"made in" (marcă de origine) (dezbatere)
Preşedintele
Următorul punct de pe ordinea de zi este declaraţia Comisiei cu privire la "made in” (marcajul originii).
Catherine Ashton
membră a Comisiei. - Dle preşedinte, mă bucur că am ocazia să mă adresez dumneavoastră în cadrul sesiunii plenare cu privire la propunerea de regulament privind marcajului originii. Este o propunere despre care onorabilii deputaţi îşi vor aminti că a fost puternic susţinută de către Parlament încă de la adoptarea sa în Colegiu, în decembrie 2005. Îmi amintesc în mod special de rezoluţia dumneavoastră din iulie 2006 şi de declaraţia scrisă din septembrie 2007. Am avut privilegiul de a discuta luna trecută acest subiect la Strasbourg cu un grup de deputaţi europeni care au accentuat necesitatea de a adopta rapid acest regulament.
Cred că onorabilii deputaţi vor fi de acord că este deosebit de important nu numai ca politica comercială să consolideze oportunităţile pe care le pot oferi pieţele deschise, dar şi ca aceasta să se adreseze preocupărilor pe care le generează globalizarea nu numai consumatorilor, dar, poate chiar în mod special, şi micilor întreprinderi.
Marcajul originii ar trebui aşadar să fie perceput din acest punct de vedere. În declaraţia din 2007, aţi subliniat dreptul consumatorilor europeni de a avea acces la informaţii clare şi imediate referitoare la achiziţionările lor. Tocmai despre acest lucru este vorba în acest regulament. El permite informarea completă a consumatorilor UE cu privire la ţara de origine a produselor pe care le achiziţionează.
Comisia a propus indicarea obligatorie a ţării de origine în cazul anumitor produse importate în Uniunea Europeană din ţări terţe. Nu sunt acoperite toate produsele - ne-am concentrat asupra celor de interes real, bazându-ne pe o consultare cuprinzătoare pe care am avut-o cu consumatorii şi cu industria.
Aş adăuga faptul că marcajul originii este complet alineat la reglementările şi principiile OMC, fiind prezent aproape peste tot în lume. Produselor importate în Statele Unite, Canada, China şi Japonia li se marchează ţara de origine. De fapt, majoritatea produselor pe care le putem cumpăra la ora actuală în Uniunea Europeană poartă deja marcajul ţării de origine, deoarece majoritatea legislaţiilor prevăd în momentul de faţă acest lucru. Aceasta înseamnă, desigur, că pentru marea majoritate a companiilor, obligaţia de a eticheta produsele exportate în Uniunea Europeană nu va implica niciun cost suplimentar.
Din 2006, în Consiliu au loc discuţii în vederea încheierii unui acord cu privire la propunerea Comisiei. O serie de state membre urmează încă a fi convinse. Acestea îşi fac griji că povara administrativă şi costurile unei scheme de marcare a originii ar putea depăşi beneficiile acestui sistem.
Am luat în considerare în mod serios aceste preocupări şi am prezentat recent opţiuni concrete în acest sens. Nu este vorba despre o nouă propunere formală; este o încercare de a găsi o bază comună şi de a ajunge la un compromis. La 23 octombrie, în cadrul Comitetului articolului 133, s-a discutat cu statele membre pe marginea unui document de opţiuni.
În primul rând, Comisia le-a cerut statelor membre să ia în considerare opţiunea de a restrânge acoperirea produsului, pentru a include numai bunurile care se adresează consumatorului final. Lista originală conţinea anumite produse intermediare, cum ar fi pielea crudă sau anumite textile, care nu-l interesează în mod direct pe consumator. Comisia sugerează acum includerea în această schemă doar a produselor pe care consumatorii le pot găsi în magazine.
În al doilea rând, Comisia a sugerat ca schema să fie lansată pe baza unui proiect pilot. Orice continuare ar fi supusă unei evaluări a impactului avut de schema propusă. Acest lucru ar permite efectuarea unei evaluări a impactului asupra costului şi a preţului - şi, desigur, ar putea să ofere şi anumite indicaţii în legătură cu felul în care am putea modifica acoperirea de către regulament a produselor.
