Sahara-taguse Aafrika tervishoiusüsteemid ja ülemaailmne tervishoid (lühiettekanne) 
Juhataja
Järgmine päevakorrapunkt on Véronique De Keyseri arengukomisjoni nimel esitatud raport Sahara-taguse Aafrika tervishoiusüsteemide ja ülemaailmse tervishoiu kohta.
Véronique De Keyser
Austatud juhataja! Lugupeetud volinik! Tänan teid, et nii kauaks olete jäänud! Raport on tegelikult vastus komisjoni teatisele ülemaailmse tervishoiu kohta, kuid tahtsime võtta omaks vaatenurga, mis oli üsna ebatavaline, ning keskenduda rohkem praegu Aafrikas jõudsalt edenevatele vastastikustele kindlustusskeemidele. Lubage mul pisut kõrvale kalduda!
Tegelikult on kogu rahvusvahelisest abist hoolimata tervishoiu olukord Aafrikas üsna kohutav ja selle põhjuseks on mitmed tegurid, olgu nendeks kliimamuutus, finantskriis, sõda, teatavates riikide halb juhtimine või ahnus, mida tekitavad Aafrikas leiduvad rikkused. Lisage siia sellised laustaud nagu aids, malaaria, tuberkuloos ja nii edasi, ning need tegurid tähendavad, et seisame silmitsi tõelise katastroofiga.
Nii et kõigepealt pean avaldama austust valitsusväliste organisatsioonide ja ka teatud kirikute tööle, kes teevad erakorralistes tingimustes, konfliktitsoonides tõeliselt imetlusväärset tööd, kuid see ei saa olla vastus pikas perspektiivis, see ei ole jätkusuutlik vastus.
On olemas niinimetatud vertikaalfondid, mida on mainitud ja mida kasutatakse näiteks selliste peamiste haiguste nagu aids, malaaria ja tuberkuloos vastu võitlemiseks. Need fondid tõmbavad ligi palju raha ja on atraktiivsed annetavatele eraisikutele, sest inimesed tunnevad, et nad annavad raha üritusele, mida kontrollitakse hästi. Tegelikult siiski lahendavad ka need fondid vaid väikese osa probleemist, ehkki kindlasti täidavad need oma eesmärgi, sest kahjuks põhjustab täna Aafrikas ikka veel suurema osa surmadest kanalisatsiooni, joogivee puudumine - lapsed surevad düsenteeriasse - ning kohalike ambulatooriumide puudumine, mitte niivõrd - paraku! - aids või malaaria.
Siit tuleneb tähelepanu alates 1990ndatest tekkinud liikumisele, mis kujutab endast kindlustusskeemidest, eelkõige vastastikustest skeemidest koosnevaid algatusi, mis on äkitselt tekkinud peaaegu kõikjal eri Aafrika riikides. Nende vastastikuste skeemide eesmärk on loomulikult kaasata inimesed omaenda tervishoidu. Ärgem sulgegem oma silmi: need ei ole isemajandavad, nendega ei õnnestu tagada täielikku ravi või ravimite rahastamist, kuid ühenduses teiste fondide ja toetustega tagatakse nende abil siiski tervishoiuteenuste osutamine ja ravimid; ning lisaks osalusele on tekkinud teatav sotsiaalne dünaamika.
Selliseid skeeme on sadu - need on olemas eri riikides ja eri sektorites. On olemas naiste vastastikused ühingud, kohvikupidajate vastastikused ühingud jne. Meie ülesanne on seega toetada seda sotsiaalset dünaamikat, seda rahastada ja koordineerida ning samal ajal kinnitada endale, et võib-olla kunagi muutuvad need ühingud isemajandavaks, kuid praegu see nii veel ei ole.
Kuigi sellised vastastikused ühingud on olemas, saavad nad olemas olla ainult tingimusel, et need eksisteerivad paralleelselt niinimetatud horisontaalsete süsteemidega. Miks peaksime siis end kindlustama või maksma haigusjuhu eest, kirurgilise sekkumise eest, kui ei ole haiglat, ei ole arsti ega ravimeid? Sellest järelduvalt usume, et Euroopa Liit ei peaks vastastikuseid kindlustusühinguid ainult toetama, koordineerima ja alal hoidma, vaid panema ka suurt rõhku horisontaalsetele süsteemidele, esmatasandi tervishoiuteenustele; isegi kui see tähendab, et vertikaalseid fonde kutsutakse üles osaliselt rahastama nn horisontaalset tervishoidu - seda esmatasandi tervishoiu komponenti, mis on vajalik ja tagab tasakaalu, mis võimaldab vastastikuste ühingute olemasolu.
