Følgerne af den internationale økonomiske og finansielle krise for udviklingslande og udviklingssamarbejde (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandlingen om den mundtlige forespørgsel til Kommissionen - B7-0209/2009) af Eva Joly for Udviklingsudvalget om følgerne af den internationale økonomiske og finansielle krise for udviklingslande og udviklingssamarbejde.
Eva Joly
Hr. formand, kommissærer, mine damer og herrer! Mens jeg har fornøjelsen at stille Dem denne mundtlige forespørgsel for Udviklingsudvalget, kan jeg desværre ikke præsentere beslutningen om samme emne, der blev enstemmigt vedtaget af dette udvalg.
Mine kolleger fra Udviklingsudvalget og jeg selv arbejdede utrætteligt på at få beslutningen til afstemning og forhandling på plenarmødet inden G20-topmødet i Pittsburgh.
Men bortset fra min gruppe, Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance, og Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe/Nordisk Grønne Venstre støttede ingen anden politisk gruppe vores anmodning om at få dette beslutningsforslag på dagsordenen, skønt det har afgørende betydning, hvis vi gerne vil have Europa-Parlamentet til at spille en større rolle ved udarbejdelsen af EU's udenrigspolitik og få en reel styrke bag dets forslag.
Til hvad nytte skal vi stemme om dette beslutningsforslag, der skulle præsentere Europa-Parlamentets anmodninger og forslag for G20-medlemmerne og mere specifikt for de af vores medlemsstater, der er medlemmer af G20, samt for Kommissionen på plenarmødet i oktober, dvs. efter G20-topmødet i Pittsburgh?
Ud over det faktum, at det devaluerer det udførte arbejde, kan vi heller ikke være tilfredse med denne rolle som nyhedskommentator. Det er ikke vores opgave. Lad os overlade det til dem, der har det som deres arbejde, og som gør det professionelt, nemlig journalisterne.
Udviklingslandene har mere brug for os nu end nogensinde tidligere. Mens vores medborgere ikke er blevet skånet, har den internationale økonomiske og finansielle krise haft en langt mere vedvarende effekt for indbyggerne i udviklingslandene. De finansielle institutioner har imidlertid ikke gjort disse befolkninger til de primære modtagere af nødhjælpslån, da meget få af dem opfylder betingelserne herfor.
De afrikanske lande har således kun modtaget 1,6 % af de lån, som IMF har ydet siden det seneste G20-møde i London og stigningen i IMF's ressourcer. Resten er gået til industrilandene i specielt Europa.
Det var selvfølgelig bydende nødvendigt at bevare det europæiske økonomiske system, men det må ikke få os til at glemme den ekstreme fattigdom, der raser ved vores grænser - en ekstrem fattigdom, der er forværret af en krise, som vi bærer ansvaret for.
Den offentlige udviklingsbistand skal snarest muligt øges. De fleste af medlemsstaterne lever ikke op til de betingelser, som OECD opstillede i 1970, og vi står over for nye nødsituationer uden nye midler. Vi skal derfor finde nye finansieringskilder - ikke mindst gennem en reform af det aktuelle system.
Udviklingsudvalget beder Dem om at træffe foranstaltninger for at eliminere misbrug af skattely, skatteunddragelser og ulovlige kapitalstrømme fra udviklingslandene.
Ifølge en norsk rapport, der blev offentliggjort i juni, og hvis tal nu er blevet verificeret, er de ulovlige strømme ud af udviklingslandene 10 gange så store som vores udviklingshjælp. Det viser blot, hvor meget der står på spil.
Der er behov for at gennemføre en ny bindende økonomisk aftale, der tvinger multinationale virksomheder til at opgive deres fortjenester og deres skatteindbetalinger i de enkelte lande for at sikre gennemsigtighed med hensyn til, hvad de betaler i hvert af de lande, de opererer i.
Der er også behov for en gennemgribende reform af systemet inklusive især indførelsen af nye demokratiske og gennemsigtige bestemmelser vedrørende handel og de internationale finansielle systemer.
