EU-politik for Arktis (forhandling) 
Formanden
Næste punkt er redegørelse ved Unionens højtstående repræsentant for udenrigsanliggender og sikkerhedspolitik/næstformand i Kommissionen.
Catherine Ashton
Hr. formand! Jeg glæder mig meget over muligheden for at drøfte, hvad der efter min mening er en gryende EU-politik for Arktis, med Dem. Det er et alvorligt spørgsmål med voksende politisk betydning, og vi skal efter min mening behandle det i overensstemmelse hermed.
I kølvandet på forhandlingerne i København er det nu på tide, at vi i højere grad retter opmærksomheden mod denne del af verden, som har oplevet de mest håndgribelige virkninger af klimaændringerne. Videnskabelig dokumentation viser, at iskapperne har mistet mere end halvdelen af deres tykkelse i løbet af det seneste årti.
Andre miljøændringer har også en voksende indvirkning på befolkningen, biodiversiteten og naturen i Arktis, både på land og til havs. Ligesom andre internationale aktører er vi blevet mere aktive, når det gælder arktiske spørgsmål. Som De ved, udsendte Kommissionen ved udgangen af 2008 sin meddelelse om Arktis, som blev hilst velkommen af Rådet, og som i december 2009 blev fulgt op af omfattende konklusioner om arktiske spørgsmål.
Dette er efter min mening endnu et skridt i processen for gradvist at opbygge en sammenhængende og omfattende politik for Arktis. Som De ved, er Kommissionen blevet anmodet om at udforme en opfølgningsrapport i juni 2011, og det vil være endnu en lejlighed til at videreudvikle vores tilgang sammen. Alt dette arbejde er i gang, og derfor er jeg i dag meget ivrig for at høre synspunkterne fra medlemmerne af Parlamentet.
I den sammenhæng satte Kommissionen pris på Deres beslutning om arktisk forvaltning fra oktober 2008, der satte godt skub i de sidste faser af Kommissionens udformning af meddelelsen. Vi søger Parlamentets støtte til vores indsats for at sikre, at EU anerkendes som en ansvarlig og respekteret aktør i Arktis. Vores geografiske placering og vores igangværende programmer i Arktis er vores udgangspunkt, men vi ønsker at udvikle dette yderligere.
Der er tre hovedindsatsområder, som jeg vil nævne meget kort. Vi ønsker for det første at bidrage til beskyttelsen af den arktiske region, herunder dens befolkning. Økosystemet i Arktis er meget ømfindtligt og har derfor brug for maksimal beskyttelse og sikring. Samtidig bliver ressourcerne i Arktis mere og mere tilgængelige som følge af klimaændringer. Det giver muligheder, som dog skal forvaltes med stor forsigtighed.
Vi ønsker at sikre, at vores borgere og virksomheder behandles retfærdigt, herunder når det gælder transport og naturressourcer, og det skal ske på en meget overvejet og omhyggelig måde med de nødvendige miljøforanstaltninger. Begge målsætninger kan og skal udvikles i fællesskab af EU-institutionerne og medlemsstaterne, navnlig de tre arktiske medlemsstater. Alle skal arbejde tæt sammen med andre arktiske interessenter.
Vores tredje målsætning er at bidrage til robuste og forbedrede forvaltningsordninger med det formål at imødegå de mange udfordringer, der påvirker den arktiske region. Dette omfatter gennemførelsen af eksisterende aftaler, rammer og ordninger, herunder Det Arktiske Råd, og fuld respekt for FN's havretskonvention. Men vi skal i alle relevante tilfælde omhyggeligt undersøge, om og hvordan disse ordninger kan suppleres og videreudvikles.
For at være troværdige skal vi erkende, at den arktiske region er fuldstændig forskellig fra Antarktis, og denne erkendelse skal være grundlaget for vores politiske reaktion. I modsætning til Antarktis, som er et enormt og ubeboet kontinent omgivet af hav, er Arktis et havområde omgivet af land, der har været beboet af mennesker i årtusinder, og som tilhører suveræne stater. Forslag om at overføre traktaten om Antarktis til den arktiske region er derfor urealistiske, og de vil sandsynligvis være skadelige for den proaktive rolle, vi arbejder for at udvikle.
Dette er som bekendt også Rådets holdning. Vi ønsker i høj grad at opretholde et tæt samarbejde med Parlamentet i arbejdet for at nå vores fælles mål med gradvis opbygning af en EU-politik for Arktis, og vi skal samarbejde med de arktiske lande og det internationale samfund for at finde den mest effektive metode til at bevare og beskytte Arktis for kommende generationer.
Michael Gahler
Hr. formand, fru næstformand! Mange tak for Deres indledning af forhandlingen om dette emne, som efter min menig er vigtigt. Alle, der deltager i denne forhandling i dag, er enige i det, og jeg tror også, vi vil kunne nå frem til en meget bred enighed i forhandlingen. Jeg er ordfører for en betænkning, der endnu ikke er udarbejdet om dette emne, og jeg vil meget gerne arbejde tæt sammen med alle involverede.
De nævnte en række nøgleord. Beskyttelse af miljøet er meget vigtig. De nævnte befolkningerne i området, ressourcerne under havoverfladen og også fiskeriet. Et andet nøgleord er skibsfart, dvs. de skibsruter, klimaændringerne åbner op for: Nordvestpassagen og Nordøstpassagen.
I nærheden af disse passager, langs vores tre arktiske medlemsstater, er der naturligvis mindst to globale aktører - USA og Rusland - og en vigtig partner i form af Canada. Disse lande er de umiddelbart tilstødende territorier, som vi under alle omstændigheder skal opbygge og forbedre vores forbindelser med i forbindelse med denne politik, som vi nu arbejder for at udvikle.
Hvad angår råstoffer, er det et specifikt potentiale for samarbejde - men der er også potentiale for konflikt, hvis vi ikke benytter den rigtige tilgang. EU vil bestemt ikke plante sit flag på havbunden, som russerne har gjort. Vi bør dog søge at indgå dialog med de berørte parter, så vi på den måde og i enighed kan nå frem til de ting, der er vigtige for regionen med hensyn til miljøbeskyttelse, udvinding af ressourcer og de lokale indbyggeres rettigheder.
Liisa Jaakonsaari
Hr. formand! I et interview for nogen tid tiden fortalte den amerikanske udenrigsminister, Hillary Clinton, hvor vanskeligt hendes job var, og hun sagde, at det handlede om at gå fra den ene krise til den næste. Der er desværre ikke megen tid tilbage til at løse så centrale fremtidige udfordringer som udviklingen af den arktiske region.
Jeg antager, at Baroness Ashton har haft de samme kvaler nu, og derfor sætter vi i høj grad pris på, at De så tidligt indleder en forhandling om en arktisk politik, og at De i weekenden rejser til Lapland, som er en del af den arktiske region. Der vil De bestemt få vigtige informationer.
Den arktiske skattekiste, der er ved at blive åbnet, er fuld af økonomiske muligheder, men den rummer mange miljø- og sikkerhedsrisici og risici i forbindelse med de oprindelige folks skæbne. Global opvarmning åbner nye skibsruter og muliggør udnyttelse af olie- og gasressourcer på en måde, der er ødelæggende for miljøet. Blandt andre har SIPRI (Stockholm International Peace Research Institute) allerede udgivet et dokument med den ildevarslende titel "Ice-free Arctic" (Isfrit Arktis) om Kinas arktiske politik. Derfor skal EU handle omgående og udforme sin egen arktiske politik.
Vi glæder os over Kommissionens konklusioner, som De fremlagde for os, hvor regionen med sine olie-, gas- og mineralressourcer ikke kun opfattes som et nyt eldorado. Hovedfokus er på de mennesker, der bor der, og dette er et meget vigtigt aspekt af situationen. EU skal være villig til at gennemføre konstruktive forhandlinger med de oprindelige folk, og det er EU's mulighed for at spille en afgørende rolle i politikken for Arktis. Parlamentets nylige begrænsninger for sæljagt vakte f.eks. de oprindelige folks vrede.