Mă bucur să pot spune că statele membre au primit cu interes documentele noastre de prezentare a opţiunilor. Chiar dacă nu s-au clarificat toate îndoielile şi câteva state membre şi-au menţinut opoziţia faţă de această propunere, ele sunt dispuse să studieze mai amănunţit subiectul, iar procesul va continua pe perioada următoarelor săptămâni, atât la nivelul întrunirilor cu experţi, cât şi în cadrul Comitetului articolului 133. Sper din tot sufletul că acest lucru va deschide calea către o soluţie de compromis.
După cum ştiu onorabilii deputaţi, noul articol 207 din Tratatul de la Lisabona acordă Parlamentului o autoritate nouă şi consolidată cu privire la măsurile legislative din domeniul politicii comerciale - iar regulamentul "made in” ar putea fi primul care va ajunge pe birourile onorabililor deputaţi.
Prin urmare, sunt foarte interesată de menţinerea implicării dumneavoastră în următoarele discuţii referitoare la acest subiect important şi aştept cu nerăbdare dezbaterea scurtă pe care o vom avea acum.
Cristiana Muscardini
Dle preşedinte, doamnelor şi domnilor, anumite probleme ne afectează şi pe noi, nu numai pe interpreţi şi pe cei care doresc să urmărească dezbaterea în speranţa de a obţine câteva răspunsuri concrete în legătură cu o problemă care există încă din 2005.
După cum a relevat în mod corect şi dna comisar, principalii noştri competitori şi parteneri economici au introdus de mulţi ani marcajul originii pentru bunurile care intră pe teritoriile lor. Însă Uniunii Europene încă îi lipseşte o definiţie, în ciuda propunerii de regulament din 2005, care a fost puternic susţinută de consumatori şi de diferite categorii ale societăţii civile şi în ciuda opiniei favorabile exprimate în repetate rânduri de către Parlament. Lipsa unui regulament privind desemnarea originii produselor subminează dreptul cetăţenilor şi al consumatorilor şi împiedică funcţionarea corectă a pieţei care, pentru a fi liberă, trebuie să aibă reguli comune şi partajate.
Comitetul articolului 133 a examinat în ultimele câteva zile idei pentru a reduce categoriile de bunuri menţionate în regulament şi pentru a sugera aplicarea pe o perioadă de probă. Îi adresăm dnei comisar următoarele întrebări: aceste propuneri de compromis sunt susţinute măcar de câteva dintre statele membre? Vor fi sau nu subiectul unei analize ulterioare? Intenţionaţi să sprijiniţi în continuare, împreună cu Parlamentul, propunerea de regulament din 2005, ca parte a procedurii de codecizie? Care sunt garanţiile şi termenele pe care le oferă Comisia la încheierea acestei dezbateri dificile şi întârziate? În cele din urmă, dnă comisar, mulţumindu-vă în orice caz pentru ceea ce aţi realizat cu multă energie şi determinare, aţi putea să-mi confirmaţi ceea ce aţi scris în răspunsul la întrebarea pe care v-am adresat-o la 5 noiembrie 2009, şi anume că adoptarea propunerii din 2005 va fi în continuare susţinută de către Comisie şi că aceasta va continua să-şi onoreze angajamentul?
Gianluca Susta
Dle preşedinte, doamnelor şi domnilor, nu intenţionez acum - nici măcar în timpul pe care îl am la dispoziţie - să revin asupra tuturor motivelor aflate în spatele solicitării repetate pe care noi, ca Parlament, o facem. Aş dori să subliniez - şi chiar dumneavoastră, dnă comisar, aţi făcut deja această observaţie - faptul că dna Muscardini şi cu mine suntem singurii doi veterani din 2006 ai semnării rezoluţiei prin care Parlamentul susţinea iniţiativa din decembrie 2006 a comisarului din acea perioadă, dl Mandelson.
Am sperat ca iniţiativa pe care aţi luat-o în urmă cu câteva săptămâni de a face mici schimbări în vederea obţinerii unui compromis să se fi bucurat de o susţinere mai puternică, inclusiv în cadrul Comitetului articolului 133. Regretăm, printre altele, faptul că multe ţări şi-au reiterat opoziţia sau îndoielile în cadrul acestui comitet, inclusiv Regatul Unit, prin reprezentantul său. Tot ceea ce dorim să facem astăzi este să vă reamintim că această solicitare nu are nimic de-a face cu protecţionismul; noi nu dorim să apărăm industriile care nu mai fac faţă concurenţei de pe piaţa internaţională, ci consumatorii: dorim să atragem atenţia asupra unor subiecte precum sănătatea, mediul şi reciprocitatea reală de pe piaţa mondială, care astăzi lipseşte. Mai mult, aceasta nu lipseşte numai faţă de elementele cele mai vulnerabile din lume: lipseşte, de asemenea, faţă de Japonia, de Statele Unite, Australia, Canada, Brazilia, India, faţă de principalii competitori ai Uniunii Europene, care, în aceste vremuri economice dificile, are datoria de a apăra interesele Comunităţii, aflată şi ea în spatele acestei solicitări.