Der er et enormt ansvar, mange udfordringer og vanskelige opgaver, men nu er det for alvor på tide, at EU tager teten og fører an i reformerne.
Karel De Gucht
Hr. formand! I sin rolle som EU's repræsentant i G20 er Kommissionen sammen med formandskabet en stærk fortaler for større støtte til lavindkomstlande - og især til de fattigste af dem - som en af de afgørende prioriteter ved G20-forpligtelserne.
I denne henseende er det vigtigt, at lavindkomstlandene tilbydes en passende finansiering for at opfylde de behov, der dukker op specielt som reaktion på den finansielle krise. Derfor slår vi til lyd for en forbedret adgang for fattige og udsatte lande - ofte uden institutionelle og administrative kapaciteter - til de faciliteter og kreditter, som de internationale finansielle institutioner og andre donorer stiller til rådighed.
Jeg vil personligt forsvare denne strategi på Rådets (udviklingssamarbejde) møde i november, og den internationale finanskrise vil være mit primære politiske fokusområde i de kommende uger. Jeg kan forhåbentlig regne med Deres støtte i hele forløbet.
I denne kontekst er vores "sårbarheds-FLEX-mekanisme" særlig relevant. Kommissionen har samarbejdet med Verdensbanken og IMF om at identificere de mest krisesårbare lande og supplere den lånebaserede bistand fra disse to institutioner med betimelig og målrettet støtte under sårbarheds-FLEX-mekanismen.
Mellem 2009 og 2010 bliver der brugt op til 500 mio. EUR på de AVS-lande, der beder om hjælp til at sikre prioriterede offentlige udgifter, herunder også i de sociale sektorer. Jeg kan forsikre Dem om, at den forhåndstildelte budgetstøtte gennem sårbarheds-FLEX-mekanismen ikke vil resultere i en finansieringsskævhed, for så vidt som Kommissionen bruger ikkeøremærkede reserver.
Lande, der ikke er tilskudsberettigede under sårbarheds-FLEX-mekanismen, vil også nyde godt af andre af Kommissionens forslag til foranstaltninger i meddelelsen fra april måned - f.eks. omdirigeringer efter ad hoc landerevisioner og den avancerede midtvejsrevision, støtte under den traditionelle FLEX-mekanisme, forhåndstildelinger om muligt etc.
Med hensyn til målretningen af budgetstøtten er jeg overbevist om, at den iboende fleksibilitet i dette instrument allerede giver modtagerlandene mulighed for at bruge midlerne på den måde, som efter deres skøn bedst kan løse de økonomiske og sociale problemer.
Den avancerede midtvejsrevision af den 10. EUF vil også være en god lejlighed til at identificere nye behov og vurdere, hvorvidt de bedre kan opfyldes gennem generel eller sektorspecifik budgetstøtte.
Den avancerede midtvejsrevision vil også give en ekstra mulighed for atter at se på de enkelte AVS-landes budgetstøtteprofiler og overveje ændringer, omdirigeringer eller ekstra støttemidler fra reserven.
Vi spiller naturligvis en begrænset rolle med hensyn til reformen af Bretton Woods-institutionerne. Spørgsmålet om indflydelse og repræsentation bliver diskuteret på IMF's og Verdensbankens årlige møder i Istanbul, som kommissær Almunia og jeg deltager i til oktober. I denne forbindelse glæder vi os over tildelingen af et tredje sæde i Verdensbankens styrelsesråd til landene i Afrika syd for Sahara, og vi ser med interesse på forslagene om yderligere reformer.
Med hensyn til ulovlige finansielle strømme vil jeg gerne forsikre fru Joly om, at jeg allerede har bedt Kommissionens tjenestegrene om at undersøge, hvordan man kan forbedre den skattemæssige og finansielle forvaltning i udviklingslandene for at bremse de ulovlige finansstrømme. Krisen har også vist, at vi skal styrke disse mekanismer for leveringen af ODA.