Det er meget vigtigt, at vi styrker Det Arktiske Råds status, og derfor skal vi nu have større indflydelse på navnlig Canada og Rusland, så EU kan få en større rolle. Arktisk forskning er et vigtigt samarbejdsområde. Universitetet i Lapland, som De skal besøge, er f.eks. base for Arktis universitet, og jeg er sikker på, at Rovaniemi vil være en passende placering, når det arktiske informationscenter etableres, som Kommissionen har anført.
EU's egne strukturer skal desuden styrkes. Desværre er Det Arktiske Ocean blevet trådt under fode i Rådet af den sydlige og østlige dimension, og derfor skal det arktiske vindue i denne nordlige dimension nu åbnes. Kommissionen skal præcisere rollen for hvert generaldirektorat og udpege den person, som er ansvarlig for arktiske spørgsmål.
Diana Wallis
Hr. formand! Jeg vil gerne takke den højtstående repræsentant for hendes redegørelse. Jeg tror, mange af os i Parlamentet glæder os over, at De fortsætter det, som Kommissionen indledte, og som blev fulgt op af formandskabets erklæringer sidste efterår.
De understregede de ømfindtlige natur- og miljøforhold i Arktis. Denne ømfindtlige natur er, som De anerkendte, et globalt anliggende, ikke et anliggende, der kun vedrører Europa eller nationerne i Arktis.
Arktis repræsenterer i sig selv en unik mulighed for multinationalt samarbejde. Det er unikt for os, eftersom EU har et positivt forhold til Rusland i området via den nordlige dimension. Det er noget, som vi absolut skal bygge videre på sammen med andre partnere.
Men det skal være et meningsfyld samarbejde over alt i Arktis, og det er bekymrende - og dette nævnte De ikke i Deres redegørelse - at vi er vidner til udviklingen af en indre kerne af fem kystlande i Arktis, som ikke er medlemmer af Det Arktiske Råd. Dette kan i alvorlig grad underminere et meget dyrebart samarbejde, og det skal behandles med alvor.
Vi - EU - er ligeledes blevet afvist for vores observatørstatus. Vi har nogle ting, vi skal gøre godt igen, og vi skal forsøge at genskabe tilliden til det, vi ønsker at skabe i Arktis.
Den oprindelige meddelelse fra Kommissionen var efter min mening et utroligt dokument, fordi den samlede et stort antal tværgående spørgsmål på tværs af en række generaldirektorater i Kommissionen. Dette er et godt fundament, vi kan bygge videre på. Vi afventer med interesse, hvordan De vil koordinere denne politik i fremtiden med den nye Kommission og med Deres unikke rolle, hvor De bærer to kasketter. Men tak for indledningen.
Satu Hassi
Hr. formand! En form for kulturel skizofreni er tydelig i vores holdning til den arktiske region. På den ene side er vi bekymrede. Det er helt tydeligt, at klimaændringerne sker hurtigere i Arktis end andre steder. Regionen kan sammenlignes med en kanariefugl i en mine.
Siden 1979 er den gennemsnitlige årlige iskappe i Det Arktiske Ocean blevet omkring 1,5 mio. km2 mindre, hvilket svarer til det samlede areal af Frankrig, Italien, Spanien og Det Forenede Kongerige. Denne nedsmeltning accelererer klimaændringerne, fordi den reducerer jordens reflektans eller albedo. Derved frigives der metan fra tundraen, og det kan også blive frigivet fra havbunden. Metan sætter endnu mere skub i klimaændringerne. Nedsmeltningen betyder også, at giftstoffer, der er akkumuleret over mange år, frigives til miljøet.
Mens vi er bekymrede over situationen, er et olie- og gaskapløb samtidig blevet indledt i Arktis. Lande skændes og forhandler om, hvordan havbunden kan opdeles. De oprindelige folk ignoreres generelt i alt dette.
EU skal nu fremme en ensartet tilgang over for bæredygtig udvikling. Vi skal styre de glimtende billeder af euro- og dollartegn og støtte beskyttelsen af den arktiske region ved hjælp af den form for aftale, der også gælder for Antarktis. De oprindelige folk skal endvidere inddrages i beslutningsprocesserne vedrørende regionen. Der bør under alle omstændigheder indføres et moratorium på 50 år mod udvindingen af fossile ressourcer i området.
Det skal forstås, at naturen og dyrelivet i regionen af ømfindtligt og sårbart. Der er f.eks. meget større problemer og risici forbundet med boring efter olie end andre steder. Skibsfarten skal også anerkende de enorme vanskeligheder og risici, der findes i regionen. Det hjælper overhovedet ikke, hvis vi blot indsætter et par flotte ord om miljøet og de oprindelige folk i de beslutninger, vi træffer, hvis vores faktiske handlinger betyder, at vi risikerer at forurene miljøet uopretteligt, og at vi krænker de oprindelige folks rettigheder.
Charles Tannock
Hr. formand! Da Danmark kom med i EU i 1973, fik EU en arktisk dimension via Grønlands tilhørsforhold til Danmark. I 1985 valgte Grønland at forlade EU, men Sverige og Finland kom med 10 år senere, og de har i betydelig grad udvidet EU's interesser i den arktiske region.
Siden da er EU blevet en af de mange aktører med afgørende strategiske interesser i Arktis - dets miljø og dets naturressourcer. Som lande med territorium i Arktis forsvarer USA, Canada, Rusland, Norge og Island alle deres interesser på en robust og målrettet måde. EU må ikke tøve med at gøre det samme, og Det Arktiske Råd er efter min mening det bedste forum til at gøre det. EU's status som ad hoc-observatør i Det Arktiske Råd er utilstrækkelig til dette formål. Jeg håber, at den højtstående repræsentant vil insistere på permanent observatørstatus til EU på det næste ministermøde i april næste år i Grønland.
Det er beklageligt, at Canada blokerer for EU som gengældelse mod EU's forbud mod sælprodukter, og jeg håber, at sund fornuft i sidste ende vil slå igennem. Denne tilgang giver ingen mening, eftersom seks EU-lande, herunder Det Forenede Kongerige - mit eget land - er permanente observatører. Koordinationen mellem Danmark, Sverige og Finland i Det Arktiske Råd har dog været eksemplarisk og har fungeret som platform for EU's bredere interesse i at blive hørt i regionen.
Bidragene fra vores nære allierede Norge - og Island, der nu håber at blive medlem af EU - har yderligere styrket den europæiske deltagelse i det arktiske forum. Dette er afgørende, fordi Rusland ikke har efterladt megen tvivl med hensyn til sine planer for Arktis ved på berømt vis at plante et russisk flag på Nordpolens havbund i 2007. Vi ved af dyrekøbt erfaring, at Rusland nogle gange følger sine helt egne regler i internationale anliggender. Kun en forenet front fra de andre medlemmer og observatører i Det Arktiske Rådet kan via EU's nordlige dimension hjælpe med at holde styr på Kreml. Vi kan ikke tillade, at Arktis bliver en ny skueplads for Ruslands ekspansionistiske tendenser.
Søren Bo Søndergaard
Hr. formand! Der er mange gode grunde til, at vi skal diskutere Arktis. En række af dem har været nævnt. Der er spørgsmålet om klimaforandringerne, hvor det arktiske område rammes hårdt af den globale opvarmning. Der er spørgsmålet om naturressourcer, hvor det arktiske område rummer enorme rigdomme. Og så er der spørgsmålet om åbning af den nordlige sejlrute, som betyder helt nye transportmønstre. Men for min gruppe er det afgørende, med hvilken indfaldsvinkel vi diskuterer Arktis. Er vores udgangspunkt alle de fordele, som EU i en snæver forstand kan få ud af det arktiske område? Eller er vores udgangspunkt, hvordan udviklingen i Arktis kan blive til gavn for det globale samfund - og vel at mærke samtidig med, at vi fuldt ud respekterer de arktiske folks selvbestemmelsesret?
