Euroopa varjupaigasüsteemi olukord pärast Euroopa Inimõiguste Kohtu hiljutist otsust (arutelu)
Juhataja
Järgmine päevakorrapunkt on arutelu, mis käsitleb Euroopa varjupaigasüsteemi olukorda pärast Euroopa Inimõiguste Kohtu hiljutist otsust.
Cecilia Malmström
komisjoni liige. - Lugupeetud juhataja! Euroopa Inimõiguste Kohtu 21. jaanuari otsus kohtuasjas M. S. S. versus Kreeka ja Belgia näitas selgelt, et ELil on vaja kiiresti luua Euroopa ühine varjupaigasüsteem ja et me peame aitama liikmesriikidel täita oma kohust pakkuda asjakohast rahvusvahelist kaitset.
Komisjon on alati öelnud, et liidu acquis' kohaldamisel - ja varjupaigavaldkonnas on Dublini määrus ELi kehtiva õigustiku tähtis osa - ei vabastata liikmesriike kunagi kohustusest tagada põhiõiguste kaitse. Euroopa Kohus tuletas seda põhimõtet oma otsuses meelde.
Selle otsusega ei mõjutata Dublini süsteemi toimimise aluspõhimõtteid, mille kohaselt on vaja selget süsteemi, et teha kindlaks vastutav liikmesriik, vaadata läbi varjupaigataotlused, tagada tõhus juurdepääs pagulasseisundi määramise menetlustele ja hoida ära varjupaigamenetluste rikkumine korduvate taotluste esitamise teel.
Ometi selgub komisjoni hinnangust Dublini süsteemile, et seda on võimalik täiustada. Komisjon tegi juba 2008. aastal ettepaneku Dublini määrus läbi vaadata, et kõrvaldada tuvastatud puudujäägid. Selle läbivaatamise eesmärk oli nii parandada asjaomaste varjupaigataotlejate kaitse standardeid kui ka suurendada Dublini süsteemi tõhusust liikmesriikide huvides.
Mulle valmistab heameelt Euroopa Parlamendi tugev toetus komisjoni ettepanekutele. Kutsun nõukogu ja Euroopa Parlamenti üles tegema koostööd tasakaaluka kompromissi nimel, mille tulemuseks oleks parandatud Dublini II määrus.
Selline kompromiss peab sisaldama ka erakorralist mehhanismi, et viimase abinõuna peatada üleandmised, kui varjupaigasüsteem satub erakordse ja erilise surve alla. See oleks ühine ja kõikehõlmav lahendus juhtumiteks, mida praegu käsitletakse suvaliselt, ning sellega loodaks Dublini partnerite vahel suurem usaldus ja tõeline toetus üksteisele.
Komisjon on olnud Kreeka varjupaigasüsteemi puudujääkidest teadlik. Kreeka varjupaigasüsteem on erakordse surve all, sest selle riigi territooriumile saabub arvukalt mitmesuguseid rändevooge ja nõuetekohaselt toimivat riiklikku varjupaigasüsteemi ei ole. Oleme juba asunud neid puudujääke läbi vaatama.
Komisjon algatas 2009. aasta novembris Kreeka vastu rikkumismenetluse, mille raames on väljendatud muret mitme ELi õigusakti eiramise pärast. Kreeka on võtnud kohustuse oma varjupaigasüsteem ümber korraldada, lähtudes möödunud aasta augustis komisjonile esitatud tegevuskavast, milles on sätestatud kiired ja pikaajalised meetmed. Sellest ajast on Kreekas toimunud õigusaktide vallas märkimisväärne areng.
Samal ajal on komisjon koos liikmesriikide, ÜRO Pagulaste Ülemvoliniku Ameti ja ELi asutustega teinud Kreeka abistamiseks tõsiseid jõupingutusi. Selles toetuses on ühendatud arvestatav rahaline ja praktiline abi riigi varjupaigasüsteemi, piirihalduse ja tagasisaatmise korralduse reformimiseks, rändevoogude juhtimiseks ette nähtud ELi vahendite tõhusam kasutamine ja samuti parem koostöö naaberriikidega, eelkõige Türgiga.
Lubage mul lõpetuseks meelde tuletada, et meie liit on rajatud inimväärikuse austamise, vabaduse, demokraatia, võrdsuse, õigusriigi ja põhiõiguste austamise põhimõtetele. Õigus varjupaigale on üks inimõigustest, mille järgimise ja toetamise kohustuse on Euroopa Liit endale võtnud. Komisjon on otsustanud kindlalt töötada Euroopa ühise varjupaigasüsteemi nimel, mis on õiglane, tõhus ja milles keskendutakse kaitsele. See on parim viis, kuidas toetada ühiselt inimõigusi kui üht vabadusel, õigusel ja turvalisusel rajaneva ala olulist tugisammast.
Manfred Weber
Austatud juhataja, lugupeetud volinik! Varjupaigapoliitika on teravalt päevakorrale tõusnud, nagu me oleme viimasel ajal näinud Lampedusal ja Kreekas. See on teema, mis puudutab Euroopa rahvast. Peaksime tundma uhkust selle üle, mida me oleme Euroopas saavutanud, sealhulgas oma ühiste standardite üle, varjupaigataotluste nõuetekohase töötlemise üle ning ka selle üle, kuidas me käime ümber laste ja peredega. Peaksime kõige selle üle uhked olema. Euroopa on piirkond, mis pakub abi ja partnerlust kogu maailmas tagakiusamise all kannatavatele inimestele. Otsustav tegur ei ole aga siiski mitte see, mida me paneme paberile parlamendikomisjonides, komisjonis ja nõukogus, vaid see, mis toimub tegelikult kohapeal. Euroopa Inimõiguste Kohus mõistis hiljuti Belgia ja Kreeka hukka selle pärast, et nad ei rakendanud ega järginud olemasolevaid õigusakte. See näitab selgelt, et jõustamine ei toimi.