Den internationale dagsorden om bistandseffektivitet, der er inkorporeret i Pariserklæringen og Accrahandlingsplanen er nu vigtigere end nogensinde tidligere. I disse vanskelige økonomiske tider har vi et særligt ansvar over for verdens fattige for at sørge for en effektiv kanalisering af vores udviklingsbistand.
I Kommissionens meddelelse af 8. april understregede den også de innovative finansieringsordningers nyttige bidrag som et supplerende og gensidigt forstærkende instrument med ODA. Vi har opfordret medlemsstaterne til at bruge hele værktøjskassen og finansiere ikke-ODA med ODA ved f.eks. at bruge igangværende frivillige solidaritetsafgifter som f.eks. afgifterne på flybilletter til finansiering af sundhedsprogrammer. Der bliver drøftelser på højt plan om dette emne inklusive en stor konference i 2010 arrangeret af franskmændene, som vil involvere Kommissionen opstrøms.
Enrique Guerrero Salom
Hr. formand, hr. kommissær! I dag er det præcis et år siden, vi var vidne til sammenbruddet af den finansielle institution Lehman Brothers. Ifølge eksperterne var vi derefter på randen af et finansielt sammenbrud og endnu en stor depression.
Den finansielle krise intensiveredes og bredte sig til realøkonomien, og vi har gennemlevet en periode med negativ økonomisk vækst og jobtab.
Industrilandene er imidlertid på vej ud af krisen. Frankrig og Tyskland har f.eks. overstået krisen, og Kommissionen præsenterede i dag sine økonomiske prognoser, ifølge hvilke EU bevæger sig ud af konjunkturafmatningen i andet halvår.
De mindre udviklede lande befinder sig imidlertid midt i krisen og vil fortsat være der lang tid endnu. De skabte ikke krisen, men de lider mere end nogen under følgerne af den. De lider under følgerne med mindre vækst, hurtigere voksende arbejdsløshed, færre direkte investeringer, mindre udenlandsk kredit, færre penge sendt hjem af emigranter, mindre officiel udviklingshjælp og selvfølgelig flere handelsrestriktioner.
Vi har gennemlevet en periode, hvor vores stabilitet og vores behagelige situation er blevet forringet i en begrænset periode, men man risikerer at miste et årti i fattigdomsbekæmpelsen, og et årti betyder tabet af en hel generation.
Vi kan gøre meget for dem i mange henseender, og jeg vil gerne fokusere på protektionismen. I sidste uge præsenterede Kommissionen sin fjerde rapport om handelsbegrænsende foranstaltninger, ifølge hvilken mange lande indfører nye restriktive tiltag, der har katastrofale konsekvenser for udviklingslandene.
Mange udviklede lande vil heller ikke leve op til deres forpligtelser om officiel udviklingsstøtte på det tidspunkt, hvor vi mere end nogensinde har brug for friske ressourcer til at konfrontere krisens alvor.
Jeg foreslår derfor, at vi øger koordineringen af denne udviklingsstøtte med en bredere aftale mellem donorlande, finansielle institutioner og partnere og forvalter den mere effektivt og gennemsigtigt, så den ikke genererer udgifter og er en bureaukratisk byrde.
Jeg opfordrer Kommissionen og kommissæren til at gennemføre den plan, som vi har fået forelagt, og som jeg er sikker på, at kommissær Almunia er enig i.
Louis Michel
Hr. formand, hr. De Gucht, fru Joly! Jeg er selvfølgelig helt klar over, at vi under denne form for forhandling vil høre en masse talere, der siger det samme. Det generer mig imidlertid ikke. Jeg finder det vigtigt at gentage denne stærke enighed, som Europa-Parlamentet har en pligt til at bygge på, og det skal ydermere gøres sammen med Kommissionen. For skønt man har hævdet, at udviklingslandene næsten ikke ville blive berørt af finanskrisen, er alle eksperterne i dag enige om, at krisen tværtimod vil have katastrofale følger for de fleste udviklingslande.