En afgørende test på det spørgsmål ligger i holdningen til, om vi skal arbejde for, at Arktis bliver et område, hvor et nyt våbenkapløb kan få lov til at florere - her har Rusland spillet en aktiv rolle, og andre er fulgt med - eller om Arktis lige som Sydpolen skal være demilitariseret område. Selvfølgelig er der forskel på Nordpolen og Sydpolen, på Arktis og Antarktis. Men det er jo interessant, at det er lykkedes at lave en traktat om Antarktis, hvor man udelukker militær tilstedeværelse og siger, at det udelukkende kan anvendes til fredelige formål. Derfor er det store spørgsmål til Kommissionen, om Kommissionen vil arbejde i retning af, bidrage til en målsætning om, at Arktis bliver et demilitariseret område, og i så fald hvilke konkrete initiativer Kommissionen vil tage i den retning.
Timo Soini
Hr. formand! Det arktiske spørgsmål er vigtigt, og det er nu også blevet fremlagt her. I Finland kender vi forholdene i Arktis. Vi lever der. Når Baroness Ashton rejser til Lapland, vil hun møde mange mennesker, som lever og bor nord for polarkredsen. Da jeg selv var der i søndags, mødte jeg mange mennesker der, som er meget bekymrede over deres arbejde og eksistensgrundlag, fordi mennesker i et reelt demokrati frit kan vælge, hvor de vil leve. De kan også leve i Arktis, hvis de ønsker det.
Universitetet i Lapland i Rovaniemi er det bedste udgangspunkt for gennemførelsen af denne undersøgelse, hvad angår økonomi og forskning. Diana Wallis har givet en positiv vurdering af dette i den finske avis "Kaleva", og for én gangs skyld er jeg ganske tilfreds med at erklære mig enig i et liberalt synspunkt, så det vil jeg gøre.
Med hensyn til fremtiden skal vi tage hensyn til tre faktorer, nemlig naturen, dyrelivet og befolkningerne. Hvis der kan tages hensyn til disse tre i alle dele af Arktis, og de kan leve der i harmoni, kan vi opnå en bæredygtig politik for Arktis, og vi vil kunne udnytte dets logistik og økonomi, men kun ved at respektere naturen, dyrelivet og befolkningerne.
Diane Dodds
- (EN) Hr. formand! Jeg glæder mig over muligheden for at deltage i dagens forhandling, og jeg vil tage fat om et meget konkret problem, der allerede er rejst af nogle af de kolleger, jeg har lyttet til.
Der er ingen tvivl om, at leveforholdene i det smukke Arktis er vanskelige, men der er heller ingen tvivl om, at området som følge af nye teknologier og fremskridt uundgåeligt vil blive åbnet for øget udnyttelse af dets naturressourcer, hvor fiskeri er et godt eksempel.
I Kommissionens meddelelse fra 2008 undersøges det nuværende omfang af fiskeri og muligheden for åbningen af nye områder. Det er helt rigtigt, at der skal benyttes en systematisk tilgang til dette. Bæredygtigt fiskeri beskytter fiskebestande og sikrer en fremtid for fiskersamfundene. Det samme dokument nævner med rette også behovet for at beskytte de oprindelige folk og lokale befolkninger med udgangspunkt i den kendsgerning, at en tredjedel af de 4 mio. mennesker, der lever i området, tilhører de oprindelige befolkningsgrupper - igen en meget prisværdig målsætning. Jeg kan dog stadig - og det er her, jeg vil advare Kommissionen - i begge dokumenter se tegn på, at Kommissionen ikke har lært af den katastrofe, som den fælles fiskeripolitik skabte, og som ødelagde fiskeriindustrien i Nordirland.
Top-down-tilgangen, hvor man altid kontrollerer og fastsætter politiske mål og metoder fra Bruxelles, har været en ynkelig fiasko, og alligevel viser meddelelsen fra 2008 og mødet i Rådet for udenrigsanliggender i december 2009, at EU vil benytte den samme tilgang i den arktiske region. Jeg opfordrer indtrængende den højtstående repræsentant til i det videre arbejde med at undersøge, hvordan politikken skal koordineres i dette område, at være særlig opmærksom på netop dette problem.
Jarosław Leszek Wałęsa
- (PL) Hr. formand! Med den moderne verdens udvikling begynder politikken for arktiske problemer, der forbindes med ekstreme klimaforhold, isbjørne og endeløse isområder, at få ny betydning. Den internationale handels udvikling og det øgede behov for naturressourcer har øget interessen for regionen. Som resultat af den hurtigt smeltende arktiske iskappe er der opstået nye muligheder for udnyttelse af regionen. Arktis omdannes fra en yderpost til centrum for interesse for lande, der søger nye skibsruter og endeløse kilder til naturrigdomme og fiskebestande. Det ved vi dog allerede.
Spørgsmålet er, hvordan EU skal reagere over for de nervøse forberedelser til en form for invasion af Arktis, som i nogen tid har været i gang i Rusland, USA, Canada og Norge. Vi skal først og fremmest afklare den ikkeregulerede retlige status for den arktiske region. Den politik baseret på diplomatiske midler, der har været ført indtil nu, skal sikre en international forståelse, som garanterer en retfærdig fordeling af de potentielle territoriale rettigheder. Manglen på retlige reguleringer gør regionen til en konfliktkilde, der som sådan er global. Vi har derfor brug for en systematisk og koordineret indsats, der imødegår de udfordringer, som viser sig med lynets hast. Forskningsinfrastruktur, udvikling af multilateral forvaltning af Arktis baseret på FN-konventionen og inddragelse af den lokale arktiske befolkning er kun nogle af de elementer, der skal indgå i en fremtidig europæisk strategi for Arktis, som skal have til formål at opretholde balancen mellem beskyttelse af naturmiljøet og bæredygtig udnyttelse af dets ressourcer.
Kriton Arsenis
(EL) Hr. formand! Jeg byder den højtstående repræsentant for udenrigsanliggender velkommen.
Arktis er det sted på jorden, hvor klimaforandringerne er de mest synlige. Den globale opvarmning har fået isen til at trække sig kraftigt tilbage. Det skelsættende år var 2007, da isen smeltede med 34 % i forhold til perioden 1970-2000.
Det har dog talrige og drastiske konsekvenser, at den arktiske iskappe smelter. Det fremskynder klimaforandringerne. Hidtil har den hvide overflade af den arktiske is reflekteret 80 % af den solstråling, der faldt i området, hvilket påvirker de globale og lokale temperaturer. Denne refleksion falder hele tiden, hvilket øger temperaturerne på planeten og i hele polarregionen i en radius på 1 500 m inden for Canada, Rusland og Alaska. I 2007 steg temperaturerne med 2° mellem august og oktober.
Samtidig har issmeltningen medført nogle uforudsete ændringer i havstrømmene. Det har negative konsekvenser for de marine økosystemer og fiskerisektoren og mindsker havets evne til at absorbere kulstof, da det påvirker plankton og andre organismer og får vandstanden i havene til at stige.
Derfor er de europæiske borgere kede af den hyppige snak om EU's deltagelse i den eskalerende konkurrence om at høste geopolitiske fordele af miljøkatastrofen i Arktis.
EU's rolle bør ikke være at vinde en international geopolitisk konkurrence om olie og sejlrender i Arktis. Vores rolle bør være at sikre, at vores principper overholdes, og at regionens miljømæssige integritet, principperne om international konkurrence og FN-institutionerne respekteres, uanset hvilken ordning vi får i Arktis efter den enorme miljøkatastrofe, som er undervejs.
Pat the Cope Gallagher
- (EN) Fru formand! Lad mig benytte lejligheden til at ønske Baroness Ashton held og lykke under hendes embedsperiode, og jeg bifalder også hendes engagement med hensyn til at bevare et tæt samarbejde med Parlamentet om udformningen af en med hendes egne ord mere sammenhængende EU-politik for Arktis.
