Majanduskriisi mõju maailmakaubandusele (arutelu)
Juhataja
Järgmine arutelu punkt on suuline küsimus komisjonile majanduskriisi mõju kohta maailmakaubandusele, mille esitas Vital Moreira rahvusvahelise kaubanduse komisjoni nimel - B7-0005/2010).
Vital Moreira
esitaja. - Austatud juhataja! Esitan selle küsimuse enda komisjoni, rahvusvahelise kaubanduse komisjoni nimel selle komisjoni esimehena.
Maailmakaubandust tabanud kriisi mõjud osutavad, et 2009. aastal võis kaubandus väheneda 10%. See tähendab suurimat ülemaailmse nõudluse kokkuvajumise tagajärjel tekkinud langust pärast Teist maailmasõda. Rahvusvahelise kaubanduse käigushoidmine on ELi ja muude ekspordile orienteeritud riikide jaoks eluliselt tähtis. Vaatamata G-20 kohtumisel võetud kohustustele on nii G-20 riikides kui ka kogu maailmas suurenenud kriisile reageerimiseks mõeldud kaubandust piiravate ja moonutavate meetmete arv.
Esimene alaküsimus on: milliseid samme on komisjon selliste meetmete ohjeldamiseks teinud ning, teisest küljest, kas kolmandad riigid on teinud samme ELi majanduskasvu elavdamiseks võetud muude meetmete vastu?
Teine alaküsimus: eksisteerib märke, mille kohaselt mõned areneva majandusega riigid, keda kriis on vähem mõjutanud, on muutumas rahvusvahelise kaubanduse kasvu taganttõukajateks. Sellisel juhul peab ELi tööstus oma eesmärgid eksporditurgude ja võib-olla ka ühenduse tooteid puudutava tuleviku osas üle vaatama. Milline on komisjoni kavandatav strateegia ELi tööstuse konkurentsivõimelisemaks muutmiseks?
Kolmas alaküsimus: ülemaailmne kriis ja sellele järgnenud maailmakaubanduse langus avaldavad mitmesugust mõju arenguriikidele, kuhu on kontsentreerunud kõige enam tööpuudust. Milliseid kohandavaid meetmeid kavatseb komisjon võtta kaubandussuhetes, eriti maailma vaeseimate riikidega?
Neljandaks, kui ühest küljest põhjustavad mõnede liikmesriikide, sealhulgas Ameerika Ühendriikide ülemäärased kulutused ja laenukoormused suurt kaubandusbilansi puudujääki, siis teisest küljest kogevad mõned areneva majandusega riigid kaubandusbilansi ülejääki. Nende riikide kaubandusbilansi puudujääk on süvendanud ülemaailmset tasakaalustamatust, mis on ülemaailmse majanduskriisi peamiseks põhjuseks. Milline on komisjoni kavandatav strateegia, et leevendada kaubanduspoliitika ülemaailmset tasakaalustamatust?
Viies ja viimane alaküsimus: majanduskriisi sotsiaalne mõju ning sellest tingitud maailmakaubanduse langus jätkuvad ka majanduse taastumise tingimustes. Näiteks näeme me praegu märke majanduse taastumisest, kuid töötuse tase on endiselt väga kõrge. Millal kavatseb komisjon läbi viia mõjuhinnangu kriisi mõju kohta Euroopa ja arenguriikide töökohtadele? Milline on komisjoni kavandatav strateegia kaubanduse sotsiaalse ja keskkonnaalase mõõtme kaasamiseks WTO rahvusvahelisse reeglistikku?
Rahvusvahelise kaubanduse komisjon esitab need viis küsimust uuele kaubandusvolinikule De Guchtile, keda ma tahaksin tervitada esimesele avalikule arvamustevahetusele Euroopa Parlamendiga ning sealhulgas INTA komisjoniga. Tänan teid ette vastuste eest, mida te olete meie esitatud küsimustele kindlasti võimeline andma.
Karel De Gucht
komisjoni liige. - Austatud juhataja! Esitatud küsimused on üsna laiaulatuslikud ning vääriksid tegelikult märksa rohkem aega kui mul on.
Keskendun oma esmases vastuses kaubanduspoliitika rollile majanduse taastumises. Esiteks, kriisi poolt kaubandusele avaldatud mõju osas peaksime tundma kergendust, et maailmakaubandus vähenes üksnes 10% võrra. See ei juhtunud kogemata, vaid erinevatel G-20 tippkohtumistel väljendatud jõulise poliitilise tahte tulemusena. Samuti oli selle eelduseks kaubandust piiravate meetmete süstemaatiline seire WTO, OECD ja komisjoni poolt.
Üldjoontes valisid kaubandusliku protektsionismi tee üksnes vähesed riigid. Seega vältis rahvusvaheline üldsus protektsionistlikku allakäigutreppi, mille sarnast võis kogeda suure depressiooni aastatel. Sellise olukorra säilitamiseks tuleb jääda erakordselt valvsaks. Protektsionistlike või kaubandust piiravate meetmete tuvastamise korral kasutame nende vastu kõiki olemasolevaid kaubandusmehhanisme, nagu meie turulepääsu strateegia või isegi WTO vaidluste lahendamise mehhanismi.
Välised kasvuallikad on ELi majanduskasvu taastumiseks hädavajalikud. Seetõttu nõustun teie arvamusega, et Euroopa tööstus peaks suunama tähelepanu uutele ja kiirelt areneva majandusega riikidele.
Oma kaubanduspoliitika abil saame me neid selle juures aidata, avades neid turge veelgi ning vähendades kõikvõimalikke takistusi kaubandusele ja investeeringutele.
Selle saavutamiseks kasutatakse vabakaubanduslepinguid, mille üle me praegu läbirääkimisi peame, ning kaubandus- ja majandussuhete süvendamist võtmetähtsusega kaubanduspartneritega, nagu näiteks USA ja Hiina, kus on juba praegu neile suhetele Atlandi-ülese majandusnõukogu ning kõrgetasemelise dialoogi abil tugev vundament pandud. Sellest saab minu kui kaubandusvoliniku jaoks prioriteet.
Lähinädalatel koostab komisjon ELi 2020. aasta strateegia raames ELi uue ühise säästva arengu ja taastumise tegevuskava. Sellel strateegial on tõhus välismõõde, kus kaubanduspoliitika mängib võtmerolli.
ELi 2020. aasta strateegia peaks olema üleilmastunud maailmas avatuse edendamise ja konstruktiivse rahvusvahelise majandusliku kaasamise teetähiseks. See on ühtlasi kaubanduspoliitika tulevasi prioriteete käsitleva teatise põhiteemaks, mida ma plaanin selle aasta jooksul tutvustada.
Ent kaubanduspoliitika tähendab enamat kui lihtsalt konkurentsivõimet ja majandusarengut. See tähendab ka meie väärtuste ülemaailmset levitamist ning kaubandus peab õigeaegselt kaasama ka arengupoliitikaga seotud mõõdet.
Jõuline kaasaaitamine arengueesmärkide elluviimisele on juba praegu ELi kaubanduspoliitika oluline osa. Praegu kestab mitmepoolsetel rääkimistel arenguvoor. Me peame arenguriikidega kahepoolseid ja piirkondlikke läbirääkimisi ning teeme nende riikide kasuks teistest riikidest sõltumatuid soodustusi. Me aitame neil globaalsesse majandusse panustada ja seda ühtlasi ära kasutada elatustaseme tõstmiseks viisil, mis suurendab nii poliitilist stabiilsust kui ka sotsiaalset arengut.
Sotsiaalsete küsimuste osas olen ma päri, et kaubandust tuleb kasutada selleks, et aidata meie ühiskonna neid liikmeid, kes kannatasid majanduskriisis kõige enam, eriti neid, kes oma töö kaotasid. Siinkohal leian ma, et Euroopa sotsiaalkaitsesüsteemi säilitamiseks vajame me kaubandust ja rohkem kaubandust.
Euroopa ühiskonnamudelit, mis kombineerib vabakaubandust ja kõrget sotsiaalkaitse taset, tuleb jätkusuutlikul viisil alal hoida ning selleks on vaja majanduskasvu.
Kokkuvõttes toetab komisjoni ettevalmistatav ELi 2020. aasta strateegia kriisist täielikku taastumist, kiirendades samal ajal liikumist nutikama ja rohelisema majanduse suunas. Oluliseks osiseks on avatud kaubanduspoliitika, mis aitab niihästi kaasa Euroopa majanduskasvu taastumisele kui ka levitab väljapoole meie põhimõtteid: avatus, sotsiaal- ja keskkonnakaitse ning säästev areng ja konstruktiivne osalemine maailmaareenil.
Õige strateegia väljatöötamine tähendab loomulikult tihedat koostööd Euroopa Parlamendi, nõukogu ja teiste pooltega ning ma ootan võimalust teiega koos ühine tegevuskava välja töötada.
