Godkendelse af protokollen fra foregående møde
Formanden
Protokollen fra mødet i går er omdelt.
Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg den som godkendt.
Jeg kan meddele Dem, at Præsidiet har konstateret, at den spanske udgave af Folias-beslutningen om decharge for gennemførelsen af de øvrige institutioners budget ikke er blevet rettet, som der blev anmodet om under afstemningen. Derfor vil tjenestegrenene tilpasse beslutningens punkt 19 til den oprindelige græske tekst.
(Protokollen godkendtes)

Dyrefoder/vegetabilske proteiner
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om:
indstilling ved andenbehandling (A5-0079/2001) fra Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om Rådets fælles holdning (13292/1/2000 - C5-0002/2001 - 2000/0015(COD)) fastlagt med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af Rådets direktiv 79/373/EØF om handel med foderblandinger og om ophævelse af Kommissionens direktiv 91/357/EØF (Ordfører: Graefe zu Baringdorf) og
Kommissionens redegørelse om fremme af produktionen af vegetabilske proteiner.
Jeg giver ordet til hr. Graefe zu Baringdorf.

Graefe zu Baringdorf
Hr. formand, ærede kommissærer, kære kolleger, dette er et lærestykke i politisk udvikling. "Åben deklaration" - jeg behøver ikke længere at gå i detaljer - betyder ifølge Parlamentets forestillinger, at der så og sige skal stå på posen, hvad den indeholder, og dette klart og entydigt. Dette blev ændret i 1979 i form af en skjult deklaration - og siden da har der også været en diskussion. Der diskuteres i medlemslandene, men diskussionen har også allerede været i gang i flere år her i Parlamentet og i Kommissionen.
De ansvarlige afdelinger i Kommissionen forsøgte frem til deres udspil at gøre det klart, at det drejer sig om en åben deklaration, indtil de efterfølgende endte med at tilbagekalde denne vurdering med deres eget udspil. Så stemte vi i Parlamentet for dette gode udspil med et par forbedringer - vi krævede f.eks. en positivliste. Derefter blev det sendt videre til Rådet, hvor der blev lavet en studehandel, som resulterede i noget, der igen går i retning af en halvåben deklaration. Andet kunne man heller ikke have ventet fra Rådet. Det, vi er skuffede over, er, at Kommissionen, som jo var fornuftig og kraftigt gik ind for en åben deklaration, tilpassede sit forslag til Rådets forestillinger.
I mellemtiden havde ordføreren haft med alle de foreninger at gøre, som er aktive på dette område, nemlig sammenslutningerne, frem for alt Sammenslutningen af Producenter af Foderblandinger og landkreditforeningen i Tyskland. Alle gjorde sig i denne forbindelse umage med at gøre det klart, at denne åbne deklaration egentlig slet ikke var tilladt og mulig at gennemføre. Dette fortsatte nu i Rådet, efter at foreningerne ikke havde succes i Parlamentet. Rådet og som sagt også Kommissionen reagerede på det.
Nu har vi den situation, at vi har en skjult, halvåben deklaration. Det er interessant, at den daværende minister i Tyskland også arbejdede med på det. Han kom dog derefter med en udtalelse, hvor der stod, at han egentlig var for den åbne deklaration. Da turbulensen omkring BSE startede i Tyskland, skrev denne minister til mig, at jeg som ordfører og formand for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter skulle drage omsorg for uden undtagelser at gennemføre en åben deklaration. Altså netop den minister, som gik ind for den halvåbne deklaration. Et rigtigt lærestykke i politisk kultur.
Nu står vi med en anden situation i medlemslandene, frem for alt også i Tyskland, og vi har igen en bølge af ophidselse på grund af BSE. Nu kommer alle de, som tidligere trådte på bremsen, og siger, at nu skal den åbne deklaration ubetinget gennemtvinges. Det er nu vores opgave. Vi vil - og det er mit forslag - holde fast i Kommissionens oprindelige forslag og vores ændringsforslag. I Parlamentet vil vi gennemføre den åbne deklaration. Vi vil gå ind i forhandlingerne med Rådet og om nødvendigt også lade dem strande i Parlamentet og skyde ansvaret over på Rådet, hvis det, som alle politiske grupper nu ønsker, skulle mislykkes.
Derfor, kære kommissærer, som beskæftiger sig med dette, skal De efter min mening være indstillet på, at Parlamentet vil stemme for mit forslag. Jeg håber, at vi har Kommissionen på vores side, og at De i de forhandlinger, som skal indledes med Rådet - vi har jo proceduren med fælles beslutningstagning - i Deres rolle som formidler, som De må påtage Dem, også vil støtte vores standpunkter. Vi er på rette vej. Vi vil have en åben deklaration uden undtagelser, og vi vil også have positivlisten. Hr. Byrne, i vores ændringsforslag giver vi Kommissionen en målsætning. Vi ønsker, dog ikke med det samme - vi ved også, at dette ikke er muligt - men i det mindste inden årets udgang et forslag fra Kommissionen, som i sidste ende signaliserer, i hvilken retning det kan gå. De kan se, at også på dette område er vi indstillet på at indgå kompromiser.

Fischler
Hr. formand, kære parlamentsmedlemmer, mine damer og herrer, jeg vil ikke komme ind på det, som hr. Graefe zu Baringdorf har sagt i denne forbindelse, for det vil David Byrne tage stilling til sidst i forhandlingen. Jeg vil komme med en forklaring på det såkaldte proteinproblem. Kommissionen blev af Rådet (landbrug) den 4. december sidste år opfordret til at analysere markedssituationen for proteinrige afgrøder og at komme med konklusioner på baggrund af analysen. Desuden blev det ved opfordringen gjort klart, at Kommissionens eventuelle forslag skulle bevæge sig inden for rammerne af den økonomiske prognose, som var blevet vedtaget i Berlin.
Det Europæiske Råd i Nice præciserede få dage senere denne forpligtelse for Kommissionen og krævede en detaljeret analyse af udbud på og efterspørgsel af olie- og proteinafgrøder, og dette under streng overholdelse af de økonomiske målsætninger fra Berlin. Kommissionen var imødekommende over for denne opfordring, undersøgte de opståede spørgsmål grundigt og sammenfattede resultatet i et arbejdspapir og i en meddelelse til Rådet og Parlamentet. Hvad drejer det sig om?
I 2000 blev der i EU produceret omkring 3 millioner t kød- og benmel. Heraf blev omkring en 0,5 millioner t eksporteret til tredjestater, og ca. endnu 0,5 millioner t blev anvendt til fremstilling af dyrefoder på hjemmemarkedet. De resterende ca. 2 millioner t blev anvendt som svine- og fjerkræfoder. Med Rådets beslutning af 4. december sidste år blev anvendelsen af denne type foder, af denne type animalsk protein forbudt for alle landbrugets produktionsdyr. Indtil da var det som bekendt kun forbudt for drøvtyggere.
Hovedspørgsmålet i denne sag lyder nu, om det er et problem at erstatte disse mængder kød- og benmel med vegetabilske proteiner, og hvordan det kan ske på den bedste måde. For at kunne vurdere den ændrede foderefterspørgsel korrekt skal vi dog først se nærmere på udviklingen i kødforbruget og kødproduktionen. Analysen i arbejdspapiret tager udgangspunkt i den formodning, at forbruget af oksekød pr. person efter erfaringerne med BSE-krisen fra 1996 først omtrent vil blive indhentet i de kommende tre til fire år. Dette skulle dog betyde en stigning i forbruget og produktionen af svinekød og fjerkræ. Der er altså to faktorer, som afgør foderefterspørgslen ved produktionen af svin og fjerkræ - på den ene side det manglende kød- og benmel og på den anden side den forventede stigning i produktionen.
Til at erstatte kød- og benmel i foderstof til svin og fjerkræ kommer først og fremmest sojaskrå i betragtning, derudover også raps- og solsikkefrø, foderærter, hestebønner, sødlupiner, men også korn, selv om proteinindholdet i korn er relativt lavt. I praksis bestemmes foderblandingen af priserne på råvarerne, af deres tilgængelighed og af tekniske krav.
Den kombinerede effekt af alle disse variabler er svær at forudsige, og det er endnu sværere at se isoleret på de ændringer af de normale markedsmekanismer eller følgerne af andre politiske foranstaltninger, som forbuddet har medført. Ved den aktuelle prisforskel mellem korn og soja vil der være tre hovedreaktioner i foderstofindustrien og også i landbruget. For det første vil - da priserne for oliefrø i sammenligning med korn er relativt højere - andelen af proteinholdige foderblandinger blive reduceret til den fysiologisk nødvendige grænse. Som følge heraf skulle den samlede mængde af råprotein i dyrefoder falde noget i forhold til de sidste par år, især i forhold til 1998 og 1999, hvor sojapriserne var ekstremt lave.
For det andet skulle andelen af korn i dyrefoderet stige. Korn indeholder hovedsageligt energi og i mindre grad protein, men med et gennemsnitligt proteinindhold på 10% til 12% vil de 5 millioner t korn, som i forhold til sidste år bliver givet mere som foder i år, også kunne levere ca. en halv million t råprotein.
For det tredje vil de tilbageblevne huller hovedsageligt blive fyldt ud ved hjælp af ekstra import af sojaskrå. På baggrund af det mindre fald i den anvendte totalmængde og den ekstra mængde fra korn giver det et anslået behov i størrelsesordenen fra 1 til 1,5 millioner t soja.
Hvilke muligheder har vi prøvet for at lukke det anslåede hul? Først har vi undersøgt muligheden for at hæve støttebeløbet til oliefrø til 74 euro pr. t, i stedet for at holde det - som besluttet i Agenda 2000 - på samme niveau som korn, nemlig på 63 euro pr. t. Ulempen ved denne mulighed er, at dette ville genskabe den kulturspecifikke støtte til oliefrø, og at produktionen herefter ville falde ind under den maksimumsgrænse, som blev fastsat i Blair House-aftalen. Desuden ville man ved denne mulighed skulle anvende ca. 1.270 euro pr. t sojaskråækvivalent mere til ekstra støtte, altså seks gange så meget i ekstra støtte, som sojaskrå koster i øjeblikket. Budgetudgifterne ville for denne variant beløbe sig til ca. 475 millioner euro pr. år.
Dernæst har vi undersøgt mulighederne for at hæve støttebeløbet til ærter, bønner og sødlupiner med 6 euro. 6 euro har vi valgt, fordi der ville være dækning for en sådan forøgelse i WTO's fredsklausul. Beregningerne viser, at denne forøgelse ved den nuværende prisforskel mellem proteinplanter og korn kun ville medføre en meget begrænset udvidelse af de dyrkede arealer, og dette medfører naturligvis, idet de totale dyrkningsarealer skulle betales med denne højere støtte, ligeledes større udgifter, end det der svarer til prisen på den ekstra import af soja.
For det fjerde har vi vurderet, hvilke følger dyrkningen af proteinrige afgrøder vil få på braklægningsarealerne. Hvis der dyrkes produkter på braklægningarealer, som derefter kommer på markedet i konkurrence med korn og oliefrø, ville det medføre tvivl om arealpræmiernes tilhørsforhold til den blå kasse i korndyrkningen, bortset fra, at et sådant skridt internationalt ville blive mødt med meget kraftig kritik.
Endelig har vi undersøgt muligheden for at øge den maksimale garantimængde for græsgrønmel og tørret foder i forbindelse med en sænkning af støtten pr. t. Men vi ved alle, at tørret foder primært anvendes til drøvtyggere og ikke til svin og fjerkræ, og vores problem er primært et svine- og fjerkræproblem. Desuden er det tvivlsomt, om en forøgelse af den maksimale garantimængde med 10% faktisk ville medføre en stigning i den producerede mængde, idet vi for budgetåret 2000/2001 allerede har anslået et overskud af tørret foder på 12%. Det er meget sandsynligt, at forøgelsen af den maksimale garantimængde overvejende ville blive anvendt til at dække de eksisterende overskud.
På denne baggrund er der i økonomisk henseende ingen overvejende grunde til i denne forbindelse at indføre nye støtteordninger til proteinproduktionen eller til at udvide de eksisterende støtteordninger. Den disponible mængde sojaskrå på verdensmarkedet udgør ikke noget problem, tværtimod, behovet for ekstra mængder vil kun øge den aktuelle import med ca. 3% til 5%. På grund af udvidelsen af sojaproduktionen i Sydamerika og i USA vil der komme meget mere sojaskrå på markedet, end der overhovedet er ekstra brug for i EU. Desuden er der ikke økonomisk råderum i det aktuelle budget til at kunne gennemføre de undersøgte muligheder.

