Pöytäkirjan hyväksyminen
Puhemies
Eilisen istunnon pöytäkirja on jaettu.
Onko huomautettavaa?

Hallam
Arvoisa rouva puhemies, viittaan pöytäkirjaan, Lindholmin mietinnön tarkistukseen 5. Minun on merkitty pidättäytyneen äänestämästä. Olin itse asiassa aikonut äänestää " Kyllä" , mutta sormeni olivat taikinaa, ja painoin väärää nappia. Voidaanko minun merkitä äänestäneen kyseisen tarkistuksen puolesta?

Puhemies
Näin tehdään, arvoisa kollega.

van Welzen, W.G.
Arvoisa puhemies, kyseessä on kohta 7, ONP ja maailmalaajuiset teletoimintapalvelut. Eilinen äänestys oli erittäin vaikea, ja ymmärrän hyvin, että virheitä voi tapahtua, mutta haluaisin ne korjattavaksi. Pöytäkirjassa sanotaan nimittäin, että olemme äänestäneet kolme kertaa sanan " ainoastaan" poistamisesta. Se näyttää olevan oikein pöytäkirjassa, mutta direktiiviin tehdyissä lisäyksissä se on kolme kertaa väärin; kysyn teiltä, onko mahdollista korjata tämä teidän toimistonne kanssa. Pöytäkirja on erinomainen, mutta sen työstäminen ei pidä paikkaansa. Jos tämä on mahdollista, asia on muuten kunnossa.

Puhemies
Ymmärsin kyllä, herra van Velzen, pöytäkirjaan tehdään tarvittavat muutokset.

Posselt
Arvoisa puhemies, en viittaa suoranaisesti pöytäkirjaan, vaan keskiviikon sanatarkkoihin istuntoselostuksiin. Siihen on painettu aivan oikein neuvoston riittämätön vastaus lisäkysymykseeni Sjöstedtille ja myöhemmin työjärjestystä koskeva puheenvuoroni. Esittämäni kysymys on kuitenkin hävinnyt jollain käsittämättömällä tavalla, ja se on korvattu kysymyksellä, jonka esitin viime vuonna irlantilaiselle neuvoston puheenjohtajalle.
Halusin vain huomauttaa siitä, että osia joulukuun sanatarkoista istuntoselostuksista on siis jollain mysteerisellä tavalla siirtynyt helmikuun ja viime keskiviikon sanatarkkoihin istuntoselostuksiin.

Puhemies
Teemme kaikkemme, jotta virhe saataisiin silti korjattua.
Onko muuta huomautettavaa?
(Parlamentti hyväksyi pöytäkirjan.)

Äänestys
Eriksson
Olen äänestänyt McGowenin mietintöä vastaan, joka koskee yhteisön politiikkaa täydennyksenä jäsenvaltioiden politiikalle kehitysyhteistyön osalta.
Olen kehitysavun voimistamisen lämmin tukija, mutta mielestäni sen tulee ennen kaikkea tapahtua kansallisella tasolla. Mietintö näyttää myös katsovan päätehtäväkseen EU: n yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan (YUTP) vahvistamisen sekä " sen edistämisen, että eurooppalainen identiteetti tunnustetaan kansainvälisesti" , kuten päätöslauselmateksti toteaa.
Olen Ruotsista, liittoutumattomasta maasta, ja katson maamme voivan antaa merkittävästi tärkeämmän panoksen itsenäisenä edistyksellisenä kansakuntana kuin sopeutumalla suurvaltojen käytännössä ohjaamaan YUTP: aan.

Gahrton, Holm, Lindholm ja Schörling
Olemme äänestäneet mietinnön puolesta, sillä tuemme pyrkimystä koordinoida EU: n kehitysapua ja välttää päällekkäistä työtä. Sen sijaan vastustamme päättäväisesti kaikenmuotoista EU-maiden kehitysmaille antaman tuen kokonaisyhdenmukaistamista. Meistä on tärkeää, että EU: n jäsenmaat jatkossakin harjoittavat itsenäistä kehitysapupolitiikkaa omissa nimissään.

van der Waal
Maastrichtin sopimuksessa säädetään, että Euroopan unionin kehitysyhteistyöpolitiikan pitää olla yhdenmukaista jäsenmaiden politiikan kanssa. Mutta sen yhdenmukaisuuden saavuttamiseksi tarvitaan unionin ja jäsenvaltioiden politiikan yhteensovittamista. Käytännössä tätä tapahtuu hyvin vähän. McGowanin mietintö antaa tästä selkeän kuvan. Tämän harmillisen seikan katsotaan oikeutetusti olevan jäsenvaltioiden poliittisen tahdon puutteen syytä.
Valitettavasti mietinnössä ei kiinnitetä huomiota siihen, että tämä todettu vastahakoisuus johtuu jäsenmaiden suuntautumisessa olevista eroista. Toisissa maissa kehityspolitiikka palvelee kauppaa, toisissa se on ulkopolitiikan ja poliittisten etujen tavoittelun osa. Ajatellaan vaikka Ranskan esiintymistä Afrikassa. Tällaista päämäärien erilaisuutta ei voida helposti sovittaa yhteen. En odotakaan paljoa niiltä toimenpiteiltä, joita McGowanin mietinnössä esitetään.
Tämä on valitettavaa, mikäli kehitysyhteistyön tehokkuus kärsii siitä. Mutta eurooppalaisen poliittisen yhtenäisyyden puuttuessa minusta on tarkoituksenmukaisempaa, nykyinen poliittinen todellisuus hyväksyen, hyödyntää parhaalla mahdollisella tavalla yhteensovittamisen mahdollisuudet kuin pyrkiä unionin yhteensovitetun kehityspolitiikan korkeaan ihanteeseen.
Mietintönsä johdannossa kollega McGowan sanoo, että Hollannin yleinen mielipide hyväksyy sen, että suhteellisen suuri osuus BKT: sta annetaan kehitysmaille, juuri siksi, että Hollanti antaa tälle avulle niin voimakkaan kansallisen leiman. Tämä on totta, eikä tällaista tukea voida odottaa eurooppalaisen politiikan suhteen. Siksi unionin kehitysapua on sovitettava yhteen siellä, missä se on mahdollista, mutta sen on ensisijaisesti pysyttävä kansallisena. Etenkin siksi, että tässä ei ole kysymys siitä poliittisesta arvostuksesta, jota unioni ajattelee saavansa kehitysyhteistyöhön varattujen määrärahojen perusteella, vaan kehitysmaiden hyväksi tapahtuvasta parhaasta mahdollisesta vaikutuksesta. Tästä syystä pidättäydymme äänestyksestä McGowanin mietinnön suhteen.
Fassan mietintö (A4-0021/97)
Eriksson
Olen äänestänyt EU: n humanitaarista apua koskevaa Fassan mietintöä vastaan.
Kannatan humanitaarisen avun kehittämistä, mutta en voi äänestää mietinnön puolesta, sillä se puoltaa voimakkaasti yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan vahvistamista sekä EU: n ja WEU: n lähenemistä nykyisestä.

Gahrton, Holm, Lindholm ja Schörling
Yhdymme pyrkimykseen koordinoida ja tehostaa EU: n kehitysmaa-apua. Sen sijaan emme tue tässä yhteydessä asiaankuulumattomia muotoiluja " unionin yhteisen ulkopolitiikan vahvistamisesta" ja vastaavasta, emme myöskään neuvostolle annettua kehotusta vahvistaa yhteistyötä WEU: n kanssa. Mielestämme EU: n tulee olla siviilijärjestö ja WEU pitäisi lakkauttaa.

Lindqvist
Ehdottomasti ei ole mitään perustetta sille, että EU: n yhdessä WEU: n kanssa tulisi perustaa jokin sotilasvoima, joka olisi vastuussa " rauhaa ylläpitävistä" toimista. Tämä ehdotus on torjuttava.

EMOTR: n tilinpäätös
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana Mulderin talousarvion valvontakomitean puolesta laatima väliaikainen mietintö (A4-0043/97) komissiolle myönnettävän vastuuvapauden lykkäämisestä EMOTR: n tukiosaston tilien tarkastamisen ja hyväksymisen osalta varainhoitovuonna 1992 (C(96)0417 - C4-0259/96).

Mulder
Arvoisa puhemies, jo monien vuosien ajan on noudatettu eurooppalaista maatalouspolitiikkaa. Vuosien ajan siihen on kohdistunut arvostelua. En halua tällä hetkellä puuttua arvostelun paikkansa pitävyyteen. Yksi asia on kuitenkin päivänselvä. Jos on annettu asetuksia, niitä tulee noudattaa, ja jos käytetään rahaa, sen tulee tapahtua sääntöjen mukaan. Tässä parlamentissa on vuosien ajan epäilty näiden rahoitussääntöjen noudattamista. Siksi parlamentti hyväksyi 17. maaliskuuta 1995 päätöslauselman, jossa esitettiin, että siitä hetkestä lähtien pitäisi suorittaa joka vuosi erillinen EMOTR: n maatalousmenoja koskeva tilinpäätös. Tilintarkastajat ovat myös ilmoittaneet, että joka vuosi tullaan julkaisemaan erityinen raportti näistä menoista.
Viime vuoden huhtikuussa parlamentti käsitteli tätä asiaa ensimmäistä kertaa, ja silloiset johtopäätökset ovat vieläkin mielenkiintoisia. Ensinnäkin viime vuoden päätöslauselmassa todettiin, että ne henkilöstöyksiköt, joiden piti suorittaa tarkastuksia, olivat täysin alimiehitettyjä. Päätöslauselmassa esitettiin 15 uuden virkailijan nimittämistä. Vuotta myöhemmin voimme todeta, että vain kolme on nimitetty. Toinen viimevuotisen päätöslauselman tärkeä kohta on se, että mikäli vaaditaan rahallisia korvauksia, niitä saa vaatia vain teknisten seikkojen pohjalta, eivätkä poliittiset päätökset saa näytellä minkäänlaista osaa. Tilintarkastajien lausunnon pohjalta voimme vuotta myöhemmin todeta, että komissio ei ole pitäytynyt tähän.
Mikäli katsomme vuoden 1992 menoja, voimme sanoa, että noin 30 miljardin ecun kokonaismenoista 800 miljoonaa piti vaatia takaisin. Lisäksi, toisena kohtana, komissio oli antanut joillekin maille tiettyjä etuja, jotka tilintarkastajien mukaan eivät olleet oikeutettuja. Ensimmäisenä kohtana haluankin sitten mainita Irlannin naudanlihavaraston. Asia on sujunut ihmeteltävästi. VI pääosaston tarkastajat huomaavat, että jotain on mennyt vikaan ja määräävät 5 prosentin maksettavan korvauksen. Sen jälkeen komission taloudellinen tarkastaja sanoo: se on liian vähän, on tehty vakavia virheitä, muutetaan se 10 prosentiksi. VI pääosasto tutustuu asiaan ja sanoo: korvausten täytyy tosiaan olla 10 prosenttia; Irlanti protestoi, mutta komissio - tekninen yksikkö - pysyy kannassaan, mutta mitä tekee komissio poliittisena elimenä? Se sivuuttaa teknisen yksikön neuvon ja päättää 5 prosentista. Yhteisön talousarviolle koituva tappio: noin 30 miljoonaa ecua. Kreikan puuvillan tuottotukea koskevan asian suhteen voidaan tehdä vastaavanlaisia huomioita. Talousarviolle koituva tappio puuvilla mukaanlukien: noin 30 miljoonaa ecua. Kaikkien näiden tapausten kohdalla komissio vastasi tilintarkastajien kritiikkiin, että jäsenvaltioiden ei voitu todistaa olleen väärässä.
Emme ole samaa mieltä arvoisa puhemies. Mitä opimme tästä? Ensinnäkin: henkilöstöpulaa ei voida käyttää syynä riittämättömään valvontaan. Henkilökuntaan sijoittamalla saadaan rahat moninkertaisesti takaisin. Toiseksi: jälkikäteen vaadittava 930 miljoonan ecun korvaus, joka tilintarkastajien mukaan luultavasti on vielä korkeampi, on joka tapauksessa liian korkea, se on yli 5 prosenttia maatalouden talousarviosta ja se on saatava valvontaan joko paremman tarkkailun tai paremman lainsäädännön avulla. Kolmanneksi: ei ole hyväksyttävää, että komissio hyvittää ohjeiden noudattamisen vähentämällä tietyn vuoden rahallisia korvauksia, vaikka parannuksia ei kyseisenä talousarviovuonna havaittukaan.
Sitä paitsi olemme sitä mieltä, että meidän on kysyttävä, onko 10 prosentin maksimaalinen vaadittava korvaus tarpeeksi suuri. Me vaadimme ylimääräistä 25 prosentin korvausta. Viime vuonna parlamentti uskoi komissiota. Tänä vuonna emme tee niin. Emme hyväksy vuoden 1992 maatalousmenoja ennen kuin esittämäni ehdot on täytetty. Meidän on huolehdittava siitä, että maatalousmenot ovat tulevaisuudessa kunnossa ja että jäsenvaltioilla, ei yleisöllä, eikä itse jäsenvaltioilla, ole sellaista käsitystä, että komissio tulee toteuttamaan tätä väärällä tavalla tulevaisuudessa.