Alle de fattige landes sociale sektorer vil komme til at opleve en markant stigning i specielt de samfundsmæssige behov og behovet for tjenesteydelser samt et meget markant fald i væksten. Desuden var jeg i dette perspektiv meget begejstret for kommissærens hentydning til betydningen af at opfylde disse behov på en langt mere fleksibel måde, og De ved sikkert, at jeg, hvor det var muligt - tydeligvis i forbindelse med tilstrækkelig overvågning - altid har været stor tilhænger af statsstøtte og direkte støtte, det være sig direkte støtte eller sektorstøtte, men under alle omstændigheder af budgetstøtte. Efter min mening er der en bevillingseffekt og en anden langt større effekt, der handler om respekt, og som giver magt til medlemsstaterne.
Trods alt dette bemærker jeg, at G20 ikke har tacklet reformen af de internationale finansielle institutioner - her tænker jeg på Den internationale Valutafond og Verdensbanken - for at opprioritere interesserne i de fattige lande i syd.
Som fru Joly sagde, gik 80 % af de nyere lån fra IMF til europæiske lande, mens kun 1,6 % af disse nye lån gik til f.eks. afrikanske lande. De ressourcer, der blev lovet udviklingslandene i G20-pakken, er ikke nok - det ved vi også - og de bliver ikke fokuseret tilstrækkeligt på de svageste lande. Hvad værre er, vil disse ressourcer ikke komme hurtigt nok.
Som kommissæren ved, består den virkelige udfordring i at tvinge medlemsstaterne til at leve op til deres forpligtelser fra 2005. Intet retfærdiggør en reduktion i den offentlige udviklingsstøtte. Men som tidligere nævnt har adskillige europæiske lande bebudet drastiske nedskæringer. Her tænker jeg på Irland (-10 %), Italien (-50 %) og Letland (-100 %). Denne holdning er helt klart fuldstændig uacceptabel. Og den er også uansvarlig.
Jeg vil gerne høre Deres mening om en hel række punkter. Jeg hørte Deres positive reaktion på den sårbarhedsfond, som Verdensbanken foreslår oprettet. De talte også for en bekæmpelse af skattelylande. Landene i syden mister hvert år 1 000 mia. USD i midler, der overføres ulovligt til landene i nord, og heraf passerer 350 mia. USD gennem skattelylande.
Spørgsmålet om international forvaltning er allerede blevet diskuteret.
Et andet emne, som efter min mening skal fremhæves, er selvfølgelig handelsrelateret bistand. Jeg er begejstret tilhænger - modsat andre - af økonomiske partnerskabsaftaler, forudsat selvfølgelig at der tages hensyn til den konkrete situation, at der indføres overgangsperioder og at medlemsstaterne først og fremmest lever op til deres forpligtelser om hvert år at levere den berygtede sum på 1 mia. EUR til at hjælpe handelen. Ligesom flere andre talere finder jeg det meget vigtigt.
I dag er der behov for at fordømme de dobbelttydige budskaber fra visse medlemsstater, der taler i begejstrede vendinger om udviklingslande og fremsætter store løfter, men som samtidig kynisk reducerer deres offentlige udviklingshjælp.
Gabriele Zimmer
Hr. formand! Spørgsmålet fra fru Joly for Udviklingsudvalget handler om, hvad vi som udviklingspolitiske beslutningstagere faktisk forsøger at opnå med denne forhandling.
Løfterne fra de seneste G8- og G20-møder blev aldrig ført ud i livet. De er blandt de løfter, der gives igen og igen, men som aldrig har ført til egnet og håndgribelig støtte. I denne henseende kan jeg virkelig ikke forstå, hvorfor vi ikke debatterer Parlamentets beslutning inden Pittsburgh for at udøve hensigtsmæssigt politisk pres. I lyset af Kommissionens præcise analyser og hr. Michels observationer forekommer det mig, at vi ved, hvad der står for døren. Alligevel er vi ikke i stand til at udøve politisk pres for at tvinge medlemsstaterne til endelig at bevæge sig væk fra politikken med, at man først og fremmest har pligter mod sine egne. For mig at se er det den store fare, når man skuer fremad mod Pittsburgh. Hvis ikke vi formår at udøve pres og gøre det klart, at vi har brug for nye institutioner netop for at støtte verdens fattigste lande, sidder vi her stadig efter Pittsburgh og påpeger, at intet i sidste ende er ændret.