Palun komisjonil teha oma olemasolevate tegevuskavade kõrval kiiremaid samme. Peame olema võimelised kehtestama ja rakendama tähtsaid standardeid Euroopa Liidus kiiremini. Konkreetse Kreeka juhtumi puhul tahan juhtida tähelepanu sellele, et tegemist on piiriga, mida on võimalik kindlustada mõlemalt poolt. Meie partneri Türgi käitumine antud küsimuses valmistab mulle pettumust. Oleme Türgiga sõlminud tagasivõtulepingu, milles nõutakse sellelt riigilt märksa vähem, kui nõutaks siis, kui tegemist oleks Euroopa Liidu liikmega. Seetõttu peaksime minu arvates ootama Türgilt kõnealuses valdkonnas suuremaid jõupingutusi.
Keegi ei kahtle meie solidaarsustundes. Me tahame anda Euroopa Pagulasfondi ja Frontexi kaudu praktilist abi nii Kreekas, kus abi juba osutatakse, kui ka Itaalias Lampedusal. Euroopa solidaarsuses kahtlusi pole. Seda vajatakse praegu rohkem kui kunagi varem.
Stavros Lambrinidis
Lugupeetud juhataja! Nagu kohtuotsus on näidanud, oleme kõik jäänud Dublini II määruse lõksu. Vastutuse ebavõrdse jagunemise tõttu on liikmesriigid vaielnud juba aastaid selle üle, kes vastutab, ja lennutanud vastastikku kaebusi, jättes õnnetud pagulased selle segaduse keerisesse.
Veel hiljuti saabus 90% sisserändajatest ja varjupaigataotlejatest Euroopasse Kreeka kaudu. Alžeeria tõttu on nüüd surve kandunud üle Itaaliale. Kui kaua kavatsetakse teha nägu, et see on Kreeka, Itaalia, Malta või Küprose probleem? Meie piirid on Euroopa piirid. Meie arengupoliitika, meie välispoliitika - või pigem selle puudumine - on Euroopa probleem.
Minu kodumaa on viimasel ajal teinud tohutuid edusamme varjupaigaolukorra parandamiseks ja on saanud selleks Euroopa Komisjonilt märkimisväärset abi. Sellest aga ilmselgelt ei piisa. Uue Dublini määrusega tuleb lõpetada massiline tagasisaatmine liikmesriiki, mille kaudu liitu siseneti. Liikmesriikide vahel tuleb välja kujundada korralik ja põhjapanev solidaarsus. Just seda on nõudnud Euroopa Parlament. On aeg, et mõned nõukogu liikmed lõpetaksid Pontius Pilatuse mängimise ja oma käte puhtaks pesemise.
Cecilia Wikström
Austatud juhataja! Euroopa Inimõiguste Kohtu otsuse põhjal on selge, et Belgia ja Kreeka on läinud vastuollu Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni artiklitega 3 ja 13. Seega on mõlemad riigid süüdi Afganistani varjupaigataotleja ebainimlikus ja alandavas kohtlemises tema üleandmisel Belgialt Kreekale. Kahjuks ei ole see juhtum sugugi erandlik. Euroopa Inimõiguste Kohtu otsus on pretsedent ja seepärast oluline.
Euroopa Parlamendi raportöörina Dublini II määruse läbivaatamisel on mul selle otsuse üle hea meel. See näitab piisava selgusega, et kõik liikmesriigid peavad peatama inimeste üleandmise Kreekale seni, kuni seal valitseb praegune olukord. Sellest ilmneb ka vajadus Euroopa solidaarsuse järele. Kui me tahame tõepoolest luua 2012. aastaks ühise varjupaigasüsteemi, peame jagama vastutust ja üksteist aitama.
Soovin komisjonilt küsida, kas see otsus muudab tema arvamust Dublini süsteemist kui ühise varjupaigasüsteemi nurgakivist, ning tahaksin teada, kas komisjonile on kättesaadav statistika, mis näitab, mille põhjal liikmesriigid oma üleandmisotsuseid teevad. Sedalaadi juhtumite kordumine tuleb ära hoida.
Euroopa Parlamendil on Dublini määruse kohta kindel seisukoht. Ootame kannatamatult võimalust alustada läbirääkimisi. Meie põhilised huviteemad on vahistamisküsimus, solidaarsusmehhanism, alaealiste õigused ja tugevamad õiguskaitsevahendeid käsitlevad sätted. Jään ootama teie vastust, volinik Cecilia Malmström, ja meie suurepärase koostöö jätkumist.
Judith Sargentini
Lugupeetud juhataja! Küsimus on selles, mida teha nüüd, kui Euroopa Inimõiguste Kohus on öelnud, et me ei tohi enam ühtki varjupaigataotlejat Kreekasse tagasi saata. Minu kodumaa Hollandi justiitsminister pakkus lahenduse välja. Tema sõnul tuleb võtta väga kiiresti meetmeid, et aidata Kreekal kontrollida rangemalt oma piire ja seada sisse oma varjupaigasüsteem, ning siis võime lihtsalt iga Dublini määruse kohase taotleja tagasi Kreekasse saata. See ei ole lõppkokkuvõttes loomulikult mingi lahendus.