EU har naturligvis en central rolle at spille i den arktiske politik. To arktiske lande, Island og Norge, er medlemmer af EØS. EU's politikker inden for miljø, klimaforandringer, energi, forskning, transport og fiskeri har direkte indflydelse på Arktis.
Som formand for Parlamentets delegation for Schweiz, Island, Norge og EØS fungerer jeg som Parlamentets repræsentant i det stående parlamentariske udvalg for den arktiske region.
Jeg vil i den egenskab gerne oplyse Parlamentet om, at Parlamentet til september afholder et halvårligt møde i Bruxelles for de parlamentariske repræsentanter for den arktiske region.
- (GA) Der bliver holdt et forberedende møde i Washington i næste uge og i Oslo forud for mødet i Bruxelles. Jeg mener, at disse møder er af afgørende betydning for Europa-Parlamentet og i øvrigt også for hele EU.
Formanden
Jeg beklager, men vi har ikke fået tolket den sidste del af Deres indlæg.
Pat the Cope Gallagher
- (EN) Fru formand! Jeg er ikke i tvivl om, at alle har forstået, hvad jeg sagde!
Jeg sagde afslutningsvist, at vi afholder konferencen, og jeg håber, at De, naturligvis hvis De har tid, vil acceptere min indbydelse til at deltage i dette møde, Baroness Ashton! Jeg mener, at det er et ideelt grundlag for at skabe en større forståelse for problemerne, og det giver parlamentsmedlemmerne i hele denne store region lejlighed til at skabe og styrke kontakterne.
Reinhard Bütikofer
(DE) Fru formand! Jeg hilser denne forhandling velkommen og glæder mig over, at Baroness Ashton er her og tager del i forhandlingen. De sagde, at det handler om at beskytte regionen og lokalbefolkningen. Det er helt rigtigt. Når det gælder de oprindelige folk i regionen, handler det dog især om mere end den beskyttelse, som vi kan give udefra. Det handler om respekten for deres selvbestemmelsesret. Det bør være et meget vigtigt princip i den arktiske politik.
Med hensyn til beskyttelsen af naturen i denne region skal det nævnes, at der naturligvis er særlig mange skrøbelige områder. Jeg er klar over, at mange af deltagerne i debatten afviser idéen om et moratorium. Måske var det dét, De havde i tankerne, da De sagde, at den arktiske region er noget ganske andet end Antarktis, men selv om vi afviser et moratorium, skal vi besvare det rent praktiske spørgsmål om, hvordan disse særlig følsomme områder i regionen kan blive beskyttet effektivt efter forsigtighedsprincippet. Vi kan ikke lade situationen udvikle sig til et punkt, hvor vi af kortsigtede økonomiske hensyn i sidste ende tilsidesætter alle forsigtighedsprincipperne med krigsråb om, at "vi har brug for gas og vi har brug for fisk".
Jeg vil også gerne kommentere det, som hr. Gahler sagde. Han talte om risikoen for konflikter. Det er uden tvivl rigtigt. Vi kan også allerede se, at disse drøftelser internationalt set ikke kun er præget af en vilje til at nå til enighed, for ellers havde Canada og Rusland vel ikke forsøgt at blokere for EU's observatørstatus i Det Arktiske Råd. Det Arktiske Råd er naturligvis i sig selv en "soft law"organisation uden et fast budget eller personale. Det ville ikke fungere som en forvaltningsstruktur. Vi må dog være opmærksomme på, at vi, når vi skaber nye forvaltningsstrukturer, og her mener jeg også, at den højtstående repræsentant er enig, inddrager alle og anerkender, at også andre organisationer skal kunne give deres besyv med.
Anna Rosbach
(DA) Fru formand! Jeg kan se, at både Kommissionen og den højtstående repræsentant mener, at EU skal fastlægge en politik for Arktis. Jeg sympatiserer naturligvis med ideen om at beskytte miljøet i Arktis, ligesom jeg som dansker er mig den geopolitiske situation uhyre bevidst. De lokale befolkningers problemer er heller ikke ukendt for mig, og vi skal naturligvis respektere deres form for liv. Men når det er sagt, så mener jeg faktisk ikke, at EU skal have en politik på området, ligesom jeg heller ikke mener, at EU skal tiltage sig en forvaltningsrolle i det arktiske område. Jeg tror hverken det gavner Unionen eller Arktis.
I stedet mener jeg, at det skal overlades til de lande, der er direkte involveret i regionen. Det hverken kan eller skal være EU's arbejde partout at have en politik på alle områder, og da slet ikke, når der som i Arktis er tale om et område, hvor der er tradition for rigtigt godt samarbejde, og hvor kun to (og ikke som her sagt tre) af de involverede lande er medlemmer af EU. Hverken USA, Canada, Grønland eller Rusland har ytret ønske om at blive medlem af EU. Man kan sagtens få den mistanke, at den pludselige interesse for området udelukkende drejer sig om at få fingrene i eventuelle råstoffer mere end om noget som helst andet. Eller sagt med andre ord: Den bedste politik i forhold til Arktis vil være, at EU blander sig uden om.
Nick Griffin
- (EN) Fru formand! Der er en engelsk fortælling om Knud den Store, der ved at befale, at tidevandet ikke skulle komme ind og gøre hans fødder våde, viste sine hofmænd, at selv ikke konger er hævet over virkeligheden. Han blev derved et symbol på arrogant tåbelighed.
Knud den Store lever videre i Rådet for Den Europæiske Union, som indleder og afslutter sine konklusioner om arktiske anliggender med den globale opvarmnings påståede betydning. Det indebærer en forkastelse af den videnskabelige realitet. Ifølge USA's National Snow and Ice Data Centre er den arktiske sommeris steget med 409 000 kvadratsømil eller 26 % siden 2007. Det er netop det, som videnskabsfolk forudså, da de blev klar over, at den tidligere tilbagetrækning af sommerisen, som fejlagtigt blev brugt som bevis på den globale opvarmning, blot var et øjebliksbillede af en ældgammel naturlig cyklisk bevægelse af tilbagetrækning og fremrykning.
Så den arktiske sommeris forsvinder ikke i 2013, og isbjørnene er ikke druknet og vil heller ikke drukne på grund af den globale opvarmning. Millioner af hårdt arbejdende vælgere drukner dog i et hav af gæld og skatter, og de bliver mere og mere irriteret over, at den politiske klasse benytter den globale opvarmning til at pådutte dem en udemokratisk international styring og falske grønne afgifter.
FN har nu bebudet en revision af IPCC's tvivlsomme sager og fingerede statistikker. På vegne af skatteyderne i Det Forenede Kongerige anmoder jeg Parlamentet om at gøre det samme og lade være med at spilde flere penge på historiens største og dyreste løgn.
Anna Ibrisagic
(SV) Fru formand! Arktis er et unikt område, der på grund af issmeltningen og de nye muligheder, som det indebærer, stadigt oftere havner i centrum for debatten. Det er en god ting, for vi har brug for flere debatter, ikke kun om, hvad issmeltningen betyder for vores muligheder for at udnytte de ressourcer, som pludselig bliver tilgængelige, men også om, hvilket ansvar det medfører, og hvordan vi bedst kan bevare Arktis og bedømme de fremtidige konsekvenser af vores tilstedeværelse og aktiviteter i dette skrøbelige naturområde.
Inden vi vedtager en fælles EU-politik for Arktis, bør vi dog bruge mere tid på at evaluere den nuværende situation i det arktiske økosystem, for ellers bliver det vanskeligt at træffe passende foranstaltninger. Efter min opfattelse er det naivt og urealistisk at tro, at man bare kan lade ressourcerne ligge uberørte hen. Vi bør i stedet sørge for at sikre, at udvindingen af ressourcer, transport, turisme og andre industrier drives på optimal vis, så naturen beskyttes og bevares. Det bør naturligvis ske i samråd og samarbejde med lokalbefolkningen og med udgangspunkt i den faktiske situation og de nuværende omstændigheder.