Christofer Fjellner
Austatud juhataja! Ka mina tahan alustada voliniku tervitamisest. Mul on hea meel teid siin näha. Me ootame ja loodame teilt palju. Teil tuleb täita tähtis ülesanne.
Aasta tagasi olin ma erakordselt murelik. Kui kaubandus kokku varises ja me eeldasime, et maailmakaubandus areneb suunas, mida pole nähtud Teisest maailmasõjast alates, oli olukord tõepoolest väga tõsine. Maailmapanga kinnitusel oli 17-s G-20 riigis kehtestatud 47 uut kaubanduspiirangut ja tariifi. Venemaa kehtestas tariifid autodele, Hiina piiras toidu importi, India keelustas mänguasjade impordi ning Argentiina kehtestas impordilitsentsid tekstiili- ja nahatoodetele. See oli peaaegu nagu protektsionistlik relvastusvõidujooks - 1930ndatest tuttav muster, mis tekitas muret.
Ometi kaubandussõda ei puhkenud. Ma leian, et tuleks peatuda ja mõtiskleda, miks seda ei juhtunud. Minu arvates oli peamiseks põhjuseks WTO, ülemaailmset kaubandust reguleeriv võim, mis sunnib riike korralikult käituma ja hoiduma protektsionismist ja populismist. Ma väidan, et kriisi lõppenuks kuulutada on vara. Kriis ei ole lõppenud. Me kõik teame, et tööpuudus on majandustsükli lõpus kõrgeim - ning just tööpuudus on protektsionismi ja populismi mootoriks. Kui me praegu ringi vaatame, näeme mitmeid riike, kes ei ole veel kriisist välja tulnud; võib-olla isegi on kõige hullem nende jaoks alles ees. Seetõttu olen mõnevõrra murelik, kuulates mõne Euroopa Liidu Nõukogu liikme sõnavõtte, kes ei räägi kuigi palju uutest turgudest ja vabakaubandusest, vaid kritiseerivad pigem üleilmastumist ning räägivad Euroopa ettevõtete ja Euroopa töökohtade kaitsest. See ei tähenda tingimata protektsionismi, ent mõnikord jääb sellest üksnes juuksekarva võrra puudu. Igal juhul väljendab see merkantilismi, mis on minu arvates kahjulik.
Selle asemel tuleks meil koostööd teha ja mõelda, kuidas me saaksime Euroopat avatuse suurendamise kaudu konkurentsivõimelisemaks muuta. Sellisel juhul saaks rääkida meiepoolsest tegevusest ja juhtimisest. Me peame mõtlema, kuidas me saaksime tagada, et kaubandustõkete arv väheneks, mitte suureneks - eriti Koread ning kohustusliku päritolumärgistuse nõuet puudutavate otsuste osas ning ajal, mil nõuded kliimamaksude kehtestamiseks suurenevad. Meie, Euroopa Parlamendi liikmed, peame ka selle üle mõtlema.
Kader Arif
Austatud juhataja, austatud volinik, head kolleegid! Euroopa on praegu pretsedenditus kriisis, mis ei ole üksnes majanduslik ja rahanduslik kriis, vaid tähendab eelkõige süsteemi kriisi.
Enne kui käsitleda majanduskriisi mõjusid maailmakaubandusele, mis on meie arutelu teemaks, tahan teha ühe täpsustuse: kaubandus ei ole kriisi ohver, see on ka üks kriisile kaasa aidanud tegureid.
Praegu elame me tõesti tohutu ülemaailmse tasakaalustamatuse ajajärgul, mida toidab ühelt poolt mõnede riikide ülemäärane kaubandusbilansi puudujääk, mis tuleb kasvava sisemaise võlakoormuse arvelt, ja teiselt poolt kaubandusbilansi ülejääk, mis on tingitud mõnede peamiselt areneva vajadusega riikide ekspordist, kusjuures nende riikide sisetarbimine ei kasva samasuguse kiirusega.
Lisaks on seni ellu viidud kaubanduse liberaliseerimise poliitika seda tasakaalustamatust üksnes suurendanud, nõrgendades muu hulgas planeedi vaeseimate riikide majandust. Seetõttu on need riigid, keda julgustati spetsialiseeruma monokultuuride ekspordile, kannatanud puudust toorainehindade erakordsete kõikumiste tõttu ning see volatiilsus on rahvusvahelise spekuleerimise tulemusel suurenenud.
Maailm on kummaline, kui aastatuhande esimeseks arengueesmärgiks seatakse vaesuse ja nälja likvideerimine, ent samal ajal spekuleeritakse nisuhindade tõusuga.
Ometi leiavad praegu ennast keerulises olukorras ka needsamad inimesed, kes kaitsesid 1990ndatel iga hinna eest liberaliseerimist ja turu vabastamist. Kaotatud töökohtade arvu pidev suurenemine, seiskunud ja mõnikord isegi negatiivne majanduskasv ning hoogustuv sotsiaalne kriis on teguriteks, mis näitavad, et me ei saa enam lubada töökohtadel selle kultuse nimel kaduda. Kuidas me seletame kriisi ajal töötajatele, kes on oma töökohti kaotamas, et peamine küsimus on vabastatud turu säilitamine, isegi äkiliste ja mõnikord traagiliste ümberpaigutamiste hinnaga?
Seetõttu on kriis, mida me praegu kogeme, selgelt süsteemikriis, millele me peame reageerima uue arengumudeliga. Komisjoni praeguses "Globaalse Euroopa strateegias" arendatud nägemus toetub peamiselt turule juurdepääsule ja kõigi sektorite liberaliseerimisele.
Austatud volinik, minu arvates peame me selle valesuunalise ja mõnikord tagasilöökideni viinud strateegia uuesti määratlema. Me ei elavda oma tööstuseksporti sellega, et sunnime arenguriike oma majandust veelgi enam avama. See üksnes halvendaks olukorda neis riikides, kus juba praegu elab 70% kogu maailma 59 miljonist 2009. aastal töö kaotanud inimesest.
Vastupidi, on hädavajalik kaaluda uut strateegiat, mis looks õige tasakaalu avatuse, kaitse ja toetuse vahel. Soovin naasta nende ideede juurde. Me ei saa ignoreerida neid arenguid, mis sundisid Ameerika Ühendriike täiendavalt kasutama oma kaubanduse kaitsemehhanismi või Hiinat Euroopa dumpinguvastaste meetmete asjus WTO poole pöörduma.
Kui me seisame vastamisi ebaõiglase kaubanduspraktikaga, siis on tõesti selge, et kaitse on vajalik, ent selle aluspõhimõtet tuleb rahvusvaheliselt tunnustada ja kaitsta ning mõnikord tuleb ebaõiglased süüdistused protektsionismis lõplikult tagasi lükata.
Lisaks muutub vajadus kaubanduspoliitika toetamise järele iga päevaga üha ilmsemaks ning see toetus sõltub muu hulgas sellest, kas ühenduse rakendatav poliitika on tegelikkuses järjepidev. Poliitika järjepidevus ei ole intellektuaalne arutlusteema, vaid absoluutne vajadus, juhul kui me tahame uut arengumudelit uuesti määratleda.
Metin Kazak
Austatud juhataja, austatud volinik, head kolleegid! Finantskriis on Euroopa Liidu liikmesriikide kaubandust tõepoolest kahjulikult mõjutanud. Näiteks sellistes riikides nagu Bulgaaria vähenes eksport eelmise aasta esimese 11 kuu jooksul eelmise aastaga võrreldes tervelt 24% ning import 35%. Eriti rängalt on see mõjutanud kinnisvara- ja turismisektorit. Eriti tugevalt mõjutab see tööhõivet. Arvesse tuleb võtta ettevõtetevaheliste võlgnevuste kiiret tõusu, üleriigiliste ja kohalike riigihangetega tegelevate organisatsioonide maksevõlgnevusi jne.
Eelviidatud probleemid iseloomustavad ka teisi riike. Nende lahendamiseks on vaja kõikehõlmavat lahendust ELi tasandil, mis nõuab tihedat koostööd ka Euroopa Komisjoni erinevate peadirektoraatidega. Volinik De Gucht rõhutab, et oluline on toetada laienevate Euroopa ettevõtete tegevusala ja võimalusi, võtta kasutusele selgepiirilised ennetavad kaubandusmehhanismid, lõpetada edukalt Doha läbirääkimised, kasutada uusi meetmeid otseste välisinvesteeringute toetamiseks ja kaitseks ning kaitsta uut investeerimispoliitikat finantskriisi taustamõjude eest.
Nende eesmärkide saavutamine ning majanduskoostöölepingute edukas sõlmimine Aafrika, Kariibi mere piirkonna ja Vaikse ookeani piirkonna riikidega on samuti finantskriisist toibumisega tihedalt seotud.