Din acest motiv, sperăm ca Parlamentul să ofere întregul său sprijin iniţiativelor luate de Comisie şi, în acelaşi timp, ca angajamentele luate în urmă cu câteva săptămâni să fie onorate în întregime, chiar dacă această procedură nu va putea fi încheiată până la Crăciun, ci în cadrul noii proceduri introduse prin Tratatul de la Lisabona.
Niccolò Rinaldi
Dle preşedinte, dnă comisar, doamnelor şi domnilor, aprobând comentariile deputaţilor care au luat cuvântul înaintea mea şi îmbrăţişând şi solicitările făcute de dna Muscardini, aş dori să vă reamintesc de o imagine dintr-o carte scrisă de Italo Calvino, intitulată Cosmicomics, în care Big Bang-ul este descris ca o masă indistinctă de materie în care nu se ştie nimic despre nimeni şi nimic despre originea nimănui. La un moment dat, o femeie spune că, dacă ar avea mai mult spaţiu, ar putea să le pregătească celor prezenţi nişte paste şi pizza. Acest lucru generează un entuziasm deosebit în masa de materie: are loc o explozie, iar spaţiul dorit se materializează într-o lume compusă din diferenţe, care este universul de astăzi.
Sunt de părere că, în piaţa noastră globală, mergem înapoi, revenind la o masă indistinctă de bunuri, a căror origine şi, bineînţeles, ale căror caracteristici de producţie le scapă consumatorilor. În calitate de liberal-democraţi, suntem profund ataşaţi de sistemul şi de principiile comerţului liber, dar şi de transparenţa şi trasabilitatea produselor. După cum s-a spus deja, aici nu este vorba despre un aspect al comerţului internaţional, cât despre protecţia consumatorului. Ne exprimăm din nou susţinerea propunerii din 2005, iar eu - repet - sprijin solicitările făcute de dna Muscardini.
Carl Schlyter
Dle preşedinte, îi mulţumesc dnei comisar pentru prezentarea, în sfârşit, a unei propuneri. Cred că de prea multe ori, Comisia Barroso nu a îndrăznit să provoace Consiliul atunci când acesta căuta să regreseze în loc să progreseze, dar de data aceasta, Comisia a făcut exact acest lucru. Vă mulţumesc. Adam Smith a observat că o economie de piaţă nu poate funcţiona dacă nu există suficiente informaţii puse la dispoziţia consumatorilor, astfel încât aceştia să fie capabili să ia o decizie atunci când cumpără un produs; de aceea, este absolut necesar să introducem acest marcaj al originii.
Nu ar trebui să existe nicio excepţie pentru ţările care au încheiat un acord de liber schimb sau altfel de acorduri cu UE; tuturor trebuie să li se aplice aceleaşi reguli. Avem voci care spun că marcajul este costisitor, însă multe produse sunt deja marcate, astfel încât se preconizează costuri suplimentare minime. Am văzut deja un exemplu în marcajul mult mai detaliat al cărnii de vită în Europa - nu este deloc costisitor. Totuşi, cred că lista ar putea să fie extinsă. Se pare că aceasta se concentrează în principal asupra produselor care se copiază frecvent şi pentru care toată lumea are un interes în industrie. În acelaşi timp lipsesc însă multe produse importante pentru consumatori şi, din acest motiv, sunt de părere că lista trebuie extinsă.
Helmut Scholz
în numele Grupului GUE/NGL. - Dle preşedinte, grupul meu, Grupul GUE/NGL, consideră că marcajul originii "made in” al produselor care vin din afara UE reprezintă o necesitate urgentă pentru Uniunea Europeană. Într-o lume extrem de globalizată şi lipsită de reglementare, este absolut necesar să le permitem consumatorilor să cunoască originea unui produs şi să fie la curent cu ceea ce cumpără.