Mayer, Xaver
Hr. formand, kære kommissærer, mine damer og herrer, i spørgsmålet om det aktuelle problem har hr. kommissær Fischler nu nævnt et par punkter og muligheder, som findes i EU. Jeg er alligevel af den mening, hr. kommissær, og det ved De, at Landbrugsudvalget med Aurois' betænkning også ønskede at sende et entydigt signal om, at støtten til dyrkningen af proteinafgrøder på braklægningsarealer skal intensiveres noget mere. Jeg er overbevist om, at Parlamentet vil følge den linje i denne sag.
Men tilbage til det første emne. Formanden for Landbrugsudvalget, hr. Graefe zu Baringdorf, har sagt, at det er et lærestykke i, hvordan man har håndteret produktionen af foderblandinger i løbet af årene, og han har ret. Det er et lærestykke i, hvordan der i denne sag har været forskellige standpunkter på forskellige tidspunkter. Til syvende og sidst er det et skridt frem og to tilbage - vejene har ikke altid været lige, der har været hjørner og kanter. Men jeg mener, at vi er på rette vej til at bevise en endnu tydeligere gennemsigtighed og ikke kun kræve, men derimod også gennemføre gennemsigtighed. I denne sag har der jo også været fjendtlighed, økonomiske krav, som Parlamentet og Parlamentets repræsentanter også med stort flertal har modstået. Parlamentet har også i denne sag fra starten haft et klart standpunkt om mere gennemsigtighed.
I produktionen af foderblandinger blandes der altså. Overalt, hvor der blandes, skal man være særligt på vagt, det gælder i kortspil eller netop også generelt ved fremstillingen af fødevarer. Man skal være særligt på vagt. Vi har været på vagt, og det er godt og rigtigt, at vi gennemfører - hr. kommissær Fischler, de ler - denne gennemsigtighed tydeligere end tidligere. Hr. Graefe zu Baringdorf talte også om den halvåbne deklaration, som har været noget særligt i de seneste år. Jeg synes, det ville have været mere rigtigt ikke at tale om en skjult, men derimod om en halvskjult deklaration. Det ville måske have sat mere skub i den retning, som vi nu ønsker.
Gennemsigtighed og også kravet om positivlisten - og dette er en yderligere forbedring af Kommissionens forslag - er nødvendigt. Jeg tager i denne forbindelse udgangspunkt i et eksempel fra et andet fødevareområde, nemlig i det tyske Reinheitsgebot for øl, mine damer og herrer. Allerede i 1516 vedtog man i Bayern denne bestemmelse ved lov, og dette forslag fra Bayern var rigtigt og godt. Det var en positivliste, som dengang blev fremlagt, og en positivliste skal også bringes på banen nu.

Kindermann
Hr. formand, hr. kommissær Fischler, kære kolleger, Rådet har jo i sin fælles holdning ikke vedtaget nogen helt åben deklaration, men derimod kun et tyndt kompromis, som kun omfatter angivelsen af vægtprocent i intervaller. Dette er ikke i tråd med en omfattende gennemsigtighed ved foderstofproduktionen, som vi jo allerede har krævet så ofte på dette område.
Landmændene ved så endnu heller ikke, hvor mange og hvilke råvarer der er i de enkelte foderpartier. Derfor støtter vi i Den Socialdemokratiske Gruppe ordførerens anbefalinger, som systematisk integrerer den åbne deklaration af indholdsstoffer udkastet til direktiv. Desuden gentager han jo kravet om en såkaldt positivliste, hvori de tilladte råvarer fastlægges forbindende. Kommissionen opfordres i denne forbindelse til at fremsætte et lovforslag inden udgangen af 2001. Også dette støtter vi fuldt ud. Det kan vel egentlig ikke være så svært at lave en liste over de tilladte indholdsstoffer, man ved jo faktisk, hvad der i princippet skal være i de forskellige foderstoffer. Eller i dag ved vi det - ifølge det der er sagt - netop endnu ikke.
Otte måneder, som foreslået af ordføreren, forekommer mig at være yderst passende og tilstrækkeligt til at lave en sådan liste. Denne liste er også bydende nødvendig, da man jo heller ikke i fremtiden kan undlade at anvende industrielt fremstillede foderstoffer. Dyr har nemlig nøjagtigt som mennesker behov for en varieret ernæring. Fodring udelukkende med vand, hø og korn, som nogle i erindringen om gamle dage ønsker det, svarer jo ikke længere til de aktuelle produktionsbetingelser i landbruget og er efter min mening også meget virkelighedsfjernt. Da foderstof er den vigtigste bestanddel i produktionen af kød, skal vi sørge for, at dette foderstof også er sikkert. Hvordan skal vi ellers effektivt afhjælpe den vedvarende tillidskrise hos forbrugerne til fødevaren kød?
Alt i alt ville det være klogt af Rådet at acceptere alle Parlamentets forslag uden ændringer for dermed en gang for alle at vise, at det har lært af fortidens fejl. Vi kan ikke altid blot vente, indtil det hele er for sent, og derefter lege doktor i forhold til symptomerne. Vi skal afhjælpe problemerne mere grundlæggende. Jeg synes, at vi med vores forslag er på helt rette vej i denne sag.