Ometi jääb päevakorda rida probleeme, millest mõnda on juba mainitud. Kas me kasutame Euroopa vahendeid suure tööpuuduse määraga võitlemiseks tõhusalt? Mida saab Euroopa Liit teha, seistes vastamisi praeguse puudujäägiga, raha devalveerimise ja kõrge inflatsiooniga, mis kaubandust otseselt mõjutavad? Milliseid kaubanduspoliitika instrumente omab Euroopa Liit finantskriisi ja selle tagajärgedega toimetulemiseks? Milliseid meetmeid tuleb võtta, et vältida selliste mõõtmetega kriisi kordumist ja aidata kaubandusel jätkuvalt laieneda? Milline on meie strateegia selliste riikide vastu nagu India ja Hiina, kes ähvardavad muuta kogu finantssüsteemi? Nende vastuste leidmisel loodan ma üksnes Euroopa 2020. aasta strateegia peale.
Yannick Jadot
Austatud juhataja, austatud volinik! Tänan teid, et asetasite fantaasia kriisiga seotud protektsionismist õigesse konteksti. Ma arvan, et arutelu raames on teist tark osutada, et puhkemas ei ole protektsionismi elustamisega seotud maailmasõda.
Nüüd tahaksin ma teema peaaegu pea peale pöörata. Minu jaoks ei ole küsimus kokkuvõtlikult selles, kuidas majanduskriis kaubandust mõjutab, vaid selles, mis mõju on kaubandusel ja konkreetsemalt 20 aasta jooksul ellu viidud kaubanduspoliitikal praegusele kriisile.
Mõnes mõttes saabus kahe ja poole aasta eest kogetud toidukriis enne finantskriisi ning tegu oli maailma põllumajandusturgude kriisiga. Samamoodi öeldakse meile jätkuvalt, et kaubanduse liberaliseerimine Hiinaga on meile kasulik. Ma usun, et kui me ei ühenda omavahel sotsiaalseid küsimusi, rahapoliitilisi küsimusi, eelarveküsimusi ja muidugi keskkonnaküsimusi, ei ole Hiinal ühel hetkel Euroopa ees mitte suhteline eelis, vaid absoluutne eelis.
Sellest tulenevalt avastavad kõik poliitilised parteid kõigis sisemaistes debattides - ning Belgia poliitika võtmeisikuna teate te seda -, et üleilmastunud maailmas on võimatu tulla toime sotsiaalpoliitilise dumpinguga, keskkonnapoliitilise dumpinguga, rahapoliitilise dumpinguga ja eelarvepoliitilise dumpinguga.
Samamoodi võiksime me kaaluda, et strateegia, mida meie kui eurooplased pärast Berliini müüri langemist eeldasime, see tähendab kujutlust, et "sotsiaaldemokraatia saabub kaubanduse kaudu", ei tööta, nagu me Hiina näitel näeme.
Austatud volinik, te viitasite Lissaboni strateegiale, innovatsioonile ja rohelisele majandusele ning te teate, et see Euroopa strateegia on praeguseks läbi kukkunud. Tõepoolest, kui me ei vii Lissaboni strateegiat ellu enne "Globaalse Euroopa strateegiat", võime küsida, millised tööstussektorid Euroopale alles jäävad. Kuhu jääb kogu Euroopas langetatavate tööstuspoliitiliste valikute, põllumajanduspoliitiliste valikute, majanduspoliitiliste valikute ning muidugi sotsiaal- ja keskkonnapoliitiliste valikute määratlemine, nii et me saaksime teada, kuidas kaubandus ülejäänud maailmaga koos toimib? Kuni me neid valikuid ei määratle, viime ellu läbi kukkunud strateegiat.
Mul on üks konkreetsem küsimus: 4. veebruaril 2010. aastal toimus WTO finantsteenustega kauplemise komitee kohtumine, mis keskendus konkreetselt finantskriisist tulenevatele ülesannetele ning finantsteenuste liberaliseerimisele. Kas te saaksite meile öelda, millised olid kohtumise tulemused ja milline on teie sellekohane arvamus, juhul kui te olete jõudnud ennast kurssi viia?
Jacek Włosowicz
Austatud juhataja! Praeguses globaalses majanduses võimaldab enamik riigipiire inimeste, kapitali ja teenuste tõhusamat liikumist. Selle eesmärk on mõistagi parema elukvaliteedi saavutamine. See kõik on väga hea, kuni enamik riike suudab saavutada positiivse kaubandusbilansi ning SKP kasvu. Probleemid algavad siis, kui majandus aeglustub, aktsiaindeksid langevad järsult ning tekivad probleemid seoses tööpuudusega. Riigipiiride avamine pole parandanud üksnes elukvaliteeti, vaid on ka muutnud eri riikide majandused üksteisest vastastikku sõltuvaks. See on medali teine külg. Seda võib praeguses olukorras selgelt näha. Näiteks Saksamaa majanduse aeglustumine mõjutab negatiivselt Poola majandust, kuna Saksamaa on üks Poola peamisi ekspordipartnereid. Õnneks näitab Poola SKP positiivset kasvu, mis on Euroopas erandlik, seejuures mõjub murettekitavalt, et tööpuuduse määr on mitmete kuude vältel tõusnud. See näide osutab väga selgelt, et valitsused ei peaks üksnes mõtlema, kuidas lahendada majandusprobleeme kitsalt enda koduriikides, vaid nad peaksid ka jõudma kokkuleppele, kuidas töötada välja ühiseid kaitsemehhanisme, et olla tulevikus sarnaste olukordade eest kaitstud.
Ma arvan, et praegune kriis on meile kõigile testiks. Ma pean siin peamiselt silmas Euroopa Liitu kuuluvaid riike. Me ei saa lubada olukorda, kus mõned riigid püüavad endapoolset riiklikku sekkumist varjata, samal ajal kui teistele ei võimaldata vaba konkurentsi ettekäändel riigiabi. Ma saan muidugi aru, et teatud valitused võivad mõnes mõttes olla oma valijaskonna pantvangid, ent kui me soovime ehitada kõigile kasutoovat Euroopa Ühendust, tuleb meil välja töötada kindlad reeglid ja neist kinni pidada. Me peame kasutama ka oma tugevaid külgi - arenenud tehnoloogiat ja inimkapitali. Ainult sellisel viisil saab meie riikide vahelise koostöö edasine tugevdamine olla tõhus ja meie kui Euroopa Liidu kodanikud oleme võimelised tulevikule lootusrikkamalt mõtlema ning lootma, et meie (...).
(Juhataja katkestas kõneleja.)
Joe Higgins
fraktsiooni GUE/NGL nimel. - Austatud juhataja! Ülemaailmne kapitalism elab läbi rängimat kriisi pärast suurt depressiooni. Just nagu siis, on ka praegu nendeks, kes peavad selle kriisi eest kallilt maksma ning selle tagajärgede tõttu kannatama, töölisklass ja vaesed, elagu nad Euroopas või maailma vaeseimates riikides.
Maailmapanga teadlased ennustavad, et ainuüksi 2010. aastal paiskab kriis 64 miljonit inimest äärmisse vaesusse ning kriisi tõttu suri juba 2009. aastal 30 000 kuni 50 000 Aafrika last alatoitlusesse. Praegusel kriisil on maailmakaubandusele laastav mõju, ent näiteks läinud aastal toimunud ÜRO finantsküsimusi puudutanud tippkohtumisel esitatud väide, et lahenduseks on kaubandusläbirääkimiste Doha vooru lõpetamine, on täiesti vale. Maineka valitsusvälise organisatsiooni War on Want andmetel tekitaks see ohu, et veel 7,5 miljonit töötajat kaotab töö, sealhulgas vaeseimates riikides.
Maailmaturgudel tegutsevate finantsspekulantide tegevus süvendab ülemaailmse kapitalismi kriisi tohutul määral. Neid parasiite ei rahulda nende põhjustatud kriis, vaid nad soovivad seda nüüd ära kasutada, et järjekordseid miljardeid kokku kühveldada. Kas Euroopa Komisjon nägi eilset Financial Timesi juhtkirja "Traders in record bet against the euro" - "Kauplejate rekordpakkumine euro vastu"? Aga mida teeb komisjon? Komisjon langeb spekulantide ees põlvili ja nõuab, et kriisist kõige rängemini tabatud riigid, nagu Kreeka, teeksid töötajate palkade, pensionide ja avalike teenuste osas jõhkraid kärpeid.
Kuidas selline range kärpeprogramm teie arvates kaubandust mõjutab, olgu Euroopas või maailmas? Kui te kärbite töölisklassi võimalusi kaupu ja teenuseid osta, siis kärbite te nõudlust nende kaupade ja teenuste järele, mis tähendab, et te kaotate veel miljoneid töökohti, mis kuuluvad töölistele, kes neid pakuksid. Selline ongi konkreetselt öeldes komisjoni retsept. Seega oli kümnetel tuhandetel eile marssinud Kreeka töölistel absoluutselt õigus. Kapitalism saab tuua vaid rohkem kannatusi ja kriise. Me peame selle asendama inimliku solidaarsuse süsteemiga, mis tugineks demokraatliku sotsialismi väärtustele.