Raportis viidatakse just sellele probleemistikule. Minu aeg hakkab lõppema, kuid äkki vastaksin parlamendiliikmetele, kellele teeb muret reproduktiivne tervishoid, mida raportis mainitakse, ja mis on küsimus, mida ma väga tähtsaks pean.
Niccolò Rinaldi
(IT) Austatud juhataja! Head kolleegid! Véronique De Keyser ütles juba ära peaaegu kõik, mis öelda oli. Tahaksin pühendada selle minuti väikesele poisile, kellega ma kohtusin 1. detsembril 2009. aastal Luandas, kui osalesime Angolas AKV ja ELi parlamentaarsel assambleel. See väike poiss oli jõudnud oma elu lõppu - ta oli suremas oma ema käte vahel alatoitluse kätte Luanda keskuses asuvas Jumaliku Ettehoolduse haiglas, mis oli selle koha lähedal, kus meie töötasime, ning ka staadioni lähedal, mida ehitati Aafrika meistrivõistlusteks; teiste sõnadega oli ta ümbritsetud küllusega.
Siiski ei ole tegemist üksikjuhtumiga: Luandas surevad iga päev lapsed nälga ja alatoitlusse oma noorte emade käte vahel, kellele ei ole õpetatud midagi toitumise kohta ja kes sageli on jäetud iseenda hooleks.
Kristlase jaoks on selline vaatepilt patt - suur patt; poliitiku jaoks on see märk meie poliitika läbikukkumisest ning selle riigi, Angola valitseva klassi jaoks on see ka märk ahnusest ja rikkuse ebaühtlasest jaotumisest. Ma usun, et põhjused, miks selle lapse elukogemus siin maailmas jäi nii põgusaks, annavad meile palju mõtteainet, ja ma loodan, et minu avaldus aitab sellele mõtisklusele kaasa.
Anna Záborská
(SK) Vaatamata teatavatele kõhklustele, mis mul selle raporti puhul on, tahan kõigepealt tänada Véronique De Keyserit. Nagu palju kordi varemgi on ta näidanud üles arusaamist arengupoliitikast ja seda, kui palju ta hoolib maailma eri piirkondades valitsevatest elutingimustest.
Sahara-taguses Aafrikas on tervishoid kohutavas seisundis. Mulle teeb siiski muret, et Véronique De Keyser ei nõustunud vähemalt mõnegi minu esitatud muudatusettepanekuga. Ei ole õige rääkida positiivselt Kairo või Beijingi lõppdokumentidest, kuid kui mina neile viitan, siis sellega ei nõustuta. Nii on see ainult seetõttu, et mõnede parlamendiliikmete arvates ei ole teatud lõiked võib-olla kooskõlas Euroopa reproduktiivse tervise poliitikaga. On kahetsusväärne, et me ei taha tunnustada rahvuslike ja piirkondlike eripärade tähtsust ning Sahara-taguse Aafrika riikide ajaloolist, kultuurilist ja usulist mitmekesisust. Selle tulemusel kannatab ainult kohalike elanike tervis.
Miroslav Mikolášik
(SK) Inimõiguste ülddeklaratsioonis tunnistatakse tervist kui ühte põhiõigust. Isiklikult usun, et seda õigust peab vaatlema lahutamatult tegeliku õigusega elule.
Sahara-taguses Aafrikas on neil õigustel väga konkreetne ja ebakindel taust, mistõttu tahaksin rõhutada vajadust, et Euroopa Liit rakendaks tervishoiu valdkonnas vastutustundlikku ja humaanset käsitusviisi. Esiteks tahaksin mainida, et Euroopa Liit ei tohiks edendada raseduse katkestamist kui õigust, kuna seda niinimetatud õigust ei tunnistata üheski rahvusvahelises dokumendis niinimetatud põhiõigusena. Vastupidi, liit kui inimõiguste kaitsja kogu maailmas peaks tegutsema progressiivselt ja toetama programme, et kaitsta lastega emasid oma arengupoliitikas ning toetada tulemusi, mis on ühtlasi kooskõlas õigusega elule ja sündimata lapse kaitsmisega. Teiseks tahaksin taas rõhutada, et EL ja liikmesriigid ei tohiks kaubanduslepingutesse lisada intellektuaalomandi õiguseid, mis takistab arenguriikide vaeste juurdepääsu ravimitele ning kasvatab nende piirkondade suurt suremust.