Consider că este un domeniu în care cetăţenii şi consumatorii înţeleg într-adevăr semnificaţia Europei şi modul în care aceasta poate să contribuie la comerţul internaţional şi la lumea de afară. Sunt de acord cu colegii mei în ceea ce priveşte necesitatea de a adopta propunerea din 2005 referitoare la marcajul originii. Acesta este, în viziunea noastră, minimul pe care trebuie să-l asigurăm consumatorilor şi cetăţenilor europeni. Întreprinderile mici şi mijlocii ale Europei ar putea să fie, de asemenea, avantajate prin acest sistem.
Solicităm Comisiei şi Consiliului trimiterea urgentă a acestei propuneri în vederea examinării de către Parlamentul European. Aici este vorba, printre altele, de o abordare coerentă în ceea ce priveşte elaborarea politicilor şi sunt de părere că, în acest domeniu, comerţul internaţional poate contribui şi la pacea internaţională.
Lara Comi
(IT) Dle preşedinte, doamnelor şi domnilor, facem parte, la nivel european, dintr-un sistem industrial în care buna reputaţie a produselor depinde în mare parte de integritatea sistemului de producţie. Menţinând cel puţin o parte din industria noastră de fabricare în Europa, putem într-adevăr să le oferim consumatorilor noştri produse controlate, de înaltă calitate. Este în interesul nostru al tuturor să continuăm în această manieră, oferindu-le consumatorilor ocazia de a fi complet la curent cu ceea ce producem şi cu originea bunurilor produse. Pentru a realiza acest obiectiv, avem nevoie de ceva foarte simplu, dar esenţial: transparenţă, un concept care reprezintă fundamentul regulilor marcajului originii, care deja au fost aprobate de către Parlament în 2006 şi care, aşa cum a menţionat şi dna comisar mai devreme, se folosesc deja în principalele pieţe mondiale precum Statele Unite, Mexic şi China.
În ciuda acestui fapt, marcajul originii "made in” încă nu a fost aprobat de câteva state membre ale UE. Suntem de părere că, dacă un produs este fabricat în China sau în altă ţară din afara Europei, consumatorii europeni trebuie să cunoască, indiferent de calitatea produsului - care de multe ori este bună - locul fabricaţiei acestuia, pentru a putea fi informaţi în momentul în care fac o alegere. Unele persoane ar putea interpreta nevoia de transparenţă drept protecţionism excesiv şi ar putea crede că toate acestea vor rezulta în costuri suplimentare pentru industrie: ei bine, nu este deloc cazul.
Absenţa marcajului originii în cazul produselor importate în Europa, spre deosebire de ceea ce se întâmplă în China, Statele Unite şi Australia, afectează competitivitatea produselor europene într-o piaţă internaţională globalizată. Din toate aceste motive, protejarea ideii unui produs fabricat cu tot ce are Europa mai bun de oferit este primul pas esenţial spre recunoaşterea la nivelul statelor membre individuale.
Kader Arif
(FR) Dle preşedinte, dnă comisar, doamnelor şi domnilor, aceasta nu este prima noastră dezbatere cu privire la marcajul originii, însă, fiind convins de faptul că repetiţia are avantajele ei, îmi voi lua libertatea de a mă alătura colegilor mei accentuând necesitatea unei legislaţii europene în domeniul marcajului originii "made in”.
Într-adevăr, în ciuda opiniei exprimate de această instituţie în 2005 şi apoi în 2007, prin intermediul votului asupra rezoluţiei colegului nostru, dl Barón Crespo, lipsa unei majorităţi în Consiliu a împiedicat întotdeauna adoptarea acestui regulament.
Un text precum acesta ar reprezenta însă un progres decisiv, nu numai pentru consumatorii europeni, dar şi pentru industriile noastre. Într-adevăr, prin indicarea ţării de origine a anumitor produse importate din ţări terţe, consumatorii ar fi complet informaţi cu privire la caracteristicile produsului pe care îl cumpără. În domenii atât de sensibile precum îmbrăcămintea, marochinăria sau mobila, crearea condiţiilor menite să faciliteze luarea de către consumatori a unei decizii în cunoştinţă de cauză este o miză majoră a companiilor care au hotărât să menţină producţia în Europa, păstrând cunoştinţele şi locurile de muncă europene.