William  Dartmouth
fraktsiooni EFD nimel. - Austatud juhataja! Suurinvestor Warren Buffet on kunagi öelnud: "Kui laine vajub, siis on näha, kes supelkostüümi ei kanna." Eelmisel aastal kahanes Ühendkuningriigi majandus 4,8%. Sama juhtus Itaalias. Saksamaa majandus kahanes 5% ja ELi kaubandus märksa rohkem.
Ma keskendun kolmandale küsimusele: milline on komisjoni plaanitav strateegia ELi tööstuse konkurentsivõimelisemaks muutmiseks?
Noh, varem oli Lissaboni leping ja oli Lissaboni strateegia ning Lissaboni strateegias kavatses EL "saada maailma kõige konkurentsivõimelisemaks ja dünaamilisemaks teadmistepõhiseks majandusjõuks". Üks konkurentsivõimeliseks ja dünaamiliseks teadmistepõhiseks majandusjõuks saamise eeldusi on paindliku tööjõu olemasolu. Niisiis, mida on EL selle saavutamiseks teinud?
Hästi, 2008. aastal tulid nad välja renditöö direktiiviga, mis mõjus, nagu tööturu kõige paindlikumale osale oleks liimi valatud. Renditöö direktiiv on järjekordne halvasti läbi mõeldud ja sobimatu ELi direktiiv, mis on taas kord ebaproportsionaalsel määral ja ebasoodsalt mõjutanud Ühendkuningriiki, kus töötab kolmandik kõigist ELi renditöötajatest. Ning juhuslikult aitab inimesi vaesusest välja tuua just paindliku tööjõu olemasolu.
ELi halvasti läbi mõeldud direktiivide seeria takistab liikmesriikides konkurentsivõimelise ja dünaamilise teadmistepõhise majandusjõu esilekerkimist.
ELi majanduskriis paljastab, et ELil pole, nagu varemgi, supelkostüümi.
Béla Glattfelder
(HU) Tahan rääkida kahel teemal: kaubandusbilansi puudujääk ja CO2 heitmed. Dokumendis öeldakse õigesti, et Euroopa Liidu ja Ameerika Ühendriikide kaubandusbilansi defitsiidi suurenemine on aidanud rahvusvahelisele majanduskriisile suures ulatuses kaasa. Euroopa Liidu kaubandusbilansi defitsiit kasvas 2004. aasta 75 miljardilt eurolt 2008. aastaks 243 miljardi euroni. See tähendab nelja aasta jooksul kolmekordset suurenemist. See tähendab, et iga Euroopa kodaniku tarbimine ületas tema poolt toodetud väärtust 500 euro võrra. Niivõrd suur kaubandusbilansi puudujääk ja sellisel määral tootmist ületav tarbimine ei ole jätkusuutlikud. Vaja on meetmeid kaubandusbilansi puudujäägi vähendamiseks, sest kui me seda sihilikult ei tee, sunnivad majandusseadused selle muutuse spontaanselt peale. Sellel oleks aga märksa kõrgem sotsiaalne hind. Praegused sündmused Kreekas on selle illustratsiooniks.
Mis puudutab energiat, siis ei moonuta maailmakaubandust üksnes protektsionism, vaid ka energiahindade toetusmehhanismid. Mitmetes arenguriikides doteeritakse nafta kasutamist, nii et nafta on saadaval maailmaturust odavamate hindadega, samal ajal kui eelarveressursse kasutatakse ka elektri kasutamise toetamiseks. Samal ajal peavad Euroopa tarbijad maksma makse, süsinikdioksiidi kvoote, kui nad tahavad energiat tootmises kasutada. Kopenhaageni kohtumine tegi selgeks, et arenguriigid tahavad kliimakaitselepingu sõlmimist takistada, kuna nad ei soovi kärbetega seotud sanktsioonidega leppida. Vaja on meetmeid selle vältimiseks, kuna mitmed majandusteadlased on nüüd osutanud, et odav süsinikdioksiid annab Hiinale suurema konkurentsivõime kui odav tööjõud. Kui me energiatarbimist ei vähenda, eksisteerib oht, et jälle ja jälle ...
(Juhataja katkestas kõneleja.)
David Martin
Austatud juhataja! Nagu teised kõnelejad juba ütlesid, on finantskriisi täielik mõju praegu selgumas. Kui uskuda komisjoni, langes kaubandus 2009. aastal 10%. Kui uskuda Rahvusvahelist Valuutafondi, langes kaubandus 2009. aastal 12,3%.
Rahvusvahelise Tööbüroo enda arvutuste kohaselt oli 2009. aastal kogu maailmas tööta 212 miljonit inimest, s.o 34 miljoni võrra rohkem kui 2007. aastal.
Sahara-taguses Aafrikas, mille eelarve ülejääk oli 2008. aastal 0,3% SKPst, oli 2009. aastal 6,4% suurune puudujääk. Teisisõnu pöördus kolme miljardi suurune ülejääk 64 miljardi suuruseks puudujäägiks, võttes Sahara-taguse Aafrika maksujõust 67 miljardit.
Kriisi tõttu on kannatanud kõik maailma osad, ent Kolmas Maailm, arengumaad on kannatanud kõige rohkem. Ning seetõttu tegi Oxfam täna üleskutse kehtestada maks, mida nad nimetavad Robin Hoodi maksuks.
See on üks variatsioone Tobini maksust, mis oli mõeldud finantstoodete, aktsiate, võlakirjade, toormete ja valuutaga spekuleeriva kaubanduse maksustamiseks. Robin Hoodi maks moodustab tehingusummast kaduvväikese 0,05%, ent selle abil võiks koguda miljardeid, mida saaks kasutada Kolmanda Maailma arenguprojektide toetamiseks.
Aastatuhande arengueesmärkide saavutamiseks on vaja 34 miljardit kuni 45 miljardit ning pankadele anti triljoni dollari suurune lunatasu. Pangad peaksid tegema enamat kui lihtsalt selle raha tagasimaksmine: nad peaksid parandama enda poolt laiemale ühiskonnale tehtud kahju.
Nii et see Robin Hoodi maks oleks hea meetod vaesuse leevendamiseks ja tagamiseks, et pangad annaksid ühiskonnale kasuliku panuse.
Kas volinik kaalub tõsiselt Oxfami ettepanekut, mille toetamisest on märku andnud Suurbritannia peaminister, ja toetab seda oma Euroopa kaubandusvoliniku autoriteediga?
Olle Schmidt
(SV) Austatud juhataja! Meie kontinent on rikas kontinent. EL peab võtma erilise vastutuse vaba ja õiglase kaubanduse säilitamise eest. Finantskriis põhjustab ülemaailmset majanduslangust, mis, nagu juba öeldud, vähendas 2009. aastal kaubandust 10%, nii et kaubandus on praegu 2005. aastaga samal tasemel. Eriti haavatavad on arengumaad, kui nende eksport väheneb ja neil on probleeme pankadelt rahastamise saamisega. Näiteks AKV riikide kaubandusest moodustab kaupadega kaubitsemine 50%. Seega on need riigid kriiside suhtes erakordselt tundlikud. Majanduskasvu langus 1% võrra toob kaasa 20 miljoni inimese vaesusse sattumise.
Siinkohal peab EL täitma oma kohust rikka maailmajaona ning tagama, et finantskriis ei sunniks veel rohkem inimesi vaesusse ja tõrjutusse. EL peab töötama, tagamaks, et vaeseimad riigid saaksid suuremal määral tõhusat abi ja asjakohasel juhul võlgade kergendamist. Kallid sõbrad! Selles kontekstis usun ma, et mitmed riigid, kust te pärit olete, suudaksid teha rohkem, et teie päritoluriikide pakutav abi suurendataks, täiustataks ja muudetaks tõhusamaks. Me ei peaks alati ELi poole pöörduma, on asju, mida me saame kodumaal teha.
Ühenduse jaoks on olulisim prioriteet, et Doha voor lõpule viidaks ning et ELi põllumajanduspoliitikalt lihtsalt kärbitaks. Ei ole mõistlik, et rikas EL surub Aafrika vaesed talumajapidamised konkurentsist välja. Uus vabakaubanduslepe oleks parim viis maailma finantskriisist väljatoomiseks ja protektsionismi vältimiseks.
EL saab ja peab tegutsema maailmakaubanduse liberaliseerimise majakana. Üleilmastumine ja rahvusvaheline kaubandus on olemuslikult positiivsed nähtused. Protektsionism on halb ning on alati halb olnud. Need teie seast, kes usuvad, et protektsionism maailma kuidagiviisi õpetaks ja aitaks, peaksid ajaloost õppima.