Det er også min anmodning til Dem, hr. kommissær. Jeg beder Dem om, her og nu i Parlamentet atter at udtale Dem konkret om resultaterne og om at fortælle os, hvad der faktisk kan kræves med støtte fra hvilke medlemsstater, og i hvilket omfang vi har gjort faktiske fremskridt på dette område.
Vi har brug for en hurtig og effektiv indsats, da folk dør for øjnene af os på grund af omstændigheder, som vi har været medvirkende til at skabe. Jeg opfordrer alle til at gøre en fælles indsats!
Corina Creţu
(EN) Hr. formand! Som bekendt var der et fald i nødfondsbidragene på 4,8 mia. EUR i beløbet til regulering af humanitære kriser i de fattigste lande. Der er tale om den højeste registrerede forskel i historien mellem de nødvendige midler og de indsamlede midler fra donorregeringer, og når vi ser på disse tal, kan vi ikke lade være med at tænke på de enorme beløb, der er brugt på bankredningspakker.
De enkelte regeringer er ansvarlige for at løse deres egne landes problemer, men det er samtidig urimeligt og uanstændigt at overse det faktum, at udviklingslandene er hårdest ramt af den økonomiske krise, skønt disse lande bærer et mindre ansvar for krisen.
Verden rundt omkring os lærer os ikke at forvente alt for meget af humanitære appeller, specielt i nedgangsperioder. Jeg vil derfor gøre Dem opmærksom på risikoen ved at negligere udviklingslandene og øge fattigdomsvæksten og dermed opnå en boomerangeffekt i form af øget intern spænding, blodige konflikter, humanitære tragedier og omfattende migration, hvilket atter debatteres af industrilandene. I betragtning af disse omstændigheder mener jeg, at der er behov for en indsats i én retning, for at vi kan påtage os vores ansvar. Det kræver en øget international bistand og en mere effektiv udviklingsbistand.
Jeg mener også, at vi skal fokusere på at reducere nogle af støttemodtagernes afhængighed af humanitær bistand. Jeg vil også gerne spørge kommissæren - i betragtning af den tidligere kommissær Michels tidligere udtalelser om behovet for et øget engagement fra Verdensbankens og IMF's side - om han agter at komme med et forslag til dette Istanbul-topmøde.
Jeg vil ikke afslutte dette indlæg uden at rose Kommissionen for starten på dens embedsperiode. Jeg tænker på topmødet mellem USA og Sydafrika, Deres besøg i Zimbabwe sidst på ugen samt de seneste dages nødhjælp til de 100 000 ofre for oversvømmelserne i Vestafrika. Samtidig vil jeg gerne pointere, at ikke kun Burkina Faso lider under naturkatastrofer, men at Niger også har behov for international støtte. Menneskeliv trues ikke kun af oversvømmelser, men også af tørkens snigende og permanente trussel. Jeg påskønner også, at De i sidste uge bevilgede 53 mio. EUR som svar på tørken i Afrika syd for Sahara. Det er opmuntrende indikatorer, som forhåbentlig påvirker drøftelserne i Pittsburgh og på klimakonferencen i København, da disse møder er kritiske nu til dags, hvor der er stor risiko for, at millennium-udviklingsmålene ikke bliver nået.
Zuzana Roithová
(CS) Hr. formand, hr. kommissær! Jeg vil også gerne udtrykke min store skuffelse over, at G20-landenes løfter vedrørende støtte til de fattigste lande under den økonomiske krise helt klart ikke var alvorligt ment. Det er et faktum, at IMF's hidtidige støtte har været forsvindende lille. Jeg vil også gerne opfordre til en reform af beslutningsprocessen, så de fattigste lande kan få mere at skulle have sagt i beslutningstagningen - specielt inden for Bretton Woods-systemet. Jeg vil samtidig spørge kommissæren, om det har været muligt at fastholde specielt sundhedsbistanden og uddannelsen i AVS-landene på mindst det samme niveau som før krisen? Jeg spørger primært, fordi der har været en drastisk reduktion i den finansielle bistand fra mange lande inklusive europæiske lande. Når det er sagt, ønsker jeg kommissæren held og lykke i hans nye rolle.