Wynn
Arvoisa puhemies, jos keskustelisimme vuoden 1995 tilinpäätöksestä, voisimme todeta Tanskanmaassa olevan jotain mätää ja saattaisimme tällöin viitata fetajuustoon. Me emme kuitenkaan käsittele vuoden 1995 vaan vuoden 1992 tilinpäätöstä, ja tilien tarkastamis- ja hyväksymismenettelyn osalta voimme todeta Irlannissa ja monissa muissa jäsenvaltioissa olevan jotakin mätää.
Mulder on nähnyt paljon vaivaa tämän väliaikamietinnön eteen ja talousarvion valvontavaliokunta on ottanut asian vakavasti. Maatalouden rahoituksessa on huolestuttavia piirteitä, ja vastuuvapauden myöntämiseen tuntuu aina liittyvän ongelmia. Tilintarkastustuomioistuimen kertomus tuo esiin ongelman ytimen. Tarkasteltaessa Mulderin mainitsemaa kahta tapausta, Irlannin naudanlihan tuotannon ja Kreikan puuvilla-alan rahoituksen ongelmia, voidaan todeta aihetta huoleen olevan paljon.
Tilanne on minusta kuin hollantilaisessa huutokaupassa, jossa hintaa alennetaan niin kauan kunnes tavaralle löytyy ostaja - en tosin koskaan ole ollut läsnä hollantilaisessa huutokaupassa - mutta minusta tuntuu, että käytämme samaa periaatetta päättäessämme, mitä yhteisön tulee periä takaisin ja mitä ei. Tässä syy esitettyyn 25 prosentin lukuun. " No jaa, joitakin epäselvyyksiä saattaa olla, joitakin pikku petoksia on ehkä tehty, mutta ei meidän tarvitse maksaa kaikkea takaisin" , tuntuu olevan yleinen asenne. Talousarvion valvontavaliokuntaa huolestuttaa se tosiasia, että emme milloinkaan tiedä, millaisia summia komission tulisi periä takaisin ja mitä komission olisi tehtävä väärin perustein maksettujen varojen takaisinperimiseksi.
Mulderin mietinnön perustelujen 8 ja 9 kohdassa on kaksi tärkeätä seikkaa. Hän toteaa: " Tässä tapauksessa (Irlannin naudanlihan tuotannosta keskusteltaessa) ei niin muodoin voi välttyä vaikutelmalta, että komissio on loppujen lopuksi taipunut poliittisen paineen alla eikä ole päätöksessään enää ottanut huomioon sitä kysymystä, miten suuria yhteisön talousarviolle koituneet vahingot ovat olleet. Komissio ei ole ainoastaan hyväksynyt yhteisön talousarvion tappioita, vaan se on myös kyseenalaistanut sen omissa toimipaikoissa tehdyn työn. Tämän lisäksi komission on vielä mahdollisesti vastattava syytökseen siitä, ettei se ole kohdellut jäsenvaltioita tasapuolisesti. Ranskan ja Italian osalta nimittäin kiinteitä korjauksia ei korjattu naudanlihan varastoinnin yhteydessä alaspäin..." Tämä on erittäin huolestuttava tapaus. Kreikalta perimättä jätetyt 100 miljoonaa ecua antavat myös aihetta huoleen.
Perustelujen 20 kohdassa Mulder sanoo: " Kaiken kaikkiaan yhteisön talousarviossa on yli miljardin ecun suuruiset tappiot, jotka ovat syntyneet 90-luvun alussa ja jotka maksetaan vasta nyt ja ainoastaan osittain." Meillä oli suuria toiveita sovittelumenettelyn suhteen. Toivoimme sovittelumenettelyn selvittävän ja helpottavan asioita. Toivoimme, ettemme näkisi jäsenvaltioiden vetoavan tuomioistuimeen, mutta saatuaan itselleen edullisen naudanlihaa koskevan päätöksen, irlantilaiset vetoavat jälleen tuomioistuimeen, tällä kertaa komission vastuuvapauden myöntämistä koskevaa päätöstä vastaan. Optimismille ei näin jää juurikaan sijaa.
Mielestäni Mulderin mietinnön osuvin kohta löytyy aivan perustelujen lopusta, jossa hän toteaa: " On esitettävä toinenkin kysymys: ovatko komission ehdottamat korjaukset mahdollisesti niin vähäisiä, etteivät ne vastaa yhteisön talousarviolle koituvia vahinkoja?" Nimenomaan tähän kysymykseen komission täytyy vastata.
Mitä tulee kahteen vastuuvapauden lykkäämistä koskevaan suositukseen, haluaisin todeta, että toivottavasti komissio ei katso parlamentin vain leikittelevän sen päättäessä joulukuussa eri osastojen henkilökuntien määrästä ja suositellessa maaliskuussa uusia toimielimiä. Kyseessä on kaksi erillistä eri aikaan tehtyä esitystä. Olen varma, että parlamentti ja komissio pääsevät yhteisymmärrykseen siitä, miten tulevaisuudessa on paras edetä.

McCartin
Arvoisa rouva puhemies, haluan ryhmäni puolesta kiittää Mulderia hänen laatimastaan mietinnöstä ja sanoa, että ryhmäni hyväksyy mietinnön ja arvostaa Mulderin tekemää työtä sekä hänen vilpittömyyttään ja rehellisyyttään.
Parlamentin jäseninä meidän ensisijainen velvollisuutemme on varmistaa, ettei petoksia tapahdu eikä rahaa tuhlata. Meidän on myönnettävä, että jäsenvaltioilla on luonnollinen taipumus suhtautua yhteisön rahavarojen käyttöön huolettomammin kuin omien verotulojensa käyttöön - mikä on ymmärrettävää.
Esittelijä mainitsee 800 miljoonan ecun summan. Luku saattaa tavallisen kansalaisen korvissa kuulostaa kauhistuttavan suurelta. Toisaalta se on vain 2, 5 % maatalouteen käytettävistä varoista. Täten ajateltuna luku näkyy aivan eri valossa. Meidän on myös ymmärrettävä, että tämä raha ei ole kadonnut vaan se on saattanut kadota. Kyse on tästä olennaisesta erosta. Tiedämme, että osa varoista on kadonnut; osasta emme tiedä ja, jos tietäisimme, se voitaisiin saada takaisin.
Suhtaudun myös itse epäilevästi esitettyyn 25 %: n lukuun. Jos jäsenvaltiot syyllistyvät huolettomuuteen tai laiminlyönteihin, joiden takia yhteisön talousarviolle koituu tappioita, käytämme 2, 5 tai 10 prosentin sakkomaksuja. Mikäli rahoituksesta katoaa 25 %, eikö se osoita, että komissiossa - ja kansallisissa hallituksissa - on jokin perusteellisesti vialla. Jos tappiot ja tuhlaus ovat tätä luokkaa, järjestelmä on hylättävä kokonaan. En suostu uskomaan komission olevan niin sokea, että se ottaa rutiininomaisesti huomioon tilanteet, joissa näin voi käydä.
Tunnen jonkin verran myötätuntoa Jan Mulderin esittämää näkökantaa kohtaan, joka koskee komission päätöstä Irlannin tapauksessa. Haluaisin huomauttaa - myös Terry Wynnin mielenylennykseksi - että Irlannin tapauksessa ei ollut havaittavissa menetyksiä. Hallinnossa oli puutteita, jotka saattoivat johtaa menetyksiin. Mikäli rahaa olisi menetetty ja ihmiset olisivat syyllistyneet väärinkäsityksiin, heidän toimiaan olisi tutkittu ja rahat saatu takaisin. Mutta näin ei tapahtunut: ilmeni huolettomuutta, mikä on saattanut johtaa yhteisön talousarvion tappioihin. Komission henkilökunta - Fischlerin henkilökunta - esitti, että vuoden 1991 10 %: n korjauksia pienennettäisiin tai ne vähennettäisiin puoleen, ja mikäli Irlannin asiat saataisiin kuntoon - kuten ne tietysti saatiinkin - korjaukset annettaisiin anteeksi kahden vuoden kuluttua. Toisin sanoen komission päätös ei vaikuttanut yhteisön rahoitukseen millään tavoin. Sen sijaan komission päätös sai suunnattomasti huomiota tiedotusvälineissä ja viestitti parlamentille, että Irlannille oli tehty suuri myönnytys, kun itse asiassa minkäänlaista myönnytystä ei tehty. Myös yleisölle välittyi väärä käsitys, jonka mukaan voi olla syyllinen ja välttyä silti rangaistukselta poliittisen manipulaation avulla. Tosiasiassa kyseessä oli komission pr-toimi, jota pahoittelen, koska se ei hyödyttänyt Irlannin rahoituskysymystä millään tavalla.
Lopuksi haluaisin todeta, että hyväksyn sen, että meidän tulee sitkeästi edistää omia intressejämme, koska yhteinen maatalouspolitiikka on joutunut huonoon huutoon. Väärinkäytöksiä ei kuitenkaan tapahdu ainoastaan maatalouspolitiikassa. BBC: n uutislähetyksessä kerrottiin erään brittiministerin todenneen, että mikäli sosiaalihuollossa tehtävät petokset saataisiin loppumaan, valtio säästäisi vuosittain 6 miljardia puntaa. Väärinkäytöksiä tapahtuu aina julkisessa hallinnossa niin paikallisella kuin kansallisellakin tasolla, ei ainoastaan täällä - mutta se ei riitä syyksi olla puuttumatta tiukasti asiaan.

Santini
Arvoisa puhemies, olemme nyt yhdessä niistä tilanteista, joissa tavallinen Euroopan kansalainen sanoisi, ettei ole ymmärtänyt yhtään mitään siitä, mistä olemme keskustelleet, tai vielä pahempaa, sanoisi ymmärtäneensä väärin, että hänellä on hyvin sekava käsitys yhteisön sääntelytapojen hallinnosta.
Sotkuinen hallinto, sotkuinen byrokratia kääntyvät aina - kuten olemme kuulleet - yhteisön tappioksi liikaa maksettujen petollisten järjestelmien ennakkojen tai muiden kirjanpidollisten siirtojen osalta.
Tällä hetkellä käsittelemme naudanlihaa Irlannissa, tukia Kreikan puuvillatuotannolle, mutta voisin antaa myös muita esimerkkejä. Maatalouden kulujen kohdalla on todellakin aihetta yksinkertaistamiseen. Te, arvoisa komission edustaja, olette maatalousvaliokunnassa useaan otteeseen puhunut vaatimuksesta yhteisen maatalouspolitiikan päivittämisestä ja yksinkertaistamisesta ja uskon tämän pätevän myös hallintojärjestelmän osalta. Mutta on ennen kaikkea löydettävä sopiva hetki kaikkien jäsenvaltioiden mukaanottamiseksi. Tämä on tarpeen jälkikäteen tehtävien korjausten välttämiseksi, hieman kuten tämänkin mietinnön osalta, virheitä tulkkauksessa, vääristymiä tai mielivaltaisuuksia. Jokin aika sitten esittelijämme, arvoisa edustaja Müller, jota onnittelen hänen yksityiskohtaisesta työstään, sanoi meille, että olemme pahimmat komission moittijat ja syyllisiä jäsenvaltioiden poliittisten paineiden hylkäämiseen ja sisäisten palveluiden hieman kaoottiseen hoitamiseen.
Uskon, ettei taseiden valvominen ole ainoastaan komission ongelma, vaan kattaa poikittaisesti myös muita toimivaltoja. Komission tehtävä on tilejä valvomalla osoittaa menetelmät saada takaisin oikealla tavalla se, mitä jäsenvaltiot ovat vääryydellä, mutta toivottavasti eivät kuitenkaan vapaaehtoisesti vieneet.
Täytyy vielä muistuttaa, että 80 prosenttia yhteisön määrärahoista on uskottu tahdikkaasti jäsenvaltioiden haltuun alajaostojen osalta. Tästä ei siis kannata alkaa käydä uskonsotaa valtioiden ja valtioiden, komission ja neuvoston välillä, joissa myös on vähimmäismäärä joustavuutta. On ehdottomasti vältettävä liian tiukkoja byrokraattisia ryhmittymiä. Minun näkemykseni mukaan tarvitaan jatkuvia tarkastuksia ja vakuutuksia, jotta voidaan olla varmoja siitä, että nämä tulkinnat menevät oikeaan suuntaan eivätkä lankea kaikki komission maksettaviksi.
Olen hämmästynyt siitä, että ikäviä esimerkkejä on saatu Kreikasta ja Irlannista, ei kertaakaan Italiasta. Uskon, että tämä Euroopan unionin byrokraattis-hallinnollinen sisäinen virhetoiminta heijastuu hallinnolliseen kaaokseen ja myös ulkoasiainhallintoon, suhteessa Euroopan kansalaisiin.
Kun nyt puhumme tässä, arvoisa komission edustaja, samaan aikaan jälleen kerran Italiassa maanviljelijät ja karjankasvattajat ovat poliisin kanssa vastakkain, he painostavat järjestyksenpitojoukkoja, osoittavat mieltään suurten monikansallisten yritysten tuotantolaitosten edessä yrittäessään rajoittaa kuuluisten kiintiöiden ja ylijäämien aiheuttamia vahinkoja, joiden kohdalla he ovat pikemminkin uhreja kuin syyllisiä. Myös tämä on yksi seuraus huonosta hallinnollisesta tiedotuksesta ja huonosta sisäisestä asioiden hoidosta.

van der Waal
Arvoisa puhemies, etukäteen maatalouden takuurahastosta annettujen korvausten pakollinen takaisinmaksu aiheuttaa säännöllisesti keskustelua komission ja jäsenvaltioiden välillä. Sinänsä siinä ei ole mitään vikaa. Mutta tässä ei saa olla vain kysymys siitä, onko komissio arvioinut oikein etukäteen maksetut summat. Mulderin mietintö osoittaa, että komissio on valitettavasti antanut toisenlaisten kriteereiden johdatella itseään.
Irlannin valtion esittämä vakuutus tarkastusjärjestelmän parantamisesta oli riittävä syy komissiolle alentaa irlantilaisen naudanlihan varastoinnista vuonna 1991 vaadittavaa korvausta 10 prosentista viiteen. Tässä yhteydessä ei kuunneltu tarkastajan neuvoa, jonka mukaan todetut virheet eivät antaneet mitään syytä sakon alentamiseen. Tällaista menettelyä ei voida hyväksyä. Komission ei tarvitse palkita jäsenvaltioita lupauksista. Yhteisön määräysten noudattamisen pitää olla itsestään selvää.
Mulderin mietinnöstä käy lisäksi ilmi, ettei komissio ole johdonmukainen sanktioiden määräämisessä. Ranskassa ja Italiassa on todettu vuonna 1991 tapahtuneen samanlaisia virheitä kuin Irlannissa. Nämä jäsenvaltiot eivät protestoineet ja niiden piti maksaa lyhentämätön 10 prosentin sakko.
Ottaen huomioon sen väärän tavan, jota komissio on noudattanut hyväksyessään laskuja, tuen esittelijän vaatimusta tilinpäätöksen lykkäämisestä. Ensin on vahvistettava, että ainoastaan yhteisön kärsimä vahinko on määräävä tekijä sakkojen suuruudesta päätettäessä. Tähän liittyen on erittäin kiireellistä saada sakkoja koskevat kriteerit selviksi.
Arvoisa puhemies, taloudellisten sakkojen kokonaissumma - vuodelta 1992 800 miljoonaa ecua - viittaa siihen, että yhteisön määräysten noudattamisessa on vielä paljon parantamisen varaa. Se ei ole vain taloudellinen ongelma, mutta myös erittäin vahingollista unionin ja sen maatalouden arvostuksen kannalta. Siksi olen esittelijän kanssa samaa mieltä siitä, että laskujen tarkastuksia suorittavaa henkilökuntaa pitää lisätä, jotta sakkojärjestelmän luotettavuus lisääntyisi. Tämä ei poista sitä, että asianmukainen taloushallinto on ensisijaisesti jäsenvaltioiden vastuulla, eikä se ole mahdollista ilman kansallisten valvontaelinten myötävaikutusta.

