklaassa on selkeä merkintä, minkä tämä ehdotus mielestäni takaa, jotta kuluttaja voi valita, mitä tuotteita hän todellakin haluaa ostaa ja syödä.
Ei ole myöskään varmaa, että kolmannen maailman maat hyötyisivät siitä, että muiden kasvirasvojen käyttö kiellettäisiin. Toisaalta muut trooppiset rasvat, esimerkiksi sheavoi, joutuvat epäedulliseen asemaan, mistä tietyt maat joutuvat kärsimään. Toisaalta suklaatuotteiden kokonaismarkkinat todennäköisesti pienenevät, mikä saattaa vähentää myös kaakaovoin kulutusta.
Johtopäätökseni on se, että haluaisin mieluiten, että säilytetään vanha järjestely, jonka mukaan eri mailla saisi olla erilaiset säännöt. Kun se ei nyt kuitenkaan voi toteutua, yhteisen kannanoton voi mielestäni hyväksyä.

Sandbæk
Arvoisa puhemies, olen monestakin syystä sitä mieltä, että olemme saamassa aikaan hyvän kompromissin kaakao- ja suklaatuotteita koskevassa direktiivissä, erityisesti parlamentin jäsen Poul Lannoyen panoksen ansiosta. Voin ilman muuta tukea sitä, että merkinnän on oltava selkeä. Se merkitsee kunnollista tiedottamista kuluttajille, ja koska useissa valtioissa on tähän asti tunnettu vain sellainen suklaa, jossa käytetään kasvirasvana kaakaovoita, näiden valtioiden kuluttajien kannalta on olennaista, että he saavat tietää, että valmistuksessa on käytetty jotakin muuta kasvirasvaa. Mielestäni emme kuitenkaan voi emmekä saa antaa ymmärtää, että suklaa, jonka kasvirasva on peräisin esimerkiksi sheapähkinöistä, olisi huonompilaatuista kuin suklaa, jonka kasvirasvana on kaakaovoita. Siihen ei ole mitään objektiivista perustetta, ja neuvosto antaa aivan oikeutetusti kuluttajien päättää laadusta. Emme saa unohtaa, että sheapähkinät ovat yhtä tärkeä elinkeino niitä vieville maille kuin kaakao kaakaota vieville maille. Sen vuoksi jatkossa tehtävään tutkimukseen, joka koskee tämän direktiivin vaikutusta kehitysmaiden tuontiin, on kuuluttava myös sekä kaakao että sheapähkinät. Pidän kaikkein tärkeimpänä kysymyksenä sitä, että suklaassa käytettävään kasvirasvaan ei saa tehdä entsymaattisia tai geneettisiä muutoksia. Vain tätä koskeva kielto voi taata, että kehitysmaat voivat jatkossa ylipäänsä viedä luonnollisesti tuottamiaan tuotteita.

Grossetête
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, tiedämme, että kaakaovoista valmistetusta puhtaasta suklaasta tulee täydellinen hyvänolontunne. Niin ei käy tämän direktiivin kanssa, jota emme todellakaan tarvinneet. Niin ei varmasti käy myöskään tämän väärennetyn kasvirasvoja sisältävän suklaan kanssa, jota neuvosto suosittelee, neuvosto, joka ei valitettavasti seurannut Euroopan parlamentin ensimmäisessä käsittelyssä antamia suosituksia. Joidenkin neuvoston valtuuskuntien asenteesta olisi sitä paitsi paljonkin sanottavaa.
Kuluttajat ovat saaneet nyt tarpeekseen siitä, että heitä huiputetaan. Mitä neuvosto ehdottaa asian korjaamiseksi? Varovaista ja lähes lukukelvotonta tietoa, joka on kätketty pakkauksen takapuolelle. Se ei ole sitä, mitä vaadimme. Kuluttajat eivät voi valita asiantuntevasti. Haluamme selvän ja hyvin laaditun tiedon pakkauksen etupuolelle. Juuri tämän saimme aikaan Euroopan parlamentin ensimmäisessä käsittelyssä. Tiedämme, että niiden rasvojen hinta, jotka voivat korvata kaakaon, on paljon alhaisempi. Siksi suurteollisuus kannattaa niitä. Kaikki olisi aina vain tehtävä halvemmalla: onko se sitä Euroopan edistämistä? Vähät nykyisin kuluttajista, vähät heidän maustaan, vähät kansalaisista, jotka vaativat yhä enemmän avoimuutta!
Kuka voi nykyisin väittää valvovansa sitä kasvirasvojen kuuluisaa 5 prosentin lisäystä, kasvirasvojen, jotka muka korvaavat puhtaan kaakaovoin? Ei kukaan. Mitä on siis tehtävä? Luottakaamme onneksi suklaata tuottaviin pk-yrityksiimme ja käsityöläisiimme, joiden on laadittava laatumerkki. Juuri sellaista kuluttajat vaativat. Ja tukekaamme varsinkin esittelijäämme Lannoyeta.

Puhemies
- Paljon kiitoksia, parlamentin jäsen Grossetête.

Tervetulotoivotukset
Puhemies
- Hyvät jäsenet, ennen kuin jatkamme, sallikaa minun tervehtiä kaikkien teidän nimissänne täällä olevaa Herman De Croota, joka on Belgian parlamentin edustajainhuoneen puhemies ja liittovaltion Eurooppa-asioista vastaavan neuvoa-antavan komitean - jonka puheenjohtaja hän myös on - valtuuskunnan puheenjohtaja.

Tässä tilanteessa en saata olla muistuttamatta niistä erinomaisista ja kiinteistä suhteista, jotka vallitsevat Euroopan parlamentin ja Belgian parlamentin välillä, kiitos belgialaisten kollegojemme, joista suurin osa on lujasti paneutunut tekemään työtä Euroopan hyväksi. Nuo suhteet ovat olleet aina paljon paremmat kuin pelkät hyvät naapurussuhteet, jotka ovat laajalle levinnyt yleinen velvollisuus. Näin hallitustenvälisen konferenssin kynnyksellä sekä perusoikeuskirjan laatimisen valmisteluiden keskellä ainoa toiveemme on, että Belgian parlamentin ja tämän toimielimen väliset suhteet jatkuvat yhtä esimerkillisinä. Me kaikki pyrimme vaikuttamaan siihen, että Herman De Croon ja hänen kollegojensa vierailu onnistuisi mahdollisimman hyvin.

Kaakao- ja suklaatuotteet (jatkoa)
Ries
Arvoisa puhemies, arvoisa De Croo, hyvät kollegat, 25 vuotta kestäneen väittelyn jälkeen olemme siis jälleen koolla keskustelemassa suklaasta, tuosta niin herkullisesta nimityksestä ja kuitenkin niin poleemisesta kysymyksestä. Kyse on makujen, tapojen ja lähestulkoon kulttuurien yhdenmukaistamisesta. Suklaa aiheuttaa toisin sanoen eripuraa, eivätkä erot ole ideologisia eivätkä edes kansallisia, ovatpa jotkut siitä mitä mieltä tahansa.
Kysyn teiltä, mitä ideologista on kaakaontuottajamaiden puolustamisessa? Olemme tässä etiikan alalla. Yhteiskunnallisesti katsottuna kyse on miljoonista perheistä, jotka elävät kaakaon tuotannosta. Meillä on heitä kohtaan ehdottomia sitoumuksia. Miksi asian käsittely on siis kestänyt näin kauan? Tämän direktiivin vaikutuksia käsittelevän tutkimuksen toteuttamiseen on kulunut viisi ja puoli vuotta: sellainen aika riittää aiheuttamaan korvaamattomia vahinkoja näiden maiden vientirakenteille. On itsestään selvää, että tällaiset vaikutukset on tunnettava etukäteen.
Sanon lisäksi, että jos kerran on yhdenmukaistettava, ehdottomana vähimmäisvaatimuksena olisi mielestäni kuluttajien kannalta jotka ovat ravintonsa laadun osalta vaativampia kuin koskaan aikaisemmin ja jotka eivät sivumennen sanottuna pyytäneet mitään ja joilla ei ole tässä asiassa ehdottomasti mitään voitettavaa oltava se, että laatutuotteeksi tai minkä tahansa muun erinomaisuutta osoittavan merkin ansaitsevaksi tuotteeksi luokiteltaisiin ainoastaan sataprosenttisesti kaakaosta valmistettu suklaa, joka on todellista suklaata. Kaikki muunlaiset yhdenmukaistamiset merkitsevät vaatimusten tasoittamista alhaisimman tason mukaisesti, eivätkä kuluttajat halua tällaista Eurooppaa.

Meijer
Arvoisa puhemies, säännöt ovat järkeviä, jos ne on tarkoitettu ihmisten suojelemiseksi rahan valtaa, terveysriskejä ja köyhyyttä vastaan. Jos Euroopan unioni asettaa sääntöjä suklaantuotannolle, niiden täytyy suuntautua kolmannen maailman kaakaonviljelijöiden suojeluun erityisesti Afrikassa. Säännöt ovat tärkeitä myös kuluttajien suojelemiseksi geneettistä manipulointia vastaan ja odottamattomien aineiden lisäämistä vastaan. Loppujen lopuksi säännöt ovat tarpeen työntekijöiden suojelemiseksi Euroopassa.
Se, mitä uhkaa nyt tapahtua, on täysin ristiriidassa tämän kanssa. Täytyykö vapaakaupan saada täydellinen etusija? Se sopii ehkä hyvin kehitykseen, joka Euroopan unionissa on nyt käynnissä. Sosiaalidemokraattien ja kristillisdemokraattien hankkeen kehitys suuntautuu suojelutoimenpiteissä mahdollisimman vapautettuun talouteen, jossa kaikki, mikä edistää kilpailua, on sallittua ja jossa kuluttajien vapaa valinta julistetaan pyhäksi. Hinta, jonka erityisesti afrikkalaiset maanviljelijät joutuvat siitä maksamaan, on liian korkea.
Pidän arvossa Lannoyen yrityksiä pitää pahat asia mahdollisimman pieninä, mutta olisi paljon parempi säilyttää täysin nykyinen tilanne, jossa muita tuotteita ja kaakaovoita ei saa sekoittaa.

Bushill-Matthews
Paljon paperia on kierrätetty jäsenille ennen tätä nimenomaista keskustelua, ja haluaisin vain korostaa yhtä esittelijän esiin ottamaa seikkaa, jossa hän sanoo, että tämän neuvoston ehdottaman tekstin voimaantulosta hyötyvät ainoastaan suklaata valmistavat monikansalliset yhtiöt. Vaikka kunnioitankin esittelijän sitoutumista asiaansa, neuvoisin parlamenttia pitämään sitä pötypuheena. Tämä ei ole ainoastaan suuryritysten asia: se on varsin merkittävä asia pienten kuluttajien kannalta, sillä miljoonat kuluttajat eri puolilla Euroopan unionia toivovat itselleen oikeutta valita itse ja ansaitsevatkin sen, ilman että tuotteeseen on lisätty halventavia päällysmerkintöjä.
Jäsen Lannoye sanoo ottaneensa muutamia alkuperäisiä tarkistuksia jälleen esiin. Neuvoisin parlamenttia, että nyt ei ole aika palata takaisin nyt on aika päästä eteenpäin, mennä eteenpäin. Tämä asia koskee yhtenäismarkkinoita; parlamentin ei pitäisi olla yhtenäismarkkinoiden täytäntöönpanon tiellä, vaan sen pitäisi edistää niitä aktiivisesti.
Saanen valaista parlamenttia yhdellä lyhyellä historiallisella tosiseikalla, joka koskee omaa kotimaatani: ensimmäinen maininta suklaan myynnistä Yhdistyneessä kuningaskunnassa on vuodelta 1657, jolloin eräs ranskalainen avasi liikkeen Lontoossa. Näin ollen, jos vuonna 1657 ranskalainen saattoi laillisesti myydä suklaata Lontoossa, voinko ehdottaa parlamentille, että 350 vuotta myöhemmin englantilaisen tai minkä tahansa EU-maan kansalaisen pitäisi vihdoin voida laillisesti myydä suklaataan kaikkialla EU:ssa, myös esittelijän maassa.

Paulsen
Arvoisa puhemies, se, että olemme 25 vuoden ajan käyneet keskustelua siitä, mitä suklaa saa sisältää, mitä se ei saa sisältää ja mitä suklaa on, saattaa koko Euroopan unionin hieman naurunalaiseksi. Sotalapsena tämä keskustelu antaa minulle tietyn näkemyksen siitä, mitä tapahtui silloin, kun Euroopan kansat tappoivat tosiaan suklaata suurempien symbolisten arvojen vuoksi. Kyse ei kuitenkaan ole terveydelle haitallisesta tuotteesta. Suklaa ei ole vaarallista, olipa se valmistettu Skandinaviassa, Belgiassa tai Isossa-Britanniassa. Kyse on tuotteesta, jolla ei juurikaan ole vaikutusta ympäristöön. Tämä kaikki on sen vuoksi hieman naurettavaa!
Kehitysmaista haluan sanoa: jos Ison-Britannian, Skandinavian ja muiden maiden asukkaat eivät saa syödä sitä suklaata, jota he söivät jo lapsena, he ryhtyvät lauantai-iltaisin syömään niiden sijasta vaahtokaramelleja ja pehmeitä hedelmäkaramelleja. Mitä hyötyä siitä olisi kolmannen maailman maille?

Arvidsson
Arvoisa puhemies, Euroopan parlamentti ei voi päättää sitä, mikä suklaa on parempaa ja mikä huonompaa. Emme voi myöskään sanoa sitä, mikä suklaa on hyvää ja mikä ei ole niin hyvää. Yksittäisen kuluttajan on voitava päättää siitä, mikä suklaa on parasta ja herkullisinta. Kuluttajan valinta on markkinatalouden pääperiaate eikä meidän politiikkojen pidä toimia holhoojina.
Maltan edellinen pääministeri Dom Mintoff yritti 1970-luvulla vähentää suklaan tuontia ja muuttaa maltalaisten ja turistien suklaan kulutusta. Kiinalaisten avulla saarelle rakennettiin suklaatehdas, mutta kuluttajat eivät pitäneet paikallisesti valmistetusta suklaasta ja suklaan kulutus laski. Jos pyrimme ohjaamaa kehitystä siihen suuntaan, että EU:hun muodostuu vain yksi suklaaperinne, kaakaon tuottajamaat jäävät tappiolle, koska vaarana on, että suklaan kokonaiskulutus EU:ssa laskee huomattavasti. Meidän ei sen vuoksi pidä toistaa pääministeri Dom Mintoffin tekemää virhettä.
Ehdotus, jonka mukaan tietyn suklaan pakkauksen päällä on oltava tiedot sen sisällöstä, on syrjivä, eikä sitä voi perustella mitenkään. Se muistuttaisi lähinnä savukerasioiden varoitustekstejä.
Arvoisa puhemies, suklaasota on riehunut EU:ssa 25 vuotta. Se on saanut meidät poliitikot ja EU:n instituutiona hieman naurunalaiseksi. Tulevaisuuden EU:n monimuotoisessa yhteiskunnassakin on oltava tilaa kahdelle erilaiselle suklaaperinteelle. Voimme nyt ratkaista kaikkien osapuolten kannalta kunniallisesti 25 vuotta kestäneen eurooppalaisen suklaasodan. Pyydämme sen vuoksi, että noudatatte täysin yhteistä kantaa.

Sterckx
Arvoisa puhemies, olen belgialainen enkä vastusta yhteistä kantaa. Jos suklaa, josta pidän niin kovasti, olisi vaarassa ja jos belgialaisten suklaanvalmistajien perinteet olisivat vaarassa, silloin luonnollisesti vastustaisin sitä.
Ostin tänä aamuna täällä Strasbourgissa suklaata, ja tämän suklaan ranskalainen myyjä teki minulle hyvin selväksi, mitä olen ostanut. Tuotteen etupuolelle oli kirjoitettu "prestige noir intense 72% cacao" ja kultaisin kirjaimin "chocolat belge", joka on Ranskassa erikoisuus. Tiedän siis, mitä olen ostanut.
Tämän direktiivin myötä, jonka nyt saamme, laatusuklaan tuottajilla on mielestäni vielä paremmat mahdollisuudet erottua myönteisesti muista, jos he sitä haluavat.
Kannatan esittelijää yhdessä asiassa. Kaakaopapujen tuottajat, pienviljelijät köyhissä kolmannen maailman maissa, ovat haavoittuvia. Meidän täytyy ottaa se hyvin huomioon, ja siksi kannatan sitä, että saamme komissiolta viimeistään kahden vuoden kuluttua direktiivin täytäntöönpanosta tutkimuksen sen seurauksista. Meidän täytyy lopultakin hoitaa tämä asia ja huolehtia siitä, että kaikki voivat syödä sellaista suklaata kuin haluavat ja että suklaalle myös saadaan aikaan aidot sisämarkkinat.

Wallström
. (SV) Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, kaakao- ja suklaatuotteita koskeva yhteinen kanta on pitkien ja monimutkaisten keskustelujen tulos. Se on arkaluonteinen kompromissi, johon oli vaikea päästä mutta joka on hyvin tasapainoinen.
Yhteisen kannan myötä otetaan käyttöön kaakao- ja suklaatuotteiden vapaa liikkuvuus, mutta tuotannolle ja kuluttajille annettavalle tiedotukselle asetetaan kuitenkin tiukat ehdot. Direktiivin määräämään kaakaon vähimmäismäärään saa lisätä muutakin kasvirasvaa kuin kaakaovoita - korkeintaan kuitenkin viisi prosenttia. Vain liitteessä mainittuja aineita saa käyttää. Ne ovat kaikki trooppista alkuperää ja niitä tuotetaan AKT-maissa. Näiden aineiden esiintyminen on mainittava erikseen mutta samassa kohdassa kuin valmistusaineet. Kuluttajat saavat sitten valita, ja he voivat erottaa nämä tuotteet niistä tuotteista, jotka valmistetaan yksinomaan kaakaosta.
Nämä ehdot ja rajoitukset, jotka eivät liity terveydellisiin kysymyksiin, muodostavat yhteisen kannan tasapainoisuuden painopisteen. Yhteinen kanta vastaa lisäksi kuluttajien, kaakaontuottajamaiden ja suklaantuottajamaiden, käyttivät ne kasvirasvaa tai eivät, esittämiin kysymyksiin ja huoliin. Jokainen muutos heikentäisi vakavasti sen sopimuksen tasapainoa, josta neuvosto on päässyt yksimielisyyteen, ja olisi todennäköisesti tuomittu epäonnistumaan.
Parlamentin ehdotus toiseen käsittelyyn sisältää kaksi tarkistusta. Ensimmäisessä tarkistuksessa toistetaan komission politiikka, ja voimme hyväksyä sen. Toinen niistä ei oikeastaan sovi erityisdirektiiviin, koska geneettisesti muunnettujen organismien päästämistä Euroopan markkinoille pitää käsitellä kokonaisvaltaisesti ja laajasti, mikä toteutetaan geneettisesti muunnettujen organismien vapaaehtoista levitystä ympäristöön koskevien määräysten tai uusista elintarvikkeista ja uusissa elintarvikkeissa käytettävistä valmistusaineista annetun asetuksen puitteissa. Toinen tarkistus voidaan kuitenkin periaatteessa hyväksyä. Näiden tarkistusten seurauksia on tutkittava perusteellisemmin. Maailman kauppajärjestön ja Montrealin pöytäkirjan puitteissa. Muut komission ympäristöasioista vastaavan pääosaston hylkäämät tarkistukset liittyvät sellaisiin kysymyksiin, joilla on huomattavaa merkitystä yhteisen kannan tasapainon kannalta, joten niitä ei voida hyväksyä.
Yhteinen kanta merkitsee todellista kompromissia ja selvää edistystä verrattuna nykyiseen lainsäädäntöön, joka on peräisin 1970-luvun alusta ja joka on erittäin puutteellinen erityisesti merkinnän ja kuluttajille tiedottamisen osalta. Yhteenvetona voin sanoa, että edellä mainituista syistä voimme hyväksyä vain tarkistukset 1 ja 2.

Queiró
Arvoisa puhemies, haluaisin käyttää työjärjestyspuheenvuoron puolustaakseni ajatusta, joka on lähtöisin Euroopan parlamentista ja sen jäsenistä. Kuten kaikki muistavat, viime Strasbourgin täysistunnossa keskusteltiin eräästä päätöslauselmasta, joka hyväksyttiinkin. Siinä ilmaistiin huoli vaikeista olosuhteista ja tuomittiin ne olot, joiden vallitessa toimittajat joutuvat työskentelemään Angolassa, lukuisat oikeudenkäynnit, joihin he jatkuvasti joutuvat ja tästä tilanteesta aiheutuva sananvapauden ja lehdistön vapauden puute.
Tähän keskusteluun osallistui muiden muassa parlamentin jäsen Mário Soares, joka oli myös tämän enemmistön hyväksymän päätöslauselmaehdotuksen kannalla. Kummallista kyllä, Angolan hallitus reagoi erään ministerinsä ja myös erään parlamenttinsa jäsenen välityksellä Mário Soaresin tässä keskustelussa käyttämään puheenvuoroon turvautuen panetteluun, parjauksiin ja loukkauksiin ja syyttäen ilman ensimmäistäkään todistetta kollegaamme siitä, että tämä olisi yksi niistä henkilöistä, jotka eniten hyötyvät marmorin ja timantin salakuljetuksesta, josta epäillään UNITAa, MPLAn pääasiallista vastustajaa.
Nyt on kuitenkin niin, etteivät nämä Angolan hallituksen anteeksiantamattomat väitteet koske ainoastaan Mário Soaresia vaan kaikkia niitä, jotka meidän laillamme hyväksyivät kyseisen päätöslauselman. Arvoisa puhemies, näiden olojen vallitessa haluan ilmaista Mário Soaresille kaiken solidaarisuuteni tässä parjauskampanjassa, jonka kohteeksi hän on joutunut, samoin kuin pyytää teitä esittämään Angolan valtiojohdolle asianmukaisin keinoin parlamentin erittäin ponnekkaan ja tuohtuneen vastalauseen sen loukkauksen vuoksi, jonka kohteeksi myös tämä edustajainhuone on joutunut, ja joka rikkoo sitä paitsi sietämättömällä tavalla sitä periaatetta, jonka mukaan kaikki parlamentin jäsenet ovat itsenäisiä työssään.

Seguro
- (PT) Arvoisa puhemies, hyvät jäsenet, haluaisin ilmaista varauksettoman kannatukseni puheenvuorolle, jonka parlamentin jäsen Luís Queiró käytti tästä asiasta ja lisätä keskusteluun vielä yhden asian.
Helmikuun viimeisessä istunnossa käytiin keskustelua Angolan tilanteesta ja Euroopan parlamentti hyväksyi päätöslauselman, johon vastaukseksi Angolan Pariisin suurlähettiläs kirjoitti kirjeen Euroopan parlamentille. Tuossa kirjeessä, josta minulla on mukanani kopio, vihjataan jatkuvasti, että eräällä kollegallamme, parlamentin jäsen Mário Soaresilla, on poliittisia, aatteellisia tai "muunlaisia" suhteita Jonas Savimbi -nimiseen sotarikolliseen. Tämän kirjeen lisäksi jälkeenpäin annettiin myös lausuntoja, jotka ovat valheellisia, loukkaavia ja pyrkivät riistämään kunnian ja arvokkuuden kollegaltamme, joka on toiminut yhden Euroopan unionin jäsenvaltion erinomaisena presidenttinä.
Arvoisa puhemies, tässä edustajainhuoneessa ja demokratiassa meillä kaikilla on oikeus ilmaista mielipiteemme. Voimme joko hyväksyä tai hylätä ne. Sen sijaan on anteeksiantamatonta, että valtio, jonka kanssa Euroopan unionilla on suhteita, vastaa yrittämällä loukata tämän edustajainlaitoksen jäsenen arvokkuutta ja kunniaa.
Arvoisa puhemies, kysymykseni on siksi seuraavanlainen: onko Euroopan parlamentin puhemies jo vastannut Angolan hallitukselle Pariisin suurlähettilään välityksellä? Jos se on jo vastannut, niin mikä oli vastauksen sisältö? Jos se ei ole vielä vastannut, on välttämätöntä, että tämä edustajainhuone ilmaisee selkeästi ja yksiselitteisesti ärtymyksensä Angolan hallituksen asenteesta kollegaamme kohtaan, mikä tarkoittaa samaa kuin Euroopan parlamenttia, vapauteen, oikeuteen ja turvallisuuteen perustuvaa aluetta kohtaan, jossa meillä kaikilla on vapaus omiin mielipiteisiin.

Puhemies
 Arvoisat kollegat, olen samaa mieltä niistä poliittisista ja toimielintä koskevista syistä sekä myös niistä inhimillisistä syistä, jotka ovat näiden toimien takana. Annan nyt puheenvuoron myös jäsen Pachecolle, koska hän on pyytänyt puheenvuoroa, mutta sitten lopetamme keskustelun tähän, sillä mielestäni ei ole oikein aloittaa keskustelua aiheesta, joka on kyllä tärkeä mutta joka ei ole esityslistalla. Jatkossa ilmoitan teille myös, mitä päätöksiä puhemiehemme on tehnyt tai jättänyt tekemättä tai mihin toimiin puhemiehemme aikoo joka tapauksessa puolestanne ryhtyä.

Pacheco Pereira
Arvoisa puhemies, vastustan aikaisemmin puhuneiden jäsenten tavalla sitä anteeksiantamatonta seikkaa, että Angolan kaltainen hallitus, joka on käynyt useiden vuosien ajan sisällissotaa alueellaan ja jota kansainväliset järjestöt syyttävät korruptoituneisuudesta, ottaa vapauden halventaa Euroopan parlamentin jäsenen sananvapautta, kun tämä on aivan oikeutetusta syystä arvostellut Angolan harjoittamia ihmisoikeusloukkauksia.
Halusin kuitenkin myös sanoa mahdollisimman selkeästi, että eurooppalaisten toimielinten kannalta kyse ei ole ainoastaan Euroopan parlamentin ilmaisemasta vastalauseesta ja paheksunnasta. Olisi hyvä, että neuvosto, jonka puheenjohtaja on tällä hetkellä Portugalin pääministeri, vastaisi yhtä pontevasti kritiikkiin, jota Angolan hallitus on esittänyt eräästä tämän edustajainhuoneen portugalilaisesta jäsenestä, eikä pysyttelisi epäilyttävässä asenteessaan, jolla se on tähän asti suhtautunut Angolan hallituksen loukkaukseen kyseistä parlamentin jäsentä samoin kuin Euroopan unionin toimielimiä kohtaan. Näin ollen tämä parlamentti ilmaisee epäröimättä paheksuntansa Angolan hallitusta kohtaan ja odottaa, että unionin neuvoston puheenjohtajisto kykenisi myös ilmaisemaan sitä selkeästi eikä vastaisi näihin syytöksiin pelkällä hiljaisuudella.

Puhemies
 Kiitän kollegoja, Queiróa, Seguroa ja Pachecoa heidän pitämistään puheenvuoroista. Puhemiehemme ilmaisee tämän vastalauseen virallisille Angolan edustajille ja toimittaa äsken neuvoston puheenjohtajalle esitetyn pyynnön eteenpäin, jotta myös neuvosto ja neuvoston puheenjohtaja ryhtyvät vuorostaan toimiin vastalauseena näihin ala-arvoisiin hyökkäyksiin.
Siirrymme nyt äänestyksiin.

ÄÄNESTYKSET
Wijkman
. (EN) Arvoisa puhemies, olen pahoillani siitä, että mutkistan hieman täysistunnon esityslistaa. Neuvoteltuani asiasta kehitysyhteistyövaliokunnan muiden jäsenten kanssa pyytäisin teitä siirtämään tästä asetuksesta äänestämisen huomiseen.
Siihen on kaksi perussyytä. Yksi koskee sitä, että pyyntö erillisestä äänestyksestä tarkistusten osalta olisi pitänyt esittää eilen klo 19.00 mennessä. Väärinkäsityksen vuoksi tätä pyyntöä ei esitetty ajoissa. Tänään asiasta yhtenä kokonaisuutena äänestäminen olisi mielestäni valitettavaa. Tiedusteltuani asiaa epävirallisesti neuvostolta aloin uskoa, että on täysin mahdollista päästä yhteisymmärrykseen neuvostoa ja parlamenttia hiertäneistä näkemyseroista, mutta jos äänestämme yhtenä kokonaisuutena, saatamme menettää tämän mahdollisuuden.
Toinen syy liittyy komitologiaan. Meille olisi hyötyä puolueryhmien kesken käytävistä lisäkeskusteluista tarkistusten tietyistä yksityiskohdista. Siten esittelijänä pyytäisinkin teitä noudattamaan suositustani äänestyksen siirtämisestä.
(Äänestys siirrettiin seuraavaan päivään.)
Kehitys- ja yhteistyövaliokunnan suositus toiseen käsittelyyn (A5-0048/2000) neuvoston yhteisestä kannasta Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen antamiseksi toimenpiteistä trooppisen metsien ja muiden metsien säilyttämisen ja kestävän hoidon edistämiseksi kehitysmaissa (12487/1/1999 C5-0014/20001999/0015(COD)) (Esittelijä: Fernández Martín)

Wallström
. (EN) Toistan vain sen, mitä kollegani Poul Nielson kertoi eilen, komission kanta tarkistuksiin on seuraava.
Komissio kannattaa periaatteessa tarkistusta 11, ja kannattaa myös seuraavia tarkistuksia: 4, 7, 9, 10, 13, 14 ja 15. Komissio ei kannata seuraavia tarkistuksia: 1, 2, 3, 5, 6, 8 ja 12.
(Parlamentti hyväksyi yhteisen kannan näin muutettuna.)
Aluepolitiikka-, liikenne- ja matkailuvaliokunnan suositus toiseen käsittelyyn (A5-0043/2000) neuvoston yhteisestä kannasta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin antamiseksi aluksella syntyvän jätteen ja lastijäämien vastaanottopalveluista satamissa (11195/1/1999C5-0251/19991998/0249(COD)) (Esittelijä: Bouwman)
Tarkistus 6:

Bouwman
. (NL) Arvoisa puhemies, haluaisin viitata kohta kohdalta -äänestyksen seurauksiin. Yleensä parlamentissa on tapana äänestää ensin pisimmälle menevästä ehdotuksesta ja sen jälkeen vähemmän pitkälle menevästä ehdotuksesta. Tämän kohta kohdalta -äänestyksen myötä me äänestämme ensin vähiten pitkälle menevästä ehdotuksesta ja sen jälkeen pisimmälle menevästä. Koska olen melko uusi tässä parlamentissa, en tiedä, kuinka tämä asia on ratkaistavissa, mutta haluaisin joka tapauksessa pyytää kaikkia, jotka suhtautuvat lämpimästi ympäristöasioihin ja jotka kannattavat periaatetta, että saastuttaja maksaa, äänestämään molempien jaettujen kohtien puolesta.
(Parlamentti hyväksyi yhteisen kannan näin muutettuna.)
Aluepolitiikka-, liikenne- ja matkailuvaliokunnan suositus toiseen käsittelyyn (A5-0040/2000) ) neuvoston yhteisestä kannasta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin antamiseksi yhteisössä liikennöivien hyötyajoneuvojen teknisistä tienvarsitarkastuksista (111287/1/1999C5-0323/19991998/0097(COD)) (Esittelijä: Piecyk)
(Parlamentti hyväksyi yhteisen kannan näin muutettuna.)

ÄÄNESTYSSELITYKSET- Suositus toiseen käsittelyyn: Fernández Martín (A5-0048/2000)

Laguiller
Arvoisa puhemies, äänestin niiden tervejärkisten ajatusten puolesta, sen ekologisen katastrofin osalta, joka uhkaa maapalloa, jos nykykehitys jatkuu. Huolet hukkuvat kuitenkin heikkotahtoisten julistusten sekamelskaan.
Euroopan komissio ja Euroopan parlamentti eivät kumpikaan halua toimia eivätkä edes osoittaa selvästi tästä tuhoisasta ekologisesta kehityksestä vastuussa olevia tahoja.
Unionin toimielimet tyytyvät hurskaisiin toiveisiin esimerkiksi trooppisten metsien suojelusta, samalla kun puuteollisuuden suurtrustit, jotka ovat metsien teollisia murhaajia useissa Kaakkois-Aasian tai Afrikan maissa, pakottavat paikallisväestön hyväksymään vehkeilynsä, ja nämä murhaajat ovat täysin tunnettuja.
Tietysti monissa köyhissä maissa juuri väestö tuhoaa metsiä hakkaamalla ne paljaiksi joko saadakseen niistä vähimmäistoimeentulon tai raivatakseen maata ja saadakseen käyttöönsä maata, jota se ei muuten saa.
Pyrkimys sisällyttää ympäristöulottuvuus kehitysprosessiin on kuitenkin pelkkää tekopyhyyttä, kun rikkaiden maiden johtavat luokat sulkevat todellisuudessa köyhien maiden tien kehitykseen ja pitävät enemmistön niiden väestöstä köyhyydessä.

Souchet
. (FR) Meille tänään ehdotettu mietintö vastaa trooppisten metsien suojelun välttämättömyyteen. Euroopan unioni ja sen jäsenvaltiot ovat nimittäin vastuussa koko planeetan ympäristön tasapainon kannalta välttämättömän ekosysteemin suojelemisesta. Tämä vastuu liittyy ensinnäkin historiaan ja jäsenvaltioiden sitoumuksiin niiden maiden hyväksi, joissa suurin osa näistä metsistä sijaitsee. Nämä historialliset siteet ja tämä asiantuntemus on annettava tämän ekosysteemin suojelun palvelukseen. Olemme vastuussa toisaalta myös kuluttajina: monet Euroopassa kulutettavat tuotteet ovat peräisin näiltä alueilta, ja ne vaikuttavat metsiin usein kielteisesti.
Vastuu johtuu lopuksi myös siitä, että Euroopan unionin jäsenvaltioiden, etenkin Ranskan, alueella on merkittäviä trooppisten metsien alueita. Ranskan Guyana on etenkin lähes kokonaan tämäntyyppisen kasvillisuuden peittämä. On syytä antaa etenkin näille alueille todellinen kehittymisen mahdollisuus kunnioittamalla niiden asukkaiden kulttuuria ja perinteitä, eikä niitä pidä määrätä pelkkään passiiviseen ekologisen säilyttämisen tehtävään.
Euroopan unioni voi myötävaikuttaa tähän alaan, jos se osaa sovittaa yhteen ponnistelut ja toimivaltuudet pyrkimättä valvomaan jäsenvaltioita tai pakottamaan niitä hyväksymään yhtenäinen strategia. Siksi tuimme PPE-DE-ryhmän tekemiä tarkistuksia, joissa säilytetään koko järjestelmän kannalta välttämätön joustavuus.
Suositus toiseen käsittelyyn: Bouwman (A5-0043/2000)

Berthu
. (FR) Erika-tankkerin äskettäinen haaksirikko Bretagnen rannikon edustalla sai suuren yleisön tiedostamaan muun muassa ongelman, joka aiheutuu öljylaivojen tankkien puhdistamisesta eli käytettyjen öljyjen ja alusten lasteihin liittyvien muiden jätteiden hillittömistä päästöistä, joihin jotkin kapteenit ryhtyvät häikäilemättä avomerellä. Vaikka hylyn halkeamat oli nimittäin virallisesti tukittu, öljylauttoja ajautui edelleen rantaan, mikä tarkoitti joko sitä, että hylyssä oli muita reikiä, tai että läheltä ohi kulkeneet alukset käyttivät tilannetta hyväkseen tankkiensa puhdistamiseksi, tai se tarkoitti varmasti molempia. Tällainen käyttäytyminen on meriliikenteen viidakossa valitettavasti yleistä. Se myötävaikuttaa siihen, että meremme ja uimarantamme muuttuvat jäteastioiksi, ja se vaarantaa omalta osaltaan meriympäristön ekologisen tasapainon.
Sattuu kuitenkin olemaan sopivasti niin, että Euroopan parlamentti keskustelee tänään toisessa käsittelyssä jo kaksi vuotta pohdittavana olleesta direktiiviehdotuksesta, jossa otetaan yhteisön tasolla huomioon vuoden 1973 kansainvälinen Marpol-yleissopimus, jonka kaikki jäsenvaltiot ovat ratifioineet. Tässä yleissopimuksessa määrätään, että alusten on välisatamissa poiketessaan jätettävä jätteensä satamissa tätä tarkoitusta varten järjestettyihin vastaanottolaitteisiin, ja vaaditaan, että sopimukseen liittyneiden valtioiden on vastaavasti perustettava tarkoituksenmukaiset laitteet. Voimme siis vain iloita unionin direktiiviehdotuksesta, jonka avulla näitä periaatteita voidaan soveltaa.
Haluamme kuitenkin samalla esittää tärkeän kysymyksen: miten on valvonnan laita? Ehdotuksessa määrätään, että yhteisön satamissa poikkeavat alukset voivat poistua niiltä ainoastaan esittämällä todistuksen, jossa osoitetaan, että niiden jätteet ja jäämät on todellakin jätetty tarkoituksenmukaisiin laitteisiin. Mutta miten on niiden alusten laita, jotka saapuvat yhteisön ulkopuolelta? Vaaditaanko niiltäkin todistuksia? Ja miten niitä aluksia valvotaan, jotka kulkevat sataman ohi poikkeamatta sinne?
Olemme ensinnäkin sitä mieltä, että jäsenvaltioiden satamat olisi kiellettävä niiltä aluksilta, jotka eivät esitä tuollaisia todistuksia, vaikka ne saapuisivatkin yhteisön ulkopuolelta. Jäsenvaltioiden joilla on direktiivin nojalla velvollisuus lisätä valvontaansa satamissa on mielestämme lisäksi sitouduttava vahvistamaan valvontaansa merellä. Tiedämme liiankin hyvin, millainen on kilpailun paine meriliikenteessä. Yleissopimusten tai direktiivien hyväksymisestä ei ole mitään hyötyä, jos niiden on sitten jäätävä kuolleeksi kirjaimeksi valvontakeinojen puuttuessa.

Caudron
. (FR) Mietintö, josta joudumme tänään äänestämään, paljastaa kannan, jonka Euroopan parlamentti haluaa hyväksyä meriliikenteen turvallisuutta koskevassa keskustelussa, jonka Erika-tankkerin dramaattinen haaksirikko käynnisti uudelleen.
Palautan mieliin, että direktiiviehdotuksella, josta tänään keskustelemme, pyritään parantamaan satamien vastaanottolaitteiden saatavuutta ja käyttöä aluksilla syntyvää jätettä ja lastijäämiä varten. Direktiiviehdotus on suora seuraus Marpol-yleissopimuksesta 73/78 (joka koskee alusten aiheuttaman meren pilaantumisen ehkäisemistä), samalla kun siinä keskitytään erityisesti järjestelmiin, joilla satamissa pidetään huolta jätteistä. Se kuuluu yhteisön jätteidenhallinnan kokonaisstrategiaan, ja siinä määrätään, että kaikkien satamien on tarjottava sellaisia tarkoituksenmukaisia vastaanottolaitteita, jotka vastaavat alusten tarpeisiin.
Olemme nykyisin tekemisissä sellaisten merten saastumiseen liittyvien ongelmien kanssa, joiden ratkaisemiseen meidän on ryhdyttävä lujin ottein hyväksymällä uskaliaita toimia. Kuten esittelijä nimittäin korostaa, säännökset ovat jo olemassa, mutta niitä ei noudateta. Yleisesti sovellettavaa järjestelmää hallitsee aiheuttajaperiaate, joka loistaa tehottomuudellaan! Siksi meidän on löydettävä jokin vaihtoehtoinen ratkaisu. Meille ehdotetaan tätä ratkaisua tukemassani tarkistuksessa.
Kyse on nimittäin sellaisen järjestelmän perustamisesta, jossa kaikki alukset maksavat järjestelmällisesti maksun aina satamassa käydessään, käyttävätpä ne jätteiden vastaanottolaitteita tai eivät. Tämän maksun tarkoituksena on rahoittaa kyseiset laitteet 90-prosenttisesti. Tämä järjestelmä kannustaa väistämättä aluksia purkamaan lastijäämänsä tai muut jätteensä pikemminkin satamissa kuin avomerellä, jolla tämä tuomittava tankkienpuhdistuskäytäntö on nykyisin aivan yleistä. Jokainen tietää, että jotkin alukset jopa käyttivät Erika-tankkerin haaksirikon aiheuttamaa saastumista hyväkseen voidakseen päästää jätteensä mereen. Tämä on täysin pöyristyttävää ja sietämätöntä. Esimerkkejä hyvistä käytännöistä on kuitenkin olemassa, koska Itämeren rannikkovaltiot ovat toimineet niiden mukaan jo vuodesta 1998.
Olen hyvin tietoinen siitä, että tämä mullistaa monien jäsenvaltioiden satamien järjestämisen ja aiheuttaa lisäkustannuksia aluksille. Eikö tämä ole kuitenkin hinta, joka on maksettava, jotta meriympäristön puhtaus voitaisiin taata, varsinkin kun direktiivissä määrätään, että vähemmän saastuttavat alukset olisi voitava tunnistaa ja että niiden olisi voitava nauttia alhaisemmista maksuista? Tällainen järjestelmä vaikuttaa minusta oikeudenmukaiselta, ja äänestän siis sen puolesta.

Darras
. (FR) Tämä direktiiviehdotus on tervetullut Euroopan unioniin. Se kuuluu yhteisön kokonaisstrategiaan merien saasteiden vähentämiseksi ja jätteiden hallinnaksi, ja se velvoittaa kaikki unionin satamat, myös huvipursisatamat, tarjoamaan sellaisia tarkoituksenmukaisia jätteiden vastaanottolaitteita, jotka vastaavat alusten tarpeisiin.
Kansainvälinen sääntely oli jo olemassa, koska Marpol-yleissopimuksessa asetetaan kaikkien alusten noudatettavaksi kansainvälisiä sitovia sääntöjä, joiden nojalla kaikki päästöt mereen ovat kiellettyjä. Ongelmana on kuitenkin juuri näiden normien soveltaminen ja kunnioitus! Arvokasta aiheuttajaperiaatetta, jota monet jäsenvaltiot, myös oma jäsenvaltioni, pitävät tärkeänä, ei noudateta ollenkaan! Erika-tankkerin suuronnettomuus on valitettavasti osoitus tästä asiaintilasta, samoin kuin ne 39 tankkienpuhdistustapausta, jotka sattuivat yhden viikon aikana ja jotka jäivät rankaisematta!
Siksi Euroopan parlamentti ja sen aluepolitiikka-, liikenne- ja matkailuvaliokunta ehdottivat edellisen vaalikauden ensimmäisen käsittelyn vahvistaen, että jokainen jonkin jäsenvaltion satamaan saapuva alus maksaa 90 prosenttia jätteiden vastaanoton ja hallinnan kustannuksista siitä riippumatta, käyttääkö alus todellisuudessa näitä laitteita. Tämä vaikuttaa meistä ainoalta todelliselta ja oikeudenmukaiselta keinolta välttyä sopimattomilta päästöiltä mereen. Jos satamalaitteita rahoittaisivat (huomattavan suuruisina maksuina) nimittäin ainoastaan ne alukset, jotka niitä käyttävät, olisi suuresti pelättävissä, että erittäin monet alukset kiertäisivät tämän maksun, koska jätteiden päästäminen mereen olisi halvempaa. Haluamme lisäksi asettaa alusten tarkastusvelvollisuuden 25 prosenttiin.
Euroopan unionin Ranskan puheenjohtajakauden lähestyessä tämä on se kanta, jota ranskalaiset sosialistit valmistautuvat puolustamaan. Voin vain kannustaa parlamenttia tekemään samoin. Kyseessä on poliittinen taistelu, mutta eikö tehtävänämme juuri olekin käydä tätä taistelua, vaikka se saisi meidät tekemään sellaisia kunnianhimoisia poliittisia päätöksiä, jotka ovat joskus kauaskantoisempia kuin hallitustemme tekemät päätökset ja jotka ovat aina mittavia ja merkitsevät toivoa?

Savary
. (FR) Emme voi olla tänään huomaamatta tämän merien saastumisen torjuntaa koskevan direktiiviehdotuksen toisen käsittelyn ja Erika-tankkerin haaksirikon aiheuttaman traagisen ajankohtaisuuden välistä odottamatonta yhteensattumaa.
Tämä teksti ei tosin koske saastumista, joka aiheutuu onnettomuuksista, mutta tiedämme hyvin, että öljyalusten merellä harjoittamat laittomat tankkienpuhdistuskäytännöt ovat seurauksiltaan yhtä vakavia, koska ne ovat petollisempia. Helmikuun viimeisellä viikolla eriteltiin 39 laitonta tankkienpuhdistustapausta pelkästään sillä alueella, jolla Erika-tankkerin hylky sijaitsee. Nämä käytännöt ovat sietämättömiä, mutta niitä on vaikea valvoa, etenkin yöaikaan tai sumuisella ilmalla.
Tästä direktiiviehdotuksesta ja tarkistuksesta, jolla kaikkiin unionin satamiin pyritään perustamaan kaikkia aluksia koskeva satamavero alusten jätteiden käsittelyn rahoittamiseksi, on kahdenlaista hyötyä: niillä voidaan velvoittaa satamat hankkimaan tai järjestämään sellaiset laitteet, joilla ne voivat käsitellä aluksilla syntyvät jätteet joko valtiojohtoisen yritystoiminnan puitteissa tai pätevien ja erikoistuneiden toimijoiden suorittamana alihankintana; niillä voidaan varsinkin saada alukset luopumaan jätteiden käsittelyä koskevien velvollisuuksiensa kiertämisestä, koska ne osallistuvat joka tapauksessa jätteiden käsittelyn kustannuksiin.
On pidettävä kuitenkin huolta siitä, että tästä kaikkia aluksia koskevasta verosta aiheutuvat kustannukset jaetaan mahdollisimman tasapuolisesti ja että veroon sisällytetään jäsenvaltioiden tai unionin antamia taloudellisia määräyksiä, joiden avulla piensatamilla on mahdollisuus saada käyttöönsä jätteiden käsittelypalveluita rasittamatta niiden taloutta ja siis niiden pysyvyyttä harkitsemattomasti.
Tässä direktiivissä tehty ehdotus on toteutuessaan Euroopan ensimmäinen esimerkillinen vastaus siihen perusteltuun kiihtymykseen, jota Erika-tankkerin haaksirikon aiheuttamat saasteet herättivät. Se panee tavallaan alulle sellaisen eurooppalaisen merialueen tunnustamisen ja muodostamisen, joka on yhteisten sääntöjen alainen.

Souchet
. (FR) Neuvosto oli jo joutunut keskustelemaan laajasti tästä direktiivistä, joka koskee aluksilla syntyvän jätteen käsittelyyn tarkoitettuja vastaanottolaitteita satamissa, mutta sen aikaansaamassa tekstissä noudatettiin meriympäristön suojelun vahvistamisperiaatteita ottamalla huomioon jokaisen jäsenvaltion realiteetit mullistamatta kansallisia käytäntöjä, mitä puolestaan ei tehdä tämän meille juuri annetun mietinnön tekstissä.
Ranska esimerkiksi on nimittäin jo pannut täytäntöön Marpol-yleissopimuksen määräykset varmistamalla, että jokaisessa satamassa on jätteiden laadukkaita vastaanotto- ja käsittelylaitteita, joiden hoitaminen on uskottu yksityisyrityksille, jotka laskuttavat suoraan laivanvarustajaa jätteiden tyypin ja luonteen mukaan: laitteiden käyttöhinnan alentaminen niin sanotuille ekologisille aluksille on siis "luonnollista".
Tämä ratkaisu, joka suosii ympäristöä parhaiten kunnioittavia aluksia, vaikuttaa paljon oikeudenmukaisemmalta kuin laitteiden käyttöhinnan mielivaltainen alentaminen, josta nauttisivat millä perusteilla? "ekologisiksi" luokitellut alukset, ja sellainen vero, joka olisi riippumaton laitteiden käytöstä ja jota sovellettaisiin erotuksetta: kieltäydymme siis korvaamasta jätteiden laadun huomioon ottavaa veroa sellaisella sokealla alusten satamassa käyntiin perustuvalla veropolitiikalla, joka on riippumaton alusten vaarallisuudesta ympäristölle.
On myös syytä sanoa, että säiliöiden tyhjentäminen merellä on valitettavasti hyvin laajalti riippumaton verotusjärjestelmästä: ainoastaan merellä tapahtuva valvonta ja satamissa poikkeavien alusten yleisempi valvonta voisivat rajoittaa päästöjä mereen.
UEN-ryhmä, joka palauttaa mieliin, että se hyväksyy neuvoston yhteisen kannan, vastustaa kaikista edellä mainituista syistä tämän mietinnön tekstiä, jossa on turmeltu yhteisen kannan mukaiset periaatteet. Se kehottaa voimakkaasti jäsenvaltioita kantamaan vastuunsa panemalla mahdollisimman nopeasti täytäntöön sellaiset valvontatoimet, jotka antavat aiheuttajaperiaatetta ilmentävällä rankaisujärjestelmällä varustettuna ehkä mahdollisuuden välttää sellaisen katastrofin toistumisen, joka runteli aivan hiljattain ja pöyristyttävästi Ranskan rannikkoa.
Suositus toiseen käsittelyyn: Piecyk (A5-0040/2000)

Zimeray
. (FR) Euroopan parlamentti on ottanut tänään kantaa direktiiviehdotukseen, joka koskee raskaiden hyötyajoneuvojen teknisiä tienvarsitarkastuksia.
On tosiaankin välttämätöntä parantaa näiden ajoneuvojen, joiden liikenne on jatkuvassa kasvussa, turvallisuuden tasoa ja lieventää niiden vaikutusta ympäristöön. Pakollisten satunnaisten tienvarsitarkastusten perustaminen on järkevä ajatus, jotta ajoneuvojen kunto voitaisiin todentaa pitkin vuotta, mutta se on myös pantava tehokkaasti täytäntöön.
Tämä direktiiviehdotus täydentäisi erittäin hyödyllisesti ponnisteluja, joihin on ryhdytty kaupungeissa, muun muassa kaupunkien liikennesuunnitelmien ansiosta, ja erityisesti Rouenin kaupunkialueella, jonka läpi kulkee päivittäin 5000 raskasta ajoneuvoa.
On myös kiireellistä pohtia vaihtoehtoisten tavarankuljetusmuotojen (joki-, rautatiekuljetusten, ...) käyttämistä ja puhtaiden ajoneuvojen kehittämistä.
Hyvät kollegat, näiden syiden vuoksi tuin tänään raskaiden hyötyajoneuvojen teknisiä tienvarsitarkastuksia koskevaa direktiiviehdotusta.
(Istunto keskeytettiin klo 12.35 ja sitä jatkettiin 15.00.)

Euroopan unionin perusoikeuskirja
Puhemies
 Esityslistalla on seuraavana Duffin ja Voggenhuberin laatima perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokunnan mietintö (A5-0064/2000) Euroopan unionin perusoikeuskirjan laatimisesta.

Duff
Arvoisa puhemies, valiokunta kehottaa antamaan perusoikeusasiakirjalle keskeisen aseman unionin järjestelmässä, jolloin se olisi vaikutuksiltaan velvoittava Euroopan unionin, sen toimielinten ja virastojen kannalta. Teemme näin, koska unionin keskukseen on keskittynyt paljon valtaa, ja on selvästi tarpeen, että kansalaisia suojellaan tämän vallan väärinkäytöltä.
Uskomme, että perusoikeuskirjalla on pääasiassa kolmenlaisia vaikutuksia: ensiksi se vahvistaa perustamissopimuksen perustuslaillista luonnetta; toiseksi se on kiinnekohta niille, jotka haluavat, parlamentti mukaan luettuna, viedä Euroopan yhdentymistä eteenpäin voimistamalla sen demokraattista luonnetta; kolmanneksi virtaviivainen ja vakuuttava perusoikeusasiakirja vahvistaa unionin luonnetta nykyisten ja tulevien kansalaisten mielissä. Tämä päätöslauselma velvoittaa Euroopan parlamentin valtuuskuntaa valmistelukunnan sisällä.
Valmistelukunta on jo aloittanut peruskirjan laatimisprosessin ehdottamiemme periaatteiden pohjalta ja sen oletuksen pohjalta, että lopputulos on sitova. Tälle päätöslauselmalle annettu vahva tuki auttaa valmistelukuntaa saattamaan tehtävänsä päätökseen ja asettamaan perusteet parlamentin tekemää lopullista tulosten arviointia varten.
Meidän olisi vältettävä pakkomielteenomaista takertumista toissijaisuusperiaatteeseen. Tämän peruskirjan laatimisessa otetaan tämän periaatteen soveltaminen varmasti huomioon, mutta on ratkaisevaa huomata, että peruskirja heijastaa modernia eurooppalaista yhteiskuntaa kaikessa sen moniarvoisuudessa ja erilaisuudessa. Peruskirjan vaikutus on pikemminkin vakaa ja asteittainen kuin äkillinen ja vallankumouksellinen. On myös kiistaa uuden Euroopan unionin peruskirjan suhteesta nykyiseen Euroopan ihmisoikeusyleissopimukseen. Ehdotamme, että unionin olisi sitouduttava itse ihmisoikeusyleissopimukseen niin, että nykyiseen yleissopimukseen sisällytetyt oikeudet muodostaisivat tämän peruskirjan ytimen.
Arvoisa puhemies, tavoitteenamme on laatia niin hyvä perusoikeuskirja, että jäsenvaltioiden mielestä olisi häpeäksi olla hyväksymättä sitä yhteisöjen tuomioistuimen toimivallan puitteissa. Peruskirja edustaa mahdollisuutta rakentaa moderni yhteiskunta nationalismin jälkeiselle ajalle, ja se merkitsee harppausta pois 1900-luvun surullisesta ja säälittävästä Euroopasta. Vetoan teihin lujasti päätöslauselman puolesta.

Voggenhuber
Arvoisa puhemies, arvoisat kollegat, jos on totta väite siitä, että vain se voidaan yhdistää, mikä jo kuuluu sisäiseen yksikköön ja mikä kuuluu yhteen, herää kysymys, mikä Eurooppa oikeastaan on. Me emme ole kansa. Meillä ei ole samaa etnistä syntyperää. Me emme puhu samaa kieltä. Meillä ei ole yhtä ainoaa kulttuuria eikä yhtä uskontoa. Historiaamme leimaa sota, sota toisiamme vastaan, eivätkä Euroopan epätarkat rajat salli meidän hahmottaa itseämme selkeästi edes maantieteellisenä yksikkönä.
Mikä meitä siis yhdistää? Mikä tekee yhteiselomme mahdolliseksi? Vastaus voi tuntua joistakin heppoiselta. Se on uskoakseni kuitenkin kaikki, mitä meillä on: demokratia ja ihmisoikeudet. Se on Eurooppa. Mitä kaikkea kyseenalaista tästä maanosasta onkin lähtöisin, demokratia ja ihmisoikeudet ovat tämän maanosan sanoma, joka pätee kiistatta koko maailmassa. 1900-luvun jälkeen, suurten kauhujen ja äärimmäisyyksiin menevien rikosten vuosisadan jälkeen, se on tämän maanosan moraalinen imperatiivi. Ihmisarvo on loukkaamaton!
Meitä ei voi siksi tyydyttää se, että kaikki jäsenvaltiot ovat Euroopan ihmisoikeusyleissopimuksen sopimuspuolia, mutta Euroopan unioni ei ole. Meidän ei pitäisi siksi pitää enää asianmukaisena sitä, että EU-oikeus rikkoo kansallista oikeutta ja jäsenvaltioiden valtiosääntöä, ilman että unionilla itsellään on selkeä ja kattava perusoikeuksia koskeva lainsäädäntö. Meitä pitäisi siksi huolestuttaa se, kun informaatioteknologian ja viestintään liittyvien tieteiden sekä bioteknologian aloilla syntyy uusia perusvapauksiin liittyviä ongelmia Euroopan löytämättä niihin vastauksia perusoikeuksia koskevan yksimielisyyden avulla.
Meille ei siksi voi olla yhdentekevää, että parlamentaarista ja oikeudellista valvontaa - ja sitä kautta perusoikeuksien takaamista - on heikennetty selvästi poliittisen unionin erittäin herkällä alueella, esimerkiksi poliisi- ja oikeusviranomaisten yhteistyössä tai ulko- ja turvallisuuspolitiikassa. Euroopan unioni on siksi epätäydellinen niin kauan kuin oikeuden herruus ja toimielinten valta kasvavat jatkuvasti, mutta kansalaisten oikeudet puolustautumiseen ja vapauteen sekä kansalaisten oikeudelliset takeet ja oikeusturva eivät kuitenkaan kasva samaan tahtiin.
Euroopan parlamentilla on pitkä katkeamaton perinne perus- ja ihmisoikeuksien puolustamisessa. Kölnin ja Tampereen Eurooppa-neuvostojen päätelmiä voidaan siksi tarkastella myös parlamentin useiden vuosien ajan esittämien vaatimusten toteutumisena. Nämä parlamentin vaatimukset vastaavat tätä perinnettä ja ilmenevät asian luonteesta ja perusoikeuksien luonteesta, eli mitään oikeuksia ei saa luvata antamatta kansalaisille se, mikä heille kuuluu. Oikeudellinen sitovuus ja oikeus saattaa asioita tuomioistuimen käsiteltäväksi liittyvät erottamattomasti perus- ja ihmisoikeuksiin.
Tilanne on sama perusoikeuksien jakamattomuuden kohdalla. Tämän perusoikeuskirjan on koskettava Euroopan unionin kaikkia politiikkoja ja kaikkia toimielimiä ja elimiä. Muutoin se olisi tämän unionin kansalaisille ja ihmisille annettava perusoikeuksia koskeva lupaus, joka jäisi pelkäksi julistukseksi. Se tarkoittaisi, että ihmisten odotukset täytettäisiin vain näennäisesti. Ja tämänpäiväinen päätöslauselma, kun se sitten hyväksytään, nivoutuu parlamentin vanhaan vaatimukseen, joka ei ole ollut vielä koskaan yhtä tärkeä kuin nyt. Tämän perusoikeuskirjan on oltava peruskivi ja perustekijä siinä välttämättömässä prosessissa, jossa Euroopan unionille luodaan perussääntö. Tähän perusoikeuskirjaan liittyy eurooppalaisen demokratian luominen tällä ylikansallisella alueella.
Arvoisa puhemies, on ehkä historian oveluutta, että te nimititte nyt itävaltalaisen jäsenen tämän perusoikeuskirjan esittelijäksi ja apulaisesittelijäksi. Kiitän teitä tästä luottamuksesta, eikä ole ehkä tavallista, mutta teidän luvallanne haluaisin mielelläni omistaa viime kuukausina tähän työhön antamani panoksen Itävallan kansan ylivoimaiselle enemmistölle, joka puolustaa suurta eurooppalaista konsensusta toimia ja sanoja vastaan. Ihmisarvo on loukkaamaton!

Paciotti
. (IT) Arvoisa puhemies, vihdoinkin Euroopan parlamentissa äänestetään Euroopan parlamentin perusoikeuskirjan laatimista koskevasta mietinnöstä, jonka valmisteluun meni kauan, ja toivon, että esittelijöiden kärsivällisesti tekemä työ saa parlamentin puolelleen. Toivoisin siis, että tuhoavat tarkistukset hylätään, sellaiset joissa perusoikeuskirjan laatimista pidetään jopa demokratiaa vastaan kohdistuvana hyökkäyksenä. Nämä oikeudethan ovat jo suurimmaksi osaksi yhteisössä olemassa, sillä ne on sisällytetty eri puolille perussopimuksia, Euroopan ihmisoikeusyleissopimukseen, jäsenvaltioiden yhteisiin institutionaalisiin perinteisiin ja kaikkien allekirjoittamiin kansainvälisiin sopimuksiin. Kuinka perusoikeuskirjaa voidaan pelätä? Sehän merkitsee ainoastaan muodollisen vahvistuksen antamista, ja siinähän johdonmukaisesti ilmaistaan ne yksilöiden loukkaamattomat oikeudet, joita ilman demokratiasta tulee ainoastaan määrällisesti vahvempien temmellyskenttä, jossa olemassa olevaa toimivaltaa on mahdollista käyttää oman edun tavoitteluun.
Euroopan unionissa eri kansat ja kulttuurit voivat elää yhdessä rauhan ja solidaarisuuden vallitessa yksilöiden oikeuksia kunnioittavien perinteiden ansiosta. Perusoikeuskirjasta tulee yhteisesti hyväksyttyjen periaatteiden kirja, jossa määritellään Euroopan identiteetti maailmassa, ja tämä identiteetti ei perustu verisiteisiin, etniseen taustaan tai alueelliseen syntyperään, vaan todellakin yhteisiin arvoihin. Noudatettaessa tarkasti olemassa olevia oikeuksia, joista vallitsee yksimielisyys, oma sijansa on annettava myös niille sosiaalisille perusoikeuksille, jotka eivät luonteeltaan poikkea varsinaisesti muista oikeuksista: ammatillisen yhdistymisen vapaus, perusluonteiset oikeudet elää ja tehdä työtä turvallisesti ja oikeus koulutukseen, joista jälkimmäinen ei ole koskaan ollut niin ajankohtainen kuin nykyään, jos pyrkimyksenä on taata kehitys, työllisyys ja kilpailukyky maailmanmarkkinoilla. Oma paikkansa on annettava myös kansalaisten poliittisille oikeuksille ja kunkin meistä inhimillisille oikeuksille; perusoikeuksia on täsmennettävä uusien vaarojen vuoksi. Unionin toimielinten sitoviksi tunnustamien perusoikeuksien luettelo merkitsee myös sen osoittamista kansalaisille, mitä velvollisuuksia heillä on niiden noudattamiseksi. Näin perustetaan kansalais-, oikeudellinen ja vapauden alue, ei ainoastaan talousalue, ja lisäksi turvallisuuden alue ja oikeusalue sellaiselle maaperälle, joka aiemmin oli toistuvien veristen yhteenottojen näyttämö. Euroopasta, joka oli vuosisadan puoliväliin asti vihollisarmeijoiden taistelukenttä, tulee nyt sekä rauhan että pelosta ja puutteesta vapautumisen takaaja. Perusoikeuskirjan merkitys olisi meidän kannaltamme oltava tässä. Kenelläkään ei ole syytä pelkoon, jos tarkoituksena on sen vahvistaminen, että oikeus voittaa voimankäytön.

Cederschiöld
. (SV) Arvoisa puhemies, Eurooppa perustuu perusoikeuksiin. Niihin perustuu myös Yhdysvaltojen perustuslaki, nimittäin meidän eurooppalaisiin perusoikeuksiimme, jotka syntyivät John Locken ajatusten ja Ranskan suuren vallankumouksen pohjalta. Yhdysvaltain kansalaiset voivat vaatia eurooppalaisia oikeuksiamme omissa tuomioistuimissaan, mikä on antanut heille ylpeyttä, omanarvontuntoa ja voimaa.
Perusoikeudet voivat luoda identiteetin ja kansalaisuuden tunteen. Ne voivat lisäksi auttaa yksilöitä käyttämään hyväkseen niitä mahdollisuuksia, joita vapaa liikkuvuus, euro ja tietotekniikka antavat Euroopassa. Meidän on helpompi säilyttää ja hyväksyä eurooppalaiset mahdollisuutemme, kulttuurierot, jos kansalaiset tietävät, että he voivat vaatia oikeuksiaan koko unionin alueella. Vapaa liikkuvuus vaatii yksinkertaisesti perusoikeuksien takaamista. Laajentuminen perusoikeuksia takaamatta saattaisi merkitä jopa epäonnistumista ja viivästyttää taloudellista kehitystämme. Sitova perusoikeuskirja on tarpeellisen perustuslain ehdoton vaatimus ja välttämättömyys.
Haluan varoittaa liittymästä Euroopan neuvoston yleissopimukseen, erityisesti, jos sitä ei yhdistetä sitovaan perusoikeuskirjaan. Näitä ongelmia pitää tutkia lähemmin. Toivon, että saamme nykyaikaisemmin muotoillun version Euroopan neuvoston yleissopimuksen 6 artiklasta, jossa lyhyesti ja ytimekkäästi luetellaan nykyiset oikeutemme ja johon lisätään nykyaikainen biotekniikka ja tietosuoja. Perusoikeuskirja on voitava helposti jakaa kansalaisille ja sen on oltava heille selkeä. Sen ei pidä olla kaksiosainen, eikä se saa sisältää paljon viittauksia. Perusoikeuskirjan on oltava sitova, ja sen on käsitettävä eurooppalaiset toimielimet. Olisi kohtuutonta, jos kansalaisilla ei olisi suojaa poliisin kaltaisten toimielinten, esimerkiksi OLAFin ja Europolin, taholta tulevia loukkauksia vastaan! Tämä hanke luo vahvempia eurooppalaisia yksilöitä.