De aceea, dnă comisar, salut propunerea pe care tocmai aţi făcut-o, dar doresc să subliniez faptul că aceasta trebuie să rămână ambiţioasă. Nu trebuie să căutăm susţinerea din partea unei majorităţi a statelor membre în detrimentul obiectivului nostru final. De exemplu, ar fi inadmisibil ca marcajul originii să se aplice numai produselor finite, permiţând astfel importarea separată a tuturor componentelor care să fie asamblate în Europa şi descrise ca "made in Europe”.
În plus, aş dori să încurajez eforturile Comisiei de a obţine beneficii maxime dintr-un astfel de acord. Aşadar, fără a reveni la solicitarea repetată de îmbunătăţire şi simplificare a regulilor de origine, posibilitatea de a crea un marcaj pan-euro-mediteranean ar reprezenta un progres important în ceea ce priveşte consolidarea sectoarelor construite în jurul Mediteranei şi al comerţului sud-sud.
În final, aş dori să subliniez că, în cadrul punerii în aplicare a Tratatului de la Lisabona, competenţele Comisiei pentru comerţ internaţional vor fi extinse în mod semnificativ. Comisia va putea aşadar să se bazeze - vă asigur, dnă comisar - pe angajamentul complet al deputaţilor europeni de a monitoriza îndeaproape discuţiile purtate cu privire la acest regulament esenţial pentru lucrătorii şi consumatorii europeni.
Jacky Hénin
(FR) Dle preşedinte, doamnelor şi domnilor, noţiunea de "made in” nu trebuie să fie o simplă chestiune de marcaj. Trebuie să devină rapid un concept puternic de respect faţă de cele mai avansate reguli legate de ştiinţă, de drepturile salariaţilor, de dezvoltarea durabilă şi de protecţia mediului, precum şi expresia unei atitudini economice responsabile.
În timp ce globalizarea creează condiţiile necesare pentru ca toată lumea să poată produce, căutarea frenetică numai a profitului se traduce prin încălcarea repetată a drepturilor lucrătorilor şi ale populaţiilor şi prin distrugerea mediului acestora. Copierea, înainte doar o problemă a mărcilor de lux, afectează acum o paletă largă de sectoare, începând de la sectorul farmaceutic până la cel al automobilelor sau cel aeronautic şi având mereu la bază noţiunea de profit, în timp ce securitatea consumatorilor este grav subminată. În acelaşi timp dispar zeci de mii de locuri de muncă.
Prin introducerea unui concept de "made in Europe” le-am putea permite consumatorilor să ia o decizie în cunoştinţă de cauză, să acţioneze pentru a câştiga noi drepturi. Da respectării drepturile salariaţilor şi pentru regulile de mediu, pentru aptitudinile noastre şi pentru o gestionare responsabilă. Iar, în cele din urmă şi cel mai important, da menţinerii şi protejării locurilor de muncă industriale din Europa.
Christofer Fjellner
(SV) Dle preşedinte, protecţioniştii recunosc rareori faptul că propunerile lor sunt protecţioniste, preferând să-şi ascundă intenţiile în spatele altor argumente. Aş spune că marcajul obligatoriu al originii este un exemplu clar în acest sens. În iunie 2006, am fost prezent în acest Parlament şi am infirmat o serie de mituri privitoare la exact aceeaşi propunere, iar atunci propunerea a sfârşit acolo unde-i este locul - la coşul de gunoi.
Cu toate acestea, târguiala anterioară deciziei cu privire la acordul de liber schimb cu Korea ne-a dus la o nouă dezbatere pe tema acestei propuneri, ceea ce reprezintă o modalitate neadecvată de a aborda o astfel de propunere. Trei ani mai târziu, este clar că unele mituri încă există, iar ele trebuie desfiinţate.
Să începem aşadar cu primul, care se evocă iar şi iar, şi anume mitul conform căruia consumatorii doresc acest sistem, iar aici susţinătorii afirmă că sunt sprijiniţi de consultarea prin internet organizată de către Comisie în această privinţă. Însă aceştia nu menţionează că 96,7 % dintre răspunsurile oferite în cadrul consultării proveneau dintr-o singură ţară, şi anume din Italia, unde industria şi grupurile de interes organizate şi speciale reprezintă forţa principală în acest domeniu. Astăzi, oricine îşi doreşte poate să marcheze originea produselor sale şi, credeţi-mă, orice companie competitivă care consideră că poate câştiga clienţi în acest fel va face oricum acest lucru, aşa că nu mai este nevoie de intervenţia noastră.