Paulsen
Hr. formand, hr. kommissær, ærede parlamentsmedlemmer, i den offentlige debat hører jeg ofte, at det var bønderne, der gav deres køer selvdøde køer som foder. Desværre gjorde de det, men bønderne havde ikke på det tidspunkt og med det system, vi har, nogen mulighed for at vide nøjagtigt, hvad de gav deres dyr.
Når vi nu drøfter foder- og fødevarekæden, må vi sørge for, at hele kæden fra A til Z gennemsyres af et antal begreber - åbenhed, indsigt og information. Vi har skabt en kæde med mange led og med stor afstand mellem de enkelte led. Det samme gælder for foder. En almindelig bonde, der køber foder i vore dage, har, hvad enten han har en lille eller en stor bedrift, ingen rimelig mulighed for at vide, hvad det indeholder. Han har ikke noget laboratorium til sin rådighed, og hvis man tænker på, hvordan foder ser ud i dag, kan hverken udseendet, lugten eller smagen give ham nogen information om indholdet. Derfor er der behov for en betydeligt større åbenhed og en betydeligt mere nøjagtig information til bonden. Jeg mener, at dette forslag er alt for kompliceret, og at vi på sigt burde kunne finde frem til nogle fælles principper for foder og fødevarer, som er noget enklere og mere forståelige for både bonden og fødevarens endelige forbruger, f.eks. en varedeklaration i prioriteret rækkefølge og nøjagtig information efter anmodning. Som situationen ser ud i dag, og her i begyndelsen af denne food safety-proces, bliver ELDR-gruppen dog nødt til at stemme for denne betænkning.

Jové Peres
Hr. formand, jeg vil lykønske hr. Graefe zu Baringdorf og meddele ham, at hele min gruppe støtter hans forslag.
Hr. kommissær, vi mener, at selv om der på det seneste er blevet stillet forsigtige forslag om muligheden for større produktion af vegetabilske proteiner, plejer Kommissionen at argumentere for, hvor vanskeligt det er med to begrundelser: omkostningerne og aftalerne med USA.
Vi må huske på, at der er en tæt forbindelse mellem korn og proteinafgrøder. Proteinafgrødernes indvirkning på budgettet er ubetydelig sammenlignet med korns, og hvis USA stillede krav om proteinafgrøder, var det til gengæld for at acceptere den store støtte til eksportrestitutioner til EU's korn. Det betyder, at proteinafgrøderne også påvirkes af balancen i den fælles landbrugspolitik, og der kunne dyrkes flere af dem, hvis støtten til de respektive produktioner blev afbalanceret.
På den anden side skal bælgplanternes gavnlige indflydelse på den biologiske mangfoldighed, det nedsatte forbrug af kvælstofgødning og den positive jordbeskyttende indvirkning også tages i betragtning.
Endelig, mine damer og herrer, er der vægtige grunde, som vi bør tage med i vores overvejelser: I dag importerer vi 75% af vores vegetabilske proteiner. Det er en uacceptabel strategisk svaghed, der gør, at vi må acceptere genetisk modificerede organismer i vores fødevarer.
Mine damer og herrer, vi mener, at Kommissionen burde indlede arbejdet med revidering af Blair House-aftalerne.

Poli Bortone
Hr. formand, jeg vil sige med det samme, at Kommissionens holdning ikke er acceptabel, hverken når man tænker på beskyttelsen af landmændenes indtægt, eller når man tænker på beskyttelsen af forbrugernes sundhed. Det fremgår tydeligt, at man ikke ønsker at sætte spørgsmålstegn ved Blair House-aftalerne, som begrænser fællesskabsarealerne. Vi står i en paradoksal situation. På den ene side har forbuddet mod at bruge dyremel, også til opdrættede dyr, øget behovet for vegetabilske proteiner. Og på den anden side forudser man en kraftig reduktion i produktionen af proteinafgrøder fra næste høstår. Efter vores mening bør man sikre denne produktion for at beskytte både opdrætterne og producenterne af oliefrø. Kommissionen bør efter vores opfattelse udarbejde en udtømmende rapport om Agenda 2000-beslutningernes konsekvenser for udviklingen i oliefrøarealerne i Fællesskabets forskellige produktionsområder og stille et forslag til en regulering af mærkningen af dyrefoder, som indeholder GMO'er.
Efter vores mening bør man sørge for at fremme produktionen tilstrækkeligt af vegetabilske proteiner til gavn for miljøet og til gavn for de forbrugere, der spiser kød, og som bør kunne stole på Fællesskabets produktionskæde og produktionskæden for oliefrø, hvor der er foretaget særlige investeringer, og hvor man risikerer en kraftig nedgang i beskæftigelsen. Det er bekymrende, at Kommissionen hævder, at det er mere økonomisk at øge importen af sojakager. Økonomien står i dette tilfælde i skarp kontrast til EU's landbrugssektors interesser og ikke mindst til beskyttelsen af borgernes sundhed og tillid, som ikke kan gøres op i penge. I går vedtog Parlamentet et ændringsforslag med følgende ordlyd: "Sundheden kan ikke betragtes som en handelsvare og kan som følge heraf ikke gøres til genstand for kompromiser på politisk eller finansielt plan". I dag har vi fået at vide af Kommissionen, at det ikke forholder sig sådan.

Van Dam
Hr. formand, de herrer kommissærer, Europa-Parlamentet ligner i denne uge farao Ramses' kabinet, den farao, som i oldtiden ikke ville lade det jødiske folk forlade Egypten. Jeg kan forestille mig, at man i denne faraos kabinet hver dag drøftede de plager, som ramte landet, ligesom i denne uge her i Strasbourg, hvor først udbruddet af mund- og klovsyge er drøftet, og hvor følgerne af BSE står på dagsordenen her i formiddag.
Europa kan naturligvis ikke holde fast på noget folk mod dets vilje, men alligevel kan vi ikke uden videre feje de plager, som rammer vores landbrug, af bordet. Det kræver en fornyet overvejelse af vores landbrugspolitik og en overvejelse af de normer, som denne politik er baseret på. I debatten om mund- og klovsyge sagde jeg, at dyr, som er Guds skabninger, er mere end produktionsenheder. Denne udtalelse gentager jeg i lyset af den kendsgerning, at vi har tilladt, at herbivorer, altså drøvtyggere, fodres med deres egne artsfæller. Vi har gjort dem til kannibaler.
Hr. Graefe zu Baringdorf bemærker i sin betænkning med rette, at opdrættere har ret til rigtig information om ingredienserne i foder. Rådet vil overlade mærkningen til foderstofindustrien. Samtidig foreslår det, at en opdrætter efter anmodning har ret til at få detaljeret information af industrien. Det er fuldstændig tvetydigt: Hvis opdrætteren har ret til detaljeret information om foderet, er det ikke mere end logisk, at denne information når frem til ham uden hindringer.
Udtrykket "from stable to table" oversættes frit til nederlandsk til "van boer tot bord" (fra opdrætter til tallerken). I denne oversættelse lægges ansvaret for fødevareprocessen utvetydigt hos opdrætteren. For at kunne bære dette ansvar skal opdrætteren uden omveje kunne råde over information om det foder, som han fodrer sine dyr med.
Forbuddet mod anvendelse af dyremel i kvægfoder, som trådte i kraft i december 2000, fører til en mangel på protein i kvægfoderet. Alternativer for animalsk protein er bl.a. soja og andre olieholdige og proteinrige planter. I resultaterne af undersøgelsen af alternativer, som kommissær Fischler her i formiddag gjorde rede for, tilrådes det at indføre soja fra verdensmarkedet. Andre alternativer betegnes som for dyre og markedsforstyrrende. Et reelt problem i forbindelse med importen af soja er, at vi ikke har nogen indsigt i produktionsmetoden. Jeg tvivler i allerhøjeste grad på, om vi virkelig har gavn af at fodre vores dyr med genetisk modificeret soja i stedet for dyremel.
BSE-krisen stiller os over for nye dilemmaer. Den undskyldning, at EU ikke må udvide sit areal med olieholdige afgrøder på grund af WTO-aftaler, er ikke holdbar. Det er endnu en grund til at ophæve disse WTO-regler. Den lethed, hvormed Kommissionen afviser dyrkning af olieholdige og proteinrige afgrøder på udtagne landbrugsarealer, beklager jeg. At hensigten med udtagning af arealer er produktionsbegrænsning af bl.a. korn, er tydeligt. Det er imidlertid ikke tydeligt, hvorfor også produktionen af protein skal begrænses, når der er en stigende efterspørgsel efter det på det europæiske marked.