Van den Burg
Arvoisa puhemies, työllisyys- ja sosiaalivaliokunnan lausunnon valmistelijana keskityn erityisesti sosiaalisiin perusoikeuksiin.
Sosiaaliset perusoikeudet kuuluvat erottamattomasti perinteisiin perusoikeuksiin. Mitä tietty henkilö hyötyy esimerkiksi oikeudesta vapaaseen mielipiteen ilmaisuun, jos hän on köyhyyden ja työttömyyden myötä syrjäytynyt täysin sosiaalisesta elämästä? On olemassa sosiaalisia perusoikeuksia, jotka ovat luonteeltaan yhtäläisiä ja jotka siten kuuluvat klassisiin kansalaisten perusvapauksiin. Mainitsen esimerkkinä järjestäytymis- ja kokoontumisvapauden, joka voidaan toteuttaa oikeutena neuvotella vapaasti työehdoista ja ryhtyä kollektiivisiin toimiin. Siksi näiden oikeuksien täytyy sisältyä perusoikeuskirjan ensimmäiseen osaan.
Muissa sosiaalisissa perusoikeuksissa tarvitaan sidosta perusoikeuden muotoilun ja sen yksilölle tuottamien vaikutusten välillä. Siksi näitä perusoikeuksia kuvataan usein ohjenormeiksi, jotka viranomaisten täytyy sisällyttää sosiaalilainsäädäntöön. Nämä eivät kuitenkaan ole vähemmän oleellisia perusoikeuskirjan peruselementteinä.
Perusoikeuksien tämän kategorian tapauksessa syntyy usein myös väärinkäsitys siitä, mitä tämän perusoikeuskirjan nyt pitäisi merkitä Euroopan tasolla ankarimmillaan. Ensimmäinen väärinkäsitys on se, että EU:n perusoikeuskirja korvaa kansalliset takuut perusoikeuksien suojelusta eli että kansalaisten pitäisi tulevaisuudessa kääntyä omien viranomaistensa ja tuomioistuintensa asemasta Euroopan unionin ja EY:n tuomioistuimen puoleen ja että työtä, asumista ja sosiaaliturvaa koskevat perusoikeudet muuttuisivat yhtäkkiä osaksi eurooppalaista toimivaltaa. Tästä ei kuitenkaan ole kysymys, kuten ei myöskään vapaan mielipiteen ilmaisun takaamisen tai oikeudenmukaisen rikosprosessin tapauksessa. Perusoikeuskirja on olemassa, jotta eurooppalaiset toimielimet ja eurooppalainen politiikka voitaisiin sitoa perusoikeuksiin.
Reagoin tässä heti myös toiseen laajalle levinneeseen väärinkäsitykseen. Ei pidä paikkaansa, että perusoikeuskirjan pitäisi sisältää pelkästään sellaisia oikeuksia, joiden tapauksessa Euroopan unioni on ensimmäinen asianmukainen ja toimivaltainen taho, jonka puoleen käännytään. Myös sellaisessa tapauksessa, että unionilla ei ole lainkaan toimivaltaa, voivat sellaiset poliittiset toimenpiteet loukata perusoikeuksia, joihin Euroopan unioni ryhtyy tai joihin ryhdytään sen nimissä. Myös sellaiset perusoikeudet kuuluvat perusoikeuskirjaan, joita ei voida taata Euroopan unionin tasolla mutta joita unioni kuitenkin voi loukata.
Sitten vielä huomautus kansainvälisistä sopimuksista, jotka koskevat sosiaalisia perusoikeuksia. Työllisyys- ja sosiaalivaliokunnan lausunnossa mainitaan muutamia niistä: Euroopan neuvoston Euroopan sosiaalinen peruskirja sekä ILO:n ja YK:n keskeiset yleissopimukset. Duffin ja Voggenhuberin mietintöön esitetyssä tarkistuksessa 22 vaadin Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 6 artiklaan viittausta Euroopan neuvoston yleissopimukseen ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi ja myös Euroopan viittauksia sosiaaliseen peruskirjaan sekä ILO:n ja Yhdistyneiden Kansakuntien keskeisiin yleissopimuksiin.
Toisessa tarkistuksessa, siis tarkistuksessa 23, joka koskee pitemmälle menevää vaihtoehtoa, todetaan, että Euroopan neuvoston yleissopimukseen ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi pitäisi liittyä, samoin kuin näihin kansainvälisiin sosiaalisiin standardeihin.
Haluaisin esittää viimeiseksi huomautuksen siitä, että on välttämätöntä, että on laaja yhteiskunnallinen perusta ja että yhteiskunnallisten organisaatioiden kanssa käydään vuoropuhelua myös sen jälkeen, kun perusoikeuskirja on vahvistettu. Myös silloin meidän täytyy käydä laajaa keskustelua.

Swiebel
Arvoisa puhemies, naisten oikeuksien ja tasa-arvoasioiden valiokunnan lausunnon valmistelijana haluan vastata kahteen kysymykseen.
Ensinnäkin, mitä merkitystä tällä käsiteltävällä perusoikeuskirjalla on erityisesti naisille, ja toiseksi, mitä merkitystä on miesten ja naisten välisen tasa-arvon edistämisellä, joka mainitaan EY:n perustamissopimuksen 3 artiklan 2 kohdassa, tämän perusoikeuskirjan kanssa? Kysymys miesten ja naisten välisestä tasa-arvosta - mitä tulee juridisiin normeihin - kärsii kehityksen dialektiikasta. Vanha määräys yhtäläisestä palkkauksesta on saanut muotonsa kokonaisena yhtäläistä kohtelua koskevan lainsäädännön järjestelmänä, joka on samalla osa yhteisön säännöstöä. Nämä juridisesti sitovat välineet ovat edistäneet valtavasti miesten ja naisten yhtäläistä kohtelua jäsenvaltioissa. Koska nämä välineet on suunniteltu sisämarkkinoiden tavoitteiden perusteella, kaikki nämä direktiivit ja suositukset rajoittuvat johdonmukaisesti työllisyys- ja työehtoasioihin. Kuten hiljattain on käynyt ilmi EY:n perustamissopimuksen 13 artiklan mukaisen syrjinnän vastaisen taistelun toimenpideluonnosten yhteydessä, miesten ja naisten yhtäläistä kohtelua on vieläkin vaikea nähdä asiana, joka vaatii myös työmarkkinoiden ulkopuolisia toimenpiteitä. Mielestäni tämä on väärinkäsitys. Naisten syrjintä on tosiasia, joka ikävä kyllä kuuluu luonnostaan yhteiskuntajärjestelmäämme. Siksi yhtäläisen kohtelun periaatteen juridinen ankkurointi kautta linjan on edelleen välttämätöntä. Se, että tulevassa Euroopan unionin perusoikeuskirjassa tunnustettaisiin yksiselitteisesti sukupuoleen perustuvan syrjinnän yleinen kieltäminen ja että tämä sisällytettäisiin samalla perussopimuksiin, tarjoaisi siten välttämättömän liikkumavaran uudelle EU:n politiikalle, jolla pyritään edistämään naisten asemaa kaikilla oleellisilla yhteiskunnan osa-alueilla.
Arvoisa puhemies, monissa perusoikeuksia koskevissa keskusteluissa naisten oikeudet käsitetään melko usein erityisoikeuksiksi. Naiset mainitaan yhteiskunnallisena ryhmänä samaan hengenvetoon muiden ryhmien, kuten vammaisten, vanhusten, maahanmuuttajien ja muiden sellaisten mukana. En lainkaan halua väittää, että tietty syrjintä on vakavampaa kuin toinen. Puhuminen perusoikeuksien hierarkian termeillä on sudenkuoppa, joka meidän täytyy välttää. Kuitenkin juuri siksi meidän täytyy painottaa, että naisten oikeuksissa ei ole kysymys sellaisen erityisen ihmisryhmän oikeuksista, jolla olisi oikeus erityssuojeluun, koska se poikkeaa miehisistä normeista. Naisten oikeuksissa on vielä vähemmän kysymys ryhmän oikeuksista, ikään kuin naisia voitaisiin verrata kansallisiin vähemmistöihin.
Naisten oikeudet muodostavat kiinteän osan maailmanlaajuisia ihmisoikeuksia, perusoikeuksia tai kansalaisoikeuksia. Erityisiä naisten oikeuksia ei ole olemassa. On kuitenkin olemassa sukupuolinäkökulma, joka sisällytetään keskusteluun perusoikeuksista. Tähän kuuluvat perheen oikeudet sekä miesten ja naisten tasa-arvon edistäminen.
Loput näkemyksistäni voitte lukea kirjallisesta versiosta, jonka julkaisen pian.

Fourtou
 - (FR) Arvoisa puhemies, haluan aivan ensimmäiseksi onnitella kaikkia esittelijöitä ja lausuntojen valmistelijoita heidän työnsä monipuolisuudesta. He ovat osanneet tuoda esiin sen, kuinka merkittävä tämä aihe on parlamentille, Euroopalle ja sen kansalaisille.
Tämän mietinnön tavoitteena on antaa kollegoillemme, perusoikeuskirjan valmistelukunnan jäsenille, Euroopan parlamentin odotusten mukainen selkeä ja täsmällinen toimeksianto ja välittää maanmiehillemme vahva osoitus sitoutumisestamme sen hyväksi, että unionin toimielimet todella kunnioittavat heidän perusoikeuksiaan.
Vetoomusvaliokunnan toimivallan ala antaa perusteen valiokunnan kiinnostukselle perusoikeuskirjan laatimista kohtaan. Valiokunnalle saapuvien lukuisten vetoomusten avulla on mahdollista määritellä se näkemys, joka kansalaisilla on unionista ja niistä oikeuksista, joita he haluavat unionin suojelevan. Vetoomusvaliokunnan lausunnon tavoitteena on tuoda esiin niiden eurooppalaisten ilmaisemat toiveet, jotka antavat parlamentin käsiteltäväksi asioita, joissa Euroopan unionin myöntämää oikeutta ei kunnioiteta.
Meidän puoleemme kääntyvät vetoomusten esittäjät osoittavat sitkeää ja horjumatonta vakaumusta, jonka mukaan heillä on joukko oikeuksia, ja antavat siten sen vaikutelman, että Euroopan kansalaiset ovat vakuuttuneita siitä, että on jo olemassa eurooppalaiset perusoikeudet takaava säännöstö, johon kaikki nämä oikeudet on talletettu, ennakoiden siten tässä mielessä perusoikeuskirjan valmistelukunnan tekemiä päätöksiä.
Lausunnossamme korostetaan siten kahta olennaista seikkaa, joista esittelijät näyttävät sitä paitsi olevan yhtä mieltä. Korostamme ensinnäkin kansalaisten viitetekstinä toimivan perusoikeuskirjan näkyvyyden välttämättömyyttä. Tämä seikka edellyttää perusoikeuskirjalta selkeää ja täsmällistä sanamuotoa ja oikeuksien luettelemista yhdessä ainoassa ja ymmärrettävässä tekstissä.
Korostamme toiseksi tämän perusoikeuskirjan sitovuutta, joka ilmenee tunnustettujen oikeuksien todellisena juridisena sitovuutena. Tämän tahdon luonnollinen seuraus on tulevan perusoikeuskirjan sisällyttäminen perussopimusten tekstiin. Sanon yhteenvetona, että perusoikeuksien suojelussa on välttämätöntä ottaa laadullinen harppaus eteenpäin. Tämän mietinnön on oltava parlamentin yksimielinen sanoma, jotta neuvosto ja perusoikeuskirjan valmistelukunta vastaisivat tähän vetoomusten esittäjien odotukseen.

Méndez de Vigo
Arvoisa puhemies, ilman muuta neuvosto haluaisi kuulla poliittisten ryhmien mielipiteen, mikä on minusta varsin hyvä asia.
Arvoisa puhemies, haluaisin sanoa, että tämä on paras hetki käydä tätä keskustelua. Perusoikeuskirjaa laativa valmistelukunta on aloittanut työnsä, ja mielestäni olemme työstämässä sitä huimaa vauhtia. Ensin käsittelemme sisällöllisesti siviilioikeuksia ja poliittisia oikeuksia, sen jälkeen käsittelemme kansalaisten oikeuksia sekä taloudellisia ja sosiaalisia oikeuksia.
Siksi on tärkeää, että parlamentti määrittelee, mikä on parlamenttia edustavien valmistelukunnan jäsenten toimeksianto, ja se määrittelee myös sen, mikä on minusta vielä tärkeämpää, mitkä ovat ne poliittiset tavoitteet, joihin parlamentti tällä perusoikeuskirjalla pyrkii.
Sillä loppujen lopuksi vetoomusvaliokunnan edustaja on siinä oikeassa kansalaiset kysyvät meiltä usein: miksi tällainen perusoikeuskirja? Perustuslaeissamme nämä perusoikeudet tunnustetaan. Euroopan unionin jäsenvaltiot noudattavat perusoikeuksia. Rooman yleissopimuksen takaajana on Strasbourgin tuomioistuin, joka on viimeinen tae oikeuden toteutumisesta rikkomustapauksissa.
Mihin tätä peruskirjaa tarvitaan? Mielestäni parlamentin annettavana on varsin selvä poliittinen viesti: perusoikeuskirja on lisäys perustuslaeissa taattuihin oikeuksiin. Unionin jäsenyydestä saa siis lisäetua. Ja peruskirjalla pyrimme juuri sitomaan unionin toimielimet perusoikeuskirjaan ja sitomaan siihen myös jäsenvaltiot niiden sisällyttäessä yhteisön lainsäädäntöä kansalliseen lainsäädäntöön tai soveltaessaan yhteisön lainsäädäntöä.
Meidän on siis lähetettävä tällainen poliittinen viesti: eurooppalaisuus on myönteistä; saamme sen myötä enemmän kuin pelkästään jäsenvaltioiden kansalaisina saisimme.
Mielestäni tänään käsittelemässämme mietinnössä, josta äänestämme huomenna, käy selvästi ilmi myös, mitkä ovat parlamentin poliittiset tavoitteet. Haluamme, ettei peruskirja jää pelkäksi julistukseksi. Mielestämme julistus ei riitä. Juuri siksi, että haluamme kansalaisille enemmän oikeuksia ja takeita, haluamme, että peruskirja sisällytetään perustamissopimuksiin.
On selvää, että se, sisällytetäänkö peruskirja perustamissopimuksiin vai ei, riippuu valmistelukunnan aikaansaannoksista. Niitä voidaan punnita ainoastaan sillä, onko työstä hyötyä ja voidaanko sen tulos sisällyttää perustamissopimuksiin. Minusta on kuitenkin ratkaisevan tärkeää, että parlamentti pitää mielessään tämän poliittisen tavoitteen peruskirjaa laadittaessa. Minusta on myös tärkeää todeta, mikä mietinnössä todetaankin, että perusoikeuksien suojaaminen ja tällä hetkellä olemassa oleva suoja eivät saa missään tapauksessa vaikuttaa toisiinsa haittaavasti. Perusoikeuskirja ei saa johtaa soveltamisen osalta päällekkäisyyksiin Strasbourgin yleissopimuksen kanssa: tämä tulkoon selväksi. Haluamme painotan tätä tarjota unionin kansalaisille lisätakeet yhteisön lainsäädännön soveltamisesta.
Mielestäni myönnettäessä perusoikeuksien erottamattomuus, mikä tässä päätöslauselmassa tehdään, tai myönnettäessä niiden innovatiivinen luonne, menemme myönteisesti eteenpäin unionin kansalaisten elinehtojen parantamisessa.
Arvoisa puhemies, siksi haluaisin päättää puheenvuoroni onnittelemalla täydestä sydämestäni sekä molempia yhteisesittelijöitä että lausunnon valmistelijoita. Parlamentin tyyliin kuuluu onnitella heitä, mutta haluaisin tehdä niin poliittisesta näkökulmasta sekä ryhmäni puolesta, sillä mielestäni esittelijät Duff ja Voggenhuber sekä kaikki lausunnon valmistelijat ovat osanneet antaa parlamentin tällä hetkellä tarvitseman poliittisen vastauksen.
Arvoisa puhemies, siksi toivon, että huomisessa äänestyksessä esittelijöiden tekemä hyvä työ sinetöidään, kun ylivoimainen enemmistö äänestää tämän mietinnön puolesta.

Berès
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston edustaja, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, tehtävä, johon olemme tänään sitoutuneet, osuu mielestäni sopivaan aikaan, ja uutiset muistuttavat meitä päivittäin tämän Euroopan unionin perusoikeuskirjan kiireellisyydestä. Toimimme juuri näissä puitteissa.
Euroopan unionin perusoikeuskirja merkitsee selvästi sitä, että se on tarkoitettu paitsi kaikille maanmiehillemme myös unionin alueella asuville kolmansien maiden kansalaisille sekä täällä läpikulkumatkalla oleville henkilöille... Tämä on tärkeää. Se on tärkeää hetkellä, jolloin Euroopan unioni kokee omassa keskuudessaankin hätkähdyttäviä tapahtumia; se on tärkeää ja haluamme palauttaa tämän mieliin tekstissä, josta huomenna äänestämme myös sen vuoksi, että käynnistämme prosessin, jossa unionimme laajenee sellaisiin valtioihin, joille perusoikeuksien kunnioittamisen asialla on merkitystä; sanon lopuksi, että se on tärkeää tilanteessa, jossa unioni ja haluamme täsmentää tämän tekstissä, josta huomenna äänestämme on mielestämme ohittanut taloudellisen yhdentymisen vaiheen ja jossa se on selvästi sitoutunut poliittiseen ja yhteiskunnalliseen yhdentymisprosessiin. Tämän perusoikeuskirjan on myötävaikutettava siihen.
Päätöslauselmalla, josta huomenna äänestämme, ei todellakaan pyritä antamaan valmistelukunnan kollegoillemme eikä siis minulle itsellenikään sitovaa toimeksiantoa, koska olemme jo aloittaneet työn. Tarkoituksena on pikemminkin sanoa, mitä parlamentti odottaa valmistelukunnalta. Haluan tämän osalta korostaa kahta seikkaa.
Mitä ensinnäkin odotamme valmistelukunnan työltä? Hyvät kollegat, sanon suoraan, että jos tavoitteena oli koota yhteen sellainen valmistelukunta, joka on muodoltaan ja kokoonpanoltaan omintakeinen, kuten nyt näemme, mutta joka pyrkii ainoastaan sellaiseen tekstiin, jonka kolmen toimielimen johtajat allekirjoittavat, kuljemme mielestämme väärään suuntaan. Haluamme enemmän. Ja juuri tässä hengessä teemme valmistelukunnassa työtä, olipa kyse perusoikeuskirjan aikataulusta tai sen muodosta.
Korostan toiseksi perusoikeuskirjan sisältöä. Päätöslauselmassamme sanotaan tästä asiasta hyvin vähän, mutta parlamentilla on ollut jo ainakin kolmeen otteeseen tilaisuus sanoa, mitä se odottaa perusoikeuskirjalta. Tämä ei ollut aiheena tänään, mutta on kuitenkin syytä palauttaa mieliin kolme seikkaa. Sanon ensinnäkin, että jos kokoamme näin omintakeisen valmistelukunnan ainoastaan kodifioimaan nykyisen oikeuden lähes kirjaimellisesti, tämän uuden elimen suunnitteluun ei mielestäni olisi kannattanut vaivautua. Sanon toiseksi, että jos valmistelukunnan on tyydyttävä kopioimaan Euroopan ihmisoikeussopimus kokonaan tai osittain, jotta voitaisiin viedä pohja kysymykseltä, onko unionin liityttävä tähän ihmisoikeussopimukseen vai ei, mielestäni kulkisimme myös silloin väärään suuntaan. Sanon kolmanneksi, että meillä on mielestäni perusoikeuskirjan sisällön osalta tilaisuus vakuuttaa uudestaan unionin tasolla joitakin sitoumuksia, joita jokainen jäsenvaltio kannattaa mutta jotka meidän on vahvistettava itse Euroopan unionin nimessä: meidän on tunnustettava joitakin oikeuksia erityisesti talouden ja sosiaaliasioiden alalla.
Ymmärrän Kölnin Eurooppa-neuvostossa annetun toimeksiannon vaikeuden: olisi tunnustettava sosiaalisia oikeuksia, jotka eivät olisi pelkkiä tavoitteita. Tämä on kuitenkin juuri sen työn panoksena, jota valmistelukunnassa tehdään, ja haluan sanoa ryhmäni puolesta, että kiinnitämme näiden kysymysten osalta huomiota perusoikeuskirjan sisältöön.
Tuen tässä hengessä täysin ehdotusta, jonka Ieke van den Burg juuri hetki sitten teki: jos unioni pohtii liittymistään Euroopan ihmisoikeussopimukseen, sen olisi pohdittava myös liittymistään Euroopan sosiaaliseen peruskirjaan.
Sanon lopuksi, että uskon Euroopan parlamentin lähtevän oikealle tielle, jotta tämä perusoikeuskirja olisi valmis joko sisältönsä tai aikataulunsa puolesta sisällytettäväksi perussopimuksiin Ranskan puheenjohtajakaudella. Se mahdollistaisi perusoikeuksien asianmukaisen tunnustamisen paikassa, jonka ne ansaitsevat sisäisessä oikeusjärjestyksessämme, oikeusjärjestyksessä, jota Euroopan unionin kansalaiset tietenkin tarkkailevat tällä hetkellä erittäin huolellisesti mutta jota tarkkaillaan huolellisesti myös valtioissa, jotka haluavat liittyä seuraamme.

Van den Bos
Arvoisa puhemies, sitovan perusoikeussopimuksen tarve on luonteeltaan enemmän poliittinen kuin juridinen. Tämä ei tee siitä kuitenkaan vähemmän tärkeää. Perusoikeudet ovat nykyisissä sopimuksissa toisarvoisessa asemassa. Siellä, missä niitä kuitenkin käsitellään, se tapahtuu täysin sekavalla tavalla. Tätä on mahdotonta hyväksyä, etenkin, jos Eurooppa myös väittää olevansa arvojen yhteisö. Siksi perusoikeuskirjan täytyy vakuuttaa kansalaisille, että heitä suojellaan loukkauksilta yhä laajenevan ylikansallisen lain piirissä. Euroopan neuvoston yleissopimuksen ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi täytyy tässä yhteydessä toimia vähimmäisnormina, jonka yläpuolella on erityistä EU:n lainsäädäntöä. Tietysti meidän täytyy tehdä kaikkemme, jotta kansalliset perustuslait jätettäisiin mahdollisimman koskemattomiksi. Ei voida kuitenkaan sulkea pois sitä, että näihin kansallisiin perustuslakeihin kohdistuu vaikutuksia. Perusoikeuskirjan täytyy kuitenkin voida luoda pohja uusille perusoikeuksille, jos yhteiskunnallinen kehitys niitä vaatii.
Sitten lopuksi, arvoisa puhemies, on oleellista, että Euroopan unioni liittyy Euroopan ihmisoikeussopimukseen. Strasbourgia ei pidä heikentää vaan vahvistaa.

Boumediene-Thiery
Hyvät kollegat, perusoikeuskirjan on oltava olennainen vaihe Euroopan rakentamisessa. Meidän on hankittava itsellemme keinot luoda perusoikeuskirjan avulla sellainen eurooppalainen identiteetti, joka saisi Euroopan harppaamaan eteenpäin laadullisesti, mitä se edelleen tarvitsee voidakseen tuntea olevansa todella olemassa. Haluaisin tässä mielessä yhtyä kollegoideni näkemykseen ja muistuttaa välttämättömyydestä tehdä tästä perusoikeuskirjasta sitova. Kansalaisten olisi nimittäin vaikea ymmärtää sitä, että Euroopan unioni työskentelee sellaisten perusoikeuksien määrittelemiseksi, joille ei annettaisi oikeudellisia takuita. Perusoikeudet, ja korostan tätä sanaa, ovat välttämättä sitovia, muutoin itse Euroopan rakentaminen menettäisi monien silmissä perusluonteisuutensa. Tuleva perusoikeuskirja on siis sisällytettävä perussopimuksiin, ja näin on tehtävä tulevan HVK:n yhteydessä, joka kokoaa todennäköisesti viimeistä kertaa yhteen 15 jäsenvaltiota. Ranskan, joka haluaa pitää itseään kaikkien silmissä ihmisoikeuksien isänmaana, on nimittäin käytettävä vuoden 2000 jälkipuoliskolla olevan puheenjohtajakautensa ehdottomasti hyväkseen kirjatakseen tämän perussopimusten muuttamisen asialistalle. Tämä on se vakavamielinen vetoomus, jonka esitämme Ranskan hallitukselle.
Haluaisin kuitenkin ottaa tässä kaksi asiaa esille. Yhtäältä haluan tuoda esiin sen välttämättömyyden, että perusoikeuskirjaan laaditaan asuinpaikkaan perustuva Euroopan kansalaisuuden käsite. On tärkeämpää kuin koskaan aikaisemmin välttää sellainen tilanne, jossa Euroopassa elää rinnakkain eri henkilöluokkia, joilla on erilaisia oikeuksia. Miten voisimme esimerkiksi hyväksyä, että ne Algerian kansalaiset, jotka ovat työskennelleet ja maksaneet veroja Ranskassa jo 30 vuotta, eivät voisi äänestää jäsenvaltioiden kunnallisvaaleissa, vaikka niihin voivat osallistua ne unionin kansalaiset, jotka ovat asuneet kuusi kuukautta toisessa Euroopan unionin jäsenvaltiossa? Tässä perusoikeuskirjassa on tehtävä kaikki mahdollinen, jotta Euroopan kansalaisuuden määritelmämme saataisiin kehittymään niin, että se perustuisi asuinpaikan käsitteeseen. Jotta määrittelemämme oikeudet voisivat olla perustavia, niitä on sovellettava kaikkiin henkilöihin.
Toisaalta haluaisin korostaa, että perusoikeuskirjaan on kiireellistä sisällyttää tietokoneistettujen henkilötietojen tehokas suojelu. Euroopan parlamentti hyväksyi nimittäin viime kuussa tarkistuksen, jossa vaadittiin eurooppalaisen tietotekniikka- ja vapauskomission perustamista. Tällainen komissio voisi kuitenkin olla todella olemassa ainoastaan, jos se perustuisi vankkaan oikeudelliseen normiin. On siis pidettävä huolta siitä, että perusoikeuskirjassa määritetään tiedostojen sisällön rajat, tietojen keruussa käytettävät sallitut keinot ja tietojen käytön yksityiskohtaiset säännöt. Sitä paitsi tilanteessa, jossa tietyt viestintä- ja vakoilujärjestelmät on tuomittu, meidän on taattava kansalaisten oikeudet suhteessa Euroopan uusiin kehittyviin elimiin, taattava kansalaisten oikeudet parlamentaarisen valvonnan välityksellä, mutta meidän on taattava myös kuluttajien oikeudet Internetissä käytettäviin uusiin markkinointitekniikoihin nähden. Tässä on kyse 2000-luvun perusvapauksien takaamisen kannalta merkittävistä panoksista.

Kaufmann
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, perusoikeuskirja on erittäin kiireellinen ja poliittisesti välttämätön. Yhdentymisen edistyessä on syntynyt jatkuvasti kasvava perusoikeuksien suojan aukko. Se johtuu siitä, että kansallisvaltiot ovat siirtäneet yhä enemmän itsemääräämisoikeuksia ja toimivaltaa unionille, mutta unionin kansalaisten perusoikeuksien suoja on jäänyt kuitenkin koskemaan vain kansallista kehystä. Tämä perusoikeuksien suojan aukko on vihdoinkin paikattava.
Perusoikeuskirja on samalla suuri mahdollisuus Euroopalle. Miksi? Ensinnäkin siksi, että lopultakin monien vuosien jälkeen aloitetaan hanke, jota monet asiasta kiinnostuneet kansalaiset, kansalaisjärjestöt, eri poliittiset voimat ja myös tämä parlamentti ovat vaatineet jo pitkään.
Toiseksi se on mahdollisuus, koska sen avulla voidaan vahvistaa myönteisesti Euroopan yhdentymisen identiteettiä, nimittäin ensinnäkin siten, että demokratiaa voidaan vahvistaa, ja toiseksi siten, että määrittämällä sitovasti unionin kansalaisten oikeudet tämä Eurooppa voidaan tehdä vihdoinkin aivan konkreettisesti näkyväksi ja ymmärrettäväksi jokaiselle yksittäiselle kansalaiselle.
Tämä on minusta erittäin merkittävä asia. Me kaikki olemme kokeneet tarpeeksi usein, miten suurta tähän kaukaiseen kuviteltuun Brysseliin kohdistuva tietämättömyys ja myös torjunta on. Yhä uudelleen kysytään oikeutetusti: mikä tämä Eurooppa oikeastaan on? Mikä tarkoitus sillä on? Mitä juuri minä hyödyn siitä? Jos me haluamme kansalaisten sanovan: "Kyllä, tämä Eurooppa on myös minun projektini", perusoikeuskirja voi auttaa meitä siinä.
Mitä peruskirjan on saatava aikaan, jotta tätä mahdollisuutta kuitenkin myös todella hyödynnetään? Haluaisin käsitellä tässä yhteydessä viittä asiaa. Ensinnäkin perusoikeuskirja ei saa jäädä normiensa osalta jäsenvaltioittemme nykyisiä perusoikeuksia eikä myöskään Euroopan ihmisoikeusyleissopimuksessa vahvistettuja normeja huonommaksi. Perusoikeuskirjan on mukauduttava samalla joustavasti 2000-luvun haasteisiin ja otettava huomioon yhteiskunnissamme tapahtuva uusi nykyaikainen kehitys.
Toiseksi perusoikeuskirjan on käsitettävä tietysti kaikki unionin politiikat, sekä yhteisön oikeus että toisen ja kolmannen pilarin alaiset politiikat, ja velvoitettava sitä kautta kaikki toimielimet ja elimet vaalimaan perusoikeuksia päätöksissään sekä politiikan kehittämisessä ja täytäntöönpanossa.
Kolmanneksi, ja siltä osin voin olla vain samaa mieltä Vihreät / Euroopan vapaa allianssi -ryhmän kollegan kanssa, perusoikeuskirjan on määriteltävä kaikkien unionin kansalaisten oikeudet eikä luotava ensimmäisen ja toisen luokan oikeuksia ensimmäisen ja toisen luokan kansalaisille.
Neljänneksi yhdyn mietinnössä esitettyyn vaatimukseen, että perusoikeuskirjasta on tultava oikeudellisesti velvoittava ja olennainen osa EU-sopimusta. Tältä osin neuvoston pitäisi mielestäni harkita ja tarkistaa kantaansa. Jos perusoikeuskirja ei olisi osa sopimusta eikä jokainen yksittäinen kansalainen voisi siten myöskään vaatia juridisesti siihen sisältyviä oikeuksia, kansalaiset reagoisivat siihen oikeutetusti vain pettyneinä eivätkä ymmärtäisi sitä, vaan sanoisivat, että Brysselissä on kirjoitettu taas vain yksi uusi asiakirja.
Viidenneksi meille ryhmänä on erityisen tärkeää, että sosiaalisia perusoikeuksia ei sivuuteta tai oteta huomioon vain puolihuolimattomasti. Haluaisin yhtyä tältä osin erityisesti jäsen van den Burgin sanoihin. Oikeus työhön, asuntoon, terveyteen tai oikeus muodostaa ammattiliittoja ja lakko-oikeus ovat niin tärkeitä, ettei niistä voida luopua. Me kannamme jo huolta tästä asiasta ennen kaikkea nähtyämme, miten kaikki tähän liittyvät tarkistukset käytännössä hylättiin valiokunnan äänestyksissä.
Me tulemme ajamaan hyvin voimakkaasti sosiaalisten oikeuksien kirjaamista sopimukseen. Me toivomme myös, että tämä parlamentti toimii huomisessa täysistunnon äänestyksessä selkeänä suunnannäyttäjänä tässä kysymyksessä. Haluaisin lisätä vielä lopuksi: me emme voi pitää huippukokousta Lissabonissa ja kertoa sen yhteydessä, että politiikan tavoitteena on täystyöllisyys, ja kieltäytyä samalla sisällyttämästä sosiaalisia perusoikeuksia perusoikeuskirjaan. Tämä ristiriita on mielestäni poliittisesti kestämätön.

Berthu
Arvoisa puhemies, puheestani tulee hyvin erilainen kuin edelliset puheenvuorot, koska haluaisin osoittaa teille, että Euroopan unionin perusoikeuskirja, sellaisena kuin se on Duffin ja Voggenhuberin mietinnössä hahmoteltu, olisi todellisuudessa sellainen peruskirja, jolla vähennettäisiin perusoikeuksia. Meille nimittäin ehdotetaan tässä mietinnössä tähän asti kansallisella tasolla määriteltyjen kansalaisten oikeuksien kirjaamista yhtenäiseen, yksityiskohtaiseen ja sitovaan eurooppalaiseen peruskirjaan, jonka soveltamista Euroopan yhteisöjen tuomioistuin valvoisi eli siis tulkitsisi.
Minun on korostettava, ennen kuin menen pidemmälle, etten ole varma, että kaikki muut valtioiden tai hallitusten päämiehiä sekä kansallisia parlamentteja edustavat osallistujat valmistelukunnassa, jonka Kölnin Eurooppa-neuvosto perusti alustavan peruskirjaluonnoksen laatimiseksi, ovat samaa mieltä tästä Euroopan parlamentin kannasta. Puheeni koskee siis tällä hetkellä ainoastaan Duffin ja Voggenhuberin mietintöä.
Perusoikeuksien suojelu, joka on sitä paitsi Euroopassa nykyisin hyvää, sanottiinpa siitä mitä tahansa, on perusoikeuskirjan puolestapuhujille ilmeisesti pelkkä veruke toisen ja puhtaasti ideologisen tavoitteen peittämiseksi eli Euroopan perustuslain alullepanoksi ja ylikansallisen valtion kruunaukseksi, vaikka Euroopan kansat kokonaisuudessaan eivät halua kumpaakaan. Ja he ovat oikeassa, sillä tämä yksityiskohtainen, sitova ja kansalaisten oikeudet koko Euroopassa yhtenäisesti määrittelevä perusoikeuskirja asettaisi tiukan oikeudellisen peitteen, joka lukitsisi jokaisen kansan sellaisiin sääntöihin, joita tämä ei tuntisi täysin omikseen.
Sanomme, että tällainen perusoikeuskirja vähentäisi kansalaisten oikeuksia kolmesta syystä. Ensinnäkin se etäännyttäisi kansalaiset heidän paremman suojelunsa verukkeella paikasta, jossa heidän oikeutensa määritetään. Se heikentäisi tapaa, jolla kansalaiset hallitsevat oikeuksiaan. Se johtaisi siihen tilanteeseen, ettei jäsenvaltio voisi enää muuttaa kansalaistensa oikeuksia ilman neljäntoista muun jäsenvaltion suostumusta, mikä olisi tukahduttava malli, joka ei sovellu Euroopan luonteeseen eikä etuihin, kuten selitin mietintöön liitetyssä vähemmistöön jääneessä mielipiteessä.
Toiseksi perusoikeuskirja tarjoaisi uuden tekosyyn kansalaisten oikeuksien mielettömälle yhdenmukaistamiselle Euroopassa. Olen sitä paitsi hämmästynyt siitä, että hallitukset sortuvat tällaiseen. Eivätkö ne ole ymmärtäneet historian opetuksia? Haluavatko ne tarkoitan tässä esimerkiksi Ranskan hallitusta tulevaisuudessa hoidettavakseen 20 samanaikaista metsästäjien tilanteen kaltaista ongelmaa?
Lopuksi tällä perusoikeuskirjalla pyrittäisiin kiertämään yhteisöjen ja ensisijaisesti kansallisen yhteisön oikeudet, jotka ovat kansalaisille erittäin arvokkaita, koska juuri kansallisessa yhteisössä ilmenee todellisin ja oikeutetuin demokratia. Tämä on täsmälleen sitä, mitä kutsuimme oikeuksien vähentämisprosessiksi. Tämä prosessi kulkisi sitä paitsi vielä paljon luultua pidemmälle, sillä kaikenlaiset kerjääjät ja vähemmistöt ovat alkaneet näyttäytyä, koska he ymmärtävät hyvin, että jos perusoikeuskirja on yhtenäinen ja sitova ja jos se on lisäksi hyväksytty niin sanotun eurooppalaisen demokratian epäilyttävissä oloissa, se voisi tulevina vuosina olla demokraattisen ketjun heikko rengas.
Siksi Unioni Euroopan puolesta -ryhmä on sitä mieltä, että perusoikeuskirjan, jos sellainen laaditaan, olisi oltava erittäin lyhyt ja että siinä olisi esitettävä poliittisen julistuksen muodossa ainoastaan Euroopan valtioiden olennaiset arvot ja perusperiaatteet. Voisimme sitä paitsi kuvitella, että ehdokasvaltiot liittyisivät siihen jo tämän vuoden lopulla osoittaakseen selvästi kuuluvansa eurooppalaisten arvojen piirin. Nykyisten jäsenvaltioiden ja tulevien jäsenvaltioiden olisi tässä tapauksessa julistettava perusoikeuskirja yhteisesti.
Arvoisa puhemies, on varmaa, ettei Euroopan valtioita pidä missään tapauksessa pakottaa hyväksymään esittelijä Duffin äsken toivoman jälkikansallisen yhteiskunnan rakentamisen verukkeella yhtenäistä ja sitovaa tekstiä, joka koettaisiin hyökkäyksenä kansallisten demokratioiden valinnanvapauden kimppuun. Jokaisen valtion on jatkossakin voitava valita vapaasti sääntönsä oman kulttuurinsa ja oman kehityksensä mukaan. Haluaisimme, että työnsä aloittava hallitustenvälinen konferenssi pitäisi jatkuvasti mielessään tämän kansallisten demokratioiden kunnioittamista koskevan suuren säännön.

Speroni
Arvoisa puhemies, olen edustamani Pohjois-Italian liigan puolesta todella iloinen huomatessani, että lopultakin pääsemme määrittelemään unionin perusoikeuskirjaa. Tekisi mieli muistuttaa siitä, että juuri täällä Ranskan maalla muutama vuosisata taaksepäin alettiin laatia ja määritellä näitä oikeuksia, ja vasta Pohjois-Amerikassa samaan aikaan nämä oikeudet kirjattiin valtion perustuslain ensimmäisen kirjan kaltaisiin muodollisiin asiakirjoihin eikä ainoastaan filosofien ja ajattelijoiden teoksiin.
Nyt vaikuttaakin siltä, että Euroopan unioni on jäänyt jälkeen, mutta hukattu aika voidaan ottaa takaisin tämän "perusoikeussäiliön" avulla. Käytän sanaa säiliö, sillä kyseessä on ilmiselvästi kehys, josta emme tiedä vielä, mitä laitamme sen sisään. Tietysti mietinnössä on esitetty muutamia tärkeimpiä kohtia, mutta haluaisimme myöhemmin arvioida, millaiseksi lopullinen teksti muodostuu. Tämän peruskirjan olemassaolo on tärkeää, sillä muista yleissopimuksista ja muista sopimuksista huolimatta ihmisoikeudet ovat koko ajan myös Euroopan unionissa uhattuina; tarkoitan esimerkiksi niitä, jotka haluaisivat Italiassa poistaa valitusmenettelyt rikosoikeudenkäyntien yhteydessä tai vähentää niitä; tarkoitan esimerkiksi oikeutta vapaisiin vaaleihin, joiden merkitys mitätöidään, kun käy esimerkiksi niin, että jonkin unionin maan kansalaisten äänestettyä vapaasti tietyllä tavalla, nämä saavat huomata, että heidän maansa julistetaan pannaan vaalituloksen vuoksi. Olen sitä mieltä, että kansalaisten oikeutta äänestää haluamaansa ehdokasta on kunnioitettava aina ja kaikessa ryhtymättä sen jälkeen poliittiseen sabotaasiin näiden vaalien perusteella valittuja hallituksia ja maita vastaan.
Eikä kyse ole ainoastaan kansalaisten oikeuksista; olisi hyvä selventää myös yhteisöjen ja kansojen oikeuksia, sillä kansojahan uhkaavat kaiken latistava maailmanlaajuistuminen ja toisaalta paluu keskusvaltaiseen ja tukahduttavaan kansallisvaltioon; mielestämme meidän olisikin pyrittävä kohti kansakuntien Eurooppaa, jossa eri kansakuntien olemassaolo tunnustetaan myös nykyisten jäsenvaltioiden sisäpuolella. Varsinkin joihinkin rikoslakeihin kirjattuja määräyksiä olisi muutettava, esimerkiksi Italian rikoslain 141 artiklaa, jossa määrätään jopa elinkautinen sille, joka ryhtyy toimiin valtiosta irrottautumisen puolesta. Tällä en tarkoita sitä, että irrottautuminen olisi välttämättä toivottavaa, mutta vaadin, että irrottautumista kannattavilla on oikeus toimia tämän oikeuden puolesta tietenkin rauhanomaisesti ja väkivallatta, ja tämän oikeuden soveltamisen puolesta, joka on vahvistettu YK:n peruskirjassa, Helsingin konferenssin päätösasiakirjassa ja myös Euroopan unionin perusoikeuskirjassa toivoakseni eräistä rikoslain normeista huolimatta.

Van Dam
Arvoisa puhemies, kuten edellisten vaalien alhainen äänestysprosentti osoitti, Eurooppa ei elä kansalaisten parissa. Emme voi parantaa tilannetta antamalla kansalaisille perusoikeuskirjan. Kansalaisten täytyy nähdä, että eurooppalaiset toimielimet todellakin toimivat heidän etujensa mukaisesti eivätkä pelkästään keskity lisäämään omaa valtaansa. Jos niin tapahtuu, kansalaisten luottamus kasvaa enemmän kuin koskaan voidaan saavuttaa monilla hienoilla julistuksilla tai peruskirjoilla.
Emme kannata pyrkimyksiä siihen, että voidaan saada aikaan kaiken kattava perusoikeuskirja, jossa kaikki tällä hetkellä voimassa olevat perusoikeudet voivat saada paikkansa. Sellaista asiakirjaa ei voida koskaan saada aikaan, ja sellaiseen pyrkiminen ei voi varmastikaan olla Euroopan unionin tehtävä. Meidän täytyy pyrkiä Euroopan unionin sisällä yhteistyöhön, joka perustuu kansojen ja valtioiden omien identiteettien kunnioittamiseen.
Perusoikeuksien vahvistamisen täytyy tapahtua siellä, missä niitä voidaan suojella mahdollisimman tehokkaasti ja missä ne sisältyvät yhteiskuntajärjestelmään, eli jäsenvaltioissa.
On myös erittäin tärkeää, että ei puututa perusoikeuksien suojelun ulkopuoliseen valvontaan - Euroopan neuvoston ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamista koskevan yleissopimuksen muodossa ja Strasbourgin tuomioistuimen siihen kohdistuvan valvonnan muodossa. Juridisesti sitova perusoikeuskirja vaikuttaa väistämättä perusoikeuksien juurruttamiseen jäsenvaltioissa ja horjuttaa Euroopan neuvoston ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamista koskevan yleissopimuksen ja Strasbourgin tuomioistuimen roolia ja vaikutusvaltaa.
Jos perusoikeuskirja kuitenkin saadaan aikaan, haluaisimme vaatia voimakkaasti, että se koskee ainoastaan unionin toimielimiä. Siihen täytyy sisällyttää ainoastaan sellaisia artikloja, joissa on järkevä viesti eurooppalaisille toimielimille. Täytyy jättää pois epämääräiset ohjenormit tai oikeudet sellaisilla politiikan osa-alueilla, joilla unionilla ei ole toimivaltaa.
Sitten lopuksi, perusoikeudet pohjautuvat ihmisarvoon. Ihmiselämän todellista arvoa ei voida kuitenkaan koskaan todella ymmärtää, jos unohdetaan Jumala - kaiken, myös ihmisen, luoja.

Hager
Arvoisa puhemies, tyrmistyneenä siitä, että 14 jäsenvaltiota ovat tuominneet Itävallan jo etukäteen, näen suunnitellun perusoikeuskirjan mahdollisuutena lähentää Euroopan unionia sen kansalaisiin. Pidän perusoikeuskirjaa siksi myönteisenä.
Laatimalla tämän peruskirjan unioni haluaisi todistaa, että se kunnioittaa kansalaisten oikeuksia ja on huolissaan yksittäisen kansalaisen hyvinvoinnista. Julkisuudessa on syntynyt kuitenkin samaan aikaan vaikutelma, että Euroopan unioni ei kunnioita edes - jos te niin haluatte - yhden yksittäisen valtion perusoikeutta itsenäiseen hallituksen muodostamiseen. Julkisuudessa on syntynyt samaan aikaan myös vaikutelma, että yhteisön 14 jäsenvaltiota eivät noudata niiden itsensä päättämää säännöstöä ja loukkaavat solidaarisuusvelvoitteita.
Kysynkin teiltä: miten jäsenvaltioista koostuvan unionin, joka päättää pakotteista asianomaista kuulematta, ilman oikeusperustaa ja ennakkoluulojen pohjalta, on määrä vakuuttaa, että perusoikeudet merkitsevät sille pelkkää lupausta enemmän?
14:n jäsenvaltion päätös on aiheuttanut suurta vahinkoa Euroopan unionin kansalaisten Eurooppa-tietoisuudelle. Pidän enemmänkin kuin kyseenalaisena sitä, voidaanko näitä vahinkoja kompensoida perusoikeuskirjalla.

Maij-Weggen
Arvoisa puhemies, Euroopan parlamentti, ja myös meidän ryhmämme, on vuosien ajan pyytänyt, että perussopimuksiin sisällytettäisiin Euroopan kansalaisten perusoikeuksien hyvä kuvaus. Tätä pyydettiin Maastrichtin sopimuksen yhteydessä sekä myös Amsterdamin sopimuksen yhteydessä. Muistan tässä yhteydessä myös mietinnön, jonka sain laatia yhdessä Duryn kanssa Amsterdamin sopimuksen valmistelemiseksi. Tämä pyyntö kirjattiin myös jo siihen. Silloin saavutimme muuten myös ensimmäisen menestyksemme, koska meidän muotoilemamme syrjinnän vastainen artikla otettiin lähes kokonaisuudessaan Amsterdamin sopimukseen. Myöhemmin Kölnin huippukokouksessa kunnioitettiin myös parlamentin laajempaa pyyntöä. On ehdotettu kokousta, jotta saataisiin aikaan Euroopan kansalaisten perusoikeuskirja. Nyt kysymyksenä on ennen kaikkea se, mitä tähän perusoikeuskirjaan täytyy sisältyä ja millainen lainvoima sen täytyy saada. Jälkimmäisen asian osalta haluan yksiselitteisesti puhua sen puolesta, että perusoikeuskirja sisällytettäisiin perussopimuksiin ja että perusoikeuskirja olisi kansalaisten kannalta sitova eurooppalaisissa tuomioistuimissa. Meidän ei pidä tuottaa mitään tyhjänpäiväisyyksiä. Kansalaisemme näkevät sellaisten läpi. Sisällön osalta perusoikeuskirjan täytyy liittyä olemassa oleviin sopimuksiin, kuten Euroopan neuvoston ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamista koskevaan yleissopimukseen. Olen muuten myös sitä mieltä, että unionin täytyy liittyä mahdollisimman pikaisesti tähän sopimukseen. Perusoikeuskirjassa täytyy joka tapauksessa ottaa huomioon kansalaisten perusoikeudet, poliittiset oikeudet, sosiaaliset oikeudet ja miestäni myös vähemmistöjen oikeudet, ja sen täytyy täydentää sitä, mitä meillä jo on. Se ei saa olla toistoa. Siinä yhteydessä täytyy erityisesti tarkastella etukäteen uusia uhkakuvia sekä tiedon että biotekniikan aloilla ja lisäksi ympäristönsuojelua, sillä ihminen on myös osa ympäristöä.
Arvoisa puhemies, vähemmistöjen oikeuksista vaikuttaa tulevan yksi perusoikeuskirjan vaikeimmista osista, ja koska ne ovat olleet menneisyydessä ja ovat myös tulevaisuudessa yksi Euroopan suurimmista ongelmista, vaadin ottamaan vähemmistöjen perusoikeudet mukaan perusoikeuskirjaan. Toimitan ehkä tästä asiasta vielä itse tekstin. Arvoisa puhemies, kaikkein tärkeintä kuitenkin on, että perusoikeuskirja saa lainvoiman ja että se sisällytetään perussopimuksiin ja että kansalaisemme saavat varmuuden siitä, että myös Euroopan unioni suhtautuu vakavasti heidän perusoikeuksiinsa ja haluaa puolustaa niitä korkeimpaan tuomioistuimeen asti.

Napolitano
. (IT) Arvoisa puhemies, käytän puheenvuoron peruskirjan sisällyttämisestä perussopimuksiin. Euroopan parlamentti on ilmaissut selvästi olevansa tämän sisällyttämisen kannalla, sillä se on vakuuttunut siitä, että tämä on keino peruskirjan oikeudellisen merkityksen takaamiseksi ja oikeusturvan lujittamiseksi myös oikeudellisesta näkökulmasta antamalla yhteisöjen tuomioistuimelle asiassa toimivaltaa. Hallitukset ja Kölnin neuvosto niiden puolesta jättivät asian avoimeksi eivätkä ratkaisseet sitä. Keskustelu jätettiin avoimeksi siitä, sisällytetäänkö peruskirja perussopimuksiin ja jos niin kuinka. Mielestämme hallitustenvälisessä konferenssissa on tilaisuus käsitellä asiaa eikä tätä tilaisuutta saa hukata.
Voitaisiin sanoa, että tehtäviä on kaksi ja että ne ovat samansuuntaisia. Valmistelukunnan kuuluu laatia peruskirjaesitys annetussa ajassa, jotta hallitustenvälisessä konferenssissa voidaan päättää peruskirjan sisällyttämisestä perussopimuksiin; asiasta puheen ollen uskaltautuisin toteamaan neuvoston edustajalle, Portugalin unioniasioista vastaavalle ministerille, että hallitustenvälisen konferenssin on valmistauduttava tähän mahdollisuuteen jo nyt. Jos peruskirja on valmis, hallitustenvälisessä konferenssissa on päätettävä menettelyistä sen sisällyttämisestä perussopimuksiin. Kuten tiedetään, Euroopan parlamentin näkemyksen mukaan tämän olisi merkittävä askelta kohti unionin perustuslaillisen luonteen vahvistumista. Tiedän varsin hyvin, että viime aikoina tähän termiin on alettu suhtautua epäluuloisesti; sitä pelätään käyttää tai ainakin ollaan mieluummin käyttämättä sitä. Joskus minua hämmentää se, miksi johtamani parlamentin valiokunta on vaihtanut nimensä "toimielinasioiden valiokunnasta" "perussopimusasioiden valiokunnaksi". Mielestäni tämä on kuitenkin oikea suunta eikä se merkitse missään nimessä sellaisen haamun tai aaveen esiin kaivamista, jolla tarkoitan pyrkimystä eurooppalaiseen supervaltioon; mielestäni mikään ei kyseenalaista kansallisten perustuslakien asemaa, eikä unionin kansalaisuus perustamissopimusten mukaisesti korvaa jäsenvaltiokohtaisia kansalaisoikeuksia vaan täydentää niitä.
Kölnissä hallitukset tekivät rohkean teon käynnistäessään perusoikeuskirjan laatimisen; nyt ne eivät saisi katua sitä, eivätkä vetäytyä takaisin, vaan niiden olisi pystyttävä vastaamaan kaikkiin seuraamuksiin.
Arvoisat kollegat, kun puhutaan perusoikeuksista, puhutaan perussopimusasioista; perusoikeuskirjan sisällyttäminen perussopimuksiin on johdonmukainen seuraus Kölnissä tehdystä kansalaisia koskettavasta päätöksestä ja siitä, miten on mahdollista saada kansalaiset mukaan Euroopan rakentamiseen ja saada heidät hyväksymään unionia koskeva suunnitelma täysin siihen sisältyvine periaatteineen, arvoineen ja toimielinmalleineen.

MacCormick
Arvoisa puhemies, haluaisin ilmaista kannattavani olennaisilta osin jäsen Napolitanon äsken esittämää seikkaa. Asiaa tarkemmin ajatellen on outoa väittää, että tällaiset suuret toimielimet pystyisivät olemaan olemassa ilman jonkinlaista perustuslakia. On selvää, että olemme olemassa, ja siksi on selvää, että meillä on jo jonkinlainen perustuslaki. Kysymys kuuluu: onko meillä asianmukainen perustuslaki, ja minkälaisen perustuslain haluamme? Sen toteaminen, että tarvitsemme perustuslain, ei tarkoita sitä, että Euroopan unioni tarvitsisi valtioille ominaista perustuslakia, sillä unioni ei ole valtio eikä ole sellaiseksi kehittymässäkään. Siksipä olemme kaikki yhtä mieltä siitä, että oikeudet olisi tunnustettava unionissa asianmukaisesti, ja että niiden olisi sidottava unionin elimiä ja toimielimiä. Näiden elimien hallussa voi olla aivan liikaa valtaa, jotta se voitaisiin sallia niille ilman asianmukaista valvontaa, mitä perusoikeuskirja edellyttäisi.
On kuitenkin yksi vaaratekijä. Eräs onnistuneimmista tapauksista Euroopan historiassa on se, miten yhteisöjen tuomioistuin onnistui lain nojalla rakentamaan käsitystä unionista yhteisönä varsinkin muiden toimielinten ollessa tukossa.
Tavoitteemme tärväytyy, jos luomme sellaisen perusoikeuskirjan, joka johtaa yhteisön tuomioistuimen ylikuormittumiseen, jos kaikki ovat joka viikko matkalla Luxemburgiin nostamaan kannetta. Meidän on varmistettava, että oikeuksien suojelu tapahtuu pääasiassa kansallisissa tuomioistuimissa ja että unionin tasolla harjoitetaan valvovaa tuomiovaltaa. Jos emme onnistu siinä, epäonnistumme kaikessa.

Frahm
Yleissopimuksissahan kyse on valtioiden ja kansalaisten välisestä suhteesta, ja koska EU ei ole valtio, ongelmana on se, että EU entistä enemmän käyttäytyy ja saa valtuuksia kuin se olisi valtio. Tämä muodostaa aukon perusoikeuksiin ja tämä aukko on tietenkin paikattava. Innostuksemme tehdä asiat hyvin saattaa kuitenkin aiheuttaa paljon haittaa. EU on valintatilanteessa. Pitääkö meidän turvata omat oikeutemme, keskitymmekö vain itseemme ja lähimmäisiimme, vai pitääkö meidän vahvistaa koko Euroopan ihmisoikeuksia? EU:sta ei saa muodostua olemassa olevien oikeusviranomaisten, esimerkiksi Strasbourgin ihmisoikeustuomioistuimen kilpailijaa. Sehän heikentäisi tuomioistuinta niin, että siitä olisi haittaa koko Euroopan ihmisoikeustilanteelle. Käsitykseni mukaan EY:n tuomioistuinta ei pidä sekoittaa perusoikeuksiin liittyviin hankkeisiin. Sen sijaan EU:n pitäisi ottaa vakavasti Strasbourgissa annetut tuomiot ja sen olisi vaadittava, että nykyiset ja tulevat jäsenvaltiot ratifioisivat Euroopan ihmisoikeuksia koskevan yleissopimuksen, ILO:n yleissopimukset ja olennaiset YK:n yleissopimukset, ja EU:n pitäisi solmia taloudellisia sopimuksia ja tullisopimuksia ainoastaan siinä tapauksessa, että sopimuskumppanit noudattavat näitä yleissopimuksia. Siten vahvistamme EU:n olemassa olevia sopimuksia, mikä on tärkeää.

Crowley
Haluaisin yhtyä kollegoihini ja onnitella kumpaakin esittelijää huolimatta siitä, että en ole samaa mieltä kaikesta siitä, mitä he ovat esittäneet ja ehdottaneet. Heille on annettu mahdoton tehtävä tehdä peruuttamattomasti kulmikkaasta esineestä pyöreä.
Lyhyen puheenvuoroni aikana haluaisin keskittyä erityisesti erääseen seikkaan, jonka edellinen puhuja mainitsi, kuten oikeastaan moni muukin aikaisempi puhuja. Kyseessä on juuri se mahdollinen konflikti, joka saattaisi puhjeta tämän perusoikeuskirjan ja Euroopan ihmisoikeusyleissopimuksen välille. Älkäämme unohtako, että jokainen jäsenvaltio on vahvistanut Euroopan ihmisoikeusyleissopimuksen, sisällyttänyt sen osaksi kansallista lainsäädäntöä ja Strasbourgin ihmisoikeustuomioistuimen päätökset sitovat jokaista näistä valtioista. Euroopan yleissopimus on 50 vuoden aikana tuomioistuimen päätösten myötä kasvanut ja kehittynyt ja siihen on sisällytetty yhteiskunnassa kehittyneitä uusia oikeuksia ja uusia vapauksia.
On myös niin, mikäli jäsenet eivät tiedä sitä, että tiukan oikeudellisen tulkinnan mukaan kaikki unionin lainsäädäntö on jäsenvaltioiden kaikkien perustuslaillisten samoin kuin kaikkien muiden kansallisten oikeudellisten määräysten yläpuolella. Näin ollen, vaikka onkin tärkeää, että jokainen meistä puolustaa jokaiselle yksittäiselle kansalaiselle, kuten myös kansalaisryhmille, kuuluvia luovuttamattomia vapauksia ja oikeuksia, mielestäni yleissopimuksen sisällyttäminen Euroopan unionin lakiin ja sen täytäntöönpano kansallisten jäsenvaltioiden tasolla olisi perusoikeuskirjan laatimista parempi tapa tarttua asiaan.

de Gaulle
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, saavumme tämän perusoikeuskirjaluonnoksen ja parlamentin huomenaamulla käsittelemien muutamien muiden mietintöjen myötä Euroopan rakentamisessa uuteen aikakauteen, sellaiseen dadaistiseen aikakauteen, joka halveksuu todellisuutta ja etsii itselleen alituisesti moraalisia perusteluja. Te nimittäin hylkäätte ylevyyden ja jalouden, koska te sekoitatte moralismin ja moraalin tiedättekö muuten, että Goethe sanoi, että moralismi on moraalin vastakohta ja oikeudellisen kaavamaisuuden ja oikeuden.
Toivottavasti ymmärrätte, että me emme kyseenalaista ihmisoikeuksien olemassaoloa mutta että ne on otettava huomioon muiden oikeuksien joukossa ja että juuri näiden oikeuksien kokonaisuuden on myötävaikutettava yleisen edun muodostumiseen. Juuri yleinen etu on poliittisen toiminnan tärkein sääntö eikä ajan henki, viihdeyhteiskunta, mediavalta eikä järjestelmäksi korotettu heikkous. Ihmisoikeudet ovat sitä paitsi vain aihe, tekosyy, jota täällä läsnä olevat puhujat pilkkaavat yleisesti valetaiteilija Duchampin tavoin.
Kyseessä on tekosyy, kun jo tämän peruskirjaluonnoksen otsikossa puhutaan Euroopan unionin ihmisoikeuksista eikä ihmisoikeuksista Euroopan unionissa. Yritätte laatia johdantoa perustuslakiin, jota on mahdoton löytää, koska olette todellisuudessa umpikujassa ja koska tiedätte hyvin, että Euroopan rakentamisesta on tullut uskomaton tekstien ja julistusten nuhdesaarna.
Sosiaalidemokraatit, jotka unohtavat kansan, kätkeytyvät häpeissään ihmisoikeuksien taakse. Ja vaiteliaista liberaaleista tulee sosiaalidemokraatteja. Kansa ei kuitenkaan välitä näistä takinkäännöistä ja hylkää ne jonakin päivänä, tai muuten juuri länsimaat katoavat.

Garaud
Arvoisa puhemies, olemme kuulleet seuraavan kysymyksen useita kertoja tämän keskustelun aikana: mitä hyötyä on perusoikeuskirjasta, kun olemassa on jo yksi ja jopa useita yleismaailmallisia ihmisoikeussopimuksia ja Euroopan ihmisoikeussopimus ja kun ihmisoikeudet on kirjattu jokaisen jäsenvaltion perustuslakiin, ehdokasvaltioiden perustuslakeihin ja yleisesti kaikkien maiden perustuslakeihin, jopa niiden maiden, jotka eivät kunnioita niitä?
Perusoikeuskirjalla ei varmasti paranneta tai vahvisteta ihmisoikeuksia Euroopan unionin sisällä, kuten aikaisemmin on sanottu. Ei, ja on annettava tunnustus jäsen Berèsille siitä, että hän antoi hetki sitten selvästi jonkin järjen tälle keskustelulle, joka merkitsee aivan perustavaa käännekohtaa Euroopan rakentamisen historiassa: siirtymistä taloudellisesta, kaupallisesta ja markkinoiden Euroopasta poliittiseen ja institutionaaliseen Eurooppaan.
Ihmisoikeuskirja on tietysti ensimmäinen askel tuohon suuntaan, mutta kuten on kaikelle Euroopan rakentamiselle luonteenomaista, lähestymistapa on epäsuora, salamyhkäinen, teennäinen, ja rohkenen sanoa, että se on jopa "jesuiittamainen". Kysymykseksi ei aseteta perustuslakia eikä sen sisältöä, vaan kysymykseksi asetetaan ihmisoikeuskirja, joka on luonnollisesti perustuslain johdanto, samalla kun on selvää, että perustuslain johdannosta syntyisi mahdollisesti perustuslaki ja sen jälkeen mahdollisesti valtio. Kiinnostavaa tässä lähestymistavassa ja jäsen Berèsille on annettava toinen tunnustus hänen terävänäköisyydestään ja rehellisyydestään, vaikka olenkin hänen kanssaan täysin eri mieltä tavoitteista, kuten hän tietää on se, että siinä pyritään määrittämään ne periaatteet, joista tulee eurooppalaisten yhteisöjen tai Euroopan unionissa elävien ihmisten yhteisön periaatteita.
Kun jäsen Berès puhuu oikeuksista, joita sovelletaan paitsi unionin kansalaisiin myös läpikulkumatkalla oleviin henkilöihin ja kolmansien maiden kansalaisiin, hän ottaa esille kysymyksen, jota on mielestäni käsiteltävä seikkaperäisesti teksteissä, jotka on annettu ja jotka annetaan tämän parlamentin käsiteltäväksi, nimittäin kysymyksen Euroopan unionissa vallitsevien oikeuksien perustasta. Onko niiden perustana kansalaisuus siinä merkityksessä, jossa me sen perinteisesti ymmärrämme, ja sen sisältämät oikeudet, jotka luonnehtivat erityisellä tavalla johonkin yhteisöön kuuluvia ihmisiä? Vai onko kyseessä oikeudet, jotka laajennetaan koskemaan muita henkilöitä kuin varsinaisia kansalaisia, ja liukuminen, tai ainakin sen alkaminen, kansalaisuuteen perustuvasta demokratiasta kohti sellaista demokratiaa, joka perustuu Euroopan unionin alueella asuvien, oleskelevien tai siellä läpikulkumatkalla olevien henkilöiden tasavertaiseen kohteluun?
Tämä on mielestäni kysymys, josta näemme vasta ensimmäiset ilmentymät, mutta minusta vaikuttaa ehdottoman välttämättömältä nähdä nämä ilmentymät, jotta voisimme sitten seurata niiden kehitystä.

Stockton
Arvoisa puhemies, vaikka onnittelenkin esittelijöitä heidän tekemästään työstä, pelkään kuitenkin, että helvettiin johtava tie on kivetty hyvin aikomuksin, se sanottakoon tästä perusoikeuskirjasta.
Euroopan kansakunnat voivat olla ylpeitä ihmisoikeustilanteestaan; ovatko ne kuitenkaan tarvinneet perusoikeuskirjoja? Iso-Britannia oli orjuuden vastaisen taistelun kärjessä, mutta ainoa peruskirja, siksi sitä kutsuttiin, joka meillä on koskaan Isossa-Britanniassa ollut, on kuningas Juhanan Runnymedessä vuonna 1215 allekirjoittama peruskirja. Tietysti poikkeuksiakin on, jopa niin vakavia poikkeuksia, että Euroopan velvollisuutena on tehdä kaikkensa sen varmistamiseksi, etteivät menneisyyden epäinhimilliset teot ja raakuudet enää koskaan toistu. Tuoko tämä peruskirja kuitenkaan mitään uutta siihen, mitä meillä jo on? Onko se kaikkien EU:n jäsenvaltioiden ja ehdokasvaltioiden allekirjoittaman ihmisoikeusyleissopimuksen oheen tuleva lisä, vai korvataanko tämä sopimus sillä, vai merkitseekö se taas uutta oikeudellista forumia, jonka ansiosta lakimiehet voivat iloita tuottoisasta mahdollisuudesta valittaa sekä yhteisöjen tuomioistuimeen että ihmisoikeustuomioistuimeen?
Miksi emme tyydy pelkästään perustamissopimuksen 6 ja 7 artiklan nojalla annettavaan ihmisoikeusjulistukseen ilman kantelun mahdollistavaa peruskirjaa? Voidaanko perusoikeuksia suojella asianmukaisesti sellaisessa tuomioistuimessa, joka on jo nyt liian työllistetty ja julkistaa päätökset usein vasta, kun tapaukset eivät ole enää ajankohtaisia? Onko tämän perusoikeuskirjan myötä tarkoituksena vain luoda kallis ja hirvittävän hidas korvausautomaatti?
Perusihmisoikeuksien takaaminen on erittäin hyvä aikomus, mutta kantelun mahdollistava ja byrokratiaa aiheuttava peruskirja johtaa varmasti vain ikävyyksiin.