Janusz Wojciechowski
(PL) Austatud juhataja! Üks valdkond, kus me võiksime uurida võimalusi kriisiga võitlemiseks, on põllumajandustoodetega kauplemine. Viimastel aastatel oleme me Maailma Kaubandusorganisatsiooni survel kehtestanud Euroopa Liidus mitmeid vabatahtlikke piiranguid põllumajandustoodete tootmisele ja ekspordile. Näiteks korraldasime me hiiglasliku reformi suhkruturul, mis vähendas Euroopa suhkrutootmist kolmandiku võrra ja sulges mitu suhkru rafineerimistehast. Paljud põllumajandusettevõtted lõpetasid suhkrupeedi kasvatamise, me suurendasime tööpuudust ning ei saavutanud ühtki sotsiaalset ega majanduslikku eelist. See oli kingitus suurtele suhkrukontsernidele, kes viisid oma tootmise Euroopast välja, ning täna impordime me neilt suhkrut.
Ma leian, et kriisi ajal peaksime me oma majandust ja oma tootjaid jõuliselt kaitsma. Ma ei räägi siinkohal protektsionismist, vaid poliitikast, mis looks võrdsed võimalused, mida meie tootjatel praegu pole. Euroopa Liidus kehtib mitmeid kõrgetasemelisi standardeid, näiteks põllumajanduses kehtivad loomade heaolu standardid. Selliste standardite edendamine on õige, ent me peaksime samadest standarditest kinnipidamist nõudma ka neilt, kes oma tooteid Euroopa Liitu ekspordivad. Kui me näiteks keelustame puurikanade pidamise, ei tohiks me samal ajal importida mune riikidest, kus seda meetodit kasutatakse. Samamoodi peaksime me käituma ka mitmete muude küsimuste osas. Me peaksime kinni pidama lihtsast reeglist - eksportijatele kehtigu samad nõuded, mis meie oma tootjatele, sest ilma selleta ning isegi majanduskriisi arvestamata (...).
(Juhataja katkestas kõneleja.)
Jaroslav Paška
(SK) USA finantssektori põhjustatud finantskriis paisus väga kiiresti majanduskriisiks, mis mõjutas otsekohe kõiki majanduselu valdkondi. Selle vältimatuteks tagajärgedeks oli tarbijate ostujõu kiire langus, toodangu langus, tööpuuduse kasv, väiksemad eelarvetulud ning vähem raha riikide eelarvete rahastamiseks.
Et toodang langes mõistagi kõikjal maailmas, pidi koos tootmise vähenemisega vältimatult vähenema kaubeldavate kaupade hind. Head kolleegid! Seega, kui me küsime nüüd, kuidas maailmakaubanduse mahtu stabiliseerida või isegi kasvama panna, siis saab seda teha üksnes majandusliku kokkuvarisemise peatamiseks mõeldud tõhusate meetmete kaudu, majandust stabiliseerivate meetmete kaudu ning majanduskasvu järkjärgulise käivitamise kaudu.
Praegune majandussüsteem on vastastikuselt niivõrd seotud ning üleilmastunud, et minu arvates on asjatu illusioon toetuda piiratud mõjuga kunstlikule sekkumisele, mis on suunatu konkreetsetele sektoritele ega loo mingit lisaväärtust.
Iliana Ivanova
(BG) Head kolleegid! Kriis on vältimatult põhjustanud üleilmsete kaubandusmahtude olulist vähenemist. See peegeldub ka tootmise ning investeerimise languses ning piiratud kasvuvõimalustes. Samal ajal seisab riikide valitsuste ees tugev kiusatus kehtestada oma kodumaise tootmisvõimsuse kaitseks kaubandustõkkeid.
2009. aastal täheldasime me riikliku kaitse eri vormide kasutuselevõtu murettekitavat tõusu, seda nii üksikutes Euroopa Liidu liikmesriikides kui ka uutes arenevates majandustes. Selline protektsionism takistab Euroopa majanduse selgroogu moodustavate väikeste ja keskmise suurusega ettevõtete juurdepääsu rahvusvahelistele turgudele, tekitades lisakoormisi ja piiranguid.
Selliste probleemidega toimetulekuks ja ettevõtluse ning kaubanduse elavdamiseks on Euroopal minu arvates eelkõige vaja tugevat siseturgu. Selle saavutamine on võimalik, kui Euroopa majandus on piisavalt konkurentsivõimeline, uuenduslik ja toetub kõrgetele kvaliteedistandarditele. Nagu on märkinud ka Euroopa Komisjon, peame me vaatamata tehtud edusammudele jätkama jõupingutusi, et suurendada haridussüsteemide võimekust aidata kaasa uuendusliku, dünaamilise teadmispõhise ühiskonna rajamisele.
Minu arvates on Euroopa Liidu stabiilne rahandus, mis tagab riikide majanduste ja Euroopa valuuta jätkusuutlikkuse, kaubanduse tasakaalustamise oluline eeldus. Euro stabiilsus on meie kaubanduspartnerite usalduse seisukohast määrava tähtsusega. Kasvule uute stabiilsete aluste panemiseks vajalike struktuurireformide õigeaegne elluviimine annab kaubanduse ja investeeringute elavdamisele täiendava tõuke.
Viimase, kuid mitte vähim olulisema punktina usun ma, et siseturgu tugevdaks ka euroala mõistlik ja kiire laienemine, mis tooks kaasa Euroopa riikide majandusliku lõimumise ning muudaks Euroopa majanduse rahvusvaheliste partnerite jaoks veelgi mõjuvõimsamaks.
Enrique Guerrero Salom
(ES) Austatud juhataja! Nagu näitab 2009. aasta statistika ja nagu on juba viidatud, on 2008. aasta alguses puhkenud finantskriis kaubandusnäitajaid oluliselt vähendanud.
Igal juhul tundub, et meil on õnnestunud vältida tõsist kiusatust asuda protektsionismi teele, nagu juhtus 1930ndate kriisi ajal, ning tundub, et suundumus kohaldada uusi piiravaid meetmeid kadus eelmise aasta lõpus. Seda näitab komisjoni poolt eelmise aasta lõpus vastu võetud viies raport potentsiaalselt kaubandust piiravate meetmete kohta.
Ometi on selliseid piiravaid meetmeid rakendanud mitmed erineva majandusliku baasiga riigid, nagu Ameerika Ühendriigid, Hiina, Argentina, Venemaa ja Indoneesia, aga ka mitmed arenguriigid. Ning just need riigid, arenguriigid vajavad avatud turge, mis nende tooteid vastu saaksid võtta.
Seetõttu kutsun volinik De Guchti töötama arenguvolinikuna maailma kaubanduse laiendamise ja vabamaks muutmise nimel, selle nimel, et Euroopa Liit võtaks arenguriikide protektsionistlike tõkete vähendamisel juhtrolli, ning selle nimel, et kaubandusläbirääkimistel pühendataks rohkem tähelepanu arenguküsimustele.
Georgios Papastamkos
(EL) Austatud juhataja, head kolleegid! Ma leian, et maailmakaubanduse langus on juba ületanud majanduslanguse enda piirid. Uuringud on näidanud, et kaubanduse aeglustumine on suures osas tingitud sellest, et pangad ei rahasta kaubandust piisavalt.
Tahan esitada kaks küsimust: esiteks, mis on saanud rahvusvahelistest kokkulepetest kaubanduse mitmepoolse rahastamise osas? Ning teiseks, milliseid tulemusi on toonud finantsraamistiku paindlikumaks muutmine, et lihtsustada ettevõtete juurdepääsu Euroopa tasandil rahastamisele?
Ülemaailmsest kaubandusest rääkides tahan osutada, et Maailma Kaubandusorganisatsiooni reeglid, põhimõtted ja kohustused on suurel määral takistanud kaubandust piiravate meetmete kohaldamist, võimaldades samal ajal majanduse taastumisele suunatud poliitika elluviimiseks vajalikku paindlikkust.
Sellest hoolimata kutsume me komisjoni üles tähelepanelikult jälgima meie kaubanduspartnerite kohaldatavaid meetmeid ning nende mõju Euroopa ekspordile, sealhulgas ELi oluliste kaubanduspartnerite kohaldatava poliitikaga "osta kodumaist". Samal ajal ei tohi me mööda vaadata mõnede areneva majandusega riikide ekspordi kiirest suurenemisest.
Siinkohal tahaksin rõhutada eeskätt probleemi, mis on seotud Euroopa toodete konkurentsivõimega maailmaturul; see probleem eksisteeris enne majanduskriisi ja eksisteerib sellest sõltumatult.
Viimaks on meil muude asjade kõrval vaja leida üksmeel kaubanduspartneritega turule juurdepääsu osas, taastada rahvusvahelistel turgudel õiglase konkurentsi tingimused ning tagada, et imporditud kaubale kehtiksid samasugused reeglid nagu ELis toodetud kaupadele.