Al doilea mit este acela că marcajul le furnizează consumatorilor informaţii relevante şi asigură protecţia consumatorului, fiind benefic pentru mediu, ca şi cum aceasta ar fi o chestiune de geografie. Nu, aici este vorba despre un joc cu prejudecăţile oamenilor, nu despre protejarea acestora. Al treilea mit este acela conform căruia marcajul creşte competitivitatea europeană. Însă noile bariere tehnice puse comerţului nu protejează industria europeană. Nu are nimic de-a face cu competitivitatea - aceasta se consolidează numai prin pieţe libere şi printr-un mediu bun de afaceri.
Dacă le interzicem statelor membre să permită o astfel de legislaţie în UE din cauză că este protecţionistă, atunci de ce aplicăm aceleaşi reguli faţă de restul lumii fără să recunoaştem că este vorba despre protecţionism? Am respins ideea de a introduce un marcaj obligatoriu "made in UE”, aşa că ar fi lipsit de logică să-l introducem acum în relaţie cu restul lumii.
Mairead McGuinness
Dle preşedinte, în multe cazuri avem deja indicarea ţării de origine pentru produse alimentare şi alte produse, prin urmare nu este ceva nou. Problema cu anumite etichetări ale produselor alimentare este că nu sunt mereu precise şi, prin urmare, indiferent de ceea ce vom face cu această propunere, trebuie să fim capabili să testăm veridicitatea etichetei, adică dacă ceea ce este indicat pe etichetă este corect, astfel încât consumatorii să primească informaţia pe care o caută.
O întrebare specifică: Am primit un telefon de la un furnizor care lucrează în Uniunea Europeană şi care m-a întrebat dacă Parlamentul, Comisia şi Consiliul se referă la o etichetă "produs în Uniunea Europeană” care le-ar permite să promoveze faptul că produc în Uniunea Europeană. Ar putea dna comisar să clarifice acest punct în locul meu, vă rog?
Seán Kelly
Dle preşedinte, acest subiect a creat multe probleme, mai ales în Irlanda, în sectorul agriculturii. Aproape de fiecare dată când îl aud vorbind pe liderul Uniunii fermierilor, Padraig Walshe, acesta face referire la dificultatea de a avea o etichetare corespunzătoare şi clară, aşa cum spunea dna McGuinness.
Se pare că în Irlanda produsele se pot importa, după care se reprocesează, adăugând, de exemplu, condimente sau alte componente, ca după aceea să treacă drept produse de origine irlandeză. Aceasta este o mare păcăleală a consumatorilor şi cred că oricine are dreptul de a cunoaşte ţara de origine, nu ţara de procesare a fiecărui produs.
Să înţeleg că această practică este pe cale de a lua sfârşit şi că vom putea dispune de o etichetare clară şi precisă, astfel încât să ştim exact din ce ţară provine fiecare produs?
Sergio Paolo Francesco Silvestris
(IT) Dle preşedinte, dnă comisar, doamnelor şi domnilor, claritate, claritate, claritate: aceasta este pretenţia pe care o are astăzi piaţa, invocând norme care să garanteze transparenţa, pentru a-i proteja pe consumatori. Libertatea pieţelor se defineşte, de asemenea, prin reguli clare care, atunci când sunt aplicate prin mecanisme transparente, pun consumatorii în poziţia de a alege. De aceea suntem astăzi aici; acest lucru dorim să-l solicităm.
Canalele de televiziune de stat din Italia transmit frecvent documentare care arată cum, în anumite ţări foarte îndepărtate - inclusiv din punct de vedere cultural - de Europa, tehnicile de producţie se bazează pe utilizarea produselor foarte poluante, a tehnicilor poluante sau a solvenţilor toxici, iar forţa de muncă, reprezentată inclusiv din copii, fiind exploatată şi obligată să lucreze după orare absurde. Consumatorii trebuie să fie în poziţia de a putea alege, având o idee clară cu privire la originea anumitor produse. Acesta este lucrul pe care îl cerem. Cred că a venit momentul să adoptăm, clar şi imediat, norme care îi vor pune pe consumatori în postura de a alege, prin mecanisme absolut clare şi transparente, şi cred că trebuie să adoptăm aceste norme cu multă determinare şi că trebuie să acţionăm mai rapid decât am făcut-o până acum.