Fischler
Arvoisa puhemies, hyvät naiset ja herrat, edustaja Mulder esitti tänään erittäin tasapainoisen mietinnön, jossa hän käsitteli jokaista ongelmaa jossain määrin sen pohjalta, mitä komissiolla on vastassaan, kun se päättää jäsenvaltioiden esittämistä tilinpäätöksistä. Komission täytyy periä jäsenvaltioilta sellaiset tuet takaisin, joita ei ole käytetty yksiselitteisesti yhteisöoikeuden mukaisesti. Hyvät naiset ja herrat, näin mustavalkoisia tilanteita on valitettavasti vain harvoin.
Useimmissa tapauksissa komission täytyy arvioida riskin suuruus, joka ohjaus- ja tukirahastolle syntyy, kun määräyksiä ei noudateta riittävän tiukasti, etenkin määräyksiä jäsenvaltioiden harjoittamasta tehokkaasta tukien valvonnasta. Sen mukaan komissio hylkää osan tuista; ne, jotka ovat riskialttiita. Kulloinkin hylättävän maksuerän suuruus punnitaan huolellisesti annettujen suuntaviivojen perusteella ja otettaen täysin huomioon jäsenvaltioiden esittämät perustelut sekä kuullen puolueetonta, korkea-arvoisista henkilöistä koostuvaa elintä. Se tosiasia, että komissio tulee perimään maksueriä takaisin, on jäsenvaltioille tärkeä yllyke valvoa yhteisön varoja määräysten mukaisesti. Siksi ne parantavat monissa tapauksissa sääntelyään heti, kun komission tilintarkastaja huomauttaa puutteista. Kun näin tapahtuu, komissio on epäselvissä tilanteissa aina päättänyt korjausta määrätessään jäsenvaltion hyväksi. Yksi komission tärkeimmistä tavoitteista on motivoida jäsenvaltioita parantamaan niiden valvontajärjestelmiä jatkuvasti, ei rankaista niitä.
Hyvät naiset ja herrat, mitä tulee Irlannin korjauksen muuttamiseen 10 prosentista 5 prosenttiin tai korjauksen supistamiseen, haluaisin sanoa seuraavaa: komission tarkastajat totesivat, että vuosina 1990 ja 1991 Irlannin naudanlihan interventio-ostojen sääntelyssä esiintyi vakavia puutteita ja siksi molemmista vuosista ehdotettiin kymmenen prosentin suuruista kiinteää korjausta. Irlanti oli samaa mieltä sovittelukomitean kanssa siitä, että vuonna 1991 valvontaa parannettiin ja että menetysten riski oli siksi pienempi. Tarkastajat eivät olleet kuitenkaan silloin vakuuttuneita näiden parannusten tehokkuudesta, koska interventio-ostot oli lopetettu vuodesta 1993 alkaen aina tilinpäätöksiä koskeviin päätöksiin saakka. Niitä ei ollut. Siksi varainhoidon valvoja ei katsonut voivansa puoltaa korjauksen supistamista. Komissio päätti oikeudenmukaisuuden nimissä jäsenvaltion hyväksi, kuten aina epäselvissä tilanteissa, niin kuin jo mainitsin. Voin kuitenkin sanoa, että sen jälkeen interventio-ostoja on taas koko ajan ollut, ja loka-marraskuussa 1996 tehtiin tarkastuksia, joihin komissio oli erittäin tyytyväinen.
Toiseen kysymykseen eli Kreikan puuvillatilanteeseen: tämä täysin epätavallinen 25 prosentin korjaus aiheuttaa suurimman mahdollisen tappion yhteisön taloudelle. Kreikan viranomaiset ovat sääntelymenetelmiä parantaessaan tehneet pistotarkastuksia puuvillan jalostusyrityksiin, joista on ilmennyt, että todelliset menetykset eivät nouse yli 10 prosenttiin. Näissä olosuhteissa emme voineet jättää 25 prosentin korjausta voimaan.
Aikaisemmin esitettyjen puheenvuorojen puitteissa, joiden mukaan korjausten kokonaissumma on yli 800 miljoonaa ecua, ja joiden mukaan tästä voidaan päätellä joka tapauksessa, että EMOTR-varoja on hoidettu huonosti, täytyy kuitenkin huomauttaa siitä, kuinka suuri tämän maksuerän prosenttiosuus on verrattuna yhteisiin varoihin, ja että yli puolet kokonaissummasta, 415 miljoonaa ecua, koostui vain yhdestä yksittäisestä tapauksesta eli siitä, etteivät Italia ja Espanja nostaneet maidon yhteisvastuumaksuja. Jos tätä maksuerää tarkastellaan erikseen, on jäljelle jäävien korjausten kokonaissumma 1, 3 prosenttia tukirahastosta myönnetyistä tuista. Mielestäni siitä ei voi päätellä, että EMOTR-varoja hoidetaan huonosti.
Komissio on myös valmis tarkistamaan suuntaviivojaan korjausten määräämisestä parlamentin vaatimalla tavalla korostaakseen ja tarkentaakseen jo nyt noudattamiaan periaatteita entistä voimakkaammin. Tämä tarkistus suoritetaan kesäkuun loppuun mennessä, ja kesäkuun loppuun mennessä tiedotamme myös parlamenttia sen tuloksista. 25 prosentin suuruisia korjauksia voidaan määrätä kuitenkin vain erittäin huolellisen harkinnan jälkeen, koska komission oikeudellinen perusta antaa vain harvoin mahdollisuuden määrätä mahdollisia yhteisön taloudelle koituvia todellisia menetyksiä suuremman korjauksen. Sitä paitsi korjauksia ei voida kaikissa tapauksissa määrätä automaattisesti silloin, kun komissio vaatii parempaa valvontaa, vaan ainoastaan silloin, kun jotain yhteisön lakisääteistä määräystä ei noudateta. Komissio pitää kuitenkin toivottavana, että tilintarkastajien määrää lisätään, ja se aikoo yrittää saada aikaan parlamentin suosittelemat paikat. Pyydän kuitenkin miettimään sitä, että näin erityisen alan työhön voidaan harvoin rekrytoida talon sisäisesti ja että uusien paikkojen määrä on rajattu tiukasti. Tältä pohjalta toivon teidän tukeanne tämän tavoitteen saavuttamiseksi.
Haluaisin tässä yhteydessä kiittää erityisesti edustaja Wynniä hänen puheenvuorostaan sekä vielä kerran edustaja Mulderia ja parlamenttia yhdessä rakentavasta mietinnöstä.

Puhemies
Keskustelu on päättynyt.
Siirrymme äänestykseen.

Fabre-Aubrespy
Arvoisa puhemies, ryhmämme äänestää herra Mulderin mietinnön puolesta.
Olemme itse asiassa samaa mieltä hänen kanssaan hänen johtopäätöksistään, mitä tulee komissiolle myönnettävän vastuuvapauden lykkäämiseen tilien tarkastamisen ja hyväksymisen osalta varainhoitovuonna 1992 sekä vastuuvapauden myöntämisen kytkemiseen tiettyjen ehtojen täyttymiseen.
Olemme samaa mieltä herra Mulderin kanssa myös hänen mietinnössään esittämästä analyysistä erityisesti, mitä tulee kahteen komission päätökseen, joihin kyseinen lykkäys perustuu. Olemme myös samaa mieltä hänen kanssaan hänen asiasta tekemistään johtopäätöksistä. Minkäänlaista tarkistusta ei saa vaatia, vaikka tämä olisikin vaikea hyväksyä, kun otetaan huomioon yhteisön talousarviolle aiheutuneet lähes miljardin ecun tappiot.
Komission on muutettava tilien tarkastamis- ja hyväksymismenettelyään siten, etteivät lupaukset valvonnan tehostamisesta enää voi johtaa taannehtivaan korjausten alentamiseen. Olemme samaa mieltä myös 25 prosentin kertakaikkisesta korvauspyynnöstä.
Äänestyksen johdosta haluaisin korostaa eroa komission vastuuvapauteen vuonna 1992 ja parlamentin talousarviota koskevaan vastuuvapauteen vuonna 1993. Toivon, että tämän vastuuvapauden lykkääminen, josta äänestämme, ei johda vastakkaiseen päätökseen, että päätöstä todella seuraavat toimet ja että vastuuvapaus myönnetään vasta, kun parlamentin pyynnöt on täytetty. Joka tapauksessa Riippumattomat kansakuntien Euroopan puolesta -ryhmä kiinnittää huomiota juuri tähän, jotta, niin kuin se on aina vaatinut, suuret summat yhteisön talousarviosta myönnetään lakeja noudattaen ja jotta eurooppalaiset parlamentin jäsenet voisivat todella valvoa tätä niin, että Euroopan eri kansakuntien kansalaisten edut suojattaisiin.
(Parlamentti hyväksyi päätöslauselman.)

Itsenäisten ammatinharjoittajien avustavat aviopuolisot
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana Lullingin naisten oikeuksien valiokunnan puolesta laatima mietintö (A40005/97) itsenäisten ammatinharjoittajien avustavien aviopuolisoiden tilanteesta.

Lulling
Arvoisa puhemies, esityslistan laativat henkilöt noudattavat liian usein aivan erityistä arvojärjestystä syistä, joita emme ymmärrä.
Näin ollen mietintö, joka minulla on kunnia esittää naisten oikeuksien valiokunnan puolesta, mietintö, joka kiinnostaa vähintään kymmentä, ehkä jopa kahtakymmentä miljoonaa avustavana aviopuolisona toimivaa naista Euroopan unionissa, on siirretty tähän harvalukuiseen perjantaiaamun istuntoon. On totta, että olemme joutuneet kilpailemaan hullujen lehmien kanssa, joiden lukumäärää ei myöskään tiedetä Euroopan unionissa. On myös yhtä totta, että miljoonien, aviomiehensä yrityksessä avustavana aviopuolisona työskentelevien naisten surullinen kohtalo ei liikuta kollegojamme yhtä paljon kuin hullut lehmät, kollegamme ovat tällä viikolla esittäneet ehdotuksen epäluottamuslauseeksi komissiota vastaan. Tässä on kyse naisista, joilla ei ole asemaa, joilla ei ole omaa sosiaaliturvaa, jotka jäävät varattomiksi avioerossa ja joilla ei ole oikeutta perheen omaisuuteen, vaikka he ovat sitä omalla työllään kartuttaneet.
Elämme vuotta 1997. Komissio esitti syyskuussa 1994 kertomuksen miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaatteen soveltamista itsenäisiin ammatinharjoittajiin, avustavat aviopuolisot mukaan lukien koskevan vuonna 1986 annetun neuvoston direktiivin pettymystä tuottavasta täytäntöönpanosta. Kyseinen direktiivi ei herättänyt kiinnostustamme, sillä sen sisältö voidaan luokitella laimeaksi komission alkuperäiseen ehdotukseen verrattuna. Kyseinen direktiivi ansaitsee kuitenkin tulla huomatuksi, enkä halua kieltää sitä, että tietyissä jäsenvaltioissa asiaa on edistetty. Useimmissa jäsenvaltiossa itsenäisten ammatinharjoittajien avustavat aviopuolisot ovat kuitenkin edelleen näkymättömiä työntekijöitä, joita ei oteta lukuun, vielä yli kymmenen vuotta kyseisen direktiivin antamisen jälkeenkin. Koska komission kolme vuotta myöhässä laatimaa kertomusta direktiivin soveltamisesta ei ole annettu parlamentin käsiteltäväksi, naisten oikeuksien valiokunnan on täytynyt laatia valiokunta-aloitteinen mietintö näistä näkymättömistä ja syrjityistä työntekijöistä, joita ovat nämä miljoonissa perheyrityksissä, erityisesti maataloudessa, pk-yrityksissä, käsiteollisuudessa ja kaupan alalla työskentelevät sekä vapaan ammatin harjoittajien avustavat aviopuolisot.
Mielestäni on turha surkutella mennyttä ja sitä ilmiselvää seikkaa, että vuoden 1986 direktiivillä ei valitettavasti olla päästy tavoitteeseen, vaan on katsottava tulevaisuuteen. Toisin sanoen on tehtävä konkreettisia ehdotuksia vuoden 1986 laimean direktiivin vahvistamiseksi, ehdotuksia, joilla voidaan korjata tätä epävarmaa tilannetta, josta avustavat aviopuolisot kärsivät erityisesti avioeron yhteydessä tai silloin, kun aviopuoliso kuolee.
Tiedämme kyllä - toissijaisuus velvoittaa - että direktiivin muuttaminen, johon pyrimme, voi ainoastaan korjata kehystä, jonka perusteella jäsenvaltioiden on toimittava sellaisten tavoitteiden täyttämiseksi, jotka haluaisin tiivistää seuraavasti: haluamme, että avustavien aviopuolisoiden oikeudellinen asema määritellään niin, että he voivat valita asemansa palkallisena aviopuolisona, samassa toiminnassa mukana olevana aviopuolisona tai yhteistyötä tekevänä aviopuolisona; haluamme, että avustavien aviopuolisoiden liittyminen johonkin sosiaaliturvajärjestelmään on pakollista ja että he olisivat vakuutettuja sairauden, työkyvyttömyyden ja onnettomuuksien varalta ja että heillä olisi oikeus vanhuuseläkkeeseen; suosittelemme voimakkaasti verotusjärjestelmien muuttamista eli toisin sanoen sitä, että aviopuolisolle tosiasiallisesti myönnetty korvaus voitaisiin sisällyttää yrityksen toimintakustannuksiin tietenkin sillä ehdolla, että kyseessä on tavallinen korvaus asianmukaisesti suoritetuista palveluista ja että kaikki lain edellyttämät vähennykset ja maksuosuudet on suoritettu.
Mielestämme on myös ryhdyttävä toimiin sen varmistamiseksi, että useita vuosia perheyrityksessä työskennelleet avustavat aviopuolisot eivät enää olisi epäsuotuisassa asemassa silloin, kun on kyse perinnöstä tai yrityksen jatkamisesta. Viimeisenä kohtana haluamme, että avustavilla aviopuolisoilla on riittävät mahdollisuudet edustukseen asiaankuuluvien alojen ammattijärjestöissä tai ammattikamareissa.
Omassa maassani on jo vuodesta 1988 säädetty avustavien aviopuolisoiden pakollisesta liittymisestä sosiaaliturvajärjestelmään esimerkiksi työkyvyttömyyden ja vanhuuden osalta, mutta tästä voi saada vapautuksen. Käytännössä juuri tämän liian helposti saatavissa olevan vapautuksen vuoksi 2 000 käsiteollisuusyrityksestä, joiden toimintaan aviopuoliso osallistuu aktiivisesti, ainoastaan 164 yritystä on liittynyt sosiaalijärjestelmään tältä osin. Tilanne on aivan yhtä järkyttävä kaupan ja vapaiden ammattien alalla. Miksi? Onko kyse tiedon puutteesta, pelätäänkö sosiaalimaksujen kustannuksia, vaikka ne olisivat verovähennyskelpoisia, vai onko kyse pelkästään välinpitämättömyydestä tai kiinnostuksen puutteesta?
Lainsäätäjien, joita haluaisimme olla, olisi tiedettävä, että usein on toimittava kansalaisten hyväksi heistä huolimatta erityisesti, jos he pyrkivät perääntymään kustannusten vuoksi.
Tämän vuoksi olemme myös ehdottaneet avustavien aviopuolisoiden pakollista rekisteröintiä, jotta he eivät olisi enää näkymättömiä työntekijöitä. Minulle on kerrottu, että tietty lehdistö ottaa tämän vaatimuksen hampaisiinsa Yhdistyneessä kuningaskunnassa kampanjoidakseen jälleen Eurooppaa vastaan. Toivoisin, että näin käy, koska silloin ainakin julkista mielipidettä olisi varoitettu, ja se tietäisi, että parlamentti huolehtii näkymättömistä työntekijöistä.
Tiedän, että komissio järjestää parhaillaan pyöreän pöydän keskusteluja asianomaisten järjestöjen kanssa keskustellakseen avustavien aviopuolisoiden tarpeista. Olin mukana ensimmäisessä tällaisessa keskustelussa. Jos keskustelut jatkuvat ja jos komissio tekee niiden ja meidän mietintömme perusteella päätelmiä, voin luvata omasta puolestani olla antamatta epäluottamuslausetta. Jos taas näin ei käy, en tarvitse sen parempaa syytä - missään tapauksessa en tarvitse parempaa syytä kuin sen, josta olemme puhuneet tällä viikolla - arvostellakseni komissiota, joka ei välitä unionin kymmenien miljoonien kansalaisten kohtalosta.