Kõik Euroopa Parlamendi fraktsioonid on poliitilisi piire ületades öelnud, et peame viima Dublini süsteemi sisse solidaarsusklausli. Kui seda ei juhtu, lasub lõunapoolsetel riikidel alati raskem koorem kui minu Põhjamere-äärsel kodumaal, kus pagulaste paate just eriti sageli ei randu.
Lugupeetud volinik, sisserändajate tulv Lampedusale näitab, et isegi kui riik on suuteline tegema tõsist tööd oma piiride rangeks kontrollimiseks, tuleb ootamatusteks valmis olla. Kas te olete Roheliste / Euroopa Vabaliidu fraktsiooniga nõus, et Dublini süsteem on rappa jooksnud? Millal me näeme mingeidki samme Dublini süsteemi muutmiseks? Kas te nõustute siinviibijatega, et igal asjal on oma aeg ja nüüd on põhjapoolsete riikide kord näidata üles solidaarsust?
Tahaksin kuulda ka teie arvamust Strasbourgi kohtu eelmise nädala otsuse kohta, milles väidetakse, et artikli 39 juhtumite ehk väljasaatmise peatamise taotluste arv suurenes eelmisel aastal 4000%, sest inimesed näevad, et Dublini süsteem lihtsalt ei toimi.
Lõpetuseks tahaksin öelda, et M. S. S.-i ja Belgia ametivõimude vahelise kohtuasja lõpliku lahendi kohaselt on Belgia ametivõimud süüdi. Nad pidid hüvitama väga suure rahalise nõude. Nad olid hooletud. Millal on oodata Dublini süsteemi muutmist, et need inimesed ei peaks enam puutuma kokku ebainimlike tingimustega?
(Sõnavõtja nõustus vastama sinise kaardi küsimusele kodukorra artikli 149 lõike 8 alusel.)
Barry Madlener
(NL) Austatud juhataja! Proua Sargentini, miks te ei öelnud, et Türgi on see, kes käitub halvasti, lubades kõigil nendel inimestel siseneda kõigepealt Türki? Miks te ei öelnud, et Euroopa liigkeerulisi varjupaigaalaseid õigusakte kuritarvitavad paljud inimesed - inimkaubitsejad ja õnneotsijad - vaid seetõttu, et need on liiga keerukad? Miks te seda ei ütle?
Judith Sargentini
(NL) Lugupeetud juhataja, tänan teid, et andsite mulle võimaluse sellele küsimusele vastata.
Minu arvates peaksime kõigepealt otsima palki enda silmast. Euroopa on sattunud oma varjupaigasüsteemiga sasipuntrasse. Seni kuni me jätkame liikumist samas suunas ega näita üles soovi aidata Kreekal varjupaigataotlejate koormast lõplikult vabaneda ja tagada ühtne menetlus, et hinnata, kas isik on ka tegelikult poliitiline pagulane või mitte, ei ole meil õigust teisi süüdistada.
Härra Madlener, olen teiega nõus, et inimkaubitsejad tuleks vahi alla võtta ja et Türgi peaks tõesti looma korraliku varjupaigasüsteemi, kus tunnustataks ka mujalt kui Euroopa Liidust pärit poliitilisi pagulasi. Aga otsiksin esmalt viga meis endis ja lööksin kõigepealt oma kodus korra majja.
Timothy Kirkhope
fraktsiooni ECR nimel. - Lugupeetud juhataja! Soovin volinikule öelda, et tegemist on ilmselgelt vigase süsteemiga. Selge on see, et Euroopa kohtute ja Euroopa õigusaktide vahel valitseb vastuolu. Me ei saa enam rääkida õigusakti rakendamisest, vaid pigem selle tõlgendamisest uudsel moel.
Minu arvates on Euroopa Liidul olemas parimad vahendid, et lahendada sisserändega seotud probleeme nüansirikka süsteemi abil, mis ei oleks diktaatorlik ega põhineks rohkem ühtlustatud Euroopa õigusaktidel või Euroopa kohtute manitsevatel otsustel, vaid tugineks solidaarsusele, koostööle ja aktiivsele teabevahetusele Euroopa naabritega.
Peame hoolikalt ette vaatama, et ühe piirkonna koormuse kergendamine ei tähendaks lihtsalt selle koormuse ülekandmist teise kohta. Meil on loomulikult kohustus teiste ELi liikmesriikide ning turvalisemat ja vabamat elu otsivate inimeste ees, kuid hiljutise kohtuotsusega osutatakse suurematele probleemidele - Euroopa kohtute, Euroopa seadusandjate ja liikmesriikide vahelistele suhetele ning liikmesriikide kontrollile oma piiride üle.
Lugupeetud volinik, mind huvitab, kuidas kavatseb komisjon neid probleeme pikas plaanis lahendada. Kas te saaksite palun parlamendile kinnitada, et me ei hakka lihtsalt looma uusi ELi õigusakte, mis lükatakse ühel päeval mõnes Euroopa kohtus kindlasti omakorda ümber? Parem öelge meile, kuidas me saame tõhusalt toetada Kreekat ja teisi liikmesriike, kes on praegu sellise koorma all.