Catherine Ashton
membră a Comisiei. - Dle preşedinte, aş dori să le mulţumesc tuturor celor care au contribuit la dezbaterea importantă cu privire la acest subiect.
Dacă-mi permiteţi, voi începe cu punctele particulare ale dnei Muscardini - impresia că toate aceste discuţii se amână şi se lungesc de o vreme încoace. În timpul mandatului meu de comisar, am fost foarte activă în ceea ce priveşte discutarea cu statele membre a subiectelor care le preocupă cel mai mult şi am încercat să reacţionez atunci când era vorba despre un subiect important. Însă, aşa cum au spus şi alţi membri, realitatea vieţii politice este că trebuie să trec orice propunere prin Consiliu. Aceasta înseamnă - când este clar că nu există o majoritate solidă pentru o anumită idee - că trebuie să ne gândim din nou la o soluţie care să facă diferenţa dintre nereuşita şi reuşita de a trece o propunere pentru care există în mod evident un set foarte puternic de viziuni.
Mi s-a părut că, prin rafinarea descrierilor pe care le făceam pentru a veni în întâmpinarea preocupărilor statelor membre, aveam ocazia de a promova din nou acest lucru, având în vedere că ţine în continuare de Comisie. Mai ales atunci când o Comisie ajunge la sfârşitul vieţii sale şi acum, bineînţeles - ar putea spune unii - a depăşit sfârşitul vieţii sale, este important să reflectăm asupra lucrurilor care au rămas încă neîncheiate.
Nu pot să ofer garanţii referitoare la timp; mi-aş dori să fac acest lucru, însă depind în mod inevitabil de Consiliu în această privinţă. Cu toate acestea, îmi iau angajamentul de a merge mai departe cu acest subiect, pentru că există entuziasm. Voi trece la ceea cred şi de ce cred că este atât de important.
Câţiva onorabili deputaţi au deschis subiectul referitor la consumatori şi la oportunitatea de transparenţă şi claritate care s-ar crea prin informarea acestora. Cred că şi Adam Smith a fost citat în acest sens. Odată cu comerţul liber în lume, sunt importante şi claritatea şi transparenţa, astfel încât consumatorii să poată face alegerile corespunzătoare unui comerţ liber. Aceste concepte merg mână în mână, iar eu sunt de acord cu acest lucru. Consider, prin urmare, că onorabilii deputaţi care au deschis acest subiect surprind chiar esenţa acestei măsuri.
Nu este vorba despre protecţionism. Acest lucru se întâmplă peste tot în lume. În cazul celor mai multe ţări din care am cumpăra genul de produse pe care le-am enumerat, ştim deja de unde cumpărăm. Fiind şi eu, la rândul meu, un consumator, mă interesează să ştiu unde a fost fabricat produsul. Sunt de părere că, pentru mulţi consumatori, aceasta a fost o parte importantă a modului în care interacţionează cu piaţa. Ocazia de a spune că vom garanta transparenţă este, după opinia mea, foarte importantă. Nu trebuie să ne fie teamă de aceasta, pentru că, dacă ne este teamă, atunci înseamnă că ceva nu este în regulă. Scopul, atunci când vorbim despre deschidere, comerţ liber şi transparenţă, este să le facem faţă acestora în mod corespunzător.
Dl Schlyter m-a întrebat în mod special despre extinderea listei. Acest lucru va fi discutat în continuare: nu există deloc o listă finală. Am încercat pur şi simplu să elaborăm ceea ce credem că este o listă realistă, însă suntem foarte dispuşi să continuăm discuţiile pe această temă.
Cred că este corect să mă refer şi la preocupările legate de întrebarea dacă suntem sau nu destul de ambiţioşi. Dl Arif a spus că nu trebuie să tratăm acest subiect cu superficialitate. Bineînţeles - dar eu nu încerc să fac acest lucru; încerc să fiu realistă. Dacă, până la urmă, voi avea o propunere pe care pur şi simplu nu voi putea s-o trec de Consiliu, cred că este de datoria mea s-o analizez din nou şi să mă întreb dacă putem face ceva, nu pentru a diminua importanţa subiectului, ci pentru a veni în întâmpinarea preocupărilor legitime şi a vedea dacă propunerea poate fi pusă în aplicare, poate într-un model pilot sau într-un model mai limitat, pentru a testa dacă ceea ce spun este adevărat şi pentru a reuşi, mai apoi, să extindem modelul, fiind într-adevăr în cunoştinţă de cauză cu ceea ce încercăm să facem.