Martin, David
Arvoisa puhemies, miksi tarvitsemme tällaista perusoikeuskirjaa? Emme selvästikään, kuten jäsen Berthu sen sanoi, eurooppalaisen supervaltion luomiseksi, vaan pikemminkin siksi, että voisimme, kuten jäsen Berès sen kertoi, tehdä tämän päivän ja huomisen kansalaisille selväksi, että olemme tällä hetkellä mukana arvojen yhteisössä: arvojen, jotka perustuvat demokratiaan, vapauteen, tasa-arvoon, solidaarisuuteen ja erilaisuuden kunnioittamiseen. Nämä arvot ja korostan tätä jäsen Garaudille yhdistävät eurooppalaisia yli yhteisön rajojen sekä pohjoisessa, etelässä, idässä että lännessä. Olennainen kysymys ei ole siinä, tarvitsemmeko tällaista perusoikeuskirjaa vaan siinä, millainen asema sillä olisi oltava. Jotkut ovat puhuneet sen puolesta, että perusoikeuskirjaan olisi vain kerättävä luettavassa muodossa kaikki tällä hetkellä Euroopan unionissa olevat oikeudet. Tämä olisi arvokasta harjoitusta: on selvää, että tietoisuuteen ihmisoikeuksista liittyy ongelmia. Monet kansalaiset eivät ole perillä nykyisistä oikeuksista. Olisi siis arvokasta laatia sellainen asiakirja, jossa nämä oikeudet tuotaisiin selvästi esiin ja jossa osoitettaisiin selkeästi, missä näitä oikeuksia voidaan harjoittaa ja kuinka. Jos tavoitteemme yleissopimuksen osalta jäisivät kuitenkin vain tähän, meidän olisi pitänyt jättää se akateemikkoryhmän käsiin, joka olisi rehellisesti sanottuna tehnyt sen 60 poliitikon muodostamaa ryhmää paremmin.
Mielestäni 60 poliitikon ryhmä työskentelee yleissopimuksen parissa, koska velvollisuutemme on etsiä puutteita nykyisistä oikeuksista, etsiä heikkoja kohtia nykyisistä rakenteista ja osoittaa poliittista tahtoa korjata nämä heikot kohdat. Niinpä peruskirjan on täytettävä kaikki nykyisissä oikeuksissa olevat puutteet, ja sen on oltava Euroopan unionin toimielimiä sitova.
Kuitenkin on selvää, etteivät kaikki oikeudet ole jatkossakaan yhtäläisiä ainakaan täytäntöönpanon osalta. Tarvitaan kahdenlaisia oikeuksia. Tarvitaan luettelo niistä oikeuksista, joita puolustetaan suoraan tuomioistuinten kautta, mutta on myös oltava toinen luettelo niistä yleisluonteisista oikeuksista, jotka yhteisön toimielinten ja muiden on otettava huomioon politiikkojensa laadinnassa; jotkin tuomioistuimen kautta ja jotkin vain niin, että ne otetaan huomioon taustalla vaikuttavana arvokkaana pohjana muita päätöksiä tehtäessä. Selvää on, ja se yhdistää useimpia tässä parlamentissa perusoikeuskirjaa haluavia jäseniä, että asia on sisällytettävä perustamissopimuksiin. Jos halutaan kansalaisiin ulottuvia vaikutuksia, näiden oikeuksien on oltava mukana Euroopan unionin perustamissopimuksissa.

Hautala
Arvoisa puhemies, haluan erityisesti kiittää esittelijöitä ja perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokuntaa, että he ovat saaneet aikaan kannanoton siitä, että Euroopan unionin tulee liittyä Euroopan neuvoston ihmisoikeuksia koskevan yleissopimuksen osapuoleksi. Minä toivon, että tämä kanta säilyy huomenna täysistunnossa, koska se tulee olemaan olennaisen tärkeää, jos halutaan välttää sekaannusta useiden erilaisten perusoikeusjärjestelmien kesken.
Haluaisin ottaa esille kansalaisten poliittisten oikeuksien vahvistamisen tämän perusoikeuskirjan avulla. Näistä on toistaiseksi mielestäni puhuttu vähemmän. Jos kuitenkin tarkastelemme sitä, mitä kansalainen tänä päivänä Euroopan unionissa voi tehdä, kuinka hän voi vaikuttaa päätöksentekoon, ei hänellä ole kovin paljon mahdollisuuksia. Hän voi lähinnä osallistua vaaleihin ehdokkaana ja hän voi äänestää toisessa EU-maassa. Mutta miksi emme loisi tällä peruskirjalla joitakin uusia instituutioita ja instrumentteja, joilla kansalainen todella voi vaikuttaa? Miksi esimerkiksi emme tarttuisi ajatukseen siitä, että tietty määrä kansalaisia - sanokaamme kolmesta eri EU-maasta - voisi tehdä kansalaisaloitteen, joka sitten kanavoitaisiin Euroopan parlamentin kautta? Miksi emme näkisi tulevaisuuteen, että on yhä tärkeämpää, että kansalaiset voivat myös muilla tavoilla osallistua suoraan päätöksentekoon? Tästä mielestäni löytyisi perusoikeuskirjalle varsin luonteva ulottuvuus, josta toistaiseksi ei ole puhuttu kovin paljon.

Cossutta
Eurooppa joutui kokemaan 1900-luvulla kaksi kauheaa sotaa ja mittaamattomia murhenäytelmiä, mutta samalla olemme voineet havaita, kuinka kehitys on vastustamatta mennyt eteenpäin kansalais-, kulttuuri- ja sosiaaliasioissa. Työtätekevät joukot ovat oikeuksiensa puolesta taistelemalla saavuttaneet tuloksia ja lujittaneet niitä, ja nämä tulokset ovat demokratian kehittymisen kannalta ratkaisevan tärkeitä. Siksi on hämmästyttävää ja ikävä yllätys, että tästä asiakirjasta puuttuu täsmällinen ja selvä viittaus niihin sosiaalisiin oikeuksiin, jotka ovat tosiasiassa Euroopassa viime vuosisadalla vahvistuneen laajan demokratiaprosessin merkittävintä antia. Tarkoitan olennaisen tärkeitä oikeuksia, joita ilman demokratia ei olisi demokratiaa, eli ilman ajatuksen-, sanan-, paino- ja yhdistymisvapautta jne., joiden varaan demokratia rakentuu, mutta näiden perusoikeuksien avulla ja niiden ansiosta on myös päästävä siihen, että sekä vapaus ja että oikeudenmukaisuus otetaan täysimääräisesti huomioon painokkaan ja olennaisuuksiin keskittyvän sisällön avulla. Täsmällinen ja kiistämätön viittaus oikeuteen tehdä työtä ei saa missään nimessä jäädä puuttumaan tällaisesta asiakirjasta. Se ei voi puuttua, eikä se saa puuttua. Tietenkin sosiaaliset oikeudet mainitaan esityksessä, mutta ne on ilmaistava selvästi, niitä on täsmennettävä ja ne on konkretisoitava: tämä koskee oikeutta työhön, terveyteen, koulutukseen, kotiin, eläkkeeseen, eli oikeutta elämään, sillä jokaisen on voitava elää elämänsä yhtäläisten oikeuksien pohjalta niiden vapauden ja tasa-arvon periaatteiden mukaisesti, jotka ovat elähdyttäneet meidän vuosisataista historiaamme. Tästä syystä pyydän, että Euroopan parlamentti hyväksyisi kollegani Kaufmannin ja minun tämän asian puolesta esittämämme pari selkeää tarkistusta.

Ribeiro e Castro
- (PT) Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, ainoa todellinen perusasia tässä unionin perusoikeuskirjassa on se, että näennäisen anteliaan kuoren alla siinä pyritään nostamaan perustamissopimukset niin sanotusti perustuslakien asemaan tai jopa suoraan Euroopan valtion yleiseurooppalaiseksi perustuslaiksi. Ja siksi me vastustamme sitä.
Kyse ei ole peruskirjan sisällöstä. Olemme kotoisin maasta, jonka perustuslaissa luetellaan maailmaan laajimpiin kuuluvat perusoikeudet. Ja kuulumme puolueeseen, jota on testattu taistelussa demokratian puolesta ja jossa ihmisoikeuksien tinkimätöntä puolustamista on aina pidetty yhtenä tärkeimmistä asioista. Mutta vastustamme peruskirjaa, koska mielestämme se on eräänlainen federaatio-ajatuksen Troijan puuhevonen, johon kätkeytyy ennen kaikkea muita raskaita poliittisia ja oikeudellisia seuraamuksia jäsenvaltioille ja Euroopan kansoille. Mielestämme tällä hetkellä ei ole oikein eikä ennen kaikkea tarkoituksenmukaista horjuttaa tai rikkoa perustamissopimusten tasapainoa. Aika ja haasteet ovat päinvastoin sellaisia, että meistä on tärkeämpää kuin koskaan puolustaa perustamissopimuksia ja jatkaa kulkua juuri niillä turvallisilla poluilla, jotka meidät tänne asti saatelleet perustajat ovat raivanneet. Euroopan unionissa ei tarvita perusoikeuskirjaa mitä yksinkertaisimman syyn takia: perusoikeudet eivät ole Euroopan unionille mikään ongelma. Eurooppa, josta me olemme osa, on jopa suureksi osaksi perusoikeuskulttuurin kehto. Koska ongelmaa ei ole, peruskirja ei ole ratkaisu. Ja koska se ei ole ratkaisu, se on siis ongelma. Sitä se on ilmiselvästi, sillä se jakaa meidät kahtia asiassa, josta meidän pitäisi olla yksimielisiä ja myös, koska se aiheuttaisi Euroopan neuvoston ja Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen muodostamissa testatuissa ja vakiintuneissa institutionaalisissa puitteissa päällekkäisyyttä ja mahdollisesti hankalan konfliktin Euroopan yleissopimuksen kanssa. Peruskirja on miinusmerkkinen, ei plusmerkkinen.
Oikea paikka ihmisoikeuksien lujittamiseen on kunkin jäsenvaltion perustuslakia säätävä oikeusistuin. Ja oikea paikka toimia yhdessä kansainvälisissä oikeusasioissa ja edistää kestävästi ihmisoikeuksia kansainvälisellä tasolla ovat valtioiden mahdollisimman laajalla maantieteellisellä alueella ratifioimat sopimukset ja yleissopimukset. Tämä tarkoittaa siis ihmisoikeuksien yleismaailmallista julistusta ja Euroopassa Euroopan yleissopimusta.
Meidän on työskenneltävä juuri näissä laajennetuissa kansainvälisissä puitteissa, jotta todella voisimme kansainvälisesti tehostaa valtioiden jo myöntämien oikeuksien antamaa suojaa, emmekä joutuisi tarpomaan polulla, jota kaventaa sen perusoikeuskulttuurin pääpiirteestä, yleismaailmallisuudesta, poikkeava suunta.
Jos Euroopan unioni haluaa todellakin ottaa vertauskuvallisen askeleen tässä asiassa, oikea tie on toinen: sopimuksen Euroopan unionista 6 artiklan kansainvälisten viitetekstien joukkoon on otettava mukaan kaikki 15 jäsenvaltiossa tätä nykyä jo ratifioidut ihmisoikeuksia koskevat sopimukset ja yleissopimukset ja kirjattava ne siten yhteisön säännöstöön. Tämä olisi todella askel eteenpäin. Tämä peruskirja on väärä vastaus kysymykseen, jota ei ole esitetty ja siksi siis lisäongelma, jota emme omasta puolestamme halua.

Sacrédeus
Arvoisa puhemies, " Euroopan kansojen välisen liiton luominen ja unionin ylläpitäminen ja kehittäminen vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvana alueena perustuu ainutlaatuisen, yhtäläisen ja loukkaamattoman ihmisarvon yleiseen ja rajoittamattomaan kunnioittamiseen" . Näin sanotaan käsiteltävänä olevan päätöslauselman B kohdassa.
Pidän suurena edistyksenä sitä, että Euroopan parlamentti on täsmentänyt ihmisnäkemystä ja määritellyt sen sellaiseksi, jolla on vankat juuret Euroopan historiassa, kulttuurissa, kansan keskuudessa ja hengellisissä perinteissä. Olen sen vuoksi iloinen siitä, että ehdotukseni ainutlaatuisesta, yhtäläisestä ja loukkaamattomasta ihmisarvosta sai tukea perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokunnassa. Yhteisen ihmisnäkemyksen on nimittäin oltava se lähtökohta, jonka avulla voimme perustella EU:n hellittämättömän, maailmanlaajuisen kuolemanrangaistuksen vastaisen taistelun, elämän puolesta käytävän taistelun ja kiduttamisen, naiskaupan sekä seksuaalisen väärinkäytön vastaisen taistelun. Kansalaisina meillä on kansalaisvapauksia ja -oikeuksia, mutta meillä on myös velvollisuuksia. Pidän sen vuoksi myönteisenä, että laatimaani E kohtaan on lisätty velvollisuudet.
Haluan muistuttaa myös PPE-DE-ryhmän laatimista tarkistuksista, nimittäin tarkistuksista 24 ja 25, joista äänestetään huomenna.
Lopuksi haluan tuoda esiin sen, että Euroopan parlamentin naisten oikeuksien ja tasa-arvoasioiden valiokunta ilmoitti marraskuussa 1999 antamassaan lausunnossa, että perheellä ei ole mitään erityisoikeuksia vaan että olemassa on vain henkilökohtaiset oikeudet. Tämä lausunto on täysin ristiriidassa perheen oikeuksia käsittelevien YK:n ja Euroopan neuvoston laatimien ihmisoikeuksia koskevien peruskirjojen kanssa.

Martin, Hans-Peter
Arvoisa puhemies, asioiden edetessä hyvin kankeasti Euroopan parlamentissa ei ilmene useinkaan tilaisuutta olla kerrankin yksinkertaisesti iloinen. Tänään on kuitenkin siihen tilaisuus, kun on kyse kollegoiden Duff ja Voggenhuber mietinnöstä. Haluaisin korostaa tässä yhteydessä ennen kaikkea mietinnön esittelijöiden järkähtämättömyyttä, jolla he ovat seuranneet tavoitettaan. Myös täällä parlamentissa on havaittavissa liian usein, että neuvoston ja komission ylivoima ja määräykset toteutuvat kaikista sanallisista vakuutteluista huolimatta, ja kansallisten puolueiden ja hallitusten edut tunkevat läpi liian usein myös täällä parlamentissa. Duff ja Voggenhuber ymmärtävät itsensä sitä vastoin aidoiksi eurooppalaisiksi parlamentaarikoiksi, jotka ajavat yhteiseurooppalaisia etuja. Me voimme siten hyväksyä huomenna mietinnön, jonka kantavana voimana on se perusajatus, että Euroopan unionin perusoikeuksien toimeenpanijana on oltava tietysti Euroopan parlamentti eikä hallitukset, ja voimme saavuttaa menestystä vain sellaisella käsityksellä omasta roolistamme.
Jos Euroopan kansalaiset voivat olla koskaan tyytyväisiä tähän perusoikeuskirjaan, niin vain kahdella ehdolla: peruskirjan on ensinnäkin sisällettävä jotakin olennaista ja toiseksi sen on oltava oikeudellisesti sitova. Ällistyneenä ja pettyneenä joudumme kuitenkin seuraamaan erityisesti tätä tarkoitusta varten perustettua valmistelukuntaa, jonne on kerääntynyt tosin paljon toimivaltaa, mutta niin vähän rohkeutta. Niinpä käsiteltävänä oleva mietintö voidaan kuitenkin ymmärtää myös kehotuksena kokoukselle: uskaltakaa sentään tehdä vihdoin jotain! Uskaltakaa sisällyttää peruskirjaan innovaatioita, myös ja erityisesti informaatio- ja bioteknologian alalla, mutta myös naisten ja miesten yhtäläisten mahdollisuuksien tai ympäristönsuojelun kohdalla! Uskaltakaa myös ottaa kansalaisyhteiskunta todella mukaan perusoikeuskirjan laatimiseen sen sijasta, että vain puhutte siitä lasisessa parlamenttipalatsissa, ja uskaltakaa sisällyttää perusoikeuskirjaan esimerkiksi Kansainvälisen työjärjestön yhteydessä sovitut kansainvälisen työoikeuden normit!
Perusoikeuskirja olisi juuri se väline, joka muovaa Euroopan sielua ja voisi vahvistaa yhteistä eurooppalaista identiteettiä. Miksi EU:n hallitukset toimivat niin ripeästi vain edistäessään taloudellisia uudistuksia, ja niin epäröivästi, kun on kyse poliittisista oikeuksista? Eivätkö ne sitten huomaa, että tämä Eurooppa murenee, jos edistämme vain yksipuolisesti taloutta, mutta emme poliittisia perusoikeuksia? Tietoisesti itävaltalaisena haluaisin siksi huutaa hallituksille: herätkää ja antakaa perusoikeuksille mahdollisuus omien etujenne nimissä! Tässä mielessä toivon käsiteltävänä olevalle mietinnölle ylivoimaista enemmistöä huomenna täällä täysistunnossa.

Alavanos
Haluan sanoa, että perusoikeuskirja on tervetullut ja tarpeellinen, ja että riittää, että selvitämme nämä kolme edessä olevaa ansaa.
Ensimmäinen ansa on se, että tästä tulee pr-teksti - ja Euroopan unionissa olemme nähneet monia sellaisia, esimerkiksi työllisyyden alalla -, eikä sillä ole oikeudellista ulottuvuutta, sitovuutta, eikä kansalaisella ole mahdollisuutta vaatia oikeuksiensa täytäntöönpanoa tuomioistuimissa.
Toinen vaara on se, että siitä tulee veruke sille, että Euroopan unioni ei edelleenkään sitoudu kansainvälisten elinten peruspäätöksiin ja -säännöksiin, joita ovat esimerkiksi Euroopan ihmisoikeussopimus tai ILOn eri päätökset.
Kolmas vaara on, että laaditaan yleinen perusoikeuskirja, joka on karkea keskiarvo ja joka lopulta heikentää edistettäviä ihmisoikeuksia, joita eri maissa on jo saavutettu. Esimerkiksi yhdessä maassa lapsilla on oikeus ilmaiseen koulutukseen ja yleismaininta oikeudesta koulutukseen Euroopan unionin peruskirjassa voi olla ensimmäinen askel, joka heikentää tätä oikeutta.
Jos näistä kolmesta ansasta selvitään, jos tässä peruskirjassa suhtaudutaan vakavasti sosiaalisiin oikeuksiin, jos se on avoin Internetin, uusien tekniikoiden ym. asettamia vaatimuksia kohtaan ja jos se pätee kaikkien Euroopan asukkaiden kohdalla, silloin sillä voi olla myönteinen vaikutus.

Schleicher
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, perusoikeuksilla, kansalaisilla, vapaudella ja ihmisoikeuksilla on Euroopassa pitkä perinne. Nykyaikaisten perusoikeuksien pohjana ovat englantilainen Magna Carta -vapausasiakirja vuodelta 1215, Petition of Rights , oikeuksien anomus, vuodelta 1628, Habeas Corpus -asiakirjat vuodelta 1679, Bill of Rights vuodelta 1689 ja lopulta Ranskan suuren vallankumouksen ihmisoikeuksien julistus. Perusoikeuksien konstitutionaalinen takaaminen yleistyi menneiden 200 vuoden aikana erityisesti näiden klassisten perusoikeuksia käsittelevien asiakirjojen vaikutuksesta.
2000-luvun Euroopan on nyt koottava yhteen jäsenvaltioiden nykyiset perusoikeudet ja Euroopalle tärkeät perusoikeuksien osat. Perusoikeudet, kuten uskonnon-, kokoontumis- ja yhdistymisvapaus, ovat loukkaamattomia ja luovuttamattomia oikeuksia, jotka suojelevat kansalaista valtion väliintulolta. Euroopan osalta perusoikeuskirjan on määrä suojella Euroopan unionin kansalaisia siltä, että eurooppalaiset toimielimet kajoavat ja puuttuvat kansalaisten perusoikeuksiin.
Ryhmämme toivoo lisäksi, että kirjoitettu eurooppalaisten perusoikeuksien luettelo antaa eurooppalaiselle yhdentymisarvolle vahvemman oikeudellisen ja eettisen perustan sekä voi edistää yhteisön suurempaa avoimuutta kansalaista kohtaan ja kansalaisen mahdollisuuksia ymmärtää yhteisön toimintaa. Aivan erityisen tärkeää meidän ryhmällemme on se, että eurooppalainen perusoikeuskirja ei saa millään tavalla korvata tai loukata jäsenvaltioiden ihmisoikeuksia koskevaa lainsäädäntöä.
Kiivasta keskustelua käytiin vaatimuksesta, jonka mukaan Euroopan unionin pitäisi liittyä Euroopan neuvoston vuonna 1950 tekemän ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamista koskevan yleissopimuksen sopimuspuoleksi. Euroopan neuvoston yleissopimus on nyt 50-vuotias. Meidän ryhmämme vastustaa unionin liittymistä yleissopimuksen sopimuspuoleksi ensinnäkin siksi, että sopimus on ristiriidassa nykyisten eurooppalaisten sopimusten kanssa, mutta ennen kaikkea myös siksi, että me tarvitsemme Euroopan unionia varten oman perusoikeuksia koskevan luettelon, joka heijastaa nykyistä vakaumuksen tilaa. Tämä merkitsee kuitenkin samalla sitä, että meidän on käsiteltävä pelkästään klassisia perusoikeuksia ja vältettävä peruskirjan laajentamista koskemaan myös sosiaalisia ja taloudellisia perusoikeuksia, joita ei voida panna toimeen Euroopan tasolla.
Kiitän mietinnön esittelijöitä heidän mittavasta työstään ja toivon, että Euroopan parlamentin pohdinnat löytävät tiensä Euroopan unionin perusoikeuskirjan valmistelukunnan neuvotteluihin.

Rack
Arvoisa puhemies, mietinnön esittelijät Duff ja Voggenhuber sekä myös perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokunta ovat tehneet hyvää työtä. Itse mietintö on hyvä, koska siinä välitetään keskeinen sanoma, mutta ei mennä niin pitkälle, että Euroopan unionin perusoikeuskirjan valmistelukunnan työ tehtäisiin jo etukäteen. Vaalin siksi toivetta, että tämä mietintö hyväksytään huomisessa täysistunnossa siinä muodossa, jossa olemme sen laatineet perusoikeuksia käsittelevässä valiokunnassa. Toivoisin kuitenkin tarkistusta yhteen kohtaan. Olen esittänyt tästä kohdasta myös tarkistusehdotuksen ryhmäni nimissä. Se koskee tänään useaan otteeseen käsiteltyä aihetta eli Euroopan unionin liittymistä Euroopan ihmisoikeusyleissopimuksen sopimuspuoleksi. Tämä unionin liittyminen Euroopan ihmisoikeusyleissopimuksen sopimuspuoleksi oli aiemmin tärkeä tavoite. Se oli tärkeä ja oikea tavoite aiemmin niin kauan kuin tarkoitus ei ollut luoda omaa itsenäistä perusoikeuksia käsittelevää luetteloa Euroopan unionin tasolla. Näin ollen se oli toiseksi parhaana ratkaisuna erittäin paljon tyhjää parempi.
Yleissopimus ei ole kuitenkaan se tie, jota me haluamme ja meidän pitäisi kulkea Euroopan tulevaisuudessa. Kaikella kunnioituksella ihmisoikeusyleissopimusta kohtaan - me tarvitsemme enemmän! Me tarvitsemme oman perusoikeuskirjan, joka sisältää meidän vastauksemme oman aikamme kysymyksiin. Meidän vastauksemme on klassis-liberaalisten oikeuksien, asianmukaisen taloudellisten oikeuksien muodostaman kokonaisuuden sekä Euroopan unionin kansalaisten sosiaalista perusvälineistöä ja sosiaalisia oikeuksia koskevien kysymysten hyvien ratkaisujen välinen tasapainoinen suhde. Euroopan ihmisoikeusyleissopimus ei täytä tätä tehtävää. Se ei voi täyttää sitä, koska se syntyi 1950-luvulla täysin erilaisissa poliittisissa ja sosiaalisissa oloissa. Näin ollen meidän kaikkien on aika vaatia omaa perusoikeuskirjaa koskevaa rakentavaa työtä. Euroopan unionin perusoikeuskirjan valmistelukuntaa, näitä 62 poliitikkoa, joista jäsen David Martin puhui, vaaditaan hoitamaan tämä työ. Tukekaamme heitä tässä työssä!

Inglewood
Arvoisa puhemies, ihmisoikeuskirjan laillinen tavoite on suojella kansalaisten perusteltuja oikeuksia, odotuksia ja pyrkimyksiä hallitusten, liike-elämän ja toisten kansalaisten pakkotoimilta; ja on tietenkin oikein, että ihmisiä suojataan täten unionin toimielimiltä ja niiden toimilta. Kuitenkin on jo sanottu, että tärkein asia ei ole perusoikeuskirjan olemassaolo vaan kansalaisten asianmukainen suojelu, ja ne keinot, joiden avulla kansalainen nykyään saa tällaisen suojan, vaihtelevat eri jäsenvaltiossa. Yhteisön normaalin lainsäädännöllisen prosessin näkökulmasta olen hieman yllättynyt, ettei katsottu tarpeelliseksi pyrkiä tähän kunkin jäsenvaltion olemassa olevien laillisten ja hallinnollisten mekanismien kautta.
Toisin sanoen tätä politiikkaa olisi toteutettava direktiivin eikä asetuksen pohjalta. Olin esimerkiksi äskettäin puheissa joidenkuiden varsin kokeneiden pääraatimiesten kanssa Saksassa, ja heille oli selvää heidän maansa historian ja perinteiden pohjalta, että nämä asiat olisi sisällytettävä oikeudelliseen peruskirjaan. Kuitenkin kotimaassani perinteet ovat varsin erilaiset, minkä pääministerimme tekikin selväksi, eikä Yhdistyneessä kuningaskunnassa ole tapana suojata kansalaisten oikeuksia tällä tavalla. Me toimimme eri tavalla emmekä yhtään tehottomammin. Mielestäni on varsin merkityksellistä, että nykyinen Yhdistyneen kuningaskunnan sosialistinen hallitus on sitoutunut siihen, että peruskirjasta ei tule oikeudellista eikä sitä uloteta koskemaan niitä oikeuksia, jotka eivät sisälly nykyisiin perustamissopimuksiin.
Arvoisa puhemies, niiden maiden kannalta, joilla on pitkät perinteet suoraan, oikeudellisesti velvoittavista peruskirjoista, ehdotetun kaltainen kehitys ei merkitse dramaattista muutosta. Kuitenkin niille, joilla näitä perinteitä ei ole, kyse on varsin radikaalista askeleesta; aionkin samalla seurata varsin tarkasti Yhdistyneen kuningaskunnan suhtautumista, eli sitä, mitä siellä asiasta sanotaan ja mitä asiassa tehdään.

Korhola
Arvoisa puhemies, joistakin perusoikeuskirjan ympärillä käydyistä keskusteluista on syntynyt vaikutelma, että sanasta perhe on tulossa poliittisesti epäkorrekti käsite Euroopan unionissa. Niin ahkerasti jotkut ryhmät ovat siivoamassa tätä sanaa pois. YK:n ihmisoikeuksien yleismaailmallisessa julistuksessa, yleissopimuksessa lasten oikeuksista, Euroopan neuvoston sosiaalisten oikeuksien asiakirjassa ja Euroopan parlamentin päätöslauselmassa julistuksesta perusoikeuksista ja vapauksista on päädytty selkeisiin muotoiluihin, joissa todetaan erityinen tarve suojella perhettä. Valitettavasti kaikki eivät näe asiaa tällä tavoin, vaan naisten ja perheiden oikeuksien välillä nähdään mielestäni tarpeeton ristiriita, joka pyritään sovittamaan hylkäämällä perheet sen sijaan, että etsittäisiin radikaalisti uudenlaista ja tasa-arvoista eurooppalaista perhepolitiikkaa. Näin menetellen perhearvot ovat joutumassa yhteiskunnassa vääriin tai ainakin yksipuolisiin käsiin. Uusoikeisto on omimassa ne ja kiipeilee niiden avulla moraalisen omahyväisyyden ylängöillä. Siksi teema kyllästyttää monia. Katson kuitenkin, että Euroopan parlamentilta olisi suuri virhe hyväksyä tämä kehitys. Perheet liittyvät kiinteästi eurooppalaiseen yhteiskuntakäsitykseen.
Monien muiden tavoin kristillisdemokraatit haluavat yhteiskuntaa, jossa sekä vapaus että vastuu kohtaavat. Minä näen, että se on perheiden yhteiskunta, sillä yhteisvastuun ja solidaarisuuden oppiminen on vaikeaa, jos sitä ei opi pienessä lähiyhteisössä. Yhteiskunta voi olla oikeudenmukainen, mutta se ei voi koskaan rakastaa. Siihen sen syli on liian kylmä ja käsi liian lyhyt. Silti juuri tämä rakkaus on terveen yksilökehityksen ehto. Eikä Euroopalle ole mitään hyötyä edistyksellisistä perusoikeuksista, jos yhteiskunnan jäsenet eivät halua niitä kunnioittaa. Siihen sosiaalistuminen tapahtuu yhä edelleen perheissä.
Ei siis ole kansojen Eurooppaa ilman perheiden Eurooppaa. Perheet tarvitsevat tunnustusta, rohkaisua ja toimintavapautta tehtävässään sekä turvaa yhteiskunnan mielivallalta aivan samoin kuin yksilöt. Tältä osin muualla säädetyt perheitä koskevat oikeudet ja suoja on toistettava Euroopan unionin perusoikeuskirjassa.

Scallon
On selvää, että ihmisten, varsinkin niiden ihmisten keskuudessa, jotka valitsivat minut, on suuri pelko siitä, että tämä perusoikeuskirja polkee alleen kansalliset perustuslait varsinkin perusinstituutioita, kuten perhettä, avioliittoa sekä syntyneen ja syntymättömän elämän suojelua koskevan tuen ja suojelun osalta. On hyvä muistaa, että Euroopassa on ollut kautta historian yhtenevä kanta perheen ja avioliiton tukemisen ja suojelun tärkeydestä. Tätä on vaalittu kaikkien jäsenvaltioiden perustuslaeissa sekä niiden valtioiden perustuslaeissa, jotka liittyvät Euroopan unioniin sen laajentuessa. Voin esitellä teille kommunismin jälkeistä aikaa elävien Itä-Euroopan valtioiden perustuslait, joissa turvataan perhe ja avioliitto.
Suhtaudun myönteisesti siihen, että perusoikeuskirjassa viitataan perhe-elämään. 9 artiklan ensimmäisessä osassa todetaan, että jokaisella on oltava oikeus perheen perustamiseen. Sen innoittajana sanotaan olevan Euroopan ihmisoikeusyleissopimuksen 12 artikla, jossa sanotaan, että "avioliittoiässä olevilla miehillä ja naisilla on oikeus mennä avioliittoon ja perustaa perhe tämän oikeuden käyttöä säätelevien kansallisten lakien mukaisesti". Yhteiskunta ei tunnusta avioliiton asemaa moraaliselta pohjalta vaan rationaaliselta pohjalta, eli sen merkityksen vuoksi, joka avioliitolla on yhteiskunnan sosiaalisen ja taloudellisen vakauden sekä tulevien sukupolvien kasvatustehtävän kannalta.
Parhaiden käytäntöjen mukaisesti ja vaikka perheen määrittely on yhä vaikeampaa ja vaikka tarvitsemmekin paljon herkkyyttä ja myötäelämisen kykyä tällä alalla emme saisi luopua perinteisestä perheyksiköstä sellaisena mallina, johon kannattaa pyrkiä, vaan meidän olisi pikemminkin puolustettava sitä.
9 artiklan 3 kohdassa todetaan, että unionin on varmistettava lasten suojelu. Sen pohjalta voisimme lisätä jatkoksi Yhdistyneiden Kansakuntien yleissopimuksen lasten oikeuksista. Kannatan tätä, mutta olisin vahvasti sitä mieltä, että meidän olisi sisällytettävä 3 kohdan sanamuotoon, että ensiksikin ja ennen kaikkea unioni aikoo tukea perhettä lasten ensisijaisena ja luonnollisena kasvattajana ja suojelijana, mikä sen velvollisuutena onkin. Unionin olisi oltava johtavassa roolissa vasta, kun perhe ei pysty suoriutumaan velvollisuudestaan. Kuten yleissopimuksessa sanotaan, perheelle olisi annettava sen tarvitsema suojelu ja tuki yhteiskunnan perusyksikkönä ja sen jäsenten, varsinkin lasten kasvun ja hyvinvoinnin kannalta tärkeänä luonnollisena ympäristönä, jotta se pystyy suoriutumaan täysin yhteisössä sille kuuluvasta vastuusta.

Seixas da Costa
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, Euroopan unionin puhemiehistö on sitä mieltä, että perusoikeuskirjan laatiminen on mitä tärkein askel poliittisen unionin tulevaa kehitystä palvelevan arvoyhteisön luomisessa. Monet kysyvät, mihin pisteeseen asti meidän on mahdollista vakiinnuttaa noihin samoihin arvoihin ja periaatteisiin pohjautuva malli, joka takaisi unionin kaikille kansalaisille heidän samaan kansalaisyhteisöön kuulumistaan vahvistavat oikeudet. Jo tänään täällä on kysytty, minkä takia haluamme olla yhdessä ja unohtaa suuret eromme sekä vahvistaa meidät kaikki yhdistävän asiakirjan. Tämä onkin eurooppalaisen identiteetin suuri kysymys, joka on keskeinen syy siihen, että olemme, myöskin yhdessä, tässä suuressa talossa, jonka Euroopan unioni muodostaa.
Vuosikymmenten myötä ja käytyämme läpi useita kriisejä ja traumoja määrittelimme vähitellen haluavamme elää maailmassa, jonka arvoja ovat vapaus, demokratia ja oikeusvaltion kunnioittaminen. Vuosien kuluessa muunlaisessa Euroopassa eläville on osoitettu, kuinka ylivoimainen on tämä vapauksiin perustuva malli, johon elämämme pohjautui joissakin Euroopan maissa ja joka sitä paitsi perustuu mantereella vallinneeseen suvaitsevaisuuden ilmapiiriin, joka vielä nykyäänkin on sellaisenaan osa eurooppalaista hanketta. Noiden ajatusmallien voitto ja joitakin eurooppalaisia yhteiskuntia leimanneen totalitaarisen aikakauden loppu synnytti uuden tilanteen, johon meidän on vastattava. Mielestämme kyse on paitsi vastuusta myös johdonmukaisuudesta.
Euroopan unionin laajentuminen muihin maihin, mikä on eettisesti ja strategisesti ajatellen välttämätön pakko mantereen vakauden ja rauhan kannalta, tuo keskuuteemme hyvin erilaisia poliittisia kulttuureita ja monissa tapauksissa nuoria ja melkoisen vakiintumattomia rakenteita ja instituutioita. Niin näille valtioille kuin niillekin niistä valtioista, joissa taistellaan nyky-yhteiskunnan rakenteiden kannalta keskeisten periaatteiden puolesta, on tärkeää, että nämä periaatteet sisällytetään yhteisön säännöstöön, jota ne noudattavat liittymisensä jälkeen. Älköön kuitenkaan ajateltako, että tämä ajatus peruskirjasta tai periaatteiden joukosta on vain eräänlainen suojamekanismi uusia jäseniä vastaan, eräänlainen vahvistuskeino ulkopuolisia vastaan.
Äskettäiset tapahtumat todistavat että se, mitä me pidämme vakaana ja pysyvänä omissa maissamme, 15 maan unionissamme, voi tietyissä oloissa paljastua paljon olemattomammaksi kuin olisi toivottavaa, kun on ratkaistava ongelmia, jotka niin usein ovat yksinkertaisia, mutta toisinaan taas repivät vanhoja haavoja auki.
Perusoikeuskirja ei kuitenkaan korvaa sitä perustuslaillista suojaa, joka jokaisella meistä on omassa maassaan. Tämä järjestelmällisesti perusoikeuskirjaa vastaan käytetty myytti on murrettava, jotteivät ne toissijaisuuden periaatteen suojiin pakenevat, jotka eivät halua kantaa vastuutaan Euroopan kansalaisina, käyttäisi sitä verukkeenaan. Kyse on sitä vastoin arvonlisäyksestä, eräänlaisesta eurooppalaisesta lisäturvasta, joka toimii uudenlaisen kansalaisuuden välineenä. Arvoisa puhemies, meidän on onnistuttava ratkaisemaan täällä muutamia ongelmia, joihin yleissopimuksesta käytävässä keskustelussa on alettu törmätä mitä luulen tulevaisuudessa tapahtuvan yhä useammin, ja haluaisin painottaa, että esitän huomioni neuvoston nimissä, en välttämättä oman maani, jonka näkemysten tästä asiasta voisin sanoa olevan melkoisen kunnianhimoisia.
Ensimmäinen kysymys koskee tuomiovaltaa: on varmistettava se, että molemmat merkitykselliset tuomioistuimet, jotka voivat tässä hankkeessa joutua keskenään toimivaltaristiriitaan, ovat keskenään täysin yhteensopivia. Kyse on todellisesta ongelmasta, josta meidän kaikkien on syytä olla tietoisia. Emme voi ottaa sitä riskiä, että tämän peruskirjan laatimisesta syntyisi uusi epävarmuustekijöitä sisältävä oikeudellinen alue. Olemme ottamassa tehtäväksemme kansalaistemme oikeuksien tekemisen läpinäkyvämmiksi, ei heidän kietomistaan oikeudellisten ristiriitaisuuksien verkkoon, joka voisi lisätä hämmennystä. Tämä kysymys johtaa meidät ongelmaan, joka on noussut Amsterdamin jälkeen jälleen kerran esiin, eli unionin liittämiseen osaksi Euroopan ihmisoikeuksia koskevaa yleissopimusta.
Toinen kysymys koskee sitä, miten määritellään ne ihmiset, joita peruskirja koskee: puhummeko niistä, joilla on jokin unionin kansalaisuuksista vai niistä, jotka oleskelevat unionin alueella? Tämä on erittäin keskeinen kysymys. Ja meidän on hyväksyttävä vastauksemme kaikki seuraukset sitä suuremmalla syyllä, kun joukossamme on monia, joiden mielestä peruskirjan varsinaisena kohteena ovat jopa pelkästään toimielimet.
Kolmas ja elintärkeä kysymys liittyy oikeuksien laatuun: kuinka pitkälle haluamme mennä? Riittävätkö meille perusperiaatteet, eräänlainen Euroopassa oikeina pidettävien periaatteiden yhteinen nimittäjä, vai olemmeko kunnianhimoisempia ja otamme mukaan Euroopan unionin nykypäivään liittyviä moderneja ulottuvuuksia? Kansalaistemme haluna ei vaikuta olevan ainoastaan taloudellisten ja yhteiskunnallisten oikeuksien, vaan myös uudenlaisten, nykyaikaisen kansalaisuuden elementteinä esitettyjen oikeuksien vahvistaminen unionissa. Kuinka pitkälle unioni on valmis menemään?
Lopuksi neljäs kysymys, joka on ehkä se kaikkein tärkein: käymme keskustelua, jossa jotkut puolustavat näkyvästi pelkästään julistavaa tekstiä, eräänlaista poliittista viittaa. Mutta eikö ole niin, että ilmaan minkäänlaista pakottavaa elementtiä perusoikeuskirja jää vain pelkäksi periaatteiden määrittelyksi, jolla ei ole mitään merkitystä? Eikö ole niin, että mikäli me laadimme perusoikeuskirjasta yksinomaan julistavan, me yritämme puhtaasti ja yksinkertaisesti pelastaa kasvomme tässä kysymyksessä, joka saisi ehkäpä poliittisesti korrektin, mutta unionin nykyistä olemusta hyödyttämättömän vastauksen?
Arvoisa puhemies, hyvät jäsenet, on olemassa vielä yksi uusi realiteetti, jota emme voi jättää huomiotta ja joka tämän puheenjohtajavaltion mielestä osoittaa selvästi, että meidän on työskenneltävä tosissamme perusoikeuskirjan laatimiseksi: tarkoitan sitä, että Amsterdamin sopimuksen puitteissa käynnistimme kunnianhimoisen hankkeen laajan eurooppalaisen vapauteen, oikeuteen ja turvallisuuteen perustuvan alueen luomiseksi. Euroopan komissio ja jäsenvaltiot päättivät Tampereen ylimääräisessä Eurooppa-neuvostossa käynnistää sisäisen turvallisuuden rakenteiden vahvistusprosessin kansalaistemme jokapäiväisen elämän vakauttamiseksi ja taistella tehokkaasti järjestäytynyttä rikollisuutta, huumausaineiden salakuljetusta ja muuta sisäistä turvallisuutta uhkaavaa toimintaa vastaan. Nyt on niin, että tuon eurooppalaisen pyrkimyksen kannalta on keskeistä, että koko toiminta, jota sen puitteissa tulevaisuudessa harjoitetaan, pohjautuu selkeisiin periaatteisiin, jotka voivat suojata kansalaisia tuomioistuinvallan välityksellä. Tämä oli syynä myös siihen, että silloin kun Kölnin Eurooppa-neuvostossa hyväksyttiin ajatus perusoikeuskirjan laatimisesta, mielipiteemme, jonka myös toimme julki, oli se, että peruskirjalla tulisi olemaan unionin tulevaisuuden kannalta keskeinen ja olennainen rooli. Mikäli periaatteita ei vahvisteta tuolla tavoin, mikäli unioni ei lujita itseään tuollaisen eettisen pilarin avulla, joka tekee siitä uskottavan kansalaistensa silmissä ja joka voi sitä paitsi toimia myös ulkopoliittisten suhteiden mallina ja viitekehyksenä, vaarana on se, että poliittinen keplottelu voimistuu ja arvomaailmamme heikkenee.
Haluaisin tähän asiaan viitaten puhua hallitustenvälisestä konferenssista. On selvää, että hallitustenvälisessä konferenssissa perusoikeuskirjan laatiminen on keskeinen kysymys itse konferenssin uskottavuuden kannalta. Puheenjohtajavaltio Portugali on alusta asti ollut selkeästi sitä mieltä, että oli tärkeää varmistaa, ettei konferenssin asialista jäisi ainoastaan eräänlaiseksi laajentuneen unionin vallanjaosta käytäväksi keskusteluksi. Perusoikeuskirja on tässä yhteydessä, ja tätä mieltä olemme puheenjohtajakauden loppuun asti, tämän konferenssin tuloksen tasapainoisuuden kannalta keskeinen osa-alue, joskin siinä on käsiteltävä myös muita näkökohtia, erityisesti puolustusta ja turvallisuutta. Arvoisa puhemies, hyvät jäsenet, kaikkien näiden syiden takia neuvosto seuraa kiinnostuneena (ja kiinnittää siihen jatkuvasti suurta huomiota), millaisen perusoikeuskirjaa koskevan päätöslauselman tämä parlamentti hyväksyy.

Vitorino
. (PT) Arvoisa puhemies, hyvät jäsenet, komissio haluaisi aloittaa esittämällä parlamentin jäsen Duffille ja Voggenhuberille runsaat onnittelut heidän esittelemästään erinomaisesta työstä ja siitä, että tässä mietinnössä, josta keskustelemme tänään, korostetaan erästä väistämätöntä seikkaa: perusoikeuskirjan laatiminen avaa, haluttiinpa sitä tai ei, uuden aikakauden yhteisen Eurooppamme rakentamisessa.
Olen vakuuttunut siitä, että tällä tavoin unioni osoittaa Euroopan kansalaisten silmissä kantavansa vastuuta tekemällä poliittisen eleen, jonka avulla pyritään vastaamaan kysymykseen koko Euroopan unionin poliittisesta ja moraalisesta oikeutuksesta tulevaisuudessa. Kunnianhimo, jota sekä parlamentin jäsenet että neuvoston puheenjohtaja ovat juuri osoittaneet, edellyttää, että ponnistamme voimamme äärimmilleen, jotta perusoikeuskirjan laatimisen valmistelut saataisiin loppuun riittävän ajoissa niiden ottamiseksi mukaan laskuihin, olipa kyse sitten hallitustenvälisestä konferenssista tai valtion- ja hallitusten päämiesten huippukokouksesta tämän vuoden lopussa.
Komissio haluaisi aloittaa korostamalla perusoikeuskirjan laativan valmisteluelimen kokoonpanon merkitystä. On nimittäin niin, että neuvoston perustamassa elimessä on ensimmäistä kertaa yhtä aikaa sekä yhteisön että kansallisten toimielinten edustajia ja niin lakiasäätävältä kuin toimeenpanevalta sektoriltakin. On varmaa, että tämä yhteisöllisen ja kansallisen tason muodostama kokoonpano (jota minä sanoisin arvostelukykyiseksi) myötävaikuttaa peruskirjahankkeen lujittamiseen yleisön silmissä samoin kuin tällä hetkellä käynnissä olevien valmisteluiden onnistumiseen.
Komissio haluaisi jälleen kerran tehdä parlamentille selväksi neljä keskeistä näkökohtaa: ensimmäinen on se, että komissio on yleisesti ottaen lähestulkoon samaa mieltä parlamentin kanssa niistä tavoitteista, jotka koskevat peruskirjan oikeudellista luonnetta ja sen sisällyttämistä perustussopimuksiin, samoin kuin siihen sisältyvien oikeuksien laajasta kirjosta. Luulen kuitenkin, että tänään käsiteltävässä mietinnössä korostetaan myös sitä, että on joitakin kysymyksiä, joita käsitellään suoraan suunnitteluelimessä, jolle perusoikeuskirjan luonnostelijat esittävät kysymyksiä, kuten esimerkiksi peruskirjaan sisältyvien oikeuksien luettelo. On kuitenkin myös muita kysymyksiä, jotka ovat suunnitteluelinten toimivallan yläpuolella ja joita käsittelevät ennen kaikkea valtion- ja hallitusten päämiehet Eurooppa-neuvostossa sekä myös hallitustenvälinen konferenssi.
Itse asiassa komission mielipide on se, että niin kuin Euroopan parlamentin esittelemän päätöslauselman 14 kohdassa sanotaan, peruskirjan oikeudellinen luonne on päätettävä Nizzan Eurooppa-neuvostossa. Mutta komission mielestä peruskirjaluonnoksen on oltava alkuna selkeälle ja tiiviille tekstille, jota unionin kansalaisten on helppo lukea, mutta samalla sen on oltava oikeudellisesti täsmällistä, jotta se olisi luonteeltaan yhdistävää ja sitovaa.
Komissio on samoin sitä mieltä, että unionin on tultava mukaan Euroopan ihmisoikeuksia koskevaan yleissopimukseen ja että tätä valintaa ei voida tehdä perusoikeuskirjan suunnitteluelimissä, vaan se on tehtävä neuvostossa silloin kuin peruskirjan oikeudellisesta luonteesta päätetään. Komissio kannatti sitä ensiksi jo vuonna 1979 ja jälleen vuonna 1990. Myös Euroopan parlamentti kannattaa laajalti ajatusta siitä, että unioni kokonaisuudessaan liitettäisiin Euroopan yleissopimukseen.
On totta, että Euroopan yhteisöjen tuomioistuin arvioi vuonna 1996, ettei yhteisö voisi tulla mukaan Euroopan ihmisoikeuksia koskevaan yleissopimukseen, mutta korostan sen tapahtuneen siksi, ettei perustamissopimuksissa ollut tuohon liittymiseen oikeuttavaa oikeussääntöä. Tällä hetkellä, kun olemme tarkistamassa perustamissopimuksia ja samaan aikaan luonnostelemassa perusoikeuskirjaa, on kuitenkin mainio hetki vastata kahteen kysymykseen laatimalla peruskirja, jolla on oikeudellista merkitystä ja tekemällä poliittinen päätös Euroopan unionin liittymisestä Euroopan ihmisoikeuksia koskevaan yleissopimukseen.
Haluaisin tehdä täällä selväksi myös toisen ajatuksen. Siinä, että unionille laaditaan perusoikeuskirja ja että se liitetään Euroopan ihmisoikeuksia koskevaan yleissopimukseen, ei ole minkäänlaista geneettistä ristiriitaa. Haluaisin päinvastoin muistuttaa jäseniä siitä, että juuri parlamentaarisessa edustajakokouksessa kolme viikkoa sitten poliittisten ryhmien laaja enemmistö äänesti puoltavansa suositusta, jossa ei ainoastaan tunnustettu Euroopan unionin aloitetta perusoikeuskirjan laatimisesta ja kannatettu sitä, vaan suhtauduttiin myönteisesti Euroopan unionin liittämiseen kokonaisuudessaan osaksi Euroopan ihmisoikeuksia koskevaa yleissopimusta.
Lisäksi: suosittelen huolellisuutta unionin perusoikeuskirjan laatimistyön suunnitteluelimien tarkkailijan, eli Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen, osuuden lukemisessa. Tuossa ihmisoikeustuomioistuimen lausunnossa tuomioistuimen edustaja ilmaisee kannattavansa sitä, että unionilla olisi käytössään perusoikeuskirja ja toiseksi sitä, että unioni tulisi mukaan Euroopan ihmisoikeuksia koskevaan yleissopimukseen. Ja Strasbourgin ja Luxemburgin oikeuskäytäntöjen mahdollisen ristiriidan osalta on hyvä muistaa, että jo nykyään yhteisöoikeudessa eli Euroopan yhteisöjen tuomioistuimessa viitataan aina Euroopan ihmisoikeuksia koskevaan yleissopimukseen ja Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen omaan oikeuskäytäntöön, joka toimii Euroopan yhteisöjen ihmisoikeustuomioistuimen perusoikeuksiin liittyvän oikeuskäytännön pohjana. Tällä tahdon sanoa, että emme puhu mistään vallankumouksesta vaan siitä, että ottaisimme viralliseksi lain kirjaimeksi sen, miten Euroopan yhteisöjen tuomioistuimissa jo nykyään käytännössä suhtaudutaan Euroopan ihmisoikeuksia koskevaan yleissopimukseen ja Strasbourgin tuomioistuimen oikeuskäytäntöön.
Arvoisa puhemies, kahdesta viimeisestä huomiosta, jotka liittyvät oikeuksien luetteloon. Niiden osalta komissio toistaa jälleen kerran suosivansa sellaista peruskirjaa, johon sisältyisi sekä yhteiskunnallisia ja poliittisia oikeuksia että Euroopan kansalaisuutta koskevia oikeuksia, oikeuksia, joiden luonnostelu perustuisi Euroopan ihmisoikeuksia koskevaan yleissopimukseen. Niiden olisi kuitenkin aina kun vain mahdollista oltava uudistavia siten, että ne ajantasaistaisivat vuoden 1950 Rooman yleissopimusta ja vastaisivat esimerkiksi tietotekniikan, bioetiikan, miesten ja naisten tasa-arvoisuuden, kaikenlaisen syrjinnän vastaisen taistelun ja erityisesti ympäristönsuojelun ihmisoikeuksille esittämiin uusiin haasteisiin.
Lopuksi sanon, että meidän mielestämme Euroopan unionin perusoikeuskirja ei pyri korvaamaan sen enempää kansallisia perustuslakeja kuin Euroopan ihmisoikeuksia koskevaa yleissopimustakaan. Sen kohteet ovat selvillä, niitä ovat unionin ja jäsenvaltioiden toimielimet niiden halutessa siirtää yhteisön oikeussäännöt vastaaviin kansallisen oikeuden sääntöihin. Ja siitä hyötyvät tahot ovat myös selvillä: Tampereella päätetyn mukaisesti unionin perusoikeuksista hyötyvät unionin jäsenvaltioiden kansalaiset sekä ne kolmansien maiden kansalaiset, jotka oleskelevat laillisesti ja pysyvästi unionin maissa, joiden valtion- ja hallitusten päämiehet ovat selkeästi sanoneet, että näiden kansalaisten oikeuksien ja velvollisuuksien tulisi olla mahdollisimman samankaltaisia kuin jäsenvaltioiden kansalaisten oikeuksien ja velvollisuuksien.
Olen vakuuttunut siitä, että tämä toimintakehyksen avulla ja komission ja Euroopan parlamentin yhteistyötä tiivistämällä saamme käyttöömme oikeudellisen välineen, joka karkottaa pelot ristiriitaisuuksista ja Euroopan supervaltiosta, mutta joka ennen kaikkea takaa perusoikeuksiin perustuvan oikeusjärjestyksen, joka on laadittu ajatellen niitä, joiden valtuutuksella kaikki me olemme täällä, eli unionin kansalaisia.

Puhemies
 Paljon kiitoksia, komission jäsen Vitorino.
Julistan keskustelun päättyneeksi.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 12.00.

Komission lisäpanos toimielinuudistusta käsittelevään HVK:hon
Puhemies
 Esityslistalla on seuraavana komission tiedonanto komission lisäpanoksesta toimielinuudistusta käsittelevään HVK:hon: määräenemmistö verotuksen ja sosiaaliturvan sisämarkkinanäkökohtien osalta.

Barnier
. (FR) Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, liityn seuraanne, vaikka komissio jatkaa töitään ja vaikka se sai hädin tuskin käsiteltyä loppuun, se on vähintä mitä voin sanoa, aiheen, jonka haluan nyt esitellä teille. Arvoisa puhemies, sanon lisäksi, että vaikka todella haluankin hoitaa tehtäväni, minun olisi, kuten aikatauluunne oli merkitty, palattava kello 17.45 komissioon esittelemään eräs toinen aihe, josta vastaan ja joka koskee Portugalille tarkoitettua yhteisön tukikehystä, ja tiedän myös, että minun on vastattava myös erääseen toiseen kysymykseen seuraavassa keskustelussa. Töidemme yhteisestä tai rinnakkaisesta järjestämisestä johtuu, etten tiedä kovin hyvin, miten voisin toimia oikein. Pyrin toimimaan oikein, ja olen iloinen, että voin selittää teille tätä aihetta, joka liittyy hallitustenvälisen konferenssin neuvotteluihin ja toimielinuudistukseen, samalla kun tiedän, että saamme aiheen käsittelyyn muita tilaisuuksia toimivaltaisissa valiokunnissa ja etenkin perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokunnassa.
Sallittehan, että esitän kiitoksen kahdelle kollegalleni, Frits Bolkesteinille ja Anna Diamantopouloulle, heidän minulle antamastaan tuesta tämän tekstin laatimisessa, josta haluan palauttaa mieliin, että ilmoitin siitä komission hyväksyttyä 26. tammikuuta virallisen lausuntonsa ja ehdotuksensa toimielinten uudistuksesta. Ilmoitin parlamentille aikomuksestamme täsmentää ja eritellä myöhemmin tämän lausunnon joitakin näkökohtia. Teimme niin muutama päivä sitten unionin tuomioistuinjärjestelmän eli tuomioistuimen tehtävän ja ensimmäisen asteen tuomioistuimen tehtävän osalta. Teemme niin tänään äärimmäisen tärkeän, arkaluonteisen ja täsmällisen aiheen osalta, joka koskee määräenemmistöpäätösten soveltamisalaa joissakin verotus- ja sosiaaliturva-asioissa. Arvoisa puhemies, pidämme siten edelleen vireillä HVK:n neuvotteluja koskevaa keskustelua, muun muassa paitsi yhden erityisesti parlamenttia kiinnostavan kysymyksen osalta, eli petosten torjunnasta vastaavan itsenäisen eurooppalaisen syyttäjän osalta, myös äärimmäisen merkittävän kysymyksen eli perussopimusten uudelleenjärjestämistä koskevan kysymyksen osalta.
Tänään täällä parlamentissa käsittelemästäni aiheesta palautan mieliin, että komission 26. tammikuuta antamassa lausunnossa oli kyseessä yksi niistä merkittävistä aloista, joiden oli mielestämme pysyttävä yksimielisyyden piirissä. Erittelimme viidenlaisia poikkeuksia hyväksymäämme yleissääntöön, jonka mukaan päätökset tehtäisiin unionissa vastedes määräenemmistöllä. Erittelimme kuitenkin institutionaalisista syistä äärimmäisten merkittävien tai arkaluonteisten aiheiden osalta viidenlaisia poikkeuksia, jotka edellyttäisivät yksimielisyyttä. Tänään käsittelemäni aihe kuuluu niiden joukkoon. Suljimme pois myös ne päätökset, jotka ovat ristiriidassa sisämarkkinoiden tavoitteiden kanssa tai jotka voivat johtaa kilpailun vääristymiin. Käsittelimme siis tänään tätä aihetta lausuntomme täydentämiseksi.
Hyvät parlamentin jäsenet, haluaisin aivan aluksi palauttaa mieliin, että muutaman hetken tai muutaman tunnin kuluttua käsiinne saamanne ehdotukset eivät sisällä toimivaltuuksien siirtoa, eivätkä ne muodosta myöskään asiasisältöä koskevaa toimintaohjelmaa. Nämä ehdotukset koskevat päätöksentekotapoja verotuksen ja sosiaaliturvan alalla. Tämän sanottuani haluaisin välttää kolme toisinaan esiintyvää väärinkäsitystä. Ensinnäkin komissio ei vaadi uusia toimivaltuuksia verotuksen ja sosiaaliturvan alalla. Yhteisön toiminnan paikasta näissä kahdessa asiassa on määrätty perussopimuksissa Rooman sopimuksesta lähtien. Yksimielisyydestä määräenemmistöön siirtyminen ei ole toimivaltuuksien siirto. Komissio pysyttelee tiukasti niissä toimivaltuuksissa, jotka Euroopan yhteisöllä jo on käytössään.
Otan esimerkiksi alv:n. Se on yhteisön lainsäädäntöön kuuluva merkittävä saavutus, jota on kehitetty 1970-luvulta lähtien. Vaikka neuvosto voisikin vastedes nykyaikaistaa tätä lainsäädäntöä määräenemmistöllä esimerkiksi sähköisen kaupankäynnin kehityksen huomioon ottamiseksi, tätä seikkaa ei voida todellakaan pitää toimivaltuuksien siirtona. Yhteisöllä on jo tällainen toimivalta. Ainoastaan päätöksentekotapa voisi muuttua. Siinä ensimmäinen kohta, jonka halusin täsmentää.
Toiseksi haluan täsmentää sen, ettei komissio halua määrätä kansallisten vero- tai sosiaaliturvajärjestelmien yhdenmukaistamista. Haluamme sen sijaan käsitellä kysymystä, miten säilyttää nykyinen tilanne ja miten saada sille kaikkien uusien jäsenvaltioiden hyväksyntä.
Älkäämme unohtako, että näissä neuvotteluissa on tarkoitus pohtia sitä, miten Euroopan unioni toimii, kun sillä on 18, 20, 25, 27 tai ehkä 28 jäsenvaltiota, jotta jokainen näistä valtioista, sekä nykyisistä että tulevista jäsenvaltioista, voisi hyötyä mahdollisimman hyvin yhtenäismarkkinoista, joista on tehty perussopimuksissa Euroopan taloudellisen ja sosiaalisen kehityksen moottori. Tarkoituksena on siis ottaa määräenemmistöpäätökset käyttöön asioissa, joissa pidämme niitä tarpeellisina, ja säilyttää yksimielisyys niissä asioissa, joissa pidämme sitä parempana.
Kolmanneksi komissio haluaa täsmentää sitä, ettei tämä lisäpanos edusta komission ohjelmaa tuleviksi vuosiksi kaikilla näillä aloilla. Ette löydä sieltä toimia, joita komissio saattaa harkita tulevaisuutta varten, ettekä asiasisältöä koskevia ehdotuksia, joita se aikoo esittää jonakin päivänä. Kollegani, komission jäsen Diamantopoulou ja komission jäsen Bolkestein, tiedottavat teille sopivan hetken tullen näistä komission ohjelman eri kohdista.
Haluaisin mainita nyt ne periaatteet, jotka ohjasivat lähestymistapaamme asiakirjassa, jonka saatte käsiinne. Toistan, että yksimielisyys pysyy sääntönä. Komissio katsoi 26. tammikuuta antamassaan lausunnossa, että koska verotus ja sosiaaliturva heijastavat kansallisen lainsäätäjän perussuuntauksia talous- ja sosiaalipolitiikan sekä solidaarisuuden alalla, ne määrittävät vahvasti kansalaisten kansalliset poliittiset valinnat. Komissio katsoo tästä syystä perustelluksi säilyttää yksimielisyyden perusperiaatteena näillä aloilla. Vahvistamme tämän lähestymistavan. Näissä kansallisissa valinnoissa ei sitä paitsi oteta yleensä, sanon siis yleensä, kantaa Euroopan rakentamiseen. Tämä on ensimmäinen periaate.
Tästä ensimmäisestä periaatteesta seuraa kuitenkin toinen periaate, joka on seuraava: määräenemmistö sellaisten toimien hyväksymisen mahdollistamiseksi, jotka liittyvät suoremmin sisämarkkinoiden toimivuuteen. Me tiedämme ja te tiedätte, että jotkin kansalliset määräykset verotuksen ja sosiaaliturvan alalla voivat vaikuttaa sisältönsä tai luonteensa takia sisämarkkinoiden toimintaan.
Komission mielestä yhteisön on voitava hyväksyä määräenemmistöllä ne toimet, jotka liittyvät suorimmin sisämarkkinoiden toimivuuteen. Siinä toinen periaate.
Lopuksi kolmas periaate: meidän on valittava tulevaisuudessa paras väline toissijaisuuden kunnioittamiseksi. Kyse voi olla pelkästään yhteensovittamisesta; kyse voi olla vähimmäismääräysten laatimisesta; kyse voi olla ylemmällä tasolla myös yhdenmukaistamisesta. Tämä parhaan välineen valinta on kuitenkin rajattava kaikkein välttämättömimpään. Niiden toimien lopullisena tavoitteena, joiden osalta ehdotetaan määräenemmistöön siirtymistä, ei olisi yleensä kansallisten lainsäädäntöjen järjestelmällinen yhdenmukaistaminen, vaan pelkästään niiden yhteensovittaminen. Hyvät parlamentin jäsenet, näin on sitä paitsi jo tehty lähes 40 vuotta sosiaaliturvan alalla. Meistä on tärkeää voida tehdä niin myös verotuksen alalla.
Haluaisin ennen kysymyksiinne vastaamista käsitellä nopeasti luettavaksenne saamienne ehdotusten sisältöä. Välittömän verotuksen osalta ehdotamme määräenemmistöä petosten ja veronkierron torjunnan yhteensovittamiseksi ja niiden tilanteiden käsittelyn varmistamiseksi, jotka koskevat usean jäsenvaltion lainsäädäntöjä. Muun osalta yksimielisyys pysyy sääntönä.
Välillisen verotuksen osalta ehdotamme määräenemmistöpäätöksiä voidaksemme torjua petoksia, nykyaikaistaa ja yksinkertaistaa säännöstöä taloudelliseen kehitykseen vastaamiseksi sekä voidaksemme ottaa huomioon perustamissopimuksen ympäristöä koskevat tavoitteet. Ehdotamme lisäksi yksimielisyyden säilyttämistä päätöksissä, jotka koskevat veroastetta ja verotuspaikkaa.
Ehdotamme lopuksi edelleen verotuksen osalta selvyyden ja luettavuuden vuoksi kaikkien veromääräysten kokoamista yhteen ainoaan artiklaan, 93 artiklaan, joka on jaoteltu ja kirjoitettu uudelleen. Pyrimme tässä johdonmukaisuuteen.
Neljäs kohta, tällä kertaa ehdotamme sosiaaliturvan lainsäädäntöjen yhteensovittamisen osalta määräenemmistöä niiden määräysten nykyaikaistamiseksi ja mukauttamiseksi, joilla pyritään välttämään henkilöiden eikä enää pelkästään työntekijöiden, asettamista epäedulliseen asemaan. Esimerkiksi opiskelijoita todellakin liikkuu yhteisössä työntekijöiden lisäksi. Tarkoituksena on siis välttää heidän saattamistaan epäedulliseen asemaan.
Mitä tulee lopuksi sosiaaliturvan alan vähimmäismääräyksiin, ehdotamme, että muilla sosiaalipolitiikan aloilla jo oleva mahdollisuus vähimmäismääräysten antamisesta määräenemmistöllä laajennetaan koskemaan myös sosiaaliturvan alaa.
Arvoisa puhemies, sanon lopuksi, että olen jatkanut työskentelyä siinä samassa mielentilassa, jossa laadimme lausuntomme 26. tammikuuta puheenjohtaja Prodin johdolla. Komissio on tehnyt teräväjärkistä ja aktiivista työtä. Hylkäsimme kaiken ideologisen pohdinnan. Haluamme pysytellä tarkoissa tosiasioissa ja konkreettisissa ehdotuksissa, jotta voisimme välttää sen, että asioita käsitellään iskulausein tai ideologisesti.
Vahvistan lopuksi, että palaan tämän lisäpanoksen antamisen jälkeenkin parlamenttiin tekemään muita tarkennuksia komission 26. tammikuuta antamaan lausuntoon kaikkien niiden seikkojen osalta, jotka koskevat unionin toimielinten uudistamista ennen unionin laajentumista.