Laima Liucija Andrikien
Austatud juhataja! (kuuldamatu) on juba praegu ülemaailmse majanduslanguse ning mitmeid tooteid puudutava nõudluse ülemaailmse languse tõttu väga raskes olukorras. Ometi kahjustab protektsionism otseselt rahvusvahelist kaubandust ja ELi huvisid.
Üks rahvusvahelise kaubanduse osalisi, kes on kehtestanud täiendavaid ning eesmärgile jõudmist takistavaid kaubanduspiiranguid, on Venemaa. Finantskriisi algusest peale on Venemaa kehtestanud mitme kauba impordile, näiteks liha- ja piimatoodetele, mööblile ja samuti mõnedele terasetoodetele rea niinimetatud ajutisi kriisivastaseid tariife. Veel üks juhtum, mida võib meenutada, on Venemaa poolt ELi eksportijatele kehtestatud ajutine tariif ravimitele.
Veel enam tekitab muret, et 1. jaanuaril 2010. aastal loodi Venemaa, Valgevene ja Kasahstani vahel tolliliit. Sellest tulenevalt puudutab tariifide tõus 30% ELi tootesarjadest. Põhiprobleem on muidugi selles, et Venemaa, nagu ka Valgevene ja Kasahstan, ei ole WTO liikmed ega ole seetõttu kohustatud täitma WTO reegleid, mis piiravad imporditariifide ja muude kaubandust piiravate meetmete ühepoolset suurendamist. Et Venemaa ei ole WTO liige, puudub meil omavaheliste vaidluste lahendamise mehhanism.
Austatud volinik, mul on teile kaks küsimust. Kuidas hindab komisjon ELi praeguseid kaubandusprobleeme Venemaaga ning kas meil on kindel strateegia Venemaa WTO-liikmelisusega seotud probleemi lahendamiseks?
Daniel Caspary
(DE) Austatud juhataja, head kolleegid! Me oleme mitu korda kuulnud, et maailmakaubandus on viimasel kolmel kuul dramaatiliselt vähenenud, vaatamata Maailma Kaubandusorganisatsiooni mitmete liikmete õnnestunud katsetele säilitada turgude avatust nii palju kui võimalik. Ühtlasi olen ma väga tänulik, et Euroopa Liit on siinkohal väga tõhusat rolli mänginud ega ole rakendanud peaaegu ühtki protektsionistlikku meedet.
Minu kodumaal öeldakse, et parim kaitse on rünnak. Tahaksin arendada edasi kolleeg Andrikienmõtet Venemaa rakendatud erimeetmete kohta. Meil tuleb küsida, milliseid tõhusaid võimalusi meil on, et minna rünnakule nende kaubanduspartnerite vastu, kes ei ole G-20 kohtumisel tehtud kokkulepetest kinni pidanud, kes on kohaldanud protektsionistlikke meetmeid, kes on sulgenud oma turud ning kes aitasid ülemaailmse majanduse langusele veelgi enam kaasa, kui see muidu oleks juhtunud.
Kas me ei peaks oma "Globaalse Euroopa strateegiat" proaktiivsemalt kasutama ning selle punkte jõuliselt ellu viima? Kas praegu ei oleks õige aeg meie huvisid proaktiivselt ellu viia, selle asemel, et lihtsalt protektsionismiga võidelda? Mulle tuli pähe võimalik uus algatus, mis aitaks meil viimaks ometi WTO raames edusamme teha. Ma arvan, et me peaksime astuma loogilise sammu ning lõpetama kiiresti vabakaubandusläbirääkimised. Meil on üks tulemus seoses Lõuna-Koreaga. Ent mis juhtus India, Kanada, Columbia ja Peruu osas? Kas me ei saadaks välja väga positiivset signaali, kui me suudaksime praegu nende vabakaubanduslepingute osas edusamme teha?
Mitmed kolleegid on viidanud arenguriikidele. Kas see ei oleks ideaalne võimalus majanduspartnerluslepingute osas viimaks ometi edusamme teha, et arenguriike ning Aafrika, Kariibi mere ja Vaikse ookeani (AKV) riike paremini maailmakaubandusse lõimida ja et majanduskasvu taastamiseks ning vaesusega võitlemiseks oleks võimalik tõhusaid meetmeid võtta? Viimastel kümnenditel on saanud selgeks, et maailmakaubandusest osa võtnud riikide majanduskasv on olnud kõrgeim. Ootan huviga teie vastust, volinik De Gucht.
Theodoros Skylakakis
(EL) Austatud juhataja! Minu esimene märkus on, et meie ning kiirelt areneva majandusega riikide kaubandussuhete vastastikmõju iseloom ei ole muutumatu. Ajal, kui näiteks ühenduse ja Hiina kasvumäär on täiesti erinev, toovad mittetariifsed kaubandustõkked, millele me omistasime väiksemat tähtsust siis, kui Hiina majandus oli väiksem, meie jaoks kaasa järjest rängemaid tagajärgi, kuna Hiina suhteline tähtsus suureneb ja meie oma väheneb.
Samaaegselt meie suhtelise suuruse vähenemisega, väheneb ka meie läbirääkimisvõime. Seega eksisteerib ühenduse jaoks praegu ajaliselt piiratud võimalus oma poliitikat läbi suruda, tõhusalt vähendada tõkkeid meie poolt kiiresti areneva majandusega riikidesse suunatud ekspordile ning ohjeldada sotsiaal- ja keskonnapoliitilist dumpingut. Aeg töötab meie vastu, kriisi tõttu varasemast isegi rohkem.
Minu teine märkus on, et samal ajal, kui muutub vastastikuse mõju iseloom, muutuvad tähtsamaks Atlandi-ülesed kaubandussuhted ning Ameerika turu toimimise tõhusamaks muutmine, mis suurendaks Atlandi-ülest kaubandust ning suurendaks Atlandi ookeani kallastel asuvate osaliste läbirääkimisvõimet.
Ka see võimalus on ajaliselt piiratud, kuna Atlandi-ülese turu ülesehitamine on keerukas protsess, mis võtab aega. Kui oluliseks USA neid suhteid peab? Kahjuks ei mõju asjaolu, et president Obama tulevasel Madridi tippkohtumisel ei osale, julgustava märgina.
Küsimus on selles, kas komisjon tajub vajadust kiiresti tegutseda, kuni me veel omame vajalikku läbirääkimisvõimet?
Tokia Saïfi
(FR) Austatud juhataja! Äsja läbisime majandus- ja finantskeerise, mis põhjustas palju kahju. Meie riikide majandused on kaotanud orientiiri ning me teeme siiamaani jõupingutusi, jõudmaks uuesti võrdsele võistluspositsioonile sihikindlate, arenevate majandusjõududega.
Austatud volinik! Praegu on teil aeg asuda juhtima edasipüüdlikku ja tähendusrikast Euroopa kaubanduspoliitikat, mis oleks häbenematult suunatud meie kaubanduslike huvide kaitsele ning põhineks turgude vastastikusele avatusele ning meie konkurentsieeliste ärakasutamisele.
Euroopa Liit peab esmalt leidma hea kesktee äärmusliku vabakaubanduse ja protektsionismi vahel. Minu arvates peaks see kolmas tee väljenduma ausa kaubanduse raamistiku loomises. Euroopa Liidu relvadeks on teatud väärtused: austus intellektuaalomandi kaitse suhtes, õiglane juurdepääs investeeringutele ja turgudele, võitlus mittetariifsete kaubandustõkete vastu ning austus sotsiaalsete ja keskkonnaalaste standardite suhtes. Sellest tulenevalt on ühenduse kohuseks tagada, et neid väärtusi tunnustaks oma põhimõtetena India ja Hiina, areneva majandusega riigid, mis ei ole üksnes meie kliendid ja konkurendid, vaid ka meie partnerid.
Austatud volinik! Lisaks kaubanduse tasakaalustamisele peate te ka aitama suurendada meie, Euroopa ettevõtete konkurentsivõimet. Kuidas seda eesmärki saavutada? Innovatsioon, investeeringud teadus- ja arendustegevusse ning konkurentsivõimeliste klastrite rahvusvaheline mõjujõud tunduvad kuuluvat võtmetähtsusega tegurite hulka, mis meid kriisist välja toovad.
Samuti peame keskenduma uuenduslikele äriühingutele, eriti keskmise suurusega ja väikestele ettevõtetele, vabastades nad kõigist ülemäärastest halduslikest ja eelarvelistest koormistest, ning rohelistele tehnoloogiatele ja teenustele.
(Juhataja katkestas kõneleja.)