Michel Barnier
Austatud juhataja! Kolleeg Piebalgsil ei olnud võimalik isiklikult kohal viibida, mistõttu esitan tema nimel mitmed kommentaarid ja märkused. Ausalt öeldes on komisjon alati parlamendi käsutuses ja mul oli väga hea meel kuulata Véronique De Keyserit ja teisi sõnavõtjaid kõnelemas teemal, mis on mulle isiklikult olnud kaua aega südamelähedane. Véronique De Keyser, pealegi ei ole juhuslik, et lisaks külaskäikudele, mida ma nüüd siseturu ja finantsteenuste volinikuna teen igal nädalal liidu pealinnadesse, ning et pärast esimest visiiti, mille ma pidin tegema Ameerika Ühendriikidesse - kuna peaaegu kõik meie tehingud on Atlandi-ülesed - ootasin ärevalt oma teist liiduvälist külaskäiku Addis Abebasse juuli lõpus, et kohtuda Aafrika Liidu juhtidega. Seda sellepärast, et meie saatused on omavahel seotud ja juba palju aastaid olen võidelnud uue partnerluspoliitika nimel meie kahe suurepärase mandri vahel.
Mis puutub paljudesse kriisiga seotud teemadesse, mis on igal juhul seotud meie endi huvidega - näiteks meie turgude koostöö, võitlus rahapesu vastu, finantsmäärus, võitlus, mida ma tahan halastamatult pidada põllumajandustoodetega üleliigse spekuleerimise vastu, ja seda eriti Aafrikas, kus paljud riigid sõltuvad toidu sisseveost -, siis otsustasime kolleegidega visiidi järel võtta ette ja intensiivistada meie koostööd.
Kuigi ma kiidan teid Andris Piebalgsi ja iseenda nimel raporti - milles kirjeldate arenguriikide tervishoiu olukorda - kvaliteedi eest, peaksin lisama, et me ei räägi üksnes Aafrikast. Mõned nädalad tagasi olin ma Haitil pärast kolleegide paruness Ashtoni, Kristalina Georgieva ja Andris Piebalgsi visiite ning oli ilmselge, et ka väljaspool Aafrikat on haiguste ennetamise ja rahvatervisega kõige vaesemates riikides katsumusi, mis tuleb ületada.
Nagu Niccolò Rinaldi ütles, on tõsiasi, et igal aastal sureb arengumaades enneaegselt ligi 30 miljonit inimest põhjustel, mida oleks võimalik ära hoida rahasummaga, mida Euroopa Liidus ja Ameerika Ühendriikides kulutatakse üksnes lemmikloomatoidule, või kui eelistada muud võrdlust, siis umbes 2% ülemaailmsetest kulutustest sõjandusele. Ma leian, et selline olukord on lihtsalt vastuvõetamatu.
Elujõuline sotsiaalpoliitika jätkusuutliku ja kaasava kasvu raamistikus peaks olema riigi põhifunktsioonide keskmes. Tervis ei ole mitte ainult inimõigus, vaid ka osa majanduslikust arengust. Tervishoiusüsteemides, milles inimese kohta kulutatakse alla 30 euro aastas, mis on 50 korda vähem kui ELis keskmiselt, ei suudeta kunagi hoida kohapeal ametis tervishoiutöötajaid, tagada hädavajalike ravimite olemasolu ega võimaldada inimestele võrdset juurdepääsu raviteenustele.
Siinkohal tahaksin teile Andris Piebalgsi nimel öelda, et peaksime jätkama nõudmist, et Euroopa Liit täidaks oma kohustused, mis on seotud abi kõige enam vajavatele kolmandatele riikidele mõeldud riikliku arenguabi taseme ja kvaliteediga. Mis puutub komisjoni, siis tervishoiusüsteemide toetamine jääb meie välispoliitikas esikohale ning on olulisel kohal meie poliitilises dialoogis kolmandate riikidega. Ma kordan Anna Záborská väljendatud muret: kolmandad riigid ei ole tegelikult ühesuguses olukorras. Nagu ütlesite, on arenguriikide ja vähemarenenud riikide vahel näiteks Aafrikas suured erinevused.