Gröner
Arvoisa puhemies, arvoisat parlamentin jäsenet, haluaisin kiittää esittelijää, joka on nähnyt vaivaa esittääkseen tasapainoisen mietinnön, joka on saanut suuren kannatuksen naisten oikeuksien valiokunnassa. Kuten sanottu, suurin osa itsenäisten ammatinharjoittajien avustavista aviopuolisoista on naisia, jotka työskentelevät miestensä kanssa maatalous-, pienteollisuus- tai kaupan alalla sekä vapaissa ammateissa. Suurin osa naisista on mukana työssä, vaikka heidän oikeudellista asemaansa ei ole virallisesti tunnustettu ja vaikka monet ovat - erityisesti maatalousalan yrityksissä - aivan yhtä tärkeässä asemassa kuin heidän aviomiehensä.
On kuitenkin hyvin vaikea arvioida aviopuolisoitaan avustavien naisten ja miesten määrää, ja tätä vaikeuttaa lisäksi tosiasia, että siitä ei ole annettu tarkkoja ohjeita. Jotkut työskentelevät täysiaikaisesti. He näkyvät normaalisti rekisteröityinä työntekijöinä ja heillä on aivan sama sosiaaliturva kuin muillakin työntekijöillä. Toiset eivät ole millään tavoin rekisteröityjä, ja avioeron tai muun syyn seurauksena tapahtuvan eron sattuessa heillä on huomattavia vaikeuksia, ja varsinkin naiset, joilla ei ole minkäänlaista sosiaaliturvaa, huomaavat usein olevansa tyhjin käsin. Jotkut taas ovat osakkaina yrityksissä - mahdollisuuksia on siis vaikka kuinka paljon.
Tässä vuoden 1986 direktiivin pitäisi auttaa. Se esittää asian kuitenkin epätarkasti ja sen epätarkka muotoilu vaikeuttaa yhtenäisen aseman määrittämistä. Lisäksi jäsenvaltiot epäröivät muutoksen kohdalla. Jäsenvaltiot kieltäytyvät luovuttamasta vastuuta unionille. Tästä seuraa esteitä. Meillä on suuri vaikeus siinä, ettei edes sosiaalinen pöytäkirja ole osa sopimusta. Siksi on erityisen tärkeää kiinnittää huomiota siihen, että tasa-arvoisen kohtelun periaatteet sisällytetään sopimukseen Euroopan unionista, ja että tasa-arvoinen kohtelu on myös erittäin tärkeä pilari naisten asemalle ja kansalaisoikeuksille.
Jäsenvaltiot eivät ole kuitenkaan kovin innokkaita tekemään mitään tämän hyväksi. Meidän täytyy siis painostaa Euroopan parlamentin taholta, jotta naiset saisivat paremman aseman. Mistä voisimme aloittaa? Luulen, että mietintö antaa viitteitä siitä, että naisten pakollinen rekisteröinti ei saa jäädä roikkumaan. Jotta tässä asiassa voitaisiin edistyä, meidän pitää sen sijaan painostaa, jotta kaikki naiset rekisteröitäisiin, ja että he voisivat kuulua lakisääteiseen eläke- ja sairasvakuutusjärjestelmään.
Haluaisin lisätä tähän, ettemme voi 2000-luvulle siirryttäessä enää perustaa naisten turvaa 1800-luvun tapaan avioliitolle, kun eroluvut liikkuvat yli 30 prosentissa. Naisten ei tarvitse enää olla perheyritysten työmuurahaisia, jotka työskentelevät valittamatta uupumukseen saakka ja jotka menettävät ammatin ja kotitöiden kaksinkertaisen työmäärän takia asemansa ja oikeusturvansa.
Tästä syystä tarvitsemme erillisen sairaus- ja eläkevakuutuksen, tarvitsemme erillisen ammatillisen edustajan näille naisille, ja tarjolla täytyy olla jatkokoulutusmahdollisuuksia, ja luulen, että tästä tulee ennen kansainvälistä naistenpäivää 8.3. vaatimus, josta Euroopan parlamentin täytyy kantaa täysi vastuu. Pyydän kannatusta mietinnölle.

Flemming
Arvoisa puhemies, hyvät naiset ja herrat, keskustelu avustavista aviovaimoista alkoi Itävallassa noin 30 vuotta sitten. Nykyään oikeudellinen tilanne on seuraavanlainen: avustava aviopuoliso voi olla aivan normaalissa työsuhteessa. Hän kuuluu tällöin sairaus-, tapaturma- ja eläkevakuutuksen piiriin. Jos työ on vain perheen sisäistä apua, ei työsuhdetta voi syntyä, mutta avustava aviopuoliso voidaan liittää tämän aviopuolison sairausvakuutukseen. Avioeron sattuessa yhteisten käyttöomaisuuden ja omaisuuden jaossa sovelletaan avioliittolain 81 pykälää. Aviovaimon on todellakin vain täytynyt tehdä osansa; avioliittolain 83 pykälän 2 kohdan mukaan tämä osa koostuu jo " yhteisen talouden hoidosta, yhteisten lasten hoidosta ja kasvatuksesta sekä kaikesta muusta avioliittoon kuuluvasta." Tämä voi ollakin hyvä neuvo.
Erityisesti naispuolisille maanviljelijöille toteutettiin Itävallassa 1989 erillinen eläkelaki. Maanviljelijän vaimo voi vaatia miehensä toiveidenkin vastaisesti, että 50 prosenttia miehen eläkkeestä maksetaan suoraan hänelle. Vuodesta 1992 saakka on ollut olemassa erillinen naismaanviljelijöiden eläke. 1.7. 1990 alkaen naispuoliset maanviljelijät ovat saaneet myös karenssirahaa puolitoista vuotta lapsen syntymän jälkeen. Naispuolisen maanviljelijän viikottaista lisää maksetaan samanaikaisesti lakisääteisen äitiysrahan kanssa - jota saa Itävallassa neljä viikkoa ennen lapsen syntymää ja neljä viikkoa lapsen syntymän jälkeen - ja se perustuu omaan vakuutukseen.
1.1. 1993 alkaen eläkkeelle siirtyvät naiset ovat saaneet lisän jokaisesta lapsesta, ja lisäksi on olemassa eläkkeeseen perustuva lastenkasvatusaikojen hyvitys omaan eläkkeeseen.
Hyvät naiset ja herrat, mielestäni meidän pitäisi jatkaa keskustelua. Annan mielelläni kaikille teille näitä oikeudellisia mahdollisuuksia koskevat asiakirjat. Emme keskustele täällä mielikuvituksellisista haavekuvitelmista vaan koetusta todellisuudesta ja koetusta oikeudesta yhdessä Euroopan unionin jäsenvaltiossa.

Kestelijn-Sierens
Arvoisa puhemies, hyvä komission jäsen, kollegat, olen täysin samaa mieltä Lullingin kanssa. Se seikka, että tästä mietinnöstä keskustellaan perjantain täysistunnossa Strasbourgissa, sanoo jo paljon tätä asiaa kohtaan tunnetun kiinnostuksen puutteesta. Se kuvastaa muuten hyvin avustavien aviopuolisoiden tähänastista tilannetta.
Itsenäisten ammatinharjoittajien avustavat aviopuolisot on rekisteröity yleensä nimikkeiden " ei ammattia" tai " kotiäiti" tai " kotirouva" alle. Sosiaaliturvalle he ovat usein suuri tuntematon. Todellisuudessa he ovat aviopuolisoilleen korvaamaton apu. Liberaalien ryhmä on siksi ilahtunut tästä mietintöaloitteesta, mutta tulee olemaan vielä tyytyväisempi, kun komissio tuo esityksensä olemassa olevan direktiivin muuttamiseksi. Avustava aviopuoliso ansaitsee enemmän kuin vain puolisonsa ja perheensä tunnustuksen. Avioero, kuolema tai aviopuolison invaliditeetti voivat aiheuttaa odottamattoman käänteen asiassa ja voivat merkitä monien vaikeuksien alkamista.
Sitten mietinnöstä. Mielestäni on ennen kaikkea tärkeää pyrkiä pakolliseen rekisteröintiin ja vakuutukseen. Olemmehan oppineet Ranskan järjestelmästä, ettei vapaaehtoisuus tuota odotettua tulosta. Toiseksi, on välttämätöntä, että asetus, vaikkakin velvoittava, on tarpeeksi joustava, etenkin mitä maksuihin tulee. Mikäli teemme asetuksesta liian vaativan, riskeeraamme alitajuisesti piileskelevien avustavien aviopuolisoiden luokan syntymisen. Tämä ei saa olla tarkoituksemme. Lisäksi tuen esittelijän esityksiä paremman tietoisuuden aikaansaamiseksi ja asianomaisten rohkaisemiseksi ottamaan puolisonsa mukaan verotuksellisia etuja käyttämällä.
Minun on valitettavasti todettava, että Belgian hallitus toimii tässä päinvastoin ja kääntää kellon taaksepäin. Tämän vuoden tammikuun 1. päivästä se ei enää hyväksy sitä, että itsenäiset ammatinharjoittajat laittavat osan tuloistaan avustavien aviopuolisoidensa nimiin, ja näin se poistaa tämän verotuksellisen edun. Avustava aviopuoliso voi olla kirjoilla vain työntekijänä tai liikekumppanina, mutta monien vapaiden ammattien kohdalla tämä on mahdotonta, koska vapaat ammatit eivät kuulu yhtiölainsäädännön piiriin. Joustavuudesta ei ole enää puhettakaan. Mutta toivottavasti uusi eurooppalainen lainsäädäntö saa Belgian hallituksen muuttamaan mieltään, sillä se mitä nyt koemme, muistuttaa Echternachin menettelyä.
Arvoisa puhemies, kollegat, toivon, että voimme pian keskustella täällä avustavia aviopuolisoita koskevasta lakiesityksestä. Olisin mielelläni kuullut komission aikomukset asian suhteen.

Ribeiro
Puhemies, se, mitä on tähän mennessä kutsuttu epätyypilliseksi työksi, on ollut tyypillistymään päin. Työsuhteiden epävakaisuus ja epävarmuus johtuvat työmarkkinoiden joustoista, joita työnantajat eivät riittävästi kyseenalaista. Tämä heijastuu itsenäisten työntekijöiden ilmestymisessä ja heidän lukumääränsä merkittävässä kasvussa.
Monissa tapauksissa itsenäinen työntekijä ei ole muuta kuin työntekijä, joka menetti oikeudellisen suhteensa mutta jolla on oikea ja entiseen verrattuna identtinen työsuhde. Toisissa tapauksissa itsenäinen työ on uusi ja erilainen toimi, joka korvaa sen, mikä oli tyypillinen ammatti.
Tämä kehitys vie mukanaan muita johtaen syrjintään ja tilanteeseen, jossa puolisot ovat itsenäisten työntekijöiden apulaisia. Jos se oikeuttaisi aina kutsumaan feminiinissä, sen pitäisi ansaita erityistä huomiota osakseen.
Onnittelemme tämän mietinnön johdosta, että niin teemme. Jos käsitämme avustavat aviopuolisot seurannaisryhmänä ja hyvin heterogeenisenä ryhmänä työntekijöitä, voimme arvioida, että näiden työntekijöiden lukumäärä ylittää selvästi komission asiakirjassa esitetyt kolme miljoonaa. Tämä siitä huolimatta, että ammatillista asetusta ei ole ja tilastointi on hankalaa. Kun naisia on 3/4 näistä työntekijöistä, voivat he esimerkiksi sellaisessa jäsenmaassa kuin Kreikassa olla yksi neljäsosa työikäisestä naisväestöstä.
Kuten alleviivataan kollega Lullingin mietinnössä, josta häntä onnittelen, direktiivi 86/613 ei ole tyydyttävä, etenkään koska tämän työntekijäryhmän asetusta ei ole määritelty ja sosiaaliturvaoikeus ei ole toimiva. Tämän vuoksi on välttämätöntä muuttaa se jo vuodelle 1997.
Mietinnön ehdotukset ansaitsevat meidän periaatepäätöksemme ja ne ovat hyvä työperusta uudelle direktiiville. Direktiivin päämäärä on vastustaa tilanteita, jotka eivät voi jähmettyä hyväksyttyinä, vanhoina tai uusina tapoina naisen syrjinnälle työmaailmassa. Jos tilanne kärjistyisi, sen vaarana olisi naisen aseman totaalinen heikkeneminen.
Tuemme erityisesti sellaisia aloitteiden toteuttamisia, kuten keskusteluja ja paneeleja, jotka antavat kiinnostuneille mahdollisuuden osallistua tarpeiden, säännöksen ja uuden direktiivin määrittämiseen.

van Dijk
Arvoisa puhemies, olen täysin samaa mieltä Lullingin mietinnön kanssa. Siitä tuli todella erinomainen mietintö, ja se tuo esille naisten oikeuksien valiokunnan ja parlamentin tyytymättömyyden sen direktiivin toiminnasta, jonka pitäisi parantaa avustavan aviopuolison asemaa. Itse asiassa ei ole tapahtunut paljonkaan parannusta ja pitäisi tapahtua vielä paljon, jotta nämä naiset voisivat hyötyä siitä sosiaaliturvasta, johon heillä on oikeus. Asia on sitä silmiinpistävämpi, koska juuri Euroopan yhteisö ja unioni ovat yrittäneet saada naiset tasa-arvoiseen asemaan työmarkkinoilla miesten kanssa ja silti kohtalaisen suuri osa työmarkkinoita on itse asiassa työnnetty syrjään. Meidän on kysyttävä itseltämme, mikä tarkoitus on tämän itse asiassa pimeän työn sallimisella. Haluan muistuttaa siitä, että mietinnön mukaan me haluamme tunnustaa myös toisenlaiset kestävät yhteisasumisen muodot jäsenvaltioissa, joissa yhteisasumissopimukset on hyväksytty.
Lopuksi, arvoisa puhemies, mietinnön hollantilaisessa otsikossa sanotaan "itsenäiset työntekijät" . Sellaisia ei ole. Itsenäiset työntekijät on contradictio in terminus . Sen pitää olla "itsenäisesti työskentelevät" . Voitteko viedä asian eteenpäin?