Martin, David
Arvoisa puhemies, ensiksi haluaisin osoittaa olevani tyytyväinen siihen tapaan, jolla komissio yleisesti ottaen suhtautuu HVK:hon. On suureksi avuksi, että meille esitetään yksityiskohtaisia selityksiä mieltämme askarruttaviin kysymyksiin. Toiseksi olen samaa mieltä komission kanssa siitä, että kyseessä on todellakin erittäin arka asia. Verotuksella ja sosiaaliturvalla on merkitystä, kuten Margaret Thatcherillä oli tapana sanoa, arkielämän joka sopen ja kolon kannalta. Sillä on merkitystä jäsenvaltioiden ja niiden kansalaisten kannalta varsin aroissa asioissa, ja meidän on oltava varovaisia, ennen kuin annamme yhteisön puuttua näihin aloihin. Sen pohjalta, mitä olen asiasta kuullut, komissio on toiminut kutakuinkin oikein, ja haluaisin esittää muutamia kysymyksiä selvyyden vuoksi.
Voidaan hyvällä syyllä sanoa, että niissä asioissa, joissa jäsenvaltiot ovat jo hyväksyneet yhteisön toimivallan, joissa toisin sanoen olemme jo hyväksyneet jonkin toimen, määräenemmistöpäätöksiä olisi käytettävä toimen soveltamisessa. Tällainen olisi todella järkevää. Se, mikä ei ollut mielestäni selvää, liittyi hänen puheisiinsa toisista toimista, jotka liittyvät tarpeeseen saada yhtenäismarkkinat toimimaan. Kuinka nämä toimet aiotaan määritellä? Asia kuulostaa hienolta, mutta kuinka määritellään yhtenäismarkkinoiden toimivuuden kannalta olennainen toimi? Tästä asiasta kannattaa keskustella paljon.
Samoin puuttuisin asiaan, joka koski yhdenmukaistamista ja koordinointia: toisen koordinointi voi olla toisen yhdenmukaistamista, ja tarvitsemmekin selkeän määritelmän siitä, mitä koordinointi ja yhdenmukaistaminen ovat, jos haluamme asioiden sujuvan. Toivon hänelle menestystä asiassa, sillä tarvitsemme tällä alalla mullistavia parannuksia. Kuitenkaan sopimukseen pääsy ei tule olemaan helppoa, ja haluaisin nähdä asiakirjan kaikkine yksityiskohtineen, ennen kuin annan lopullisen arvion siitä, mitä komission jäsen kertoi tänä iltapäivänä.

Barnier
. (FR) Jäsen Martin, kiitos arviostanne, jonka ymmärrän olevan vielä kiinni siitä yksityiskohtaisesta analyysista, jonka teette komission tekstistä. Nyt kun tämä teksti on hyväksytty, saatte sen käyttöönne myöhemmin iltapäivällä. Arvostin suuresti tekemäänne viittausta pääministeri Thatcheriin korostaessanne, että lähestymistapamme on oltava pragmaattinen, ja ymmärrän hyvin huolenne, kun otetaan huomioon, miten arkaluonteinen tämä aihe on maassanne.
Hyvät parlamentin jäsenet, esitin teille äsken pyrkimykseni välttää ideologiaa tässä asiakirjassa ja käymissämme keskusteluissa ja pysytellä tarkassa lähestymistavassa. Juuri niin sanoin, ja luulen tulleeni melko hyvin ymmärretyksi puheissani, joita olen pitänyt hallitustenvälisen konferenssin aiheesta kansallisissa parlamenteissa, myös kotimaanne Ison-Britannian parlamentissa, jäsen Martin, ja uskon tämän lähestymistavan olevan tosiaankin oikea.
Toistan siis, että olemme pyrkineet sanomaan, että tämän määräenemmistön soveltamisalan laajentamisen olisi koskettava kaikkia niitä asioita, jotka liittyvät suoraan sisämarkkinoiden toimintaan ja jotka voivat vaarantaa laajentuneessa Euroopassa näiden markkinoiden toimivuuden. Olemme tietenkin pohtineet mainitsemiani kolmea välinettä, yhteensovittamista, vähimmäismääräyksiä ja yhdenmukaistamista, ja olemme olleet koko ajan sitä mieltä, että yhdenmukaistaminen on luonnollisesti päätöksenteon täydentävä tavoite.
Kiitän teitä arviostanne, ja kiinnitän tämän yleisen vastauksen jälkeen tarkasti huomiota kritiikkiinne tai ehdotuksiinne, joita teette, kun olette saaneet tutkittua tämän asiakirjan.

Rübig
Arvoisa puhemies, mielestäni se havainto, että verojen kohdalla ei tarvita lisää toimivaltaa, on hyvinkin oikea, mutta kyse on uskoakseni myös siitä, miten me voimme tehokkaammin edistää eri aihealueita. Vain yhden esimerkin mainitakseni: alkuperämaaperiaate arvonlisäveron kohdalla. Eikö olisi mahdollista aloittaa tältä osin nykyisten arvonlisäverojärjestelmien selvittämisellä eli panna tasausjärjestelmiä tehokkaammin toimeen Euroopan tasolla? Tai toinen esimerkki: kaksoisverotus, joka aiheuttaa monia ongelmia. Kysymykseni kuuluu: annetaanko komission työohjelmassa tästä aikataulu, vai miten te aiotte tässä menetellä?

Helmer
Komission jäsen, paljon kiitoksia käsityksistänne. En ymmärrä väitettänne siitä, että valta ei siirry. Jos aiotte lisätä määräenemmistöpäätöksiä ja poistatte sen tähden kansallisen veto-oikeuden, siirrätte tosiasiassa valtaa kansallisilta valtioilta unionin toimielimille. Minun on myös varsin vaikea hyväksyä tiedonannossanne sitä, että pyritte verojen yhdenmukaistamiseen vain niillä aloilla, jotka "liittyvät yhtenäismarkkinoihin", sillä me kaikki tiedämme, että käytännössä kaiken voidaan sanoa liittyvän yhtenäismarkkinoihin, jos tätä lausetta tulkitaan vapaasti, kuten unionin toimielimissä on taipumuksena tulkita.
Arvoisa komission jäsen, tiedättekö, että Ison-Britannian konservatiivipuolueen johtaja on sanonut, että olemme päässeet Euroopan yhdentymisen äärirajoille? Tiedättekö, että äskeisten mielipidekyselyiden mukaan britit vastustavat lisävallan siirtämistä kansallisilta valtioilta Brysseliin; ja kuinka aiotte ottaa nämä tosiasiat huomioon?

Tsatsos
Arvoisa komission jäsen, haluaisin ottaa puheestanne esille yhden asian. Sanoitte, että siellä, missä tarvitaan yksimielisyyttä, pysytään yksimielisyydessä, ja siellä, missä tarvitaan määräenemmistöä, siirrytään määräenemmistöön. On tietenkin tunnettua, että Euroopan parlamentilla on selkeä kanta siitä, että määräenemmistön pitäisi olla sääntö ja yksimielisyyden vain poikkeus.
Jos hylkäämme tämän kuvion, hylkäämme Euroopan parlamentin nostamisen lainsäätäjäksi kaikissa niissä lainsäädännöllisissä asioissa, joissa myös tulevaisuudessa käytetään määräenemmistöä. Eli silloin, kun pysytään yksimielisyydessä, parlamentti ei ole siinä tärkeässä demokraattisen lainsäätäjän roolissa, joissa se olisi kaikissa niissä tapauksissa, joissa käytetään määräenemmistöä, tapauksissa, joiden Euroopan parlamentin mielestä pitäisi demokraattisen toimintatapamme vuoksi olla sääntö.

Barnier
. (FR) Jäsen Rübig, keskityn vastauksessani alv:tä koskevaan asiaan. Esititte minulle kysymyksen komission työohjelmasta, ja sanoin jo ennakolta, ettemme käsitelleet tänään tätä kysymystä ja että komission työohjelmasta suoraan vastaavat kollegani tulisivat puhumaan siitä teille sopivan hetken tullen.
Vastaan kuitenkin kysymykseenne, jossa kysytte minulta suurin piirtein sitä, voitaisiinko alv:n nykyaikaistamisen suurhanke ja teidän sitä koskevat ehdotuksenne hyväksyä määräenemmistöllä. Vastaan teille, että se riippuu siitä, mitä alv:n nykyaikaistamisen suurhankkeella tarkoitetaan. Jos ajattelette tarkemmin sanottuna siirtymistä väliaikaisesta alv-järjestelmästä lopulliseen alv-järjestelmään, joka muuttaisi verotuspaikan, olemme ilmoittaneet selvästi, ja vahvistan teille tässä, että tästä asiasta päätettäisiin joka tapauksessa yksimielisesti. Mitä tulee järjestelmän nykyaikaistamiseen uuteen taloudelliseen kehitykseen vastaamiseksi, ajattelen muun muassa maailmanlaajuistumisen, kaupan vapauttamisen ja sähköisen kaupankäynnin seurauksia, se on kysymys, jonka voitte esittää komission jäsen Bolkensteinille. Erittelemme parhaillaan yhdessä jäsenvaltioiden kanssa ne seikat, jotka tämä paketti sisältäisi. Tästä asiasta pidettiin kokous 2. maaliskuutta, ja olen hyvin vilpittömästi sitä mieltä, että on vähän liian aikaista antaa teille muita tarkennuksia.
Puhuin teille kuitenkin alv:n nykyaikaistamisesta, mikä mahdollistaisi järjestelmän muuttamisen, ja voin sanoa jäsen Helmerille, että tunnen hyvin näiden kysymysten arkaluonteisuuden, tiedän, kuinka tärkeänä pidetään kansallisen suvereniteetin nimessä verotusta, veroista päättämistä ja muun muassa veroasteiden hyväksymistä: olin kotimaani parlamentin jäsen 22 vuotta. Haluaisin kuitenkin käyttää hyväkseni kaikkia vakuuttelutaitojani, tosin teidän kanssanne ja mahdollisuuksien mukaan myös parlamentin HVK-neuvottelijoiden Tsatsosin ja Brokin kanssa, sanoakseni epäröiville ja tähän asiaan muita herkkätunteisemmin suhtautuville jäsenvaltioille, että niiden on pohdittava tarkasti, kannattaako määräenemmistön laajentamista torjua komission järkevästi tekemien ehdotusten osalta.
Kyse on sisämarkkinoiden toimivuudesta, kyse on näiden sisämarkkinoiden loppuun saattamisesta, ja kaikki unionin jäsenvaltiot pitävät tätä asiaa tärkeänä, koska ne kaikki hyötyvät siitä. Mutta mitä tapahtuu erittäin laajassa unionissa, jossa erot sosiaaliasioiden ja talousarvion alalla ovat vieläkin suuremmat kuin nykyisessä unionissa? Siksi suosittelemme, että tutkisimme sisämarkkinoiden edun hyväksi näitä kysymyksiä äärimmäisen terävänäköisesti, ja aioin sanoa lähes kliinisesti.
Kiitän lopuksi professori Tsatsosia siitä, että hän palautti mieliin näiden ehdotusten ja Euroopan parlamentin roolin välisen yhteyden. Koska minulla on siihen tilaisuus, vahvistan, että yhdessä komission ehdotuksessa pyritään liittämään yhteispäätösmenettely suoraan kaikkiin niihin toimiin, joista päätettäisiin määräenemmistöllä heti, kun kyse on lainsäädäntötoimista. Näemme hyvin näiden aiheiden sosiaaliturvan tai verotuksen kautta, jotka liittyvät sisämarkkinoihin ja niiden toimivuuteen, että Euroopan parlamentti voisi perustellusti ilmaista kantansa niistä. Professori Tsatsos, meillä on tilaisuus tulevina kuukausina puhua uudelleen tästä asiasta ja yrittää saada muut neuvottelijat siitä vakuuttuneiksi.

Leinen
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen Barnier, pidän tätä komission aloitetta erittäin myönteisenä. On selvää, että sisämarkkinat ja myös valuuttaunioni tarvitsevat veropolitiikan yhteensovittamista. Joka kieltää tämän, asettaa myös sisämarkkinat kyseenalaisiksi pitkällä aikavälillä. Te mainitsitte nyt arvonlisäveron erityispiirteet. Minä jäin kaipaamaan kahta muuta veroa, joista on keskusteltu jo kauan: korkoveroa ja myös yritysverotusta. Nehän ovat sentään kaksi perusveroa, jotka on mukautettava jotenkin. En tiedä, oletteko laskeneet niiden kuuluvan veronkierron piiriin. Asiakirjassanne niitä ei kuitenkaan mainita. Voitteko sanoa jotakin niistä?

Thorning-Schmidt
Arvoisa puhemies, minun on sanottava, että komission jäsenen esittämät periaatteet tekivät minuun erityisen vaikutuksen. Jos voimme rajoittaa ne määräenemmistöä koskeviin sääntöihin tehtävät muutokset, jotka liittyvät sisämarkkinoiden toimintaan, koskemaan tuomioistuimen päätöksellä luotuja käytäntöjä ja vähimmäismääräyksiä, olen todellakin sitä meiltä, että näiden muutosten tekeminen onnistuu, jos kaikki maat hyväksyvät ne, mikä on tietenkin erittäin tärkeää. Samalla voin tehdä sen johtopäätöksen, että jos komissio haluaa pitää kiinni näistä kolmesta hyvästä periaatteesta, sen on jossakin vaiheessa oltava eri mieltä puheenjohtajiston laatimasta huomautuksesta. Puheenjohtajistohan on esittänyt ehdotuksen, jonka mukaan määräenemmistöpäätöstä käytettäisiin myös niissä asioissa, joita käsitellään 137 artiklan 3 kappaleen kolmannessa osassa, joka koskee työntekijöiden ja työnantajien etujen turvaamista ja 137 artiklan 3 kohdan toisessa osassa, joka koskee työsopimuksen loppumista. Minun on vaikea ymmärtää sitä, miten perustelut voidaan antaa näiden kolmen periaatteen pohjalta, jotka komission jäsen otti esiin. Voinko tämän perusteella tehdä sellaisen johtopäätöksen, että komissio ei halua noudattaa puheenjohtajiston laatimaa huomautusta näiden ehdotusten osalta?

Jonckheer
Arvoisa komission jäsen, toimitte varovaisesti, ja tuen siksi lähestymistapaanne. Haluaisin vain sanoa teille toissijaisuusperiaatetta koskevan perustelun osalta, että mielestäni näissä verokysymyksissä on myös tärkeää korostaa kansalaisuuteen liittyvää perustelua. 50 vuotta kestäneen Euroopan rakentamisen jälkeen on mahdotonta hyväksyä sitä, etteivät Euroopan kansalaiset ole tasavertaisia lain edessä yksinkertaisesti pysyvien asukkaiden ja väliaikaisten asukkaiden välisen erottelun vuoksi. Kansalaisuuden käsite on siis yhteinen etu, jonka osalta on välttämätöntä ohittaa Helsingin Eurooppa-neuvoston kaltaiset epäonnistumiset.
Haluaisin esittää teille kolme tarkkaa kysymystä:
Ensimmäinen kysymys: oletteko sitä mieltä, että teidän meille ehdottamanne järjestelmä voi tulla voimaan, kun otetaan huomioon rahatalousmarkkinoiden yhdentyminen ja niiden välttämätön verosääntely?
Toinen kysymys: kaavaillaanko ehdottamassanne järjestelmässä, että ympäristöverotuksesta päätettäisiin määräenemmistöllä?
Kolmas kysymys: voisiko neuvosto tehdä ehdottamanne järjestelmän avulla määräenemmistöllä lopun veroparatiiseista, joita on Euroopan unionin sisällä?

Balfe
Komission jäsen, kiitoksia tiedonannostanne. Olen varma, ettei kukaan täällä vastusta sitä, että petoksiin ja veronkiertoon puututaan, mutta minun on sanottava, että on välttämätöntä, että kansalaisten luottamus unioniin säilyy, ja mielestäni monien jäsenvaltioiden hallitukset toivoisivat voivansa harkita varsin huolellisesti kaikenlaisia määräenemmistöpäätösten laajennuksia ennen niihin suostumista. Asia koskettaa suoraan sitä, mitä pidetään jäsenvaltioiden mahdollisuutena hoitaa omat asiansa. Tarkoitan varsinkin ennakonpidätyksen kaltaisia asioita, sillä sen kohdalla määräenemmistöpäätöstä olisi ollut melko mahdotonta hyväksyä. Toivon, että nämä seikat pidetään mielessä, kun tarkastellaan käytännön tasolla paketin läpiviemistä. Olemme varsin tyytyväisiä siihen, että torjumme petoksia ja veronkiertoa sekä kehitämme lainsäädäntöä sosiaaliturvan alalla, mutta on joitakin kohtia, joiden osalta olisi vaikeaa saada kaikki jäsenvaltiot vakuuttumaan niiden noudattamisen tärkeydestä.

Villiers
Arvoisa komission jäsen, haluaisin esittää teille pari hyvin yksinkertaista kysymystä, kumpikin kysymys edellyttää vastaukseksi vain "kyllä" tai "ei".
Voitteko taata, ettei komissio pyri missään oloissa käyttämään määräenemmistöpäätöksiä ennakonpidätysprosentin asettamiseen? Voitteko antaa samat takeet ehdotetun lentokoneiden polttoaineita koskevan veron osalta, josta keskusteltiin tällä viikolla Ecofinissä, ja voitteko taata tämän myös yhtiöveron osalta Euroopan unionissa? Onko joissakin oloissa mahdollista, että komissio pyrkisi käyttämään määräenemmistöpäätöksiä jonkin edellä mainitun aiheen kohdalla? Voitteko taata, että komissio ei aio käyttää määräenemmistöpäätöksiä minkään äsken mainitun aiheen kohdalla?

Van Lancker
Arvoisa puhemies, voin kuvitella, että joidenkin kollegojen mukaan kansalaiset suhtautuvat herkkätunteisesti siihen, että yhteisötasolla puututaan verotus- ja sosiaaliasioihin. Voin sanoa teille, että omassa kotimaassani monet kansalaiset ovat huolissaan siitä, että Eurooppa ei itse asiassa tee mitään sosiaali- ja verotusasioissa yksimielisyyden vaatimuksen vuoksi. Siksi kaksi täsmällistä kysymystä komission jäsenelle. Toimenpiteiden puutteen vuoksi eniten joutuvat kärsimään erityisesti ne kansalaiset, jotka haluavat nauttia henkilöiden vapaasta liikkuvuudesta, ja vielä erityisemmin rajatyöntekijät. Asiat, jotka liittyvät sosiaaliturvan koordinointiin, laajentamiseen kolmansiin maihin ja täydentäviin sosiaaliturvajärjestelmiin, ovat juuttuneet jo vuosia sitten neuvoston pöydälle. Voisiko arvoisa komission jäsen kertoa minulle, tarkoittaako hän myös tätä asiaa puhuessaan määräenemmistöstä? Toiseksi, haluaisin yhtyä niiden kollegojen sanoihin, jotka kysyivät, käytetäänkö niin sanotun Prima Rolo -ryhmän käsiteltävänä olevien pakettien yhteydessä määräenemmistöä, jota komission jäsen tarkoittaa.

Barnier
. (FR) Haluaisin vastata yhteisesti useille teistä, muun muassa asiasta, jota voitaisiin kutsua veropaketiksi. Jäsen Leinen puhui siitä, kuten myös jäsen Baltas ja hetki sitten jäsen Van Lancker.
Huomautan ensin, ettei tämän lisäpanoksen tavoitteena ole, toistan tämän vielä kerran, enteillä komission työohjelman täytäntöönpanon ehtoja. Haluamme toimielinuudistusta koskevan työn helpottamiseksi erottaa toisistaan politiikkojen päivittäisen hoitamisen (se on komission normaalia työtä, ja tapaamme tämän asian osalta säännöllisesti) ja uudistuksen, joka tehdään 13 uuden jäsenvaltion unioniin liittymistä silmällä pitäen.
Montin paketti liittyy tietysti sisämarkkinoiden toimivuuteen. Siksi komission jäsen Monti muutama kuukausi sitten ja kollegani Frits Bolkestein nyt pitävät sitä edelleen poliittisena prioriteettina. Toivon, että kaikki nämä ponnistelut onnistuvat ennen tämän HVK:n päättymistä ja ennen Nizzan sopimusta seuraavaa ratifiointia ja että voimme saada tämän veropaketin käyttöömme sisämarkkinoiden toimivuuden hyväksi, ennen kuin perustamissopimuksen mahdollisia muutoksia ratifioidaan.
Jäsen Thorning-Schmidt ja useat teistä, kuten Van Lancker, ottivat esille äärimmäisen tärkeät sosiaaliset kysymykset muun muassa kolmansien maiden kansalaisten osalta. Kyllä, haluamme sisällyttää heidät sosiaalipolitiikan edunsaajien joukkoon (42 ja 137 artiklat, joiden mukaisista asioista olisi päätettävä määräenemmistöllä).
Sanon tämänkin asian osalta, että järjestimme ilman ideologisia pohdintoja uudelleen tämän uuden 137 artiklan kohdat siirtääksemme määräenemmistön piiriin kaikki ne asiat, joiden katsomme objektiivisesti liittyvän sisämarkkinoiden toimivuuteen. Näitä asioita ovat työntekijöiden sosiaaliturva ja sosiaalinen suojelu, työntekijöiden suojelu työsopimuksen purkamisen tilanteessa, työntekijöiden ja työnantajien etujen yhteinen edustaminen ja puolustaminen, myös yritysdemokratia, yhteisön alueella laillisesti oleskelevien kolmansien maiden kansalaisten työnteon ehdot sekä rahoitusosuudet, joilla pyritään edistämään työllisyyttä ja työpaikkojen luomista rajoittamatta kuitenkaan sosiaalirahaston määräysten soveltamista.
Euroopan unionin kehityksen viimeaikainen historia osoittaa, että olimme Maastrichtissa tietoisia siitä, että yhtenäisvaluutan perustaminen edellyttäisi sosiaaliasioiden parempaa yhteensovittamista unionin tasolla mutta että emme tuolloin kyenneet siihen. Amsterdamissa laajensimme perustamissopimuksen mukaisen sosiaalipolitiikan tavoitteiden määritelmää, muistan tämän tarkasti, koska olin lähes loppuun saakka yksi tämän sopimuksen neuvottelijoista, ja yhteisö sai omia toimivaltuuksia, jotka täydentävät jäsenvaltioiden toimivaltuuksia. Pyydän hartaasti, että katsotte tätä tekstiä suurta laajentumista edeltävässä Nizzan Eurooppa-neuvostossa tulevaisuuden näkökulmasta. Unioni voisi toimia joten kuten nykyisen muotoisena, ja voisimme jatkaa yhteistä elämäämme. Nyt on kuitenkin kyse yhteisöstä, eikä tähän erittäin hankalaan aiheeseen voida mielestäni palata myöhemmin, jos emme nyt kykene käsittelemään sitä, jossa on 27 tai 28 jäsenvaltiota, joiden väliset erot ovat paljon suuremmat. Haluamme varmistua siitä, että yhteisöllä on käytössään tehokkaita keinoja näiden yhteisön tason rakenneuudistusten tukemiseksi. Ehdotamme siis, että nämä vähimmäismääräykset voitaisiin hyväksyä kaikilla mainitsemillani aloilla määräenemmistöllä eikä yksimielisesti.
Haluaisin sanoa lopuksi jäsen Jonckheerille, että olen kansalaisuutta koskevassa asiassa hänen kanssaan monista eri syistä täysin samaa mieltä. Haluan vahvistaa hänelle ympäristöä koskevista veromääräyksistä (joista monet liittyvät suoraan sisämarkkinoiden toimintaan kansalaisten hyvinvoinnin ja elämänlaadun ohella), että tiedämme hyvin, että näiden aiheiden takaa erottuu kilpailun vääristymisen uhka, joka sitä paitsi vain suurenee laajentumisen myötä. Ehdotamme siis tosiaankin, että kaikista näistä ympäristöalan verotoimista päätettäisiin määräenemmistöllä.
Olen tietoinen siitä, että vastaukseni ovat käytettävissäni olevan ajan takia epätäydellisiä. Komission jäsenet Bolkenstein ja Diamantopoulou sekä minä itse saamme tilaisuuden puhua teille uudelleen. Haluamme käynnistää tämän keskustelun, antaa sille virikkeitä sekä pitää sitä yllä näiden ehdotusten pohjalta, jotta voisimme hieman helpottaa näitä hallitustenvälisen konferenssin vaikeita neuvotteluja, kuten sitouduin tekemään. Tiedämme kuitenkin hyvin, että loppujen lopuksi tarvitaan poliittista tahtoa.

Kyselytunti (komissio)
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana kyselytunti. Käsittelemme komissiolle osoitettuja kysymyksiä (B5-0201/2000).
Ensimmäinen osa

Puhemies


Carlos Carnero González
Kysymys nro 39 (H-0174/00):
Aihe: Länsi-Saharan aluevesien kansainvälisoikeudellisen statuksen käsittely Komission jäsenen Fischlerin kabinettipäällikkö lähetti 4. marraskuuta 1999 kirjeen Pierre Galandille, joka oli osoittanut kiinnostusta EU:n ja Marokon kalastussopimusten vaikutuksista Länsi-Saharan itsemääräämisoikeutta koskevaan prosessiin.
EU on tukenut YK:n Länsi-Saharasta antamia päätöslauselmia. Lisäksi kyseisen kirjeen harhaanjohtava sisältö on aiheuttanut levottomuutta.
Eikö komissio näistä syistä katso, että sen tulisi nopeasti ja yhteisymmärryksessä neuvoston kanssa järjestää virallinen kuuleminen YK:n pääsihteerin kanssa Länsi-Saharan aluevesien kansainvälisen oikeuden mukaisesta oikeudellisesta määrittelystä? Tässä tulisi ottaa huomioon alueella käynnissä oleva itsemääräämisoikeutta koskeva prosessi siten, että neuvotteluihin kyseisestä sopimuksesta ei sisälly väärinkäsityksiä Länsi-Saharan tulevaisuutta koskevasta EU:n kannasta eikä alueen asukkaiden oikeuksia rikota.

Patten
. (EN) Komissio vahvistaa sen kannan, joka sisältyi maataloudesta ja kalastuksesta vastaavan komission jäsenen kabinettipäällikön 11. tammikuuta antamaan vastaukseen, jonka hän antoi Pierre Galandin Sahrawin tukijärjestön koordinointikomitean puolesta esittämään kirjeeseen. Tämän kannan mukaan marraskuussa 1999 umpeutunutta kalastussopimusta sovellettiin Marokon kalastusalueisiin, jolla tarkoitetaan niitä alueita, jotka ovat Marokon hallinnassa ja kuuluvat Marokon toimivallan piiriin. Tämä määritelmä ei vaikuta millään lailla Länsi-Saharan asemaan eikä sen rannikkovesiin. Tämä asia kuuluu kansainvälisen oikeuden piiriin ja varsinkin Yhdistyneiden Kansakuntien useiden päätöslauselmien piiriin ja YK:n pääsihteerin vastuulle, jonka ponnisteluja Euroopan unioni on jatkuvasti tukenut oikean, oikeudenmukaisen ja kestävän ratkaisun löytämiseksi.

Carnero González
Haluan aloittaa kiittämällä komission jäsentä mukavasta vastauksesta, mutta ilmoitan, että pidän sitä täysin riittämättömänä.
Kirjeessä, johon kysymystekstissäni viittasin, jäi varsin epäselväksi, millainen käsitys Euroopan komissiolla on Länsi-Saharan rannikkovesistä. Te kuitenkin toitte sen liiankin selvästi julki.
Tietenkin tällä hetkellä Marokon kuningaskunta pitää hallussaan Länsi-Saharaa, ja tällä alueella on vireillä itsemääräämisoikeutta koskeva prosessi.
Kansainvälisen oikeuden mukaisesti olisi joka tapauksessa otettava huomioon, että Marokon kuningaskunta valvoo aluetta, mutta se ei ole missään nimessä alueella täysivaltainen. Ja jos Marokko ei ole alueella täysivaltainen, se ei ole sitä myöskään alueen rannikkovesillä. Sellainen merkitsisi rannikkovesien tulevaisuuden kyseenalaistamista, sillä on mahdollista, että sovitussa itsemääräämisoikeutta koskevassa kansanäänestyksessä päätetään alueen itsenäistymisestä. Mikä olisi silloin Länsi-Saharan hallituksen tilanne sen hallintovastuulle nimittäin tässä tapauksessa täysivaltaisesti kuuluvien aluevesien osalta?
Kannatan ehdottomasti sitä, että Marokon kanssa päästään Euroopan unionin kalatalousalan etujen mukaiseen kalastussopimukseen voisin mainita ensiksi Espanjan kalatalousalan edut. Mielestäni tämä ei ole kuitenkaan ristiriitaista, vaan täysin päinvastoin, lisäksi pyytäisin, että otetaan selvää kansainvälisen oikeuden oikeasta tulkinnasta myös muodollisesti.
Sitoutuuko komissio tiedustelemaan muodollisesti tätä asiaa Yhdistyneiden Kansakuntien pääsihteeriltä? Arvoisa komission jäsen, kyllä vai ei?

Patten
. (EN) Olen pahoillani monista asioista omassa elämässäni, ja yksi niistä on, etten ole lakimies, joten, jos arvoisa jäsen antaa anteeksi raamatullisen viittauksen, astelen näiden vetten päällä hieman hermostuneesti! Kuitenkin ymmärrän, että kansainvälinen laki on melko selkeä ja että aluevesikysymys liittyy suoraan itse alueen suvereniteettikysymykseen. Tätä kysymystä harkitaan parhaillaan osana kansanäänestystä ja YK:n pääsihteerin aloitteesta. Kuten otaksun arvoisan jäsenen tietävän, kannatamme ponnekkaasti tätä aloitetta, ja jos meillä on jokin keino, jolla voimme auttaa YK:n pääsihteeriä, haluamme heti tarttua siihen. Tämä koskee tietysti myös hänen erityistä edustajaansa.

Puhemies
Koska kyse on samankaltaisista kysymyksistä, kysymyksiin nro 40 ja 113 vastataan komission pyynnöstä yhteisesti.

Bob van den Bos
Kysymys nro 40 (H-0241/00):
Aihe: Maamiinat YK:n yleiskokouksessa hiljan antamassaan lausunnossa neuvoston puheenjohtajavaltio totesi EU:n yhä olevan miinanpoisto-ohjelmien pääasiallinen rahoittaja koko maailmassa. Kentällä työskentelevät ihmiset kuitenkin valittavat EU:n vaatimatonta osaa miinanpoistossa sekä EU-rahoituksen sekavaa luonnetta.
Voiko komissio toimittaa minulle eritellyn selvityksen kaikesta EU-rahoituksesta, joka liittyy tavalla tai toisella miinoihin? Miten paljon rahaa sijoitetaan miinaohjelmiin ja miten paljon miinanpoistoteknologian tutkimus- ja kehitystyöhön? Kehotan komissiota laatimaan jalkaväkimiinapolitiikkaansa koskevan vuosikertomuksen, jotta aiheeseen liittyvät epäselvyydet hälvenisivät.
Voiko komissio kertoa miten henkilömiinoja koskevan asetuksen laatiminen on edistynyt? Kyseinen asetus antaisi näille toimille oikeudellisen perustan ja yhdistäisi ne saman avoimen järjestelmän piiriin.

Marie-Arlette Carlotti
Kysymys nro 113 (H-0251/00):
Aihe: Euroopan unionin miinojen vastaiset toimet Tuleeko kaikki erilaiset miinoja koskevat toimet rahoittaa vain budjettikohdasta B7-661, jonka legitimiteettiä on vahvistettu?
Mitkä säännökset tullaan hyväksymään, jotta kansalaisjärjestöille taataan tehokas pääsy unionin rahoitukseen?
Liittymisprosessiin kuuluvan avun ehdollisuuteen ja Ottawan yleissopimukseen liittyen, mitkä ovat ne perusteet ja täytäntöönpanomenettelyt, joita EU:n toimissa noudatetaan, jotta tiettyjä haavoittuvassa asemassa olevia yhteisöjä ei alalla "syyllistetä kaksinkertaisesti"?

Patten
. (EN) Toivon, että suotte minulle sen, että vastatessani kysymyksiin yhtä aikaa, puhun hieman pitempään. Olen erityisen iloinen siitä, että saan vastata tänään jäsen van den Bosin jalkaväkimiinoja koskeneeseen kysymykseen. Käytän tämän tilaisuuden hyväkseni vastatakseni myös jäsen Carlottin kysymykseen.
Komission jäsenet hyväksyivät tänään Euroopan unionin jalkaväkimiinojen vastaisia toimia koskeneen tiedonannon ja asetusehdotuksen, jolla pyritään lisäämään johdonmukaisuutta, tehokkuutta ja läpinäkyvyyttä näissä varsin huomattavissa tällä alalla tehtävissä toimissa, joissa olemme jo mukana. Näin toimiessamme vastaamme parlamentin aloitteeseen oman budjettikohdan luomisesta miinojen vastaisia toimia varten ja viemme asiaa siltä pohjalta eteenpäin. Jalkaväkimiinojen vuoksi monilla maailman köyhimmillä alueilla ihmisiä menehtyy kauhealla tavalla. Kuitenkaan ne eivät ole ainoastaan jatkuva ja kavala ihmisten henkeen kohdistuva uhka. Ne haittaavat taloudellista kehitystä ja monien jälleenrakennusta, kunnostamista ja kehitystä koskevien yhteisön tukiohjelmien täytäntöönpanoa. Siksi unioni on jo laajasti mukana miinojen vastaisissa toimissa eri puolilla maailmaa, ja siksi olimme niin aktiivisesti mukana niissä neuvotteluissa ja siinä lopputuloksessa, jotka koskivat Ottawassa solmittua vuosi sitten voimaan tullutta jalkaväkimiinojen kieltämistä ja tuhoamista koskenutta yleissopimusta.
Kahdeksan viime vuoden aikana Euroopan yhteisön tuki miinojen vastaisille toimille on ollut yli 180 miljoonaa euroa. Olemme olleet mukana joka puolella maailmaa. Olemme tukeneet kansallisten viranomaisten, kansainvälisten järjestöjen emmekä yhtään muita vähemmän kansalaisjärjestöjen toimintaa. Olemme olleet mukana miinojen raivauksessa ja miinojen hävittämisessä, ja samoin olemme olleet mukana uhrien auttamisessa ja kehittämässä uutta miinanraivaustekniikkaa. Toistaiseksi meillä ei ole kuitenkaan ollut kokonaisvaltaista lähestymistapaa miinojen vastaisessa toiminnassamme.
Jotta voimme käyttää erilaiset välineemme ja rahoitusmenettelymme täysin hyväksemme, meidän on varmistettava, että meillä on sellainen kehys, jonka puitteissa voimme laatia tarpeelliset horisontaaliset suuntaviivat ja painopisteet sen varmistamiseksi, että toimintamme on tehokasta ja pitkäjänteistä. Miinojen vastaisten toimien rahoittaminen maantieteellisistä ohjelmista ja niihin tarkoitetuista budjettikohdista jatkuu. Miinojen raivaus ja muut miinojen vastaiset toimet ovat usein ensiaskel varsinaisen kehitysohjelman aloittamisessa. Siksi niiden olisi oltava osa kansallisia tai alueellisia jälleenrakennus- ja kunnostussuunnitelmia.
Uudella asetuksella ja omalla budjettikohdalla tuetaan ja täydennetään maantieteellistä kohtaa sen tarjoaman politiikan kokonaiskehyksen avulla ja sitä kautta, että se toimii yleisenä varausrahastona ja kansainvälisten ohjelmien rahoituslähteenä. EU:n miinojen vastaisiin toimiin käytettävien varojen olisi pysyttävä realistisesti mitattuna ainakin samalla tasolla viime vuosien tasoon verrattuna, eli noin 30 miljoonassa eurossa vuosittain.
Uuden politiikkamme mukaisten säännöllisten miinanraivaus- ja hävittämisohjelmien olisi hyödytettävä pääasiassa niitä maita, jotka ovat allekirjoittaneet Ottawan yleissopimuksen. Meidän on kuitenkin oltava valmiita toimittamaan ylimääräistä apua miinojen uhreille heidän kotonaan, tai jos heidät on evakuoitu, myös siinä tapauksessa, että he ovat epäonnekseen joutuneet sellaiseen maahan, joka ei ole allekirjoittanut yleissopimusta.
Lopuksi toteaisin, että Euroopan unionin asema on tunnustettu yhtenä kansainvälisen yhteisön miinojen vastaisten toimien päätoimijana. Ottawan yleissopimuksen vuosi sitten tapahtuneen voimaantulon myötä saimme uuden vahvan välineen ja joukon kunnianhimoisia tavoitteita tuleville vuosille. Olemme sitoutuneet tavoitteeseen kaikkien maamiinojen poistamisesta 1015 vuoden kuluessa koko maailmasta. Se edellyttää päättäväisyyttä, pitkäjännitteisyyttä ja sitkeyttä. Uuden asetuksen ja tiedonannon myötä käynnistyvän rahoitus- ja koordinointivälineen avulla olemme hyvissä asemissa tarttuaksemme haasteeseen.

Van den Bos
Kiitokset arvoisalle komission jäsenelle. Hänen vastauksensa on mielestäni erityisen tyydyttävä. Siitä käy ilmi, että komissio on vahvasti mukana tässä asiassa. Minulla on vielä vain yksi täydentävä kysymys. Aikooko arvoisa komission jäsen laatia meille vuosittaisen kertomuksen komission toimista koko tällä osa-alueella?

Patten
Uuden asetuksen mukaan komissio toimittaa vuosittain kertomuksen neuvostolle ja parlamentille edellisen vuoden aikana tekemistään toimista seuraavan vuoden 30. huhtikuuta mennessä. Euroopan unionin harjoittaman miinanraivauksen maakohtaiset rahoitusosuudet vuosilta 19921999 sekä osuudet viime vuoden hankkeiden osalta ovat tiedonannon liitteenä, ja aiomme myös jatkaa tällaisen rahoitusta koskevan tiedon toimittamista.
Voinen ilmaista suuren kiitollisuutemme arvoisalle jäsenelle sekä muille parlamentin jäsenille heidän osoittamastaan kannustuksesta ja tuesta sekä siitä johtamisesta, jota he ovat tässä asiassa osoittaneet, mikä on valtavan tärkeää, kuten saamme vastaisuudessakin huomata.

Carlotti
Arvoisa komission jäsen, kiitos paljon tästä erittäin täydellisestä vastauksesta. Haluaisin pyytää teiltä tarkennusta. Jos budjettikohdan B7/601 oikeutusta vahvistetaan, millaisia määräyksiä voidaan antaa sen varmistamiseksi, että kansalaisjärjestöillä on todellinen pääsy unionin myöntämään rahoitukseen?

Patten
. (EN) Meidän on ilman muuta tarpeen tehdä yksi asia, ilmoittaa hyvin selvästi, kuka voi saada tukea. Olemme hankkineet Internet-sivun, jonka avulla toivon meidän pystyvän tiedottamaan kansalaisjärjestöille ja muillekin selvemmin siitä, mihin tukea on mahdollista hakea. Aiomme käynnistää monivuotisen työsuunnitelman. Aiomme viitata siihen Internet-sivullamme. Siksi toivon, että kansalaisjärjestöt kokisivat olevansa mukana siinä, mitä olemme tekemässä. Olemme suuresti riippuvaisia niiden aktiivisesta tuesta ja niiden osoittamasta ymmärtämyksestä.
Haluaisin mainita erään toisenkin kansalaisjärjestöjä koskettavan alan, vaikka ne eivät aina olekaan niin suoraan siinä mukana, nimittäin tutkimusalan, johon käytimme 17 miljoonaa euroa edellisenä kokonaisena vuotena 1998 käyttämistämme yli 40 miljoonasta eurosta. Voin kuitenkin yleisesti ottaen vakuuttaa arvoisalle jäsenelle, että aiomme ottaa kansalaisjärjestöt mukaan mahdollisimman laajasti. Niillä on paljon annettavaa tätä tärkeää työtä tehtäessä.

Puhemies


Íñigo Méndez de Vigo
Kysymys nro 41 (H-0212/00):
Aihe: Vuoropuhelu Euroopasta -aloite Komission puheenjohtaja aikoo panna kyseisen aloitteen alulle 8. maaliskuuta 2000.
Komission tiedonannon mukaan aloitteen tarkoituksena on kertoa 15 jäsenvaltion kansalaisille vuoden 2000 hallitustenvälisen konferenssin seurauksista.
Ottaen huomioon, että kyseinen aloite liittyy Euroopan kansalaisille suunnattuun PRINCE-tiedotusohjelmaan, aikooko komissio ottaa perusoikeuskirjan yhdeksi aloitteessa käsiteltävistä pääteemoista?

Lamy
. (FR) Arvoisa puhemies, komissio teki yhteisymmärryksessä Euroopan parlamentin kanssa aloitteen, jota kutsumme Vuoropuhelu Euroopasta -aloitteeksi ja jonka avulla toimielinuudistuksen haasteita voidaan tehdä tunnetummiksi laajentumista silmällä pitäen. Komission mielestä kaikki toimielimiä koskevat kysymykset, jotka voivat liittyä hallitustenvälisen konferenssin työhön, kuuluvat tosiaankin tämän käynnistetyn keskustelun piiriin. Vastaan siis kysymykseenne, että tämä koskee myös kansalaisten perusoikeudet takaavan peruskirjan kysymystä.
Voin vakuuttaa teille täydessä yhteisymmärryksessä komission jäsen Vitorinon kanssa, että komissio pyrkii tiiviissä yhteistyössä parlamentin ja teidän edustajienne kanssa niin hallitustenvälisessä konferenssissa kuin perusoikeuskirjan valmistelukunnassakin kehittämään vuoropuhelua kaikista niistä käynnissä olevista pohdinnoista, jotka liittyvät unionin tulevaisuuteen. Tätä Eurooppaa koskevaa vuoropuhelua kehitetään paitsi kaikkien kansallisten ja alueellisten instituutioiden kanssa myös yleistä mielipidettä edustavien tahojen, tiedotusvälineiden ja kansalaisyhteiskunnan järjestöjen kanssa. Juuri perusoikeuskirjan tavoite antaa siihen täydet perusteet.

Méndez de Vigo
Arvoisa puhemies, haluan kiittää vastauksestanne komissiota. Olen tyytyväinen siihen kahdesta syystä. Ensiksikin, koska siinä perusoikeuskirja sidotaan hallitustenväliseen konferenssiin ja tämä on esittelijä Duffin ja esittelijä Voggenhuberin mietinnössä parlamentin poliittinen tavoite. Ja toiseksi, koska se aiotaan sisällyttää tähän ohjelmaan.
Lisäksi komission jäsen Lamyn vastauksessa minua miellytti kovasti eihän toisin voisi ollakaan, sillä komission jäsen Lamy tuntee hyvin tämän aihepiirin tiedotusohjelman hajauttaminen. Mielestäni tämä on tärkeä tavoite, sillä jos haluamme tavoittaa ihmiset, emme voi muuta kuin mennä heidän luokseen, ja siksi ohjelman hajauttaminen on ensisijainen tehtävä.
Arvoisa puhemies, komissio ansaitsee, kuten muissa yhteyksissä ansaitsi, esimerkiksi aiemmin vuoden 1996 hallitustenvälisessä konferenssissa, parlamentin tuen, jotta se pystyy toteuttamaan tiedotustoimia.

Martin, David
Olen tyytyväinen, että sain kuulla komission jäsenen käsityksen perusoikeuskirjasta. Haluaisin saada hänet kertomaan yksityiskohtia kampanjan luonteesta. Viime keskiviikkona käynnistimme varsin menestyksekkäästi unionin tiedotuskampanjan, jossa oli mukana komission jäseniä ja Euroopan parlamentin jäseniä. Haluaisin komission jäsenen vakuuttavan minulle, että kampanjan ollessa luonteeltaan hajautettu jäsenvaltioissa sijaitseville tiedotustoimistoille on itsestään selvää, että Euroopan parlamentin jäsenet otetaan mukaan tiedotuskampanjaan. Loppujen lopuksi Euroopan parlamentin edustajienhan oletetaan edustavan kansalaisia. Olemme ainakin yhtä hyvissä asemissa kuin komissio käymään tätä vuoropuhelua kansalaisten kanssa.

Lamy
. (FR) Vastaus jäsen Martinin esittämään kysymykseen on myönteinen niin komission jäsen Barnierin kuin komission jäsen Vitorinonkin osalta. Komission aikomuksena on tosiaankin ottaa Euroopan parlamentin jäsenet mukaan tähän kentällä käytävään Eurooppaa koskevaan vuoropuheluun. Tästä asiasta pidetään sitä paitsi vielä tänä iltana komission virkamiesten ja Euroopan parlamentin virkamiesten välillä yhteistoiminnan järjestämiseen liittyvä kokous, jossa päätetään konkreettisesti toimintatavasta. Arvoisa puhemies, vastaus on siis "kyllä".

Puhemies


Anna Karamanou
Kysymys nro 42 (H-0215/00):
Aihe: Eurooppaa uhkaavat ekologiset aikapommit Äskettäin sattunut syanidivuoto Tonavaan paljasti sellaisten aiemmin tiedostamattomien ekologisten aikapommien olemassaolon, jotka uhkaavat koko Euroopan mannerta. Euroopan ympäristökeskuksen raportissa ennustetaan, että 2000-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä paperi-, lasi- ja muovijätteiden tuotanto kasvaa 40-60 prosentilla, kadmium- ja elohopeapäästöt kasvavat 20-30 prosentilla, jätteiden käsittely kuormittaa ympäristöä raskasmetalleilla, kaasuilla ja muilla myrkyllisillä sivutuotteilla, jotka edistävät kasvihuoneilmiötä ja saastuttavat ilmaa sekä vesistöjä. Kysyn komissiolta, raportissa esitetyt seikat huomioon ottaen, mitä se aikoo tehdä tilanteen korjaamiseksi, mitä politiikkoja se aikoo tukea ja mihin turvallisuutta edistäviin toimiin se aikoo ryhtyä suojellakseen Eurooppaa sitä uhkaavilta ekologisilta aikapommeilta?
Komission jäsen Fischler vastaa komission jäsen Wallströmin puolesta.

Fischler
Arvoisa puhemies, arvoisat parlamentin jäsenet, jäsen Karamanoun kysymyksen ensimmäinen osa käsittelee Tonavan saastumisen kiireellistä ongelmaa ja toinen osa koko yhteisössä ympäristöön yleensä kohdistuvaa jatkuvaa uhkaa. Nyt Theiss- ja Tonava-joissa tapahtuneeseen katastrofiin. Kollegani Wallström ilmoitti Tonavan syanidivuodon takia, että jo käynnissä olevan komission tutkimuksen, joka käsittelee kaivosteollisuuden ympäristölle mahdollisesti aiheuttamia vaaroja, yhteydessä on nyt määrä tutkia myös kaikkien ehdokasvaltioiden tilanne.
Lisäksi on määrä tarkistaa yhteisön voimassa olevaa ympäristöoikeutta siltä osin, pyritäänkö oikeutta laajentamaan koskemaan kaivosteollisuuden aiheuttamia ympäristöriskejä. Kysymyksessä mainittujen yleisten ongelmien, siis kysymyksen toisen osan osalta komissio on perehtynyt erittäin hyvin Euroopan ympäristökeskuksen raporttiin. Tämä raportti on muodostanut viidennen ympäristöalan toimintaohjelman kokonaisarvion perustan. Tästä arvioinnista ilmenee, että yhteisöpolitiikan seurauksena viime aikoina on ollut nähtävissä myönteisiä tuloksia muutamilla aloilla, esimerkiksi vesistöjen happanemisen vastaisessa taistelussa, veden laadun parantamisessa ja otsonikerroksen suojelussa.
Muilla aloilla nykytilanne ja tulevaisuuden ennusteet antavat kuitenkin aihetta suureen huoleen. Se johtuu monissa tapauksissa siitä, että muutamien talouden alojen nopea kasvu tekee tyhjäksi pyrkimykset vähentää ympäristövaikutuksia. Kuudetta ympäristöalan toimintaohjelmaa koskevassa ehdotuksessaan komissio haluaa keskittyä näistä ongelmista suurimpiin. Komissio lähtee siinä yhteydessä jo kokonaisarviossa esitetystä ajatuksesta, että viidennen puiteohjelman yleinen konsepti aiotaan periaatteessa säilyttää, mutta sitä on tarkoitus vahvistaa olennaisesti.
Tämä koskee ennen kaikkea yhteisön oikeuden energisempää täytäntöönpanoa jäsenvaltioissa ja ympäristöasioiden tehokkaampaa integroimista muihin politiikan aloihin, jotta ympäristövaikutukset voidaan erottaa talouskasvusta. Komissio odottaa Euroopan parlamentin lausuntoa kokonaisarviostaan ja esittää saamiensa lausuntojen pohjalta laaditut, kuudetta ympäristöalan toimintaohjelmaa koskevat ehdotuksensa vielä tämän vuoden kuluessa.

Karamanou
Kiitän komission jäsentä vastauksesta. Euroopan parlamentti tietenkin arvostaa komission pyrkimyksiä edistää yhteisön ympäristönsuojelupolitiikkaa ja ennen kaikkea pyrkimyksiä liittää ympäristönäkökohdat osaksi kaikkia politiikkoja, eli valtavirtaistamista.
Arvoisa komission jäsen, kuitenkin nyt, kun mainitsitte Tonavan saastumisongelman, haluaisin esittää teille lisäkysymyksen: varmaankin tiedätte Romanian ympäristöministerin, Liliane Maran, äskettäiset syytökset. Hän väittää, ja monet meistä ovat samaa mieltä, että NATOn pommitusten aiheuttama ympäristökatastrofi on paljon suurempi kuin se, jonka syanidivuoto äsken aiheutti.
Kuten tiedetään, pommitukset tuhosivat siltoja, öljynjalostamoja ja kemian teollisuutta, mikä tuhosi ekologisesti kaikki Tonavaa reunustavat alueet. Arvoisa komission jäsen, haluaisin kuulla teidän kantanne: aiotteko ryhtyä joihinkin toimiin vahingoittuneiden alueiden korjaamiseksi taloudellisesti, ekologisesti ja kulttuurisesti?

Fischler
Arvoisa puhemies, arvoisa parlamentin jäsen, tehän tiedätte ensinnäkin, että kollegani Wallström oli itse Romaniassa ja myös Unkarissa ja on muodostanut oman kuvan katastrofin laajuudesta. Hän on sopinut myös näiden maiden asiassa toimivaltaisten ministerien kanssa työryhmän perustamisesta, jonka on määrä käsitellä näitä kysymyksiä. Tätä kansainvälistä työryhmää varten määriteltiin myös jo ne pääteemat, joita sen on määrä käsitellä.
Taloudellisten kysymysten osalta komissio harkitsee, mitä varoja hätäapuun voitaisiin käyttää. Sen lisäksi käytettävissä ovat tietysti myös periaatteessa Phare- ja Ispa-ohjelmat, ja tältä osin kyse on myös siitä kysymyksestä, johon on vastattava yhteistyössä asianomaisten valtioiden kanssa, nimittäin missä määrin näiden molempien rahastojen varoja voidaan käyttää.

Puhemies
 Arvoisa komission jäsen, olen vakuuttunut siitä, että budjettivaliokunta lukee mielihyvin nämä tiedot, kun ne sille toimitetaan.

Antonios Trakatellis
Kysymys nro 43 (H-0242/00):
Aihe: Bulgariassa sijaitsevan Kozlodujin voimalan ydinturvallisuutta koskevan muistion herättämä huolestuminen Huolimatta siitä, että myönteisiä edistysaskelia on otettu, kun komission ja Bulgarian välillä allekirjoitettiin Kozlodujin voimalan ydinturvallisuutta koskeva muistio ja liittymisneuvottelut Bulgarian kanssa aloitettiin, perusteltua huolta kuitenkin tunnetaan sovitusta Kozlodujin neljän arveluttavan reaktorin purkamismenettelystä, koska tämä menettely ei vastaa Euroopan unionin kantaa eikä niitä sitoumuksia, jotka Bulgaria on ottanut kantaakseen ydinturvarahaston kanssa tekemänsä sopimuksen yhteydessä.
Mitä päätöksiä yksiköiden 1 ja 2 lopullisesta sulkemisesta ennen vuoden 2002 loppua on tehty ja mitä edistysaskeleita on otettu sopimuksen tekemiseksi siitä, että yksiköiden 3 ja 4 lopullinen purkaminen tapahtuu ennen vuotta 2006 kuten allekirjoitetussa muistiossa edellytetään?
Hyödyntääkö komissio kumppanuussuhteen yhteydessä käytössään olevia mahdollisuuksia ja keinoja saadakseen Kozlodujin yksiköt 1-4 lopullisesti suljettua ja millä tavoin?
Onko Bulgarialle myönnettävän rahoitusavun ennakkoehtona se, että reaktorien 3 ja 4 purkamiselle määrätään päivämäärä kuten komission puheenjohtaja, professori Prodi kysyjälle lähettämässään, 17. helmikuuta päivätyssä kirjeessä mainitsee?
Mitkä ovat 4. helmikuuta järjestetyn komission ja Bulgarian viranomaisten välisen kokouksen tulokset? Mihin suuntaan yhteisen työryhmän työskentely etenee?

Verheugen
Arvoisa parlamentin jäsen, 29. marraskuuta 1999 allekirjoitettu komission ja Bulgarian hallituksen välinen sopimus vastaa komission yleisesti noudattamaa politiikkaa. Tämän politiikan sisältönä on niiden reaktoreiden sulkeminen mahdollisimman varhaisessa vaiheessa, joita ei järkevin kustannuksin voida korjata vastaamaan kansainvälisesti hyväksyttyjä turvallisuusnormeja.
Bulgarian hallituksen ja komission tekemään sopimukseen sisältyy Kozlodujin ydinvoimalan yksiköiden 1 ja 2 lopullinen sulkeminen vielä ennen vuotta 2003. Lisäksi on suunniteltu, että Bulgarian hallitus päättää yhteisymmärryksessä komission kanssa vuonna 2002 saman laitoksen yksiköiden 3 ja 4 sulkemisen määräajoista. Kaikki neljä yksikköä suljetaan ennen Bulgarian hallituksen alun perin suunnittelemia päivämääriä. Kozlodujin yksiköt 1 ja 2 aiottiin sulkea alun perin vuosina 2004 ja 2005 sekä yksiköt 3 ja 4 vuosina 2008-2010.
Komissio lähtee siitä, että molempien reaktoreiden 3 ja 4 lopullinen sulkeminen tapahtuu viimeistään vuonna 2006. Auttaakseen Bulgariaa purkamisen aiheuttamissa ongelmissa komissio tarjoaa sille monivuotista kattavaa tukea. Tähän lukeutuvat Phare-ohjelmasta maksettavat 200 miljoonan euron tuet ja Euratom-laina.
Edellä mainitun sopimuksen osat muodostavat erottamattoman kokonaisuuden. Sopimuksen täydellisen toimeenpanon takaamiseksi tukien toisen puolen myöntäminen vahvistetaan vasta, kun yksiköiden 3 ja 4 sulkemispäivämääristä on päästy lopulliseen sopimukseen. Tukipaketin molemmat osat - sekä Euratom-laina että tuki - riippuvat siitä, täyttääkö Bulgaria yksiköiden sulkemista koskevat velvoitteensa ja jos, niin miten.
Kuluvan vuoden 4. helmikuuta kokoontui komission ja Bulgarian yhteinen Kozloduj-työryhmä Sofiassa. Tämä yhteinen työryhmä sopi laativansa vuoden 2000 touko-kesäkuuhun mennessä yksiköiden 1 ja 2 sulkemista koskevan toimintasuunnitelman sekä esittävänsä energia-alalla poliittisen kehyksen ja mahdollisia hankkeita, jotka on määrä rahoittaa tukipaketin avulla.
Komissio muistuttaa, että sulkeminen ei ollut Bulgarialle mikään helppo päätös. Päätös osoittaa kuitenkin, että Bulgarian hallitus noudattaa laajentumisprosessin yhteydessä sitoumuksia, jotka koskevat Euroopan unionin ydinalan korkeita turvallisuusnormeja. Komissio tekee edelleenkin yhteistyötä Bulgarian hallituksen kanssa pannakseen toimeen viime marraskuussa tehdyn sopimuksen. Tämä yhteistyö tapahtuu myös liittymistä valmistelevan kumppanuuden yhteydessä, jossa tämä tehtävä nostetaan yhdeksi prioriteeteista.

Trakatellis
Arvoisa komission jäsen, kiitos vastauksesta. Minulle jäi kuitenkin moni asia epäselväksi, koska ollessanne parlamentin ympäristöasioiden valiokunnan kuultavana, ja myös tänään, puhuitte siitä, että käytöstä pitäisi pikaisesti poistaa ne ydinvoimalat, jotka ovat tunnetusti erittäin vaarallisia, eikä vain niitä, vaan myös Slovakiassa ja Liettuassa sijaitsevat.
Ymmärrän tietenkin, että näiden reaktoreiden sulkemiseen liittyy joitakin vaikeuksia, mutta onko tämä lyhin mahdollinen aika? Tämä hämmentää minua, koska samalla, kun päädyitte konkreettiseen päivämäärään reaktoreiden 1 ja 2 osalta ja sanotte, että ne suljetaan ennen vuoden 2002 loppua - joka mielestäni sekin on varsin pitkä aikaväli, sillä teidän ei pidä unohtaa, että pelkäämme onnettomuutta missä tahansa neljästä reaktorista, mikä olisi tuhoisaa Bulgarialle, Bulgarian kansalle, naapurimaalle Kreikalle ja Euroopalle, koska, kuten tiedätte, nämä voimalat ovat erittäin vaarallisia - mikä teitä estää määrittelemästä tänään, milloin reaktorit 3 ja 4 suljetaan ja miksi mennään vuoteen 2006 asti ja kenties vielä myöhemmäksi?

Verheugen
Arvoisa parlamentin jäsen, käsitykset siitä, miten arveluttavia reaktorit 3 ja 4 tosiasiassa ovat, ovat erittäin kaukana toisistaan. Jouduin suureksi yllätyksekseni kokemaan, että jäsenvaltiot ovat arvostelleet minua avoimesti sen jälkeen, kun olimme saaneet Bulgarian kanssa tehdyn sopimuksen päätökseen, koska tämä sopimus on niiden mukaan liian ankara Bulgariaa kohtaan, menee liian pitkälle eikä näiden ydinvoimaloiden turvallisuustaso ole niin huono kuin komissio väittää. Tässä voin vain uskoa, ketä haluan. Uskon alussa tehtyjä lausuntoja ja pidän kiinni siitä, että meidän on toimittava tässä yhteydessä ennaltaehkäisyn periaatteen mukaisesti.
Minun on pyydettävä teitä toisaalta myös pohtimaan sitä, että ydinvoimavaihtoehdon käyttäminen energiantuotannossa on jokaisen valtion itsenäinen päätös. Komissiolla on yhtä vähän kuin parlamentilla ja neuvostolla mahdollisuus kieltää jotakin maailman maata käyttämästä ydinenergiaa ja pakottaa se välittömästi sulkemaan reaktorit. Ainoa mahdollisuus on solmia paketti, kuten olemme tehneet Liettuassa, Slovakiassa ja viimeksi myös Bulgariassa, joka sallii kulloisenkin maan hallita sulkemisen taloudellisia, rahallisia, mutta myös sosiaalisia ja infrastruktuuria koskevia seurauksia.
Jokaisen maan omaan huomaan on jätettävä se, miten se tulkitsee tavoitteenasettelua mahdollisimman nopeasti. Voin vain sanoa teille, osaksi itse käymistäni neuvotteluista, että juuri tämä oli saavutettavissa. Jos olisimme yrittäneet saavuttaa enemmän, lopputuloksena olisi ollut sopimuksen kariutuminen, eikä meillä olisi ylipäätään minkäänlaisia sulkemispäivämääriä. Te olette tältä osin aina sen kysymyksen edessä, hyväksyäkö se, mitä voitte saavuttaa, vai toimiako kuitenkin erittäin jäykällä asenteella, jolla olette tosin lopulta ehkä rauhoittaneet ympäristöpoliittista omaatuntoanne, mutta ette kuitenkaan saavuttaneet mitään. Uskon, että tämä lopputulos oli erityisen hyvä lopputulos erityisesti Bulgariassa, kun otetaan huomioon maan äärimmäisen vaikea tilanne.
Haluan antaa teille vielä yhden hieman hämärän vihjeen, mutta ymmärrätte kyllä heti, miksi. Yksiköiden 3 ja 4 sulkemispäivämääristä sopimustekstissä sanotaan, että sitä koskeva päätös tehdään vuonna 2002. Se on siis jo melko kaukana meidän kaavailemastamme sulkemispäivämäärästä. Komission käsitys, että tämä sulkemispäivämäärä on viimeistään - huomaa viimeistään - vuosi 2006, on kirjattu myös sopimustekstiin. Sillä tosiasialla, että Bulgarian hallitus allekirjoitti tämän sopimustekstin kyseenalaistamatta komission käsitystä, on tiettyä poliittista merkitystä. En voi sanoa siitä tämän enempää, mutta uskon teidän ymmärtävän, mitä sillä vihjataan.
Toinen osa
Komission jäsen Lamylle osoitetut kysymykset

Puhemies


Richard Howitt
Kysymys nro 44 (H-0206/00):
Aihe: Vähiten kehittyneiden maiden kaupan suosiminen Mitä tietyille Euroopan aloille aiheutuvia vahinkoja komission jäsen Lamy pyrkii välttämään pyrkimyksissään poistaa kaikki EU:n kiintiöt ja vientitullit "lähestulkoon" kaikilta maailman vähiten kehittyneiden maiden tuotteilta ja palveluilta sen sijaan, että ne poistettaisiin kokonaisuudessaan? Koska vähiten kehittyneiden maiden osuus maailmankaupasta on alle 0,5 prosenttia, aikooko komission jäsen Lamy harkita uudelleen varautuneisuuttaan tässä kysymyksessä? Millaista aikataulua hän ehdottaa tämän toimen täytäntöönpanoa varten?

Lamy
. (FR) Euroopan yhteisön tekemä aloite, jonka tavoitteena on tarjota vähiten kehittyneiden maiden useimmille tuotteille vapaa pääsy teollisuusmaiden ja kehittyneimpien kehitysmaiden markkinoille, tehtiin Seattlen kokoukseen johtaneen prosessin puitteissa. Se laadittiin heti Singaporen kokouksen jälkeen, kun neuvosto pyysi komissiolta vähiten kehittyneiden maiden hyväksi ehdotuksia, jotka sisältäisivät sekä välittömiä toimia että keskipitkän aikavälin lisätoimia. Neuvosto viittasi kesäkuun 1997 päätelmissään tähän tavoitteeseen markkinoille pääsyn tarjoamisesta vähiten kehittyneiden maiden useimmille tuotteille.
Mitä tulee välittömiin toimiin, yhteisö perusti vuoden 1998 lopulla antamallaan yleistä tullietuusjärjestelmää koskevalla asetuksella kaikkien vähiten kehittyneiden maiden osalta järjestelmän, joka vastaa Lomén sopimuksen mukaista järjestelmää, kuten neuvosto oli pyytänyt. Neuvosto täsmensi vuonna 1999, Lomén sopimuksen jälkeen tehtävää sopimusta koskevien neuvottelujen puitteissa, muun muassa sen, mitä se aikoo tehdä vähiten kehittyneiden maiden markkinoille pääsyn osalta, ja se päätti, että yhteisö käynnistää vuonna 2000 prosessin, joka mahdollistaa monenvälisten kauppaneuvottelujen jälkeen ja viimeistään vuonna 2005 vapaan markkinoille pääsyn vähiten kehittyneiden maiden useimmille tuotteille ja että lähtökohtana on Lomén sopimuksen mukaisen kauppajärjestelmän taso. Tiedämme hyvin, että kaikkien tuotteiden ja useimpien tuotteiden välinen ero käsittää joitakin maataloustuotteisiin liittyviä erityistapauksia.
Komissio sai siis tällaisen toimeksiannon, ja me tietenkin noudatamme sitä. Yksikköni laativat parhaillaan ehdotuksia, jotka esitetään neuvostolle heti, kun ne ovat täysin valmiit.
Yhteisö pyrkii WTO:n puitteissa tekemällään vähiten kehittyneitä maita koskeneella aloitteellaan saamaan samalla muita kauppakumppaneita mukaan tähän avoimuutta osoittavaan lähestymistapaamme, jonka tavoitteena olisi vapauttaa vähiten kehittyneiden maiden useimmat tuotteet tullimaksuista ja tullikiintiöistä. Tällä aloitteella pyritään niin sanoakseni tukemaan omaa ehdotustamme, joka yhdessä muiden tekemien ehdotusten kanssa antaisi vähiten kehittyneille maille mahdollisuuden saada lähes täysin vapaassa järjestelmässä tuotteensa lukuisille muille markkinoille yhteisön markkinoiden ohella. Ajattelen muun muassa Yhdysvaltain, Japanin, Australian ja Uuden-Seelannin kaltaisten teollisuusmaiden markkinoita. Ajattelen myös mahdollisesti niiden lukuisten nousevien talouksien maiden markkinoita, jotka ovat jo teollistuneita. Pidän tällä hetkellä tärkeänä edistää tätä aloitetta, jonka olemme sisällyttäneet elvytyspakettiin, jonka osalta teemme työtä Genevessä. Siinä kaikki välittömien toimien osalta.
Kuten kysymyksen esittäjä ilmoittaa, on syytä pohtia, voidaanko useimmat tuotteet -ilmaisuun liittyvää rajoitusta säilyttää enää kovinkaan kauan, koska aikomuksenamme on tarjota näille maille täysin vapaa pääsy markkinoillemme. Mitä yhteisöön tulee, AKT-maiden kanssa tekemämme uuden sopimuksen myötä, joka ei sisällä enää velvollisuutta tarjota kaikille AKT-maille tasavertaista markkinoille pääsyä, voisimme tosiaankin alkaa pohtia markkinoillemme pääsyn suurempaa vapauttamista vähiten kehittyneiden maiden hyväksi. En halua kuitenkaan käynnistää tätä pohdintaa, ennen kuin useimpia tuotteita koskeva nykyinen aloitteemme on päässyt kauppakumppaniemme kanssa käymiemme neuvottelujen jälkeen riittävän edistyneeseen ja uskottavaan vaiheeseen, jotta voisimme siirtyä eteenpäin.
Täsmennän lopuksi, että markkinoille pääsy ei vielä riitä näille maille, joilla ei toisinaan ole sisäisistä syistä riittävää vientikapasiteettia, olipa kyse jakelu-, logistiikka- tai kuljetuskapasiteetista. Siksi on pohdittava myös toimia, joille olemme antaneet ilmaisun capacity building, eli niitä teknisiä avustustoimia, joita on toteutettava, jotta tästä markkinoille pääsystä tulisi hyvin konkreettinen eikä pelkästään teoreettinen. Siinä vastaus, jonka halusin antaa tähän tulevaisuutta koskeneeseen kysymykseen.