Cornelis de Jong
Lugupeetud juhataja! Alustuseks soovin avaldada tänu ja toetust volinik Malmströmile. Ta esitas möödunud nädalal liikmesriikidele õigustatult üleskutse võtta taas meetmeid seoses terve varjupaigapaketiga. Tegemist pole kahtlemata à la carte menüüga.
Selle värske tõendus on Tuneesia pagulaste ootamatu tulv. Itaalial on nõuetekohase vastuvõtu tagamisega ja kõigi varjupaigamenetluste järgimisega väga suuri raskusi. Kui teised liikmesriigid jäävad vaid kõrvalseisjateks ja pealtvaatajateks, on üksnes aja küsimus, millal Euroopa Inimõiguste Kohus teeb järelduse, et varjupaigataotluste üleandmine Itaaliale tuleks sarnaselt Kreeka juhtumiga peatada.
Seepärast on kõigi huvides töötada Dublini süsteemi raames välja erakorraline menetlus - nagu ka komisjon välja pakkus - ning sõlmida pagulaste vastuvõtmise ja korraliku varjupaigamenetluse kohta kiiresti siduvad kokkulepped.
Tahaksin kuulda, kas voliniku arvates saaksid Euroopa Parlamendi asjassepuutuvad liikmed talle veel abiks olla, et veenda liikmesriike võtma lõpuks neid väga vajalikke meetmeid. Igal juhul võib ta arvestada minu pühendumusega.
Barry Madlener
(NL) Austatud juhataja! Holland peab taas Kreeka supi ära sööma! Kõigepealt pidid Hollandi maksumaksjad maksma miljardeid eurosid, et aidata see peaaegu pankrotistunud riik hädast välja, ja nüüd koormatakse meid kahe tuhande Kreekast pärit varjupaigataotlejaga, keda me ei tohi tagasi saata.
Holland ei taha neid varjupaigataotlejaid. Holland on kannatanud piisavalt ja kannatab ka edaspidi massilise sisserände ja luhtunud multikultuurse eksperimendi tõttu. Holland soovib vähem sisserändajaid, kellel puuduvad igasugused väljavaated. Euroopa peab hakkama järgima rangemat sisserändepoliitikat, vastasel juhul saab Euroopast Euraabia.
Ent Kreeka on ka oma halva naabri Türgi ohver. Seepärast peaks Kreeka ehitama müüri, et hoida eemale sisserändajad, kes on pärit Türgist, ja sisserändajad, kellel Türgi lubab oma territooriumi läbida. Me peame Türgit loomulikult selle eest karistama, et ta pakub ebaseaduslikele sisserändajatele võimalust Kreekasse suunduda.
Lõpetuseks peaksid Euroopa varjupaigaalased õigusaktid olema märksa rangemad. Vaadakem tõele näkku: 99% varjupaigataotlejatest ei ole tegelikult mingid varjupaigataotlejad, vaid õnneotsijad, kes rikuvad majanduslike hüvede nimel meie varjupaigaseadusi.
Georgios Papanikolaou
(EL) Austatud juhataja! Esitan arutelu jätkuks järgmise hüpoteesi. Oleme näinud rahutusi Vahemere piirkonna ja araabia riikides. Teame, et paljud nende riikide kodanikud loodavad leida Euroopas parema tuleviku. See on juba paratamatu tõsiasi ja ma kardan, et hüpotees, mille ma kohe esitan, muutub samuti peagi üheks paratamatuks tõsiasjaks.
Kodanikud lahkuvad nendest kolmandatest riikidest Euroopasse. Nad saabuvad Lampedusale - oleme näinud seal tekkinud probleeme - või püüavad jõuda Türgi kaudu Kreekasse, kasutades paljude nende kolmandate riikide ja Türgi vahel sõlmitud kokkulepete põhjal võimalust mitte taotleda viisat. Teised suunduvad Maltale, mõned lähevad tõenäoliselt ka Portugali ja Hispaaniasse. Siis taotleb osa neist varjupaika. On ütlematagi selge, et siinkohal kohaldatakse taas Dublini II määrust. Teame, et kuigi mõned varjupaigataotlejad esitavad seejärel selle kohta kaebuse, langetavad liikmesriikide kohtud taas süüdimõistvaid otsuseid - nagu siiamaani on tehtud -, enne kui jõutakse Euroopa Inimõiguste Kohtu otsusteni. Jätkem seega teesklemine, justkui oleks asjad teisiti.
Edasi läheb lugu nii. Mõned inimesed vahistatakse ja neile ei anta õigust varjupaigale. Te teate kindlasti, et vastavalt lepingule, mille üle peetud läbirääkimiste lõppemisest komisjon just teada andis, kulub Türgi kaudu sisenevate isikute Türki tagasisaatmiseks tagasivõtulepingu alusel kaks aastat, et oodata ära lepingu jõustumine, ja sellele lisandub kolm aastat, mis on kolmandate riikide kodanike puhul üleminekuperiood - see teeb kokku viis aastat. Teisisõnu peavad need, kes sel perioodil praeguse kriisi tõttu vahi alla võetakse, ootama 2016. või 2017. aastani, et Türgi nad tagasi võtaks.
Lubage mul öelda, et sellise korraldusega ei saa Euroopa kardetavasti praegu oma ülesandega hakkama.