Féret
Arvoisa puhemies, olen oikein iloinen, että naisten oikeuksien valiokunnan aloitteesta teetettiin kyseinen mietintö avustavien aviopuolisoiden kunnollisen sosiaalisen suojelun puolesta. Olen esittelijän kanssa samaa mieltä, että vuosien viivästyminen on valitettavaa, samoin kuin Euroopan komission menettämä aika, vuodet, jotka olisi voitu hyödyntää niin, että asianomaiset eri osapuolet olisivat voineet paremmin vaihtaa mielipiteitään.
Kukaan meistä ei voi järkisyin kieltää tarvetta säätää lakeja kyseisellä alalla, ja mielestäni ei edes kannata esittää kysymystä, olisiko syytä toteuttaa vapaaehtoinen vai pakollinen järjestely. Suurherttuakunnan kokemuksen perusteella vetoaminen vapaaehtoisten maksuosuuksien suorittamiseen on tehoton. Syy tähän epäonnistumiseen on ilmiselvä. Pienet ja keskisuuret yritykset sekä itsenäiset ammatinharjoittajat ovat kaikissa unionin maissa jo vaikeuksissa kaikenlaisten verojen ja maksujen vuoksi, joista monikansalliset suuryrityksen välttyvät aivan liian helposti.
Sen avustavien aviopuolisoiden sosiaalista suojelua koskevan pakotteen lisäksi, joka meidän on määrättävä jäsenvaltioille, meidän on lisättävä siihen velvoite antaa oikeaa tietoa kyseisistä työntekijöistä ja sitoumus kansallisia viranomaisia varten hoitaa kerättyjä varoja hyvän perheenisän tavoin toisin kuin miten useimpien unionin maiden niin vasemmistolaisten kuin oikeistolaistenkin hallitusten on tapana tehdä.

Torres Marques
Puhemies, haluan tervehtiä parlamentin jäsen Lullingia, jonka mietintöä käsittelemme tänään. Tämä mietintö on erittäin vaikea, koska se kertoo miljoonista näkymättömistä työntekijöistä, niin näkymättömistä, että viralliset tilastot luokittelevat heidät " toimettomiksi" . Toimettomiksi luokiksi sen vuoksi, ettei heitä ole kirjattu työttömiksi eivätkä he ole myöskään etsimässä työtä, koska työtä heiltä ei puutu. Tätä työtä ei kuitenkaan tunnusteta työksi, eikä siitä saa myöskään palkkaa. Tämä tilanne koskee erityisesti itsenäisiä naistyöntekijöitä, jotka avustavat maataloustöissä tai kaikenlaisissa hyvin pienissä perheyrityksissä, joita on joka puolella, ja joissa toimii tutkimusten mukaan miljoonia ihmisiä.
Yhteisölliset ja kansalliset lainsäädännöt törmäävät hyvin erilaiseen todellisuuteen lain olemuksen suhteen. Tämä pätee, vaikka ne koskisivatkin erityisesti itsenäisten ammatinharjoittajien puolisoja, kuten portugalilaisessa lainsäädännössä.
Naisilla on myös vielä velvollisuus auttaa miehiään tai kumppaneitaan ilmaiseksi, mikä on merkittävää työtä. Sitä ei kuitenkaan lasketa bruttokansantuotteeseen. Se on kuin velvoite, johon hänen asemansa puolisona edellyttää. Jos yhdistämme tähän tietämättömyyden lainsäädännöstä ja heidän oikeuksistaan, voimme ymmärtää, miksi puhumme näkymättömistä työntekijöistä; he työskentelevät, mutta eivät saa palkkaa, työskentelevät, mutta heillä ei ole sosiaaliturvaa, vaikka laki sen sallisi.
Tästä syystä olen samaa mieltä esittelijän ehdotusten kanssa, kuten myös niiden muutosten kanssa, jotka pyrkivät poistamaan nämä työtä tekevät ihmiset varjosta: avustavien puolisojen pakollinen kirjaaminen sosiaaliturvajärjestelmään, jäsenvaltioiden pakollisten sopivien lainsäädännöllisten toimenpiteiden laatiminen ja tehokas toteuttaminen, sellaisten pienten perheyritysten tukeminen, jotka toteuttavat nämä velvoitteet. Nämä kaikki ehdotukset ovat sellaisia, mitä pitää tukea. Sen vuoksi on tärkeää, että komissio valmistelee uuden direktiivin tästä teemasta, yhteiskunnallisesta ja taloudellisesta näkökulmasta katsottuna. On olemassa paljon enemmän työntekijöitä, mutta heitä ei vain lasketa bruttokansantuotteessa eikä sosiaaliturvassa.
Ehdotukset, jotka koskevat järjestelmän joustavuutta ja sen soveltamista yritysten puitteisiin, ovat sellaisia, joiden katson olevan terävän tarkastelun tarpeessa. Samoin se ehdotus, jossa pienissä perheyrityksissä sosiaaliturvamaksut voisivat olla verotuksessa vähennettäviä.
Lopulta vetoan itsenäisten ammatinharjoittajien ammattiyhdistyksiin, jotta nämä katsoisivat velvollisuudekseen taistella jäsenten puolisojen sosiaalisen tilanteen hyväksi.
Toistan näin onnitteluni mietinnön laatijalle ja odotan, että valiokunta tekee tästä ehdotuksesta, jonka Euroopan parlamentti varmasti hyväksyy, pian ehdotuksen direktiiviksi.

Thyssen
Arvoisa puhemies, haluan onnitella naisten oikeuksien valiokuntaa ja etenkin esittelijää aloitteesta ottaa avustavien aviopuolisoiden asema esille ja hänen tekimistään esityksistä asetuksen saamiseksi sellaista väestönosaa varten, joka on määrällisesti suuri, mutta tilastollisesti pieni. Toivon saavani kohta kuulla, että komissio saa tästä inspiraation lainsäädäntötyöhönsä.
Arvoisa puhemies, olen seurannut tätä asiaa jo kauan ennen vuoden 1986 direktiivin voimaantuloa ja olen aina ihmetellyt, olisiko avustavia aviopuolisoita koskeva pykälä yhtä tyhjä ja mitäänsanomaton, mikäli tämä ryhmä koostuisi enimmäkseen miehistä. Minulle avustavien aviopuolisoiden tilanne on erinomainen yhä vallitsevan naisten ja miesten välisen epätasa-arvon mittari. Arvoisa puhemies, kotimaassani Belgiassa avustavat aviopuolisot ovat ainoa ryhmä, joka on ammatillisesti aktiivinen kuulumatta minkään pakollisen sosiaaliasetuksen piiriin. Mutta ryhmästä onkin 97 prosenttia naisia.
Tätä tilannetta ei pidä tietenkään nähdä erillisenä siitä, että naisten lukumäärä ammatillisissa järjestöissä ja poliittisessa päätöksenteossa on yhä pieni. Mikäli naiset eivät ole päättämässä asioista, heidän etujaan ei puolusteta kovinkaan hyvin. Kaikissa unionin jäsenvaltioissa pitää saada aikaan asetus, joka perustuu samaan automatismiin kuin itsenäiset ammatinharjoittajat, maanviljelijät ja vapaat ammatit, eli on saatava aikaan asetus, joka tarjoaa sosiaalisen ja laillisen suojan jokaista riskiä vastaan. Mitalin toisella puolella on tietenkin hintalappu, mutta vaikka kukaan ei aseta periaatetta " jokaiselle jotakin" kyseenalaiseksi kunnioitettujen itsenäisten ammatinharjoittajien kohdalla, kaikenlaisia vastaväitteitä alkaa esiintyä, kun kysymyksessä ovat näiden yrittäjien avustavat aviopuolisot.
Arvoisa puhemies, päätän puheenvuoroni ajattelemalla sitä, että se, että meidän täytyy käsitellä tällaista asiaa vielä vuonna 1997, ei ole vain käsittämätöntä, vaan oikeastaan skandaalinomaista.

Papoutsis
Arvoisa puhemies, arvoisat parlamentin jäsenet, haluaisin aluksi kiittää naisten oikeuksien valiokuntaa ja erityisesti esittelijää, rouva Lullingiä, heidän erinomaisesta työstään. Tänään käsiteltävä mietintö on selkeä osoitus Euroopan parlamentin kiinnostuksesta edistää naisten ja miesten välistä tasa-arvoa. Mielestäni itsenäisten ammatinharjoittajien aviopuolisoiden tasa-arvoinen kohtelu on erityisen tärkeää. Kuten on tiedossa, tätä asiaa käsiteltiin ensimmäistä kertaa yhteisön tasolla vuonna 1986, kun neuvoston direktiivi 86/613/EY hyväksyttiin 11. joulukuuta 1986. Kun jäsenvaltioiden tekemiä asiaan liittyviä toimenpiteitä arvioitiin, todettiin, että paljon on vielä tekemättä, kuten mietinnössäkin asia selkeästi ilmaistaan, sekä sosiaalikysymysten suhteen että perheyrityksissä itsensä työllistävien aviopuolisojen aseman ja tehtävän tunnustamisen suhteen. Kuten rouva Gröner korosti, emme saa unohtaa sitä tosiseikkaa, että vajavainen edistyminen tässä asiassa heijastaa osittain perinteistä käsitystä naisten asemasta perheyrityksissä, käsitystä, joka ei näe eroa puolisoiden välisen ja yrityksellisen yhteistoiminnan välillä. On todella tapana pitää itsestään selvänä asiana aviovaimojen työpanosta perheen yritystoiminnassa omien perhevelvollisuuksiensa jatkeena. Edistyksen puute heijastaa myös vaikeuksia sopeuttaa yhteen sosiaaliturvajärjestelmät ja ne kustannukset, jotka koituvat tästä sopeuttamisesta perheyrityksille, joissa kummatkin aviopuolisot yhdessä työskentelevät. Euroopan komissio on perillä noista ongelmista. Olemme rahoittaneet monia tutkimuksia, joista selviää, että perheyritysten toimintaan osallistuvilla naisilla on merkittävä vaje sosiaaliturvassaan. Samalla käy kuitenkin selville, että tavallisesti vapaaehtoisen vakuutusjärjestelmän antamat mahdollisuudet jäävät käyttämättä. Haluan tässä tuoda esille, että perheyritysten työllistämien aviovaimojen asia on otettu mukaan tasavertaisten mahdollisuuksien neljänteen keskiaikavälin toimintaohjelmaan. Euroopan komissio on ottanut tehtäväkseen arvioida seikkaperäisesti tilannetta ja käydä laajapohjaisia neuvotteluja kaikkien asianosaisten kanssa. Tarkoituksemme on selvittää mahdollisuuksia esittää uudistettu ohje, joka vastaa asian todellisiin tarpeisiin. Pyöreän pöydän keskustelut, jotka toivotetaan mietinnössä tervetulleiksi ja joihin aktiivisesti osallistuitte, muodostavat forumin asian tiimoilta. Voidaksemme kuitenkin selvittää paremmin ne esteet, jotka ilmenevät perheyritysten työpanokseen osallistuvien naisten sosiaaliturvakysymyksissä, meidän on saatava enemmän tietoa naisten omista näkemyksistä ja ammattijärjestöjen kannasta. Ilmenevien esteiden moninaisuudesta johtuen eri vaihtoehtoja on syytä ottaa käyttöön. Tähän vaikuttaa sekin, että oman työpanoksensa antavien aviovaimojen sosiaaliturva liittyy perheyrityksissä heidän asemansa tunnustamiseen, kuten rouva Kestelijn-Sierens ja rouva Thyssen selkeästi painottivat. Yhteiskunnassa tapahtuu nykyään merkittäviä muutoksia. Kuten rouva Torres Marques korosti, naiset tahtovat osallistua aktiivisesti työmarkkinoihin kaikilla tasoilla. Mutta kuten herra Ribeiro korosti hyvin selvästi, vastassamme on vaikeuksia ja nimen omaan rahoituksen puutetta. Vastassa on ongelmia, kuten esimerkiksi yritysneuvontapalvelujen puute, sopivan ammattikoulutuksen puute ja niiden sopivuuden arviointikeinojen puute. Maatalouden rakennemuutokset sekä muutokset yhteisessä maatalouspolitiikassa muuttavat täysin maaseudun elämää, ja siksi on, kuten rouva Flemming korosti, ensiarvoisen tärkeää parantaa vallitsevaa naisen asemaa perhekohtaisissa maatalousyrityksissä. Kaikki nämä asiat on selvittävä kyseessä olevan aiheen käsittelyn puitteissa. Arvoisa puhemies, haluaisin vielä kerran kiittää parlamenttia siitä tuesta, jonka se on antanut tälle tasavertaisten mahdollisuuksien aiheelle ja kiittää myös rouva Lullingiä vielä kerran hänen erinomaisesta mietinnöstään. Olen varma, että yhteistyömme jatkuu samoilla linjoilla ja samoin päämäärin. Nykyään on panostettava enemmän naisten ja miesten välisiin tasa-arvoisten mahdollisuuksien kysymyksiin, jotta voisimme paremmin vastata aikamme haasteisiin ja kehittää tehokkaamman politiikan naisten saamiseksi mukaan työmarkkinoille.

Puhemies
Paljon kiitoksia, Papoutsis. Puheenvuoro on nyt esittelijä Lullingilla.

Lulling
Arvoisa puhemies, haluaisin kiittää sydämellisesti komissaari Papoutsisia hänen erittäin myönteisestä puheestaan, ja haluaisin pysytellä siinä, mitä hän sanoi: komissio tulee esittämään tarkistetun ehdotuksen direktiiviksi. Koska edustaja Flynn ei voinut olla tänään paikalla, haluaisin ilmaista toiveeni siitä, että edustaja Papoutsisin kauniita sanoja seuraisivat Flynnin teot.

Puhemies
Paljon kiitoksia, Lulling.
Keskustelu on päättynyt.
Siirrytään äänestykseen.
Ennen äänestystä tarkistuksesta 4

Lulling
Arvoisa puhemies, haluaisin kiinnittää kokouksen huomion tämän muutoksen tärkeyteen, koska tekstimme käsittelee henkilökohtaisiin tuloihin perustuvia sosiaaliturvamaksuja. Se on todellakin hyvin huono ratkaisu, koska missään, minkään pakollisen vakuutuksen mukaisia maksuosuuksia ei makseta henkilökohtaisten tulojen perusteella vaan ammatillisten tulojen perusteella. Tämä täsmennetään muutoksessa. Näin ollen haluaisinkin, että kyseinen muutos hyväksyttäisiin pikemminkin kuin jokin toinen malli, koska muutos on parempi kuin oma mallini, jossa käsiteltiin sosiaaliturvan perustasoa. Toisessa mallissa käsiteltiin vahvistettua perustaa.
Mielestäni tämä on tärkeä yksityiskohta, mutta jos kollegat eivät ole samaa mieltä toisesta osasta, pyydän, että ensimmäisestä osasta järjestetään erillinen äänestys, koska maksuosuuksia ei koskaan voida periä henkilökohtaisten tulojen perusteella. Korostan vielä, että sitä ei tehdä missään.
(Parlamentti hyväksyi päätöslauselman.)

Ansaraudat
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana Kenneth Collinsin ympäristö-, terveys- ja kuluttajansuojavaliokunnan puolesta laatima suullinen kysymys komissiolle Euroopan komission kannasta ansarautoja koskevaan lainsäädäntöön (B4-0002/97).
Kenneth Collinsilla on puheenvuoro.