Souchet
Hr. formand, i årenes løb er produktionen af proteinholdige planter i EU blevet stadig mere utilstrækkelig. I 2000 var produktionsunderskuddet således på 35 millioner ton. BSE-krisen og forbuddet mod anvendelse af kød- og benmel har betydet, at dette underskud de seneste måneder er vokset med 300.000 ton om måneden.
Hvordan foreslår Kommissionen, at vi løser dette problem? Kommissionen foreslår, at der ikke tages specifikke initiativer, men at vi vender os mod det globale supermarked af overskydende landbrugsprodukter og køber de manglende proteinprodukter hos den bedste udbyder. Der er efter min opfattelse mindst tre begrundelser for at afvise denne resignerede og opgivende holdning. For det første er det et spørgsmål om fødevaresikkerhed. Når det drejer sig om et så vigtigt produkt, er det afgørende at tilstræbe, at EU bliver selvforsynende på området. For det andet er det et spørgsmål om de miljømæssige fordele ved at dyrke protein- og olieplanter. Fordele i form af vekseldrift og fordele i forhold til biodiversiteten og kvælstofbalancen. For det tredje er det et spørgsmål om at opfylde forbrugernes krav om øget sporbarhed og synlighed. Midlerne er imidlertid til stede: Støtte til biomassebrændstoffer, sikkerhedsnet til fordel for dyrkningen af olieholdige planter, supplerende støtte til dyrkningen af proteinafgrøder, styrkelse af den offentlige forskningsindsats eller landbrugs- og miljøstøtte til brug, som lader bælgplanter til foderbrug indgå i vekseldriften.
Hr. formand, jeg så gerne, at Kommissionen tog sådanne målrettede og ansvarlige initiativer i stedet for udelukkende at anføre kommercielle og meget kortsigtede overvejelser og blot anbefale import af soja fra USA eller Argentina.

Schierhuber
Hr. formand, kære kommissærer, mine damer og herrer, det europæiske landbrug er i krise på grund af BSE og mund- og klovsyge. At vi har brug for initiativer for at overvinde denne krise, er der heller ikke noget nyt i. Kun i spørgsmålet om, hvilke initiativer der skal tages, hører enigheden op.
Udgangspunktet er forbuddet mod fodring med kød- og benmel. Dette forbud er nødvendigt, fordi vi befinder os midt i en tillidskrise. Det handler vel at mærke ikke kun om en systemkrise i sektoren, men derimod om nødvendigheden i tillidsskabende initiativer for forbrugerne. Forbuddet mod fodring med kød- og benmel er et initiativ af den type, der genskaber tillid. Der skal dog også skabes en europæisk proteinplan. Denne proteinplan skal gøre Europa uafhængig af import fra tredjestater, netop fordi denne import indeholder genteknisk modificeret soja. Vi skal finde en model, som gør det muligt for de europæiske landmænd at reagere på disse nye krav.
Jeg ser også en kompleks problematik netop i sammenhæng med WTO. Dog synes jeg ikke, at Kommissionens forslag, som kun omfatter dyrkning af bælgplanter for økologiske landmænd, er vidtgående nok. Jeg støtter derfor den linje, som Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter har fundet, som går ud på, at dyrkningen også kan tillades på braklægningsarealer og dette for alle landmænd, som hører under miljøforanstaltningerne i forordning 1257/99.
Hvis vi taler om tillidsskabende foranstaltninger, så skal vi også gå ind for en åben deklaration og for en positivliste over alle fodermidler. Jeg mener, at en ærlig holdning over for forbrugerne kan lede os ud af denne dybe krise og tager hensyn til landmændenes dramatiske situation og truslen for mange mennesker. Jeg håber således også på, at industrien støtter en problemfri deklaration, for hvis det posen indeholder, også er det, der står på den, kan det jo heller ikke være et problem for industrien.

Formanden
Tak, fru Schierhuber.
Jeg giver ordet til fru Rodríguez Ramos. Jeg er glad for at se hende blandt os igen, og jeg lykønsker hende på Parlamentets vegne med barnet.

Rodríguez Ramos
Hr. formand, hr. kommissær, hvad angår meddelelsen om produktion af vegetabilske proteiner, tilslutter jeg mig det, som mine kolleger i Parlamentet allerede har sagt. Kommissionens undersøgelse er skuffende, fordi den er meget lidt ambitiøs og udelukkende er orienteret omkring økonomi.
EU's underskud af vegetabilske proteiner, der skyldes Blair House-aftalen, som har forpligtet os til at reducere vores produktion af vegetabilske proteiner, mens vi fodrede vores kvæg med kød- og benmel fra døde dyr, krævede, at Kommissionen havde en mere ambitiøs og åben indstilling i denne undersøgelse. Den tager, som det er blevet nævnt, ikke højde for, hvor stor strategisk betydning det har for det europæiske husdyrbrug, at vi er afhængige af import fra tredjelande, når det gælder foder med vegetabilske proteiner, og at denne import næsten udelukkende består af genetisk modificeret foder. Den tager heller ikke højde for, hvad en øget produktion af disse proteinrige afgrøder ville betyde for genoprettelsen af balancen og forsyningskapaciteten i hele EU, hvilket desuden ville bidrage stærkt til, at vi kunne få et mere ekstensivt husdyrbrug af høj kvalitet.
Faktisk tages der i undersøgelsen ikke højde for nogen af de ting, som vores landbrugspolitik bør være baseret på: fødevarekvalitet, beskyttelse og udvikling af miljøet og bæredygtig udvikling, for der er heller ikke noget i undersøgelsen, der fortæller os, hvad en større produktion af disse afgrøder ville betyde, når der skabes en ny økonomisk aktivitet inden for landbruget, og når landbrugeren selv anvender afgrøderne og omdanner dem til kvægfoder, hvilket også ville medføre en stor indkomststigning i landdistrikternes økonomi.
Kommissionen påstand om, at det er bedre at fortsætte importen og afhængigheden af tredjelande, fordi det er billigere, er i hvert fald ikke rigtig. Vi har erfaring for, at det billigste ikke er det bedste.

Pesälä
Hr. formand, ærede kommissærer, Europa-Parlamentet har sit ændringsforslag om at oplyse råvarerne i foderblandinger i vægtprocenter til fornyet udvalgsbehandling, mens man i Rådets fælles holdning foreslår at oplyse dem i vægtprocentintervaller.
Med tanke på producenterne, må man støtte Parlamentets målsætning. Jo mere nøjagtig information man har om foderets indhold, des bedre. Man må huske på, at når det kommer til foderets sikkerhed, har oplysningsmetoden i sig selv ikke nogen betydning. Det vigtigste er, at alle råvarerne i foderblandinger faktisk er opført på produktdeklarationen, og at råvarerne opfylder de krav, der er opstillet i foderlovgivningen. Efter min mening burde man hurtigt få fundet en fornuftig afslutning på sagen, for der er behov for en ny lovgivning. Ved drøftelsen af et forlig bør man derfor gå fleksibelt frem og huske på, at en anden del af sagen er kontrollen med lovgivningen.
Det er dyrt, og til dels også umuligt, at begynde at kræve af foderproducenterne, at hver enkelt fodersæk i procenter skal svare til den mængde, der er opgivet på produktdeklarationen, eller at myndighederne skal kontrollere dette. Den vigtigste ting ved denne lovgivning er, at kontrollen skal betones mere end nu. Man opnår kun sikkerhed, hvis reglerne overholdes.
Hvad angår idéen i artikel 4 om en liste over tilladte stoffer, må man også her huske på, at der ville være tale om en administrativt meget tung foranstaltning, hvis de råvarer, der anvendes i alle de forskellige EU-lande, skulle rummes på én liste. Der eksisterer allerede nu i EF-lovgivningen en liste over forbudte stoffer, og på den andet side fælles kvalitetskrav til foderproducenterne. Efter min mening er det en god idé af drøfte sagen, men man bør overveje dens nytte- og skadevirkninger yderligere.

Sturdy
Hr. formand, hr. kommissær, jeg hilser hr. Graefe zu Baringdorfs betænkning velkommen, selv om jeg personligt har svært ved at støtte den i dens helhed. Efter min mening er Kommissionens fælles holdning fremragende. Lad mig vende tilbage til det, hr. Pesälä netop sagde: Hvad er fødevareindustriens virkelige problem i dag? Det er normalt svig. Hvis vi skuer tilbage over de seneste problemer med fødevarer, hvis vi ser på problemet med mund- og klovsyge, var der tale om misbrug af køkkenaffald. Hvis vi ser på problemerne med dioxin, findes der tilstrækkelige foranstaltninger til at forebygge det. Der var tale om ulovlig brug af olie i en foderblanding. Så var der kloakslam, som man brugte i en af medlemsstaterne, og BSE, som drejede sig om ændrede temperaturer. Men lovgivningen findes. Parlamentet fornemste rolle består i at garantere, at Kommissionen gør alt, hvad den kan, for at sikre, at den nuværende lovgivning og den fælles holdning gennemføres og håndhæves. Derfor vil jeg først og fremmest opfordre Kommissionen til at love os, at den eksisterende lovgivning vil blive håndhævet.
Med hensyn til proteinsituationen vil kommissær Fischler ikke blive overrasket over at høre, at jeg er en smule uenig i hans synspunkt om, hvorvidt vi dyrker vores egne proteiner eller importerer dem. Men kan han give mig en reel garanti: Jeg har forstået, at EU i øjeblikket har forordninger på plads om det tilladte indhold af genmodificerede afgrøder, og procentdelen ligger omkring maksimalt 1% genmodificerede afgrøder, hvis jeg ikke tager fejl. Kan Kommissionen nu garantere, at intet af sojaen i den nuværende og fremtidige import vil overskride det tilladte maksimum på 1%?
USA har strenge foranstaltninger og bestemmelser for import. Her i EU må vi følge disse bestemmelser og sikre, at vi følger samme mønster.