Sylvie Guillaume
- (FR) Lugupeetud juhataja! Minu arvates on alati kasulik tuletada endale meelde teatud hulka oma kohustusi - eriti seda, mis sai võetud 2008. aasta oktoobris Euroopa sisserände- ja varjupaigapaktiga, milles tõdetakse, et on aeg astuda Euroopa ühise varjupaigasüsteemi lõplikuks väljakujundamiseks uusi samme ja pakkuda sellega Euroopa Liidus suuremat kaitset.
Enam kui kaks aastat pärast selle lubaduse andmist on komisjon asetanud läbirääkimistelauale oma ettepanekud. Ometi ei saa jääda märkamatuks, et selle Euroopa varjupaigasüsteemi ja ühtlustamisprotsessi lõpuleviimine on mõnevõrra vaevarikas.
Euroopa Inimõiguste Kohtu hiljutine otsus on minu meelest tähtis pöördepunkt. Selles tuuakse kindlasti esile Kreeka varjupaigasüsteemi puudujäägid, kuid sellega edastatakse ka jõuline sõnum nüüd, mil Kreeka asub ümber korraldama oma varjupaigasüsteemi ja samal ajal võtma ka teisi meetmeid.
Ent selle konkreetse olukorra käsitlemise kõrval seatakse kõnealuse otsusega kahtluse alla ka kogu Euroopa varjupaigasüsteem üldisemalt ning eelkõige üks selle põhiosa - Dublini määrus - ja selle põhieeldus - liikmesriikide varjupaigasüsteemide võrdväärsus. Selle otsusega näidatakse, kuidas Euroopa ühise varjupaigasüsteemiga on loodud paradoksaalsel kombel omamoodi ebaõiglus nii varjupaigataotlejate kui ka liikmesriikide jaoks.
Selle otsuse põhjal tuleb viivitamata võtta selgeid meetmeid. Seniks kuni Kreeka loob toimiva varjupaigasüsteemi, peavad liikmesriigid peatama varjupaigataotlejate tagasisaatmise Kreekasse ja kasutama selle määruse suveräänsusklauslit, millega neil lubatakse võtta endale vastutus taotluste läbivaatamise eest.
Euroopa Inimõiguste Kohtu otsus sisaldab ka märguannet kõikidele asjaosalistele. Minu arvates peaks see otsus kiirendama ühtlustamist ja ümbersõnastamist, eriti Dublini määruse puhul.
See otsus puudutab mõistagi eelkõige äsjanimetatud üleandmiste peatamise mehhanismi, mille kohta on teinud ettepaneku ka komisjon. Euroopa Inimõiguste Kohtu otsusega heidetakse uut valgust ühelt poolt sellele mehhanismile ja teiselt poolt Euroopa-sisesele solidaarsusele. Nimetatud peatamisega peaks uuesti algama arutelud vajaduse üle luua kõnealune peatamismehhanism selgelt kindlaks määratud tingimustel.
Niisuguse mehhanismi loomise kõrval peaks see peatamine andma ka taganttõuke - või ma vähemalt loodan, et ta seda teeb - selleks, et toetada läbirääkimiste ajal ka teisi kõnealuse määruse muudatusi - nii neid, mille kohta on esitanud ettepaneku komisjon, kui ka neid, mis puudutavad muu hulgas selle vahendiga pakutavaid tagatisi.
Lõpetuseks peaks Euroopa Inimõiguste Kohtu otsusega ette nähtud peatamine andma meile võimaluse hakata mõtlema selle üle, kui habras on oma olemuselt olukord, milles varjupaigataotlejad end leiavad. Selle otsuse põhjal peaks tekkima ka vajadus võtta kasutusele kaebuse esitamise mehhanism, et peatada nende varjupaigataotlejate üleandmine, kelle suhtes kohaldatakse Dublini määruse rakendamisest tulenevat üleandmisotsust.
Paljudes signaallampides põleb praegu punane tuli, mis annab meile märku, et on aeg seda määrust reformida ja ehitada üles tõeline ühine varjupaigasüsteem, mis põhineb solidaarsusel ja vastutusel.
Nadja Hirsch
(DE) Lugupeetud juhataja, austatud volinik! Kõneleme täna Euroopa Inimõiguste Kohtu otsusest. Selles käsitletakse lõppkokkuvõttes Belgiat, kuid see puudutab igat Euroopa Liidu liikmesriiki. Ka Saksamaa on otsustanud, et ei saada enam varjupaigataotlejaid tagasi Kreekasse.
Peame esitama endale küsimuse, kas me tahame laduda Euroopa ümber müüri, nagu üks kolleeg mainis, või soovime säilitada ja edasi arendada õigust varjupaigale, mida mina liberaalina tugevalt toetan. Ent see tähendab ühtlasi, et peame andma igale varjupaigataotlejale võimaluse läbida nõuetekohaselt korraldatud menetlus. Peame aru saama, et see, kui me laseme lõunapoolsetel liikmesriikidel kogu koormat üksi kanda, on ebaõiglane ja näitab solidaarsuse puudumist. Geograafilise asukoha tõttu on kõnealuseid riike tabanud üha suurenevad pagulaste vood. Pagulaste tulv Lampedusale on tingitud praegustest sündmustest Tuneesias. Ent olukord ei paista muutuvat ja kohalikud varjupaigaküsimustega tegelevad asutused ei tule selle ohjeldamisega toime.