Howitt
Olen kiitollinen komission jäsen Lamylle hänen antamastaan vastauksesta, siinä määrin, kun siinä asiaa käsiteltiin. Olen erityisesti samaa mieltä siitä, mitä hän sanoi vastauksensa loppuosassa tarpeesta rakentaa kapasiteettia vähiten kehittyneissä maissa sekä ehkä myös epäsymmetristen toimien tarpeellisuudesta, minkä ansiosta näiden maiden markkinat nauttisivat tietyssä määrin suojelusta, josta emme vastineeksi pyrkisi nauttimaan millään lailla. Kuitenkin suurin huolenaiheeni esittäessäni tämän kysymyksen ja mielestäni asiaa ei ole käsitelty kattavasti liittyy siihen, mitä näillä "olennaisen tärkeillä tuotteilla" tarkasti ottaen tarkoitetaan. Komission jäsen Lamy puhuu tietyistä maataloustuotteista, mutta juuri yhteiseen maatalouspolitiikkaan liittyvä protektionismihan on loukannut kehitysmaita eniten ja se on merkinnyt monille näille maille kehityksen jarrua maataloustuotteiden osalta.
Voisiko hän antaa tarkempia arvioita siitä, mitä aloja ja mitä tuotteita asia koskee ja kuinka kauan? Tällaisen viestin haluamme kuulla. Eikö olisi parempi sekä kehitysmaiden luottamuksen voittamiseksi että esimerkin näyttämiseksi muille kauppakumppaneille edetä niin, että me Euroopassa sanoisimme: "Nyt on aika; tarjoamme tämän teille nyt. Emme halua odottaa viittä vuotta; annetaan muiden seurata meidän esimerkkiämme."

Lamy
. (FR) Annan tähän kysymykseen kaksi vastausta. Ensinnäkin luulen vastanneeni selvästi kysymykseenne sanoessani, että "kaikkien tuotteiden" ja "useimpien tuotteiden" välinen ero koskee joitakin maataloustuotteita, joita on itse asiassa vähän. Ajattelen etenkin sokeria, joka voi olla tosiaankin lisäresurssi monille näistä maista. Te tiedätte, että yhteisö, tässä tapauksessa komissio, on pohtinut sokeria koskevan järjestelmän yksityiskohtaista tarkistamista. Palaamme varmasti näihin kysymyksiin. Tarkoitan, että ainakin komissio palaa.
Mitä tulee tekemäämme kokonaisvaltaisempaan aloitteeseen, haluaisin yrittää vakuuttaa teidät siitä, että näiden vähiten kehittyneiden maiden kannalta on tässä vaiheessa tärkeämpää, että yhteisö saa aloitteelleen Yhdysvaltain, Japanin ja muutamien muiden teollisuusmaiden kannatuksen, sillä se avaa näille maille todellisen vientikapasiteetin mielessä sellaiset markkinat, jotka ovat suurin piirtein kaksi tai kolme kertaa suuremmat kuin yhteisön markkinat. Joten, hyvä parlamentin jäsen, olen prioriteeteistamme ja tehokkuudesta sitä mieltä, että jos joudumme joko poistamaan "useimpien tuotteiden" ja "kaikkien tuotteiden" välisen eron ongelman, joka meidän on jonakin päivänä ratkaistava, myönnän sen tai suurentamaan merkittävästi niiden markkinoiden kokoa, joita eivät tullimaksut eivätkä tullikiintiöt koske "useimpien tuotteiden" osalta, olemme oikealla tiellä työskennellessämme ensin markkinoiden laajentamisen hyväksi. Sen jälkeen voimme käynnistää pohdinnan, kuten toivotte, mikä on tehtävä yhdessä toisinaan epäröivien jäsenvaltioiden kanssa ja Euroopan parlamentin kanssa, joka on myös saatava tilaisuuden tullen siirtymään toiseen vaiheeseen.

Puhemies


Nicholas Clegg
Kysymys nro 45 (H-0208/00):
Aihe: Kiinan liittyminen Maailman kauppajärjestöön Komission hallitustenvälistä konferenssia koskevan kannan mukaisesti eikö komissionkin mielestä Kiinan liittymissopimus Maailman kauppajärjestöön ole niin merkittävä sopimus, että sen alistaminen hyväksyntämenettelyyn nykyisessä parlamentissa olisi perusteltua?
Hyväksyykö komissio sen, että Kiinan liittyminen Maailman kauppajärjestöön alistetaan nykyisen parlamentin hyväksyttäväksi, vaikka hallitustenvälistä konferenssia ei olekaan vielä saatu päätökseen?

Lamy
. (FR) Jäsen Clegg, komissio myöntää, että sopimus Kiinan liittymisestä WTO:hon on äärimmäisen tärkeä päätös. Se on sitä paitsi juuri sentyyppinen sopimus, joka olisi hyväksyntämenettelyn alainen, jos komission hallitustenväliselle konferenssille tekemät ehdotukset saisivat jäsenvaltioiden hyväksynnän.
Nyt on kuitenkin niin, että kyse on tässä vaiheessa ainoastaan ehdotuksista, eikä komissio voi rikkoa voimassa olevia sääntöjä, joista määrätään yhteisöjen perustamissopimuksessa, eikä se voi myöskään ennakoida niitä päätöksiä, joita jäsenvaltiot tekevät hallitustenvälisessä konferenssissa.
Palautan jäsen Cleggin mieleen, jos se on tarpeen, että kun otetaan huomioon Kiinan liittymissopimuksen palveluihin liittyvät näkökohdat, sopimus olisi kuitenkin periaatteessa kuulemismenettelyn alainen, josta määrätään 300 artiklassa. Parlamentilla pitäisi tämän johdosta olla 300 artiklan nojalla tilaisuus ottaa kantaa tähän sopimukseen. Euroopan parlamentin kuuleminen on tietenkin, kuten tavallista, neuvoston tehtävä.
Jäsen Clegg, tämä on se oikeudellinen ja toimielimiä koskeva vastaus kysymykseenne. Mitä tulee käytännöllisempiin näkökohtiin, palautan mieliin pyrkimykseni etsiä Euroopan parlamentin kanssa sellaisen keinon, jolla se saa äänensä kuuluviin näissä neuvotteluissa. Olen sanonut tämän useaan otteeseen, ja tämä on minusta tärkeää komission ja parlamentin välisten suhteiden kannalta, ja se on tärkeää myös neuvottelijan tehokkuuden ja vaikutusvallan kannalta tämäntyyppisessä asiassa. Olen siis täysin valmis, kuten aina, keskustelemaan tästä aiheesta hieman perusteellisemmin parlamentin toimivaltaisessa valiokunnassa.

Clegg
Paljon kiitoksia vastauksestanne. Sallinette minun toistamiseen osoittaa tyytyväisyyteni sen osalta, että komissio ja parlamentti puhuvat ensimmäistä kertaa yksimielisesti parlamentin rooliin muutoksista tärkeissä kauppasopimuksissa.
Haluaisin vain esittää teille ei-oikeudellisen ja toimielimiä koskevan kysymyksen: jos tarkastelemme esimerkiksi sitä päätöstä, joka tehtiin Uruguayn neuvottelukierroksen päätelmien alistamisesta parlamentin hyväksyntämenettelyyn, mukana oli muutamia sopimuksen toimielin- ja budjettivaikutuksiin liittyviä oikeudellisia kysymyksiä, mutta päätös merkitsi pääasiassa sen poliittista tunnustamista, että kyseessä oli niin tärkeä sopimus, että silloisen 113 artiklan tiukkoja rajoja voitiin niin sanoakseni venyttää, jotta sopimus saatiin siten alistetuksi parlamentin hyväksyntämenettelyyn. Oma näkemykseni on, että Kiinan liittyminen maailman kauppajärjestöön, vaikka se ei ehkä olekaan yhtä huomiota herättävä asia kuin monenvälisen sopimuksen syntyminen, on aivan yhtä tärkeää tulevaisuuden maailmankaupan kannalta ja että sekä parlamentti että komissio voisivat siten omaksua samankaltaisen poliittisen kannan. Kehottaisin teitä toimimaan niin. Kysyisin teiltä, mitä voisimme teidän mielestänne tehdä yhdessä tällaisten toimien edistämiseksi.

Lamy
. (FR) Jäsen Clegg, olen kanssanne samaa mieltä siitä, että Kiinan liittyminen WTO:hon olisi ja on, olipa liittymishetki milloin tahansa, äärimmäisen merkittävä asia.
Tämän sanottuani olen sitä mieltä, ettei ole täysin perusteltua verrata asiaa Uruguayn kierrokseen. Uruguayn kierros, ja varsinkin riitojen ratkaisujärjestelmän perustaminen, merkitsi sellaista kansainvälisessä oikeusjärjestyksessä tehtyä institutionaalista harppausta, joka antoi perussopimustenkin mukaan kiistattoman perusteen hyväksyntämenettelyn soveltamiselle.
Kiinan osalta kyse on oikeudellisesti menettelystä, jossa yksi maa liittyy WTO:hon, menettelystä, joka etenee suhteellisen tasapainoista ja tunnettua kulkuaan ja joka ei ole tähän mennessä aiheuttanut vastaväitteitä. Oletan siis, että neuvosto epäröi puoltavan lausunnon pyytämistä, sillä neuvoston tapana ei ole mennä juurikaan perussopimusten vaatimuksia pidemmälle parlamentin kuulemisessa.
Meidän molempien kannalta on tärkeää se, että voimme keskustella tilaisuuden tullen joko valiokunnassa tai täysistunnossa niistä ehdoista, jotka ovat toivottavasti samat, joista olemme sopineet Kiinan kansantasavallan kanssa, ja että voimme tehdä niin täysin avoimesti.
Olen omalta osaltani siihen täysin valmis, ja tiedän, että tuolloin minulle esitetään hieman poliittisempia kysymyksiä. Se on minusta normaalia, ja odotan sitä.

Kauppi
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, ilmeisesti meidän parlamentin jäsenten on tässä vaiheessa tyytyminen tähän kuulemismenettelyyn, vaikka itse olenkin samaa mieltä kuin herra Clegg, että hyväksyntämenettely olisi jo tässä vaiheessa - vähän juridiikkaakin sivuten - ollut mahdollista ottaa käyttöön tässä asiassa.
Kysymykseni koskee kuitenkin substanssia ja tämän sopimuksen aineellista sisältöä. Kun neuvottelut EU:n ja Kiinan välillä alkoivat, meille parlamentin jäsenille kerrottiin, että oikeastaan mitään suurempia ongelmia ei tule olemaan, koska noin kahdeksankymmentä prosenttia näistä Euroopan unionin tavoitteista sisältyy jo USA:n ja Kiinan neuvottelutulokseen. Nyt kuitenkin näyttää siltä, että nämä loput eli jäljelle jäävät kaksikymmentä prosenttia asioista ovat niin vaikeita, että aikaa kuluu ja neuvottelut ovat jo useita kertoja ajautuneet umpikujaan.
Haluaisinkin kysyä, onko kyse siitä, että kiinalaiset eivät ole valmiita antamaan meille samanlaista neuvotteluasemaa kuin USA:n edustajille vai mistä johtuu, että näiden loppujen - häntien - kahdenkymmenen prosentin osalta ei päästä yksimielisyyteen.

Lamy
. (FR) Se on hyvä kysymys. Olen itse sanonut, että 80 prosenttia neuvottelutavoitteista on saavutettu ja 20 prosenttia on jäljellä. Tarkoituksena on kertoa, että suuri osa tiestä on tosiaankin jo kuljettu, koska edellisen neuvottelijan aikaansaama neuvottelutulos siirtyy myös seuraavan neuvottelijan hyväksi suosituimmuuslausekkeen välityksellä. Hyvä parlamentin jäsen, 20 prosenttia on kuitenkin vielä jäljellä, ja se johtuu hyvin yksinkertaisista syistä. Kumpikin osapuoli yrittää kahdenvälisissä neuvotteluissa keskittyä niihin kohtiin, joissa sen kilpailukyky on huonompi, samalla kun on selvää, että se jättää jäljelle jääneiden kohtien neuvottelemisen muille.
Siksi Yhdysvallat teki Kiinan kanssa joidenkin aiheiden osalta sellaisen kahdenvälisen sopimuksen, josta me hyödymme mutta joka ei joidenkin kohtien osalta ole meille yhtä suotuisa kuin jos olisimme neuvotelleet sopimuksen itse. Tämä on ensimmäinen syy. Tehtävänämme on toimia mahdollisuuksien mukaan niin, mihin pyrin, että se, mikä on kokonaisuutena hyvä sopimus amerikkalaisten ja kiinalaisten välillä, olisi yhtä hyvä sopimus eurooppalaisille. Ja jäljellä on siis ne 20 prosenttia, siis ainoastaan 20 prosenttia, mutta te tiedätte, että juuri ne viimeiset prosentit ovat neuvotteluissa ratkaisevia, ja olemme nyt siinä tilanteessa.
Tilanteeseen on toinen teknisempi syy, jonka selitys on monivivahteisempi. Tariffeja koskevat kannat voivat olla hyvin erilaisia, vaikka niiden nimitykset olisivatkin lähestulkoon samankaltaiset. Otan esimerkiksi alkoholit: maissiviskiä ja giniä ei käsitellä samalla tavalla kuin viskiä ja konjakkia. Vaikka kaikki nämä alkoholit ovat ulkoisesti samanlaisia, on tilanteita, joissa tariffeja koskevat kannat eivät ole samanlaiset. Nämä ovat teknisempiä pohdiskeluja, mutta niiden takia kaikki nämä näkökohdat on yksityiskohtaisesti tutkittava ja neuvoteltava.
Neuvottelut eivät ole vielä päättyneet. Ilmoitin, että matkustan Pekingiin maaliskuun viimeisellä viikolla yrittääkseni ratkaista ne asiat, joita pidän näissä neuvotteluissa todellisina vaikeuksina. Kyse on neuvottelujen poliittisesta osasta, jonka osalta Kiinan viranomaiset ovat osoittaneet tiettyä epäröintiä. Minulla on tällä hetkellä toimeksiantona yrittää voittaa tämä epäröinti, ja niin pyrin tekemään.

Puhemies
Paljon kiitoksia, komission jäsen Lamy. Aikaa kului runsaasti verrattuna komission jäsen Lamylle varattuun aikaan. Siksi kysymykseen 46 vastataan kirjallisesti.
Komission jäsen Fischlerille osoitetut kysymykset

Puhemies
Koska kysymyksen laatija ei ole läsnä, kysymys nro 47 raukeaa.

María Izquierdo Rojo
Kysymys nro 48 (H-0173/00):
Aihe: Laajentumisen kustannukset maataloudelle Mitkä ovat Euroopan unionin seuraavan laajentumisen kustannukset maataloudelle viimeisten tutkimusten ja arvioiden mukaan? Minkälaisia seurauksia näillä kustannuksilla tulee olemaan?

Fischler
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, komissio ei voi vastata parlamentin jäsenen kysymykseen konkreettisesti neuvottelujen tässä vaiheessa. Voidakseen laskea ja määritellä laajentumisen maataloudelle aiheuttamat kustannukset komissiolla pitäisi olla enemmän tai vähemmän tarkasti tiedossa: a) milloin liittyminen tapahtuu? b) Montako maata yhteisöön liittyy tänä ajankohtana ja missä järjestyksessä? c) Millä ehdoilla nämä maat liittyvät? Millaisia siirtymäjärjestelyjä esimerkiksi käytetään?
Koska mikään näistä kolmesta parametristä ei ole vielä tällä hetkellä ylipäätään varma, koska ne ovat liittymisneuvottelujen tosiasiallinen sisältö, komission olisi mahdollista antaa nyt vain puhtaasti spekulatiivinen arvio, eikä sellaisessa ole meidän mielestämme mitään järkeä.

Izquierdo Rojo
Vaikka olenkin allekirjoittanut valittuna edustajana tämän kysymyksen, tosiasiassa minun on sanottava, että en ole sen takana. Kuten komission jäsen voi arvata, kysymyksen esittäjiä ovat maanviljelijät unionissa, jotka nykytilanteessa kysyvät, joutuvatko he tuloissaan ja yhteisön tukien kautta maksamaan laajentumisesta aiheutuvan laskun. Komission jäsen ei ole puhunut yksiselitteisesti. Kuitenkin yksikkönne, komissio, muutamat Euroopan parlamentissa olevat kollegat, me kaikki tiedämme, että tutkimuksia ja arvioita on olemassa.
Komission jäsen on toisinaan mestari antamaan ympäripyöreitä vastauksia ja kiertämään vastauksen ja jättämään vastaamatta. Jos komissio kuitenkin haluaa, että kentällä sen kantoja tuetaan, sen on häivytettävä epäselvyydet ja oltava yksiselitteinen. Siksi pyydän komission jäseneltä, vaikka hän ei haluaisikaan puhua tiedoistaan ja tutkimuksistaan jotka ovat olemassa , että hän ainakin yrittäisi rauhoitella maanviljelijöitä, joilla todella on huolia ja että hän vastaisi, joutuvatko maanviljelijät maksamaan laajentumisesta aiheutuvan laskun tinkimällä omista tuloistaan ja voisiko komission jäsen nimenomaan taata sen, ettei laajentumisella ole vaikutuksia yhteisön tukiin.

Fischler
Arvoisa puhemies, arvoisa parlamentin jäsen, uskon myös teidän olevan tietoinen siitä, että maanviljelijöiden tulot eivät koostu vain tuista, vaan ne on hankittava pääasiassa markkinoilla. Siksi teidän tässä yhteydessä käyttämänne vertailu ei ole mielestäni sovelias. Toiseksi ne ovat kaksi täysin erilaista kysymystä. Kysymyksessänne, johon olen vastannut, te tiedustelitte, mitä laajentuminen maksaa. Aivan toinen kysymys on, muutetaanko yhteistä maatalouspolitiikkaa laajentumisen yhteydessä. Voin sanoa teille nyt vain sen, että yhteinen maatalouspolitiikka on voimassa siinä muodossa, kuin siitä päätettiin Berliinissä seitsemäksi seuraavaksi vuodeksi. Sen lisäksi Berliinissä päätettiin myös rahoitusnäkymistä, siis siitä, miten paljon rahaa me voimme käyttää. Te puhuitte mahdollisista tutkimuksista: ensimmäiset tutkimukset ovat olleet olemassa jo useita vuosia, ja me olemme toimittaneet ne eteenpäin parlamentille. Me olemme parhaillaan toteuttamassa uusia tutkimuksia. Heti kun meillä on vastaavat tulokset, olemme mielellämme valmiita antamaan ne teidän käyttöönne.

Puhemies


Koulourianos on ottanut nimiinsä Emmanouil Bakopoulosin
kysymyksen nro 49 (H-0187/00):
Aihe: LEADER-yhteisöaloite vuosina 2000-2006 LEADER-yhteisöaloite suunniteltiin pilottiohjelmaksi, jonka avulla komissio voi uudistaa herkillä maatalousalueilla noudatettavia kehityskäytänteitä.
Kahden ensimmäisen ohjelman päätelmien mukaan LEADER-aloitteen toimivuus vaihteli valtioittain valtion ja alueellisen sektorin osallistumisen mukaan.
Nyt kun valtion viranomaiset ja paikallisviranomaiset valmistelevat ehdotuksiaan kaudelle 2000-2006, kysyn komissiolta seuraavaa:
Mikä oli kahden ensimmäisen ohjelman määrärahojen käyttöönottoaste Kreikassa ja kuinka menestyksekästä LEADER-ohjelmien toteutus oli Kreikassa komission mielestä?

Fischler
Arvoisa puhemies, LEADER I -ohjelmaa, joka oli voimassa vuosina 1993-1996, toteutettiin Kreikassa sen täydessä laajuudessa, ja ohjelman yhteensä 104 miljoonan euron tukimäärärahat, joihin yhteisö osallistui 52 miljoonalla eurolla, maksettiin kokonaisuudessaan.
LEADER I -ohjelman onnistumisaste oli myös Kreikassa tyydyttävä, kun otetaan huomioon sen innovatiivinen luonne ja ohjelman yhtenäinen toimintatapa.
LEADER II -ohjelma koskee vuosia 1996-2001, jos mukaan otetaan jäljelle jäävien maksujen hallinnoiminen. Viime vuoden eli vuoden 1999 loppuun mennessä ohjelman tukimäärärahat, joita oli yhteensä 364 miljoonaa euroa ja joihin yhteisö osallistui 168 miljoonalla eurolla, oli sidottu kokonaisuudessaan, mutta niitä ei oltu tietenkään vielä maksettu kokonaan.
Koska maksuja voidaan hallinnoida kuitenkin, kuten jo sanoin, myös vuonna 2000, siis tänä vuonna, ja myös vielä ensi vuonna, saadaan täydellinen kuva LEADER II -ohjelman vaikutuksista ja toteuttamisesta Kreikassa vasta vuoden 2002 alussa. Meillä toistaiseksi käytettävissä olevien tietojen perusteella komissiolla ei ole kuitenkaan mitään syytä huomauttaa Kreikan LEADER-ohjelmasta.

Puhemies


Carmen Fraga Estévez
Kysymys nro 50 (H-0190/00):
Aihe: EU:n pohjois- ja eteläosien kalastussopimusten tasapaino Lokakuussa 1997 kokoontunut kalatalousneuvosto analysoi pohjois- ja eteläosien kalastussopimusten tasapainoa, koska samanaikaisesti kun eteläosien sopimusten piirissä toimivat laivanvarustajat joutuvat tukeutumaan enenevässä määrin sopimuksiin, sopimukset ovat ilmaisia pohjoisen laivanvarustajille. Kalatalousneuvosto tutki myös pohjoisosien sopimusten alikäyttöä, jota tapahtuu huolimatta siitä, että muut jäsenvaltiot ovat kiinnostuneita hyödyntämään näitä kalastusmahdollisuuksia. Tämän vuoksi neuvosto pyysi komissiota tutkimaan päätöksiä sallia yhden jäsenvaltion kiintiöiden siirto toiselle. Samoin se pyysi tutkimaan, kuinka sopimusten taloudellinen kustannus on jaettava yhteisön ja laivanvarustajien kesken tasapuolisesti ja syrjimättömästi.
Voiko komissio kertoa, mitä tutkimuksia on tehty kiintiöiden mahdollisesta siirtämisestä ja mitkä ovat olleet tulokset? Mitä päätöksiä on tehty pohjois- ja eteläosien sopimusten taloudellisen kustannuksen tasapainottamiseksi? Mikä on komission arvio tästä pohjois- ja eteläosien sopimusten epätasapainosta?

Fischler
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, komissio on periaatteessa sitä mieltä, että kolmannen maan kalastussopimuksen yhteydessä myöntämiä pyyntimahdollisuuksia pitäisi hyödyntää kokonaan ja että vajaakäyttöisten tai käyttämättä jääneiden kiintiöiden siirtämistä varten pitäisi määrittää sopivia mekanismeja kyseenalaistamatta kuitenkaan suhteellisen vakauden periaatetta. Komissio haluaisi muistuttaa siitä, että vain Grönlannin kanssa tehdyssä sopimuksessa, joka on ainoa pohjoisella alueella tehty sopimus, on ilmennyt kiintiöiden vajaakäytön ongelma.
Kuitenkin jäsen Fraga Estévez varmaan tietää, että lukuisat jäsenvaltiot pitävät jokaista mahdollista kiintiöiden siirtoa hyökkäyksenä suhteellisen vakauden periaatetta vastaan. Kaikista ponnisteluista huolimatta ei siksi ole vielä pystytty saattamaan voimaan yhteisön oikeuden yhteydessä olemassa olevia oikeudellisia mekanismeja, jotka mahdollistavat periaatteessa sellaisen kiintiön siirtämisen. Komissio on siksi sitä mieltä, että tätä kiperää kysymystä voidaan käsitellä vain koko yhteisen kalastuspolitiikan laajemman ja maailmanlaajuisen tarkistamisen yhteydessä. Tähän tarkistamiseen on määrä ryhtyä tunnetusti yhteisen kalastuspolitiikan uudistuksen seurauksena.
Kun te puhutte pohjoisen pallonpuoliskon kolmansien maiden ja eteläisen pallonpuoliskon kolmansien maiden kanssa tehtyjen sopimusten välisestä epätasapainosta, haluaisin kiinnittää huomionne seuraavaan tilanteeseen: yhteisö ja jäsenvaltiot eivät maksa pohjoisten sopimusten kohdalla lisenssimaksua siksi, että pohjoisosien kolmannet maat eivät vaadi sitä, vaan nämä sopimukset ovat - Grönlannin sopimusta lukuun ottamatta - vastavuoroisuuteen perustuvia sopimuksia - sillä tarkoitetaan siis kala kalaa vastaan - eivätkä vaikuta mitenkään yhteisön talouteen.
Eteläisen pallonpuoliskon kolmannet maat sitä vastoin vaativat yhteisöltä ja laivanvarustajilta maksuja. Tällaiset lisenssimaksut sisältyivät muuten jo Espanjan ja kolmansien maiden kahdenvälisiin sopimuksiin ennen Espanjan liittymistä yhteisöön. Te ymmärrätte siis tästä syystä, että me emme tarjoa vapaaehtoisesti lisenssimaksujen sisällyttämistä myös sopimukseen Grönlannin tai muiden pohjoisten valtioiden kanssa, jos sopimuskumppanimme eivät sitä vaadi. Siitä huolimatta myös muut kolmannet maat kalastavat näiden pohjoisten valtioiden vesillä, eivätkä nekään maksa lisenssimaksuja. Me haluaisimme tietysti välttää omien kalastajiemme ja muiden kolmansista maista kotoisin olevien ja samoilla vesillä kalastavien kalastajien eriarvoisen kohtelun. Siihen kuitenkin päädyttäisiin, jos me tarjoutuisimme nyt itse maksamaan lisenssimaksuja.
Toinen ero pohjoisten ja eteläisten sopimusten välillä on se, että yhteisön kalastusmahdollisuudet ilmaistaan pohjoisissa sopimuksissa kokonaispyyntimäärinä. Tilanne on toinen eteläisten sopimusten kohdalla. Niissä meidän kalastusmahdollisuutemme ilmaistaan suoraan kalastusalusten lukumääränä tai myös lisenssien määränä. Siinä yhteydessä tarjoutuu tietysti mahdollisuus sisällyttää sopimuksiin lisenssimaksuja laivanvarustajille. Te huomaatte siis, että on olemassa hyvät syyt siihen, miksi pohjoisten ja eteläisten sopimusten kohdalla menetellään eri tavalla.

Fraga Estévez
Olen laatinut kysymyksen, koska aiemminkin olen tiedustellut eräistä vuoden 1997 ministerineuvoston tekemistä päätöksistä, jotka koskivat eräitä toimia, joihin aiottiin kalastussopimusten vuoksi ryhtyä ja joita ei ymmärtääkseni ole toistaiseksi pantu Euroopan unionissa täytäntöön.
En haluaisin olla kärkevä arvoisalle komission jäsenelle, sillä haluaisin vain tiedustella, aiotaanko aikanaan sovittujen pyrkimysten pohjalta seuraavan kerran Grönlandin kanssa solmittavaa kalastussopimusta uudistettaessa kaikkihan tietävät, että siellä ei käytetä tai jätetään paljon kalastuskiintiöitä käyttämättä niille kalastuslaivastoille, jotka eivät tällä hetkellä pääse hyötymään sopimuksesta, antaa mahdollisuus ottaa osansa niistä kalastuskiintiöistä, joita ei käytetä tai käytetään vain osittain.

Fischler
Minähän viittasin siihen jo vastaukseni alussa. Se on todellakin ongelma, ja jäsen Fraga Estévez, komissio on periaatteessa samaa mieltä kanssanne siitä, että käyttämättä jääneitä kiintiöitä pitäisi voida siirtää. Meiltä puuttuvat nyt kuitenkin vielä ne muodollisuudet, joiden avulla se on mahdollista, koska jäsenvaltiot eivät ole antaneet tälle asianmukaista hyväksyntää. Te mainitsitte tässä yhteydessä neuvoston. Meidän on siksi voitettava tämä ongelma. En kuitenkaan usko ongelman ratkaisun olevan se, että uudessa Grönlanti-sopimuksessa maksetaan lisenssimaksuja pyyntikiintiöistä ja ongelma ratkaistaan tällä tavalla. Se ei ole ongelman ratkaisu. Siinä on tehtävä ero. Käyttämättä jääneiden kiintiöiden jakaminen ja mekanismi sitä varten: kyllä! Meidän ei kuitenkaan pitäisi ottaa lisenssimaksuja käyttöön siellä, missä meidän ei tarvitse maksaa kiintiöistä. Se ei ole meidän nähdäksemme kovinkaan järkevää.

Puhemies


Hugues Martin
Kysymys nro 51 (H-0195/00):
Aihe: Erityisvientituen yhteensopivuus yhteisön oikeuden kanssa Länsi-Eurooppaa joulukuussa 1999 koetelleen myrskyn aiheuttamien tuhojen johdosta metsätalousala on erittäin kriittisessä tilanteessa.
Koska kaatuneiden puiden keräämisestä on huolehdittava kiireesti, Ranskan hallitus on muun muassa päättänyt myöntää 50 FRF:n suuruisen summan tonnia kohti sen puutavaran kuljetukselle, joka viedään unionin muihin jäsenvaltioihin.
Yhteisön kilpailusäännöt, ja erityisesti velvoite suosia yhteisöä, kieltävät täydellä syyllä tällaiset avut paitsi silloin, kun niiden tarkoituksena on korjata poikkeuksellinen tilanne. Niinpä EY:n perustamissopimuksen 92 artiklan 2 kohdan b alakohdassa säädetään: "Yhteismarkkinoille soveltuu: [...] tuki luonnonmullistusten tai muiden poikkeuksellisten tapahtumien aiheuttaman vahingon korvaamiseksi."
Ovatko Ranskan hallituksen suunnittelemat vientituet 92 artiklan mukaisia? Mikäli ne ovat, voidaanko tällaiset tuet laajentaa koskemaan metsätalousalan vientiä EU:n ulkopuolisiin maihin?
Jos näin on, mitä arviointiperusteita komissio käyttää ratkaistakseen, mille määrille tällaista tukea voidaan myöntää, kuinka pitkän ajan ja millä kustannuksilla?

Fischler
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, Ranskan viranomaiset ovat pyytäneet komissiota muutama päivä sitten käsittelemään valtiollisia tukia, joita Ranska haluaa myöntää viime vuoden joulukuun myrskyjen metsätaloudelleen aiheuttamien valtavien vahinkojen korjaamiseksi. Ranskan viranomaisten ilmoituksessa kaavaillaan toimenpidettä, jolla helpotetaan vahinkoa kärsineiltä alueilta peräisin olevan puun poiskuljettamista. Ilmoituksissa ei ole kuitenkaan mitään mainintaa puun määräpaikasta ja erityisesti siitä, onko se tarkoitus viedä muihin jäsenvaltioihin vai kolmansiin maihin.
Komissio on pyytänyt siksi loogisesti Ranskan viranomaisilta lisätietoja. Koska komissiolla ei ole vielä käytettävissä kaikkia näitä lisätietoja, se ei myöskään pysty ottamaan tänään jo lopullisesti kantaa kyseisten toimien yhteensopivuudesta yhteisön oikeuden kanssa.

Martin, Hugues
Haluaisin pyytää komission jäsentä tarkentamaan vastaustaan. On nimittäin selvää, että yhteisön jäsenvaltioissa on jo virallisesti määrätty tästä tuesta. Kysymys on pikemminkin yhteisön alueen ulkopuolisista maista, ja se voidaan esittää seuraavasti: onko meidän mahdollista saada viedyn puun osalta tonnistoa, kustannuksia ja aikaa koskeva poikkeus vai ei, kun otetaan huomioon tämän myrskyn täysin poikkeuksellinen luonne? Kysymykseni koski tietenkin vientiä yhteismarkkinoiden, unionin, ulkopuolelle.

Fischler
Jotta tämä asia tulee täällä täysin selväksi: puu on yhteisön oikeuden mukaan teollisuustuote, eikä vientitukia sallita loogisesti puun viennissä missään olosuhteissa siinä muodossa, kuin niitä on kaavailtu esimerkiksi maataloudessa. Me voimme soveltaa tältä osin vain olemassa olevaa yhteisön oikeutta. Tässä voimassa olevan yhteisön oikeuden 87 artiklassa säädetään, että vahingot - huomaa vahingot - jotka liittyvät suoraan katastrofiin, voidaan korvata. Tämä siis tarkoittaa, että vahingon on ensinnäkin oltava olemassa ja toiseksi on osoitettava suora yhteys katastrofin ja syntyneen vahingon välillä. Teidän on pohdittava myös seuraavaa: jos me kannattaisimme sellaista ajatusta - puun hintahan ei ole laskenut pelkästään Ranskan metsätaloudessa, vaan se on laskenut katastrofin seurauksena kokonaisuutena ottaen - jokainen jäsenvaltio voisi tulla sanomaan, että me haluamme komission hyväksynnän vientituelle. Se merkitsisi selkeää markkinoiden vääristymistä.

Puhemies


Werner Langen
Kysymys nro 52 (H-0202/00):
Aihe: Viinin esitislaus - kiintiöiden suurentaminen Komissio on antanut luvan 10 miljoonan hehtolitran esitislaukselle viinivuodelle 1999-2000. Ilmoitusten tekemisen määräaikoja on pidennetty. Joissakin jäsenvaltioissa kiintiöt on kuulemma jo ylitetty.
Katsooko komissio, että voidaan lisätä esitislausmäärää kymmenestä viiteentoista hehtolitraan ja täyttää tiettyjen jäsenvaltioiden (esimerkiksi Saksan) erityistoiveet, jotka koskevat määrän lisäämistä?

Fischler
Arvoisa puhemies, komissio on kyllä saanut 24. helmikuuta jäsenvaltioiden esitislausta käsitteleviä hakemuksia koskevat ilmoitukset. Samana päivänä viinin hallintokomitealle ehdotettiin esitislausmäärän nostamista 10 miljoonasta hehtolitrasta 12 miljoonaan hehtolitraan. Hallintokomitean enemmistö myös puolsi tätä ehdotusta. Siten on myös mahdollista täyttää kaikki jäsenvaltioissa tehdyt sopimukset. Ainoa poikkeus tässä suhteessa on Espanja, missä hyväksyntäprosentti, jos saan käyttää siitä tällaista nimitystä, on hakemusten suuren lukumäärän vuoksi 100 prosentin sijasta 98 prosenttia. Saksalle tämä merkitsee, että alkuperäistä 148 000 hehtolitran osuutta voitiin nostaa 468 000 hehtolitraan. Tämä on se kokonaismäärä, josta Saksassa sovittiin. Esitislausta koskeva muutettu asetus julkaistaan lähiaikoina Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä ja on voimassa takautuvasti 24. helmikuuta lähtien.

Langen
Arvoisa komission jäsen, kun otetaan huomioon valtavan suuri 140 miljoonan hehtolitran viinisato ja viinin markkinajärjestely, joka tulee voimaan vuonna 2000, harkitseeko komissio vielä käyttävänsä pakollista tislausta vähentääkseen markkinoiden painetta viime vuoden osalta, jolloin tämä mahdollisuus on olemassa, vai eikö komissio ole sitä mieltä, että tämä olisi yksi mahdollinen väline?

Fischler
Arvoisa puhemies, arvoisa parlamentin jäsen, ensinnäkin uskon, että kun me voimme ottaa joka tapauksessa huomioon kaikki Saksan esittämät hakemukset ja lähes kaikki muiden jäsenvaltioiden hakemukset, viinimarkkinoille syntyy sitä kautta minun nähdäkseni kuitenkin pitkälti tasapaino. Uskon, että jos te pohditte erityisesti sitä, että mehän haluamme rajoittaa uudistetussa viinimarkkinapolitiikassa selvästi pakollista tislausta, meidän ei pitäisi antaa sellaista vaikutelmaa, että otamme nyt jälleen askeleen taaksepäin.

Puhemies
Paljon kiitoksia, arvoisa komission jäsen Fischler.
Kysymyksiin 53 ja 60 vastataan kirjallisesti.
Komission jäsen de Palaciolle osoitetut kysymykset

Puhemies


Marie Anne Isler Béguin
Kysymys nro 61 (H-0156/00):
Aihe: Oloronin ja Canfrancin välisen rautatieosuuden avaaminen uudelleen Komissio totesi Espanjan lehdistölle (9. helmikuuta 2000, EFE-uutistoimisto) olevansa tietoinen, että Pyreneille tarvitaan rautatie. Sen mukaan Espanjan hallitus haluaa avata uudelleen Ranskan puoleisen Oloronin ja Canfrancin (Vallée d'Aspe) välisen rautatieosuuden. Komissio vahvisti myös, että jos Ranska ja Espanja pääsisivät sopimukseen, myötävaikuttaisi komissio siihen, että Euroopan laajuista verkostoa koskevien suuntaviivojen seuraavassa tarkistuksessa tämä linja liitettäisiin tähän verkostoon.
Eikö Euroopan komission tehtävänä ole kannustaa näitä kahta jäsenvaltiota soveltamaan politiikkaa, jolla pyritään rautatien hyödyntämiseen liitäntäliikenteessä, ja vakuuttaa maat tämän linjan avaamisesta uudelleen? Mihin toimiin komissio aikoo nyt ryhtyä nopeuttaakseen tämän sopimuksen tekoa?

De Palacio
Esittämänne Oloronin ja Canfrancin välisen rautatieosuuden uudelleen avaamista koskevan kysymyksen osalta on tarpeen ottaa selvää vaihtoehtoisista maa- tai meriliikenneratkaisuista, joilla voitaisiin lievittää liikenteen ruuhkautumista Pyreneiden kummassakin päässä sekä itä- että länsipäässä.
Sekä Pyreneiden itä- että länsipäässä liikenne on tosiaankin ruuhkautunut, sillä ainoat raskaampaa liikennettä kestävät maayhteydet kulkevat niiden kautta Iberian niemimaalta muualle Euroopan mantereelle.
Komission taholta olemme kannattaneet selvitysten teettämistä uuden rautatieyhteyden puhkaisemista Pyreneiden keskiosan läpi ja olemme tukeneet alueella useita aloitteita myöntämällä avustuksia mahdollisuuksia selvitteleviin useisiin eri tutkimuksiin.
Lisäksi kuten arvoisa jäsen hyvin tietää Espanja ja Ranska ovat perustaneet Pyreneille liikenteen seurantakeskuksen, jonka avulla etsitään sopivinta ratkaisua ilmenneeseen ongelmaan.
Joka tapauksessa lopullinen päätös asiassa kuuluu jäsenvaltioille. Emme voi sisällyttää Euroopan laajuisiin verkkoihin mitään sellaista, jota jäsenvaltiot eivät tue.
Siksipä haluaisin sanoa teille, että ryhdyttäessä tarkistamaan Euroopan laajuisia verkkoja, minkä toivomme päättyvän elokuuhun mennessä, komissio ottaa huomioon Pyreneillä sijaitsevan liikenteen seurantakeskuksen työn tulokset.

Isler Béguin
Kiitän teitä arvoisa komission jäsen, mutta olisin halunnut tietää, mitä komissio varsinaisesti tekee, jotta jäsenvaltiot nimenomaan perustaisivat todellisen rautatieverkoston tähän Somportin laaksoon. Maantietyöt ovat nimittäin tällä hetkellä käynnissä. Tulevaisuudesta voidaan siis esittää kysymyksiä.
Minä puolestani pelkään sitä, että paikalle perustetaan tosiaankin jonkinlainen pikkuriikkinen turistijuna, ehkä joidenkin luonnonsuojelijoiden mieliksi, ja silloin asiat jäävät siihen.
Tutkimuksia on kuitenkin todella tehty, kuten Gretabin tutkimus vain yhden mainitakseni, ja se osoittaa, että Somportin, Paun, Canfrancin ja Jacan muodostaman vuorensolan läpi kulkeva rautatie voisi mahdollistaa lukumäärältään yhtä suuren rekka-autoliikenteen kuin on nykyisin Mont Blancin tunnelissa. Olisin halunnut tietää, herra Lamoureux'n joka sanoi, että Euroopan unioni aikoo tehdä rautateistä todellisen prioriteetin liikennevaliokunnassa tekemien ehdotusten jälkeen, mitä aiotte oikein tehdä vaatiaksenne tätä prioriteettia myös jäsenvaltioilta?

De Palacio
Arvoisa Isler Béguin, haluaisin sanoa teille, että yritämme vakuuttaa jäsenvaltiot asiasta keskustelemalla niiden kanssa sekä eri asioista meille esitettyjen mielipiteiden ja saamiemme tutkimusten pohjalta.
Epäilemättä meillä on silti ongelmia, kuten varsin hyvin tiedätte, Oloronin ja Canfrancin välisen rautatieosuuden toteutuksessa toisen rajanaapurin kanssa.
Siitä ei ole epäilystäkään, etteikö korkean vuoriston ylittämisestä Euroopan unionissa aiheutuisi ongelmia. Tämän vuoksi komissio tuki vuonna 1999 tutkimusta, jonka aiheena oli maateitse kulkevien tavaravirtojen sekä herkillä alueilla käytävän vaihdon tarkkailu, tässä tapauksessa Pyreneillä ja Alpeilla, sillä ongelmat ovat näillä alueilla melko samanlaisia.
Haluaisin sanoa teille, että lisäksi aiomme esittää asiasta tiedonannon joka koskee Pyreneitä ja Alppeja ennen vuoden vaihdetta ja ehdottaa käytännön ratkaisuja.
Kuitenkin on täysin selvää, että näille käytännön ratkaisuille on saatava jäsenvaltioiden hyväksyntä.
Haluaisin sanoa teille, että ne päätelmät, jotka tehdään parhaillaan teettämämme tutkimuksen pohjalta, otetaan myös huomioon tarkistettaessa Euroopan laajuisia verkkoja koskevia suuntaviivoja ja lisäksi että Interreg II-ohjelmasta on rahoitettu myös yleisluonteisia tutkimuksia, joissa selvitetään tulevan, keskeltä Pyreneitä kulkevan, raskaaseen tavaraliikenteeseen soveltuvan rataosuuden tarpeellisuutta ja toteutettavuutta.
Arvoisa jäsen, tämän sanottuani ja kuten olen jonkin kuulemiseni yhteydessä tehnyt varsin selväksi, ymmärrän, että on ryhdyttävä valtaviin ponnisteluihin rautateitse tapahtuvan tavaraliikenteen kehittämiseksi.
Ratkaistavanamme on sellainen kysymys, jota ei kuitenkaan pystytä hoitamaan maanteitä lisäämällä, ja meidän on otettava selvää siitä, kuinka rautatieinfrastruktuuria voitaisiin käyttää paremmin, sillä se on vaihtoehtona paljon sopivampi sekä ympäristön näkökulmasta, mutta myös siksi, että sen avulla on mahdollista hyödyntää tiettyjä jo olemassa olevia infrastruktuureja.
Toisissa tapauksissa, kuten tässä nimenomaisessa tapauksessa, josta on puhe, infrastruktuuri on rakennettava, mutta olemme kuitenkin valmiita neuvottelemaan valtioiden kanssa ja niin parhaillaan teemme saadaksemme tietää, onnistummeko lopulta hankkimaan molempien rajanaapureiden hyväksynnän tällaiselle hankkeelle, joka mahdollistaa rautatieosuuden rakentamisen keskisten Pyreneiden läpi.

Knörr Borràs
Arvoisa komission varapuheenjohtaja, haluaisin tietää, onko totta, että jokin valtio on syypää hankaluuksiin ja mistähän valtiosta on kyse ja millaisiin hankaluuksiin se on syypää. Ja toisaalta, koska jo mainitsitte sen, voisitteko tarkentaa, milloin komission tiedonanto tällaisesta odotettavissa olevasta Alppeja ja Pyreneitä koskevasta kertomuksesta annetaan?

De Palacio
. (ES) Koska kysytte sitä minulta, hanketta on toistaiseksi vastustanut Ranska.
On ilmeistä, että niemimaan valtioilla on asiassa enemmän panoksia. Tämä ei kosketa ainoastaan rajavaltio Espanjaa, vaan myös Portugalin maantieliikennettä, sillä Pyreneethän ovat kummankin kannalta niitä muista maista erottava muuri.
Tässä arkoja alueita koskevassa tiedonannossa on pohjimmiltaan kyse kahden seikan yhdistämisestä: sekä Alpeilla että Pyreneillä ilmenevien ympäristövaatimusten ja välttämättömän tavara- ja henkilöliikenteen yhdistämisestä.
Pyrimme antamaan tiedonannon vuoden loppuun mennessä, kuten komission jäsenelle kerroin, ja lisäksi ottamaan selvää näiden arkojen alueiden erityispiirteistä ja myös niistä erityisratkaisuista, joita voidaan harkita sopivampien infrastruktuurien, rahoituksen, käytön ja turvallisuuden osalta. Suurten tunneleiden käyttöön liittyvät turvallisuusseikatkin ovat huomionarvoinen asia.

Puhemies


Ewa Hedkvist Petersen
Kysymys nro 62 (H-0163/00):
Aihe: Liikenteessä sallittu alkoholipitoisuus Komissio on vuodesta 1988 lähtien puoltanut yhteisön tason lainsäädännön aikaansaamista liikenteessä sallitun alkoholin enimmäispitoisuuden suhteen. Vuonna 1997 komissio totesi, että lainsäädäntöä tarvitaan kuolemantapausten vähentämiseksi ja liikenneturvallisuuden parantamiseksi.
Tällä hetkellä sallittujen alkoholin enimmäispitoisuuksien välillä on suuria eroja eri jäsenvaltioissa. Ruotsissa raja on 0,2 promillea, kun taas joissakin muissa maissa sallitaan 0,8 promillea. Ruotsissa saadut kokemukset ovat olleet erittäin hyviä. Alhaisella alkoholipitoisuusrajalla edistetään liikenneturvallisuutta.
EU säätää lakeja liikkuvuuden ja liikenneturvallisuuden edistämiseksi. Miksi komissio on haluton antamaan ehdotusta liikenteessä sallitusta alkoholin enimmäispitoisuudesta, vaikka siten vähennettäisiin kuolemantapauksia?

De Palacio
. (ES) Kuten kaikki tietävät, liiallinen alkoholin nauttiminen aiheuttaa suurimman osan maanteillämme tapahtuvista onnettomuuksista. Tästä syystä Euroopan unioni on tukenut ja komissio on pitänyt tärkeänä, että jäsenvaltioissa rajoitetaan sallittua alkoholin enimmäispitoisuutta sen takaamiseksi, ettei asianmukaisia rajoja ylitetä.
Komissio katsoo yleisesti ottaen sopivan enimmäisrajan olevan noin 0,5 promillea; jopa senkin alentamista voitaisiin esimerkiksi nuorten kuljettajien tapauksessa harkita ainakin joksikin ajaksi ja näin ollen enimmäisrajan tiukentamista edelleen.
On kuitenkin tähdennettävä sitä, että vaikka komissio antaisikin tällaisia perusteita, ne ovat luonteeltaan vain suosituksia. Ymmärrämme, että jos pidämme toissijaisuusperiaatteesta kiinni, ei käy, että ehdottaisimme direktiiviä alkoholipitoisuuden enimmäisrajasta, sillä annamme jäsenvaltioille vain tämänsuuntaisen suosituksen.

Hedkvist Petersen
Korkean tason työryhmän laatiman terveyttä koskevan kertomuksen mukaan alkoholi on toiseksi suurin vaara terveydelle EU:ssa. Alkoholi on myös suurin osasyy Euroopan teillä tapahtuvissa onnettomuuksissa ja erittäin tärkeä osasyy vakavissa onnettomuuksissa. Mielestäni on erittäin hyvä asia, että komissiossakin ollaan sitä mieltä, että liikenteessä sallittu veren alkoholipitoisuus on pidettävä matalana. Turvallisuus ja alkoholi eivät nimittäin sovi yhteen.
Kokemukset, joita olemme saaneet sellaisista valtioista, joissa enimmäisraja on matala, osoittavat, että matala enimmäisraja on vähentänyt kuolleiden ja vakavien onnettomuuksien määrää. Haluaisin esittää vielä lisäkysymyksen komission jäsenelle: miksi emme voisi laatia tätä asiaa koskevaa direktiiviä, kun useimmissa valtioissa enimmäisraja on tällä hetkellä 0,5 promillea, ja vain muutamissa valtioissa raja ylittää 0,5 promillea?

De Palacio
. (ES) Kuten arvoisa parlamentin jäsen oikeutetusti mainitsi, vuosittain unionin maanteillä saa surmansa noin 10 000 ihmistä liiallisen alkoholin käytön vuoksi.
Useimmat maat ovat asettuneet 0,5 mg:n kannalle. Vain Irlannissa, Luxemburgissa, Italiassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa noudatetaan 0,8 mg:n rajaa, ja ainoastaan Ruotsissa noudatetaan 0,5 mg:n alittavaa rajaa.
Aiomme siis antaa tiedonannon tieturvallisuudesta, jonka parlamentti saa pian käsiinsä, ja aiomme suositella, että enimmäisraja olisi 0,5 mg. Katsomme, että lakien säätäminen on varattava sellaisia tapauksia varten, joissa se on aivan välttämätöntä.
Koska hyvin harvat valtiot ovat asettaneet rajan 0,5 mg:aa korkeammaksi, katsomme, että tämä suositus riittää siihen, että nämä valtiot yhdenmukaistavat omaa lainsäädäntöään. Mielestämme toissijaisuusperiaate ja suositus saavat riittää siihen, että alkoholipitoisuuden raja asetetaan eri jäsenvaltioissa 0,5 mg:aan tai sen alapuolelle.

Taylor
Koska puhumme parhaillaan veren alkoholipitoisuudesta, tiedustelisin komission jäseneltä, aikooko hän suosituksessaan myös tarkastella huumekysymystä laajemmin? Tämä asia on jätetty usein ulkopuolelle, mutta se on tärkeä kysymys, kun keskustelemme autolla ajamisesta. Aiotaanko tämän pohjalta koskaan esittää suositusta?

De Palacio
. (ES) Ongelmahan on siinä, että huumeet aiheuttavat ilmiselvästi sellaisen tilan, jossa kuljettajien reagointikyky on selvästi alentunut.
Huumeisiin liittyy sellainen ongelma, että joissakin maissa sen käyttö on jopa rikoslain mukaan rangaistavaa ja toisissa taas ei, ja tässä mielessä näiden seikkojen ja näin erilaisen aseman vuoksi emme voi ainakaan toistaiseksi edetä tällä alalla.
Tämä asia kuitenkin huolestuttaa minua, kuten se huolestuttaa parlamentin jäsentäkin, ja haluaisin tietää, voimmeko uusien toiminta-alojen ja tarkemmin sanottuna yhteisön politiikkoihin mukaan otettujen uusien alojen puitteissa päästä tällä alalla eteenpäin.
Lopuksi on lisättävä, että huumeiden kohdalla valvonta on vaikeampaa, sillä valvontajärjestelmät eivät ole niin automaattisia eivätkä välittömiä kuin alkoholipitoisuuden kohdalla.

Puhemies


Reinhold Messner
Kysymys nro 63 (H-0164/00):
Aihe: Veronan ja Münchenin välinen rataosuus Veronan ja Münchenin välisestä uudesta rautatiestä on keskusteltu jo vuosia. Veronan ja Münchenin välinen liikenne kasvaa jatkuvasti, mutta vain kolmannes nykyisen junayhteyden kapasiteetista on käytössä. Kansainvälisen tieliikenteen aiheuttamia ilmansaasteita ja melusaasteita voidaan vähentää siirtämällä koko raskas kauttakulkuliikenne rautateille. Tästä syystä on korotettava tavaraliikenteeltä perittäviä moottoritiemaksuja ja tarjottava käyttöön nopea ja toimiva rautatieyhteys. Jos rakennetaan uusi rautatie, on syytä perehtyä vaihtoehtoon, joka vaikuttaisi mahdollisimman vähän ympäristöön. Koska kyse on infrastruktuurista, jonka on tarkoitus kestää satoja vuosia, on välttämätöntä löytää paras mahdollinen ratkaisu. Vaikuttaa siltä, että komissio suosii Brennerin tunneliin perustuvaa ehdotusta.
Mistä syystä komissio ei aio harkita uudelleen insinöörien Trojer ja Kauer ehdottamaa ATT3­vaihtoehtoa? Onko komissio tutkinut Veronan ja Münchenin välistä rautatieyhteyttä koskevien eri ehdotusten ympäristövaikutuksia? Voiko komissio rahoittaa Brennerin kautta kulkevaa liikennettä koskevan uuden tutkimuksen?

De Palacio
Münchenin ja Veronan välistä rataosuutta koskeva hanke, josta Italian, Itävallan ja Saksan hallitukset sopivat jo vuonna 1994, on sisällytetty Euroopan laajuiseen liikenneverkkoon ja merkitsee suurten nopeuksien rautatien rakentamista, jossa otetaan huomioon myös tavaraliikenteen vaatimukset.
Periaatteessa rataosuus noudattaa pääosin nykyisen vakiintuneen rautatien reittiä. Hanketta ATT3 koskevassa ehdotuksessa, jonka komissio tuntee hyvin, poiketaan Euroopan laajuisia verkkoja koskevissa suuntaviivoissa annetusta reitistä.
Minun on sanottava teille, että valmistelevat toimet ja rakentamistoimet ovat aina perustuneet sovittuihin ratalinjoihin, ja että tästä lähtökohdasta poikkeaminen aiheuttaisi hankkeen kehittämiselle lisäviivästyksiä.
Tämän ATT3-ehdotuksen lisäksi, josta arvoisa parlamentin jäsen on kiinnostunut, komissio sai joukon vaihtoehtoisia ehdotuksia, ja katsoo asianomaisten eri valtioiden teettämien teknisten, taloudellisten ja ympäristöarvioiden perusteella, että peruslähtökohtana tunnelivaihtoehto on monessa mielessä edullinen muihin reittivaihtoehtoihin verrattuna, minkä pohjalta hanketta ollaankin panemassa täytäntöön.
Minun on myös sanottava, että merkittävä osa jo myönnetystä taloudellisesta avusta liittyy suoraan hankkeen ympäristövaikutuksiin ja että aiomme jatkaa Brennero-hankkeen rahallista tukemista ja varsinkin sen perusluonteisen tunneliosuuden teknistä suunnittelua, joka on kohta käynnistymässä.
On tietenkin selvää, että kaikissa näissä toimissa, koska on kyse haavoittumiselle alttiista alueesta, minkä mainitsin äsken puhuessani Pyreneihin liittyvästä ongelmasta, ympäristövaikutukset ovat avainasemassa päätettäessä lopullisesta hankkeesta ja aloitettaessa sen varsinainen toteuttaminen.

Messner
Arvoisa puhemies, pyydän tässä yhteydessä vain harkitsemaan, että suurnopeusjunan vaikutus on tietysti melukuormituksen vuoksi erittäin merkittävä kaikkialla siellä, missä rata ei kulje vuoren sisässä, ja pyydän arvoisaa komission jäsentä pohtimaan: miksi Brennerin perustunnelin - tai minkä muun tahansa - avulla ei olisi mahdollista saavuttaa sellainen läpimurto, joka ratkaisee pysyvästi Münchenin ja Veronan välisen liikenteen ongelman? Olisi nimittäin suuremmitta ongelmitta mahdollista siirtää koko raskas kauttakulkuliikenne rautateille ja vuoren sisään ja ratkaista ongelma siten pysyvästi. Me tarvitsemme vain raskasta kauttakulkuliikennettä koskevan kiellon. Siten kevennettäisiin Brennerin moottoritien, joka on nyt ylikuormitettu ja johon liittyy myös muutamia sosiaalipoliittisia ongelmia, kuormitusta, ja moottoritie olisi henkilöliikenteen ja paikallisen raskaan liikenteen käytettävissä.

De Palacio
Jos raskas liikenne halutaan kieltää, ensimmäiseksi on muun muassa huolehdittava siitä, että raskasta liikennettä varten on olemassa vaihtoehtoinen reitti.
Tosiasiassa tällä hetkellä sellaista ei ole. Siksi aivan ensimmäiseksi on kehitettävä asianmukaisesti näitä reittejä.
Epäilemättä tämä riippuu yhteiskunnastamme ja sen kehityksestä. Mielestäni emme voi kuitenkaan tukahduttaa kehitystä; mikä ei tarkoita sitä, etteikö olisi ryhdyttävä kaikkiin tarpeellisiin toimiin, jotta tämä kehitys tapahtuisi kaikkein eniten ympäristöä kunnioittavalla tavalla niin, että siihen kohdistuvat kielteiset vaikutukset olisivat kaikkein vähäisimmät, varsinkin haavoittumiselle alttiilla alueilla, joita Alpit tai Pyreneetkin voivat olla.

Ebner
Arvoisa puhemies, haluaisin kiittää arvoisaa komission jäsentä lämpimästi hänen suuresta herkkävaistoisuudestaan, jota hän on osoittanut toistaiseksi Brennerin liikenteen ja Brennerin perustunnelin yhteydessä ja ennen kaikkea myös täällä toistetusta toteamuksesta, että ympäristö on otettava vastaavasti huomioon aivan erityisesti.
Haluaisin viitata siihen, että komissio on tutkinut jo perusteellisesti ja intensiivisesti viimeisten kahden vuoden aikana vaihtoehtohanketta ATT3, tästä haluaisin kiittää komission jäsen Kinnockia ja pääjohtaja Colemania, mistä minulle kerrottiin myös kirjallisesti.
Haluaisin vielä lisätä, että kollega Messnerin kysymykseen sisältyy muotoilu: "Jos rakennetaan uusi rautatie, on syytä perehtyä vaihtoehtoon, joka vaikuttaisi mahdollisimman vähän ympäristöön." Minusta on täysin käsittämätöntä, että komissiolle esitetään tältä osin vaatimus siitä, että ympäristövaikutusten on oltava niin pieniä kuin se ikinä vain on mahdollista. Tässä on kyse herkän alueen väestöstä, ja sitä on suojeltava. Kun tämän vaatimuksen esittävät vielä vihreät, se on sitäkin käsittämättömämpi ja myös torjuttava tästä syystä.

De Palacio
. (ES) Brenneron hanke on konkreettisesti yksi niistä 14 hankkeesta, jotka liittyvät Euroopan laajuisiin liikenneyhteyksiin, ja tietysti komissio aikoo jatkossakin tukea tätä hanketta, vaikka loppujen lopuksi jäsenvaltioiden on itse saatettava sen kehittely päätökseen.

Puhemies
Paljon kiitoksia, arvoisa komission jäsen.
Koska komission kyselytuntia varten varattu aika on päättynyt, kysymyksiin 64 ja 114 vastataan kirjallisesti.
Julistan komissiolle osoitettujen kysymysten kyselytunnin päättyneeksi.
(Istunto keskeytettiin klo 19.25 ja sitä jatkettiin klo 21.00.)

Ympäristömerkin myöntämisjärjestelmä
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana Schnellhardtin laatima ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunnan suositus (A5-0054/2000) toiseen käsittelyyn neuvoston yhteisestä kannasta Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen antamiseksi tarkistetusta yhteisön ympäristömerkkijärjestelmästä (10656/2/1999-C5-0223/1999-1996/0312(COD)).

Schnellhardt
. (DE) Arvoisa puhemies, te sanoitte jo, että tämä on ympäristömerkin myöntämistä koskevan asetuksen toinen käsittely. Eurooppalainen ympäristömerkki on sisämarkkinoiden aikaansaama lapsi, näin on sanottava. Sillä on tarkoitus - jossain määrin vastauksena kasvaviin rajat ylittäviin tavaravirtoihin - merkitä tuotteet ja palvelut, jotka ovat erittäin ympäristöystävällisiä.
Sillä pyritään näin ollen toisaalta antamaan kuluttajille rajat ylittävää tietoa ja toisaalta lisäämään teollisuuden ja kansalaisten tietoisuutta ympäristöpoliittisten yhteyksien tunnistamiseksi ja luomiseksi. Tällä on erityisen suuri merkitys nimenomaan päivittäisten ostosten yhteydessä.
Mielestäni ei ole mitään tarvetta keskustella eurooppalaisille sisämarkkinoille soveltuvan eurooppalaisen merkin järkevyydestä. Hyvän ajatuksen ja sen järkevän täytäntöönpanon välillä on kuitenkin usein pitkä tie.
Tämä pätee myös ympäristömerkkiin. Nykyään merkki kiehtoo valitettavasti etenkin siitä syystä, että useimmissa maissa sitä ei tunneta lainkaan. Luulen, että vain pieni vähemmistö kansalaisista on joutunut sen kanssa kasvotusten. Tämän vuoksi olen kiinnittänyt esityksessäni päähuomion merkin täysin riittämättömään valmisteluun.
Mitkä ovat nykyiseen epätyydyttävään tilanteeseen johtaneen tähänastisen ympäristömerkkiasetuksen puutteet? Mielestäni suurin ongelma liittyy merkin kustannusrakenteeseen. Tuotteiden testimenetelmät, jotka yritysten on suoritettava merkin saamiseksi, ovat pitkiä ja kalliita. Tämän vuoksi vaadimme, että kustannusten minimointiin on kiinnitettävä mahdollisimman suurta huomiota jo testikriteerien määrittämisvaiheessa. On sanomattakin selvää, että tätä ei pidä ymmärtää väärin siten, että heikennetään testien laatukriteerejä.
Testimenettelyyn liittyvien kustannusten ohella on otettava huomioon myös eurooppalaista ympäristömerkkijärjestelmää koskevat juoksevat maksut. Myös tältä osin olemme esittäneet, että pienille ja keskisuurille yrityksille, kehitysmaiden yrityksille sekä eurooppalaisen tai kansainvälisen ympäristölainsäädännön muilla aloilla toimiville yrityksille aiheutuvia kustannuksia tulisi minimoida. Tässä yhteydessä esimerkkeinä voitaisiin mainita EMAS ja ISO 14001.
Mietinnössä ehdotetaan tietyille yrityksille aiheutuvien kustannusten vähentämisen lisäksi enimmäismaksun vahvistamista. Tällä menettelyllä seuraamme miltei kaikkien kansallisten merkkijärjestelmien esimerkkiä, sillä myös niillä pyritään tämän kaltaiseen maksukattoon. Tämän lähestymistavan tavoitteena on saada myös suuret kulutustavaravalmistajat ja palveluntuottajat kiinnostumaan merkkijärjestelmästä. Haluan tehdä täysin selväksi, että kyse ei ole lahjasta suurille monikansallisille yrityksille, kuten on osittain arvosteltu, vaan kyse on tärkeästä askeleesta, jolla varmistetaan vihdoinkin merkin laaja vaikutusalue.
Tämän lisäksi meidän on oltava tietoisia siitä, että jos eurooppalainen merkki ei saa tiettyä käynnistysrahoitusta, emme saa vakaata jalansijaa. Mielestäni meidän olisi otettava tämä osuus vastuullemme.
Toisen käsittelyn eräs toinen tärkeä kohta on kansallisen ympäristömerkin ja eurooppalaisen merkin välisen suhteen sääntely. Ensimmäisessä käsittelyssä vaadimme vielä kansallisen merkin asteittaista poistamista ympäristömerkin hyväksi; emme luopuneet tästä kannasta täysin syyttä. Muutamissa maissa kansalliset merkit ovat saaneet vakiintuneen aseman ja yhteiskunnan hyväksynnän. Tämä pätee esim. pohjoismaiseen joutsenmerkkiin Skandinaviassa ja siniseen enkeliin Saksassa.
Mielestäni olisi järjetöntä ja toissijaisuusperiaatteen hengen vastaista poistaa tämä hyväksi todettu merkki sellaisen eurooppalaisen merkin hyväksi, jota ei ole vielä otettu käyttöön. Ei, meidän on omaksuttava muu lähestymistapa. Meidän on huolehdittava siitä, että kansallisen ja eurooppalaisen merkin rinnakkaista käyttöä sovitetaan yhteen. Tältä osin on suuri merkitys yhteisessä kannassa määritellyllä työsuunnitelmalla, jota me olemme täydentäneet joiltakin osin mutta josta uskon meidän vielä pääsevän yhteisymmärrykseen.
Ympäristömerkkiä koskeva asetus merkitsee taitekohtaa talouden ja ympäristön etujen välillä. Toinen ryhmä haluaa ottaa käyttöön ennen kaikkea tiukat ympäristökriteerit, kun taas toinen ryhmä pitää tärkeänä pikemminkin merkin markkinointinäkökulmaa. Molemmille ryhmille on kuitenkin yksi asia yhteistä: ne toivovat, että ympäristömerkki menestyy. Mielestäni saavutamme tällä asetuksella, josta päätämme tänään, hyvän kompromissin kaikkien asianosaisten ryhmien välillä. Olen vakuuttunut siitä, että parlamentin rakentavat ehdotukset saavat vastakaikua myös neuvostossa ja että niillä varmistetaan eurooppalaisen ympäristömerkin hyvä menestyminen.