Me tahame pealegi edendada seda ideed komisjoni aktiivse osaluse kaudu sellistes ülemaailmsetes algatustes nagu Ülemaailmne AIDSi, Tuberkuloosi ja Malaaria Võitlemise Fond ning suheldes muude avaliku ja erasektori osalejatega, kes selles valdkonnas tegutsevad. Lugupeetud Véronique De Keyser! Te andsite õigustatult au valitsusväliste organisatsioonide tehtud tööle, mida pean väljapaistvaks. Mõned päevad tagasi nägin jällegi Haitil, et need organisatsioonid mängivad suurepärast ja ka otsustavat rolli mitmetes liidu, fondide toetajate või Maailmapanga meetmete haldus- ja riiklikes küsimustes.
Konkreetsete tulemuste saavutamiseks on hädavajalik küllaldane sotsiaal- ja tervishoiupoliitika nii Euroopas kui ka samamoodi arengumaades. Ei piisa vaid sellest, et tagada, et meie Euroopa partnerite toetamiseks on olemas suur hulk vahendeid. Peame kandma hoolt ka selle eest, et meie sisepoliitika, näiteks tervishoiutöötajate rändepoliitika või ravimitega kauplemise poliitika, oleks järjepidev, sest nii oleks sisepoliitika globaalsest mõjust kasu - või vähemalt ei teeks see kahju - neile, kellele see on maailmas kõige vajalikum.
Oma pädevuste raames tahaksin tuua välja kaks punkti, mis võivad huvi pakkuda teile, Véronique De Keyser. Esiteks kavatsen ühtse turu algatuses, mida valmistame ette 27. oktoobriks, seada esikohale olulise sotsiaalvaldkonna sektori ning teha tööd Euroopa Sihtasutuse põhikirja nimel. Selle kõige keskel peaksime kodus, Euroopas julgustama struktuure, valitsusväliseid organisatsioone, sotsiaalseid ettevõtteid, mida tuleks toetada nende töös vaeseimate või arenguriikide abistamisel, eriti tervishoiu valdkonnas.
Teiseks on veel teinegi valdkond, mis mulle praegu muret teeb: võltsingud. Piraatluse ja võltsimise vastu võitlemise kavas, mille teile sügisel esitan, olen välja toonud mitmed valdkonnad, mida me rahastame ja toetame: võltsitud kauba avastamise tehnoloogia, Euroopa üldsusega suhtlemine ning tollitöötajate ja liidu välispiiridel töötava personali väljaõpe.
Tahaksin aga lisada ka - ja ma olen oma kolleegidelt seda küsinud - valdkonna, mis käsitleb koostööd riikidega, kust võltsitud kaubad pärinevad, ja riikidega, kus sellised kaubad võivad oluliselt kahjustada tervist, eriti kui tegemist on võltsitud ravimitega. Me tuleme selle teema juurde sobival ajal tagasi.
Liit on analüüsi põhjal, mille ma teile kiiresti visandasin, võtnud vastu järeldused liidu rolli kohta ülemaailmses tervishoius. Need on meie lähtepunktid tervishoiuküsimustesse sekkumisel. Nagu ütlesin, ei ole ametliku arenguabi vahendeid piisavalt ning teie raporti analüüsis on üks punkt, mis tõestab selle olulisust. Euroopas on tervishoiuteenuste rahastamiseks mitmeid viise, millel kõigil on oma tugevad ja nõrgad küljed. Ei ole olemas ühte täiuslikku lahendust, mis sobib igas olukorras. On selge, et erarahastamisel põhinevast puhtalt vabatahtlikust kindlustusskeemist ei piisa tervishoiule võrdse ja üldise juurdepääsu tagamiseks. Siit tuleneb oluline roll, mida riigiasutused peavad mängima tervishoiuteenuste reguleerimises ja rahastamises, et kehtestada või tagada õigluse ja kaasatuse põhimõtted.
Tugineme siinkohal väga suures osas parlamendi panusele, et tugevdada ja suurendada Euroopa Liidu rahvaste ning liidu muude osalejate, eriti valitsusväliste organisatsioonide solidaarsust. Ma usun, et meie liidul on palju õppida, kuid ka palju jagada ülejäänud maailmaga, ja et me suudame selles valdkonnas pakkuda lisaväärtust. Peame loomulikult sõnastama selle oma arenguriikide tervishoiupoliitika käsituses ja omalt poolt on mul hea meel vastata teie küsimustele ja kasutada seda võimalust, et väljendada oma isiklikku pühendumust neile küsimustele.