Ka Kosovoga seotud hiljutine liberaliseerimine tõi mõne nädala eest kaasa tohutu varjupaigataotlejate sissevoolu Saksamaale. Meilgi oli probleem, sest me ei suutnud alguses kõiki taotlusi nõuetekohaselt menetleda. Niisiis, kui me tahame tõesti selle varjupaigaõiguse säilitada, peame süsteemi ümber korraldama, et tagada tulevikus selle puhul suurem solidaarsus. Dublini II määrust ei saa praegusel kujul enam edasi kohaldada.
Carmen Romero López
(ES) Austatud juhataja, kallid kolleegid! Afganistani kodanik, keda Euroopa Inimõiguste Kohtu otsus puudutas, ei olnud sisserändaja, ei kuritarvitanud süsteemi ega olnud inimkaubanduse ohver. Lisaks ei kehtinud tema kohta Genfi konventsioon, sest teda ei kiusatud taga. Ta oli varjupaigataotleja, kelle suhtes oleks kohaldatud täiendavat kaitset ja rahvusvahelist kaitset. Seepärast on kõnealune otsus loodava pretsedendi tõttu tähtis.
Kui palju võib olla inimesi, kes ootavad kohtuotsust, pärast seda kui on esitanud kaebuse varjupaigataotluse tagasilükkamise kohta? Kui palju võib olla neid inimesi, kes saaksid taotleda hüvitist menetluse venimise tõttu? Mis juhtuks siis, kui Euroopa Inimõiguste Kohus langetaks liikmesriikide kahjuks rohkem kui tuhat otsust? Mis saaks Euroopa mainest?
Kas me saame pidada end endiselt põhiõiguste eest võitlejateks, kui kohtleme sõdade eest pagevaid varjupaigataotlejaid halvemini kui kurjategijaid?
Lugupeetud volinik, varjupaigataotlejad - kui nad on pagulased või saavad täiendavat kaitset - ootavad kinnipidamiskeskustes menetlust teinekord kuni seitse kuud, ilma et neil oleks mingitki menetlusõigust. On see inimlik?
Oleme varjupaigapaketiga liiga kaua ühe koha peal tammunud ja ühist varjupaigasüsteemi, härra Weber, ei ole meil olemas. Nagu pole ka kõigis liikmesriikides sama menetlust. Meil on vaid vähene solidaarsus, mis ongi põhjustanud praeguse olukorra.
Afganistani kodanikule maksti mittevaralise kahju tekitamise eest hüvitist, võtmata aluseks Dublini määrust. Aga kui suurt hüvitist on õigus taotleda mittevaralise kahju tekitamise eest nendel sõdade eest pagenud isikutel, keda solgutatakse aastaid ühest laagrist teise? Oleme väsinud rääkimast rikkumistest ja inimkaubitsejatest. Kas me mitte ei taha selga keerata ja selle olukorra olemasolu ikka ja jälle eitada? Dublini määrust on võimalik kahtlemata täiustada, kuid vaja on märksa enamat. Austatud volinik, sellega on kiire.
Simon Busuttil
(MT) Lugupeetud juhataja! Euroopa Inimõiguste Kohtu otsusega ei mõisteta hukka mitte niivõrd Belgiat või Kreekat, kuivõrd Dublini määrust, sest just selle Dublini määruse alusel oli Belgial võimalik saata Afganistani kodanik tagasi Kreekasse. See ei ole õiglane. Ei ole õiglane, et piiriäärsed liikmesriigid peavad kandma seda koormat üksi, sest - olgem ausad - piiririikide ülesanne ei ole tegutseda kõigi ülejäänud Euroopa Liidu riikide politseinike või piirivalvuritena.
Seetõttu on pärast Euroopa Inimõiguste Kohtu otsust nüüd selge, et kui mõni Euroopa riik saadab varjupaigataotleja tagasi mõnesse teise, tohutu surve all olevasse Euroopa riiki, läheb ta vastuollu Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooniga.
Saksamaa ja Ühendkuningriik on hakanud seda juba tunnistama ja on üleandmised peatanud. Ent me vajame siiski Dublini määruse viivitamatut muutmist.
Kyriakos Mavronikolas
(EL) Austatud juhataja! Tunnen vajadust tänasel istungil sõna võtta seetõttu, et keegi ei ole tõstatanud Küprose küsimust ja meie sisserändeprobleemi.
Küprosele, väikesesse riiki, mille rahvaarv on pool miljonit, saabub iga päev üle eraldusjoone okupeeritud alade poolemiljonilisest elanikkonnast 30 kuni 50 sisserändajat.
Meil ei ole varjupaigataotlejate jaoks kinnipidamiskeskuseid. Seetõttu ei saa me saata neid taotluse tagasilükkamise korral lõpuks tagasi riiki, kust nad tulid. Nad sisenevad okupeeritud alade kaudu, enamik neist hävitab oma dokumendid ja põhimõtteliselt jäävad need sisserändajad saarele.
Gesine Meissner
(DE) Austatud juhataja, lugupeetud volinik! Kindlasti ei vaja me varjupaigaprobleemi lahendamiseks müüre. Selline ettepanek tehti, seepärast pidasin vajalikuks sõna võtta. Inimene, kes ütleb midagi sellist, ei ole Euroopa väärtustest üldse aru saanud.