Kommissionens rapport om Arktis er et første positivt skridt hen imod en sammenhængende arktisk politik. Under det svenske formandskab støttede Sverige Kommissionens beslutning om at ansøge om permanent observatørstatus i Det Arktiske Råd. Jeg mener dog, at både Kommissionens rapport og debatten hidtil har koncentreret sig for meget om vandet og for lidt om landområderne. Nogle lande som f.eks. Sverige og Finland har omfattende rensdyravl, minedrift og jord- og skovbrug i arktiske landområder, og det bør der i højere grad tages hensyn til.
En anden dimension i debatten, som ikke så ofte nævnes, men som bør fremhæves, er EU's strategiske mål og geostrategiske interesser i Arktis og konsekvenserne af de ændrede forhold i regionen for den internationale stabilitet.
Nogle EU-medlemsstater ligger inden for den arktiske region. Andre dele af regionen støder lige op til EU's grænser i nord. Det skulle derfor ikke være vanskeligt at udforme fælles strategiske mål og få støtte for dem blandt alle EU's medlemsstater. I betragtning af den øgede konkurrence mellem forskellige lande og nogle uløste konflikter må det være i EU's interesse at sørge for, at Arktis ikke forvandles til et sikkerhedspolitisk spændingsfelt.
Zigmantas Balčytis
(LT) Fru formand! Vi drøfter i dag et meget vigtigt spørgsmål. Konsekvenserne af klimaforandringerne har ændret væsentligt på situationen i den arktiske region. Den globale opvarmning har åbnet op for nye vandveje i Arktis, hvilket har givet mulighed for at transportere olie, gas og andre naturressourcer, men samtidig bliver regionen meget sårbar på grund af miljøproblemerne og fordelingen af ressourcer mellem landene, og det kan få negative konsekvenser for den internationale stabilitet og den europæiske sikkerhed. Når vi taler om miljø- og klimaforandringerne i denne region, bør et af de vigtigste mål for den arktiske politik være at afbøde de negative konsekvenser af klimaforandringerne og hjælpe regionen med at tilpasse sig de uundgåelige ændringer. Der har hidtil ikke været vedtaget nogen aftale om den arktiske region. Europa-Parlamentet har ved flere lejligheder understreget, hvor vigtigt det er med en styring af Arktis. Jeg mener, at vi nu, hvor situationen har ændret sig, gradvist skal udvikle en uafhængig EU-politik, og Kommissionen bør til gengæld spille en aktiv rolle på området. Situationen i regionen har i lang tid givet anledning til spændinger mellem landene i den arktiske region, og disse spændinger vil blive endnu større, jo mere tilgængelig regionen bliver. Jeg synes, at EU skal iværksætte en omfattende dialog med de andre lande, da det kan åbne døren for nye samarbejdsmuligheder. Jeg synes også, at tiden er inde til at overveje en international konvention om styreformer i denne region.
Kristiina Ojuland
(ET) Fru formand, Baroness Ashton! Ud over de væsentlige miljøforandringer skal vi også huske på, at den øgede opvarmning af Det Arktiske Hav har givet mulighed for et kapløb om nye naturressourcer. Det kan dog give anledning til en potentiel sikkerhedstrussel i forholdet mellem EU og andre lande. Derfor vil jeg gerne gøre Dem opmærksom på Ruslands adfærd, der ikke handler om fiskeri, turisme eller mineralmalme, men om verdens sidste uberørte olie- og gasforekomster.
Til trods for hensigten i Kommissionens strategi for Arktis om at indgå i et samarbejde med nabolandene om spørgsmål, der vedrører de umiddelbart tilgrænsende områder, har Rusland siden årtusindskiftet ikke vist sig villig til at efterkomme vores ønsker. Sidste år sendte Ruslands nationale sikkerhedsstrategi et truende signal til Vesten om, at Rusland om nødvendigt er parat til at bruge militær styrke for at få adgang til nye ressourcer i Arktis. Jeg mener, at vi må vedtage målrettede politikker over for Rusland for at undgå et konkurrencekapløb.
Indrek Tarand
(ET) Fru formand! Jeg takker Dem for straks at tage fat på dette yderst vigtige emne her i begyndelsen af Deres stressende embedsperiode, Baroness Ashton! Arktis er efter min opfattelse det mest presserende problem. De sagde ligeud, at Arktis ikke er Antarktis, og det ville være urealistisk at overføre aftalen om Antarktis på Det Arktiske Hav.
Jeg mener, at hvis der er nogen her i verden, som skal stå for idealisme, skal det helt sikkert være Kommissionen. Og hvorfor kan Kommissionen ikke fremsætte et idealistisk forslag til sine partnere om, at vi, før vi kaster os ud i en ny guldfeber i Det Arktiske Hav, skal indføre et moratorium for flere årtier, og at vi ikke starter en proces, der kan give anledning til et våbenkapløb og andre trusler?
Jeg vil gerne sige et par ting om de oprindelige folks rettigheder i Arktis. Jeg mener, at EU i sin dialog med Rusland om menneskerettigheder bør stille spørgsmålet om, hvorvidt de oprindelige arktiske folk, som lever i Den Russiske Føderation, bliver tilstrækkelig inddraget i Det Arktiske Råds arbejde. Ja, Antarktis er ikke Arktis, men de skridt, der blev taget under den kolde krig for at oprette en bosættelse i syd, skal ikke gentages, bare fordi der ikke er nogen idealisme i Kommissionen.
Jeg stammer fra det land, som den antarktiske opdagelsesrejsende Bellingshausen drog ud fra. Han opdagede ting, fordi han var en idealist. Jeg ønsker Dem noget af den idealisme i Deres arbejde.
William
- (EN) Fru formand! EU ønsker en omfattende arktisk politik. Det ønske er ganske besynderligt. Cypern og Grækenland har f.eks. historiske kulturer, men se på geografien. Det er virkelig ret svært at forstå, hvorfor et land ved Det Ægæiske Hav har brug for en EU-politik for Arktis.
En europæisk politik for Arktis er dog måske ikke lige så mærkelig som udpegelsen af den ekstremt ukvalificerede Baroness Ashton, Sarah Palin fra den tidligere studentervenstrefløj, som højtstående repræsentant. Det fremgik tydeligt af høringerne, at den højtstående repræsentant hverken har glemt eller lært noget. Og i øvrigt ...
(Formanden afbrød taleren)
Formanden
Jeg beklager, men jeg synes ikke, at vi skal lytte til den slags personlige kommentarer her i Parlamentet.
(Tilråb fra salen)
Deres taletid er slut. Vi vil ikke have den slags personlige kommentarer.
(Tilråb fra salen)
Vi går nu videre til næste taler.
Sari Essayah
(FI) Fru formand! Lad os vende tilbage til pointen. Som mange af vores kolleger har sagt, er der nu et kapløb i gang om naturressourcer og forvaltningen af den arktiske region.
Der er dog brug for en omfattende tilgang til den arktiske region, sådan som den højtstående repræsentant har fastslået. Der skal tages hensyn til det ekstremt skrøbelige dyreliv i Arktis, den langsigtede indvirkning af issmeltningen og ikke mindst de oprindelige folks og andre folks rettigheder i regionen.
Hidtil har FN's havretskonvention og aftalen om fiskebestande været tilstrækkelig til at regulere udvindingen af naturressourcer i det arktiske havområde og havbund. Det Arktiske Råd har koncentreret sig om miljø- og forskningssamarbejdet, men de aftaler, der vedrører udnyttelsen af naturressourcer, har medført et stigende behov for at udvikle internationale forvaltningsstrategier, og her kan EU muligvis også spille en rolle. Desuden har EU i sin arktiske politik behov for sin egen strategi, og den skal koordineres i fællesskab.