Ne raportăm, în acelaşi timp, şi la toate aspectele referitoare la Euromed. Acestea fac parte, după cum ştiţi, din dezbaterile care tocmai au loc. Aş dori, de asemenea, să mă refer la ceea ce încercăm să facem în termeni de protecţie a locurilor de muncă. Onorabilii deputaţi ştiu cu siguranţă că am pus un mare accent pe diferenţa dintre protecţionism şi susţinerea industriei, a locurilor de muncă, a consumatorilor etc. Trebuie să ne fie clar că în comerţ nu este vorba despre ignorarea tuturor acestor lucruri. Ele sunt interconectate.
Dle Fjellner, trebuie să iau în considerare punctul dumneavoastră de vedere, deoarece aţi descris acţiunile mele ca fiind inadecvate. Nu sunt foarte sigură de cât de politicos este să descrii în Parlamentul European pe cineva ca pe o persoană care acţionează inadecvat, însă permiteţi-mi să vă asigur că nu încerc deloc să acţionez în acest fel. Aici nu este vorba despre niciun fel de legătură cu nimic. Ceea ce am încercat să fac atunci când vorbeam cu statele membre despre toate aceste aspecte comerciale a fost să reiau, prin munca pe care o făceam - în special discutând cu micile companii din Europa, care sper foarte mult să beneficieze de oportunităţi reale, astfel încât peste 3 % dintre ele să devină active şi în afara Uniunii Europene - aspecte care fie au fost fie neglijate şi nu am mai reuşit să le rezolvăm, fie se bucură de un sprijin puternic din partea anumitor ţări.
Aceasta nu este singura problemă, dar m-am gândit că este o ocazie potrivită pentru a o menţiona. Este vorba despre condiţii egale de concurenţă. Este vorba despre claritate şi transparenţă pentru consumatori. Este vorba despre a spune că trebuie să continuăm. Sper ca Parlamentul să se implice în această iniţiativă şi să contribuie la detalierea ei, astfel încât să obţinem rezultate foarte bune.
În cele din urmă, am fost întrebată despre marcajul "produs în Uniunea Europeană”. Am consultat industria şi consumatorii în această privinţă. Reacţia nu a fost una favorabilă. A existat teama că acest sistem va fi costisitor. Nu era ceea ce se căuta, aşa că nu am insistat.
Preşedintele
Dezbaterea este închisă.
Votul va avea loc în următoarea sesiune parţială.
Declaraţii scrise (articolul 149 din Regulamentul de procedură)
João Ferreira  
Una dintre consecinţele liberalizării comerţului mondial este reprezentată de pierderile mari ale locurilor de muncă şi de o degradare a situaţiei sociale într-o serie de regiuni şi de ţări, inclusiv în Portugalia, care sunt mai dependente de anumite sectoare de producţie, cum ar fi, de exemplu, sectorul textilelor şi cel al îmbrăcămintei. În contextul actual al crizei economice şi sociale severe, această situaţie necesită o abordare diferită. Adoptarea unor norme de desemnare a originii ar putea contribui la creşterea valorificării producţiei în diferite state membre. Cu toate acestea, este nevoie de mult mai mult decât atât. Trebuie să protejăm sectoarele de producţie prin intermediul unui pachet de măsuri mai ample şi mai eficiente, printre care: punerea în aplicare a unor mecanisme de protecţie şi securitate faţă de exporturile agresive, dând prioritate producţiei locale; abandonarea modelului bazat pe salarii reduse, calificări reduse şi nesiguranţa locurilor de muncă; înfiinţarea instrumentelor publice de control al producţiei şi reglementare a pieţelor, care să garanteze apărarea principiului suveranităţii şi securităţii alimentare; combaterea eficientă a relocării companiilor. Apărarea dreptului fiecărei ţări la o producţie durabilă reprezintă o exigenţă a viitorului. Trebuie să facem acest lucru în numele unei noi raţionalităţi economice, sociale, energetice şi ecologice, pe care modelul neoliberal nu numai că nu o garantează, dar o face şi imposibilă.