Collins, Kenneth
Arvoisa puhemies, ansarautojen tarina ei näytä päättyvän. Tämä surullinen tarina kertoo komission väärinkäytöksistä. Jäsenet varmaankin muistavat, että villieläinten pyynti turkisteollisuuden tarpeisiin ansarautoja käyttämällä on erityisen julmaa ja aiheuttaa eläimille suunnattomasti tarpeetonta kipua. Jäsenet muistavat varmasti myös sen, että parlamentti hyväksyi viime vuonna suurella enemmistöllä Carlos Pimentan laatiman mietinnön ansaraudoista, jossa vaadittiin rautojen käytön kieltämistä.
Viime vuoden joulukuun 9. päivänä ympäristöasioita käsittelevä neuvosto noudatti parlamentin esimerkkiä ja vaati komissiota panemaan päätöksen täytäntöön. Tämä tapahtui 9. joulukuuta. 18. joulukuuta komissio kieltäytyi jyrkästi noudattamasta vaatimusta. Niinpä parlamentti äänesti viime vuonna vaatimuksen hyväksymisen puolesta. Joulukuussa neuvosto äänesti vaatimuksen hyväksymisen puolesta, ja 18. joulukuuta komissio, jota ei ole valittu vaaleilla ja joka ei ole tilivelvollinen millekään taholle, hylkäsi vaatimukset.
Pimentan mietinnössä vaaditaan kivuttomia pyyntimenetelmiä. Mietinnön sanamuoto on tarkkaan harkittu, jotta vaatimus ei olisi ristiriidassa Euroopan unionin GATT-sopimuksen ja Maailmankauppajärjestön päätösten noudattamisvelvollisuuden kanssa. Mietinnössä kielletään jopa ansaraudoilla pyydystettyjen eläinten turkisten tuonti ja todetaan, että kielto voidaan kumota heti, kun kolmansien maiden kanssa saadaan aikaan sopimus ansarautojen käytön lopettamisesta. Kyseisen sopimuksen ei tarvitse edes olla voimassa kiellon kumoamiseksi. Asiasta tarvitsee vain sopia. Euroopan parlamentti onnistui täten puolustamaan periaatetta ja jättämään samalla runsaasti liikkumavaraa kolmansille maille.
Nyt kuulemme kuitenkin komission harkitsevan uutta asetusta, joka jättää Venäjän ja Kanadan mainitun sopimuksen ulkopuolelle. Asetukselle ei ole mitään perusteita. Se osoittaa täydellistä piittaamattomuutta sekä parlamentin demokraattista mielipidettä että neuvoston päätöstä kohtaan. Olen kirjoittanut puheenjohtaja Santerille ja sain häneltä tänä aamuna vastauksen. En hyväksy hänen vastaustaan. Hän yrittää urheasti osoittaa oikeutetuksi teon, jolle ei löydy minkäänlaista oikeutusta. Komission on ymmärrettävä, että ansarautakysymyksessä on kyse eläinten hyvinvoinnista.
Kyse ei ole kaupankäynnistä. Komissio ei saa alistaa periaatteita halulleen rauhoittaa kauppakumppaneitaan. Sillä täytyy olla rohkeutta noudattaa demokraattisia periaatteitamme. Komissaarimme ja komissiomme on lakattava edustamasta Maailmankauppajärjestöä Euroopassa ja ryhdyttävä Euroopan yhteisön äänitorveksi Maailmankauppajärjestössä. Komissio on asettanut asiat väärään tärkeysjärjestykseen.
Tämä kysymys on nostettu tänään esiin siksi, että yleisiä asioita käsittelevä neuvosto kokoontuu ensi viikolla ja ympäristöasioita käsittelevä neuvosto maaliskuussa. Komissio on saatava ymmärtämään, millaiseen ampiaispesään se on työntänyt päänsä tämän päätöksen myötä. Pyydän komissiota tänään ilmoittamaan, miten se aikoo sovittaa päätöksensä yhteen demokraattisten toimintamenettelyjen ja periaatteiden kanssa. Toivon komission kertovan parlamentille, miksi parlamentin hyväksymää asetusta ei ole pantu täytäntöön, ja toivon komission antavan parlamentille vakuutuksen siitä, että komissio kuulee sekä parlamenttia että neuvostoa, ennen kuin se hyväksyy mitään kansainvälisiä ansarautoihin liittyviä sopimuksia.
Lopuksi vaadin komissiota ilmoittamaan tänään selkeästi, että se ei missään oloissa pyri säätämään asetuksia, joiden valmisteluvaiheessa ei tarvitse kuulla Euroopan parlamenttia eikä ottaa huomioon yleisiä asioita käsittelevän neuvoston toiveita. Toivon komission voivan antaa meille mainitsemani vakuutukset tänään.
(Suosionosoituksia)
Papoutsis
Arvoisa puhemies, arvoisat parlamentin jäsenet, aluksi haluaisin ilmoittaa teille, että puheenjohtaja Santer vastasi kirjeitse 4. helmikuuta 1997 herra Collinsin 23. joulukuuta 1996 lähettämään kirjeeseen.
Vastauksessaan puheenjohtaja Santer selitti selkeästi ja yksityiskohtaisesti Euroopan komission kannan kyseessä olevasta aiheesta. Säädös on otettu täydellisesti käyttöön, ja se on voimassa unionin sisäisessä kaupassa. Vaikeudet ilmenevät ainoastaan siltä osin kuin kyseinen säädös on käytössä unionin ulkopuolisessa kaupassa.
Sallikaa minun kuitenkin muistuttaa siinä vallitsevasta lähtökohdasta. Neuvoston säädös (EY) 3254/91, joka koskee ansarautojen käyttöä, antaa kolmansille maille kaksi erillistä mahdollisuutta välttää unionin asettamia turkistuonnin rajoituksia: joko kieltämällä ansarautojen käyttö tai sallimalla sellaisten ansojen käyttö, jotka eivät aiheuta kärsimystä ja vastaavat tästä solmittua kansainvälistä sopimusta. Tämä valintamahdollisuus, joka kolmansille maille tarjotaan, ilmentää lainsäätäjän tarkoitusta olla sopusoinnussa kansainvälisten kauppasopimusten kanssa. Valitettavasti näitä kansainvälisiä periaatteita ei ollut vielä säädetty, kuten tiedätte, silloin kun tämä kyseinen määräys tuli voimaan, 1. tammikuuta 1996. Syynä oli kansainvälisen standardisoimisliiton käymien neuvottelujen epäonnistuminen, asia, johon EU ei pystynyt vaikuttamaan. Siksi säädöstä ei voitu saattaa voimaan siinä määriteltyjen ehtojen ja tavoitteiden mukaisesti. Tämän johdosta komissio päätti marraskuussa 1995 siirtää säädöksen voimaantuloa vuodella eteenpäin ja ehdottaa neuvostolle säädöksen 3254/91 muuttamista. Erityistavoitteena oli saada neuvottelut käyntiin kansainvälisen sopimuksen solmimisesta kärsimystä aiheuttamattomasta ansametsästyksestä turkisviennin tärkeimpien maiden kanssa, eli Yhdysvaltojen, Kanadan ja Venäjän kanssa.
Viime aikoihin asti neuvosto tuki Euroopan komission kantaa neuvotteluissa, kuten sen komissiolle kesäkuussa 1996 antamat ohjeet todistavat. Myös Euroopan parlamentti ilmoitti kannattavansa tällaista sopimusta ensimmäisessä käsittelyssään, joka koski säädöksen 3254/91 muutosehdotuksia, mutta ehdotti samalla, että säädöksen 3254/91 sisältämät kaupparajoitukset otetaan käyttöön ja pidetään voimassa siihen asti, kunnes kyseessä oleva sopimus päästään solmimaan.
Ei ole totta, että Euroopan komissio sivuutti tämän esityksen. Päinvastoin, olimme sitä mieltä, että turkistuotteiden tuontikielto ei loisi sopivaa ilmapiiriä rakentavien neuvottelujen aikaansaamiseksi. Ei saa aliarvioida sellaista kansainvälistä kauppasopimusta, joka ensimmäistä kertaa vahvistaisi sääntöjä kansainväliselle kaupalle.
Kuten tiedätte, joulukuussa 1996 Euroopan unioni, Kanada ja Venäjä allekirjoittivat sopimuksen kansainvälisistä periaatteista kärsimystä aiheuttamattomasta pyynnistä. Perussopimusta noudattaen komissio kävi neuvottelut unionin nimissä. Komissio vakuuttaa, että sen ratifioima sopimus on kattava ja noudattaa säädöstä 3254/91 sekä on kaikilta osiltaan sopusoinnussa kesällä 1996 neuvoston komissiolle antamien ohjeiden kanssa. Lisäksi komissio on vakuuttunut siitä, että tämä selkeä, kunnianhimoinen ja oikeudellisesti sitova sopimus on paras keino parantaa pyydettyjen eläinten suojelun tasoa Pohjois-Amerikassa, Kanadassa ja Euroopassa. Sopimus suojelee samalla osapuolten kaupallisia etuja.
Sopimuksen puute saattaisi toisaalta johtaa kauppaerimielisyyksiin, mikä ei edistäisi eläintensuojelua. Samalla sopimuksen puute vaikuttaisi kielteisesti Euroopan unionin ja muiden osapuolten talouteen ja yhteiskuntaelämään ja nimenomaan alkuperäiskansojen elämään. Lisäksi kauppaa koskeva erimielisyys heikentäisi unionin kauppapolitiikan uskottavuutta. Unionihan on aina selkeästi yksipuolisia ja epärealistisia kaupparajoituksia vastaan. Tammikuun 24. päivänä 1997 komissio esitti päätösehdotuksen neuvostolle, että Euroopan unioni hyväksyy sopimuksen. Perussopimuksen mukaisesti neuvostoa pyydetään tietenkin esittämään oma kantansa kyseisestä sopimuksesta. Samalla komissio ryhtyi tarvittaviin toimenpiteisiin säädöksen 3254/91 saattamiseksi voimaan kuten ympäristöneuvosto 9. joulukuuta esitti. Virallisessa lehdessä on jo julkaistu komission säädös todistuksista, jotka tuontiyritysten on esitettävä unionin tulliviranomaisille. Mitä tulee kolmansia maita koskevaan luetteloon, komission toimintatapa, joka määräytyy 3254/91 säädöksen 5 artiklan perusteella, on vielä voimassa.
Lopuksi, aina ympäristöneuvoston joulukuun 9. päivän ohjeiden mukaisesti Euroopan komissio on ollut yhteydessä asiasta kiinnostuneiden kolmansien maiden kanssa. Tavoitteena oli selvittää mahdollisuuksia saada muutoksia sopimukseen, joka ratifioitiin Kanadan ja Venäjän kanssa. Haluan myös ilmoittaa teille, että aivan äskettäin 14. helmikuuta pidettiin neuvottelut New Orleansissa ja 17.-18. helmikuuta Ottawassa. Neuvottelujen tavoitteena oli välittää eri osapuolille ympäristöneuvoston esitykset. Nämä yhteydet eivät ole tähän mennessä tuottaneet tuloksia, ja komissio odottaa neuvostolta lisäohjeita voidakseen edetä asiassa.
Haluan vakuuttaa teille, että Euroopan komissio ei ainoastaan kunnioita ja hyväksy parlamentin roolia ja sen harjoittamaa valvontaa, vaan pyrimme myös olemaan kaikin keinoin ja enemmän kuin perussopimus määrää yhteistyössä Euroopan parlamentin kanssa, kuten tiedätte ja kuten olemme osoittaneetkin. Emme pyri olemaan yhteistyössä vain sellaisissa kysymyksissä, jotka ovat talouden kannalta tärkeitä, vaan myös sellaisissa, jotka ovat merkittäviä Euroopan kansalaisten arvojen ja periaatteiden kannalta. Näin ollen vakuutan teille, että komissio pitää vastaisuudessakin parlamentin ajan tasalla aina kun tämä asia vähän edistyy.

Kellett-Bowman
Arvoisa puhemies, haluaisin kysyä komissaarilta erästä hänen puheenvuoroonsa liittyvää seikkaa. Hän totesi päätöksen astuvan voimaan todennäköisesti joulukuussa. Koska asia koskee lähinnä pohjoista pallonpuoliskoa, eikö hän ole samaa mieltä siitä, että on typerää asettaa aikaraja keskelle pyyntikautta? Eikö olisi järkevämpää määrätä käyttö loppumaan kesällä?

Puhemies
Paljon kiitoksia, Kellett-Bowman. Mielestäni tämä ei ollut varsinainen työjärjestystä koskeva asia. Paremminkin aikajärjestystä koskeva asia. Mutta voin kuitenkin, perjantaipäivien joustavuuden ansiosta, antaa puheenvuoron komission jäsenelle, jos hän haluaa vastata tähän Kellett-Bowmania huolettavaan aikajärjestystä koskevaan kysymykseen.

Papoutsis
Arvoisa puhemies, haluan vakuuttaa herra Kellett-Bowmanille, että ko. järjestelmä otetaan käyttöön heti, kun onnistumme saamaan sopimuksen, jonka mukaan kaikki jäsenvaltiot hyväksyvät sen.

Pollack
Arvoisa puhemies, koska nämä lisäneuvottelut eivät ole johtaneet mihinkään, komissio on saattanut itsensä täysin puolustuskyvyttömään asemaan ansarautoja koskevan lainsäädännön osalta. Komissio ei ole uhmannut ainoastaan parlamenttia vaan myös ministerineuvostoa, mikä suorastaan salpaa minulta hengen. Komissio odottaa täysin vakavissaan, että Euroopan yhteisö toimii vapaan kaupan etujen nimissä ja paneutuu maahan sekä käytännöllisesti katsoen kalvaa oman jalkansa poikki, kuten 600 000 näihin barbaarisiin ansarautoihin joutunutta turkiseläintä tekee Kanadassa joka vuosi, jotta Euroopan muotitietoiset naiset voivat pukeutua turkkeihin ja turkisteollisuus ja Kanadan hallitus voivat ansaita taas miljoonia dollareita. Näitä ansoja Kanadan hallitus ei suostu tunnustamaan julmiksi.
Kaikki alkoi tonnikalan ja delfiinien pyyntiin liittyvästä kysymyksestä, jossa kaupankäynti voitti ympäristönäkökohdat. Nyt komissio on valmis uhraamaan joidenkin mielipiteiden mukaan pehmeän vaihtoehdon - pörröiset eläimet - sekä ansaraudoille että kosmetiikkateollisuudelle, siinä toivossa, että se voi tehdä vaihtokauppoja vapaan kaupan alalla. Tämä ei käy! Maailmankauppajärjestöasiat ovat riistäytymässä hallinnasta kuten komissiokin. Niin sanottu sopimusluonnos Kanadan ja Venäjän kanssa solmittavasta ansarautoja koskevasta sopimuksesta on paremminkin itsemurhaviesti kuin kompromissi. Esimerkiksi 13 artiklassa sanotaan: " Yksikään osapuoli ei saa ottaa käyttöön kauppaa rajoittavia toimenpiteitä koskien muista sopimusmaista peräisin olevia turkiksia ja niistä valmistettuja tuotteita." Artikla saattaa koko lainsäädäntömme naurunalaiseksi!
Koska Kanada on itsepintaisesti kieltäytynyt lopettamasta ansarautojen käyttöä, komissio on jättänyt huomiotta isänniltään saamansa valtuudet ja vain todennut: " Hyvä on, jatkakaa julmaa pyyntitapaanne ja me ostamme edelleen turkiksianne - kaikki on hyvin!" Yli kuusikymmentä valtiota - Euroopan yhteisö mukaanlukien - eri puolilla maailmaa on kieltänyt ansarautojen käytön, joten tässä ei ole kyse Euroopan unionille koituvasta epäreilusta kilpailuedusta.
Lisäksi GATT-sopimuksen 20 artiklassa tarkoitetut toimenpiteet, jotka ovat hyväksyttäviä mikäli niitä käytetään yleisen moraalin suojelemiseksi, sisältävät täysin riittävän perustelun kauppakiellolle. Yleinen moraali tarvitsee suojelua tässä asiassa. Sivistysmaat eivät voi enää sietää yleisen moraalin ja ympäristöasioiden uhraamista vapaakaupan alttarille. Jokin raja on oltava ja ansarautoja koskeva asetus määrittelee tämän nimenomaisen tapauksen rajat. Komissiolta tarvitaan nyt luonteenlujuutta.