Byrne
Hr. formand, ærede medlemmer, i dag har vi lejlighed til at drøfte endnu et vigtigt aspekt af fødevaresikkerheden, nemlig mærkning af foderblandinger. Jeg sætter pris på hr. Graefe zu Baringdorfs arbejde, han er virkelig engageret i denne sag.
Det foreliggende forslag har sit udspring i de legitime forventninger og krav hos både landmænd og forbrugere. Dette omfatter fuld åbenhed om den præcise sammensætning af det foder, som kvægavlerne køber til deres dyr. Noget af det, man lærte af dioxinkrisen, var, at disse oplysninger ofte savnedes. Dette er helt klart ikke tilfredsstillende. Disse oplysninger skal være tilgængelige, ikke kun for at sikre gennemsigtighed, men også for at bidrage til produkternes sporbarhed. Mærkningen af foderblandinger skal være tilstrækkeligt præcis til, at kvægavleren kan træffe et begrundet valg om, hvilket foder han skal bruge, og mange af Dem har allerede fremført det argument i Deres indlæg.
Jeg er glad for, at man i Rådets fælles holdning tager højde for denne målsætning. Selv om den har mangler i forhold til Kommissionens oprindelige forslag om en fuldstændig og nøjagtig liste over mængderne af alle ingredienser, er det alligevel et acceptabelt kompromis. Efter min mening står vi med et udmærket redskab til at forbedre de nuværende bestemmelser for mærkning af dyrefoder. Ifølge den fælles holdning skal alle ingredienser navngives præcist, og mængderne skal angives inden for intervaller af 5%. Der er også krav om, at de erhvervsdrivende skal informere kvægavleren eller enhver anden erhvervsdrivende om den præcise sammensætning af den pågældende foderblanding.
Jeg vil også gerne erindre om, at lige fra begyndelsen, havde Rådet problemer med at nå til enighed. Et flertal af medlemsstaterne var imod kravet om, at den præcise sammensætning af foderblandingen skulle fremgå af etiketten. Derfor accepterede Kommissionen det franske formandskabs kompromisforslag, der fik støtte fra alle medlemsstaterne. Jeg mener også, at den fælles holdning giver os et sikkerhedsniveau svarende til det, der var indeholdt i Kommissionens oprindelige forslag. Det vigtigste er, at en givet ingrediens findes i foderblandingen og ikke nødvendigvis den præcise mængde. Disse præcise mængder har en kommerciel betydning, men er uden sammenhæng med beskyttelsen af sundheden, og det er det vigtigste i denne forbindelse.
Jeg vil bede hr. Graefe zu Baringdorf alvorligt overveje det, han sagde tidligere i sit indlæg om, at hvis der ikke sker en ændring i Rådets holdning på dette punkt, vil han hellere se hele forslaget falde fremfor at gå på kompromis på netop dette punkt. Jeg mener, at jeg har ret, når jeg siger, at folkesundheden og fødevaresikkerheden hænger sammen med tilstedeværelsen snarere end mængden af ingredienserne i foderblandingen. Det er det, vi skal fokusere på, og ikke gå glip af fordelene ved denne vigtige lovgivning. Vi risikerer at forfølge et enkelt punkt til en grad af nøjagtighed, der er unødvendig, og det bliver bare værst for os selv.
Jeg er bange for, at hvis de ændringsforslag, som Kommissionen ikke kan acceptere, bliver vedtaget, vil vi havne i en lang og vanskelig forligsprocedure, der vil forsinke forbedringerne. Jeg vil også understrege, at de ændringsforslag, som Europa-Parlamentet vedtog ved førstebehandlingen, blev medtaget i den fælles holdning, undtagen forslaget om, at Kommissionen skal fremlægge en positivliste over ingredienser, der må bruges i dyrefoder. Det er uhensigtsmæssigt i forbindelse med et mærkningsdirektiv. Hvis man ønsker en positivliste, må man først diskutere, hvordan man skal opstille kriterierne for forvaltningen af positivlisten. Jeg har derfor til hensigt at iværksætte en feasibilityundersøgelse om de kriterier, der kan bruges til forvaltningen af positivlisten samt de ressourcer, dette vil kræve. Vi kan så melde tilbage til Dem, muligvis med et udkast til lovgivning. Jeg forventer ikke, at dette bliver muligt inden for den tidsplan, der nævnes i ændringsforslaget. Desværre giver vores ressourcer og øvrige prioriteringer ikke Kommissionen mulighed for at fastsætte en mere ambitiøs tidsplan.
Endelig vil jeg gerne benytte lejligheden til at korrigere lidt på et svar, jeg gav hr. Graefe zu Baringdorf vedrørende mund- og klovsyge forleden dag og sætte tingene på plads. Han mente, at Kommissionen havde været for sent ude med sit svar vedrørende problemerne med mund- og klovsyge. Jeg svarede, at Kommissionen den 20. februar fik meddelelse om udbruddet i Det Forenede Kongerige, og at vi havde fremsat forslag til Kommissionen dagen efter, og at det efter min mening var tegn på et hurtigt snarere end et forsinket svar.
Der er en yderligere oplysning, som jeg skulle have tilføjet for at yde retfærdighed til den tjenestemand i mit generaldirektorat, som indirekte blev kritiseret af hr. Graefe zu Baringdorf. Hr. van Goethem fik meddelelsen kl. 21.30 den 20. februar, og kl. 22.30 havde han sent en fax til alle de relevante ministre i EU's medlemsstater. Jeg vil gerne tilføje en yderligere oplysning til mit svar fra forleden dag, hvor jeg også sagde, at dagen efter blev spørgsmålet hurtigt forelagt Kommissionen. Det kan give hr. Graefe zu Baringdorf mulighed for at korrigere sin antydning om en forsinket reaktion, ikke for min egen skyld, men for de tjenestemænd, der arbejder hårdt i mit generaldirektorat, og som handlede eksemplarisk i denne situation.

Formanden
Tak, hr. kommissær.
Deres præcisering vil fremgå af protokollen.
Ønsker De ordet igen, hr. Fischler?

Fischler
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg kan gøre det meget kort, da jeg jo allerede i starten af forhandlingen er kommet med min forklaring. Jeg vil gerne sige hjertelig tak for de engagerede forhandlingsindlæg, men også erindre om, at den opgave, som Kommission fik, gik ud på at undersøge, hvilke konsekvenser forbuddet mod fodring med kød- og benmel ville få for udbuddet og efterspørgslen. Den gik ikke ud på at undersøge hele politikken om dyrkning af oliefrø i Fællesskabet. Det er to forskellige ting. Vi må derfor skelne mellem den aktuelle ekstraordinære proteinmangel og den situation, som vi hele tiden har haft i Fællesskabet. Det er et faktum, at vi hvert år importerer omtrent 30 millioner t soja og sojaækvivalenter. At dække denne mangel er sandsynligvis - ikke mindst med de muligheder vi aktuelt har til rådighed - overhovedet ikke mulig. Vi må ikke glemme en vigtig ting, nemlig at sojabønner nu en gang ikke kan dyrkes over alt i Fællesskabet, men kun i de klimatisk særligt begunstigede regioner. Dette faktum kan vi heller ikke udligne via en støttepolitik.
For det andet skal jeg minde om, at en omstilling af denne politik under alle omstændigheder forudsætter, at der ikke gøres forskel på støtten til proteinafgrøder, støtten til korn eller andre frugtkulturer. Dette er ganske enkelt ikke muligt uden at give tilsvarende kompensationer. Men hvilket argument skal vi bruge for at overbevise amerikanerne om, at de - uden nogen former for modydelse - skal se bort fra Blair House-aftalen? Jeg vil gerne vide, hvilken modydelse der skal være tale om for at få amerikanerne til at acceptere, at vi indfører en specifik støtte til proteinafgrøder og derved altså kan dyrke mere protein.
Således er jeg tilbage ved det aktuelle proteinproblem. I denne forbindelse er det blevet kritiseret, at Kommissionen kun har taget et økonomisk standpunkt. Jeg vil godt spørge Parlamentet, om det er rimeligt, at vi bruger seks gange så meget i støtte til 1 kilo merproduktion af soja, som 1 kilo soja koster på markedet. Vi kan ikke komme uden om dette spørgsmål, vi har også et ansvar over for skatteyderne.
Jeg vil til sidst gerne påpege, at det, jeg har fastslået her, ikke har noget med den betænkning at gøre, som vi forhandlede om i går aftes. Naturligvis holder Kommissionen fast i, at dyrkningen af kløver og kløvergræs og af andre proteinafgrøder på braklægningsarealer, som vi har foreslået, i fremtiden skal være tilladt for økologiske virksomheder. Jeg nævnte det ikke i formiddags af den grund, at kløver og kløvergræs som bekendt kun anvendes i begrænset omfang i svine- og fjerkræfoder og primært anvendes i foder til drøvtyggere.