Krisztina Morvai
(HU) Me peame vaatama näkku fundamentaalsele küsimusele, kas vabakaubandus, praegune WTO kontrollitav süsteem on inimeste jaoks kasulik või peaksime me kaaluma uut juhtpõhimõtet, mida ma ei nimetaks protektsionismiks, vaid pigem isemajandamiseks? Teen ettepaneku vaadelda nende kahe juhtpõhimõtte erinevusi kolmes valdkonnas. Milline on üleilmse maailmamajanduse tähendus selle praegusel kujul ja mahus Euroopa töökohtade loomise ja säilitamise seisukohast, eriti kui mõelda Euroopa riikide väikekauplejatele, pereettevõtetele ja väiketaludele, mis on jäetud triivima ning on praeguse ülemaailmse, liberaliseeritud maailmakaubanduse tõttu kaotanud võimalused edasi liikuda? Kui mõelda solidaarsusele, siis kas vaestele, areneva majandusega riikidele on kasulik, kui nad on selle asemel, et omaenda põllumajandust ja tööstust arendada, kohustatud oma turud avama? Kas keskkonnale on hea, kui kaupu suurte vahemaade tagant kohale tuuakse?
Tahan teha ettepaneku, et esimese sammuna võiksime me vähemalt põllumajanduse ja toidu osas kaaluda toiduainetööstuse isemajandamise põhimõtte sisseseadmist, mis tähendaks, et omavalitsustel ja riikidel oleks õigus otsustada, mida ja kuidas nad soovivad toota, ning seejärel, kuidas nad soovivad toodangut müüa. Tarbijatel on õigus kvaliteedile ning tervislikule ja toitvale toidule ning me teame, et selline toit ei ole mitte tuhandete kilomeetrite kauguselt kohale transporditud, vaid kohalikult toodetud, kohalikult töödeldud ja kohalikult müüdud toit.
Rareş-Lucian Niculescu
(RO) Soovin õnnitleda uut volinikku tema ametisse nimetamise puhul. Kas volinik võiks võimalusel rääkida detailsemalt majanduskriisi mõjust maailma põllumajandustoodete kaubandusele? Kolleeg Andrikienmainis juba Vene Föderatsiooniga seotud juhtumit, kus nimetatud riik teatas, et on valmis keelustama 2015. aastani linnuliha ekspordi, kuna kodumaine tootmine katab selles osas riigi vajadused.
Arvestades, et komisjoni president seadis uue põllumajandusvoliniku ülesandeks ülemaailmses avatud kaubanduskeskkonnas konkurentsivõimelisema põllumajandussüsteemi edendamise, kasutan voliniku saalisviibimist, et küsida, millisena näeb ta koostööd põllumajanduse eest vastutava kolleegiga Doha vooru raames peetavate läbirääkimiste lõpetamise osas.
Seán Kelly
Austatud juhataja! Esmalt tahan öelda, et komisjonile tuleb avaldada tunnustust selle eest, et ta lükkas tagasi WHO poolt meile hiljuti tehtud ettepaneku keelustada tollimaksuvaba alkoholi ja piirituse müük. Kui ettepanek oleks vastu võetud, oleks see läinud Euroopa majandusele maksma 2 miljardit eurot ning ühenduse elanikud oleksid kaotanud sadu töökohti. WHO ettepanek põhines pigem moraalilugemisel kui teaduslikel tõenditel ning õnneks lükkas komisjon selle tagasi.
Teise märkusena tahan öelda, et praeguste hädade eest vastutasid peamiselt pangad, ent mis juhtus? Tekkis uus teooria - nad olid pankrotistumiseks liiga suured. Ma arvan, et nad võtsid pigem liiga suure suutäie, kui olid liiga suured, et pankrotistuda. Seda on näha ebaeetilistest palkadest, mida mõned pankurid teenivad, ning groteskse suurusega preemiatest, mida nad samuti pälvivad. Ükski pankur ei tohiks teenida rohkem kui tema koduriigi peaminister ning me peaksime töötama selle nimel, et ...
(Juhataja katkestas kõneleja.)
Czesław Adam Siekierski
(PL) Austatud juhataja! Rahvusvaheline kaubandus on finantssektori kõrval majanduskriisi tulemusel kõige rohkem kannatanud maailmamajanduse valdkond. Hinnanguliselt langes maailmakaubanduse käive möödunud aastal kriisi tulemusel umbes 10%. Lisaks mõjutab kaubandust ebasoodsalt mitmete riikide poolt majanduslanguse vastase põhitööriistana kasutusele võetud protektsionismipoliitika. Vabakaubanduse eeliseid ei peaks ülemaailmse majanduse tingimustes kellelegi lahti seletama. Võib ohutult väita, et vabaturuga riikides 20. sajandi teisel poolel saavutatud jõukus oli suures osas tingitud vabakaubanduse dünaamilisest arengust sel perioodil. Maailmakaubanduse langus, tööpuuduse suurenemine - eriti arenguriikides -, ning sellega kaasnev vaesuse ning sotsiaalse tõrjutuse kasv moodustavad ebasoodsa suundumuse, mida saaks peatada, taastades dünaamilise kaubanduse, mis põhineb vabadel ja õiglastel (...).
(Juhataja katkestas kõneleja.)
Michael Theurer
(DE) Austatud juhataja, austatud volinik! Esmalt soovin õnnitleda volinikku ametisse nimetamise puhul. Meil on hea meel näha komisjonis sedavõrd nutikat ja edukat poliitikut ning tuntud liberaali. Te vajate ELi rahvusvahelise kaubanduse poliitikale uue hoo andmiseks kogu oma veenmisjõudu. Me peame võitlema protektsionistlike suundumuste vastu. Ajalugu näitab selgelt, et maailmakaubanduses osalenud riikides on olnud suurem majanduskasv kui teistes riikides.
Ühtlasi seisame vastamisi uue maailmakorraga. Mõned pooled, nagu näiteks Hiina, kasutavad riigikapitalistlikke süsteeme, ent võivad sellel areenil üsna erinevaid meetodeid kasutada. Seetõttu kutsun komisjoni üles töötama välja uue maailmakaubanduse strateegia. On selge, et me peame Doha arenguvooruga edasi liikuma, sest mitmepoolne lähenemine on õige lähenemine. Samas peame me kogu jõust pingutama, et suhetes Hiinaga edusamme teha.
Daniel Caspary
(DE) Austatud juhataja! Tahaksin jätkata teemal, mida kaks eelkõnelejat juba puudutasid. Volinik De Gucht, õnneks vastutate te ka Atlandi-ülese majandusnõukogu eest. Oleksin väga tänulik, kui seaksite Atlandi-ülese majandusnõukogu oma tegevuskava prioriteediks, eesmärgiga lahendada kõik probleemid, millele me viidanud oleme.
Euroopa ja USA vastutavad endiselt peaaegu 60% maailmamajanduse eest. Kui meil õnnestuks eemaldada kasvõi murdosa Atlandi-ülesel turul kehtivatest kaubandustõketest, saaksime oma kodanike heaks ning muidugi töötajate heaks teha palju rohkem kui mitmete muude meetmete abil, mille elluviimisse me viimase viie aasta jooksul palju suuremaid jõupingutusi oleme teinud. Oleksin väga tänulik, kui saaksite oma tähelepanu Atlandi-ülesele majandusnõukogule pöörata.
Karel De Gucht
komisjoni liige. - Austatud juhataja! Kui ma üritaksin kõigile esitatud küsimustele ja tõstatatud teemadele tasakaalustatult vastata, läheks mul arvatavasti vaja vähemalt pool tundi. Kui ma õigesti aru saan, on mul ainult kaks või kolm minutit.
Pärast seda tõdemust lubage mul alustada üldise märkusega. Ma ei usu tõesti, et protektsionism oleks lahendus. Sõltumatult sellest, kas te sellesse usute või mitte, võib ajalukku vaadates näha, et meie riigid said jõukaks tänu rahvusvahelisele kaubandusele.
Teiseks, Euroopal on transformatiivne majandus, mis tähendab, et me peame tegelema impordiga, et olla ekspordivõimelised. Arusaam, et me võiksime eksportida ilma importimata, on täiesti väär ja faktidega vastuolus.
Seega usun ma vankumatult, et me peaksime sõlmima suuremate majanduspartneritega vabakaubanduslepingud, et me peaksime Doha voorus edu saavutama ning et me peaksime rahvusvahelist kaubandust veelgi liberaliseerima. Kuid see ei tähenda, et me ei peaks võtma arvesse asjaolu, et rahvusvaheline kaubandus peab ühtlasi olema õiglane ja et meil on õigus oma huvisid kaitsta. Komisjon teeb seda vajadusel kindlasti, ning me kasutame olemasolevaid kaubanduse kaitsemeetmeid, et vältida kaubanduse meie arvates ebaõiglast moonutamist.