EU kan på hensigtsmæssig vis involvere sig i Arktis ved at oprette et arktisk center. Behovet for et europæisk center for information om Arktis blev for første gang nævnt i Kommissionens meddelelse om Den Europæiske Union og den arktiske region i efteråret 2008. Efter Rådets anmodning begyndte Kommissionen at undersøge muligheden for at oprette sådant et center i EU.
Det arktiske center ved Laplands universitet i Rovaniemi, som ligger på polarcirklen, har erklæret, at det er villigt til at fungere som europæisk center for information om Arktis. Finland har ikke nogen territoriale krav på naturressourcer, så landet ville som en neutral aktør være et oplagt sted at drive centret, sådan som fru Wallis også meget opmuntrende har erklæret.
Jeg vil derfor gerne opfordre Baroness Ashton til at træffe en beslutning om det europæiske arktiske centers form, beliggenhed og opgaver, så EU kan få styrket sin profil i arktisk politik. Jeg ønsker Dem en god rejse til Lapland.
Herbert Reul
(DE) Fru formand! I forbindelse med klimadebatten er der nu en mere intens debat om Arktis som vandvej for skibsfarten med mulighed for måske at gøre handelsruterne kortere og dermed forbruge færre brændstoffer. Det skal ikke glemmes, at det også er en side af sagen, hvilket omfatter spørgsmålet om, hvorvidt og i hvilken form der eksisterer olie- og gasressourcer, og hvordan de kan udnyttes. Fiskeri er også blevet nævnt. Der har været og er naturligvis fortsat en stor symbolsk værdi i denne debat, hvilket blev tydeligt, da Rusland lagde - hejste er ikke just det rette ord her - sit flag på havbunden. De andre stater er også begyndt at fremsætte tydeligere krav. Jeg er derfor meget taknemmelig over, at den højtstående repræsentant håndterer og prioriterer dette spørgsmål.
Efter min opfattelse er det, man hidtil har drøftet i Parlamentet og også i Kommissionen, f.eks. i dens forslag fra 2008, som der også er blevet henvist til her, alt for defensivt. Jeg mener, at spørgsmålet skal behandles offensivt i begge henseender. Det betyder både i forhold til det spørgsmål, som mange parlamentsmedlemmerne har rejst her, nemlig beskyttelsen af miljøet og lokalbefolkningen, og i forhold til den kendsgerning, at vi forsigtigt må tage fat på spørgsmålet om, hvorvidt det måske også åbner op for muligheder, og have en ærlig debat om det. I forbindelse med en olierapport i 2008 havde vi indledende og meget forsigtige drøftelser om emnet og fastlagde en indledende kurs. Når vi hele tiden taler om, at vi har brug for diversificering og nye energikilder og -forsyninger, skal vi også diskutere, om det er muligt at udnytte disse ressourcer uden at sætte naturen og miljøet over styr. Vi skal i det mindste have denne debat, vi må udnytte denne mulighed. Vi er i en anden teknologisk position i dag, og i øvrigt er de nuværende teknologiske fremskridt på området europæiske fremskridt. Hvis vi taler om en videreudvikling af teknologien, skal det ske inden for alle områder. Det glæder mig, at vi har denne debat. Jeg håber, at den bliver objektiv og åben.
Andrzej Grzyb
(PL) Fru formand! Hvem overtager kontrollen med Arktis? Det er titlen på en avisartikel, som jeg fandt, da jeg arbejdede med emnet. Den beskriver i kortfattede, og man kan også sige skarpe vendinger det nuværende kapløb om Arktis. I den forbindelse forekommer Baroness Ashtons spørgsmål at være meget hensigtsmæssigt: Hvordan kan EU være en ansvarlig aktør med hensyn til problemerne med Arktis? Jeg understreger ordet ansvarlig. Jeg synes derfor, at forhandlingen i Parlamentet på alle måder er nyttig og positiv, for den finder sted her for anden gang på baggrund af den første og nærværende meddelelse fra Rådet til Parlamentet og fra Kommissionen til Rådet og Parlamentet.
Arktis er en region, der ikke styres efter international lovgivning, og den store interesse for Arktis er som allerede nævnt på den ene side et resultat af klimaforandringerne, men på den anden side erkendes det også i stigende grad som en potentiel ressource, navnlig for energikilder og gas, men også for naturlige ressourcer som f.eks. fisk. Der er naturligvis en fare forbundet hermed, en fare for miljøet i forbindelse med udnyttelsen af råmaterialer og fiskeri, men også en fare for de oprindelige folk i regionen, og det er noget, som vi må være særlig opmærksomme på.
Herudover har åbningen af en sejlrute som følge af forandringerne i regionen stor betydning for, hvordan folk opfatter Arktis. Forsøgene på en egentlig opdeling af territoriet på grundlag af en række fait accomplier såsom den symbolske placering af flag, har ligeledes stor betydning. Jeg vil gerne gøre opmærksom på, at fem arktiske lande ikke er særlig interesseret i juridiske bestemmelser, men EU bør dog spille en vigtig rolle i denne verdensdel, ikke kun med sin tilstedeværelse, men fortrinsvist med sit engagement og sin viden. Det er vigtigt at få opbygget gensidig tillid, og det kan vi få gjort med et lovgivningsinitiativ som f.eks. et charter om Arktis.
Cristian Dan Preda
(RO) Fru formand! Jeg vil gerne tage ordet i min egenskab af Parlamentets ordfører for Island.
Som De alle er klar over, venter Island i øjeblikket på, at Rådet bekræfter, at tiltrædelsesforhandlingerne kan gå i gang. Hvis Island bliver medlem af EU, sådan som vi alle ønsker, bliver det den eneste medlemsstat, der udelukkende ligger i den arktiske region. Island ville sammen med Finland, Danmark og Sverige øge antallet af EU-medlemsstater i Det Arktiske Råd til fire foruden USA, Rusland, Canada og Norge.
Jeg mener, at det er yderst vigtigt, eftersom EU desværre ikke har fået observatørstatus i dette forum.
Desuden mener jeg, at Islands tiltrædelse af EU først og fremmest kan bidrage til en diversificering af Europas energiressourcer og for det andet indføre en multilateral forvaltning i regionen, som vækker stadigt større interesse og kan give anledning til konflikter, hvilket også blev nævnt i tidligere indlæg. Sidst, men ikke mindst, kan Islands tiltrædelse måske resultere i en sammenhængende og effektiv europæisk politik i denne region.
Til slut mener jeg, at EU, når Island bliver medlem af EU, får en vigtigere rolle i denne strategiske region.
Zuzana Roithová
(CS) Fru formand! Det er på høje tid at skabe en sammenhængende EU-politik for Arktis, der også kan løse de langvarige stridigheder om nye territorier. Som følge af issmeltningen vil udvindingspotentialet blive større og nå ned på en dybde på 200 m under havoverfladen, hvilket svarer til millioner af kvadratkilometer. Uoverensstemmelserne mellem Rusland, Norge, USA og Canada har naturligvis også en geopolitisk betydning. Halvdelen af isdækket er allerede smeltet. Det vigtigste er dog at beskytte vandet mod forurening, og atomaffaldet i den russiske arktiske region er også et centralt problem.
Jeg kommer fra et land, der ikke umiddelbart har noget at gøre med Arktis, men jeg kan forsikre Dem for, at mange borgere i Den Tjekkiske Republik alligevel er interesseret i, hvilken holdning EU vil indtage på det udenrigspolitiske område for at påvirke den fremtidige udvikling i Arktis. Det indebærer en bæredygtig udvinding af råmaterialer, bæredygtig transport, betingelser for videnskabelig forskning, miljøbeskyttelse og ikke mindst de oprindelige indbyggeres rettigheder.