Anna Záborská
(SK) Hr. formand, hr. kommissær! Det er et meget vigtigt og aktuelt emne, vi diskuterer, ikke kun fordi EU skal have en klar idé om udviklingspolitikken i øjeblikket, men også fordi vi er nødt til at forklare det klart og tydeligt over for vores medborgere. Mere end nogensinde tidligere kan udviklingsstøttens niveau nu påvirke ulovlig indvandring, offentlig orden, epidemier og - som IMF har pointeret - stigningen i den private sektors gæld i udviklingslandene.
Jeg vil gerne fremhæve den regelmæssige finanskontrol fra både donorer og modtagere af finansiering. Vi bor i vores forskellige lande, og vi hører kritik af EU's udviklingspolitik. Den enighed i Europa-Parlamentet, som hr. Michel omtalte, er ikke altid så tydelig i EU-landene. Det er kun gennem udviklingsstøttens effektivitet og gennemsigtighed, at vi kan overbevise folk om dens berettigelse og begrænse nedskæringer.
Sari Essayah
(FI) Hr. formand! Det er utrolig vigtigt, at Europa i den aktuelle fase udviser moralsk lederskab, og medlemsstaterne skal leve op til alle deres forpligtelser såvel som millennium-udviklingsmålene. Vi lider selvfølgelig under relativ fattigdom under den aktuelle økonomiske nedgang, men vi skal huske på, at udviklingslandene lider under absolut fattigdom, og at folk dør af sult og sygdom. Mere end 10 medlemsstater i EU har imidlertid sagt, at de vil skære i deres bidrag til udviklingssamarbejdet eller sænke stigningstaksten. Vi skal selvfølgelig huske på, at skønt det er vigtigt at øge indbetalingerne, er det også vigtigt at sørge for en mere effektiv anvendelse heraf. Der findes forskellige redskaber til denne koordinering af bistand. Et sådant redskab er computerprogrammet om officiel udviklingsbistand, der har været afprøvet med stor held i Mozambique, og forhåbentlig bliver der investeret tid og anstrengelser i specielt denne type koordinering. På denne måde bliver det meget let for os at få større succes i en situation som denne, hvor bistandsbeløbet er faldende.
Karel De Gucht
Hr. formand! Det er korrekt, at en krise har ramt de fattigste lande, og at vi ikke kan gøre meget ved det. Vi kan kun tale om midlerne til at få dem tilbage på sporet, hvilket tydeligvis vil tage dem længere tid end industrilandene, fordi mekanismerne til at skabe øget vækst er meget mindre udviklet i disse lande.
Adskillige medlemmer har nævnt, at mange medlemsstater faktisk bakker ud af deres engagementer til statslig udviklingsbistand (ODA). I 2005 blev EU's medlemsstater enige om individuelle minimumbistandsmål på 0,51 % for EU-15 og 0,17 % for EU-12, som de nye medlemsstater skal nå inden 2010 og henholdsvis 0,7 % og 0,33 % inden 2015.
De lande, hvis bistandsniveauer allerede var højere end disse mål, lovede at fastholde dem. Baseret på disse bekræftelser og højere nationale løfter fra nogle medlemsstater, bør EU kollektivt nå 0,56 % af ODA inden 2010.
Efter min mening bør krisen ikke være en undskyldning for at udvande donorernes bistandsløfter, og jeg vil insistere på, at både EU's medlemsstater og alle andre donorer fortsat skal være forpligtet til at levere de lovede bistandsniveauer.
I 2008 steg EU's ODA med ca. 4 mia. EUR til 0,40 % af ODA, og den samlede ODA fra EU ventes fortsat at stige.