Juhataja
Arutelu on lõppenud.
Hääletamine toimub homme.
Kirjalikud avaldused (kodukorra artikkel 149)
Maria Da Graça Carvalho
Aafrika riikide - mis on sageli nõrgad riigid, mis on hiljuti väljunud konfliktiolukorrast või millel puuduvad piisavalt tugevad institutsioonid või piisavad ressursid - suutmatus rakendada tõhusat tervishoiupoliitikat ja eelkõige tagada juurdepääsu piisavatele tervishoiuteenustele on tähtis katsumus ja globaalne vastutus. On oluline, et oleks olemas kogu maailma puudutav ELi visioon tervishoiust koos põhimõtetega, mida tuleb kohaldada kõigis asjakohastes strateegilistes sektorites. Investeeringutel haridusse ja suutlikkuse suurendamisse on positiivne mõju tervishoiule kogu maailmas ning ma kutsun Euroopa Liitu üles aktiivselt toetama kvalifitseeritud tervishoiutöötajate väljaõpet. On oluline, et liikmesriigid tagaksid, et nende rändepoliitika ei takistaks tervishoiutöötajate saatmist kolmandatesse riikidesse. Ma nõuan, et täidetaks kohustused, mis on võetud kooskõlas arengumaade tervisevaldkonna inimressursikriisi käsitleva ELi tegevusstrateegiaga. EL peab soodustama korduvrännet kui vahendit vähendada ajude äravoolu raskustest riikidest.
Corina Creţu
Sahara-taguse Aafrika elanikkonna tervislik seisund on ELi humanitaar- ja arengupoliitika jaoks üks keerulisemaid ülesandeid. Ma usun, et olukorra traagilisuse saab kõige paremini kokku võtta tõsiasjaga, et selle piirkonna elanike eeldatav eluiga on umbes pool Euroopa kodanike omast. Raportis tuuakse väga selgelt välja selle põhjused ja rõhutatakse vajalikke abinõusid ning ka meie osa sellest vastutusest. Tervishoiule eraldatud rahvusvahelised fondid moodustavad poole haridusele eraldatud summadest. Tahtmata haridust alavääristada, usun, et sellise ebavõrdse jagunemise puhul on tegemist veaga, mis tuleb tulevikus parandada.
Lisaks võimaldab praegusel katastroofil jätkuda see, et arenenud riigid soodustavad arstide ja õdede väljarännet Aafrika riikidest. Ma arvan, et Aafrika tervishoiusüsteemi paranemisele aitaks oluliselt kaasa, kui sarnastes põhivaldkondades spetsialistide värbamisel kasutaksid eelkõige ELi riigid suuremat otsustusvõimet.
João Ferreira
Kahjuks on üldine õigus tervishoiule reaalsuseks saamisest ikka veel väga kaugel. Miljonitel inimestel puudub siiani juurdepääs esmatasandi tervishoiule, eeldatav eluiga on paljudes riikides ikka veel skandaalselt madal ning siiani surevad miljonid lapsed haigustesse, mis on ennetatavad ja ravitavad. Olukorra muudab veelgi tõsisemaks see, et selle jätkumine või lõppemine sõltub poliitilistest otsustest. Sellistes otsustes on valdav tõukejõud olnud suurte majandus- ja finantsrühmituste huvid. Rahvusvahelised farmaatsiafirmad takistavad jätkuvalt ravimite odavamat tootmist, mis võimaldaks päästa miljonite inimeste elud. Rahvusvahelised finantsasutused rakendavad jätkuvalt niinimetatud struktuurilisi kohandusi, säilitades arengumaailma riikide talumatu välisvõla ning tehes tervishoiusektoris kärpeid ja erastamisi, ajal mil puudujäägid on niigi meeletud. Selleks et hoogustada nende riikide tervishoiusüsteemide parandamist, oleks vaja esiteks viivitamata lükata tagasi niinimetatud majanduspartnerluse lepingud, mille rakendamine ELi soovitud viisil suurendaks sõltuvussuhteid ning mõjutaks veelgi enam nende riikide prioriteete; samuti on vaja teha lõpp nende riikide välisvõlale ning ka korralikku arenguabi ja koostööpoliitikat.