Esitati ka väga spetsiifilisi küsimusi, näiteks Yannick Jadot' küsimus WTO 4. veebruari kohtumise ja selle tulemuste kohta. Kohtumise peamine sõnum oli, et teenustekaubanduse üldlepingu (GATS) eeskirjad ei piira riikide õigust tagada tõhus finantsjuhtimine. Põhjuseks on, et GATSi rahandusalaste usaldusmeetmete kohaldamisala on väga lai, nii et finantsjuhtimine ei lähe liikmesriigi ega Euroopa tasandil GATSi eeskirjadega vastuollu.
Sellega seoses jõudsin ma praeguse kriisi põhjuste juurde. Loodetavasti on suurem osa sellest möödas. Ma olen veendunud, et kriis mõjutas kaubandust oluliselt, ent kriisi algpõhjus on seotud finantsalase tasakaalustamatusega, mis tulenes finantsinstitutsioonide langetatud täiesti valedest otsustest. Finantskriis ei alanud Euroopas; see jõudis Euroopasse ja mujale maailma Ameerika Ühendriikidest.
Olen nõus, et paari aasta tagune toidukriis, mida ei ole siiani jõutud täielikult lahendada ja, kui lubate, seedida, on suurendanud tasakaalustamatust, eriti arenguriikides. Arenguriike võib paljus kritiseerida, heade valitsemistavade ja muu osas, ent kindlasti ei saa arenguriike süüdistada finantskriisi põhjustamises. See on ilmne ning kriis tabas arenguriike väga rängalt, nii et me peame seda asjakohaselt arvesse võtma.
Ühtlasi on küsitud - viimati tegi seda Daniel Caspary ja korra ka Yannick Jadot -, mida me kavatseme teha Atlandi-ülest majandusnõukogu ja Hiinat puudutava strateegilise algatuse asjus?
Minu isiklik arvamus on, et ainuke õige reaktsioon Hiina majanduslikule arengule - mida me ei suudaks muide peatada - on ise tugevamaks muutuda. Minu arvates on see ainuke õige lahendus.
Kui läheneda küsimusele kaubandusbilansi puudujäägi seisukohast, on tõsi, et Hiinaga seotud kaubandusbilansi puudujääk on oluliselt suurenenud, ent kui vaadata Aasiaga seotud ülemaailmset kaubandusbilansi puudujääki, ei suurenenud see sama palju. Ka Aasias seisavad teised Aasia riigid silmitsi Hiinast tuleneva väga ränga konkurentsiga.
Nii et me peaksime ise tugevamaks muutuma. Ma usun, et näiteks Atlandi-ülese turu rajamine on üks paremaid lahendusi, mida me saame pakkuda.
Meil on üks Euroopa Parlamendi palvel hiljuti koostatud raport, mis näitab, et kui Euroopa ja Ameerika Ühendriikide vahel õnnestuks mittetariifseid kaubandustõkkeid vähendada 50% võrra, oleks sellel palju suurem mõju kui Doha voorul. Me peame selle nimel pingutama, aga see ei ole sugugi lihtne.
Doha voorust rääkides on mu vankumatu veendumus, et me peaksime püüdma seda läbirääkimisvooru lõpule viia, sest sellega kaasneb mitmeid olulisi elemente, nende hulgas nõue, et olemasolevad tariifid ei saa enam tõusta, ning me oleksime võimelised neid kõrvaldama. Teiseks on Doha vooruga seotud tugev arengupoliitiline lähenemine, muidugi tingimusel, et me suudame praegust olukorda hoida ning see peaks olema Euroopa Komisjoni eesmärk.
Samuti esitas David Martin küsimuse Robin Hoodi maksu kohta. Esiteks pean ütlema, et nimi Robin Hood meeldib mulle märksa rohkem kui Tobin. Ent seda kõrvale jättes kardan ma, et Robin Hoodi maksu puudutavad samad probleemid, mis Tobini maksu - seda saab rakendada üksnes juhul, kui seda tehakse ülemaailmselt. Samuti tuleks meeles pidada, et isegi ülemaailmselt tähendaks selle maksu kehtestamine väga kulukat rakendusmehhanismi. President Barroso on Tobini maksu kohta öelnud, et me oleme seda valmis toetama juhul, kui kõik teised teevad sama, ning see on muidugi peamine takistus.
Viimane märkus puudutab küsimust, mille teiste seas esitas Joe Higgins, nimelt spekulatsiooni ning selle tagajärgi, samuti Kreekat.
Praegune arutelu ei puuduta Kreekat ning ma ei lasku üksikasjadesse, ent ma arvan ausalt öeldes, et osa süüst lasub ka Kreekal endal. Globaalses majanduses ning ka Euroopa Liidus ei saa lubada moraalset ohtu. Euroopa Liidu liikmesriigiks olekuga kaasnevad ka mõned kohustused. Nii et raskesse olukorda sattunud liikmesriigid - keda me oleme kindlasti valmis toetama ja võimalusel alati aitama - peaksid samuti mõistma, et nad peavad reeglitest kinni pidama ning kui nad reeglitest kinni peavad, ei satu nad sellisesse raskesse olukorda, kus nad praegu asuvad.
Juhataja
Arutelu on lõppenud.
Kirjalikud avaldused (kodukorra artikkel 149)
Edit Herczog  
Maailmakaubanduse kokkutõmbumine on eriti rängalt kahjustanud Kesk- ja Ida-Euroopa riike, kuna nõudluse langus puudutas peamiselt ekspordis olulist rolli mänginud tooteid, nagu autod, olmeelektroonikaseadmed ja nii edasi. Samal ajal on neid riike rängalt kahjustanud krediidikriis. Ekspordi hoogustamine oleks äärmiselt oluline, et aidata neil riikidel toime tulla sellest kahekordsest survest tulenevate raskustega ning sotsiaalprobleemidega, nagu tööpuuduse kasv. Peamine takistus tundub selles valdkonnas olevat eksportijate rahastamine, kuna makseperioodid on pikenenud ja krediidile juurdepääs on muutunud kallimaks ja keerulisemaks, samal ajal kui krediidikindlustuse tingimused on samuti halvenenud. Sellepärast tuleks välja töötada programmid kõnealuste riikide, eriti ELi liikmesriikide abistamiseks nende raskustega toimetulemisel.
Andreas Mölzer  
1990ndate suundumus kasutada allhankeid põhjustas maailmamajanduse tingimustes kapitali ning ka oskuste väljavoolu. Asjaolu, et väikeste palkadega riikides on loodud ning luuakse töökohti, on toonud kaasa keskmise palga languse Kesk- ja Lääne-Euroopas, mis omakorda on põhjustanud tarbimise vähenemise. Selle tulemuseks on, et Euroopa äriühingud ei teeni enam enamikku oma kasumist kaupade tootmiselt, mis on nende peamiseks äritegevuseks. Oma tulemusi üritavad nad parandada finantstehingute ja spekuleerimise abil. Meil tuleb alustada sellest punktist. Peame kehtestama kvoodi sellele, kui palju lihtaktsiakapitali tohivad äriühingud aktsiatesse ning osakutesse investeerida ning kui suure osa oma reservidest tohivad nad hoiustada kolmandates riikides asuvatesse finantspakmetesse. Teiseks tuleb meil kehtestada eeskirjad seoses nende äriühingutega, mis on kriisi tõttu kannatanud. Kolmandaks, majandus ei vaja üksnes pankadele mõeldud värsket kapitali, mis oli üks kriisi peamiseid põhjuseid, vaid ühtlasi ning veelgi enam rahaülekandeid reguleerivaid uusi eeskirju, rangeid suuniseid seoses krediidipakmete müügiga ning sõltumatut järelevalveorganit, kes tegeleks uue ja õitsva kaubandustegevuse kontrolliga, sealjuures valdkondadega, nagu väärtpaberite katteta eelmüük, mis tuleks keelustada.
Artur Zasada  
Kui kolleeg Moreira poolt äsja esitatud prognoosid on tõesed, siis on maailmakaubanduse prognoositud langus suurim pärast Teist maailmasõda. On enesestmõistetav, et nii Euroopa Liidu liikmesriigid kui ka ühendusse mittekuuluvad riigid võtavad meetmeid konkurentsivõime suurendamiseks ja kriisi mõjudega toimetulemiseks. Analüüsikeskuse Centre of Economic Policy Research korraldatud uuring näitas, et pärast G-20 esimest kriisikohtumist on kriisi tagajärgedega võitlemiseks tehtud 425 seadusandlikku algatust. Mõned riigid on valinud protektsionistlikud meetodid, samal ajal kui teised püüavad kaubandust liberaliseerida. Kas Euroopa Komisjon jälgib nii Euroopa Liidus kui ka kogu maailmas elluviidavaid seadusandlikke algatusi, arvestades, et majandus on ühendatud anumate süsteem? Kas Euroopa Komisjon võtab neid algatusi kriisivastaste meetmete elluviimisel arvesse? Protektsionistlike ja liberaliseerivate meetmete kuhjumisel tekib olukord, kus nad on üksteist tühistavad ega mõjuta maailmakaubandust.