På basis af oplysninger fra medlemsstaterne forudser vi en stigning i EU's kollektive ODA til 53,4 mia. EUR i 2009, hvilket svarer til 0,44 %, og 58,7 mia. EUR i 2010, hvilket svarer til 0,48 %.
Det betyder også, at de kollektive mål for 2010 ikke bliver nået, hvis ikke medlemsstaterne træffer yderligere foranstaltninger for at nå deres individuelle mål. Den beregnede tendens om en fortsat stigning i EU's ODA er baseret på de medlemsstater, der forsøger at leve op til deres forpligtelser, men alle medlemsstater skal gøre en indsats, og jeg vil fortsat insistere herpå over for de respektive medlemsstater. Det er deres ansvar. Det er en forpligtelse, som de har påtaget sig, og krisen skal ikke være en undskyldning for at udvande deres forpligtelser. Jeg vil sågar sige tværtimod.
Adskillige medlemsstater har også insisteret på reformen af de internationale finansielle institutioner. Det er et mål, som jeg fuldt ud kan tilslutte mig. G20 har udarbejdet en præcis tidsplan for styringsmæssige reformer af Bretton Woods-institutionerne og opfordret dem til at fremme implementeringen af deres egne reformplaner, der daterer tilbage til tiden før topmødet i London. Nogle leverancer forventes så tidligt som april næste år, og jeg er overbevist om, at der kan findes løsninger på udestående spørgsmål.
I betragtning af det aktuelle fremskridt i IMF-reformen, der er skabt af G20, fremhæver Kommissionen betydningen af at fremrykke anden fase af reformen af Verdensbanken med henblik på at afslutte den inden foråret 2010.
Topmødet i London den 2. april 2009 vil gå over i G20-landenes historie som et møde, hvor udviklingsspørgsmål blev håndteret som et selvstændigt emne og sammen med udviklingslandenes repræsentanter. I forberedelserne til G20-landenes næste møde har der i de seneste måneder været intense aktiviteter i den institution, der har til opgave at følge op herpå.
I august måned godkendte IMF's styrelsesråd en generel bevilling på 250 mia. USD af IMF's særlige trækningsrettigheder, hvoraf 18 mia. USD skal gå til lavindkomstlande, og i Pittsburgh vil IMF blive stillet til regnskab for andre foranstaltninger for lavindkomstlande. Så efter min mening er der tale om en positiv udvikling.
Min forgænger, Louis Michel, har også insisteret på fleksibilitet og påstået, at budgetstøttemekanismen er det mest fleksible, vi har, og det er tydeligvis sandt, men det betyder selvfølgelig også, at vi har brug for en modpart med udviklingslandene, og at vi skal have en politisk dialog med dem samt overvågningsmekanismer, hvilket forudsætter et minimum af samarbejde fra deres side, men når det er på plads, tror jeg også, at specielt sektorspecifik budgetstøtte er en meget hensigtsmæssig procedure.
Jeg forstår ikke helt, hvorfor denne resolution, der er blevet introduceret af Udviklingsudvalget, og som henviser til G20-mødet i Pittsburgh, ikke skal til afstemning inden G20-mødet. Jeg fatter det ikke. Der findes sikkert en eller anden teknisk forklaring, men efter min mening udsender det et forkert signal fra dette nyvalgte Parlament, at vi skal drøfte en sådan resolution efter G20-mødet i Pittsburgh - der så vidt jeg husker finder sted fra den 22. til den 24. september - inden vores næste møde i Strasbourg i oktober.
Det hører ikke ind under mine beføjelser, men jeg må sige, at jeg sammen med de medlemmer, der har anbefalet det, dybt beklager, at vi ikke har kunnet stemme om denne resolution i denne mødeperiode.
Formanden
Lad mig blot nævne, at beslutningen om at afholde afstemningen under den første mødeperiode i oktober blev truffet af Formandskonferencen, fordi der i samme mødeperiode også bliver en forhandling om G20-mødet. Det er min forklaring til Deres spørgsmål.
Forhandlingen er afsluttet. Afstemningen finder sted under første mødeperiode i oktober.