Flemming
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, eilen eräs puhuja totesi parlamentissa, että talouden globalisoituminen ei ole mikään ehdoton välttämättömyys, vaan muutamien monikansallisten yritysten haitallisen vaikutuksen seuraus. Aluksi minusta tämä huomautus oli liikuttava, mutta se on tietenkin vaarallinen ja harhaanjohtava. Mitään niistä talouspoliittisista tai ympäristöpoliittisista toimista, jotka me toteutamme nykypäivänä Euroopassa, ei voi tarkastella erillään mahdollisesta maailmanlaajuisesta kehityksestä. Tämä pätee luonnollisesti myös ympäristömerkin myöntämiseen Euroopan unionissa.
Etenkin WTO:n yhteydessä Seattlessa käydyt epäonnistuneet neuvottelut ovat osoittaneet meille, miten vaikeaa Euroopan on päästä kolmansien maiden kanssa yhteisymmärrykseen sosiaali- ja ympäristöpolitiikan alan edistyneistä standardeistaan. Jos olemme tänään yhtä mieltä uuden eurooppalaisen ympäristömerkin myöntämisestä, meidän on jo nyt harkittava sitä, että se antaa valtavan signaalin myös yhteisön ulkopuolisille maille siitä, että merkki edustaa kehitysmaissa tuotteitamme ja että on selvää, että jäljitelmiä löytyy ja niitä voidaan löytää.
Ympäristömerkillä on annettava ja annetaan kolmansille maille signaali useista tärkeistä ympäristöpoliittisista aatteista. Tiettyjen tuoteryhmien tuotannossa voidaan vähentää haitallisia ympäristövaikutuksia. Ympäristöystävälliseen käyttöön liittyviä yhteisiä tavoitteita on edistettävä, ja on päästävä yksimielisyyteen vastaavista kansainvälisistä normeista.
Talouden globalisoituminen on mahdollistanut ja mahdollistaa myös tulevaisuudessa sen, että kehitysmaat voivat osallistua rikkaiden maiden hyvinvointiin. Yhden asian on kuitenkin oltava selvä jo alusta alkaen - ja tarkasteltavana olevalla yhteisellä kannalla se tehdään myös selväksi: kaikkiin valtioihin on sovellettava samoja sääntöjä. Jos jonkin maan tuotantolaitoksen on vastattava ympäristömerkin kriteerejä, niitä on sovellettava kaikkiin tuotantolaitoksiin, joissa tätä tuotetta valmistetaan. Jos onnistumme tässä, olemme globalisoineet yhden tärkeän ympäristöpoliittisen ajatuksen.

Müller, Rosemarie
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, emme ole vielä luopuneet tavoitteesta ottaa käyttöön yhteinen eurooppalainen merkki. Tulkitsen yhteisen kannan joka tapauksessa siten. Tähän asti ympäristömerkki on kärsinyt puutteellisesta hyväksynnästä. Hyväksyntää voidaan lisätä työohjelmalla, jolla pyritään koordinointiin kansallisten merkkien kanssa.
Valiokunnassa laatimamme ehdotus - jonka mukaan tuotteille ja palveluille, joille on jo nyt myönnetty kansallinen merkki ja jotka täyttävät eurooppalaisen merkin kriteerit, myönnettäisiin automaattisesti ympäristömerkki - ei valitettavasti saanut enemmistöä. Se olisi mahdollistanut sen, että eurooppalainen merkki olisi voitu ottaa käyttöön vielä nopeammin ja tehokkaammin. Yksi tärkeä näkökohta on saattaa valtioista riippumattomat järjestöt ja yhdistykset osallisiksi toimiin. On välttämätöntä, että myöntämismenettelyssä turvaudutaan asiantuntemukseen ja suojellaan kuluttajien etuja. Näin voidaan parantaa entisestään ympäristölle ja kuluttajille tärkeiden ympäristömerkin tietojen laatua.
Tarkistuksillamme haluamme lujittaa yhdistysten osallistumista. Maksuja koskevan kysymyksen osalta totean, että on toivottavaa ottaa käyttöön kustannukset kattava järjestelmä. Tämän vuoksi ei ole oikein vahvistaa enimmäismaksuja jo tässä vaiheessa, sillä niiden määrittäminen ilman tietoa todellisista kustannuksista olisi hätiköityä. Olen eri mieltä Schnellhardtin kanssa tästä kysymyksestä, sillä mielestäni myös tunnetut kansalliset merkit aiheuttavat kustannuksia ja palveluntarjoajat hakevat silti tällaisia merkkejä. On kuitenkin oikein, että pk-yrityksille ja kehitysmaiden tuotteille myönnetään alennus.
Meidän on onnistuttava yhdessä ottamaan käyttöön eurooppalainen merkki sellaisissa jäsenvaltioissa, joissa ei vielä ole omaa merkkiä. Jos yhteisellä merkillä on tällä hetkellä jokin tehtävä, niin sen tehtävänä on täyttää aukot ympäristönmerkin Euroopan laajuisessa käytössä. Ehdotettu suunta on oikea, mutta näkyvissä ei ole vielä yhteisesti hyväksyttyä eurooppalaista merkkiä, ja se vaatii suuria ponnisteluja.

Schörling
Arvoisa puhemies, tämä ehdotus vahvistaa, parantaa ja tiukentaa vapaaehtoista ympäristömerkkijärjestelmää, joka on ollut käytössä EU:ssa vuodesta 1992 lähtien ja josta ei valitettavasti ole tullut niin menestyksellistä kuin toivoimme. Pohjoismaissa käytössä oleva joutsen ja Saksassa käytössä oleva sininen enkeli ovat osoittaneet, että tuotteiden ympäristömerkintä on erittäin tärkeä ja voimakas väline, jonka avulla kuluttajien ostoskäyttäytymistä voidaan muuttaa niin, että he tekevät ympäristöystävällisiä ostoksia. Me kaikkihan haluamme, että voimme tehdä ympäristöystävällisiä ostoksia, jotta voimme vaikuttaa tuottajiin ja yhteiskunnan kehitykseen ja saisimme lisää ekologisesti kestävämpiä tuotteita ja palveluja.
Pidän neuvoston yhteistä kantaa melko hyvänä ja olen tyytyväinen myös valiokunnan ja Schnellhardtin tekemiin tarkistuksiin. Olen kuitenkin sitä mieltä, että yhteistä kantaa on vahvistettava jonkin verran. Kyse on erityisesti kuluttaja- ja ympäristöryhmien asemasta ja eri ympäristömerkkien rinnakkaisesta käyttämisestä. Mielestäni ne, jotka kannattavat vain yhden ympäristömerkkijärjestelmän käyttämistä, ovat pahasti väärässä. Olen täysin vakuuttunut siitä, että jos käytössä on hyvin toimiva merkkijärjestelmä, EU:n kukkakin voidaan ottaa käyttöön paljon helpommin ja nopeammin. Kyse on siitä, että kuluttajat on saatava etsimään ja valitsemaan ympäristömerkillä varustettuja tuotteita. Jos ostoskäyttäytyminen on saatu kerran muuttumaan, tilanne on hyvin helppo. Menestys riippuu paljon ympäristö- ja kuluttajaryhmien mielipiteestä ja uskottavuudesta. Jos ne saadaan osallistumaan kunnolla, tämäkin kehitys menee eteenpäin huomattavasti nopeammin.
Arvoisa puhemies, saisinko esittää työjärjestyspuheenvuoron...

Sjöstedt
Arvoisa puhemies, keskustelumme aiheena oleva ehdotus tarkistetusta yhteisön ympäristömerkkijärjestelmästä on muuttunut olennaisesti verrattuna komission alkuperäiseen ehdotukseen. Se on myös muuttunut voimakkaasti verrattuna Euroopan parlamentin ensimmäiseen käsittelyyn, ja ilahduttavaa kyllä, kaikki nämä muutokset ovat kaiken kaikkiaan menneet parempaan suuntaan. GUE/NGL-ryhmä on sitä mieltä, että olemme saaneet melko hyvää vastakaikua niihin näkökantoihin, joita meillä oli jo ensimmäisen käsittelyn yhteydessä.
Ehdotusta arvioidessamme olemme pitäneet tärkeinä seuraavia periaatteita: ensiksikään tämä yhteinen ympäristömerkki ei saa estää meitä käyttämästä tai korvata kansallisia ympäristömerkkejä, jotka nykyään toimivat todellakin huomattavasti EU:n kukkaa paremmin, jos ajattelemme tuotteiden määrää ja sitä, kuinka hyvin kuluttajat ne tuntevat. Sen vuoksi on erityisen tärkeää, että on luovuttu ajatuksesta kieltää kansalliset ympäristömerkit. Uskon, että meidän on tärkeää ymmärtää, että mikään ei estä meitä käyttämästä rinnakkaisia merkkejä. Skandinaviassa, jossa ympäristömerkkijärjestelmä toimii tällä hetkellä ehkä kaikkein parhaiten, on jo nyt käytössä useita ympäristömerkkejä, jotka toimivat melko hyvin toistensa rinnalla ja jotka täydentävät toisiaan.
Toiseksi haluamme, että ympäristöliikkeellä olisi ratkaiseva vaikutus sekä merkin jakamisessa että niiden kriteerien laatimisessa, jonka perusteella merkki voidaan myöntää. Kokemuksemme mukaan se lisäisi merkkien uskottavuutta ja tällainen järjestelmä toimii erinomaisesti siellä, missä se on käytössä. Olemme sen vuoksi erityisen iloisia siitä, että kaupallisempaa järjestöä koskevasta ajatuksesta on luovuttu. Mielestäni on myös hyvä, että asteikollisen ympäristömerkin ajatuksesta on luovuttu. On helpompaa käyttää pelkästään kukkaa. Asteikollinen järjestelmä, jota aluksi käytettiin, lisäisi todennäköisesti pikemminkin ongelmien kuin tiedon määrää. Olemme tyytyväisiä myös siihen, että ehdotus käsittäisi palvelualan.
Kaiken kaikkiaan olemme sitä mieltä, että yhteinen kanta ja jätetyt tarkistukset, mukaan lukien GUE/NGL-ryhmän tekemät tarkistukset, muodostavat aika hyvän mietinnön.

Goodwill
Arvoisa puhemies, vierailin hiljattain kälyni kotona ja huomasin, että hänellä oli "luontoystävällistä" pesunestettä sisältävä säiliö. Kun onnittelin häntä siitä, hän katsoi minua melko syyllisen näköisenä ja myönsi, että tämä vihreä pullo sisälsi nyt tavallista pesuainetta, sillä kyseinen vaihtoehtoinen tuote ei ole pelkästään kalliimpaa vaan sitä myös tarvitaan nelinkertainen määrä, eikä se siltikään tehnyt astioista puhtaita; täyttämällä tämän pullon hän pystyy sekä pesemään astiat tehokkaasti että tekemään vaikutuksen luonnonsuojeluystäviinsä. Tämän kertomuksen moraalinen opetus on tietenkin se, että luontoystävällisten tuotteiden tehon on vastattava vaihtoehtoisten tuotteiden tehoa, jotta ne voisivat kilpailla päämarkkinoilla. Vain siten nämä tuotteet voivat siirtyä jo saavuttamiltaan erityismarkkinoilta päämarkkinoille. Ympäristömerkkiä ei tulisi yhdistää keskinkertaisuuteen.
Saksalainen sininen enkeli ja pohjoismainen joutsen ovat näyttäneet tietä ympäristömerkille. Jos nyt hylkäämme nämä toimivat järjestelmät, heittäisimme lapsen pois pesuveden mukana. Ymmärrän, mitä etuja yhteisellä eurooppalaisella ympäristömerkillä on pitkällä aikavälillä, mutta sitä ei tulisi määrätä pakollisiksi niille maille, joilla on jo käytössä oma järjestelmä. Yhteinen järjestelmä tuo liiketoiminnalle esimerkiksi seuraavanlaisia etuja: tarvitaan vain yksi rekisteröintimaksu ja tarkastus, pakkaaminen standardoidaan eivätkä kuluttajat mene ymmälleen ylettömästä määrästä erilaisia merkkejä.
Ympäristömerkin käyttö laajenee metsätuotteiden ja pesuaineiden alalta kattamaan tietokoneet ja kotitalouskoneet, mutta miksi pysähtyä niihin? Matkailu- ja siivouspalvelujen kaltaisista palveluista voitaisiin ylläpitää rekisteriä. Tämän lisäksi samankaltaiset pienet yritykset voisivat mahdollisesti tehdä yhteistyötä ja rekisteröityä yhdessä.
Meillä Yhdistyneessä kuningaskunnassa on menestyvä eettisten rahoituspalvelujen sektori, joka tarjoaa säästöjä ja eläkkeitä, joilla sijoitetaan ympäristöön. Sen lisäksi, että niille tulisi myöntää ympäristömerkki, meidän olisi sallittava näiden tuotteiden myynti esteittä kaikkialla EU:ssa yhteisillä rahoituspalvelumarkkinoilla.

Wallström
. (SV) Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, haluan tietenkin ensimmäiseksi kiittää Euroopan parlamentin ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokuntaa ja erityisesti kahta esittelijää, Schnellhardtia ja Poggiolinia, siitä erittäin rakentavasta työstä, jota he ovat tehneet ympäristömerkkiä koskevan asetuksen tarkistamisen yhteydessä.
Tarkistettua yhteisön ympäristömerkkijärjestelmää koskevan ehdotuksen olennaisimpana tarkoituksena on tehdä järjestelmästä tehokkaampi, avoimempi ja menetelmiltään parempi. Se tekisi siitä houkuttelevamman niin tuottajien, jakajien kuin kuluttajienkin kannalta. Ehdotus lisää erityisesti asianosaisten ympäristömerkinnästä vastaavien toimivaltaisten elinten ja eri eturyhmien vastuuta, koska kyse on ekologisten kriteerien asettamisesta. Komissio on sitä meiltä, että näihin tavoitteisiin päästään Euroopan parlamentin ja neuvoston kanssa tehdyn yhteistyön ja niiden osoittaman kiinnostuksen ansiosta.
Mielestäni EU:n ympäristömerkin ja kansallisten ympäristömerkkijärjestelmien suhde määritellään selkeämmin ja paremmin nykyisessä ehdotuksessa. Ehdotus vahvistaa myös asianosaisten asemaa ja osallistumista. Kyse on erityisesti niistä ympäristöelimistä, jotka ovat tekemisissä ympäristömerkinnän kanssa, ja eri eturyhmistä. Niiden osallistuminen on ratkaisevaa, jotta tämän vapaaehtoisen välineen käyttöä edistettäisiin ja levitettäisiin oikein. Kyse on yhdestä niistä harvoista eurooppalaisista välineistä, jonka avulla voidaan todellakin ratkaisevasti tukea kestävää kulutusta.
Komissiossa ollaan sitä mieltä, että Euroopan parlamentin tekemät tarkistukset ovat parantaneet asetusta. Tarkistuksista 1, 4 ja 8, joissa ehdotetaan ympäristöjärjestöjen ja kuluttajajärjestöjen aktiivista osallistumista, komissiokin on sitä mieltä, että niiden tuki ja osallistuminen ovat ratkaisevassa asemassa, jotta ympäristömerkistä tulisi tasapainoinen ja uskottava. Voimme sen vuoksi hyväksyä nämä tarkistukset.
Tarkistusten 2, 3 ja 7 osalta, joissa käsitellään kansallisten ympäristömerkkijärjestelmien kanssa tehtävän yhteensovittamisen ja yhteistyön tiettyjä näkökohtia, komissio on vakuuttunut siitä, että yhteiset tukitoimet ovat tärkeitä, erityisesti, jotta EU:n ympäristömerkistä saataisiin tunnetumpi. Voimme sen vuoksi hyväksyä nämäkin tarkistukset. Tarkistuksessa 5 ehdotetaan neljää tapaa, joiden avulla maksurakenteesta voitaisiin tehdä joustavampi ja helpompi niiden kannalta, jotka hakevat ympäristömerkkiä, ja komissio tukee tätä kokonaistavoitetta. Pitää muistaa, että ympäristömerkki on vapaaehtoinen, eivätkä maksut saa nousta niin suuriksi, että ne, jotka panostavat eniten ympäristöön, eivät pysty hakemaan ympäristömerkkiä. Tarkistuksessa 6 käsitellään pk-yritysten sekä kehitysmaiden maksujen alentamista ja siinä korostetaan, että vähennysten on oltava merkittäviä. Komissio voi tukea tätäkin tarkistusta. Kaiken kaikkiaan komissio voi sen vuoksi hyväksyä kaikki tarkistukset.

Schörling
Arvoisa puhemies, halusin aiemmin pitämäni puheenvuoron lopuksi esittää työjärjestyspuheenvuoron, johon toivoisin puhemiehen ja puheenjohtajiston kiinnittävän huomiota. Ennen huomista äänestystä on tehtävä selväksi, että tämän mietinnön tiettyjä tarkistuksia ei ole käännetty. Ne on saatavilla vain englanninkielisinä. Kyse on esimerkiksi tarkistuksista 7 ja 8. Ne ovat vain englannin kielellä, mitä ei voi hyväksyä. Jotta voisimme äänestää tästä mietinnöstä, nämä tarkistukset on ainakin luettava ääneen, ennen kuin toimitamme äänestyksen.
Se oli ensimmäinen kohta. Toinen kohta liittyy esimerkiksi ympäristöstrategiaa koskevaan työsuunnitelmaan...
(Puhemies keskeytti puhujan.)

Puhemies
Suuret kiitokset siitä, että huomautitte tarkistusten tilasta. Yksiköt tarkastelevat tätä kysymystä ja toivon, että käännökset ovat valmiita huomiseen mennessä. Emme voi jatkaa keskustelua, sillä aikamme on loppumassa. Arvoisa komission jäsen, kiitos teidän osuudestanne.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 12.00.

Jätteenpoltto
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana Bloklandin laatimaympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunnan suositus (A5-0056-/2000) toiseen käsittelyyn neuvoston yhteisestä kannasta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin antamiseksi jätteenpoltosta (11472/1/1999-C5-0274/1999-1998/0289(COD)).

Lund
Minut on ilmoitettu annettujen tarkistusten 36 ja 37 toiseksi esityksen tekijäksi. Sen huomasin eilen illalla, ja huomautin siitä pääosastoon I aamulla. Pääosastossa I myönnettiin, että käännöspalvelussa oli tapahtunut virhe. Pyysin, että virhe korjattaisiin. Pääosasto I kieltäytyi siitä. Sieltä sanottiin, että siihen ei olisi aikaa. Haluaisin sanoa, että en voi mitenkään hyväksyä tätä. Kyseisten tarkistusten muuttamiseen on ollut aikaa yli 12 tuntia. Olen hyvin pahoillani siitä, että julkaistuissa tarkistuksissa esiintyi väärä tieto siitä, kuka on esityksen tekijä. Kyse on siis tarkistuksista 36 ja 37, joissa en ole toinen esityksen tekijä.

Puhemies
Paljon kiitoksia, että huomautitte siitä. Yritämme varmistaa, että asia korjataan huomiseen mennessä.

Blokland
. Arvoisa puhemies ja arvoisa komission jäsen, haluaisin aluksi kiittää kollegoja hyvästä yhteistyöstä. Siten olemme voineet esittää yhdessä erilaisia tarkistuksia ja päästä joistakin asioista sopuun. Tarkoitan kompromissia direktiivin soveltamisalasta. Lisäksi haluan kiittää Euroopan komissiota tietojen antamisesta ja hyvin avuliaasta teknisestä neuvonnasta.
Sivistyneessä yhteiskunnassa on itsestään selvää, että jätteitä käsitellään hyvin ja ympäristön kannalta vastuullisesti. Euroopan yhteisössä tämä tapahtuu yhä enemmän jätteenpoltolla, josta energiaa otetaan talteen. On selvää, että tämä prosessi vaatii vaarallisten aineiden päästöjen hyvää valvontaa. Kun on saavutettu se, että erityisesti vaarallisia ja orgaanisia jätteitä ei enää sijoiteta kaatopaikoille ympäristölle haitallisten seurausten välttämiseksi, silloin polttamisella täytyy luonnollisesti olla etuja ympäristön kannalta. Päästönormien tiukentamisen myötä ensimmäisessä käsittelyssä saatiin aikaan tasapaino sen välillä, mikä on mahdollista viiden tai seitsemän vuoden kuluttua ja mikä on ympäristön kannalta välttämätöntä.
Päästöarvot, joita ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunta nyt ehdottaa, ovat kunnollinen kompromissi. Tässä yhteydessä täytyy kuitenkin huomauttaa, että joissakin jäsenvaltioissa täytetään jo nyt tiukemmat vaatimukset. Hyvien ympäristönormien asettaminen on tärkeää, mutta se ei vielä kerro kaikkea näiden ympäristönormien noudattamisesta. Noudattamiseen kuuluu asianmukainen valvonta, ja siihen kuuluu myös hyvä seuranta. Kuvitelkaa, että asettaisimme nyt oikein hyvät normit vaarallisten aineiden, kuten dioksiinien, päästöistä, mutta toisaalta jättäisimme oven avoimeksi, siten, että voitaisiin välttää seurantaan liittyviä sitoumuksia. Silloin vaarana on se, että emme loppujen lopuksi saavuta mitään ja että ilmanlaatu ei parane.
Lisäksi meidän täytyy myös välttää sitä, että pitkän ajan kuluttua käy ilmi, että esiintyy haitallisia vaikutuksia terveyteen siitä pienestä syystä, että haitallisten aineiden päästöjä ei ole mitattu. Emme voi kantaa vastuuta siitä, että esiintyy sairauksia, kuten syöpää tai veritauteja, joita emme ole kyenneet välttämään, koska jätteenpolttolaitosten vaarallisten aineiden päästöjä ei ole tarvinnut mitata.
Muun muassa kollega Florenz viittasi oikeutetusti siihen, että selkeät säännöt mittauksista ovat hyvin tärkeät. Siksi odotan, että pyrimme yhdessä tehokkaasti hyvään seurantaan.
Mitä tulee direktiivin soveltamisalaan, voin ilokseni havaita, että olemme päässeet hyvän keskinäisen yhteistyön myötä hyväksyttävään muotoiluun. Meidän täytyy kuitenkin ymmärtää, että siten olemme saaneet ensimmäisen käsittelyn kunnolla loppuun, sillä silloin ainoastaan käsittelemätön puu katsottiin hyväksyttäväksi poikkeukseksi.
Mitä tulee rinnakkaispolttolaitosten määritelmään, sovintoon ei ole valitettavasti onnistuttu pääsemään etukäteen. Eri kollegojen ja Euroopan komission kanssa käytyjen monien keskustelujen jälkeen tarkistuksessa 43 on löydetty yksinkertainen ratkaisu, joka on mahdollisesti hyväksyttävissä. Jos jätteitä käytetään lisäpolttoaineena, kuten muun muassa lasin talteenotossa, kyseinen prosessi jää direktiivin ulkopuolelle. Jos kuitenkin vain osa jätteestä käytetään lisäpolttoaineena, tämä prosessi kuuluu silloin direktiiviin.
Mitä tulee energian talteenottoon, haluan viitata siihen, että Euroopan parlamentti hyväksyi viime vuoden marraskuussa päätöslauselman ympäristönäkökohtien sisällyttämisestä energiapolitiikkaan, ja siinä pyydettiin kiinnittämään erityistä huomiota energian talteenoton parhaiden menetelmien soveltamiseen ja kehittämiseen. Siksi ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunta suosittelee, että energiaa tulisi ottaa talteen käyttämällä yhdistettyä lämmön- ja sähköntuotantoa myös jätteenpoltossa.
Ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunta on pyytänyt ammoniakkimittauksia. Virheen vuoksi ammoniakkinormeja ei kuitenkaan sovelleta kaikkiin laitoksiin. Olen ehdottanut johdonmukaisuuden vuoksi ammoniakkinormia sementtiuunille ja tavallisille jätteenpolttolaitoksille.
Mitä tulee jatkuvaan dioksiininäytteiden ottamiseen, vaikuttaa siltä, että se on oikein hyvin mahdollista. Belgian dioksiinikriisin seurauksena siellä on alettu käyttää tällaista mittaustekniikkaa. Yhden kuukauden aikana otetaan kumulatiivinen näyte. Kyseisen kuukauden jälkeen näyte mitataan, ja tulos antaa hyvän kuvan dioksiinimäärästä, joka on päästetty edellisen kuukauden aikana. On selvää, että tämä on parempi valvontatapa kuin se, että mittaus suoritetaan kaksi kertaa vuodessa sattumanvaraisena ajankohtana. Asiantuntijoiden mukaan kustannukset eivät ole suuremmat, koska kumulatiivisten näytteiden mittaaminen on paljon halvempaa. Investointi jatkuvaan näytteenottoon tarvittavaan laitteistoon on siis ansaittu takaisin muutamassa vuodessa.
Komission ehdotusta parannettiin laajan tuen turvin huomattavasti ensimmäisessä käsittelyssä. Silloin kansalaisissa heräsi odotuksia. Haluan vedota painokkaasti kollegoihin, jotta he vastaisivat näihin odotuksiin. Euroopan parlamentin johdonmukainen linja on hyvä asia kansalaisten luottamuksen kannalta ja erityisesti niiden kansalaisten luottamuksen kannalta, jotka asuvat jätteenpolttolaitosten tai rinnakkaispolttolaitosten lähellä.

Grossetête
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, emme ole kovinkaan tyytyväisiä tähän direktiiviin, koska siinä pyritään yhdistämään kaksi tekstiä, joista toinen liittyy vaarallisen jätteen polttoon ja toinen vaarattoman jätteen polttoon. Tästä syntyy ongelmia useissa jätteenpolton vaiheissa: jätteen vastaanotossa, niiden käsittelyssä ja niiden varastoinnissa.
Voidaan siis kysyä, mikä oli tämän yhdistämisen motiivina. Vastaus löytyy Blocklandin mietinnöstä. Hän vastustaa raivokkaasti rinnakkaispolttoa. Paradoksaalista kyllä, esittelijä kuitenkin suosii samalla vaarallisten ja vaarattomien jätteiden sekoitusta. Miten tämä oikein edistää ympäristönsuojelua?
Ryhmämme toivoo, että kumpaakaan polttotapaa ei asetettaisi etusijalle, sillä molemmat ovat erittäin hyödyllisiä Euroopan jätehuollon kannalta. On otettava huomioon jokaisen jäsenvaltion olemassa olevat käytännöt ja säilytettävä teollisuudenalojen välinen tasapaino ja tutkittava, kuinka voimme parhaiten suojella ympäristöä.
Tätä ehdotetaan yhteisessä kannassa. On korostettava kaikkein myrkyllisimpien päästöjen NOx-, dioksiini- ja furaanipäästöjen raja-arvojen merkitystä. Yhteisessä kannassa ehdotetaan lisäksi vuoteen 2007 saakka vaarallisen jätteen poltossa sovellettavaa NOx:n päästörajaa, joka ei ole vielä voimassa. Dioksiinien ja furaanien raja-arvoista on tehty pakollisia kaikenlaisessa jätteessä. Tähän mennessä niitä sovellettiin vain vaarattomiin jätteisiin. On siis valitettavaa, että Blocklandin mietinnössä ehdotetaan epärealistisia ratkaisuja, vaikka tiedämme, että monia jätehuoltoa koskevia direktiivejä ei vielä sovelleta jäsenvaltioissa tai niitä sovelletaan huonosti.
Liian pitkälle meneminen on haitallista. Tämän direktiivin raja-arvojen tarkistaminen joka kolmas vuosi on täysin epärealistista niitä investointeja silmällä pitäen, joihin teollisuuden on ryhdyttävä. Teollisuudessa tarvitaan oikeudellista turvaa ja järkeviä määräaikoja.
Todellisuudessa meidän ongelmanamme on se, että Euroopassa ei ole määritelty tarkasti, mitä jäte on. Asia aiheuttaa siis jatkuvaa sekaannusta kun tarkistetaan jätettä koskevia tekstejä tai kun täytyy tehdä uusia ehdotuksia.
Arvoisa komission jäsen, Euroopan jätehuollon täydellinen uudistaminen on siis erittäin tärkeää.

Lund
Arvoisa puhemies, haluaisin aloittaa onnittelemalla parlamentin jäsen Bloklandia tästä mietinnöstä. Tiedämme, että jätteenpoltto on hyvin vaikea ja tekninen ala, mutta tämä mietintö on mielestäni kiitettävää työtä. Päinvastoin kuin parlamentin jäsen Grosstête, olen sitä mieltä, että yhteinen kanta ja parlamentin jäsen Bloklandin mietintö ovat kuitenkin erittäin olennainen ympäristöön vaikuttava panos jätteenpolton osalta, oli kyse sitten vaarallisesta tai vaarattomasta jätteestä. Uskon, että saamme hyvän välineen, jonka avulla voimme estää jätteenpolttoon liittyvät ympäristövahingot, ja että saamme hyvän välineen, jonka avulla voimme estää ja rajoittaa ihmisten terveydelle aiheutuvia riskejä. Käyttöön otetaan myös hyviä keinoja. Tuen ilman muuta sitä vaatimusta, että meidän on laadittava varsinainen jätehuoltosuunnitelma, johon sisältyy suunnitelma jätteiden esilajittelusta, toisin sanoen, että jätteenpoltto liitetään EU:n yleiseen jätelainsäädäntöön ja että jätteenpolttoon liittyvä ongelma saadaan sovitettua jätehierarkiaan. Pidän hyvänä myös sitä, että nyt määritellään tarkasti, mitä laitoksia nämä säännöt koskevat ja mitä jätetyyppejä ne eivät koske. Haluaisin todeta sen vaikean kysymyksen osalta, joka liittyy rinnakkaispolttolaitosten määritelmään, mukaan luettuina sementtiuunit, joiden puolesta on lobattu melko voimakkaasti tämän asian käsittelyn aikana, että mielestäni voimme tukea tarkistusta 43, joka tarkentaa mielestäni hyvin yhteistä kantaa.
Lopuksi ottaisin esiin hyvin keskeisen kohdan, jossa käsitellään ilmaan ja veteen liittyvien päästöjen raja-arvoista päättämistä - olkoon kyse sitten raskasmetalleista tai pölystä, ammoniakista, dioksiinista, rikkidioksidista tai muista vaarallisista aineista. Niiden osalta on mielestäni löydetty joitakin puolustettavissa olevia tasoja, ja varsinaisten polttolaitosten ja rinnakkaispolttolaitosten välille on saatu aikaan järkevä tasapaino. Toivon, että kyseinen tasapaino säilyy huomenna istuntosalissa järjestettävässä äänestyksessä. Olen jälleen kerran eri mieltä parlamentin jäsen Grossetêten kanssa, sillä mietinnössä asetetut päästörajat ovat mielestäni realistisia, ne on teknologisesti mahdollista toteuttaa, ja tilanne on yksinkertaisesti sellainen, että niitä käytetään joissakin jäsenvaltioissa. Jopa olemassa oleville laitoksille, jotka eivät vielä täytä vaatimuksia, annetaan melko pitkä, usean vuoden mittainen aika sopeutua mietinnössä asetettuihin uusiin vaatimuksiin. Joten toivon, että voimme huomisessa äänestyksessä antaa oman panoksemme jätteenpolttoon liittyvien ympäristöllisten ja terveydellisten ongelmien ratkaisuun, jotta ne uskomattomat jätemäärät, joita päivittäin tuotamme, eivät aiheuttaisi ympäristölle tai terveydelle mitään ylimääräisiä vahinkoja.

Paulsen
Arvoisa puhemies, Blokland on tehnyt valtavan työn! Tämä asia on mitä monimutkaisin. Edun valvontaa harjoittavia tahoja on ollut uskomattoman paljon. En voinut ikinä uskoa, että niin monet Euroopassa välittäisivät jätteistä. Olisi voinut luulla, että kyse oli kullasta eikä jätteistä. Tulevaisuuden kannalta on ehkä hyvä, että syntymässä on kierrätysteollisuus, joka on taloudellisesti ja henkilöstöllisesti näin pätevä ja voimakas.
EU:n on ilman muuta luotava kestävä järjestelmä ilman, maan ja veden suojelemiseksi. Se on yhteinen velvoitteemme, yhteinen vastuumme. On myös selvää, että meidän on laadittava sitä koskevat säännöt unionin tasolla. Onko kuitenkaan oikein, että laadimme unionin tasolla näin yksityiskohtaisia teknisiä kuvauksia, kuten tässä direktiivissä yritetään tehdä? Eikö meidän pitäisi päättää pelkästään eri aineiden sallituista päästötasoista, mittausjärjestelmistä, siitä, miten mittaus suoritetaan ja että sen jälkeen sovelletaan toissijaisuusperiaatetta? Pohjois-Skandinavian, missä myös kuljetusreitit ovat pitkiä, ja Keski-Euroopan tiheästi asuttujen alueiden, missä kyse on kirjaimellisesti enemmänkin puhtaanapito-ongelmasta ja jätteenpoltosta kuin esimerkiksi yhdistetystä lämmön ja sähköntuotannosta, väliset erot ovat nimittäin valtavia jätteiden käsittelyssä ja suuria biopolttoainemääriä sisältävien jätteiden rinnakkaispoltossa. Haluaisin, että keskustelisimme jossakin vaiheessa, vaikkakaan ei nyt, mahdollisuuksista luoda tätä asiaa koskeva puitelainsäädäntö.

Evans, Jillian
Arvoisa puhemies, minäkin haluaisin onnitella parlamentin jäsen Bloklandia tästä mietinnöstä, jossa jätteenpoltolle asetetaan Euroopan laajuiset standardit, mukaan luettuina ensimmäistä kertaa dioksiini- ja furaanipäästöjä koskevat standardit; tämän pitäisi lisätä kilpailua erilaisten jätteenkäsittelymenetelmien välillä ja auttaa siten lopettamaan vaarallisten jätteiden kuljetus eri puolille Eurooppaa etsittäessä halvinta jätelaitoksen toiminnanharjoittajaa.
Kun otetaan huomioon jätteenpolton ennustettu kasvu, on ensisijaisen tärkeää, että jätteiden käsittelyä ja ilmanlaatua koskeva EU:n yleinen lainsäädäntö on johdonmukainen ja kattava. Meidän on tarkasteltava koko jätehierarkiaa. Jätteenpoltto voi yleistyä, kun kaatopaikkojen valvontaa tiukennetaan, mutta se käy käsi kädessä kierrätyksen ja ympäristöystävällisten jätteenkäsittelymenetelmien kanssa. Uusien polttolaitosten rakentaminen on kallis ja pitkän aikavälin hanke, jonka puolestaan on varmistettava sijoittajien pitkän aikavälin tuotto, jotta jätteiden polton jatkaminen olisi sijoittajien edun mukaista. Tämä tarkoittaa ylikapasiteetin vaaraa, ja samalla kannustetaan jätteenpolttoon voiton saamiseksi eikä meidän tavoitteenamme olevaan jätteiden vähentämiseen, kierrätykseen ja turvalliseen käsittelyyn.
Parlamentin on suojeltava edustamiemme ihmisten terveyttä ja elämän laatua. Dioksiinipäästöille ei ole turvallista kynnysarvoa, ja mikrohiukkasten vaikutuksia ihmisten terveydelle ja ympäristölle tutkitaan parhaillaan lisää. Meidän on näin ollen varmistettava, että huolehditaan toistuvasta testaamisesta ja seurannasta, että kansalaisille annetaan säännöllistä ja yksityiskohtaista tietoa ja että ryhdymme todellisiin toimiin, jos sääntöjä rikotaan.
Jos päästöt mitataan kahdesti vuodessa, voidaan saada jo varhaisessa vaiheessa osoitus siitä, mitä tapahtuu jätteenpolttolaitoksessa ja siinä ilmassa, jota paikalliset hengittävät. Joka toinen vuosi tehtävällä mittauksella sitä ei voi osoittaa. Meidän on siten asetettava mahdollisimmat korkeat standardit, eikä meidän pidä hyväksyä poikkeuksia, joilla heikennetään tätä hyvin tärkeää lainsäädäntöä.

Meijer
Arvoisa puhemies, jätteistä ei pääse eroon kaatamalla ne mereen tai ampumalla avaruuteen eikä myöskään yksinkertaisesti polttamalla. Ne palaavat aina takaisin ja usein vielä haitallisemmassa muodossa. Polttaminen voi vaikuttaa sairauksiin, ilman pilaantumiseen, ilmastonmuutokseen ja merenpinnan nousuun. Tällä hetkellä poltetaan runsaasti jätteitä mutta itse asiassa ei käytetä suunniteltuja kalliita savukaasunpuhdistuslaitteistoja. Laitteistoja ei uudenaikaisteta edelleen. Niitä jopa suljetaan, jos ilmenee, että on halvempaa polttaa jätteet rinnakkain sementtiteollisuudessa ja sähkövoimaloissa. Siksi on tärkeää, että polttaminen on kaikkialla yhtä kallista ja että se täyttää kaikkialla samat korkeat ympäristövaatimukset. Vasemmistolla ja oikeistolla on tässä parlamentissa ja sen ulkopuolella oikeutetusti ymmärrettäviä mielipide-eroja monissa asioissa, koska ne edustavat yhteiskuntamme ryhmien keskenään ristiriidassa olevia etuja ja näkemyksiä. Tässä asiassa tilanteen pitäisi olla toisenlainen. Kaikkien täytyy voida hengittää, pysyä terveinä ja pitää jalkansa kuivina, olivatpa he köyhiä tai rikkaita. Ainoastaan vastuuton lyhytnäköinen ajattelu ja nopeiden voittojen tavoittelu voi selittää sen, että tätä direktiiviä yritetään vieläkin heikentää. Tällaiset tarkistukset heikentävät direktiivin myrkyttäjien ja vedenpaisumuksen aiheuttajien pelisäännöiksi. Siksi Euroopan yhtyneen vasemmiston konfederaatioryhmä tukee Bloklandin ehdotuksia ja toivoo, että vahingolliset tarkistukset peruutettaisiin tai hylättäisiin.

Hyland
Arvoisa puhemies, jätehuolto on nyt keskeisessä asemassa ympäristönsuojelun korkeimpien standardien saavuttamisessa. Kulutusyhteiskuntamme tuottaa valitettavasti yhä enemmän kotitalousjätettä, ja myös teollisuusjätteet aiheuttavat lisää huolia.
Kansalaiset ovat onneksi nykyään tietoisia luonnonvaraisen ympäristön suojelun tärkeydestä, ja mielestäni sosiaalisella ja taloudellisella ilmapiirillä edistetään tämän tavoitteen saavuttamista. Aiemmissa keskusteluissa olen huomauttanut tarpeesta vähentää jätteitä: elintarvikkeiden ja kulutustavaroiden valmistajilla on tässä yhteydessä tärkeä rooli, etenkin eri pakkausmuotojen ja kierrätykseen soveltuvien tuotteiden käytössä, joka on tietenkin minun ensisijainen tavoitteeni.
Me kaikki tiedämme, että on tarpeen vähentää kaatopaikoille nykyään tuotavan jätteen määrää, ja meidän on tehtävä kaikkemme löytääksemme ympäristöystävällisempiä vaihtoehtoja. Mielestäni kaatopaikkoja ei ole mahdollista poistaa kokonaan lähitulevaisuudessa, mutta sen lisäksi, että meidän on vähennettävä kestävästi kaatopaikoille tuotavien jätteiden määrää, meidän on myös valikoitava hävitettävät materiaalit tarkemmin.
Jätteenpoltto on saanut valtavasti kielteistä julkisuutta, ja Irlannissa hiljattain tehdyt suunnittelupäätökset ovat varmastikin tuoneet esille tärkeän kysymyksen jätteenpolttolaitosten sijoittamisesta, joten on vaikeaa hahmotella kattavaa jätteenkäsittelyohjelmaa ilman jätteenpolttoa, etenkin myrkyllisten jätteiden osalta, ja tämän vuoksi meidän on kiinnitettävä huomiomme siihen, että löydämme sijainnit, joissa laitos ei vahingoita pahoin luonnonvaraista ympäristöä.
Lopuksi, arvoisa puhemies, on ilmeistä, että me tarvitsemme useampia tietoon pohjautuvia keskusteluja, jotta voimme lieventää kansalaisten huolia jätteenpolton terveysvaikutuksista; tätä aihetta on tarkasteltu eri jäsenvaltioissa toteutetuissa kattavissa tutkimuksissa ja eri puolilla Eurooppaa nykyään käytössä olevien uusimman kehityksen mukaisten laitteiden käytöstä saadun kokemuksen valossa.

Liese
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, haluaisin ensimmäiseksi kiittää esittelijää hänen työstään. Tarkasteltavana oleva suositus toiseen käsittelyyn on hyvin tärkeä säädös niin ympäristön kuin taloudenkin kannalta Euroopan unionissa. Tämä käy ilmi niistä lukuisista kirjeistä, jotka olemme saaneet ympäristöyhdistyksiltä mutta myös talouden alalta, etenkin betoniteollisuudesta mutta myös useilta muilta aloilta, kuten puunjalostusteollisuudesta, paperiteollisuudesta ja metallijalostusteollisuudesta. Mielestäni meidän tulisi painottaa molempia näkökohtia: niin ympäristöyhdistysten kuin teollisuuden edustajienkin näkökohtia, sillä myös teollisuuden edustajat ovat esittäneet talouspoliittisten näkökohtien lisäksi selviä ympäristöpoliittisia näkökohtia. Meidän olisi suhtauduttava siihen vakavasti.
Kaikki tarkistusehdotukset, joilla on ehkä haluttu edistää ympäristöä, eivät merkitse kaikilta osin parannusta nykyiseen tilanteeseen. Mielestäni se käy ilmi muutamista tarkistuksista, jotka on esitetty valiokunnassa rinnakkaispolttoa koskevan kysymyksen yhteydessä ja joita tarkastellaan nyt uudelleen täysistunnossa osana tarkistuksia. Jos rajoitamme rinnakkaispolttoa, sillä ei kuitenkaan vielä varmisteta, että saavutamme periaatteessa sen, mitä me haluamme saavuttaa ympäristöpolitiikan alalla. Mehän haluamme ennen kaikkea säästää myös fossiilisia polttoaineita. Jos asetamme nyt rajat yksinkertaisesti väärin, emme saavuta oikeaa tavoitetta myöskään ympäristöpolitiikan alalla.
Tämän vuoksi ryhmämme torjuu parlamentin jäsen Bloklandin, vihreiden ja muiden uudelleen esittämät tarkistukset. Olen kuitenkin sitä mieltä, että voimme kannattaa hyvällä omallatunnolla muutamia tarkistuksia, joista on päätetty valiokunnassa ja joilla parannetaan yhteistä kantaa. Minä esimerkiksi esitin ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunnassa muutamia ehdotuksia, jotka koskevat rinnakkaispolton yhteydessä syntyviä NOX-päästöjä ja jotka ovat ainakin uusien laitosten osalta hieman kunnianhimoisempia kuin neuvoston esitykset. Uskon, että se on realistista, ja myös asianomainen teollisuuden ala on epävirallisesti tätä mieltä. Tämän vuoksi meidän olisi oltava tältä osin ehdottomasti hieman hyökkäävämpiä. Olen siis sitä mieltä, että olemme oikealla tiellä, jos hyväksymme suuren osan siitä, mitä valiokunnassa päätettiin, mutta emme missään nimessä mitään, mikä menee sitä pidemmälle.

Bowe
Arvoisa puhemies, toisin kuin yleensä, en puhu tänä iltana sosialistiryhmän puolesta pääosin sen takia, että minulla on erityisen vahvat mielipiteet tästä direktiivistä. Mielestäni parlamentin jäsen Blokland on laatinut väärän mietinnön väärään aikaan ja vääristä syistä.
Siitä ei ole kovinkaan pitkä aika, kun tarkastelimme tätä kysymystä ja laadimme tilanteeseen sopivat säännöt, joihin Blokland näytti tuolloin olevan tyytyväinen ja joista hän ei valittanut. Nyt kun Bloklandille annettiin tämä tehtävä, hän on laatinut uuden ja tarkistetun mietinnön, joka menee epäilemättä pidemmälle kuin mikään, minkä olemme aiemmin tehneet. Emme voi sanoa, että kaikki olisi tehty väärin. Mietinnössä esitetään todellakin useita järkeviä ehdotuksia aloilla, joilla on mahdollista edetä tekniikan ansiosta. Suoraan sanottuna emme voi kuitenkaan olettaa, että voisimme antaa teollisuudelle täysin uudet säännöt näin nopeasti, sillä mehän annoimme sille yhden säännöskokonaisuuden täytäntöön pantavaksi vasta pari vuotta sitten. Meidän on ymmärrettävä, että tämän mietinnön täytäntöönpano vie aikaa.
Blokland on myös ylittänyt monin tavoin saamansa toimintaohjeet. Etenkin tämän ehdotuksen soveltamisala on paljon laajempi kuin aiempien direktiivien soveltamisala, ja sen lainsäädännölliseen alaan on sisällytetty lukuisia menettelyjä, jotka edellyttävät erillistä lainsäädäntöä, ja joita on säänneltävä erikseen, sillä ne poikkeavat luonteeltaan yksinkertaisesta polttomenettelystä.
Jos tähän direktiiviin halutaan suhtautua myönteisesti, voitaisiin sanoa, että se sisältää joitakin hyviä osia, eli se on puoliksi hyvä puoliksi huono. Se vahingoittaa kuitenkin valitettavasti ympäristöpolitiikan mainetta. Meidän ei tulisi jatkuvasti muuttaa jätteenpolttolaitosten sääntöjä. Meidän olisi pyrittävä ensi sijassa välttämään jätteenpolttoa. Parlamentin jätehuoltostrategiaa koskeva tavoite ei ole tiukentaa jatkuvasti toiminnassa olevia polttolaitoksia koskevia sääntöjä, vaan muuttaa jätehuollon roolia, muuttaa nykyistä jätehuoltotyyppiämme. Meidän olisi syytä keskittää ponnistelumme seuraavien vuosien aikana kierrätykseen, uudelleenkäyttöön ja muihin jätekuormaa pienentäviin menetelmiin. Jos emme tee näin, joudumme tarkastelemaan tätä ongelmaa uudelleen hyvin pian.

Davies
Arvoisa puhemies, olen ehdottomasti samaa mieltä Bowen esittämän loppuyhteenvedon kanssa. Vaikka yhteisessä kannassa vaaditaankin jätteenpolttolaitosten sallittujen päästöjen tiukkaa valvontaa, tiedän, että aina kun maassani ehdotetaan tällaisen polttolaitoksen rakentamista, ihmiset vastustavat sitä, sillä he eivät luota toiminnanharjoittajan vakuutteluihin, ja tunnen heitä kohtaan jossain määrin myötätuntoa. Tästä syystä minä ja monet kollegoistani kannatamme valtaosaa Bloklandin tarkistuksista, sillä haluamme ottaa käyttöön mahdollisimman korkeat standardit. Minulle ei ole mikään ongelma, jos ne osoittautuvat teknisesti vaikeiksi toteuttaa - se ei ole ongelma, sillä Isolla-Britannialla on häpeällinen ennätys kotitalousjätteiden alhaisessa kierrätyksessä Euroopassa, ja sillä on reilusti parantamisen varaa. Monet meistä uskovat, että maamme hallitus tulee aina rohkaisemaan jätteenpolttolaitosten rakentamiseen sen sijasta, että se rohkaisisi omaksumaan vaihtoehtoja. Se tarkoittaisi, että jätteet "heitettäisiin uuniin", jolloin ne olisivat poissa silmistä ja poissa mielestä, mikä on minun mielestäni väärä lähestymistapa. Meidän on keskityttävä jätteiden vähentämiseen, jäljelle jäävän määrän kierrätykseen ja turvauduttava polttolaitoksiin viimeisenä keinona.

McKenna
Arvoisa puhemies, minäkin haluaisin kiittää parlamentin jäsen Bloklandia hänen mietinnöstään, jolla pyritään parantamaan komission ehdotusta, kuten myös muiden tarkistusten esittäjiä. Jätteenpolttoa on kuitenkin pidettävä viimeisenä keinona ja - kuten on jo todettu - jätteiden vähentämisen, uudelleenkäytön ja kierrätyksen pitäisi olla meidän päätavoitteemme. Ihmettelen vain parlamentin jäsen Bowen lausumaa tarpeesta vähentää, kierrättää ja käyttää uudelleen jätettä. Pysyykö hänen kantansa muuttumattomana, kun hän keskustelee pakkausdirektiivistä? On mielenkiintoista nähdä, pitääkö hän silloin kiinni periaatteistaan.
Jätteenpoltolla saadaan aikaan ainoastaan se, että sillä rohkaistaan jätteiden lisäämiseen, kuten Evans sanoi. Jotta polttolaitokset voisivat olla taloudellisesti elinkelpoisia, jätteiden määrän on oltava riittävä niiden ylläpitämiseksi. Meidän on myös muistettava, että jätteet eivät häviä. Ne muuttuvat dioksiineiksi ja myrkylliseksi tuhkaksi - mitä me teemme sille? Irlannissa muutamat toiminnanharjoittajat ovat ehdottaneet, että sitä käytettäisiin rakennusmateriaaleissa. Mitkä olisivat sen pitkän aikavälin seuraukset? Huolimatta siitä, mitä kollegani Hyland sanoi, meillä on Irlannissa järkyttävä ennätys jätehuollon alalla. Kuulumme niihin maihin, joissa on eniten kaatopaikkoja Euroopassa. Nyt näyttää siltä, että hallitus on siirtymässä kaatopaikkojen käytöstä jätteenpolttolaitosten käyttöön, ja se esitellään vihreänä vaihtoehtona. Hallitus sanoo: "Me muutamme jätteen energiaksi - eikö se olekin upeaa?", kun se todellisuudessa yrittää petkuttaa kansalaiset uskomaan, että se on järkevää ympäristön kannalta. Irlantilaisen tuomioistuimen hiljattain antamalla päätöksellä, jonka mukaan jätteenpolttolaitosta ei saa sijoittaa maatalousalueelle, oli hyvin suuri merkitys. On erittäin tärkeää, että valmistaudumme tähän hyvin, että tarkastelemme ensin ja ensisijaisesti jätehuoltoa. Jos hallitus ehdottaa jätteenpolttolaitoksen käyttöönottoa kaatopaikan sijasta, se on täysin väärässä. Meidän on tarkasteltava niitä perussyitä, miksi jätettä ylipäätään syntyy.

Seppänen
Arvoisa puhemies, ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunnan tarkistuksissa korostetaan yleisesti ympäristön suojelun korkeaa tasoa ja sen takia useat näistä tarkistuksista ovat hyväksyttäviä. Eri maissa on kuitenkin erilainen jätteenkäsittelyn ja jätteenpolton infrastruktuuri, ja sen johdosta samat määräykset eivät ole tosiasiassa samanlaiset kaikille. Suomessa ja joissakin muissa maissa jätteiden lajittelu lähellä niiden syntypaikkaa on viety pitkälle. Niin ollen me emme polta sekajätettä niin kuin eräissä maissa tehdään. Sekapoltto on huonoa ympäristöpolitiikkaa. Lajiteltuja jätteitä pystytään polttamaan tehokkaasti niin sanottuna rinnakkaispolttona yhdessä muiden polttoaineiden kanssa. Ympäristövaliokunnan tarkistuksissa yhdistetään perusteettomasti sekapoltto ja rinnakkaispoltto. Se saattaa heikentää epäsuorien taloudellisten vaikutusten kautta ympäristön suojelun tasoa jätteitä lajittelevissa maissa. Sen takia tarkistuksia 14, 17, 18 ja 27 ei pidä hyväksyä. Lopuksi huomautan, että sementtiteollisuuslobbya ei pidä asettaa parempaan kilpailuasemaan varsinaisiin ongelmajätelaitoksiin verrattuna.

Jackson
Arvoisa puhemies, huomaan olevani samaa mieltä Grossetêten ja Paulsenin kanssa ja - mikä on melko hälyttävää meille molemmille - myös Bowen kanssa. Haluan kuitenkin huomauttaa erityisesti yhdestä Yhdistyneen kuningaskunnan maatalouden edustajien viime päivien aikana esittämästä todellisesta huolenaiheesta. Maanviljelijöiden edustajat ovat ottaneet yhteyttä muutamiin Yhdistyneestä kuningaskunnasta tuleviin parlamentin jäseniin, sillä he ovat hyvin huolissaan siitä, että jätteenpolttodirektiiviä sovelletaan kaikkiin maatilojen jätteenpolttolaitoksiin Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Tällaisia on kuulemma useita tuhansia, ja direktiivissä esitetyn valvonnan toteuttamisesta aiheutuvat kokonaisvaikutukset lisäisivät jokaisen toimivan jätteenpolttolaitoksen kustannuksia arviolta 200 000 punnalla. Tällaisissa jätteenpolttolaitoksissa käsitellään yleensä maatalouden alalla syntyviä eläinperäisiä jätteitä ja tyhjiä torjunta-ainesäiliöitä, ja niiden kapasiteetti on alle 50 kg tunnissa. Molemmat menetelmät täyttävät ympäristön kannalta parasta käytäntöä koskevat perusteet, ja Yhdistyneen kuningaskunnan ympäristötarkastajat ovat hyväksyneet ne.
Näitä varten ei ole esitetty poikkeusta 2 artiklan 2 kohdassa, ja jätteenpolttolaitosten sulkeminen direktiivin voimaantulon jälkeen aiheuttaisi Yhdistyneen kuningaskunnan maanviljelijöille valtavia ongelmia kustannuksissa ja eläinperäisen jätteen hävittämisessä.
Esitän komission jäsenelle seuraavan kysymyksen, johon toivon hänen voivan vastata, kun hän saapuu: onko tämä ensimmäinen kerta, kun Euroopan komissio kuulee tästä ongelmasta, koska me emme ole esittäneet poikkeusta, jolla otetaan huomioon tällaiset maatilojen jätteenpolttolaitokset? Onko komissio saanut Yhdistyneen kuningaskunnan ministereiltä mitään vetoomusta? Voiko komission jäsen kertoa, milloin direktiiviä on mahdollista tarkistaa niin, että otetaan käyttöön nämä poikkeukset - edellyttäen, että parlamentti joskus hyväksyy ne - ja onko hänen mielestään ylipäätään todennäköistä, että tällainen eläinperäisiä jätteitä ja tyhjien torjunta-ainesäiliöiden polttamista maatilojen jätteenpolttolaitoksissa koskeva poikkeus voidaan hyväksyä?
Olen antanut komission jäsenelle ilmoituksen näistä kysymyksistä.

Myller
Arvoisa puhemies, jätteiden käsittely ja koko jätepolitiikka muodostavat yhä tärkeämmän osan EU:n ympäristöpolitiikkaa. Jotta voisimme toimia järkevästi ja oikein, meidän on pidettävä mielessämme se, mistä täällä on jo puhuttu, nimittäin jätehierarkia, jätteen syntymisen ehkäisy, kierrätys, energiaa hyödyntävä polttaminen ja lopullinen käsittely. Komission ehdotus ei kaikilta osin tätä ajatusta vastaa, se lähtee pikemminkin siitä, että kaikkea saa ja voi polttaa. Ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunta lisäsi toisessa käsittelyssä yhteiseen kantaan tarpeellisia jätehierarkiaa edistäviä tarkistuksia, ja toivon, että nämä näkökulmat hyväksytään myös huomisessa äänestyksessä. Toivon tukea myös valiokunnassa laajaa kannatusta saaneelle ehdotukselle helpottaa paperi- ja selluloosateollisuudesta syntyvän jätteen tuotantopaikalla tapahtuvaa polttoa. Tämä jäte on tärkeä energianlähde paitsi teollisuuslaitokselle itselleen myös ympäröivälle yhdyskunnalle.
Koska jätehierarkiaa toteutetaan hyvin eri tavoin eri jäsenvaltioissa ja useimmissa maissa samassa polttouunissa poltetaan sekä vaarallisia että vaarattomia jätteitä, tarvitaan varsin tiukat säännöt. Kuitenkin niissä maissa, joissa jätteiden kierrätys on toteutettu kohtuullisen hyvin, kuten Suomessa, ja joissa tiedetään, mitä missäkin poltetaan, tiukemmat mittausvelvoitteet eivät paranna ympäristön tilaa, vaan päinvastoin saattavat heikentää sitä, koska jätteiden poltto estyy pienissä polttolaitoksissa ja kuljetusmatkat kasvavat. Ilman epäpuhtauksien vähentämisen kannalta olisi kuitenkin välttämätöntä, että poikkeukset tiukkoihin normeihin toteutuisivat vain silloin, kun jätteenpolttaja voi todella osoittaa, että ilmaan ei pääse enempää päästöjä kuin mitä lupaehdot sallivat.

Pohjamo
Arvoisa puhemies, jätteenpolttodirektiivin tarkoitus on hyvä, mutta valmistelussa on mielestäni menty liian pitkälle yksityiskohtiin. Minulla on huolena ennen kaikkea niin sanottu jätteiden rinnakkaispoltto. Lajiteltu yhdyskuntajäte ja muun muassa metsäteollisuuden prosesseissa syntyvät kuitumaiset lietteet ovat hyvää polttoainetta muiden polttoaineiden lisänä monille lämpölaitoksille. Luonnoksessa vaaditaan kuitenkin jatkuvia, kalliita, osin mahdottomia ja ympäristön kannalta tarpeettomia mittauksia vaaratonta rinnakkaispolttoa harjoittaville laitoksille. Lopputulos on alkuperäisten tavoitteiden vastainen: vaaratonta lajiteltua jätettä, joka on käypää polttoainetta lämpölaitoksille, joudutaan ajamaan kaatopaikalle lisäämään metaanipäästöjä tai niitä joudutaan kuljettamaan satoja kilometrejä ympäristöä saastuttaen suuriin polttolaitoksiin.
Mietinnössä on monia ongelmallisia tarkistuksia. Asia pitäisi mielestäni palauttaa valiokuntaan tai pitäytyä pääpiirteittäin neuvoston yhteisessä kannassa.

Alyssandrakis
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, yritys määrittää rajat jätteenpoltosta aiheutuville saasteille on myönteinen samoin kuin konkreettiset valvontamenettelyt. Ei todellakaan voida sallia saasteiden siirtämistä ilmasta veteen ja maaperään. Direktiivi on tässä suhteessa oikeansuuntainen.
Tästä huolimatta jätteenpolton sisäsyntyiset ongelmat pysyvät ennallaan, koska itse polttomenettely synnyttää uusia myrkyllisiä aineita, joihin kuuluu myös dioksiini. Tämä pätee vielä suuremmassa määrin yhdyskuntajätteisiin, joihin sisältyy ennen polttamista tutkimattomia määriä myrkyllisiä aineita. Näin ollen yhtenäinen suhtautuminen sekä vaarallisiin että haitattomiin aineisiin tekee ongelmasta paljon suuremman. Lisäksi polttolaitosten rakennus- ja toimintakustannukset pysyvät moninkertaisina verrattuna mekaanisiin kierrätyslaitoksiin ja hygieeniseen hautaamiseen. Lyhyesti sanottuna käsittelyssä oleva lainsäädäntöehdotus ei ratkaise jätteenkäsittelymenetelmänä käytetyn jätteenpolton sisäsyntyisiä ongelmia.

Korhola
Arvoisa puhemies, kiitän Bloklandia tästä mietinnöstä, hänen tehtävänsä on ollut erittäin vaikea. Ympäristölainsäädännön laatiminen koko Eurooppaa varten on vaativaa, sillä olosuhteet jäsenvaltioissa poikkeavat suuresti toisistaan. Itse tulen maasta, jossa on jo aiemmin valittu hämmästyttävän tarkasti EU:n jätestrategiaa vastaava linja. Suomi vain on päässyt asiassa jo täysin toimiviin käytäntöihin, kuten olette tänä iltana kuulleet. Siksi on ikävää huomata, että samat mekanismit, jotka ovat tarpeen jäteasiansa heikommin hoitaneiden maiden ohjaamiseksi, pakottavat pidemmälle ehtineet maat ottamaan askeleita taaksepäin. Näin ei saisi olla. Kollega Paulsen oli oikeassa: juuri tässä tarvittaisiin läheisyysperiaatteen noudattamista.
Kun jätepolttoaineen käytölle asetetaan epäjohdonmukaisesti paljon ankarampia päästövaatimuksia kuin muille polttoaineille, jätteeksi luokiteltuja polttoaineita lakataan käyttämästä. Vaihtoehtoista käyttöä poltettaville jätejakeille ei ole, vaan ne sijoitetaan kaatopaikoille. Se lisää eloperäisen jätteen mätänemisestä syntyvän metaanin muodostusta ja voimistaa kasvihuoneilmiötä. Tämä pätee erityisesti paperin ja selluloosan tuotannossa syntyvän haitattoman lietteen polttamiseen. Onkin tärkeää, että parlamentti korjaa tältä osin direktiiviehdotusta valiokunnan tarkistuksen 4 mukaisesti.
Ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunta hyväksyi joitakin sellaisia ehdotuksia, jotka toteutuessaan vaikeuttaisivat ekologisesti perusteltua rinnakkaispolttoa. Muun muassa rinnakkaispolton varsinaisen polttoaineen - siis ei jätteen - päästöraja-arvo vaaditaan samaksi kuin jätteenpolton raja-arvo, vaikka lämpölaitoksissa samaa ainetta EU:n lainsäädännön mukaan saa polttaa suuremmilla päästöillä. Toinen esimerkki on savukaasujen jatkuvien ammoniakkimittausten vaatimus. Se lisää oleellisesti mittauskustannuksia ilman ympäristöetua, sillä mittausvelvoitetta ei ole kohdennettu vain niihin laitoksiin, joissa ammoniakkipäästöjä yleensä voi syntyä. Investoinnit, jotka eivät tuo lisäarvoa ympäristön kannalta, ovat pois ympäristöä hyödyttävistä investoinneista.

Caudron
Arvoisa puhemies, hyvä esittelijä, hyvät kollegat, jätehuolto on monimutkainen tehtävä. Se on käynyt jälleen ilmi tästä keskustelusta ja lobbaaminen on erityisen tärkeää.
Tämän vuoksi hyväksyn Euroopan unionin asenteen, joka on omaksunut kokonaisvaltaisen strategian tässä merkittävässä ympäristöllisessä ja terveydellisessä haasteessa. Olen kuitenkin itse halunnut aina kovasti sitä, että vaarallisen ja vaarattoman jätteen polttoa käsiteltäisiin samassa säädöksessä, ja toin tätä koskevan mielipiteeni julki jo ensimmäisessä käsittelyssä. Enemmistö on päättänyt puoltaa rinnakkaispolttoa. Mielestäni nykyisin on pyrittävä estämään vaarallisen jätteen päästöihin liittyvien säädösten heikkenemistä.
Poltettavan jätteen määrä tulee kasvamaan huomattavasti. Vuoden 1990 osalta on puhuttu 31 miljoonasta tonnista, ja tänä vuonna määrä noussee lähelle 60 miljoonaa tonnia, ja jokainen meistä on muistuttanut siitä, että jätteenpoltto synnyttää ilmaan ja maaperään joutuvien erittäin vaarallisten aineiden päästöjä.
Keskustelu on kiteytynyt rinnakkaispolttoon. Mielestäni 40 prosentin yläraja on liian korkea, mutta haluan ennen kaikkea korostaa lyhyesti sitä, että rinnakkaispolton yleistyminen vaarallisen jätteen käsittelymuotona saattaa johtaa siihen, että tyydymme tuottamaan vaarallista jätettä, ja on erityisen suuri vaara, että myöhemmin tajuamme investoineemme sellaisten rinnakkaispolttolaitosten rakentamiseen, jotka meidän on nyt saatava kannattamaan, mikä taas johtaa vaarallisten aineiden kuljetusten ja kaikkien tämän mukanaan tuomien riskien lisääntymiseen.
Lopuksi, koska rikkomuksista on rangaistava ja on myös ehkä tuettava sellaisia yhteisöjä, jotka tekevät vaarallisen jätteen polttolaitoksistaan sääntöjen mukaisia, on mielestäni korostettava sitä, että näiden jätteiden torjumisen ja niiden mahdollisimman laajan kierrättämisen on oltava ensisijaisena tavoitteenamme ja sellaisena sen on myös pysyttävä.