Graefe zu Baringdorf
Hr. formand, jeg kunne nu henvise til artikel 122. Men lad nu det ligge. Så sparer vi tid. Hr. Byrne, jeg takker Dem for Deres oplysninger og Deres svar. Jeg gør endnu en gang klart, at det for mig ikke drejede sig om at kritisere Dem personligt - eller hr. van Goethem, som jeg takker, så vidt jeg kender ham, for han gør en god indsats. Det drejer sig derimod om spørgsmålet om, hvorvidt Kommissionen i samarbejde med medlemslandene havde udarbejdet en sygdomsplan, så det stod klart, hvad der skulle ske, hvis sygdommen brød ud. Der er efter min mening ikke blevet gjort et tilstrækkeligt forarbejde i denne sag. Det var ikke personrettet, men derimod rettet mod institutionen Kommissionen og mod institutionen Rådet, som ikke har lavet noget forarbejde, og denne uorden, som vi skulle opleve i offentligheden, var skandaløs.
Det var også en kritik af køllestrategien, af at vaccinationen og vaccinationen plus anvendelsen, som Kommissionen nu også indrømmer, ikke blev taget med i betragtning - det går jo lidt i denne retning - at man ikke har gennemtænkt det godt på forhånd.
Hr. kommissær Fischler, jeg har endnu et spørgsmål til Dem: Hvis vi hypotetisk gik ud fra, at vi ikke havde denne aftale med amerikanerne, og De så foretog en beregning af vores forslag, af dyrkningen af bønner, ærter, lupiner osv. på braklægningsarealer, så ville beregningen af rentabiliteten da se helt anderledes ud. Har jeg ikke ret i det?

Fischler
Hr. formand, jeg vil ikke forlænge forhandlingen. Jeg vil kun gøre følgende klart: Hvis det udelukkende drejer sig om dyrkning af proteinafgrøder på braklægningsarealer, så skal jeg gøre opmærksom på, at det ikke er indeholdt i Blair House-aftalen, men derimod i WTO's bestemmelser, ifølge hvilke der som forudsætning for, at en foranstaltning falder ind under den blå kasse, skal være tale om udbudsdæmpende foranstaltninger. Vores udbudsdæmpende foranstaltning er braklægning af arealer. Det har altså ikke noget med Blair House-aftalen at gøre.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 12.00.

Blokering i forhandlingerne om fiskeriaftalen mellem EU og Kongeriget Marokko
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er Kommissionens redegørelse om blokeringen i forhandlingerne om fiskeriaftalen mellem EU og Kongeriget Marokko.
Jeg giver ordet til hr. Fischler.

Fischler
Hr. formand, mine damer og herrer, personligt har jeg engageret mig meget i spørgsmålet om fiskeriaftalen med Marokko, siden jeg fik ansvaret for fiskerisektoren. Allerede inden udløbet af den hidtidige aftale tog jeg kontakt til Marokko for at sætte gang i forhandlinger om en ny fiskeriaftale. Det blev pure afvist igennem flere måneder af Marokko, og konkrete forhandlinger om en ny aftale blev først mulige efter et møde med kong Mohammed VI i Casablanca i oktober sidste år.
Siden har syv møder på politisk plan og tretten møder på teknisk plan fundet sted. Fællesskabet har i den forbindelse fra starten bestræbt sig på den størst mulige fleksibilitet for at imødekomme de marokkanske ønsker og interesser.
Efter mit besøg i Rabat i februar i indeværende år måtte jeg dog sande, at kløften mellem de to politiske standpunkter var uoverstigelig, og dette især på grund af Marokkos økonomiske forestillinger som udligning for de tilbudte fiskerimuligheder. Også med hensyn til fiskerimulighederne og især de tekniske betingelser for fiskeriet, det vil sige, i hvilke zoner og på hvilke tidspunkter og med hvilke fartøjer der måtte fiskes i Marokko, var der til dels meget stor uenighed.
Da jeg kom tilbage i februar, underrettede jeg straks Rådet om situationen for sammen med fiskeriministrene at undersøge alternativer. Rådet bad mig om alligevel at gøre et sidste forsøg på at opnå enighed inden for rammerne af det foreliggende forhandlingsmandat. Derefter mødtes jeg den 26. marts med hr. minister Chbaatou i Bruxelles. Men desværre kom der overhovedet heller ikke noget ud af dette møde.
I Kommissionen er vi i løbet af forhandlingerne kommet med flere forslag til støtte af udviklingen i den marokkanske fiskerisektor, f.eks. via økonomiske midler til opbygning af havneinfrastrukturen og servicesektoren i Marokko, via støtte og udvikling af kystfiskeriet, via uddannelse og forskning eller via udviklingen af havbrug.
Vi har også accepteret meget vidtgående landeforpligtelser i marokkanske havne, hvilket for mange spanske og portugisiske fiskere på den ene side ville medføre en radikal ændring af deres traditionelle fiskerivirksomhed, men som på den anden side ville bidrage til udviklingen af den marokkanske sektor. Desuden har vi accepteret at øge andelen af marokkanske statsborgere på skibene for at forbedre beskæftigelsessituationen og uddannelsesniveauet i den marokkanske fiskerisektor.
Derudover ville vi have accepteret yderligere og mere vidtgående indskrænkninger af fiskerimulighederne for at sikre opretholdelsen af ressourcerne i de marokkanske farvande. Et par eksempler mere er, at vi i forhold til den hidtidige aftale allerede i det første år ville have accepteret en drastisk reduktion i Fællesskabets tilstedeværelse i marokkanske farvande, og i de resterende to år ville der praktisk talt have været tale om en udfasning i forbindelse med blæksprutte- og rejefiskeriet.
Vi ville også have accepteret nye tekniske betingelser, som var mindre fordelagtige for Fællesskabets flåde, og som endvidere reducerede fiskeriindsatsen. Trods alle disse indrømmelser og også den udvikling, som den marokkanske part gennemgik i løbet af forhandlingerne, er det hovedsageligt følgende grundlæggende meningsforskelle, som stadig består:
For det første ville de fiskeribetingelser, som Marokko har foreslået, betyde, at det økonomiske udbytte ville gå tabt for vores fiskere, for vi havde måttet acceptere at skulle fiske i mindre fiskerige zoner med færre skibe og et længere fiskeristop.
For det andet er Fællesskabet af den mening, at den økonomiske udligning skal stå i et fornuftigt forhold til de tilbudte fiskerimuligheder. Det er ikke kun vores generelle politiske hovedtanke, det står også i forhandlingsmandatet fra oktober 1999. Vi har alligevel ikke udelukkende vurderet den finansielle del fra en ren økonomisk vinkel, men har derimod også inddraget politiske overvejelser som f.eks. nødvendigheden af et godt forhold til Marokko på politisk plan.
Vi har for vores forslag til en fiskeriaftale tilbudt Marokko en økonomisk modydelse på 70 millioner euro det første år, 60 millioner det andet år og 40 millioner det tredje år.
Dette tilbud var af flere årsager meget, meget fordelagtigt for Marokko, idet vi for det første har beregnet vores økonomiske modydelse på grundlag af fiskerimulighederne i det sidste år af den hidtidige aftale og ikke efter et gennemsnit af den sidste aftale. Det alene betyder en prisfordel i Marokkos favør på 15%.
For det andet har vi i vores beregninger ikke gjort forskel på fiskearterne, selv om vi for de mere dyre og for Fællesskabet mere interessante fiskearter som netop blæksprutter eller rejer ville have accepteret en større reduktion. Også dette medfører en prisfordel for Marokko.
For det tredje har vi ikke inddraget landeforpligtelserne i Marokko i vores beregninger. Endelig har jeg for det fjerde øget den økonomiske modydelse, som er resultatet denne beregning, med endnu 20% for at vise, at vi forstår Marokkos bekymringer for udviklingen i den hjemlige sektor.
Dertil kommer, at jeg ved det sidste møde med den marokkanske minister Chbaatou endnu en gang understregede, at vores tilbud, som jeg netop har beskrevet, ikke alene er en mere end fair pris for fiskerimuligheden, men jeg lovede ham endda også, at vi var indstillet på at supplere med endnu 5 millioner euro pr. år for endnu en gang at bevise vores gode vilje til at indgå en aftale.
Den marokkanske fiskeriminister understregede dog på sin side, at dette overhovedet ikke gav Marokko noget spillerum. På baggrund af denne marokkanske holdning ser jeg ingen mulighed for at indgå en aftale på grundlag af vores mandat. Det vil jeg således fortælle Rådet (fiskeri) den 25. april. Desto vigtigere er nu spørgsmålet om, hvordan det videre skal gå de berørte redere og fiskere, som jo hermed er tvunget til mere end et års lediggang.
Som De ved, har vi siden 1. december 1999 ydet udligningsbetalinger til redere og fiskere fra fiskerifonden. Vi har truffet alle forberedelser i overensstemmelse med konklusionerne på Det Europæiske Råd i Nice. Således ligger der i øjeblikket et forslag fra Kommissionen i Parlamentet og også i Rådet om forlængelse af udligningsstøtten til den 30. juni i år. Samtidig har vi foreslået at lade 4%-grænsen for udligningsstøtten ude af betragtning. Vi vurderer, at der hidtil er blevet udbetalt i alt ca. 80 millioner euro til de berørte fiskere og redere, hvoraf medlemsstaterne selv har stået for de 20 millioner, hvilket svarer til en fællesskabsandel på 60 millioner, hvoraf de ca. 51 millioner er gået til Spanien og de 9 millioner til Portugal.
Men en ting er klar, nemlig at der nu er brug for flere foranstaltninger og midler til at sikre den spanske og den portugisiske fiskerisektors fremtid. Jeg mener, vi hovedsageligt skal være aktive på tre områder. For det første skal vi forsøge i hvert fald til dels at søge alternative fiskerimuligheder i andre tredjestater. For det andet skal vi hjælpe med til at udvikle alternative beskæftigelsesmuligheder for den berørte befolkning, f.eks. inden for havbruget eller turismen eller servicesektoren eller et hvilket som helst sted, hvor der er mulighed for det.
For det tredje skal vi, som vi også gør det i andre sammenhænge, ligeledes støtte skrotningen af skibe, som ikke har alternative anvendelsesmuligheder. Vi vil i denne forbindelse i hvert fald udnytte det handlingsspillerum, som Kommissionen har, fuldt ud. Her er der også netop med hensyn til budgettet for 2002 brug for budgetmyndigheden. Som det næste skridt skal vi dog først give Rådet (fiskeri) besked. Lad mig til slut understrege, at jeg meget beklager Marokkos stejle holdning, som har gjort det umuligt at indgå en fordelagtig aftale for begge parter.