Jeg følger med misfornøjelse stridighederne om nye og historiske besiddelser. Jeg er bange for, at det endda kan være en ny kilde til alvorlige konflikter. Der er også uoverensstemmelser om den strategiske nordpassage mellem Asien og Amerika. De må sikre, at passagen forbliver i internationalt farvand, og at Arktis forbliver en demilitariseret zone, fru kommissær! Spil en aktiv koordinerende rolle i indgåelsen af internationale aftaler om alle de spørgsmål, der vedrører Arktis. EU skal ikke forholde sig passivt, men bør forhandle aktivt og derved forhindre eskaleringen af konflikter og ødelæggelsen af naturen.
Bendt Bendtsen
(DA) Fru formand! Det er vigtigt, at EU er til stede i debatten om Arktis, og det er også godt, at EU viser engagement i regionen, hvor der står mange interesser og hensyn på spil. Det vigtigste er efter min mening, at EU's tiltag sker i overensstemmelse med hensynet og respekten for de oprindelige befolkningers ønsker og behov. EU skal tage ansvar, når det drejer sig om den globale opvarmning, som mærkes særlig tydeligt i form af temperaturstigninger. Her skal vi være opmærksomme på, hvad det betyder for befolkningernes levevilkår. Derudover så ved vi, at vi med klimaændringerne får lettere adgang til ressourcer, som f.eks. olie og gas, og til nye transportveje fra Europa til Asien. Det kan på den ene side være positivt, men på den anden side skal vi sørge for, at vi etablerer sikkerhedsforanstaltninger, der fuldt tager hensyn til det helt særlige klima og til det skrøbelige miljø i Arktis.
Med de stigende økonomiske interesser i Arktis er det også vigtigt, at EU har en holdning til forskellige landes ageren i området. Det skal ikke gå ubemærket hen, når lande ikke overholder de internationale spilleregler, som gælder her. Et slående eksempel har vi i øjeblikket, hvor Canada fra juli 2010 vil oprette et tvungent skibsregister for alle større skibe, der passerer Nordvestpassagen. Jeg vil gerne understrege, at vi taler om internationalt farvand, og at den danske udenrigsminister, Lene Espersen, også tydeligt har markeret, at det ikke kan være acceptabelt. Det er en holdning, som jeg gerne ser, at EU og den høje repræsentant bakker op.
Thomas Ulmer
(DE) Fru formand! Det er et spørgsmål om, at vi i EU følger en klar strategi og forhindrer et kapløb om guld eller ædelsten. Europa må engagere sig aktivt i denne sag. Europa kan som partner vise sin styrke her ved at tale med én stemme. Det gælder skibsfart på og under vandoverfladen, fiskeri, ressourcer i form af primære energibærere og råmaterialer.
Vi har i den forbindelse brug for stabile og bæredygtige traktater med de andre partnere i Arktis. Vi har brug for samarbejde, ikke konfrontation. Vi har brug for en dialog om miljøbeskyttelse, så vi kan bevare naturressourcerne og naturen. Vi har brug for en dialog om dyrebeskyttelse, så vi kan bevare biodiversiteten, og vi skal beskytte og respektere lokalbefolkningen og deres menneskerettigheder.
Hvis vi kan gennemføre en positiv forvaltning af ressourcerne sammen med vores partnere i Arktis, kan vi gå nye politiske veje her, og det vil også være den første afgørende prøve for vores fælles udenrigspolitik og give os en chance for at bevise, at vi europæere rent faktisk kan forfølge fælles mål.
Formanden
Vi går nu over til catch-the-eye-proceduren. Inden da vil jeg gerne lige gøre det klart, at hvis jeg som formand for forhandlingen føler, at et indlæg bruges til at vanskeliggøre forhandlingernes videre forløb, er jeg i min gode ret til at fratage den pågældende ordet.
Riikka Manner
(FI) Fru formand! For det første vil jeg gerne oprigtigt takke den højtstående repræsentant for at sætte dette vigtige emne på dagsordenen på så tidligt et tidspunkt. Jeg håber virkelig, at Kommissionen og hele EU kommer til at spille en vigtig rolle i arktisk politik, og at EU formulerer sin egen arktiske strategi.
En fælles arktisk politik vil give uendelige muligheder for hele EU med hensyn til regionens sikkerhed, miljø, energi, transport og lokalbefolkning. Hvis vi i EU udelukkes fra debatten og denne politik, går vi glip af en hel del.
Jeg vil gerne komme med to punkter. For det første håber jeg, at Det Arktiske Råd som administrativt organ gradvist vil blive styrket, og at EU får en vigtig funktion i det. For det andet håber jeg, at planerne om et informationscenter for Arktis bliver en realitet. Jeg mener, at det vil kunne fremme dialogen mellem de arktiske territorier. Desuden vil det finske Lapland som sagt være et fremragende og hensigtsmæssigt sted at oprette centret, navnlig i Rovaniemi, som længe har beskæftiget sig med arktiske spørgsmål.
Gerard Batten
- (EN) Fru formand! Der er sandelig blevet fyret op under den arktiske debat her i eftermiddag! Hvad ligner det, at Parlamentet forsøger at forhindre sine parlamentsmedlemmer i at tale, når det er imod det, de siger? Det bør dog ikke komme som nogen overraskelse, når vores nye højtstående repræsentant for udenrigsanliggender engang af MI5 blev betegnet som kommunistisk sympatisør, og da hun var kasserer i Campaign for nuclear disarmament (CND), modtog det penge fra Sovjetblokken for at underminere hendes eget lands forsvarspolitik.
For hver dag der går, ligner dette sted mere og mere Sovjetunionen.
Andreas Mölzer
(DE) Fru formand! Hvis der i fremtiden udledes mere metan, som har et meget større varmepotentiale end CO2, fra Det Arktiske Hav som følge af havbundens optøning, vil vi få en højst farlig variabel i det følsomme klimasystem, der øjeblikkeligt kræver en nærmere undersøgelse.
Arktis udgør ikke kun et klimaproblem, men indebærer også en risiko for konflikter. Det faktum, at selv Kina nu angiveligt er begyndt at bygge isbrydere, understreger vigtigheden af en handelsrute gennem Nordvestpassagen, i takt med at isen smelter. Denne potentielt fredelige anvendelse er dog langt mindre problematisk end f.eks. USA's stigende ønske om at placere militære varslingssystemer i den arktiske region.
Der skal også på forhånd fastsættes betingelser for enhver eventuel økonomisk udnyttelse af mineralressourcer som følge af isens smeltning. I sidste ende kan de olie- og gasreserver, der formodes at ligge her, garantere Europas energiuafhængighed.
Birgit Schnieber-Jastram
(DE) Fru formand, fru højtstående repræsentant! Jeg vil gerne endnu en gang gøre det helt klart, at spørgsmålet om skibsruter ligesom de selvindlysende vigtige miljø- og energispørgsmål spiller en meget særlig rolle. Da skibene på de traditionelle skibsruter bliver kapret og kaptajners og besætningsmedlemmers liv bliver bragt i fare, er disse ruter virkelig blevet usikre, og skibsrederne leder efter nye ruter. I min hjemby Hamburg er denne debat af meget stor betydning. Jeg vil gerne på det kraftigste tilskynde Dem til at fortsætte denne europæiske arktiske debat.
Marian-Jean Marinescu
(RO) Fru formand! Den arktiske region er ligesom Antarktis særlig sårbar over for klimaændringer. Herudover afhænger det globale klima af regionens stabilitet. EU bør som den førende forkæmper for klimakampen indtage en fast holdning med hensyn til den arktiske region.
EU må være tilbageholdende både med hensyn til udnyttelsen af offshoreressourcer og transittransporten gennem den arktiske region. På lang sigt vil disse aktiviteter blot ende med at ødelægge endnu flere områder med isbjerge og det, der er tilbage af polkalotten, og det vil derved uigenkaldeligt bringe økosystemerne i området og befolkningerne i den arktiske region i fare.
Det er absolut nødvendigt at beskytte isbjergene og polkalotten mod en ukontrolleret menneskelig indgriben. EU må arbejde tæt sammen med USA, Canada, Norge og Rusland og konstant udveksle oplysninger via SEIS, Eionet og SAON.