Müller, Emilia Franziska
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, jätteiden hävittäminen ympäristöystävällisesti ja energian hyödyntäminen uusimpia tekniikoita käyttäen on ajanmukaista ja järkevää, me kaikki tiedämme sen. Jätteenpolttodirektiivi sisältää tärkeitä perusvalintoja, jotka koskevat muutamissa jäsenvaltioissa jo useiden vuosien ajan käytössä olleiden korkeiden ympäristöstandardien velvoittavaa käyttöönottoa kaikkialla Euroopan unionissa. Se on tärkeää ja välttämätöntä.
Tämän direktiivin tavoitteena on määrittää päästöjen raja-arvot niin, että varmistetaan vaarallisten ja vaarattomien jätteiden haitaton ja ympäristöystävällinen polttaminen poltto- ja rinnakkaispolttolaitoksissa ja vältetään ihmisten terveydelle aiheutuvat vaarat. Ihmiset ovat nykyään herkistyneitä ja pelkäävät ilman korkeita saastepitoisuuksia ja niistä mahdollisesti aiheutuvia sairauksia, ja tämän vuoksi politiikalla on myös luotava täysin selvät toimintaehdot vaaran rajoittamiseksi.
Tästä huolimatta on sanottava, että jäsen Blokland on ehdottanut direktiiviin muutamia sääntöjä ja sitovia ehtoja, jotka menevät paljon tavoitetta pidemmälle. Tarkistuksessa 11 ehdotetut polttolaitosten toimintaedellytykset eivät johda tavoitteeseen eivätkä ole käytännöllisiä, ja lisäksi ne ovat täysin tarpeettomia. Tieteessä ja käytännössä on jo kauan sitten kumottu väitteet, joiden mukaan tällainen toimenpide estäisi kloorivety- ja dioksiinipäästöt. Tarkistus 11 tarkoittaisi käytännössä myös sitä, että monet halogeenejä sisältävät aineet, kuten PVC, jota esiintyy moninkertaisia määriä sekalaisessa yhdyskuntajätteessä, suljettaisiin pois jätteenpolttolaitoksissa tehtävistä poltoista.
Toiseksi on kiinnitettävä huomio siihen, että direktiivi ei luo suojattuja markkinoita. Teollisuudenalat, jotka käyttävät rinnakkaispolttolaitoksia tuotantoprosessissaan, ovat jo useita vuosia pyrkineet menestyksekkäästi korkeisiin ilmanpuhtausstandardeihin jätteenpoltossa. Monet yrityksistä ovat myös riippuvaisia jätteiden hyödyntämisestä voidakseen säilyttää kilpailukykynsä ja työpaikat. Tämän osalta energian käytön vähentämiseen tähtääviin toimiin on jo sijoitettu miljoonia. Mielestäni meidän olisi otettava huomioon nämä ponnistelut ....
(Puhemies keskeytti puhujan.)

Goodwill
Arvoisa puhemies, haluaisin esittää kaksi lyhyttä huomautusta, jotka voivat olla hyvinkin tärkeitä, jos tämä asia menee neuvottelumenettelyyn, kuten otaksun. Ensimmäinen huomatukseni koskee tämän direktiivin vaikutusta nykyisiin vaarallisten jätteiden erikoispolttolaitoksiin. Näiden polttolaitosten on vastattava korkeampia standardeja kuin rinnakkaispolttolaitosten. Pelkään, että jätteet, joilla on korkea lämpöarvo, valitaan rinnakkaispolttoa varten, mikä lisää puolestaan vaarallisten jätteiden erikoispolttolaitosten kustannuksia, minkä vuoksi niiden on itse asiassa ostettava monissa tapauksissa polttoainetta voidakseen saavuttaa dioksiinien kaltaisten aineiden tuhoamiseen tarvittavat korkeat lämpötilat. Me tarvitsemme vaarallisten jätteiden erikoispolttolaitoksia. Yhdistyneessä kuningaskunnassa on tällä hetkellä vain kolme tällaista laitosta. Jos meillä olisi vähemmän tällaisia laitoksia, se tarkoittaisi sitä, että vaarallisia jätteitä pitäisi todennäköisesti kuljettaa pitkiä matkoja, mikä ei ole hyväksyttävää ympäristön kannalta niin poliittista kuin käytännöllisistäkin syistä, ja se lisäisi myös tällaisen vaarallisen jätteen polttokustannuksia.
Toiseksi haluaisin korostaa Jacksonin esittämää kysymystä. Edustamallani alueella kasvatetaan eniten sikoja Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Kuollut karja on hävitetty perinteisesti hautaamalla ne maatilalle, mutta tällaisten hyvin suurten yksiköiden tapauksessa se ei ole kovin käytännöllinen hävittämistapa, joten monet näistä yksiköistä ovat asentaneet omat polttolaitoksensa - pienissä polttolaitoksissa poltetaan jätettä alle 50 kg tunnissa. Jos näitä polttolaitoksia ei saa käyttää, ihmisten on taas ryhdyttävä hautaamaan jätteitä.
Uskon, että tämä sekaannus johtuu väärinymmärryksestä Ison-Britannian ympäristöministeriön ja maatalousministeriön välillä, joka luuli, että tämäntyyppisiä polttolaitoksia on vain 60, kun niitä todellisuudessa on useita tuhansia. Tämä ongelma koskee myös metsästyskoiratarhoja, jotka hävittävät kaatuneet eläimet ja niiden sisälmykset polttolaitoksissa ja - mikä on outoa - lemmikkieläinten krematorioita, vaikka käsittääkseni direktiiviä ei sovelleta ihmiskrematorioihin, sillä kuolleita ihmisiä ei luokitella jätteiksi.
Voisinko pyytää teitä myöntämään sovittelumenettelyssä poikkeuksia näille maanviljelijöille, jotka ovat sijoittaneet ympäristön puhdistamiseen asentamalla polttolaitoksia ja joille aiheutuisi kohtuuttomia kustannuksia, jos he eivät voi jatkaa polttamista.

Wallström
. (SV) Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, aivan ensimmäiseksi haluan kiittää esittelijä Bloklandia hänen suuresta panoksestaan ja hyvin laaditusta mietinnöstä. Yhdessä päättäväisen neuvoston kanssa, joka haluaa pikaisesti saavuttaa yhteisen kannan, tämä mietintö on edistänyt komission ehdotuksen tehokasta käsittelyä.
Ehdotettu jätteenpolttoa käsittelevä direktiivi liittyy ympäristölainsäädännön keskeisimpään asiaan - kansanterveyden suojeluun. Ehdotus vähentää polttamisen yhteydessä syntyviä dioksiinipäästöjä 90 prosentilla. Vuodesta 2005 eteenpäin, jolloin direktiivi astuu voimaan jo olemassa olevien laitosten osalta, polttamisesta aiheutuvat dioksiinipäästöt ovat mitättömiä. Yhdessä jätteiden varastointia koskevan direktiivin kanssa jätteenpolttoa koskeva direktiivi lopettaa sellaiset jätteenkäsittelymenetelmät, joissa ei oteta huomioon tulevien sukupolvien tarpeita ja etuja. Molemmat direktiivit muodostavat kiinteän perustan kestävälle jätehierarkialle, parannettujen ennalta ehkäisevien toimien, paremman kierrätyksen ja ympäristön kannalta turvallisen jätteiden varastoinnin avulla. Muistuttaisin siitä, että on jo olemassa jätehierarkiaa koskeva direktiivi, ja sen vuoksi on itsestään selvää, että meidän on ensisijaisesti pyrittävä laatimaan kierrätystä koskevia sääntöjä. Jäsen Bowe, valitettavasti näiden direktiivien tekniset vaatimukset tarkistettiin viimeksi 11 vuotta sitten!
Mietintöön on tehty 43 tarkistusta. Komissio voi hyväksyä niistä täysin kahdeksan, osittain viisi ja periaatteessa kolme. Seuraavat tarkistukset selventävät komission ehdotusta, ja komissio voi hyväksyä ne osittain, periaatteessa tai täysin: komissio voi hyväksyä tarkistuksen 4 periaatteessa, lukuun ottamatta viimeistä osaa; tarkistukset 6, 8, 9, 10; tarkistuksen 11, mutta vain kahta sekuntia koskevan selvennyksen osalta; tarkistuksen 12, tarkistuksen 14 toisen osan; tarkistuksen 17 periaatteessa, mutta ei kuitenkaan vaatimusta ammoniakin ja elohopean jatkuvista mittauksista; tarkistuksen 18 ensimmäisen osan; tarkistukset 19, 22, 24 periaatteessa; tarkistuksen 25: luvun 500 milligrammaa NOX:lle uusien laitosten osalta sekä ehdotetun lopussa olevan uuden kappaleen; tarkistuksen 27 periaatteessa sekä tarkistuksen 43.
Komissio ei voi hyväksyä tarkistuksen 14 ensimmäistä osaa. Jos sana käsittelemätön poistettaisiin, rinnakkaispolttolaitoksissa ei voitaisi enää jatkossa käyttää kotitalouksien sekajätettä, mikä koskisi myös hyvin esikäsiteltyä jätettä. Tarkistuksen toinen osa voidaan periaatteessa hyväksyä. Sanan käsittelemätön selitys tekisi kappaleesta paljon yksiselitteisemmän.
Periaatteessa ei voida hyväksyä Euroopan parlamentin laatimia tarkistuksia 1, 2 ja 7, joissa viitataan jätehuoltoon liittyvien määräysten käyttöönottoon. Komission ehdotuksen tarkoituksena on ottaa käyttöön päästöjä koskevat raja-arvot ja määrätä kaikkea poltettavaa tai rinnakkaispoltettavaa jätettä koskevat operatiiviset ehdot, ja sen ei pidä vaikuttaa jätteiden käsittelyyn liittyvään lainsäädäntöön. Komissio ei voi hyväksyä tarkistuksia 5 ja 15, joissa ehdotetaan ilmanlaatua ja vedenlaatua koskeviin sääntöihin liittyvien yhteyksien käyttöön ottamista. Sellainen lainsäädäntö on jo olemassa tai sitä valmistellaan parhaillaan, esimerkiksi ilmanlaatua koskeva direktiivi ja saasteiden ennalta ehkäisemistä ja rajoittamista koskevia koordinoituja toimia koskeva direktiivi, sekä ehdotettu vesipuitedirektiivi. Tarkistukset merkitsisivät näiden säännösten sisältämien määräysten toistamista tai sitä, että niistä tulisi moniselitteisiä. Tarkistukset 3, 16, 30 ja 33 - 35 eivät ole sopusoinnussa direktiivin rakenteen kanssa, ja niitä ei voi sen vuoksi hyväksyä.
Tarkistukseen 13 on liittynyt joitakin epäselvyyksiä, sillä useita kieliversioita on muutettu, ei kuitenkaan englanninkielistä versiota. Komissio ei voi kuitenkaan hyväksyä tätä tarkistusta. Ehdotuksen 12 ja 15 artiklassa käsitellään tiedon ja tiedottamisen saatavuutta. Ne on nyt muotoilu siten, että ne takaavat sen, että kaikilla toimijoilla on mahdollisuus saada tarvittavaa tietoa. Komissio ei sen vuoksi pidä tarpeellisina tarkistuksia 20 ja 21. Tarkistuksissa 36 - 39 vaaditaan mittausvaatimusten tiukentamista. Komissio ei voi hyväksyä niitä, koska se merkitsisi ylimääräistä taakkaa vastuussa oleville tahoille ja koska niiden todellista arvoa ei voi perustella.
Lopuksi, kuten tiedätte, liitteet II, IV ja V muodostavat direktiivin ytimen. Niissä määrätään rinnakkaispoltosta ja jätteenpoltosta syntyvien päästöjen raja-arvot. Kuten olen jo maininnut, komissio hyväksyy ehdotetun arvon 500 milligrammaa NOX:lle uusien sementtiuunien osalta. Se on perusteltua myös kustannus-hyöty-analyysin näkökulmasta. Jokainen raja-arvojen tiukentamiseen tehtävä lisämuutos tai se, että joiltakin laitoksilta viedään oikeus poikkeusten tekemiseen, vaarantaa herkkää tasapainoa, johon yhteisessä kannassa on päästy. Komissio ei voi sen vuoksi hyväksyä tarkistuksia 23, 26, 28, 29, 31, 32 40, 41 ja 42.
Jacksonin esittämään kysymykseen, joka liittyy maataloudessa syntyvien eläinjätteiden polttoon, haluan vastata seuraavasti: 2 artiklan 2 kohdassa määriteltyjen poikkeusten mukaan eläinjätteiden polttaminen ei kuulu direktiivin piiriin. Kuten jo aiemmin mainitsin, komissio hyväksyy osia tarkistuksesta 4, jossa viitataan direktiiviin 74/442 ja joka epäsuorasti antaa mahdollisuuden sulkea direktiivin ulkopuolelle maataloudessa syntyneiden saastuneiden eläinjätteiden polttamisen. Hyväksymme näin ollen tämän periaatteen. Komissio tutkii mahdollisuutta laajentaa radioaktiivisia aineita koskevaa poikkeusta niin, että se kattaisi myös saastuneiden eläinjätteiden kaltaiset poikkeukset.
Käsittääkseni Isossa-Britanniassa ja ehkä muuallakin käydään parhaillaan keskustelua esimerkiksi tyhjien kasvinsuojeluaineita ja muita aineita sisältäneiden pakkausten polttamisesta. Näitä ei ole tietenkään tarkoitus polttaa, se kuulostaa vaaralliselta. Niitä ei varmaankaan pitäisi polttaa myöskään kodin takapihalla. Meidän on tietenkin tarkasteltava poikkeusten muotoilua, sitten kun olemme saaneet enemmän tietoa ja kun olemme saaneet selville, millaisista laitoksia tarkalleen on kyse. Asiaan liittyi jonkinlaista sekaannusta, koska ensin luulimme, että kyse oli eläinten raadoista ja saastuneista eläinten raadoista, ja olimme silloin sitä mieltä, että niille voitaisiin myöntää poikkeus.

Jackson
Ymmärsin tulkkauksen siten, että tätä direktiiviä ei sovelleta kuolleiden eläinten polttoon 2 artiklan 2 kohdassa esitettyjen ehtojen nojalla. Katson 2 artiklan 2 kohtaa, mutta en näe siinä tällaista poikkeusta. Siinä puhutaan kasviperäisestä jätteestä, ja kasviperäinen jäte ei kata kuolleita eläimiä.
Saan kuitenkin selvityksen komission jäseneltä henkilökohtaisesti.

Wallström
Saastunut eläinperäinen jäte ei kuulu yhteisessä kannassa muotoillun direktiivin soveltamisalaan, sillä siihen sovelletaan direktiiviä 90/667. Jos 2 artiklan 2 kohtaa koskeva tarkistus 4 hyväksytään, komission olisi mahdollista tarkistaa tekstiä siten, että siihen lisätään maininta saastuneen eläinperäisen jätteen poissulkemisesta. Tällä hetkellä kaikkeen muuhun eläinperäiseen jätteeseen sovelletaan tämän direktiivin 2 artiklan 2 kohdan a alakohdan v alakohtaa ja direktiiviä 90/667.

Puhemies
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 12.00.

Ilman otsoni
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana Daviesin laatima ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunnan mietintö (A5-0062/2000) ehdotuksesta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi ilman otsonista (KOM (1999) 125 - C5 - 0048/1999 - 1999/0068 (COD)).

Davis
- (EN) Arvoisa puhemies, kun otetaan huomioon kansallisia päästörajoja koskevan direktiivin merkitys tälle mietinnölle, joka koskee ehdotusta puitedirektiivin tytärdirektiiviksi, on hieman yllättävää, että keskustelun järjestys on tämä, sillä ilman keskeisten rajat ylittävien epäpuhtauksien vähentämistä emme pysty vähentämään otsonia.
Tässä mietinnössä asetetaan kansalliset tavoitteet otsonitasoille ja ehdotetaan toimintasuunnitelmia päästörajojen ylittymisestä aiheutuvien alueellisten ongelmien tarkastelemiseksi. Ajan säästämiseksi oletan, että otsoniin liittyvät hengityselinsairaudet ja muut terveysongelmat ovat tiedossa, ja että parlamentin jokainen jäsen haluaa vähentää näitä ongelmia. Meidän väliset erimielisyytemme koskevat kustannuksia ja aikatauluja ja ehkä myös komission menetelmän tarkkuutta sekä komission tässä direktiivissä esittämien tavoitteiden saavutettavuutta.
Sallinette minun tarkastella heti komission pääehdotusta, jossa tavoitteeksi asetetaan, että vuoteen 2010 mennessä otsonin määrä saa ylittää 120 µg/m³ enintään 20 päivänä vuodessa.
Ympäristön parantamista koskevien komission ehdotusten on oltava sekä kunnianhimoisia että realistisia. Nämä ehdotukset ovat epäilemättä kunnianhimoisia, mutta useat hallitukset kiistelevät siitä, ovatko ne poliittisesti realistisia, ja koska tulen juuri oman ryhmäni vaikeasta - joskin erittäin onnistuneesta - kokouksesta, tiedän, että useilla parlamentin jäsenillä on epäilyksensä. Etenkin Välimeren maiden edustajat ovat korostaneet niitä ongelmia, joita alueiden voimakas auringonvalo aiheuttaa. Korostan, että tämä on otettu kaikilta osin huomioon komission menetelmässä, mutta kun katson heidän ilmeitään, näen, että he ovat silti yhä jossain määrin epäileviä. Muutama kuukausi sitten mietin, olisiko syytä esittää tarkistuksia, joilla pyrittäisiin vähemmän kunnianhimoiseen lopputulokseen, joka kuitenkin olisi ehkä hyväksyttävämpi jäsenvaltioiden kannalta. Komission tavoitearvo 120 mg on kuitenkin yhdenmukainen Maailman terveysjärjestön ehdotusten kanssa, ja mikä minä olen sanomaan, että ne olisi asetettava kyseenalaisiksi? Voitaisiin yhdenmukaistaa helposti niiden päivien määrää, joina päästörajat saa ylittää, mutta siitä on neuvoteltava vain, jos se on välttämätöntä. Se on hyvä tavoite ja se olisi säilytettävä, jos se on suinkin mahdollista,.
Olen omaksunut tässä mietinnössä sen kannan, että meidän olisi torjuttava niiden tahojen näkemykset, jotka haluavat tiukempia tavoitearvoja, kuin komissio on ehdottanut. Yhtäläisesti olisi kuitenkin väärin vesittää direktiiviluonnos. Tämän vuoksi olen pahoillani nähdessäni teollisuusvaliokunnan kantaa heijastavat tarkistukset. Monet näyttävät jättäneen huomiotta sen, että jos nämä tarkistukset hyväksytään, Euroopan unionin asema olisi paljon heikompi otsonia koskevien tavoitteiden osalta kuin Yhdysvaltojen.
Olemme tietoisia otsonia koskevista lisääntyvistä ongelmista eri puolilla Eurooppaa, mutta jos emme ole valmiita vastaamaan edes Yhdysvaltojen, yhden suurimman kilpailijamme, asettamiin standardeihin, se olisi todellakin suuri vahinko ja se heijastaisi valitettavalla tavalla meidän sitoumustamme parantaa ympäristöä.
Pyydän parlamenttia kannattamaan ehdotuksiani, antamaan tukensa komission jäsenelle ja sallimaan komission jäsenen hoitaa oma osuutensa yhteisestä kantaa koskevissa neuvotteluissa, sillä se on sekä kunnianhimoinen että poliittisesti realistinen.

Langen
. (DE) Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, haluaisin esittää teollisuusvaliokunnan ehdotuksen, joka hyväksyttiin äänin 40 puolesta ja vain 4 vastaan ja joka käsittelee erityisesti tavoitearvoja. On itsestään selvää, että kun terävöitämme otsonidirektiiviä tai hyväksymme sen, meidän on löydettävä järkevä keskitie sovittaa yhteen parempaa ilmanlaatua koskeva oikeutettu vaatimus ja eurooppalaisen talouden ja yhteiskunnan mahdollisuudet mukautua järkevästi lainsäädäntöön myös erityisen kuormitetuilla alueilla.
Tämän vuoksi emme ole hyväksyneet komission ehdotuksia, toisin kuin asiasta vastaava ympäristövaliokunta, vaan olemme mukauttaneet niitä. Tiedän, että komission asiantuntijat vastustavat niitä päättäväisesti, mutta uskomme, että voimme ehdottaa keskitietä, sillä tiedotuskynnys 180 µg/m3 on kiistaton, kuten on myös varoituskynnys 240, joten kyse on vain tavoitearvosta. Haluaisimme ehdottaa tältä osin yli 30 vuoden pituista ohjelmaa, jossa tosin noudatetaan WHO:n arvoa 120 µg/m3, mutta jossa porrastetaan päivät, joina tämä arvo saadaan ylittää: vuonna 2010 40 päivää, vuonna 2020 20 päivää, komissio on ehdottanut tätä arvoa vuodelle 2010, vuonna 2030 tätä arvoa ei enää pitäisi ylittää.
Tämä asia koskee etenkin Euroopan lämpimiä alueita; alueita, joiden on kestettävä erityisen suuri ulkoinen otsonikuormitus: rannikkoalueita. Uskon, että olemme esittäneet järkevän kompromissin. Olemme tosin valmiita tekemään myönnytyksiä komissiolle varsinkin, kun pidämme itsestään selvänä, että vain tällainen kompromissi saa myös neuvoston hyväksynnän. Tämän vuoksi rohkenemme esittää tämän ehdotuksen uudelleen PPE-ryhmän nimissä, vaikka se torjuttiin niukasti ympäristövaliokunnassa. Toivon, että ehdotuksemme hyväksytään.

García-Orcoyen Tormo
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, olen samaa mieltä siitä, että suurin käsittelemäämme direktiiviin liittyvä ongelma on se, että ilman otsonipitoisuuksien vähentämistä koskevien tavoitearvojen ja pitkän aikavälin tavoitteiden määrittelyssä käytetyt kriteerit ovat liian vaihtelevia: kyseessä ovat siis tutut liitteen 1 taulukot 2 ja 3.
Meidän, Euroopan kansanpuolueen, ryhmän mielestä on tärkeää tukea komission ehdotuksessa esitettyjä päälinjoja, etenkin tavoitearvojen osalta, jotka noudattavat WTO:n ilmanlaatua koskevia suuntaviivoja ja joissa sallittavan otsonipitoisuuden raja-arvoksi asetetaan 120 ìg/m3.
Emme kuitenkaan pidä lainkaan suositeltavina niitä tarkistuksia, joissa vuosi 2010 on asetettu ainoaksi lyhyen aikavälin tavoitteiden määräajaksi ja joissa vuosi 2020 asetetaan pitkän aikavälin tavoitteiden määräajaksi.
Näin ollen olemme sitä mieltä, että on välttämätöntä pyrkiä parempaan joustavuuteen tavoitearvoihin mukautumista koskevissa määräajoissa, koska pitoisuuksia on todella vaikea valvoa arvioimalla vain prekursoriaineiden esiintymistä, kuten tietyissä ilmasto-oloissa on jatkuvasti käynyt ilmi, etenkin Välimeren maissa, kuten juuri sanottiin.
Tämän vuoksi ryhmämme kannattaa voimakkaasti tarkistuksia 26 ja 28, joissa esitetään ehdotettujen tavoitteiden osalta progressiivista ja realistista lähestymistapaa sellaisen progressiivisen asteikon avulla, jossa huomioidaan tietty määrä päiviä vuodessa, joina tavoitearvot voidaan ylittää.
Pidämme kuitenkin hyvin myönteisenä niitä tarkistuksia, joissa Euroopan unionin ehdokasvaltioita kehotetaan yhtymään mahdollisimman pian unionin tavoitteisiin onnittelemme Daviesia hänen tekemästään aloitteesta ja pidämme tärkeänä myös sitä, että toimintasuunnitelmat ovat paikallisia ja että mahdollisuuksia otsonipitoisuuksien vähentämiseen tutkitaan tapauskohtaisesti.
Hyvät kollegat, jos äänestätte Euroopan kansanpuoleen esittämien tarkistusten puolesta, äänestätte yhden tähän asti eniten ongelmia aiheuttaneen saasteen valvonnan ja seurannan edistymisen puolesta, ryhtymällä kaikissa jäsenvaltioissa päättäväisiin ja yhtenäisiin toimiin sen poistamiseksi, sillä se uhkaa ihmisten ja ekosysteemien terveyttä. Haluamme kuitenkin pitää jalat maassa sen osalta, kuinka realistista on onnistua poistamaan se kokonaan lyhyellä aikavälillä.

Lund
Arvoisa puhemies, haluaisin ensimmäiseksi kiittää parlamentin jäsen Chris Daviesia tästä mietinnöstä. Komission ehdotuksen ja parlamentin jäsen Daviesin mietinnön hyväksyminen merkitsevät Euroopan kansalaisten kannalta ilmanlaadun merkittävää parannusta. Mielestäni mietintö sisältää kaksi ratkaisevaa kohtaa. Ensimmäinen niistä on se, että pidämme kiinni WHO:n asettamista suosituksista. Mielestäni sillä on tärkeä merkitys vakavien sairauksien ja ennenaikaisten kuolemien ennalta ehkäisemisen kannalta, erityisesti erittäin alttiiden ihmisryhmien parissa, mukaan lukien lapset. Toinen mielestäni tärkeä kohta on se, että asetamme joitakin päivämääriä toisaalta sille, missä vaiheessa vuotta 2010 välitavoitteet on saavutettava, ja toisaalta sille, missä vaiheessa vuotta 2020 pitkän aikavälin tavoitteet on saavutettava. Uskon, että päivämäärästä päättäminen on erittäin tärkeää, jotta voisimme todellakin saavuttaa tavoitteet. Lisäksi haluaisin tehdä pari huomautusta niistä tarkistuksista, joista teollisuusvaliokunta on tehnyt aloitteen ja joiden lähtökohtana on heikentää komission aloitetta sallimalla huomattavasti pidemmät WHO:n suositusten ylitykset ja vähentämällä olennaisesti niitä panoksia, joita tarvitaan WHO:n asettamien tavoitearvojen saavuttamiseksi. Kysehän ei ole pelkästään komission ehdotuksen heikentämisestä, kyse on myös Euroopassa nykyisen tilanteen huonontamisesta, ja kuten parlamentin jäsen Davies mainitsi, taso on todellakin alempi kuin minkä Yhdysvallat pystyy toteuttamaan. En tiedä, miten tätä voidaan kutsua kultaiseksi keskitieksi tai kompromissiksi, kuten parlamentin jäsen Langen sanoi hetki sitten. Ehdotukset ovat mielestäni järjettömiä ja täysin vastuuttomia. Näistä olisi Euroopan väestölle vakavia terveydellisiä ja ympäristöllisiä seurauksia, ja ne aiheuttaisivat muutoinkin valtavan, miljardien suuruisen laskun Euroopan terveyslaitokselle. Joten suosittelen lämpimästi, että annamme tukemme komission ehdotukselle tukemalla parlamentin jäsen Daviesin mietintöä.

De Roo
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen ja hyvät kollegat, kiitokset Daviesille erinomaisesta mietinnöstä. Kiitokset myös Euroopan komissiolle sen hyvistä vihreistä ehdotuksista.
Heinäkuussa 1995 Strasbourg huokaili savusumussa. Silloin Euroopan parlamentti laati vihreiden ryhmän aloitteesta päätöslauselman vuoden 1992 direktiivin otsoninormin puolittamisesta. Euroopan komission ehdotus on hyvin samansuuntainen.
Savusumu lisääntyy yhä. Sitä esiintyy nyt jo talvikuukausina Etelä-Euroopassa. Pohjois-Italiassa liikenne pysäytettiin viime viikkojen aikana. Kesäkuukausina myös sellaiset maat kuten Tanska ja Ruotsi kärsivät savusumusta. Savusumua esiintyy nyt kaikkialla Euroopassa. Otsoni on aina aggressiivinen aine. Ei ole olemassa turvallisia otsoniarvoja, mikä myös Maailman terveysjärjestön pitäisi voida ilmaista.
Siksi vihreiden ryhmä ehdottaa, että sallitaan vain 15 otsoninormin ylitystä vuodessa. Tämä on hieman tiukempi ehdotus kuin ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunnan ehdotus. Ryhmäni voi tukea myös tätä ehdotusta 20 ylityksestä mutta ei kuitenkaan kristillisdemokraattien ja työnantajajärjestö UNICEn ehdotusta. 40 ylitystä vuodessa on aivan liikaa, ja 30 vuoden määräaika on naurettava, kun näkee, millaisia muotoja ongelma saa. Tämän tiukan otsoninormin saavuttamiseksi erityisesti liikenteestä ja haihtuvista orgaanisista yhdisteistä aiheutuvia NOx-päästöjä pitäisi vähentää ratkaisevasti.
Se on Myllerin mietinnön aihe. Otsonihälytyksen aikana tarvitaan myös lyhyen aikavälin toimenpiteitä. Alankomaiden hallitus kumartelee niin paljon kuljetusalan edunvalvojien suuntaan, ettei se ymmärrä tätä. Minun ryhmälleni auto ei ole mikään pyhä lehmä.

Hulthén
Arvoisa puhemies, minäkin haluan kiittää esittelijä Daviesia hänen laatimastaan mietinnöstä. Se on erittäin tärkeä mietintö. Erityisesti terveysnäkökulmasta. Ympäristönäkökulmasta se liittyy lisäksi läheisesti seuraavaksi käsiteltävään asiaan, Myllerin mietintöön. Olen vakuuttunut siitä, että nämä kaksi mietintöä muodostavat yhdessä hyvän lähtökohdan sille, että ympäristö- ja terveysasioihin liittyvä kehitys etenee Euroopassa parempaan suuntaan.
Haluaisin lyhyen puheaikani rajoissa yrittää tehdä lopun ainakin muutamista niistä myyteistä, joita esiintyy ja kukoistaa otsonikysymyksen yhteydessä. Kyse on etenkin Etelä-Euroopan tilanteesta. Etelä-Euroopan ilmastoa käytetään kesäaikana usein esiintyvien otsonipitoisuuksien syynä tai selityksenä. Pitää paikkaansa, että ilmasto, jossa vallitsee useita korkeapainejaksoja, lisää otsonin määrää. Samanaikaisesti tutkimukset osoittavat, että meidän on etsittävä muualta niitä syitä, miksi esimerkiksi Barcelona, Ateena, Milano ja monet rannikkojen turistialueet kärsivät otsonista. Syitä on etsittävä liikenteestä, teollisuusprosesseista ja energiantuotannosta. Voimme vaikuttaa niihinkin näiden direktiivien avulla. Sen vuoksi on hieman harmillista, että teollisuus-, ulkomaankauppa-, tutkimus- ja energiavaliokunta suhtautuu tunteettomasti tähän direktiiviin ja että se katsoo sitä vain teollisuutta suosivasta näkökulmasta.
Meidän on sen sijaan tarkasteltava sitä, mitä tapahtuu, kun WHO:n asettamia suuntaviivoja koko ajan ylitetään, kun ihmiset, niin paikalliset asukkaat kuin turistitkin, altistuvat jatkuvasti terveysriskille. Tiedämme, että riski on suurin niillä ihmisillä, jotka ovat paljon ulkona, erityisesti lapsilla. Tiedämme, että otsonipitoisuuksien ylittämisellä on suora vaikutus heidän keuhkojensa toimintakykyyn. Sitä teollisuus-, ulkomaankauppa-, tutkimus- ja energiavalokunnan olisi pohdittava, kun asiasta äänestetään huomenna.

Wallström
. (SV) Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, haluan ensiksi kiittää esittelijää ja ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokuntaa siitä tuesta, jota ne ovat antaneet komission ehdotukselle ja mietintöehdotukselle. Unionissa on onnistuttu hieman parantamaan ilman laatua. Otsoni on kuitenkin edelleenkin yksi vakavimmista ympäristöongelmista. Lähes joka kesä otsonitaso ylittää Maailman terveysjärjestön ohjearvon yli 60 päivänä useissa Keski- ja Etelä-Euroopan osissa. Viidennessä ympäristöalan toimintaohjelmassa päätettiin, että pitkän aikavälin tavoitteena on oltava se, että Maailman terveysjärjestön raja-arvoja ei ylitetä. Tämän ongelman ratkaiseminen vaatii sitä, että ryhdymme selkeitä osatavoitteita sisältäviin toimiin.
Komission ehdotuksessa päätetään sen vuoksi ensimmäistä kertaa selkeistä otsonin raja-arvoista, jotka pitäisi pystyä saavuttamaan mahdollisimman hyvin vuoteen 2010 mennessä. Ihmisten terveyden suojaamisen tavoitearvo merkitsee sitä, että WHO:n suosituksia ei saa ylittää useampana kuin 20 päivänä vuodessa. Päästöjen vähentämiseen tarkoitetut ohjelmat ovat välttämättömiä niissä tapauksissa, joissa tavoitearvoja ei saavuteta. Direktiivi kansallisista päästörajoista, joka on seuraavana esityslistalla, parantaa otsonitasoa niin, että nämä tavoitearvot pääasiassa saavutetaan. Ehdotus on kuitenkin selkeä poliittisen tahdon ilmaus myös direktiivin pitkän aikavälin tavoitteiden saavuttamisesta. Maailman terveysjärjestön tavoitearvojen saavuttaminen on vasta ensimmäinen askel. Tarkastaessamme direktiiviä vuonna 2004 meidän on sen vuoksi selvitettävä, miten ja milloin voimme saavuttaa pitkän aikavälin tavoitteen.
Komissio voi täysin hyväksyä tarkistukset 3, 4, 6, 7, 13, 14 ja 15. Tarkistuksen 5 toinen osa voidaan myös hyväksyä, kun kyse on siitä tosiasiasta, että jäsenvaltioiden on valmisteltava päästövähennyksiä koskevat ohjelmat, ennen kuin ne voidaan toteuttaa. Tarkistuksen 9 osalta komissio voi hyväksyä myös joitakin tarkistuksia kokonaan ja useimmat periaatteessa. Hyväksymme ne tarkistukset, jotka liittyvät lyhyen aikavälin toimenpiteisiin, jotka pitää toteuttaa kaikilla niillä alueilla, joissa kynnysarvo ylittyy. Olemme myös samaa mieltä siitä, että jäsenvaltioiden on tiedotettava kansalaisille, jos ne aikovat laatia ja toteuttaa lyhyen aikavälin toimintasuunnitelmat, ja siinä tapauksessa, miten sekä ilmoitettava, kuinka usein näihin toimenpiteisiin ryhdytään. Mielestämme on välttämätöntä, että nämä tiedot ilmoitetaan komissiolle, mutta tämä kysymys sopii paremmin 10 artiklaan. Emme voi kuitenkaan hyväksyä sitä, että lyhyen aikavälin toimenpiteisiin ryhdytään pelkästään paikallisella tasolla. Emme ole myöskään sitä mieltä, että jäsenvaltiot pitäisi velvoittaa tutkimaan, ovatko lyhyen aikavälin toimenpiteet tehokas väline jokaisessa yksittäisessä tapauksessa ja jokaisella yksittäisellä paikalla, joissa kynnysarvo on ylitetty.
Komissio voi hyväksyä tarkistusten 10 ja 11 taustalla olevat periaatteet. Aiomme muuttaa 1 kohdan c alakohtaa ottaaksemme huomioon ajatuksen, joka on tarkistuksen 9 viimeisen osan ja tarkistusten 10 ja 11 taustalla. Tarkistus 12 voidaan periaatteessa hyväksyä. Komission mielestä jäsenvaltioiden edistys pitää esittää sellaisessa muodossa, joka mahdollistaa suoran vertailun muiden valtioiden kanssa, jos se on käytännössä mahdollista. Tarkistuksen 16 periaate voidaan myös hyväksyä. Komissio on samaa mieltä siitä, että ilmastonmuutoksia on korostettava. Se on kuitenkin tehtävä laajemmassa merkityksessä eikä vain suhteessa polttoaineen kulutuksen muutoksiin. Tarkistuksessa 2 kannatetaan jäsenvaltioiden ja ehdokasvaltioiden yhteistoimintaa. Se voidaan periaatteessa hyväksyä, mutta väärinkäsitysten välttämiseksi sitä on muotoiltava hieman uudelleen. Emme voi kuitenkaan hyväksyä tarkistusta 1. Vaikka komissio onkin samaa mieltä siitä, että on tärkeää, että ehdokasvaltiot saadaan mukaan, sitä ei ole mitään syytä toistaa direktiivissä, joka on tarkoitettu jäsenvaltioille.
Tarkistusta 8 ei voi myöskään hyväksyä, koska kynnysarvojen ylityksiä koskevat ennusteet antavat tietoa kansalaisille. Yleisölle tarkoitettu varoituskynnys edellyttää ennustemallien käyttämistä. Se tekee tiedotus- tai varoitustavasta epävarmemman. Siinä on otettava huomioon käytännön näkökohdat ja mahdollisuudet käytännön toteuttamiseen.
Lopuksi meidän on hylättävä tarkistuksen 5 ensimmäinen ja kolmas osa sekä tarkistukset 17 ja 18. Tämänhetkisessä tilanteessa meillä ei yksinkertaisesti ole käytössä tarpeeksi tietoa, jotta voisimme ennustaa, milloin voimme saavuttaa pitkän aikavälin tavoitteen, joka koskee sitä, että emme ylitä Maailman terveysjärjestön suosituksia. Komissio ei voi lisäksi hyväksyä tarkistusta 28.

Puhemies
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 12.00.

Kansalliset päästörajat tietyille ilman epäpuhtauksille
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana Myllerin laatima ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunnan mietintö (A5-0063/2000) ehdotuksesta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi kansallisista päästörajoista tietyille ilman epäpuhtauksille (KOM(1999) 125 - C5-0047/1999 - 1999/0067(COD)).

Myller
Arvoisa puhemies, Euroopan unionilla on kunnianhimoisia ympäristötavoitteita, joita on esitetty muun muassa viidennessä ympäristöalan toimintaohjelmassa sekä happamoitumisstrategiassa vuodelta 1997. Näissä ohjelmissa on asetettu tavoitteeksi suojella ihmisiä ja luontoa ilman saastumisen haittavaikutuksilta, niin ettei luonnolle ja ihmiselle haitallisia rajoja ylitetä. Komission direktiiviehdotus kansallisiksi päästörajoiksi on yksi merkittävä askel saavuttaa unionin itse itselleen asettamat tavoitteet: suojella kansalaisiaan ilman epäpuhtauksien haittavaikutuksilta. Menneiden vuosikymmenten jälkien korjaaminen vie kuitenkin aikaa. Vielä ei edes ole tiedossa kaikkia teknisiä mahdollisuuksia poistaa päästölähteitä kokonaan. Tästä syystä on järkevää edetä vaiheittain, kuten komissio on ehdottanut.
Ensimmäinen etappi on ympäristöalan välitavoitteiden asettaminen vuodelle 2010, mikä merkitsee terveydelle vaarallisten otsonikuormien leikkaamista kahdella kolmasosalla tuohon vuoteen mennessä. Tähän emme voi kuitenkaan tyytyä, koska myös tämän tavoitteen saavuttamisen jälkeen on liian paljon alueita, joilla saastekuormat ylittyvät sellaisilla määrillä, jotka ovat vaarallisia sekä ihmisille että luonnolle. Tämän vuoksi olen mietinnössäni ehdottanut välitavoitteen lisäksi myös pitkän aikavälin tavoitetta sekä lopullista tavoitetta vuoteen 2020 mennessä. Tuolloin voisimme vihdoinkin saavuttaa tilanteen, jossa kriittiset tasot ja kuormitukset eivät ylity ja kaikkia ihmisiä suojellaan tehokkaasti kaikilta tunnetuilta ilman epäpuhtauksien aiheuttamilta terveysvaikutuksilta.
Tässä yhteydessä haluan kiinnittää huomiota tähän asiaan liittyvään tarkistukseeni, jossa kielivirheistä johtuen on teidän asiakirjoissanne väärä sana. Saavuteta-sanan tilalla tulee olla ylitetä. Toivon, että tämä huomioidaan ennen huomista äänestystä.
Miten sitten saavutetaan tilanne, jossa ilman epäpuhtaudet eivät ylitä luonnon ja ihmisen sietokykyä? Komission ehdotuksessa kullekin jäsenvaltiolle on asetettu raja-arvot tiettyjen toisiinsa liittyvien päästöjen osalta, jotka aiheuttavat happamoitumista, alailmakehän otsonin lisääntymistä ja maaperän rehevöitymistä. Näiden ongelmien ja niitä aiheuttavien päästöjen tarkasteleminen yhdessä on osoittautunut kustannustehokkaimmaksi tavaksi päästä käsiksi ilman epäpuhtauksien aiheuttajiin ja saada ne kuriin. Raja-arvojen tasoon eli kullekin maalle asetettuun päästörajaan liittyvätkin suurimmat erimielisyydet direktiivin toteuttamisessa.
YK:n alaisen Euroopan talouskomission piirissä on myös tarkasteltu samojen päästölähteiden vähentämistavoitteita kuin nyt käsiteltävässä direktiiviehdotuksessa, ja näiden keskustelujen tuloksena on päädytty allekirjoittamaan niin sanottu Göteborgin pöytäkirja. Tämän ehdotuksen ja komission ehdotuksen välillä on selkeä ero. Jos tyydymme Göteborgin pöytäkirjan tasoon, emme koskaan tule saavuttamaan niitä tavoitteita, jotka unioni on itse itselleen ilman epäpuhtauksien osalta asettanut. Jos verrataan Göteborgin pöytäkirjan ja komission ehdotuksen eroja terveysvaikutusten kannalta, säästää komission ehdottama vähennystaso vuosittain jopa neljäntuhannen ihmisen hengen Euroopassa.
Vaikka kunnianhimoisten ympäristötavoitteiden on kiistatta osoitettu olevan osa kansalaisten terveyttä ja turvallisuutta, on matalampaa tavoitetasoa puolusteltu sillä, että puhtaampi ilma maksaa liikaa teollisuudelle ja yhteiskunnille. On kuitenkin sanottava, että kustannuksia on tässä yhteydessä erittäin paljon liioiteltu. Jos taas lasketaan ne hyödyt, jotka paremmasta ilmanlaadusta koituvat ihmisille ja luonnolle sekä rakennuksille, saadaan tulokseksi, että taloudelliset hyödyt ovat neljä kertaa suuremmat kuin kustannukset.
Direktiiviehdotusta on vielä kyettävä muokkaamaan muun muussa niin, että hakijamaiden tilanne ja myös ne kysymykset, jotka liittyvät Euroopan unionin lähialueisiin, otetaan paremmin huomioon.

Purvis
. (EN) Arvoisa puhemies, laajan keskustelun ja huolellisen harkinnan jälkeen teollisuusvaliokunta vastustaa ehdottomasti komission ehdottamia päästörajoja, ja vastustajat edustavat eri ryhmiä ja kansallisuuksia.
Kaikki jäsenvaltiomme, ehdokasvaltiot ja muut maat hyväksyivät YK:n Euroopan talouskomission (ECE) päästörajat Göteborgissa niinkin hiljattain kuin marraskuussa 1999 allekirjoitetussa pöytäkirjassa. Miksi komissio on esittänyt nämä vielä tiukemmat ja huomattavasti kalliimmat päästörajat vain kuukautta myöhemmin? Ymmärtääkseni ryhmät ja koko parlamentti on jakautunut tämän kysymyksen osalta ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunnan kannattajiin ja teollisuusvaliokunnan näkemyksen kannattajiin. Parlamentin jäsenten olisi oltava tietoisia niistä vakavista seurauksista, joita komission ehdotuksella olisi teollisuudellemme, kilpailukyvyllemme, työpaikoillemme ja - kyllä - ihmisille ja alueillemme, jos se hyväksytään. Teollisuusvaliokunta kehottaa parlamenttia äänestämään minun ja jäsen Bowen nimissä esitettyjen tarkistusten puolesta. Teollisuusvaliokunta on hyväksynyt nämä tarkistukset. YK:n päästörajat ovat riittävän kunnianhimoisia voidaksemme saavuttaa kansainvälisesti hyväksytyt tavoitteemme kohtuullisessa ajassa. Teollisuusvaliokunta toivoo, että nämä raja-arvot pannaan täytäntöön kaikilta osin ja asianmukaisesti kaikkialla Euroopan unionissa ja maailmanlaajuisesti. Tämän jälkeen komissio voisi keskittyä täytäntöönpanon varmistamiseen ja käytettävien mallien viimeistelemiseen, ja se voisi ehkä esittää uusia ehdotuksia kahden tai kolmen vuoden kuluttua nojautumalla paljon vakuuttavampiin todisteisiin asiaa koskevista kustannuksista ja eduista.
Kannattakaa Purvisin tarkistuksia ja Yhdistyneiden Kansakuntien Göteborgin taulukossa esittämiä kansallisia päästörajoja.

Oomen-Ruijten
Arvoisa puhemies, nyt täytyisi pitää lähtökohtana sitä, että ympäristön saastuminen ja erityisesti myös ilman saastuminen on luonteeltaan ennen kaikkea rajat ylittävä ongelma. Käsiteltävänämme olevassa direktiiviehdotuksessa kansallisista päästörajoista puututaan merkittävimpiin ilman saastuttajiin. On kysymys sellaisten aineiden enimmäispäästöistä, jotka aiheuttavat happamoitumista, alailmakehän otsonin lisääntymistä ja maaperän rehevöitymistä.
Tämä aihe on luonteeltaan melko tekninen, ja siksi puhun ainoastaan minulle ja meille tärkeimmistä asioista. Direktiivin tärkein tavoite on mainitsemieni aineiden päästöjen vähentäminen kriittisten tasojen ja kuormitusten alapuolelle. Nämä tavoitteet pitää saavuttaa vuonna 2010, ja kansallisten ohjelmien väliarviointi suoritetaan vuonna 2006.
Ehdotuksen tärkein - kuulitte siitä juuri - ja eniten keskusteltu osa on luonnollisesti taulukko, jossa esitetään maittain eri aineiden sallitut vuosittaiset päästöt. Keskustelussa oli suuri merkitys sillä, että hiljattain YK:n tasolla 36 maata, joiden mukana olivat 15 EU:n jäsenvaltiota, sopivat huomattavasti vähemmän tiukoista normeista samoille aineille. Nyt jotkut kollegat vaativat tämän taulukon, siis Euroopan komission taulukon, korvaamista niin sanotulla YK:n Göteborgin taulukolla, joka sallii korkeammat rajat.
Arvoisa puhemies, minun täytyy myöntää teille, että nämä perustelut eivät ole vahvoja. YK:n sopimukset ovat aina tavoitetasoltaan matalampia, koska tilanne rikkaissa, hyvinvoivissa ja siten usein myös saastuttavammissa maissa on vaikea asettaa samalle viivalle kehitysmaiden tilanteen kanssa. Ei ole muuten myöskään oikein, että eurooppalaiset päästörajat vahvistettiin sen jälkeen, kun YK-neuvottelut oli saatu päätökseen. Tarkastellessani ehdotusta ja perusteluja - oletan, että myös kollegani ovat tehneet niin - voin havaita, että eurooppalaisten päästörajojen vahvistamisen aikaan vielä neuvoteltiin YK:n asiakirjasta. Tähän liittyy myös se, että erityisesti SO2:n, NOx:n ja haihtuvien orgaanisten yhdisteiden ympäristövaikutukset kohdistuvat suoraan omaan mantereeseemme, ja siten voin - kuten uskoakseni myös ryhmämme enemmistö - näiden aineiden osalta hyväksyä komission ehdotuksen.
Arvoisa puhemies, minulla on kuitenkin toinen ongelma, nimittäin ammoniakki. PPE-ryhmä haluaa muuttaa nykyistä ylärajaa. Tarkastellessani nitraattidirektiiviä voin havaita, että juuri mikään jäsenvaltio ei täytä siinä ilmoitettua normia. Se, että nyt mentäisiin Göteborgin sitoumuksia pitemmälle, vaikuttaa minusta täysin mahdottomalta saavuttaa. Lisään tähän, että ammoniakkipäästöjen vaikutukset ovat osittain erityisesti paikallisia, ja siksi matalammat tavoitteet ovat hyväksyttävissä. Olen esittänyt PPE-ryhmän nimissä tarkistusta, jossa ammoniakin osalta on lähtökohtana alempi Göteborgin sitoumus ja jossa lisäksi ylärajan lopullinen vahvistaminen jätetään vuoteen 2006. Syynä on se, että toivon, että toimeenpanon vaikutukset ja myös nyt olemassa oleva nitraattia koskeva eurooppalainen lainsäädäntö voivat antaa meille parempia merkkejä.
Arvoisa puhemies, sitten lopuksi, ylärajoja koskeva lainsäädäntö vastaa oikeastaan suuria polttolaitoksia koskevaa lainsäädäntöä, jonka esittelijä myös olen. Pidimme ensimmäisen käsittelyn jo ennen viime vuoden vaaleja. Ministerineuvosto kuitenkin pysäytti vieläkin asian käsittelyn. Voidaanko meille ilmoittaa, mikä on etusijalla? Lopuksi kiitokset esittelijä Myllerille.

Hulthén
Arvoisa puhemies, haluan aluksi kiittää esittelijä Mylleriä hänen mietinnöstään ja hänen kunnianhimoisesta tavastaan käsitellä komission ehdottamaa direktiiviä. Vaikka teollisuus-, ulkomaankauppa-, tutkimus- ja energiavaliokunta tuntuukin olevan hieman yllättynyt, voimme kuitenkin ilmoittaa, että happamoitumisongelma ei ole mikään uusi kysymys, vaan se on ollut olemassa yhtä kauan kuin teollistuminen - 100 vuotta. Sitä on tutkittu 30 vuoden ajan. Kenelläkään meistä ei pitäisi olla mitään epäilystäkään siitä, mistä happamoituminen johtuu, eikä myöskään siitä, mitä sille olisi tehtävä.
Osa syyttää komission ehdotusta ja mietintöäkin liioittelusta ja aivan liian kalliiksi, ja on sitä mieltä, että laaditut laskelmat ovat utopistisia. On kuitenkin väärin sanoa niin, koska mehän tiedämme, että jäsenvaltiot ovat itse osallistuneet raportointiin, johon koko direktiivi perustuu. Voimme pikemminkin suhtautua kriittisesti siihen, että emme ole ottaneet mukaan sitä energiaskenaariota, jota muutoin korostamme, erimerkiksi Kioton pöytäkirjassa, nimittäin, että aiomme vähentää fossiilisten polttoaineiden polttoa, jotta selviäisimme myös edessämme olevista ilmasto-ongelmista.
Göteborgin pöytäkirjalle kaikki kunnia, ja vaikka se onkin saanut nimensä kotikaupunkini mukaan, minun on kuitenkin sanottava, että Göteborgin pöytäkirjaa ei todellakaan voi verrata siihen direktiiviin, josta päätämme huomenna. Voikin vain hämmästellä sitä, miksi komission direktiivi annetaan vain kuukautta myöhemmin, melkein kuin YK:n direktiiviin kohdistuvana rangaistuksena, mutta se johtuu siitä, että olemme itse käsitelleet asiaa niin hitaasti - ei mistään muusta. Jos olisimme käsitelleet sitä hieman nopeammin, tämä direktiivi olisi ollut valmis paljon niin kutsuttua Göteborgin pöytäkirjaa ennen.
Direktiiviä kutsutaan mahdottomaksi, mutta tahtoisin sanoa, että nykyinen tilanteemme on mahdoton. Sitä ei siis ole direktiivi vaan nykyinen tilanne.

Davies
Arvoisa puhemies, onnittelen parlamentin jäsen Mylleriä, jonka tiedän harkinneen tätä mietintöä pitkään ja perusteellisesti. Mielestäni tämä keskustelu tiivistyy seuraavaan kysymykseen: uskommeko, että Göteborgin pöytäkirja oli paras tulos, jonka jäsenvaltioiden voidaan odottaa realistisesti saavuttavan? Huomaan, että komissio ja ympäristöjärjestöt uskovat, että käytännössä voitaisiin saavuttaa paljon enemmän ja että muutamat jäsenvaltiot ovat joka tapauksessa sitoutuneet alentamaan merkittävästi ilman epäpuhtauksia - vaikka se ei pidäkään paikkaansa kaikkien kohdalla. Muutamat jäsenvaltiot näyttävät tulleen neuvotteluihin mukanaan kirjekuori, jossa on muutamia laskelmia, ja kieltäytyneen tekemästä minkäänlaisia myönnytyksiä asettaakseen itselleen realistiset tavoitteet. Toiset eivät ole käyttäneet edes samaa menetelmää, samaa laskentapohjaa kuin muut. Pöytäkirja on näin ollen monilta osin turha. Se ei voi millään tavoin vahvistaa luottamustamme. Se on sotkuinen poliittinen kompromissi eikä mitään muuta.
En tiedä, paljonko komission jäsen voi vielä parantaa tilannetta, mutta meidän olisi pyrittävä vähentämään ilman epäpuhtauksia ja meidän pitäisi tukea hänen ponnistelujaan asiaa koskevissa neuvotteluissa. Meidän pitäisi kannattaa tätä mietintöä ja antaa hänelle tukemme.

Hautala
Arvoisa puhemies, kollega Myller on tehnyt erittäin hyvän mietinnön, ja meidänkin ryhmämme mielestä on mentävä paljon pidemmälle kuin Göteborgin pöytäkirjassa. Tätä direktiiviä valmistellessa on todennäköisesti käyty kansallista huutokauppaa, ja lopputulos on varsin vaatimaton, kun ajatellaan sitä, mitkä todelliset haasteet ovat. Mutta joka tapauksessa on tärkeää, että Euroopan parlamentti puolustaa nyt vähintäänkin sitä linjaa, minkä komissio on valinnut.
Vihreät / Euroopan vapaa allianssi -ryhmä esittää, että vuodelle 2010 asetettaisiin vieläkin tiukemmat tavoitteet kuin mitä ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunta on esittänyt. Me haluamme korostaa sitä, että on otettava käyttöön integroitu strategia päästöjen vähentämiseksi. On muistettava, että meillä on joka tapauksessa edessä Kioton pöytäkirjan tavoitteiden toteuttaminen, mikä edellyttää sitä, että energiankäyttöä on välttämättä tehostettava ja energiaa on yksinkertaisesti käytettävä vähemmän. Joten meidän mielestämme on syytä ottaa jo tässä direktiivissä huomioon se, että integroidusta strategiasta saadaan lisähyötyä tämän direktiivin tavoitteiden toteuttamiseksi. Me olemme hyvin tyytyväisiä siihen, että ympäristövaliokunta otti merenkulun ja lentoliikenteen mukaan tämän direktiivin piiriin, ja olemme vakuuttuneita siitä, että integroidun strategian noudattamisen hyödyt ovat erittäin suuret.

Blokland
Arvoisa puhemies, tämä päästörajoja koskeva direktiivi on enemmän kuin välttämätön niiden päästöjä koskevien tavoitteiden täyttämiseksi, jotka on vahvistettu viidennessä ympäristöalan toimintaohjelmassa. Happamoitumisen, rehevöitymisen ja savusumun muodostumisen torjuminen vaatii rikkioksidi-, typpioksidi-, ammoniakkipäästöjen ja haihtuvien orgaanisten yhdisteiden päästöjen vähentämistä. Neuvoston johtopäätökset EU:n happamoitumista koskevasta strategiasta ovat herättäneet odotuksia, joiden täytyy nyt saada kiinteämpi muoto. Tämä on mahdollista jopa kustannustehokkaasti, kuten komission ehdotuksen perusteluista käy ilmi.
Nyt me kaikki tiedämme, että puoli vuotta sitten Göteborgissa sovittiin YK:n tasolla korkeammista päästörajoista. Nämä arvot ovat kuitenkin seurausta valtioiden välisestä poliittisesta kompromissista, ja käytetyn mallin tulokset on sivuutettu. Komission käyttämä malli on perusteellinen, ja tulokset on perusteltu hyvin. Heikentäminen ei ole vastuullista, kun otetaan huomioon myös se, että näillä päästörajoilla ei vieläkään voida täyttää Euroopan unionin viidennen ympäristöalan toimintaohjelman tavoitteita.
Ensimmäinen askel, joka otetaan päästörajojen toteuttamiseksi, on epäilemättä nykyisten direktiivien, kuten Auto Oil -ohjelman, tehokas toimeenpano ja noudattaminen. Lisäksi tämän osa-alueen uusi lainsäädäntö pitää vahvistaa mahdollisimman nopeasti. Tässä yhteydessä vaadin neuvostoa jälleen esittämään pikaisesti yhteisen kannan suurista polttolaitoksista.
Sitten lopuksi, maaleissa ja lakoissa käytettävien haihtuvien liuottimien sekä autojen maalaamisen osalta tarvitaan välttämättä edelleen täydentävää politiikkaa.

Liese
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, arvoisa komission jäsen, myös minä haluaisin ensimmäiseksi kiittää esittelijää.
Nyt aiheeseen: kuten näemme, parlamentti on eri mieltä siitä, onko Euroopan komission ehdotus liian kunnianhimoinen. Monet sanovat, että sitä ei voi toteuttaa nykyisten teknisten mahdollisuuksien avulla tai että se on liian kallis. Komissio itse sanoo, että tämä ehdotus voidaan toteuttaa kustannustehokkaasti. Minusta on mielenkiintoista, että Euroopan komissio olettaa, että seuraavien vuosien aikana energian kulutus kasvaa 8 prosenttia Euroopan unionissa ja että eri energialähteiden osuudet eivät muutu, toisin sanoen myöskään fossiilisten energialähteiden osuus ei vähene. Mielestäni tämä ei ole kunnianhimoista! Se on pikemminkin kunnianhimoisen täydellinen vastakohta. Me parlamentissa olemme aina olleet samaa mieltä siitä, että meidän on vähennettävä fossiilisten energialähteiden osuutta ja että meidän on säästettävä energiaa. Jos emme onnistu siinä, seurauksena on ympäristöpoliittinen vararikko. Jos Euroopan komission tätä perusolettamusta koskevat käsitykset toteutuvat, meidän ei enää tarvitse puhua parlamentissa ilmaston suojelusta.
Meidän on parannettava energiatehokkuutta! Meidän on parannettava energiansäästöä! Meidän on edistettävä uusiutuvia energialähteitä, ja meidän on myös tunnustettava, että ydinenergia ei tuota CO2:ta, SO2:ta NH3:a, VOC:tä tai NOX:ää.
Uskon, että todellisuudessa meidän on otettava molemmat vaihtoehdot huomioon, jos keskustelemme avoimesti. Sen vuoksi haluaisin täysin selvästi vastustaa sitä, että muutamat jäsenvaltiot vaativat poikkeuksia tähän direktiiviin sitä silmällä pitäen, että ne voisivat hylätä ydinenergian. Se on vastoin ympäristöpoliittista yhteisvastuuta.
Haluaisin kuitenkin vielä korostaa, että komission ehdotus ei ole liian kunnianhimoinen, vaan se on jopa ehkä hieman liian kunnianhimoton. Kannatan sitä huomisessa äänestyksessä. Toivon, että myös täysistunnon enemmistö tekee näin!

Bowe
Arvoisa puhemies, suhtaudun ehdottoman myönteisesti tähän mietintöön ja kannatin sitä voimakkaasti ympäristövaliokunnassa. Sillä luodaan oikea kehys, jonka puitteissa voimme tehdä töitä pitkällä aikavälillä päästöjen vähentämiseksi. Voin kannattaa valtaosaa tarkistuksista. Suhtaudun epäilevästi pariin hyväksyttyyn tarkistukseen, etenkin tarkistukseen 7, jota en pidä lainkaan ympäristöystävällisenä ja jonka en usko edistävän lainkaan yleistä pyrkimystä vähentää otsonikerrosta tuhoavien aineiden määrää alailmakehässä missään unionin alueella.
Haluan tarkastella Daviesin esille ottamaa aihetta, nimittäin sitä, mistä meidän tulisi aloittaa. Mistä tavoitteista meidän olisi aloitettava?
Arvoisa puhemies, juuri ennen joulua Göteborgissa päästiin yhteisymmärrykseen muutamista hyvin käytännöllisistä, hyvin perustelluista ja harkituista luvuista YK:n Euroopan talouskomission pöytäkirjan puitteissa, ja minusta on loogista aloittaa siitä. Mielestäni siihen ei ole hyvä lopettaa, mutta siitä on ehdottomasti hyvä aloittaa, ja kun osallistuin teollisuusvaliokunnan neuvotteluihin, toisin kuin kukaan muu ympäristövaliokunnan kollegoistani, se sai minut vakuuttuneeksi siitä, että tästä pöytäkirjasta on hyvä aloittaa. Minusta komission luvut ovat kunnianhimoisia. Kyllä, meidän on mahdollista saavuttaa ne - meidän olisi pyrittävä saavuttamaan ne, mutta mielestäni meidän ei tulisi aloittaa niistä. Meidän pitäisi aloittaa YK:n Euroopan talouskomission luvuista, Göteborgin pöytäkirjasta, ja tarkistaa näitä lukuja siten, kuin Myller on mietinnössään ehdottanut.

Sterckx
Arvoisa puhemies ja arvoisa komission jäsen, minulla ei tietenkään ole mitään ongelmaa direktiivin periaatteen osalta. Se on tulevina vuosina tärkeä väline ympäristöpolitiikan kannalta.
Jäsenvaltiot saavat selkeämmät tavoitteet. Ne tietävät, mihin niiden täytyy pyrkiä. Jos kuitenkin tarkastelen taulukkoa, jossa esitetään päästörajat maittain, saan sellaisen vaikutelman, että yhdenvertaisia asioita ei käsitellä yhdenvertaisesti, sillä voin havaita, että esimerkiksi minun kotimaani Belgian täytyy täyttää korkeimmat saavutettavissa olevat tavoitteet, ei siis taloudellisesti saavutettavissa olevat, mutta samalla alueet, jotka sijaitsevat lähellämme ja jotka ovat yhtä saastuneita kuin kotimaani, voivat toteuttaa huomattavasti lievempää politiikkaa, koska suuri maa voi kompensoida huonoja sääntöjään parempien alueidensa avulla. Pieni maa ei voi tehdä niin. Annan yhden esimerkin. Tiedoistanne ja kartoistanne ilmenee, että Pohjois-Ranskassa, joka on yhtä saastuttava ja saastunut kuin Belgia, asioita voidaan toteuttaa alemmalla tasolla. Tämän direktiivin toimeenpano maksaa laskelmienne mukaan esimerkiksi jokaiselle belgialaiselle 103 euroa vuodessa. Ranskalaiset, siis myös pohjoisranskalaiset, maksavat vain 15 euroa, mikä on kahdeksan kertaa vähemmän ja mikä osittain johtuu siitä, että maamme on pieni ja että olemme saastuttajien ympäröimä. Minun kotimaalleni yksi prosentti bruttokansantuotteesta vuosittain on liian suuri rasite. Siksi pyydän tukea tarkistuksille 16 ja 17, joissa pyydän, että Belgian hallitus saisi mahdollisuuden tarkastella tilannetta uudelleen vuosittaisten kertomusten perusteella.

Arvidsson
Arvoisa puhemies, kotimaani suurin ympäristöongelma on maiden, metsien, järvien ja vesistöjen happamoituminen. Happamoituminen johtaa metsien kuolemiin, hidastaa metsien kasvua, vähentää kasvistoa sekä aiheuttaa kalakuolemia. Happamoitunut vesi lisää myös raskasmetalleja, jotka ovat suuri terveysongelma. Pohjoismaiden luonto on erityisen herkkä happamoitumiselle, koska sillä ei ole juurikaan puskuroivaa kykyä. Happamoitumista aiheuttavat happosateet, jotka aiheutuvat fossiilisten polttoaineiden polttamisesta syntyvistä kaasupäästöistä.
Ruotsissa ja Suomessa on ryhdytty laajoihin toimiin ilmansaasteiden kansalliseksi vähentämiseksi. Teemme suuria panostuksia lisäämällä kalkkia järviin ja kosteikkoihin. Täytämme suurilta osin ne päästötavoitteet, joita käsiteltävänä olevassa direktiivissä ehdotetaan. Yli 80 prosenttia maamme happosateista johtuu kuitenkin muiden Länsi-Euroopan maiden ilmansaasteista. Pyydämme sen vuoksi apuanne. Useat pohjoiseurooppalaiset ymmärtävät, että happamoitumiseen liittyvät ongelmamme voidaan ratkaista vain tekemällä ympäristöasioihin liittyvää yhteistyötä muiden EU:n valtioiden kanssa.
Teollisuus-, ulkomaankauppa-, tutkimus- ja energiavaliokunnan jäsenille haluan sanoa: YK:n päätöslauselma on Göteborgin pöytäkirjan perusteella täysin riittämätön. Olen vakuuttunut siitä, että EU:ssa pystytään YK:ta paremmin ratkaisemaan Euroopan ympäristöongelmat. Ehdotetusta ilmansaasteita vastustavasta EU:n direktiivistä voi muodostua merkittävä askel luonnon happamoitumisen vastaisessa taistelussa, erityisesti EU:n pohjoisosissa. Lisäksi voimme samalla vähentää merkittävästi terveydelle vaarallisen alailmakehässä esiintyvän otsonin määrää, erityisesti EU:n eteläosien suurissa kaupungeissa. Sen vuoksi on yhteisen etumme mukaista puoltaa ehdotusta EU:n direktiiviksi.