Varela Suanzes-Carpegna
Hr. formand, mine damer og herrer, hr. Fischler, vi ved, at De har gjort, hvad De kunne. Andre efterlod Dem en rigtig tidsindstillet bombe for at forhindre en ny aftale: løftet om og forpligtelsen til at den foregående ikke skulle fornys.
Vi vidste alle sammen, at det ville blive svært. Men efter 16 måneder, 13 tekniske møder og Deres personlige deltagelse ved syv lejligheder og udvalgets formands ved en - noget, der ikke er sket tidligere - opnåede vi, at Marokko satte sig til forhandlingsbordet. Men ikke ret meget mere. Marokko ønskede aldrig aftalen, og det viste de med uforsonlighed og urimelige og uacceptable betingelser, som sektoren selv afviste som uøkonomiske og uantagelige.
Vi har altid sagt, at vi foretrak, at der ikke blev indgået nogen aftale frem for, at der blev indgået en dårlig aftale. Og det er det, Marokko foreslår, til trods for EU's tilbud, som er generøse, fornuftige og til fordel for begge parter. Marokko er i sin gode ret, men er det værd at fortsætte i denne situation?
Jeg mener, at hvis Marokko ønsker en aftale med EU, ved de udmærket, hvad der skal til. Men hvis der ikke blev opnået noget på 16 måneder, tvivler jeg på, at der bliver opnået noget nu.
Derfor, hr. Fischler, bør De notere Dem og informere kommissionsmedlemmerne om Marokkos uforsonlighed over for samarbejdet med EU. Vi vil være meget opmærksomme på udviklingen i de bilaterale forbindelser mellem Unionen og Marokko, såvel de politiske - som De har nævnt - som de økonomiske, finansielle og handelsmæssige.
Hvorfor giver Marokko afkald på mere end 200 millioner euro på tre år, på bidraget fra de europæiske redere, på muligheden for oprettelse af fælles virksomheder, der kan udvikle landets fiskerisektor, på den rigdom, som landingerne kunne skabe i landets havne? Hvorfor afviser de en gradvis reduktion af den europæiske flåde på tre år, mens de i al stilhed tillader, at asiatiske private virksomheder udnytter deres fiskepladser? Det har de ret til, men kan EU måske ikke bedre end nogen garantere rationel bevarelse og ansvarligt fiskeri af deres ressourcer? Hvem i Marokko får virkelig fordel af, at der ikke indgås en aftale? Det er nøglespørgsmålene.
Jeg opfordrer Dem til at lægge vel mærke til alt det, hr. Fischler, men efter dette hovmod fra Marokkos side, mener jeg, at vi bør se fremad. Situationen er selvfølgelig vanskelig, alvorlig og uden fortilfælde. Men problemet er ikke uløseligt. Derfor anmoder jeg herfra arbejdsgivere, fiskere, fagforeninger og politiske partier om at være generøse og solidariske. Og EU skal anmodes om at gøre en særlig indsats.
Det Europæiske Råd i Nice vedtog - noget som heller ikke er set tidligere - på den spanske regerings og José María Aznars anmodning ganske vist, at støtte kravene, og, hvis de ikke blev opfyldt, forhandlingerne, og hvis de heller ikke gav resultat, anmodede det Kommissionen om et særligt handlingsprogram, som det fremgår af punkt 59 i konklusionerne fra Nice.
Jeg anmoder Dem om, hr. Fischler, at give efter og forstå. EU's fiskerisektor anmoder Dem om det nu mere end nogensinde før. Jeg anmoder Dem om at udvise et personligt politisk engagement ved at involvere Dem i de endnu ikke indgåede fiskeriaftaler med tredjelande, først og fremmest Senegal og Mauretanien, og ved at indlede nye forhandlinger og undersøge nye fiskerimuligheder. Deri ligger muligheden for omplacering af flåden, som er et prioriteret mål. Og jeg anmoder Dem desuden om at anvende de midler, der ikke skal bruges på Marokko, til at støtte et bredt socialt program for fiskerne og for de mest berørte områder med alternative økonomiske projekter, der kan skabe ny fremdrift i deres økonomi. Deres erfaring med den fælles landbrugspolitik bør udnyttes til, at denne type programmer for første gang tages i brug inden for fiskeriet.
Til sidst vil jeg sige, at Marokko rettede et hårdt slag mod den europæiske fiskerisektor og dermed EU. Men nu må vi indtage en realistisk, konstruktiv og ansvarsbevidst holdning. De kan regne med støtte fra Parlamentet, som aktivt vil forsvare denne sektor.

Miguélez Ramos
Hr. formand, hr. kommissær, jeg mener, at den tidsindstillede bombe, er den, som vi har her og nu, for vi taler om et forhandlingssammenbrud uden lige, der gør 4.400 fiskere og 415 fartøjer i Fællesskabet arbejdsløse, og det er ikke kun en fiasko for Dem, hr. Fischler, men for mange mennesker.
De berørte i mit land føler sig taget ved næsen af de politisk ansvarlige, som altid har nægtet, at der var vanskeligheder i forhandlingen og frister for dens afslutning. Det gælder ikke Dem, hr. Fischler. Hvordan kan de tro på omplacering til andre fiskepladser, når vi alle sammen ved, at forøget fiskeri ville bringe ressourcerne i fare eller gøre aktiviteten urentabel?
Hvorfor er forhandlingen brudt sammen? Til trods for Deres indsats som kommissær, som jeg anerkender, har der manglet en fælles strategi, ikke fra Deres side, men fra Kommissionens og især fra Rådets side. De mindede mig om ministrenes ansvar, og De sagde, at de var blevet informeret løbende, og at de havde deltaget i de sidste forhandlingsrunder. Selv om det er Kommissionen, der har det formelle ansvar for forhandlingerne, kan og skal regeringerne bane vejen for aftalen.
De sagde, at EU's tilbud ikke var dårligt. Den marokkanske regering har ikke optrådt som en loyal partner. Men vi mener, at rammen om forhandlingen var associeringsaftalen med Marokko. For 11 måneder siden var det måske ikke hensigtsmæssigt at blande fiskeri og landbrug sammen, men vi må huske på, at Marokko stadig nyder godt af indrømmelser på landbrugsområdet, som blev opnået parallelt med fiskeriforhandlingerne i 1992 og 1995, og at EU er den største importør af fiskeri-, landbrugs- og industriprodukter fra Marokko.
De sagde i sin tid til mig, at denne sammenblanding ikke ville føre til noget godt, at vi hellere skulle have tiltro til vores partnere. Vi har haft tiltro, og vi har set, at Marokko den selvsamme dag, som forhandlingerne brød sammen, indgik en aftale med Japan om fiskerisamarbejde, og mens de over for os argumenterede med bevarelse af ressourcerne, bevilgede de licenser til fartøjer og flåder i og uden for Fællesskabet.
Sektoren og offentligheden vil gerne vide, hvilke foranstaltninger Kommissionen vil træffe efter disse forhandlingers sammenbrud. I Deres indlæg talte De igen om et nyt mandat. Er et nyt mandat en mulighed? Mener De, at vi ville opnå noget med et nyt mandat? Mener De, at forhandlingerne er helt slut, eller er det muligt at genoptage forhandlingerne med et nyt mandat?