Meie jaoks on küsimus põhiõiguste ja inimõiguste kaitsmises. Me ei saa öelda inimeste kohta, kes on pagenud ükskõik mis põhjusel oma riigist ja otsinud Euroopas varjupaika, ega inimeste kohta, kes on vabatahtlikult roninud ülerahvastatud paati ja seadnud oma elu ohtu, et me tahame saata nad tagasi juba enne, kui nad on isegi kohale jõudnud. Vajame nende inimeste jaoks mõistlikke ja korralikult toimivaid varjupaigamenetlusi. Me ei saa jätta Euroopa lõunapoolseid riike, kuhu need inimesed saabuvad, selle probleemiga üksi. Olen ses suhtes täiesti nõus kolleeg Nadja Hirschiga.
Teisest küljest on vale öelda, et me tahame jätta kõik need inimesed väljapoole Euroopat ega soovi neid vastu võtta. Euroopas leiavad aset demograafilised muutused ning tulevikus vajame lõimumist ja samuti varjupaigataotlejaid, kes soovivad siia jääda. See ei ole lihtsalt inimlikkuse, vaid ka terve mõistuse küsimus. Seetõttu peame leidma sellele probleemile kiiresti lahenduse.
Andreas Mölzer
(DE) Lugupeetud juhataja! Euroopa Inimõiguste Kohtu otsuse kohaselt on Kreeka varjupaigasüsteem ebainimlik, sest lõpliku otsuse langetamiseks võib kuluda kuni viis aastat. Ent menetlused võtavad palju aega kõikjal Euroopas, sest inimesed valetavad, võltsivad või põletavad dokumente, eiravad otsuseid ning lihtsalt kuritarvitavad ja rikuvad varjupaigasüsteemi. See kehtib eriti selle kohta, kui varjupaiga taotlemiseks ei ole mingit tõelist põhjust ja pärast aastatepikkust protsessi hakkab taotleja ühtäkki nõudma elamisõigust humanitaarsetel kaalutlustel.
Arvestades ELi läbikukkunud varjupaigasüsteemi, peame lõpuks tõele näkku vaatama ja tunnistama, et Euroopa Liit ei saa võtta kogu maailmast vastu majanduslikel põhjustel sisserändajaid, kulutades samal ajal miljardeid eurosid, et anda nende inimeste päritoluriikidele arenguabi ja toetada nendes riikides demokraatiat.
Lõpetuseks soovin öelda, et vajame varjupaigaõiguse selget määratlust, mis oleks tihedalt seotud Genfi konventsiooniga, et lõpetada majanduslikel põhjustel toimuv sisseränne. See määratlus peab sisaldama ka varjupaigataotlejate kohustust teha menetluse käigus koostööd. Sellega kaotaksime õiguslikud alused pettusteks, mis pannakse toime humanitaarsete kaalutluste ettekäändel.
Salvatore Iacolino
(IT) Lugupeetud juhataja, head kolleegid! Ühelt poolt viisanõude kaotamine üha enamate riikide puhul ja teiselt poolt rändevoogude hiljutine äkiline kasv tähendab, et nõukogu peab seadma varjupaigapaketi tõesti esmatähtsaks. Kui komisjon seda toetaks, oleks sellel sammul hea mõju, sest sellega reguleeritaks kõnealust keerulist küsimust ja sätestataks ühtne strateegia täna arutlusel oleva otsuse jõustamiseks, samuti nähtaks sellega ette võimalus vältida üleandmisi, millest me oleme täna rääkinud.
Me oleme ilmselgelt inimõiguste kaitsmise poolt, kuid sellega peab kaasnema ka range kontroll. Austatud volinik, et olukord on muutunud väljakannatamatuks, peame hakkama nüüd välja töötama sobivamaid eeskirju ja selget õiguslikku raamistikku. See on oluline tegevuskava, mille me saame teie abiga kindlasti piisavalt ruttu nõukogule hindamiseks esitada.
Nathalie Griesbeck
(FR) Austatud juhataja! Arutelu on olnud väga mõttetihe ja mul on tunne, et kui mõned äärmuslikud ettepanekud kõrvale jätta, muretseme me ühe ja sama asja pärast. Seetõttu on minu küsimus väga lühike.
Soovin küsida volinikult, kuidas ta kavatseb astuda vastu ikonoklastilisele ettepanekule laduda Türgi ja Kreeka vahele müür, isegi kui seda on võimalik seletada sellele riigile osaks saanud väga tugeva survega ja isegi kui kinnipidamiskeskustesse sattunud inimeste jaoks on tingimused mõne parlamendiliikme sõnul eriti rasked.
Ehkki liikmesriikidel on vaba voli koostada ise oma ehituskavasid - isegi kui tegemist on müüri rajamisega või ebarealistliku lahendusega -, mõjutab see meid, eurooplasi, nii tsükliliselt (seoses sündmustega Lampedusal ja Euroopa Inimõiguste Kohtu otsusega) kui ka struktuuriliselt (seoses olukorraga lõunapoolsetes riikides).
Seetõttu on aeg Dublini määrus kiiresti läbi vaadata, et võiksime vastutada selliste olukordade eest Euroopas ühiselt, näidata üles solidaarsust ja tegutseda inimlikult. See on võimalik vaid siis, kui koostame tõelise Euroopa varjupaigaseaduse - õigusakti, mis on muutumas vajalikumaks kui kunagi varem.