John Bufton
- (EN) Fru formand! Jeg vil gerne sige til Baroness Ashton, at det er første gang, jeg har mulighed for at kommentere Deres nye rolle. Jeg kommer ligesom Dem fra Det Forenede Kongerige. Den eneste forskel er, at jeg blev valgt, og det blev De ikke.
Med hensyn til Arktis bliver det her så til et kapløb med Rusland, USA og Canada om fiskebestande og en fjerdedel af verdens olie og naturgas? De har selv oplevet våbenkapløbet under den kolde krig. Trækker De os nu ind i en iskrig? Vores tiltag i Arktis vil sandsynligvis forværre forbindelserne til udlandet, og Europa bør ikke engang have en udenrigspolitik for Arktis, i hvert fald ikke med Dem ved roret.
De har allerede vist, at De ikke er i stand til at klare jobbet. Jeg er ikke i tvivl om, at vi med Deres ledelse vil komme ud på meget tynd is. Hvis De fik en karakterbog for Deres første 100 dage, ville der stå, at "De må gøre det bedre", men i virkeligheden ville De, selv om De bestred hvervet i 100 år, være en fiasko. Gør venligst det eneste fornuftige og træd tilbage.
Catherine Ashton
næstformand i Kommissionen og Unionens højtstående repræsentant for udenrigsanliggender og sikkerhedspolitik. - (EN) Fru formand! Jeg synes, vi har haft en meget interessant forhandling, og jeg er så glad for, at vi har kunnet fokusere på en vigtig region i verden. Den passion, der har præget talernes indlæg om betydningen af en politik for Arktis, er ekstrem vigtig for mig i mit arbejde for, hvad jeg mener, vi skal gøre i fremtiden.
Jeg vil gerne forsikre parlamentsmedlemmerne om, at bevarelsen af miljøet og dialogen med de pågældende oprindelige og ikkeoprindelige befolkninger er altafgørende for den tilgang, vi ønsker at anvende. Vi vil gerne gøre det klart i alle internationale drøftelser, at de arktiske ressourcer kun bør udnyttes, når vi er helt sikre på, at de højeste miljø- og sikkerhedsmæssige standarder bliver overholdt.
Vi må fortsat understrege, at EU ønsker at samarbejde med alle de berørte parter i Arktis, så vi kan sikre, at der tages hånd om udfordringerne på passende vis. Det omfatter i den sammenhæng også udvindingen af kulbrinter.
Jeg mener for min del, at vi kan yde et stort bidrag lige fra vores miljødiplomati til vores klimapolitik og fra vores omfattende arktiske forskningsprogrammer til vores politik til støtte for oprindelige folk verden over. Jeg mener også, at Det Arktiske Råd kan yde et stort bidrag. Det er netop på grund af rådets indsats, ikke mindst med at sikre, at alle oprindelige folk kan deltage - det er faktisk den eneste organisation, der tillader dem at deltage på lige fod med suveræne stater - at vi gerne vil fungere som permanente observatører, hvilket flere parlamentsmedlemmer har antydet ville være meget nyttigt.
Jeg mener, at det er muligt at finde en rimelig balance mellem beskyttelsen og bevarelsen af Arktis på den ene side og en bæredygtig udnyttelse af dets ressourcer på den anden side, og vi skal sikre, at vi gør det korrekt.
Samarbejdet mellem syv repræsentanter fra forskellige kommissionstjenestegrene om udarbejdelsen af rapporten er et godt eksempel på det samarbejde og den effektive indsats, som vi ønsker fremover på stedet i hele verden, hvilket De vist fortalte mig i går, fru formand!
Endelig glæder jeg mig til at skulle til Lapland her i weekenden. Det bliver min tredje rejse dertil. Der vil blive afholdt et stort møde for at drøfte spørgsmål med nogle af udenrigsministrene. Med hensyn til Rovaniemi og muligheden for at oprette et center er der to muligheder, dels et individuelt center, dels muligheden for et netværk af forskellige centre, og det skal vi helt sikkert se nærmere på.
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Skriftlige erklæringer (artikel 149)
Elena Oana Antonescu  
De problemer, der er forbundet med den arktiske region, lige fra konsekvenserne af den globale opvarmning til udnyttelsen af ressourcerne og navigationen i regionen, har på det seneste fået stigende opmærksomhed. Vi skal være klar over, at planetens fremtid er tæt knyttet til denne regions fremtid. De smeltende isbjerge i den arktiske region, det stigende behov for ressourcer og de seneste teknologiske fremskridt er nogle af grundene til, at den arktiske region er af særlig interesse for os alle. Jeg synes, at den europæiske strategi for denne zone skal fokusere på beskyttelse og bevarelse af regionen, fremme af en bæredygtig udnyttelse af ressourcerne inden for rammerne af en multilateral styring og ikke mindst inddragelse af regionens befolkning i alle disse foranstaltninger.
Fremkomsten af nye sejlrender kræver også, at der fastsættes langt mere skærpede sikkerheds- og miljømæssige krav. Hver maritim region har behov for en særegen strategi, og Europa kan bruge erfaringerne fra de programmer, der er udviklet i andre maritime regioner, såsom Østersøen og Middelhavet, og samtidig fremlægge modeller for god praksis på området.
Joanna Senyszyn  
En trussel hænger over Arktis. Truslen om global opvarmning. Den smeltende is har afgørende betydning, ikke kun for naturen, men også for de sociale relationer, økonomien og politik. Den iskappe, der dækker et område, som er større end Tyskland, Italien og Frankrig tilsammen, indeholder, foruden det, der allerede bliver brugt, gas- og råolieressourcer. Islagene, der hvert år bliver tyndere og tyndere, beskytter ikke længere disse ressourcer mod undersøgende boringer. Der er udsigt til et hensynsløst kapløb på størrelse med guldfeberen i det 19. århundrede. EU er nødt til at indtage en utvetydig holdning til dette. Det er vigtigt at udvikle en fælles europæisk politik for Arktis, navnlig hvad angår de nye muligheder for at udnytte naturforekomsterne, risiciene for miljøet og de nye søtransportmuligheder.
Arktis er en del af territoriet i tre EU-medlemsstater, nemlig Danmark, Finland og Sverige samt Island, som søger om medlemskab. Vi skal huske på, at det er en helt ny situation for befolkningerne i det yderste nord, og også for plante- og dyrelivet. Borgerne i Arktis er klar over eksterne sociale, økonomiske og politiske faktorers stigende påvirkning af deres liv. Vores opgave er at hjælpe lokalsamfundene med at tilpasse sig de nye omstændigheder og beskytte deres kultur og sprog. Ligesom de europæiske borgere er i centrum for EU-politikken, bør de arktiske befolkninger indtage en central plads i forvaltningsplanerne for Arktis.
Rafał Trzaskowski  
Arktis har i lang tid været fraværende fra vores dagsorden, men nu retter politikerne og akademikerne atter deres opmærksomhed mod regionen. Den stigende bekymring om regionen skyldes klimaændringerne, der får den arktiske iskappe til at smelte. Uden at kaste mig ud i striden om processens hastighed og omfang er der bred enighed om, at der i sidste ende bliver åbnet op for nye muligheder for at søge efter naturressourcer og nye maritime ruter. Vi er alle enige om, at denne proces vil få alvorlige miljøkonsekvenser. Jeg vil dog gerne henlede Parlamentets og hele EU's opmærksomhed på dets politiske og sikkerhedsmæssige dimension. Den kolde krig viste os, hvor strategisk vigtig Arktis er. Vi har været vidne til en økonomisk, politisk og selv en militær rivalitet i denne region. For at sikre en positiv fremtid er det klart, at der er behov for en international indsats, som EU bør spille en aktiv rolle i. Det er nødvendigt at finde en balance mellem den økonomiske udnyttelse af regionen og økosystemet, men det er bl.a. også nødvendigt at beskytte den gældende retlige ordning for Arktis, for bare at nævne et enkelt punkt.