Lage
Arvoisa puhemies, hyvät jäsenet, arvoisa komission jäsen, tuulet ovat Euroopan unionin ympäristölle suotuisia, mikä pannaan Euroopan parlamentissa ilahtuneena merkille. Tämän päivän esityslistalle ovat päätyneet harvinaisen onnekkaalla tavalla yhtä aikaa direktiivit jätteenpoltosta ja kansallisista päästörajoista tietyille ilman epäpuhtauksille, samoin kuin direktiivi ilman otsonin määrän valvomisesta. Ilman saastumisella tarkoitettiin ennen vanhaan katua, se sekoitettiin katujen likaisuuteen, nykyään kyse on suuressa mittakaavassa koko planeetasta ja pienessä mittakaavassa jopa omasta kodistamme, eli lyhyesti sanottuna koko ekosysteemistämme. Nyt on toimittava. Päästörajojen asettaminen näille neljälle epäpuhtaudelle on varma keino, jonka avulla voidaan vähentää saastumista ja ehkäistä happamoitumista ja noiden epäpuhtauksien ihmisten terveydelle ja kasvillisuudelle haitallisia vaikutuksia.
Ehdotuksessaan direktiiviksi Euroopan komissio esittää kansallisesti määriteltyjä enimmäisrajoja, joita noiden neljän saastuttavan aineen osalta olisi noudatettava vuoteen 2010 mennessä. Ja sen lisäksi arvioidaan noiden arvojen noudattamisesta kullekin jäsenvaltiolle koituvat kustannukset. Minusta se vaikuttaa hyvältä strategialta.
Parlamentin jäsen Myllerin erinomaisessa mietinnössä arvioidaan selkeällä tavalla Euroopan komission tasapainoista ehdotusta ja pyritään parantamaan sitä jossakin määrin. Erityisesti parlamentin valiokunta on hyväksynyt direktiivin vuoteen 2004 mennessä tapahtuvan pakollisen uudelleentarkastelun, mikä antaa mahdollisuuden tekstissä mainittujen päästörajojen tarkistamiseen ja toimiin noiden päästörajojen noudattamiseksi. Kaikki tuo vaikuttaa järkevältä.
Minun on kuitenkin tehtävä tästä asiasta yksi kysymys: miksi ei voitaisi sallia jäsenvaltion osoittavan, että jonkin direktiivin soveltaminen sen alueella on sille erityisen epäedullista esimerkiksi sen maantieteellisten ja ilmastollisten olojen takia, ja että siitä aiheutuu sille vakavia haittoja? Eikö se olisi järkevää?
Euroopan unionin ilmansaastumista ehkäisevä järjestelmä siis laajenee, vahvistuu ja jalostuu. Euroopan unionin ympäristöpolitiikka on yhä enenevässä määrin kunkin jäsenvaltion omaa ympäristöpolitiikkaa, mikä hyödyttää näkyvästi kaikkia Euroopan kansalaisia.

Kauppi
Arvoisa puhemies, hyvä komission jäsen, komission esityksen päästöarvot ovat hyvin kunnianhimoisia, kunnianhimoisempia kuin YK:n Euroopan talouskomissiossa sovitut niin sanotut Göteborgin pöytäkirjan tavoitteet, ja näin pitää ollakin. Omalta osaltani olen valmis hyväksymään PPE-DE-ryhmän jäsenten toimesta ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunnassa valmistellun kompromissin, jonka mukaan muiden kuin ammoniakkipäästöjen osalta noudatamme komission esitystä, sillä se ei tuota suuria ongelmia kotimaani Suomen ja naapurimaamme Ruotsin osalta, niin kuin tässäkin keskustelussa on jo useaan otteeseen käynyt ilmi. Ymmärrän kuitenkin myös niitä näkemyksiä, joiden mukaan tasoksi tulisi valita Göteborgin pöytäkirjan taso. Kävi äänestyksessä huomenna miten tahansa, komission tulee mielestäni jatkuvasti tarkkailla, että kehitystä tapahtuu kaikissa jäsenvaltioissa, ja edistää toimenpiteitä, joilla teollisuutta autetaan tarpeellisten muutosten tekemisessä. On tärkeää, että ympäristötavoitteet saavutetaan mahdollisimman kustannustehokkaasti koko yhteisön alueella.
Eurooppalainen ilmanlaatu on parantunut huomattavasti viime vuosina. Päästöt ovat vähentyneet merkittävästi ainakin energia-alalla, liikenteessä ja teollisuudessa. Viime vuosina ympäristöalalle onkin tullut jatkuvasti uusia EU-säädöksiä ja teollisuudelle on asetettu uusia tavoitteita. Näen hieman ongelmallisena sen, että tavoitteita toistuvasti muutetaan ennen kuin on kunnolla arvioitu jo hyväksyttyjen lainsäädäntötoimenpiteiden käytännön vaikutukset ympäristölle ja kustannukset teollisuudelle. Ennen lisävelvoitteiden asettamista onkin tärkeää varmistaa, että jo sovitut toimet toteutuvat jäsenvaltioissa täysimääräisinä. Nämä kaksi tavoitetta eivät ole mielestäni ristiriidassa.
Lopuksi mitä tulee laiva- ja lentoliikenteen päästöihin, mielestäni päästöjen rajoittamisesta on sovittava kansainvälisesti ja tässä vaiheessa ne on jätettävä direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle. Pitkän aikavälin tavoitteista olen sitä mieltä, ettei tiukkaa määräaikaa tule asettaa vaan jäsenvaltioiden on omien tavoitteidensa mukaisesti pyrittävä täyttämään normit määräaikaan mennessä tai ennen sitä.

Wallström
. (EN) Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, olemme edistyneet hyvää vauhtia happamoitumisen kuten myös saastumisen torjunnassa viime vuosien aikana. Toivon, että tämä mietintö on taas yksi tärkeä askel tähän suuntaan, ja tämän vuoksi haluan kiittää erityisesti esittelijää, parlamentin jäsen Mylleriä, hänen arvokkaasta työstään.
Göteborgin pöytäkirja on askel eteenpäin. Se ei kuitenkaan ole läheskään riittävä. Pöytäkirjalla saavutetaan vain puolittain parlamentin ja neuvoston jo aiemmin sopima happamoitumista koskeva tavoite. Suuri määrä ihmisiä kuolee aikaisin, jos me emme hyväksy komission ehdottamia toimenpiteitä. Pöytäkirja hyväksyttiin menettelyssä, jossa vastustavia tahoja ei painostettu riittävästi tekemään sitä, mitä niiden pitäisi tehdä. Emme saa antaa tämän vaikuttaa yhteisöön siten, että se poikkeaa sovituista tavoitteista. Komission ehdotuksen kustannukset on nähtävä oikeasta näkökulmasta, jopa komission erittäin pessimistinen arvio, jolla ei otettaisi kaikilta osin huomioon Kioto-sitoumuksia tai muita kuin teknisiä ratkaisuja. Ne ovat ainoastaan 0,08 prosenttia yhteisön bruttokansantuotteesta vuonna 2010.
Jäsenvaltioiden on tehtävä joitakin niistä toimista, joiden avulla ne voivat saavuttaa ehdotetut päästörajat halvemmalla, jos ne aikovat täyttää Kioto-sitoumuksensa. Jos sanomme, että raja-arvot ovat liian vaikeita saavuttaa, se viittaa huolestuvasti Kioto-sitoumusten laiminlyöntiin.
Tarkastelkaamme nyt tarkistuksia. Komissio voi hyväksyä kaikilta osin tarkistukset 3, 8, 9, 13, 19 ja 21. Komissio voi hyväksyä osittain tarkistusten 1 ja 2 taustalla olevan periaatteen. Laadimme johdanto-osan kappaleen, jolla ei rajoiteta komission oikeutta tehdä aloitteita ja joka sisällytetään tarkistettuun ehdotukseemme. Sisällytämme myös direktiivin 9 artiklaan viittauksen, jotta uudesta johdanto-osan kappaleesta saadaan toimiva. Tämän seurauksena komissio ei hyväksy tarkistusta 27.
Komission ehdotuksen tavoitteena on olla mahdollisimman joustava jäsenvaltioita kohtaan, mutta emme voi sulkea pois yhteisön lisätoimenpiteitä, jos niillä kannustetaan jäsenvaltioita saavuttamaan päästörajat kustannustehokkaammin.
Komissio voi hyväksyä osittain myös tarkistuksen 11, jolla tehtäisiin lisämuutoksia 9 artiklaan. Olemme samaa mieltä siitä, että lainsäädännön tarkastelussa olisi otettava huomioon ilma-alusten päästöt, yhteisöön rajoittuvien alueiden päästöjen vähentäminen entisestään, ehdokasvaltioissa toteutetut toimet ja liikenteeseen liittyvät seikat. Komissio ei voi kuitenkaan suostua siihen, että se esittää määräpäiviä parlamentille ja neuvostolle laadittavassa kertomuksessa. Vuoteen 2003 mennessä komissio ei ole saanut jäsenvaltioilta juuri mitään tietoja, joista se voisi raportoida ja joiden pohjalta se voisi päättää. Komissio ei tiedä vuonna 2011, onko vuoden 2010 päästörajat saavutettu, sillä jäsenvaltioille on annettava aikaa laatia kartoitukset.
Hyväksymme osittain tarkistuksen 12 taustalla olevat periaatteet. Muotoilemme tämän vuoksi uudelleen 9 artiklan 3 kohdan niin, että siihen sisällytetään suuri osa ehdotetun tarkistuksen tekstistä. Komissio hyväksyy tarkistuksen 23 periaatteet. Viittausta YK:n ECE-prosessin ulkopuolisiin valtioihin on rajoitettava niihin valtioihin, jotka ovat toimittaneet tietoja ja joiden päästöillä on merkitystä yhteisön epäpuhtauksille.
Komissio hyväksyy periaatteessa tarkistukset 24, 25 ja 26, ja se ottaa ne huomioon myös 9 artiklan uudelleenmuotoilussa osana tarkistettua ehdotustaan. Komissio suhtautuu hyvin myötätuntoisesti tarkistusten 16 ja 17 taustalla oleviin huolenaiheisiin. Meidän olisi tehtävä myönnytys sen perusteella, että pienemmillä jäsenvaltioilla on vähemmän tilaa hajauttaa kuormitusta. Tässä on kuitenkin kyse rajat ylittävästä pilaantumisesta, joten komissio katsoo, että yksittäisten jäsenvaltioiden päästörajoja voidaan mukauttaa vain osana päästörajojen yleistä uudelleentarkastelua. Ehdotamme tämän vuoksi uutta johdanto-osan kappaletta ja muutoksia 9 artiklaan niin, että varmistetaan, että pienemmille jäsenvaltioille aiheutuvat vaikutukset otetaan asianmukaisesti huomioon uudelleentarkastelussa.
Komissio voi hyväksyä tarkistuksen 20 sen osan, jolla johdanto-osan 9 kappaleeseen lisätään sana "asianmukaisen". Emme hyväksy tarkistusta 20 muilta osin. Komissio ei voi hyväksyä tarkistuksia 15, 28, 29 ja 32. Niillä pyritään korvaamaan päästörajat, joilla on tarkoitus täyttää happamoitumista ja kansalaistemme terveyden suojelua koskevat sovitut yhteisön tavoitteet Göteborgin pöytäkirjan päästörajoilla. Göteborgin päästörajat eivät ole läheskään riittävät, kuten on jo todettu.
Komissio katsoo, että jos jäsenvaltiot suhtautuvat vakavasti Kioto-sitoumuksiinsa, sen ehdottamia päästörajoja ei ole vaikea toteuttaa. Voimme hyvinkin mennä pidemmälle vuoteen 2010 mennessä, mutta siitä voidaan päättää vasta, kun tiedämme, miten hyvin jäsenvaltiot täyttävät Kiotoa koskevat tavoitteensa. Tämän vuoksi emme voi hyväksyä tarkistusta 31. Komissio ei voi hyväksyä tarkistuksia 4 ja 14: toissijaisuusperiaatteen mukaan kansallisen lainsäädännön rikkomisesta annettavien rangaistusten vahvistaminen kuuluu jäsenvaltioille, ei komissiolle. Tämän lisäksi tarkistuksella 14 pyritään rajoittamaan komissiolle perustussopimuksessa annettua harkintavaltaa päättää rikkomismenettelyn aloittamisesta.
Tarkistuksia 5, 18 ja 30 ei myöskään voi hyväksyä. Komissio on sitoutunut ympäristön ja ihmisten terveyden suojelua koskeviin pitkän aikavälin tavoitteisiin, mutta meillä ei ole nykypäivänä yksinkertaisesti tarpeeksi tietoa, jotta voisimme ennustaa, milloin pitkän aikavälin tavoitteet voitaisiin saavuttaa. Komission on hylättävä tarkistus 6. Yksittäiset jäsenvaltiot eivät voi valvoa täysin kansainvälisen meriliikenteen ja ilma-alusten aiheuttamia päästöjä, eikä sitä voi valvoa edes yhteisötason toimilla, ja tämän vuoksi niitä ei voi sisällyttää kansallisten päästörajojen soveltamisalaan. Kansainvälisen merenkulkujärjestön ja kansainvälisen siviili-ilmailujärjestön on ryhdyttävä toimiin, jos se on tarkoituksenmukaista.
Viime viikolla IMO hyväksyi yhteisön ehdotuksen julistaa Pohjanmeri rikkidioksidin valvonta-alueeksi. Komissio tarkastelee, tulisiko IMOlle tehdä useampia tällaisia ehdotuksia, ja tarvitaanko ilma-alusten päästöjä varten kansainvälisiä toimia.
Komissio ei voi hyväksyä tarkistusta 7. Se perustuu harhaanjohtavaan vertailuun liuotinpäästöjä koskevan direktiivin kanssa, jossa kyse on korkeissa lämpötiloissa tehtävistä prosesseista. Näissä ehdotuksissa muut kuin haihtuvat orgaaniset yhdisteet on suljettu automaattisesti määritelmän "haihtuvat orgaaniset yhdisteet" ulkopuolelle, sillä niitä ei esiinny ilmassa eivätkä ne edistä otsonin muodostumista. Ehdotettu määritelmä on samasanainen Göteborgin pöytäkirjassa esitetyn määritelmän kanssa. Meidän on oltava teknisesti johdonmukaisia.
Komissio ei voi hyväksyä tarkistusta 10. Sillä poistettaisiin jäsenvaltioiden tärkeä velvoite päivittää säännöllisesti päästökartoitukset.
Arvoisa puhemies, lopuksi emme hyväksy tarkistusta 22. Komission ehdottama sanamuoto, joka koskee tärkeää kysymystä yleisölle annettavista tiedoista, on sopusoinnussa ilman laatua koskevien kahden ensimmäisen tytärdirektiivin kanssa.
Lopuksi haluaisin vastata parlamentin jäsen Oomen-Ruijtenille, sillä hän on kysynyt suuria polttolaitoksia koskevista ehdotuksista. Vastaus on se, että neuvosto ei onnistunut omaksumaan yhteistä kantaa joulukuussa, ja komissio kannattaa puheenjohtajavaltio Portugalia sen ponnisteluissa edistyä samansuuntaisesti tätä ehdotusta koskevan kehityksen kanssa.

Puhemies
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna keskipäivällä.

Ympäristölainsäädäntö
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana yhteiskeskustelu kahdesta suullisesta kysymyksestä komissiolle rakennerahasto-ohjelmista jäsenvaltioissa ja EU:n ympäristölainsäädännön kansallisesta täytäntöönpanosta (B5-0014/2000 ja B5-0208/2000).

Jackson
Arvoisa puhemies, koko valiokunnan nimissä haluaisin siirtyä ainakin toiseen suullisista kysymyksistä. Suhtaudun ensinnäkin hyvin myötätuntoisesti komission jäsenen toiveeseen parantaa Euroopan unionin lainsäädännön täytäntöönpanoa. Koko valiokunta haluaa, että näin tapahtuu.
Haluan lainata Sunday Telegraph -lehdessä Yhdistyneessä kuningaskunnassa viime sunnuntaina julkaistua artikkelia. Sen johdantokappaleessa todetaan, että Euroopan komissio on kertonut Isolle-Britannialle, että se menettää jopa 200 miljoonaa puntaa köyhimpien alueiden tukirahoja, jos se ei pane täytäntöön Euroopan unionin lainsäädäntöä lintujen ja niiden elinympäristöjen suojelemiseksi. Haluaisin tietää, esittääkö komissio nämä uhkaukset ja, jos esittää, katsooko se, että sillä on oikeus tehdä niin. Saksalaiset kollegani, jotka ovat esittäneet toisen kysymyksen, haluavat täydentää tätä kysymystä. Ympäristövaliokunta on hyvin halukas löytämään keinon, jolla ympäristönäkökohdat sisällytetään muihin politiikkoihin. Kysymys kuuluu: onko tämä keino perustuslain mukainen?
Kysymys, jota me tarkastelemme tänään täällä kansoitetussa parlamentissa, liittyy kytkentöihin. Kytkentöjen luominen, toisin sanoen uhkaus perua tai pidättää määrärahat lainsäädännön täytäntöönpanon parantamiseksi jollakin alalla, joka voi toisinaan olla melko erillinen ala, mutta joka tässä tapauksessa liittyy hyvin läheisesti yhteen, on aihe, jota Euroopan parlamentin jäsenet toisinaan tarkastelevat ja perääntyvät, kun he tajuavat, että sillä voisi olla vaikutusta heidän edustamalleen alueelle. Tämä ei heijastu tänä iltana ainoastaan muutamien saksalaisten jäsenten vaan myös muutamien brittiläisten kollegoideni näkemyksissä.
Meidän on kysyttävä, missä määrin Euroopan komissio on valmis käyttämään rakennerahastoja koskevista yleisistä säännöksistä annetun asetuksen 12 ja 41 artiklan määräyksiä viivyttääkseen rahojen myöntämistä, jos se on saanut riittämättömästi tietoa niiden ympäristöhankkeiden vaikutuksesta, joille on haettu rahoitusta. Haluamme välttää pahimmillaan sen, että rakennerahastojen tavoitteet ja Euroopan unionin pyrkimykset suojella sen luonnonvaraisia elinympäristöjä menevät ristiin.
Jos esimerkiksi halutaan rakentaa moottoritie jollekin Euroopan unionin alueelle, jotta voidaan kuluttaa rakennerahaston määrärahoja ja tuoda työpaikkoja kyseiselle unionin alueelle, eikö tällöin pitäisi olla varovainen, jos kyseinen moottoritie rakennetaan sellaisen alueen läpi, jonka kansallisen hallituksen olisi pitänyt osoittaa suojelluksi alueeksi? Tällaisia tilanteita on syntynyt aiemmin, etenkin suurten infrastruktuurihankkeiden yhteydessä. Haluamme välttää sitä, mutta uskomme, että tällaisia ristikkäisyyksiä voi syntyä, jos jäsenvaltiot eivät pane täytäntöön elinympäristödirektiiviä tai lintudirektiiviä ja etenkin jos ne eivät ole toimittaneet komissiolle niinkin varhaisessa vaiheessa kuin kesäkuussa 1995 luetteloa alueista, jotka voivat olla tärkeitä yhteisölle joko luonnonvaraisina elinympäristötyyppeinä tai yhteisölle tärkeiden eläinten ja kasvilajien elinympäristöinä. Meidän on kysyttävä: jos komissiolla ei ole tällaista tietoa, miten se voi olla varma, että rakennerahaston hankkeet, jotka ovat yleensä laajoja, eivät vahingoita alueita, joilla on mahdollisesti Euroopan unionin laajuinen merkitys?
Tulevat sukupolvet eivät anna meille anteeksi, jos sallimme sellaisten korvaamattomien elinympäristöjen tuhoutumisen, joiden säilyttämisen puolesta me äänestimme kahdeksan vuotta sitten, kun hyväksyimme elinympäristödirektiiviä koskevan mietintömme ja uudelleen vuonna 1997, jolloin teimme muutoksia kyseisen direktiivin liitteeseen.
Vika on niissä jäsenvaltioissa, jotka eivät ole noudattaneet direktiiviä, ja oma maani on yksi niistä. On kansallisten hallitusten vika, jos niiden oikeudesta osallistua rakennerahastojen varoihin esiintyy epäilyksiä. Tämä epäilys on nyt langennut Yhdistyneen kuningaskunnan päälle ja sen oikeuteen saada rakennerahastojen varoja, sillä Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus ei ole pannut täytäntöön tai noudattanut kaikilta osin elinympäristödirektiivin säädöksiä.
Yhdistyneen kuningaskunnan hallituksella, Saksan hallituksella ja muilla kansallisilla hallituksilla on nyt valta poistaa tämä uhka noudattamalla elinympäristö- ja lintudirektiiviä. Yhdistyneessä kuningaskunnassa Cornwallin kaltaiset kreivikunnat, jota minä edustan ja jolle myönnettiin hiljattain tavoitteen 1 asema, kohtaavat rakennerahaston rahoituksen osalta kaksinkertaisen uhan, mikä johtuu hallituksen välinpitämättömyydestä tätä direktiiviä kohtaan ja hallituksen epäpätevyydestä ja halpamaisuudesta. Vaikka Euroopan komissio tekisikin kaikkensa Yhdistyneessä kuningaskunnassa, ei ole mitään takuita siitä, että Yhdistyneen kuningaskunnan saita valtiovarainministeri löytäisi vastaavan rahoituksen.

Schnellhardt
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, elinympäristödirektiivi on aihe, joka on askarruttanut meitä jo kauan, ja etenkin nyt olemme saaneet kokea, miten vaikea se on toteuttaa.
Sallinette minun kuitenkin sanoa ensin seuraavaa: elinympäristödirektiivi on tärkeä direktiivi, ja sillä luodaan Euroopassa uusi ilmapiiri luonnon, ympäristön ja lintujen suojelemiseksi. En haluaisi oikeastaan korjata tai parannella tätä tavoitetta mitenkään. Minusta on myös hyvä asia, että komissio johdonmukaisesti huolehtii siitä, että EU:n lainsäädäntö pannaan täytäntöön.
Elinympäristödirektiivi herättää kuitenkin myös kysymyksen, voidaanko säätämämme lainsäädäntö todella panna täytäntöön. Havaitsen tältä osin muutamia selviä puutteita. Minulle elinympäristödirektiivi kuvastaa tilannetta, jossa lainsäädäntöä ei ole mukautettu alueiden käytössä oleviin mahdollisuuksiin. Pidän ongelmallisena jäsenvaltioiden erilaisia lainsäädäntötulkintoja, jotka johtuvat osittain epäselvistä määritelmistä EU:n lainsäädännössä, toisaalta direktiivistä puuttuvat kuitenkin myös voimakkaat toissijaisuuteen liittyvät näkökulmat ja lähestymistavat. Mielestäni meidän ei tulisi sulkea pois elinympäristödirektiivin tarkistusta, kun otetaan huomioon tämänhetkisen täytäntöönpanon aikana syntyneet ongelmat. Tämän elinympäristödirektiivin yleisluonteisen kritiikin ohella pidän kuitenkin erityisen ongelmallisena myös EU:n ympäristö- ja rakennepolitiikan yhdistämistä.
21 kesäkuuta 1999 annetun rakennerahastoa koskevan asetuksen 12 artiklassa säädetään mahdollisuudesta langettaa seuraamuksia seuraavilla aloilla tehdyistä loukkauksista: ympäristölainsäädännön täytäntöönpano, julkisiin hankintoihin liittyvät rikkomukset ja miesten ja naisten yhdenvertaista kohtelua koskevan periaatteen noudattamatta jättäminen.
Toistaiseksi komissio uhkaa seuraamuksilla vain elinympäristöön liittyvissä kysymyksissä. Suunnitteleeko se ottavansa käyttöön seuraamusjärjestelmän myös muiden näkökohtien osalta? Mielestäni tämä lähestymistapa on hyvin ongelmallinen. EU:lla on aivan toisenlainen keino panna seuraamukset täytäntöön, nimittäin Euroopan yhteisöjen tuomioistuin.
Rakennerahaston määrärahojen mahdollinen pienentäminen tai maksuviivästyminen on yksi seuraamusmuoto, jonka vaikutusta asianosaisiin alueisiin ei tule jättää huomiotta. Mitä tapahtuu käynnistetyille hankkeille ja ennen kaikkea mitä tapahtuu, jos alue ei saa lainkaan rakennerahaston määrärahoja? Mitä seuraamuksia komissio langettaa, jos EU:n ympäristöoikeutta ei panna täytäntöön? Komissio on myös hyvin epävarma, mistä on todisteena se, että se halusi ensin, että seuraamuksia sovelletaan koko maahan ja sitten kuitenkin vain alueeseen, kuten te, komission jäsen, totesitte ympäristöministeri Trittinille. Pyydän, että tuomme tämän asian esille selvästi ja yksiselitteisesti.

Roth-Behrendt
Arvoisa puhemies, kun seuraan tätä keskustelua, kollegoita ja kellonaikaa, en ole varma, kumpaa toivon tällä hetkellä enemmän: eläimistön, kasviston ja elinympäristön suojelualuetta vaiko ympäristöstä kiinnostuneiden parlamentin jäsenten suojelualuetta. Tällä hetkellä kiinnostuksen kohteeni on pikemminkin parlamentin jäsenten suojelualue, mutta se ei ole keskustelun aiheena.
Arvoisa komission jäsen, teille esittämällämme kysymyksellä on toinen tavoite. Olisin halunnut kuulla ensin vastauksenne. Te halusitte kuitenkin puhua mieluummin keskustelun päätteeksi. Puhumme nyt aiheesta, jonka tausta on useimmille tuttu. Elinympäristöä koskeva lainsäädäntö olisi pitänyt panna täytäntöön vuoteen 1994 mennessä - elämme nyt vuotta 2000. Euroopan unionin luettelo yhteen liittyvistä luonnonsuojelualueista olisi pitänyt olla valmis vuonna 1998 - elämme nyt vuotta 2000. Jäsenvaltioiden olisi pitänyt ilmoittaa alueistaan komissiolle vuoteen 1995 mennessä - elämme nyt vuotta 2000. Useat jäsenvaltiot, oma maani mukaan luettuna, eivät ole sitä tehneet. Esimerkiksi Saksa pani lainsäädännön täytäntöön vuonna 1998 vuoden 1994 sijasta - vain neljä vuotta liian myöhään. Voitaisiin ajatella, että se ei ole lainkaan huonosti!
Vastaavasti Euroopan unionin luettelo ei ole tietenkään vielä valmis. Miten se voisikaan olla! Useat jäsenvaltiot ja useat alueet eivät ole ilmoittaneet suojelualueistaan. Nyt parlamentin jäsen Schnellhardt totesi juuri: no, ehkä olemme tehneet jotain väärin elinympäristödirektiivin yhteydessä. Jäsen Schnellhardt, on ehkä totta, että emme ole tehneet kaikkea aivan niin kuin olisimme voineet tehdä, aivan niin täydellisesti, aivan niin hyvin. Asia on kuitenkin valitettavasti niin, että Euroopan unionissa ei ole käytäntönä jättää noudattamatta lainsäädäntöä, vaikka jonkun mielestä lainsäädäntö ei olisikaan järin hyvä.
Jos tekisimme niin, se koskisi myös alueita ja aloja, jotka eivät teidän mielestänne tai minun mielestäni ole järin hyviä. Meillä Euroopan unionissa on käytössä näin tyhmä järjestelmä - sitä kutsutaan oikeusvarmuudeksi. Meillä on käytössä näin tyhmä järjestelmä - sitä kutsutaan lainsäädännöksi, josta on päätetty Euroopan parlamentissa ja jonka jäsenvaltiot ovat hyväksyneet. Sitä kuuluu noudattaa! Se on ehkä hieman liian ankara ja liian juridinen, mutta asia on valitettavasti niin: meillä Euroopan unionissa on käytössä oikeusjärjestelmä. Se on saanut eniten kannatusta parlamentin jäsen Jarzembowskilta, sillä hän tulee Hampurista, ja Hampuri kuuluu niihin harvoihin alueisiin Saksassa Berliinin, minun oman alueeni, ohella, jotka ovat antaneet ilmoituksensa, mutta kohtuuden nimissä minun on sanottava, että kaupunkivaltioina meidän on myös erityisen helppo tehdä se.
En kuitenkaan halua lainkaan tuomita jäsen Schnellhardtia, joka tulee uusista osavaltiosta, joiden asema ei ole erityisen hyvä. Tämä on Saksan sisäinen ongelma - ratkaisemme sen myöhemmin toisessa yhteydessä ja jossain muualla kuin täällä parlamentissa. Arvoisa puhemies, keskustelemme tänään siitä, miten Eurooppa menettää luontonsa, ja me keskustelemme siitä, miten Euroopan on pidettävä kiinni oikeusturvallisuudesta.
Tarkastelen vielä lopuksi yhtä asiaa: arvoisa komission jäsen, jos te ette onnistu viemään asiaa Euroopan yhteisöjen tuomioistuimeen ja syyttämään niitä jäsenvaltioita, jotka eivät pane direktiiviä asianmukaisesti täytäntöön, te menetätte arvovaltanne ja legitimiteettinne. Teidän on tehtävä se! Jos olette sitä mieltä, että lainsäädännöstä ei ole mitään hyötyä, esittäkää se meille tarkistuksia varten. Jos se on mielestänne hyvä, kääntykää Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen puoleen ja tehkää se kiireisesti!

Davies
Arvoisa puhemies, on ilo nähdä komission jäsen viidennen kerran tänään tällaiseen älyttömään aikaan. Onnittelen häntä hänen ponnisteluistaan varmistaa, että elinympäristödirektiivi ja muut asiaan liittyvät direktiivit pannaan asianmukaisesti täytäntöön. Toivotan hänelle menestystä.
Olen kuullut, että muutamat henkilöt komissiossa uskovat, että he ovat onnistuneet painostamaan jäsenvaltioita enemmän kuuden viimeisen kuukauden aikana kuin kuuden viimeksi kuluneen vuoden aikana. Jos se on totta, se on todellakin hyvä uutinen.
Komission jäsen ratsastaa kuitenkin kahdella hevosella: toinen yrittää suojella uhanalaisia lajeja, toinen yrittää auttaa Euroopan köyhimpiä osia. Itse asiassa myös minä havaitsen olevani toisinaan tällaisessa tilanteessa.
Esitän muutaman yksinkertaisen kysymyksen: kuinka kauan komission jäsen on valmis jatkamaan tätä tasapainoilua? Miten paljon jäsenvaltioiden on tarkalleen tehtävä täyttääkseen hänen vaatimuksensa? Onko hän todellakin valmis kertomaan esimerkiksi sellaisille ihmisille, joita minä edustan Merseysidessa ja Luoteis-Englannissa, että heidän on menetettävä rakennerahaston tukea, koska heidän hallituksensa ei ole noudattanut elinympäristödirektiiviä? Oletan, että tämä on lopputulos. Onko hän periaatteessa ja lopulta valmis tekemään myönnytyksiä löytääkseen ratkaisun, jos hallituksen parhaillaan teettämät toimeksiannot tai hallitusten parhaillaan toteuttamat työt kestävät kauemmin kuin me toivoisimme? Jos esimerkiksi ministeri polvistuu, viiltää ranteensa ja kirjoittaa verellään vakuuden, että hän toteuttaa elinympäristödirektiivin kaikilta osin sovittuun ajankohtaan mennessä, onko komissio jäsen valmis auttamaan aluetta ja myöntämään sille rahoitusta rakennerahastosta tällaisissa olosuhteissa?

Wallström
. (EN) Kysymys, miten rakennerahastoilla kunnioitetaan ympäristölainsäädäntöämme, on hyvin tärkeä, ja olen kiitollinen Jacksonille, Poetteringille ja Schnellhardtille siitä mielenkiinnosta, jota he ovat esittäneet tätä kysymystä kohtaan. Keskustelimme tänään tästä aiheesta komission kokouksessa ja etenkin sen yhteydestä elinympäristö- ja lintudirektiiveihin. Pääperiaate on selvä: rakennerahastoista ja koheesiorahastosta rahoitettavilla toimilla olisi edistettävä ympäristönsuojelua ja parantamista Euroopan unionissa. Tämä on vahvistettu rakennerahastojen ja koheesiorahaston uudessa sääntelykehyksessä ja komission asiaa koskevissa suuntaviivoissa. Meidän tulisi muistaa, että sekä koheesiorahastosta että rakennerahastoista rahoitetaan tärkeitä investointeja ympäristön infrastruktuuriin, kuten jätevedenkäsittelylaitteisiin tai jätehuoltojärjestelmiin.
Sallinette minun tehdä ensin yhden asian selväksi väärinkäsitysten välttämiseksi. Rakennerahastoja koskevista yleisistä säännöksistä annetussa asetuksessa todetaan, että tukea saavien toimien on oltava perustamissopimuksen määräysten ja sen nojalla annettujen säädösten sekä yhteisön politiikkojen mukaisia. Toisin kuin toisessa suullisessa kysymyksessä on vihjattu, tämä ei merkitse uutta velvoitetta jäsenvaltioille. Se liittyy itse asiassa läheisesti rakennerahastoja koskevaan edelliseen puiteasetukseen ohjelmakaudelle 1994-1999. Jäsenvaltiot ja neuvosto ovat hyväksyneet rakennerahastoja koskevan asetuksen.
Elinympäristö- ja lintudirektiivien nojalla suojeltavien alueiden osalta on tärkeää, että emme myönnä tukea sellaisille toimenpiteille, joilla on kielteinen vaikutus suojelun arvoisiin alueisiin - jolloin antaisimme rahaa toisella kädellä ja sakottaisimme ehkä jäsenvaltiota toisella. Vahvistimme tämän komissiossa tänään iltapäivällä, ja Michel Barnier ilmoittaa päätöksistämme jäsenvaltioille kirjeellä muutamien päivien kuluessa. Tältä osin komissio aikoo käyttää hyväkseen kaikki koheesio- ja rakennerahastojen uuden sääntelykehyksen mahdollistamat keinot.
Komission jäsen Wulf-Mathiesin ja Bjerregaardin 23. kesäkuuta 1999 jäsenvaltioille lähettämän kirjeen vuoksi komissio vaatii, että kauden 2000-2006 suunnitteluasiakirjoissa on esitettävä vakaa ja peruuttamaton sitoumus, jolla taataan, että ohjelmat täyttävät Natura 2000 -alueiden suojelua koskevat säännöt. Jäsenvaltioita vaaditaan ilmoittamaan alueista sovitun ajan kuluessa, jos ne eivät ole jo tehneet sitä, ja vahvistamaan virallisesti, että ne eivät ryhdy toimiin, joilla vahingoitetaan mahdollisia Natura 2000 -alueita. Tämän jälkeen komissio hyödyntää kaikki käytettävissään olevat keinot, jotta varmistetaan, että suunnitteluasiakirjoissa esitettyjä sitoumuksia noudatetaan kaikilta osin.
Se aikoo seurata jäsenvaltioiden tilannetta, itse paikalla tehtävät tarkastukset mukaan luettuina. Kunkin ohjelman seurantakomiteassa komission edustaja pyrkii myös varmistamaan, että Natura 2000 -ohjelmaa koskevia jäsenvaltioiden sitoumuksia noudatetaan kaikilta osin. Tämän lisäksi, jos jäsenvaltio ei kunnioita sitoumustaan toimittaa elinympäristö- ja lintudirektiivien mukaiset luettelot suunnitteluasiakirjoissa määritetyn ajan kuluessa, komissio ryhtyy välittömästi toimiin. Tällaisia toimia ovat erityisesti - tiettyjä erityistilanteita lukuun ottamatta ja toissijaisuusperiaatteen mukaisesti - mahdollinen turvautuminen rakenne- ja koheesiorahastoa koskevien asetusten määräyksiin maksujen keskeyttämisestä. Kaikilla näillä toimilla täydennetään tietenkin käynnissä olevia rikkomusmenettelyjä niitä jäsenvaltioita vastaan, jotka eivät ole panneet täytäntöön näitä direktiivejä.
Yhteenvetona totean, että tänään päätimme komissiossa vaatia, että jäsenvaltiot toimittavat meille Natura 2000 -luettelonsa: ne olisi pitänyt jo toimittaa, kuten on ilmoitettu useita vuosia sitten. Turvaudumme käytettävissämme oleviin keinoihin, jotta varmistamme, että ne kunnioittavat antamiaan sitoumuksia. Ilman näitä luetteloita niin jäsenvaltioiden kuin komissionkin on mahdoton varmistaa, että suojelemme tärkeitä luonnonvaraisia alueita rakennerahastojen toimien yhteydessä siitä yksinkertaisesta syystä, että me emme tiedä, missä nämä alueet sijaitsevat.
Vielä muutama sana elinympäristödirektiivistä. Komissio ei ole samaa mieltä siitä, että tämä direktiivi ei olisi riittävän selvä. Direktiivillä on tarkoitus ottaa käyttöön viitekehys, jonka mukaan yksityiskohtainen täytäntöönpano jätetään jäsenvaltioiden vastuulle toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. Komissiolla ei ole suunnitelmia tarkistaa direktiiviä, mutta sen yksiköt ovat halukkaita antamaan jäsenvaltioille opastusta sen täytäntöönpanossa ja olemme vihdoinkin pääsemässä siinä alkuun. Ainoat alueet, jotka komissio ottaa huomioon elinympäristödirektiivin nojalla, ovat ne, jotka jäsenvaltioiden viranomaiset ovat ilmoittaneet. Niin kutsutut varjoluettelot voivat ainoastaan auttaa pyrkimyksissä yksilöidä jäsenvaltioiden sisällä olevat alueet. Yhteisötasolla niillä voidaan edistää tieteellisen viitemateriaalin luomista, kun kartoitetaan luonnonvaraisia elinympäristöjä ja olemassa olevia lajeja.

Isler Béguin
Kiitän teitä siitä, että selvititte meille asiaa, mutta olemme kuitenkin erittäin pettyneitä siihen, mitä juuri sanoitte, sillä olimme saaneet sen vaikutelman, että edellisen komission lähtökohtana oli yksinkertainen periaate: ei luetteloja, ei rahoitusta. Nyt te pyörrätte tämän periaatteen, te käännytte jälleen jäsenvaltioiden puoleen ja pyydätte niitä toimittamaan luetteloja. Ne ovat todella myöhässä. Ne laiminlyövät täysin yhteisön direktiivejä.
Nyt ei vieläkään tiedetä, aiotteko ottaa käyttöön ne tekniset, oikeudelliset ja poliittiset keinot, joiden avulla voitte saada jäsenvaltiot noudattamaan yhteisön direktiivejä.
Näin ollen voin hyvin kuvitella, miten jäsenvaltiot pitävät tätä uutta kantaa pilkkanaan, sillä ne ovat saaneet lisää aikaa, kun taas luonnonsuojelulle koituu yhä enemmän haittaa. Kun tarkastelemme Euroopan unionin, Euroopan ympäristökeskuksen, laatimia selvityksiä, huomaamme, että ympäristön rappeutuminen jatkuu.
Esitän siis seuraavanlaisen kysymyksen: kun hyväksyitte tänään yhteisön hankkeen Portugalin tukemiseksi, niin oletteko vaatineet siltä luetteloa direktiivin mukaisista suojelualueista?

Hatzidakis
Arvoisa puhemies, ensimmäisen parlamentaarikkona tekemäni mietinnön aiheena oli juuri se, mistä tänään keskustallaan: ympäristö ja rakennerahastot. Päädyin tietenkin siihen perusjohtopäätökseen, että rakennerahastoista rahoitettavien toimien ei pidä missään nimessä koskea jäsenvaltioiden ympäristöä ja että tätä tarkoitusta varten on vahvistettava ympäristöllisen ulottuvuuden merkitystä kaikilla unionin politiikkoja koskevilla ohjelmasuunnittelun ja toteuttamisen tasoilla.
Samaa sanon myös tänään. Sanon siis, että päätavoitteemme on aina oltava kestävä kehitys, siis kehitys, joka kunnioittaa ympäristöä ja työskentelee sen hyväksi. Tästä syystä uskon, että myös tässä suunnassa Euroopan parlamentin pitää päätöslauselmassaan kehottaa komissiota panemaan täytäntöön rakennerahastojen ohjelmia tavalla, joka ottaa huomioon yhteisön ympäristölainsäädännön ja erityisesti direktiivit, jotka koskevat luonnon ekotyyppien ja lintujen suojelua. Samalla on kuitenkin vältettävä ylilyöntejä, jotta emme siis pysäyttäisi kaikkia ohjelmia ja jättäisi hyväksymättä kaikkea, jos ei ole takeita, että yhtä tai kahta asetusta noudatetaan. Tämä tuo mieleeni kreikkalaisen sanonnan, että et voi katkaista päätäsi, kun hammasta särkee.
En ehdota lainsäädännön kiirehtimistä. Päinvastoin ehdotan, että ryhdymme panemaan ohjelmia täytäntöön ja valvomme samalla lainsäädännön täytäntöönpanoa turvaten tietenkin parlamentin ja komission tiedonsaannin. On tärkeää muistaa, että rakennerahastojen avulla viedään eteenpäin hyvin tärkeitä toimenpiteitä ja toimia, jotka koskevat varsinkin unionin kaikkein ongelmallisimpia maita ja alueita, joiden tarpeet ovat hyvin suuret, kun ne ryhtyvät vaativiin ponnistuksiin kehittyäkseen ja lähentyäkseen kehittyneempiä jäsenvaltioita. Arvoisa puhemies, meidän tulee lisäksi tietää, että rakennerahastojen avulla viedään monta kertaa eteenpäin ohjelmia, jotka työskentelevät ympäristön hyväksi. Jos lopetamme poikkeuksetta kaikki nämä ohjelmat syistä, joihin monet kollegat täällä vetoavat, loppujen lopuksi pikemminkin vahingoitamme ympäristöä kuin hyödytämme sitä.

McCarthy
Arvoisa puhemies, ei ole mitään erimielisyyttä siitä, että haluamme noudattaa tätä lakia. Olin yllättynyt luettuani lehdestäni teitä koskevan lainauksen, jonka mukaan te olette uhannut keskeyttää eurooppalaisen rahoituksen. Mielestäni se on kohtuutonta verrattuna siihen, mitä me pyrimme saavuttamaan. Kuten tietänette, Yhdistynyttä kuningaskuntaa koskevassa tapauksessa komissio hyväksyi neuvotteluseminaarissa aikataulun, jolla mahdollistetaan lisäalueiden tarkastelu ja niiden sisällyttäminen luetteloon. Pariisissa sovittiin aikataulusta, joka sallii tarkistetun luettelon esittämisen heinäkuussa ja toisen neuvottelun lokakuussa 2000. Edellisen, konservatiivisen hallituksen - Jacksonin puolueen - vuosia kestäneen viivyttelyn jälkeen olemme vakaasti päättäneet täyttää velvollisuutemme hyvässä uskossa Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja noudattaa asianmukaista lainsäädännöllistä menettelyä ja neuvotteluja, jotta varmistetaan, että tätä direktiiviä noudatetaan. Tämä prosessi on nyt saatettu alulle, eikä minulla ole mitään syytä uskoa, että aluerahoitusta varten toimitetut suunnitelmat rikkovat tässä vaiheessa EU:n elinympäristödirektiiviä tai luonnonvaraisista linnuista annettua direktiiviä.
Tämän vuoksi en ymmärrä enkä hyväksy sitä kytkentää, jota tällä päätöslauselmalla pyritään saamaan aikaan. Olkaamme kuitenkin selkeitä. Jos komissio kieltäytyy hyväksymästä ohjelmaa - esimerkiksi Merseysidessa - ja heikentää näin kahden miljardin punnan arvoisia investointeja, tai missä tahansa muualla tavoitteen 1 alueella, Cornwall mukaan lukien, mikä koskee viittä miljoonaa ihmistä Yhdistyneessä kuningaskunnassa, se loukkaa itse asiassa - te, komission jäsen, sanoitte tämän -komission vakiintunutta suhteellisuusperiaatetta, nimittäin velvollisuutta omaksua mahdollisimman vähän rajoittava tapa varmistaa yhdenmukaisuus EU:n lainsäädännön kanssa - tässä tapauksessa elinympäristödirektiivin ja luonnonvaraisista linnuista annetun direktiivin kanssa. Tämän vuoksi keinojen ja päämäärien on oltava tasapainossa. Lopullisessa analyysissä EU:n lainsäädäntöä koskevat loukkaukset on vietävä Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen tarkasteltaviksi. En voi hyväksyä sitä, että tällainen tasapaino merkitsee köyhimmille ja kaikkein eniten tuen tarpeessa oleville alueille myönnettävien EU:n elintärkeiden määrärahojen keskeyttämistä.
Komissio jäsen Barnier todennäköisesti kertoi tänään teille, komission jäsen Wallström, että kaikki eurooppalaiset ohjelmat pitäisi voida aloittaa ilman tarpeetonta viivästystä, sillä voi olla äärettömän vaikeaa korvata tämä menetetty aika myöhemmin.
Tämän vuoksi pyydän komission jäsentä ottamaan kollektiivisen vastuun rakennerahaston ohjelmien oikea-aikaisen täytäntöönpanon varmistamisesta. Se on teidän velvollisuutenne kollegion jäsenenä.

McKenna
Toisin kuin edellinen puhuja, haluaisin onnitella teitä, komission jäsen, teidän uhkauksestanne keskeyttää eurooppalainen rahoitus. Sen ei pitäisi olla vain tyhjä uhkaus. Teidän olisi toteutettava se, jos jäsenvaltiot eivät toimi vastuuntuntoisesti. Tulen jäsenvaltiosta, joka hyötyy eurooppalaisesta rahoituksesta, mutta olen järkyttynyt sen saavutuksista luonnonvaraisista linnuista annetun direktiivin, elinympäristödirektiivin ja useiden muiden direktiivien täytäntöönpanon alalla. Asukasta kohden meistä tehdään eniten valituksia.
Euroopan komission oli jo aika ryhtyä toimiin ja päättää, että rahoitus on keskeytettävä, jos sääntöjä ei haluta noudattaa. Olkoonkin, että tällä on vaikutusta omaan maahani. Jäsenvaltioiden on noudatettava eurooppalaisia sääntöjä. Edelliset komission jäsenet kirjoittivat Irlannin hallitukselle seuraavasti: jos teillä ei ole luettelossanne suojeltavia alueita, miten me voimme arvioida, onko kansallinen suunnitelmanne sopusoinnussa eurooppalaisten direktiivien kanssa, kun te toimitatte sen? Teidän on pidettävä tästä kiinni. Jos jäsenvaltiot eivät ole halukkaita noudattamaan direktiivejä, keskeyttäkää rahoitus. Kannattaisin teitä sataprosenttisesti.

Moreira da Silva
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, Euroopan unioni rahoittaa liian monia hankkeita ja ohjelmia, jotka eivät täytä perustamissopimusten ja asetusten asettamia kestävän kehityksen ja luonnonsuojelun tavoitteita. Ja se on helposti todettavissa: toisaalta luovutamme melkein puolet varoistamme maatalouden haltuun totuuden ollessa sen, että rahoitamme jatkuvasti kaikin keinoin tuottavuuteen pyrkivää tehomaataloutta, mutta jätämme huomiotta luonnonmukaisen ja laajaperäisen maanviljelyn. Toisaalta me taas kulutamme kolmanneksen varoistamme rakennerahastoihin totuuden ollessa sen, että niiden kautta rahoitetut projektit ovat ensimmäisinä rikkomassa elinympäristöä koskevia direktiivejä.
Portugali on hyvä esimerkki tästä asiasta, ja koska se on hyvä esimerkki, se kannattaa selittää hyvin. Portugalista ei puutu ainoastaan yhteisön kannalta tärkeiden Natura 2000 -verkkoon sisällytettävien suojeltavien alueiden lopullista listaa, vaan myös kaikki pakolliset suunnitelmat, säännöt ja mekanismit jo valittujen kohteiden suojelemiseksi ja hallinnoimiseksi. Toisin sanoen ne portugalilaiset kohteet, jotka jo kuuluvat Natura 2000 -verkkoon, ovat täydellisesti häikäilemättömien taloudellisten ryhmittymien ja rakentajien armoilla, koska välineet niiden suojelemiseksi puuttuvat.
Vakavin tapaus on matkailualan yritys, jolle on myönnetty lupa toimia Abanon alueella Sintra-Cascaisin puistossa ja johon pyydän komissiota puuttumaan välittömästi. Kuitenkin, arvoisa puhemies ja hyvät jäsenet, tämän hetken Portugalissa juuri valtio valmistautuu toteuttamaan hankkeita paikoissa, jotka Euroopan unioni on sisällyttänyt tai joita se on sisällyttämässä Natura 2000- verkkoon ja jotkut saavat rahoituksensa rakennerahastoilta.
Valitettavasti se, mitä Portugalissa tapahtuu, ei ole ainutlaatuista, se on vain hyvä esimerkki. Toivon siis, että komissio käyttäisi laillista toimivaltaansa, eikä hyväksyisi yhteisön kolmannen tukikehyksen rahoittavan yhtään mitään ennen kuin jäsenvaltiot lähettävät Natura 2000 -verkkoa koskevan luettelonsa.

Lucas
Arvoisa puhemies, tässä keskustelussa on kyse siitä, tarkoittaako EU:n sitoumus kestävään kehitykseen teoriassa todellakin jotain myös käytännössä ja olemmeko tiukan paikan tullen valmiita tekemään joitakin hyvin vaikeita päätöksiä.
Kestävän kehityksen ajatuksena pitäisi olla taloudellisen kehityksen integroiminen ympäristönäkökohtiin. EU on sitoutunut tähän lukemattomissa sopimuksissa Rion ympäristöalan huippukokouksesta alkaen. Meidän oman EY:n perustamissopimuksemme 6 artiklassa velvoitetaan meidät tekemään niin - integroimaan nämä politiikat.
Tämän keskustelun ydin koskee taloudellisen kehityksen asettamista vastakkain ympäristövelvoitteiden kanssa. Joudumme tekemään yhä kovempia ratkaisuja tästä. Se tulee olemaan erinomainen koe, joka osoittaa, mitä sitoumuksemme kestävään kehitykseen todella tarkoittaa. Keskustelimme hiljattain täysistunnossa laajalti EU:n politiikkojen yhdenmukaisuudesta. Monet parlamentin jäsenet painottivat oikeutetusti sitä, miten tärkeää politiikkojen yhdenmukaisuus on, mutta tässä meillä on taas loistava esimerkki politiikan yhdenmukaisuudesta. Tämän vuoksi vihreät kannattavat erittäin voimakkaasti tätä ympäristövaliokunnan päätöslauselmaa.

Jarzembowski
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, seurasin puhettanne tarkkaavaisena, mutta en ymmärtänyt sitä täysin. Aion lukea komission tiedonannon hyvin huolellisesti. Ehkä te voitte auttaa minua ymmärtämään sitä. Oletteko sitä mieltä, että komissio voi pysäyttää suunnitelmien hyväksynnät, vai onko kyse vain yksittäisten hankkeiden määrärahojen maksamisesta? Se ei tullut täysin selväksi.
Sallinette minun sanoa pari-kolme asiaa. Ensinnäkin: mielestäni yhteisöoikeutta on tarkasteltava kokonaisuutena. Yhteisöoikeudessa määrätään, että jos jokin jäsenvaltio ei pane lainsäädäntöä täytäntöön tai panee sen virheellisesti täytäntöön, valtiota vastaan nostetaan syyte. Teidän on tehtävä se! Teidän ei tulisi, jättämällä määrärahat maksamatta, yrittää saavuttaa takaoven kautta sitä, mitä te ette onnistu saavuttamaan syyttein ja asianmukaisin oikeudenkäynnein. Mielestäni tämä ei ole täysin oikein. Jos sanotte, että jäsenvaltiot toimivat vastoin yhteisöoikeutta ja loukkaavat yhteisöoikeutta, syyttäkää näitä jäsenvaltioita! Minun mielestäni on ensinnäkin epäasiallista, että te ette uskalla tehdä sitä, vaan yritätte salaa estää määrärahojen maksamisen, jotta voisitte pakottaa jäsenvaltiot epäsuorasti toimimaan, ja toiseksi se ei minun mielestäni osoita kovinkaan suurta rohkeutta!
Toiseksi: arvoisa komission jäsen, rakennerahaston varoja ei todellakaan myönnetä luonnon vahingoittamiseksi. Ne myönnetään, jotta luotaisiin uusia työpaikkoja ja kehitettäisiin alueita. Tämän vuoksi me emme saa saavuttaaksemme jonkin toisen tavoitteen estää tai pysäyttää alkuperäistä tavoitetta, joka on huonommassa asemassa olevien alueiden auttaminen.
Sitä paitsi ei voi olla niin, että yksi komission jäsenistä pöyhkeilee ylimmäksi komission jäseneksi ja sanoo toiselle komission jäsenelle, mitä tämä saa tehdä.
Kukaan meistä ei halua, että luonnonsuojelun hyväksi ei tehdä mitään. Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, ei kuitenkaan käy päinsä, että alueet kärsivät siitä syystä, että jäsenvaltiot eivät ehkä tee jotain! Myös se on otettava hyvin tarkkaan huomioon tässä yhteydessä!

Nogueira Román
Arvoisa puhemies, nyt kun kollegani ovat vahvistaneet puheenvuoroissaan keskusteltavana olevan päätöslauselman tarpeellisuuden, sallikaa minun tuoda omassa puheenvuorossani julki kaksi kotimaassani Galiciassa sattunutta tapausta, joiden kaltaisia voi kuitenkin sattua myös muissa Euroopan maissa.
Käytännöllisesti katsoen Ponte Vedran keskustassa ja erityisen hyvällä paikalla merenrannalla sijaitsee suuri kemianteollisuuden kompleksi, jonka muodostavat sellua ja klooria tuottavat julkiset yritykset ENCE ja ELNOSA ja joka saastuttaa vettä ja ilmaa. Tämän se tekee galicialaisten ja espanjalaisten päättäjien suostumuksella väestön protestoidessa jatkuvasti.
Vila Garcia de Arousassa eräälle Euroopan aluekehitysrahaston rahoittamalle aallonmurtajalle on rakennettu 80 000 kuutiometrin suuruiset hiilivetysäiliöt, joiden olemassaolo vaarantaa, joko tavanmukaisen käsittelyn tai kuljetusaluksilla tapahtuvien onnettomuuksien takia, 18 000 henkeä työllistäneen kalastustoiminnan.

Trakatellis
Arvoisa puhemies, mielestäni yhteisön ympäristölainsäädännön oikea ja integroitu täytäntöönpano on ehkä suurin haaste, joka jäsenvaltioilla nykyään on edessään. Valitettavasti kuitenkin ympäristöpolitiikan vaatimuksia ei kunnioiteta ja niitä ei huomioida vaaditusti, kun jäsenvaltioissa laaditaan ja hyväksytään ohjelmia ja suunnitelmia. Ongelma on vieläkin suurempi, koska sen lisäksi, että yhteisön hyväksymissä ja yhteisön määrärahoilla toteutettavissa hankkeissa ja ohjelmissa rikotaan ympäristölainsäädäntöä, myös yksityisellä ja kansallisella rahoituksella toteutettavissa hankkeissa ja ohjelmissa kierretään ympäristölainsäädäntöä.
Tähän haluankin kiinnittää huomionne: päätöslauselman kohtaan b ja alakohtiin 3 ja 8, joissa tämä asia otetaan huomioon. Onhan järjetöntä, että kun jäsenvaltioissa pannaan täytäntöön yhteisön ympäristölainsäädäntöä, siihen ei sisällytetä kaikkia suunnitelmia riippumatta siitä, vaativatko ne rahoitusta yhteisöltä tai muualta. Näin ollen ympäristölainsäädäntöä rikkovien maiden pitää ymmärtää selvästi se viesti, että komissio, jonka haltuun on uskottu yhteisön primäärinen ja sekundaarinen oikeus, turvaa sen, että rakenteilla olevat hankkeet eivät tuhoa ympäristöä. Ei voida jatkaa röyhkeästi oleellisten ympäristösäännösten rikkomista.
On lopultakin sanottava, mitä jäsenvaltioissa tapahtuu myös siksi, että hyvä politiikka edellyttää avoimuutta, rohkeutta ja totuudenmukaisuutta. Ja totuus on, että Natura 2000 -ohjelmaa koskevien direktiivien täytäntöönpano on puutteellista sekä omassa maassani että muissa jäsenvaltioissa. Esimerkiksi samalla, kun Maliakoslahti ja Sperheios-joen vesibiotooppi on otettu mukaan Natura 2000 -ohjelmaan, ehdotetaan vastoin yhteisön asetuksia sillan rakentamista Maliakoslahden ylitse, vaikka voitaisiin löytää vaihtoehtoinen ratkaisu.
Kehotamme komissiota turvaamaan yhteisön ympäristölainsäädännön tehokkaan täytäntöönpanon ja noudattamisen kaikissa suunnitelmissa ja, kuten eräs toinen kollega sanoi, tarvittaessa viemään asian yhteisön tuomioistuimeen, ehdottamaan merkittäviä sakkoja ja olemaan ankara.

Doyle
Arvoisa puhemies, en voi olla sanomatta alkuun, että on yleisesti tiedossa, että vastapäätä istuva irlantilainen kollegani asuu pääkaupungissa Dublinissa, jossa nämä alueet eivät aiheuta hänelle liikaa vaivaa. Sanottuani tämän, totean, että kannatan sitä vaikutinta, jota me tarkastelemme täällä tänään, ja kannatan komission mahdollisuutta käyttää rakennerahastoja porkkana tai keppi -lähestymistapana niin, että rohkaistaan ehkä kaikkein tehokkaimmin uppiniskaisia jäsenvaltioita, kuten Irlantia, saamaan asiansa järjestykseen Natura 2000 -alueiden osalta.
Yksikään jäsenvaltio ei ole täyttänyt kaikilta osin esimerkiksi elinympäristödirektiivin vaatimuksia, puhumattakaan siitä, että ne olisivat täyttäneet vaatimukset lainsäädännön velvoittamassa aikataulussa. Tällä hetkellä komissio ajaa syytettä miltei jokaista jäsenvaltiota vastaan - itse asiassa 12 jäsenvaltiota vastaan - elinympäristödirektiivin nojalla. 12 Euroopan maata on tuotu Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen eteen. Luonnonvaraisista linnuista annettu direktiivi on hieman paremmassa asemassa, sillä 13 maalle on esitetty moite direktiivin noudattamatta jättämisestä 20 vuotta sen hyväksynnän jälkeen.
Näyttää siltä, että tällä hetkellä kuutta valtiota uhkaa rakennerahastojen käyttöä koskevien ehdotusten viivästyminen tai hylkääminen, mukaan luettuina oma maani Yhdistynyt kuningaskunta, tietyt Saksan osavaltiot, Ranska, Ruotsi ja Belgia. Otin tämän aiheen esille Irlannin senaatissa vasta viime joulukuussa ja mainitsin kaikki ne direktiivit, lähinnä ympäristödirektiivit, joita me emme ole siirtäneet osaksi kansallista lainsäädäntöä määräajassa tai vuosien kuluessa täytäntöönpanon voimaantulon jälkeen.
Perustuslakia koskevat vaatimukset mainitaan Irlannissa usein yhdeksi syyksi. Kirjallinen perustuslakimme ja sen omistusoikeuksia koskeva suoja on todellakin osoittautunut hyvin vaikeaksi hallitukselle alueiden määrittämistä koskevien monien kysymysten selvittämisessä. Kun varmistetaan suhteellisuusperiaatteen läheinen noudattaminen, ehdotuksilla käyttää rakennerahastoja tällä tavalla autetaan Irlannin kaltaisia maita keskittymään siihen, mitä niiden itse asiassa tarvitsee tehdä.
Tämän valossa olen ehdottanut huomiseksi 2 ja 3 kohtaan kahta tarkistusta, joilla tekstiin lisätään yksi sana: sen varmistamiseksi, että EU:n rahoittamat ohjelmat eivät vahingoita tai tuhoa "luvattomasti" nykyisiä tai tulevia suojelualueita; ehkä hyväksytte nämä päätöslauselmaesityksen 2 ja 3 kohdassa esitetyt tarkistukset.

Müller, Emilia Franziska
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, elinympäristödirektiivin täytäntöönpano aiheuttaa useilla alueilla levottomuutta ja siihen liittyy myös useita suuria vaikeuksia. Epäselvästi muotoillut soveltamisperusteet ovat myös aiheuttaneet sen, että täytäntöönpano on viivästynyt yli yhdeksän vuotta. Minun kotiseudullani otettiin käyttöön vuoropuhelumenettely ennen suojelualueita koskevan ilmoituksen antamista. Menettelyssä tuotiin esille etenkin seuraavat ongelmat. Pienten ja keskisuurten maatalousyritysten mielestä direktiivillä rajoitetaan viljelysten ja laidunmaiden käyttöä ja hoitamista. Tämä tarkoittaa epäsuorasti sitä, että kiinteistön arvo alenee. Direktiivin nykyinen muoto estää kuntia toteuttamasta tärkeitä infrastruktuuritoimenpiteitä.
Jos direktiiviä ei panna täytäntöön, komissio yrittää painostaa jäsenvaltioita uhkauksella pidättää rakennerahaston tukimäärärahat, ja se on varmasti väärä lähestymistapa, sillä jos rakennerahaston tukimäärärahojen maksaminen lopetetaan, koska direktiiviä ei ole pantu täytäntöön, vaarana on myös se, että käynnissä olevat hankkeet kyseenalaistetaan ja näin pysäytetään alueen yleinen taloudellinen kehitys ja asetetaan se kyseenalaiseksi. Tämä ei varmastikaan voi olla myöskään komission edun mukaista.
On järkevää tarkistaa vielä kerran, onko direktiivi 9243 turvallinen ja selvä, ja viimeistellä se. Kansalaisilla on oikeus tietää, minkälaisiin seurauksiin heidän on varauduttava. Omistajan on tiedettävä jo ennen alueilmoituksen antamista, mitkä ylläpitotavoitteet on tarkoitus saavuttaa milläkin ylläpitotoimilla. Tästä syystä pyydän teitä kannattamaan tarkistustani, jonka olen esittänyt yhdessä Schnellhardtin kanssa.

Wallström
. (EN) Hyvät parlamentin jäsenet, haluaisin esittää vielä muutaman loppuhuomautuksen. Nyt ei ole kyse elinympäristödirektiivin täytäntöönpanosta. On muistettava, että direktiivissä ei ole kyse pyrkimyksistä vaan tuloksista. Kyse on rakennerahastoja koskevan asetuksen mukaisten velvoitteidemme täyttämisestä, ja ilman näitä luetteloita emme voi varmistaa, että suojelemme tärkeitä luonnonvaraisia alueita rakennerahastojen toimia täytäntöön pantaessa. Siitä tässä on kyse. Jos esimerkiksi maassa, josta olemme keskustelleet tänään, on parhaillaan käynnissä 40 hanketta, joilla on vaikutusta suojeltaviin alueisiin, miten voimme tarkistaa sen, jos meillä ei ole asiaa koskevia luetteloita? Komission velvollisuutena on varmistaa, että näitä alueita suojellaan.
Vastatakseni kysymykseenne tarkoittaako tämä näin ollen sitä, että me emme hyväksy toimintaohjelmia? Me olemme kohtuullisia. Me emme halua viivyttää rakennerahastojen toimintaohjelmien hyväksyntämenettelyä, mutta jäsenvaltioiden on sitouduttava ohjelmissa vankasti siihen, että ne toimittavat meille luettelon tiettyyn ajankohtaan mennessä. Aikataulu on selvä. Jos ne eivät tee niin, käynnistämme menettelyn maksujen keskeyttämiseksi välittömästi. Näin olemme tänään päättäneet. Tehdäkseni tämän täysin selväksi myös jäsen Isler Beguinille tämä tarkoittaa sitä, että Bjerregaardin ja Wulf-Mathiesin yhteisen kirjeen sisältö on yhä voimassa. Meidän on ymmärrettävä, että tämä merkitsee meille mahdollisuutta täyttää rakennerahastoja koskevan asetuksen mukaiset velvoitteemme. Tämä on hyvin tärkeä väline. Toivomme tietenkin, että sen käyttö ei ole välttämätöntä, koska jäsenvaltiot toimittavat meille luettelonsa. Meidän on toivottava tätä ja ehkä myös rukoiltava sen puolesta.

Puhemies
Olen vastaanottanut yhden työjärjestyksen 40 artiklan 5 kohdan mukaisesti käsiteltäväksi jätetyn päätöslauselmaesityksen.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 12.00.
(Istunto päättyi klo 12.09.)