Pimenta
Puhemies, minusta on sääli, että Sir Leon Brittan taas kerran piiloutuu komission syyttömien kollegojensa taakse eikä tule esiin keskustelemaan siitä, mihin hän on ainoa syyllinen.
Tämä komissaari Papoutsisin puhe - älkää ottako tätä henkilökohtaisesti, koska se ei ole teidän puheenne, vaan Leon Brittanin - on pelkkää valhetta.
Ensinnäkin ohjesääntö vuodelta 1991 on voimassa, sitä ei ole mikään parlamentin tai neuvoston hyväksymä lainopillinen teko kumonnut. Komissio ei ole kuitenkaan sitä asettanut, ja sen vaikutus on keskeytetty kahden johtajan kirjeellä. Tätä ei voida hyväksyä lainopillisin perustein.
Toiseksi, komissaari Brittan, kertoman mukaan komission täällä tänään esittämä ohjesääntö vuodelta 1996 hylättiin tämän parlamentin toimesta ensimmäisessä käsittelyssä. Parlamentti äänesti komission ehdotusta vastaan. Ministerineuvosto ei myöskään antanut sille jatkoa eikä koskaan antanut yksimielistä mielipidettä siitä syystä, että se on niin kaukana komission mielipiteistä.
Kolmas valhe, komissaari. Kerroitte, että sopimus, joka Kanadan kanssa solmittiin, oli neuvoston valtakaudesta. Kuitenkin tämä sama neuvosto kertoi 9. joulukuuta tarkalleen päätöksessään, että tämä sopimus Kanadan kanssa ei ollut yksissä sen valtakauden kanssa, joka teille oli annettu.
Lopettakaa valehteleminen, komissaari Leon Brittan! Me voimme keskustella sisällöstä. Se, mitä minä en voi hyväksyä, on se, että tulette tänne leikkimään demokraattisesti valittujen parlamentin jäsenten kanssa, joiden tehtävänä on kontrolloida päätöksenteon kulun laillisuutta. Tässä on sisällöllinen kysymys ja kysymyksessä on kunnioitus instituutioita kohtaan. Olen loukkaantunut siitä tavasta, jolla komissaari tulee tänne valehtelemaan!
Lopuksi haluaisin tehdä kaksi kysymystä: kuten Ken Collins sanoi, mikä on se oikeudellinen perusta, joka Kanadan ja Venäjän kanssa tehdyille sopimuksille annetaan? Yrittääkö komissio korvata yhteistyöprosessin tämän parlamentin yksinkertaisella kyselyprosessilla? Sitäkö komissio haluaa? Asettaa Euroopan parlamentti sivuun? Ja lopuksi, missä ovat rahat inhimillisempien eläintuotannon menetelmien tieteelliseen tutkimukseen?

van Dijk
Arvoisa puhemies, parlamentti on taistellut jo kaksi vuotta komissiota vastaan huolehtiakseen siitä, että ansarautoja käyttämällä saatujen turkisten vientikielto astuisi lopultakin voimaan. Koemme täällä hämmästyksen toisensa jälkeen. Ensin asetuksen voimaantuloa lykättiin ja nyt esitetään kompromissia, jota oikeasti ei voida pitää kompromissina. Komissio uhkaa sitä ainoata maata, joka toteutti asetuksen oikealla hetkellä, oikeustoimilla. Kuinka tämä on mahdollista. Onko komissio todella sitä mieltä, että on nokkelampaa viedä tämä niin sanottu kompromissi, tämä sopimus, yleisiä asioita käsittelevään neuvostoon kuin ympäristöneuvostoon, koska yleisiä asioita käsittelevä neuvosto pitää ehkä kauppaa puoltavia argumentteja tärkeämpinä kuin eläinten hyvinvointia puoltavia argumentteja? On selvääkin selvempää, että komission jäsen Brittan on voittanut komission jäsen Bjerregaardin.
Haluan esittää pari vetoomusta. Ensimmäinen on yleisiä asioita käsittelevän neuvoston puheenjohtaja van Mierlolle, ettei hän ottaisi tätä kohtaa käsiteltäväksi neuvostossa, vaan siirtäisi sen ympäristöneuvostolle, jonne se kuuluu. van Mierlo saattaisi kollegansa ympäristöministerit naurunalaisiksi, mikäli hän suostuisi käsittelemään asiaa. Ympäristöministerit, joista suurin osa on antanut ymmärtää, että he eivät hyväksy tätä sopimusta.
Vetoan komissioon, että se lopettaisi sen tien kulkemisen, jolla se kohtaa vähiten vastustusta ja että se ottaisi Maailman kauppajärjestön puitteissa myös ympäristökysymyksen, eläinten hyvinvointia koskevan kysymyksen ja luontokysymyksen esille. Sillä on selvää, että tämän järjestön piirissä asialle ei tehdä juuri mitään, ja mikäli haluamme vielä pelastaa jotain, tämä asia on otettava käsittelyyn ja meidän on huolehdittava siitä, että voitamme sen.

Puhemies
Olen vastaanottanut työjärjestyksen 40 artiklan 5 kohdan mukaisesti käsiteltäväksi jätetyn päätöslauselmaesityksen.

Schnellhardt
Arvoisa puhemies, hyvät naiset ja herrat, komission jäsenen vastauksen jälkeen kannatan voimakkaasti edustajan Collinsin tässä kohdassa esittämää suullista kysymystä. EU: n, Kanadan ja Venäjän välisten riittämättömien neuvottelutulosten jälkeen, mikä nostatti jo paljon arvostelua, komission on korkea aika tiedottaa parlamentille näistä asioista kattavasti. Minusta on vähän yllättävää, kuinka kauan voi kestää ennen kuin tälle parlamentille tiedotetaan jollain tavoin sopimusluonnoksesta, samanaikaisesti kun lobbareilla ja muilla ryhmittymillä on jo olemassa valmiit sopimustekstit. Parlamentin täytyy antaa tänään annettavalla päätöslauselmalla tässäkin mielessä merkki, mistä te, arvoisa puhemies, huomautitte kiitettävällä tavalla.
Kannatan myös käsiteltävän päätöslauselmaesityksen sisällöllistä tavoitetta, jossa korostetaan ansarautakysymystä. Ansat, jotka merkitsevät eläinrääkkäystä, on hävitettävä koko maailmasta! Ansastuksessa voidaan käyttää vain kivuttomia ansoja. Tämä on oltava kaiken lähtökohtana! Se tarkoittaa, että tulemme jatkossa toimimaan Pimentan viimevuotisen mietinnön mukaisesti, mietinnön, joka käsittelee ongelmaa sen monista näkökulmista. Niitä ovat eläimille tuskaa tuottavien ansojen kieltäminen, kansainvälisten inhimillisiä ansoja koskevien normien kehittäminen, alkuperäiskansojen erityisaseman huomioiminen ja kauppapoliittisen yhteyden selvittäminen.
Samalla haluaisin kuitenkin varoittaa siitä, että liian kunnianhimoiset toimet saattavat johtaa täysin päinvastaiseen lopputulokseen. Kielteisenä esimerkkinä mainittakoon Brent Spar, jossa väärä tieto johti suurelta osin uskottavuuden menetykseen.
Viime viikon toiminta, jolloin edustajien eteen levitettiin suuri määrä paperia, ei mielestäni palvellut tarkoitusta tavoitteen saavuttamisessa. Minulla ei ole todellakaan mitään lobbareita vastaan, sillä asian edun nimissä harkitut perustelut ovat kuitenkin välttämättömiä. Saamme asennemuutoksen aikaan kyseisissä maissa vain, jos esiinnymme ihmisten edessä uskottavasti. Tämä koskee etenkin alkuperäiskansoja, joita asia suoraan koskee. Meidän täytyy myös huomioida heidän kulttuurinen erityisyytensä ja meidän pitäisi tehdä tulosten käsittelyn jälkeen niistä myös vastaavat johtopäätökset.

von Habsburg
Arvoisa puhemies, olen tässä parlamentissa yksi niistä, joka kuuluu metsästystyöryhmään ja joka edustaa myös eläinsuojelua, sillä olen vakuuttunut siitä, että kunnon metsämies, kunnon metsästäjä, on samanaikaisesti myös eläinsuojelija. Juuri sellaisena haluaisin kiittää edustaja Collinsia täydestä sydämestäni, koska hän nosti taas esiin kysymyksen näistä epäinhimillisistä ansoista. Olen ollut tässä parlamentissa jo 18 vuotta ja voin sanoa teille, että kysymys on ollut olemassa koko ajan, ja minun täytyy valitettavasti todeta, että komission taholta on aina tullut lykkäystemppuja, häivytystemppuja, jotka ovat estäneet meitä tekemästä selkeää ratkaisua. Mehän olemme tehneet joitakin päätöksiä, mutta niitä ei ole kuitenkaan sovellettu erilaisten tekosyiden varjolla.
Haluaisin korostaa tässä erityisesti yhtä seikkaa: inhimillisistä ansoista puhutaan nyt paljon. On ehkä mahdollista tehdä sellaisia, mutta ainakin ne ansat, joita lehdistö pitää inhimillisinä, ovat aivan yhtä epäinhimillisiä kuin tähänastisetkin ansat. Jos ansat päällystetään yksinkertaisesti vain kumilla, se on jaloille aivan sama. Tragediahan on siinä, ja tämä koskee erityisesti Kanadaa, että eläimet joutuvat joskus elämään ansoissa päiväkausia hirvittävissä olosuhteissa.
Siksi uskon, että meillä on ehdoton velvollisuus kiinnittää vakavasti komission huomio siihen, että haluamme vihdoinkin saada aikaan jotakin muutakin kuin vain sanoja. Tarkoitan, että ei täydy matkustaa New Orleansiin ja luoja ties minne muualle, vaan että täytyy vihdoinkin toimia, meidän täytyy toimia. Tiedän, että on olemassa vastustusta, mutta vastustus on tehty voitettavaksi. Pyydän siksi komissiota - jolle annoin myös juuri Bögen ehdotuksella ääneni, koska mielestäni on oikein antaa sille uhkavaatimus - kiinnittämään tähän asiaan huomiota, sillä kärsivällisyytemme on vähitellen lopussa.

Papoutsis
Arvoisa puhemies, haluan kiittää parlamentin jäseniä heidän kannanotoistaan riippumatta heidän esittämästään arvostelusta ja puheenvuorojen äänensävystä.
Tiedän, että me kaikki tässä salissa puolustamme demokratiaa, ja sen vuoksi eriävät mielipiteet ovat kunnioitettavia, kunhan vain tavoitteena on totuus ja tosiasiat.
Haluaisin vastata herra Pollackin ja herra Eisman esittämään arvosteluun siitä, miksi Euroopan komissio hyväksyi Kanadan ja Venäjän kanssa tehdyn sopimuksen, vaikka siinä ei määritellä ehdotonta ansarautojen kieltoa.
Korostan, kuten aikaisemmin omassa puheenvuorossani, että komissio on tietoinen sopimuksen ongelmakohdista. Ne johtuvat juuri siitä, että siinä ei ole ehdotonta kieltoa ansaraudoille. Tämän yhteydessä on ilmennyt eräitä väärinkäsityksiä, jotka haluan oikaista:
Uskon, että me kaikki muistamme, että ansarautoja koskeva säädös 3254/91 antaa kaksi mahdollisuutta välttää Euroopan unionin turkisten tuonnille asettamia rajoituksia, jotka ovat, kuten aikaisemmin selostin, ansarautojen kielto tai sellaisten pyydysten käyttäminen, jotka ovat kansainvälisesti sovittujen periaatteiden mukaisia.
Olisi järjetöntä vaatia kolmansia maita noudattamaan kumpaakin mainittua vaihtoehtoa, sillä toistan, että kyseessä on kaksi eri vaihtoehtoa. Venäjän ja Kanadan kanssa tehty sopimus vastaa toiseen vaihtoehtoon, ja näin ollen sopimus ei ole ainoastaan säädöksen 3254/91 mukainen, vaan sen lisäksi se tukee säädöstä sisältämällä kansainvälisesti hyväksyttyjä periaatteita kyseisistä kärsimystä aiheuttamattomista ansoista.
Nämä maat tekivät selväksi alusta alkaen, että ne eivät suostu osallistumaan neuvotteluihin eri pohjalta kaikista ponnisteluistamme huolimatta. Ne eivät hyväksyneet käsitystä, että kaikki rautaloukkutavat aiheuttavat yhtä paljon tai enemmänkin kärsimystä kuin ne tavat, jotka ovat käytössä Euroopassa.
Vielä vähän aikaa sitten neuvosto tuki lähentymistä tältä pohjalta, ja todisteena tästä olivat sen kesäkuussa 1996 komissiolle antamat ohjeet. Niissä ei esitetä vaatimusta minkäänlaisten ansojen eikä edes ansarautojen kiellosta. Tehty sopimus vastaa täysin annettuja ohjeita.
Lopuksi haluaisin sanoa, että herra Pimentan esittämät huomautukset eivät ole aivan täsmällisiä. Kunnioitan ja arvostan kyllä herra Pimentan monivuotista työtä ja läsnäoloa Euroopan parlamentissa, kuten hän itsekin tietää. Komissio noudatti perussopimuksen määräyksiä ja 228 artikla määrää työjärjestyksestä neuvoston antamien ohjeiden mukaisesti.
Euroopan parlamentti on hyvin tietoinen siitä, että neuvosto päättää, minkä asian ympäristöneuvosto ja minkä yleisasiainneuvosto ottaa harkintaansa. Komissio ei sitä ehdota. Neuvosto siis päätti, että yleisasiainneuvosto ottaa valvontaansa tämän asian eikä ympäristöneuvosto.
Lisäksi Euroopan komissio noudatti kaikkea määrättyä yhteydenpitoa ja neuvottelujärjestystä parlamentin kanssa. Kuten jo ilmoitin, komissio pyytää Euroopan parlamentin kannanottoa perussopimuksen määräysten mukaisesti Kanadan ja Venäjän kanssa tehdyn sopimuksen hyväksymisestä.
Mitä taas tulee tuontikieltoon, komissio teki kaikkensa sen saamiseksi käyttöön. Jäsenvaltiot olivat päättäneet noudatetusta menettelytavasta jo ennen ympäristöneuvoston kokousta. Komissio hyväksyi tehdyn säädöksen, joka julkaistiin Virallisessa lehdessä tammikuun alussa. Toistan, että säädös oli neuvoston antamien ohjeiden mukainen. Säädöksessä sanotaan, että kielto tulee voimaan kolmannen kuukauden ensimmäisenä päivänä mukana olevat maat sisältävän luettelon julkaisupäivästä laskien. Kyseinen luettelo esitettiin 19.12.1996 CITESvaliokunnalle, ja jäsenvaltiot esittivät 13.1.1997 kielteisen kannan tästä komission esityksestä. Sen vuoksi myös komissio on 3254/91 säädöksen mukaisesti ryhtynyt tarvittaviin toimenpiteisiin kyseisen ehdotuksen viemiseksi neuvostoon. Kuten puheenvuorossani sanoin, pidän joka tapauksessa Euroopan parlamentin ajan tasalla asiasta ja noudatan perussopimuksen määräämää työjärjestystä.