Sergio Paolo Francesco Silvestris
(IT) Lugupeetud juhataja, kallid kolleegid! Väärtusi, millele Euroopa Liit on rajatud - inimõigusi ja põhiõigusi -, ei saa vaidluse alla seada. Euroopa Inimõiguste Kohtu otsus nõuab kiiret asjade üle järelemõtlemist ning viivitamatuid ja tõhusaid meetmeid. See otsus nõuab ühtse strateegia väljatöötamist, määratlemist ja rakendamist ning ühise kohustuse võtmist. Varjupaigamenetlustega tuleb tegelda kohe ja parimal võimalikul viisil.
Euroopa ei tohi jätta üksi piiririike, kes peavad tulema toime erakorraliste rändevoogudega, mis ei mõjuta mitte üksnes neid, vaid tervet Euroopat. Piiririigid ei suuda kanda üksi kogu vastutust, mis on seotud varjupaigataotluste töötlemise kulude ja korraldamisega. Taotluste käsitlemine nõuab sageli palju aega ning pikka ja hoolikat hindamist. Need ajalised piirangud ja hoolikad hindamised ei tohi kahjustada sisserändajate väärikust, mida tuleb igal juhul alati kaitsta.
Cecilia Malmström
komisjoni liige. - Lugupeetud juhataja! Soovin tänada kõiki sõnavõtjaid. See kohtuotsus on väga huvitav, kuid sellega ei lööda praeguselt Dublini süsteemilt lõplikult jalgu alt. See süsteem on enam-vähem töökorras ja sellega kohustati juba enne kõnealust kohtuotsust liikmesriike tagama põhiõiguste järgimine. Ometi juhitakse otsuses tähelepanu mõnele olulisele probleemile ja just seepärast peame me Dublini konventsiooni reformima ja parandama.
See on ka põhjus, miks komisjon on kavandanud uuendusi, ja mul on väga hea meel, et te olete need töösse võtnud ning et teiegi näete vajadust teatava erakorralise mehhanismi järele. Toetame teid ses suhtes täielikult.
Peame ka kiirendama oma tegevust ühise varjupaigasüsteemi loomisel. Enamik siinviibijatest oli sellega nõus. Olen väga tänulik töö eest, mida te teete. Parim viis meie eesmärgi täitmiseks on jätkata tööd, avaldada aruandeid ja julgustada nõukogu läbirääkimisi alustama.
Liikmesriikide vahel on praegu liiga palju erinevusi ja see ei ole jätkusuutlik. Ühtses liidus, millel on ühised väärtused ning kus kohaldatakse ühiselt rahvusvahelisi standardeid ja konventsioone, ei saa olla selliseid erinevusi, nagu meil praegu on. Inimesi tuleb kohelda väärikalt. Peame tagama kaitse kõige haavatavamatele. Vajame tõhusaid süsteeme, et inimesi ei hoitaks kinnipidamiskeskustes kuude ja teinekord isegi aastate kaupa. See on väga piinarikas konkreetse isiku jaoks ja väga kulukas ühiskonna jaoks. Peame seda olukorda parandama. Saan teid ja nõukogu taas vaid julgustada tööd selles vallas jätkama.
Mis puudutab Kreekat, siis komisjon teeb selle riigi abistamiseks nii mõndagi. Kreeka valitsus töötab oma tegevuskava kallal. See on väga kõrgelennuline kava, kuid juba algusest peale on selge olnud, et lahendus ei saabu üleöö. Tegemist on pikaajaliste probleemidega. Meie oleme valmis toetama. See, et kõik liikmesriigid osalevad Frontexi operatsioonides, kuid on samas pakkunud ka kõikvõimalikku abi - majandusabi ja oma tehnilisi teadmisi, tõlketeenust, haldusabi -, näitab, et tõeline Euroopa solidaarsus on olemas.
Peame Kreekat aitama, sest Kreeka on tohutu surve all. Seegi on Euroopa ülesanne. Peamine vastutus lasub loomulikult Kreekal endal. See riik on teinud juba palju, kuid peab tegema veel rohkem. Ma ei usu, et tara või müür oleks mingi lahendus, sest muud reformid on märksa olulisemad. Teeme ka koostööd Vallettas asuva Euroopa Varjupaigaküsimuste Tugiametiga ning samuti ÜRO Pagulaste Ülemvoliniku Ametiga.
Türgi on viimasel ajal näidanud üles edasiviivat suhtumist ja koostöövalmidust. Oleme jõudnud lõpule kaheksa aastat kestnud läbirääkimistega tagasivõtulepingu üle. Loodetavasti kiidavad liikmesriigid selle järgmisel nädalal toimuval nõukogu istungil heaks.
Mis puudutab Cecilia Wikströmi küsimuses nimetatud arve, siis 2009. ja 2010. aasta andmete põhjal esitasid liikmesriigid Kreekale sisserändajate eest vastutuse võtmiseks või nende tagasivõtmiseks 16 328 taotlust. Neist 12 638 (77%) rahuldati. Sellegipoolest viisid liikmesriigid ellu vaid 2251 sellist üleandmist, mis on veidi vähem kui 14%.
Tänan teid veel kord toetuse eest tööle, mida me püüame varjupaigapaketiga teha. Õigusaktid on esitatud. Jätkakem komisjoni, Euroopa Parlamendi ja nõukogu koostööd, et meie eesmärk saaks võimalikult kiiresti saavutatud ja et meil oleks lõpuks Euroopa ühine varjupaigasüsteem.
Juhataja
Arutelu on lõppenud.