Puhemies
Pimenta saa puheenvuoron esittääkseen henkilökohtaisen lausuman.

Pimenta
Arvoisa puhemies, puolitotuudet ovat yhtä pahoja kuin valheet. Jäsenvaltioiden edustajien neuvosto hylkäsi tammikuussa komission laatiman luettelon valtioista, koska komissio oli sisällyttänyt siihen Kanadan ja Venäjän, vaikka esipuheessa todettiinkin luettelon olevan vain väliaikainen. Herra Papoutsis, vika ei ole teidän. Te ette tunne yksityiskohtia. Älkää yrittäkö suojella sellaista henkilöä, joka ei ansaitse sitä.

Papoutsis
Arvoisa puhemies, haluan ensinnäkin ilmoittaa, että en pyri puolustamaan ketään. Yritän ainoastaan puolustaa Euroopan komission arvovaltaa ja päätöksiä. Kuten tiedätte, Euroopan komissio tekee päätöksensä kollektiivisesti, ja niiden perusteella se on kaikkien muiden toimielinten arvioinnin kohteena ja Euroopan parlamentin valvonnan alaisena. Kuten aikaisemmin ilmoitin, Euroopan komissio on luovuttanut neuvostolle luettelon ko. valtioista. Jäsenvaltiot eivät ole päässeet sopimukseen asiassa, ja sen vuoksi on syntynyt viivytystä, joka ei ole Euroopan komission syy, vaan neuvoston, jolla on vaikeuksia päättää asiasta. Mitä taas tulee neuvoston Euroopan komissiolle antamiin ohjeisiin, joihin viittasitte ja joita komissio noudatti tarkasti, haluan, arvoisa puhemies, luovuttaa neuvoston pöytäkirjat sisällytettäväksi parlamentin pöytäkirjoihin. Annan ne puhemiehistön kanslialle.

Puhemies
Paljon kiitoksia, komission jäsen.
Siirrytään äänestykseen.

Ford
Tuen päätöslauselmaa, jossa vaaditaan komissiota panemaan täytäntöön parlamentin toivomukset ja kieltämään ansaraudoilla pyydettyjen eläinten turkisten tuonti. Vapaan kaupan ei tule antaa polkea jalkoihinsa eläinten hyvinvointia koskevia kysymyksiä. Ansaraudat ovat julmin tapa rangaista eläimiä. Kuten olemme tällä viikolla nähneet, eläimet pyrkivät tuskissaan kalvamaan jalkansa poikki, jotta niiden ei tarvitsisi enää kärsiä ansarautojen tuottamaa kipua.
Euroopan unioni ja lähes 60 muuta maata ovat kieltäneet ansarautojen käytön. Ei ole mitään syytä, ei minkäänlaisia perusteita sallia vapaan kaupan nimessä sellaisten eläinten turkisten tuonti Kanadasta ja Venäjältä, jotka olisivat pyyntitapansa takia lainvastaisia yhteisön alueella.
Komission tulisi noudattaa parlamentin, neuvoston ja erityisesti Euroopan kansalaisten ylivoimaisen enemmistön toiveita ja kieltää tällä julmalla tavalla pyydettyjen eläinten turkisten tuonti. Se antaa ainoastaan muotitietoisille ihmisille tilaisuuden tuoda esiin epäinhimillinen suhtautumisensa eläimiin.

Sandbæk
Arvoisa puhemies, minun mielestäni on merkillepantavaa, että äänestämällä tarkistusta 3 vastaan tosiasiat juuri kielletään, mutta antaa sen nyt olla.
Haluan äänestää päätösehdotusta vastaan, sillä olen vakuuttunut siitä, että vaatimus turkkien maahantuontikiellosta annetun asetuksen sisältämien toimeenpanomääräysten toteuttamisen järjettömästä toistamisesta on esteenä sille, että neuvottelujen kautta saamme aikaan asetuksen, joka lopultakin hyödyttää eläinten hyvinvointia paljon enemmän, sillä siinä asetetaan vaatimuksia ansapyynnille sekä Kanadassa, Yhdysvalloissa, Venäjällä että EU: ssa, joissa miljoonia eläimiä jatkuvasti pyydetään ansoihin. Mehän itse nimittäin kaikkea muuta kuin täytämme ne vaatimukset, jotka asetamme asetuksessa. Jalkaraudat on kielletty EU: ssa julkisesti, muttei yksityisalueilla, ja niitä voidaan ostaa käyttöohjeineen aivan Euroopan parlamentin ovien ulkopuolella. Ansoja käytetään sitä paitsi eniten tuhoeläinten pyytämiseen eikä nahkojen tuontikielto ole mikään kannustin tällaisen ansojen käyttötavan lopettamiseksi. Minä tiedän, että ennen asetuksen antamista yritettiin turhaan neuvotella, mutta sehän ei tarkoita, että tämänhetkiset neuvottelut saavat saman kurjan lopun. Ne neuvottelut, jotka komissio on aloittanut Kanadan, Yhdysvaltojen ja Venäjän kanssa, ovat ensimmäinen kansainvälinen sopimus, joka keskittyy ansoilla pyydettyjen eläinten hyvinvointiin. Älkäämme antako sen johtaa näiden neuvottelujen perustan repimiseen saadaksemme oikeusjutun WTO: ssa, joka voi kestää vuosikausia, ilman että se kuitenkaan mitenkään auttaa eläimiä.
(Parlamentti hyväksyi päätöslauselman.)

Geneettisesti muunneltu maissi
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana seuraavat suulliset kysymykset komissiolle:
B4-0003/97 Breyer ja Lannoye Euroopan parlamentin vihreän ryhmän puolesta geneettisesti muunnetun maissin tulosta markkinoille; -B4-0005/97 des Places Riippumattomat kansakuntien Euroopan puolesta -ryhmän puolesta GMO - geneettisesti muunnetun maissin tulo markkinoille; -B4-0012/97 Pasty Unioni Euroopan puolesta -ryhmän puolesta geneettisesti muunnetuista organismeista; -B4-0013/97 González Álvarez Euroopan yhtyneen vasemmiston konfederaatioryhmä - Pohjoismaiden vihreä vasemmisto -ryhmän puolesta: Lykkäyspyyntö koskien geneettisesti muunnellun maissin päästämistä unionin markkinoille; -B4-0014/97 Euroopan radikaaliallianssin ryhmä: Geneettisesti muunnetun maissin markkinoille tulo; -B4-0015/97 Euroopan sosiaalidemokraattisen puolueen ryhmä: Geneettisesti muunnetun maissin saattaminen markkinoille; valtuuttamismenettely; -B4-0016/97 Euroopan kansanpuolueen ryhmä: Geneettisesti muunnetun maissin tulo markkinoille.Lannoyella on puheenvuoro käsittelyjärjestystä koskevassa asiassa.

Lannoye
Arvoisa puhemies, ryhmäni puolesta haluaisin pyytää työjärjestyksen 131 artiklan 1 ja 2 kohdan perusteella keskustelun lykkäämistä maaliskuun istuntojaksoon, maanantaihin, maaliskuun 10. päivään, päivän esityslistan ensimmäiseksi kohdaksi.
Miksi tämä mietintö? Todettiin juuri, että Sir Brittan ei ollut läsnä tässä juuri käymässämme tärkeässä keskustelussa. Totean, että herra Papoutsis edustaa komissiota tässä geneettisesti muunnetusta maissista käymässämme yhtä tärkeässä keskustelussa. Meillä ei todellakaan ole mitään herra Papoutsisin henkilöä vastaan, mutta on selvää, että rouva Bjerregaardin olisi täytynyt olla paikalla.
Sen lisäksi, että keskustelemme epäsuotuisissa oloissa, perjantaina vähän ennen puoltapäivää, jolloin hyvin harvat jäsenet ovat läsnä, paikalla on komission jäsen, joka ei tunne aihetta, ja tämä ei todellakaan ole moite häntä kohtaan. Näin ollen toistan pyyntömme keskustelun lykkäämiseksi 131 artiklan perusteella 10. päivään maaliskuuta esityslistan ensimmäiseksi kohdaksi.

Puhemies
Lannoye, tarkistin 131 artiklasta, että teillä on täysi oikeus esittää tämä pyyntö. Mutta sallikaa minun esittää kaksi huomautusta: ensinnäkin, Lannoye, perjantai on saman arvoinen työpäivä kuin muutkin, ja siksi luulen, että sen pitäminen sellaisena on merkki kunnioituksen osoittamisesta kaikille täällä oleville parlamentin jäsenille. Toiseksi, tällä hetkellä ei voida sopia mitään seuraavan istunnon esityslistaan liittyvää. Asia kuuluu ainoastaan esityslistan laadintaan.
Sen sijaan nyt kyllä voimme päättää siirretäänkö koko keskustelu.
Siksi kuuntelemme yhden kannattavan ja yhden vastustavan mielipiteen, ja sen jälkeen äänestämme asiasta.
Lannoye, teillä on puheenvuoro.

Lannoye
Arvoisa puhemies, en ole työjärjestyksen asiantuntija, mutta osaan lukea ja totean, että 131 artiklan 1 kohdassa sanotaan, että mikä tahansa puolueryhmä voi esittää keskustelun lykkäämistä määrättyyn ajankohtaan. Tein tällaisen ehdotuksen. Määrätyksi ajankohdaksi ehdotin, maaliskuun istuntojaksoa, maanantaita, 10. päivän istuntoa ja päivän esityslistan ensimmäistä kohtaa. Minusta ehdotukseni oli työjärjestyksen mukainen.

Puhemies
Joka tapauksessa otan huomautuksenne vastaan; myöhemmin annan sen puhemiehistön käsiteltäväksi, joka, kuten tiedätte, ensisijaisesti päättää esityslistasta, ja varmasti ottaa huomioon päättelynne, mutta tällä hetkellä en puhemiehenä voi tällaista päätöstä tehdä.
von Habsburgilla on puheenvuoro vastalauseen esittämiseksi Lannoyen ehdotukselle.

von Habsburg
Arvoisa puhemies, haluaisin ilmaista tiukan vastalauseeni edustaja Lannoyen ehdotukseen, ei siksi, ettei hän olisi retorisesti oikeassa, vaan siksi, että hän haluaa yksinkertaisesti tuhota perjantain työpäivänä. Meidät on jälleen kerran valittu palvelemaan äänestäjiämme. Silloin on aivan sama, onko meitä paljon vai vähän. Täällä ainakin laatu korvaa määrän. Sen olemme huomanneet usein, ja pyydänkin siksi äänestämään ehdotusta vastaan. Kiitän herra puhemiestä siitä, että hänkin sanoi näin. Perjantai on työpäivä siinä kuin muutkin.

Puhemies
Paljon kiitoksia, von Habsburg. Puhemiehenä en milloinkaan haluaisi asettaa ehtoja yhdellekään äänestykselle. Mielestäni Lannoyen esittämät syyt pitivät sisällään muutakin kuin sen, että on perjantai. Siksi tässä tapauksessa - vaikka aina puolustan kaikkien työpäivien yhtäläistä arvostusta - en puhemiehenä toimiessani haluasi asettaa ehtoja yhdellekään äänestykselle. Puhemiehen pitää äänestysasioissa olla täysin puolueeton, jopa siinä määrin, että hän yleensä ei edes äänestä.
Paillerilla on puheenvuoro kannatuksen osoittamiseksi Lannoyen ehdotukselle.

Pailler
Arvoisa puhemies, mielestäni kyse on erityisen tärkeästä keskustelusta, joka johtuu siitä, että 118 ääntä halusi esittää epäluottamuslauseen komissiolle tästä erittäin läheisestä aiheesta. Tämän vuoksi haluaisimmekin, että asiaa tuntevat komission jäsenet olisivat läsnä ja että paikalla olisi riittävästi jäseniä, jotta keskustelu olisi niin arvokas ja vakava kuin mitä se ansaitsee.
Herra Caccavale pyysi eilen hyvin epäselvistä syistä saada esittää mietintönsä lukuisten henkilöiden ollessa läsnä täysistunnossa enkä usko kenenkään siitä pahastuneen. Eilen oli torstai, ja hänen mietintöänsä lykättiin. En ymmärrä, miksei meillä olisi rohkeutta lykätä näin tärkeää asiaa sellaiseen ajankohtaan, jolloin jäsenet, samoin kuin komissio, jopa neuvostokin olisi läsnä.

Puhemies
Paljon kiitoksia, Pailler.
Siirrytään äänestykseen koko käsittelyn siirtämisestä.
(Parlamentti hyväksyi pyynnön.) Fordilla on puheenvuoro työjärjestystä koskevassa asiassa.

Ford
Arvoisa puhemies, työjärjestyksen noudattamista koskeva puheenvuoro. Oletan puhujaluettelon olevan lyöty lukkoon, jotta ne jäsenet, jotka eivät katsoneet tarpeelliseksi jäädä osallistumaan tämänaamuiseen istuntoon, eivät yhtäkkiä havaitse aiheen olevan suorastaan vastustamattoman mielenkiintoinen maanantai-iltana! Voitteko vahvistaa, että puhujaluettelo on lyöty lukkoon?

Puhemies
Ford, tiedätte hyvin, koska olette työjärjestystä käsittelevän valiokunnan jäsen, että puhujalista on uudelleen avoin keskustelun aikana niin, että kokouksen jäsenet voivat halutessaan osallistua.
Rübigilla on puheenvuoro työjärjestystä koskevassa asiassa.

Rübig
Arvoisa puhemies, minusta on vastuutonta lykätä näin tärkeää keskustelua.

Puhemies
Rübig, tämä ei ole työjärjestystä koskeva asia. Se on henkilökohtainen mielipide - hyvin kunnioitettava -, mutta se ei ole työjärjestystä koskeva asia. Kokous on vapaasti päättänyt äänestämällä, joka on demokratiassa sitovaa. Siksi puhemiehenä olen pakotettu kunnioittamaan kokouksen enemmistön tahtoa.

Istuntokauden keskeyttäminen
Puhemies
Taas kerran minulle on kuulunut miellyttävä tehtävä johtaa näitä esimerkillisiä perjantain istuntoja. Toivotan teille rentouttavaa viikonloppua ja vielä kerran, sallikaa minun kiittää kaikkia istunnon palvelujaoston jäseniä avustanne ja teitä, hyvät parlamentin jäsenet, joiden ansiosta tämän istunnon johtaminen on niin helppoa ja miellyttävää.
Julistan Euroopan parlamentin istuntokauden keskeytetyksi.
(Istunto päättyi klo 11.30.)