Nogueira Román
Hr. formand, i dag mere end nogensinde vil jeg gerne tale på vegne af fiskerne og rederne i Andalusien, på De Kanariske Øer, i Galicien, i Barbanza, Morrazo og La Guardia, befolkningen i den spanske stat og i Portugal, der har brug for og fortsat beder om, at fiskeriaftalen mellem EU og Kongeriget Marokko bliver underskrevet. De beder om retfærdige aftaler, til gensidig fordel, som en bestanddel af de økonomiske, sociale, politiske og menneskelige forbindelser, sådan som det var tilfældet i 1995, og som definerer naboskabet mellem vores lande og denne stat i Maghreb. De beder om en aftale med de rigtige bestemmelser, sådan som disse gentagne gange er blevet formuleret af Europa-Parlamentet, og de accepterer ikke den forhandling, som Kommissionen uden tro og uden overbevisning har ført i løbet af de seneste 16 måneder, ligesom de heller ikke godtager den bemeldte fiasko.
Vi kan således ikke acceptere, at EU-fiskerflåden skal fjernes fra farvandet mellem De Kanariske Øer og Sahara, og det kan ikke lade sig gøre at overflytte den til andre fiskebanker, hvor den også skal konkurrere med andre EU-både. Vi kan heller ikke gå med til at kaste 4400 fiskere ud i arbejdsløshed, og kystbefolkningen, der først og fremmest lever af fiskeriet, kan slet ikke fra den ene dag til den næste finde en anden beskæftigelse.
Det kan ikke accepteres, at deres fremtid skal bestå i førtidspensionering for de ældre og udvandring for de yngre. De befolkninger, som vi repræsenterer, kræver, at Kommissionen vender tilbage til forhandlingsbordet og får genforhandlet fiskeriaftalen med Marokko. De kræver, at medlemsstaterne, ikke mindst den spanske stats regering, holder op med at være passive eller medskyldige og sætter de nødvendige politiske og økonomiske ressourcer ind, så der kan gennemføres nye forhandlinger. Vi har, hr. rådsformand, kære kolleger, at gøre med et problem for EU, der berører borgere i EU, og som sætter spørgsmålstegn ved troværdigheden hos EU's institutioner og deres evne til at klare en vanskelig sag inden for deres internationale beføjelser, sådan som fiskeriet jo er. Der er intet belæg for at opfatte aftalen som værende i konflikt med bevarelsen af Marokkos fiskebestand, og jeg overbevist om, at den er til fordel for det marokkanske folks kollektive interesser.

Jové Peres
Hr. formand, hr. kommissær Fischler, min gruppe vil takke Dem for Deres indsats og bestræbelser under denne forhandling, specielt når vi tænker på, at det, der har manglet, ikke er en strategi for fiskeriforhandlinger, men en samlet strategi.
I 1995 fastholdt min gruppe, at fiskeriaftalen med Marokko burde være en del af den europæiske associeringsaftale med Marokko. Årsagen var indlysende: Mellem partnere bør der være fordele i begge retninger. Marokko har brug for adgang til fællesskabsmarkedet, og Fællesskabets fiskerisektor forlanger at få adgang til nogle fiskepladser, som den altid har benyttet.
Marokkos grunde har ikke noget med bevarelse af ressourcerne at gøre. Af tidnød vil jeg ikke give eksempler. Associeringsaftalen havde et entydigt præg af fællesskabsindrømmelser til Marokko, og nu står vi uden en fiskeriaftale. Følgerne af den udeblevne aftale er tab af 4.000 direkte arbejdspladser og 20.000 arbejdspladser i land.
For en vis flådekategori vil det være en løsning at finde andre fiskepladser, men det er vanskeligere for den ikke-erhvervsmæssige flådes og kystfiskerflådens vedkommende. Hvis Marokko vil optræde som en partner, burde de åbne deres farvande for den ikke-erhversmæssige fællesskabsflåde øjeblikkeligt.
Hr. kommissær, en af de foranstaltninger, De omtalte, var muligheden for at udvide EU's spillerum. Associeringsaftalen skal revideres om kort tid, og det er helt sikkert, at Marokko igen vil forlange handelsindrømmelser, der til og med vil berøre de regioner i EU, der i dag er hårdt ramt af den manglende fiskeriaftale.
Hr. kommissær, jeg håber, at EU finder dette spillerum, når associeringsaftalen skal revideres.

Ribeiro e Castro
Hr. formand, kære kolleger, hr. kommissær, som De ved, angår denne sag også i særdeleshed Portugal og de portugisiske fiskere, navnlig fra området omkring Sesimbra og fra Algarve. Vi er temmelig overraskede - efter den seneste debat, som vi havde her, og hvor vi fik at vide, at det nok skulle kunne lade sig gøre at nå frem til en aftale - over den pludselige nyhed om, at det hele er røget på gulvet.
Vi er klar over sagens vanskeligheder, og vi er chokerede over Marokkos ubøjelige holdning. Vi kan imidlertid konstatere, at forskellen i de finansielle modydelser mellem EU's og Marokkos forslag ifølge de informationer, som vi råder over, bliver mere end kompenseret af det beløb, som Fællesskabets forskellige typer bistand til Marokko løber op i, og af de handelspolitiske fordele, der følger af andre aftaler.
Spørgsmålet er, om Kommissionen formår at styre en global strategi over for Marokko. Vi kan godt forstå, at et land ønsker at sælge sine ressourcer til en højere pris, det er det politisk frit stillet til at gøre, men når det så lykkes, har det mindre behov for at anmode om internationalt bistandssamarbejde ... Vi vil i denne sammenhæng gerne erindre om, hvad det stod i det beslutningsforslag, som Europa-Parlamentet vedtog i 1999, nemlig, at et stadig tættere samarbejde mellem EU og Marokko ikke må udelukke de eksisterende forbindelser på fiskeriområdet. Vi vil endelig også gerne vide, hvilke foranstaltninger der er til omlægning af fiskerflåden.

Cunha
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, der er tre bemærkninger at gøre om dette forhandlingssammenbrud. Den første er om Marokkos ekstreme ubøjelighed i forhandlingerne. Det er forståeligt, at Marokko ønsker at få en høj værdi for sine fiskerressourcer, men folkenes liv og deres økonomiske forbindelser består af kompromiser. EU har indgået kompromiser med Marokko, har åbnet sine markeder for dets varer og sine døre for mange millioner marokkanere, der har gjort EU til deres fædreland. Derfor forstår man ikke den manglende gensidighed fra Marokkos side. Jeg håber, at EU drager nogle konklusioner af denne historie med hensyn til både det fremtidige samarbejde med Marokko og EU's egen fælles fiskeripolitik. Den anden bemærkning er, at Kommissionens engagement, og særlig hr. kommissær Franz Fischlers, har stået i kontrast til Rådets og de forskellige formandskabers passivitet, deriblandt hos mit eget land. Er det, fordi aftalen kun direkte vedrørte to landes interesser? Eller er det, fordi regeringerne i de to lande ikke har været tilstrækkelig hårdtslående i forsvaret af deres interesser? Det er spørgsmål, der kræver et svar. Den tredje bemærkning er, at vi må forberede fremtiden, men at fremtiden ikke kun forberedes med finansielle modydelser, med fiskere i lediggang eller med erstatning for at lade bådene blive hugget op. Dette forhandlingssammenbrud må give stof til overvejelse for EU, hvad angår fremtiden for den fælles fiskeripolitik.
Det forekommer mig, at der er tre principielle veje at gå. Den første er at skabe nye politiske og finansielle instrumenter, som kan befordre nye samarbejdsformer generelt og på virksomhedsplan med lande, der har store fiskeressourcer. Den anden er, at der må gøres en alvorlig indsats i de kommende aftaler med tredjelande. Den tredje er, at der må gennemføres en formelig revolution i forvaltningen af fiskeressourcerne.
Sluttelig vil jeg gerne sige, at dette afslag fra Marokkos side er et mysterium for mig. Kan man ikke komme til at kende de dybereliggende årsager hertil? Og hvis det kan lade sig gøre at få opklaret baggrunden for dette afslag, kan vi så ikke overveje et eventuelt nyt forhandlingsmandat?

Candal
Hr. formand, de herrer kommissærer, kære kolleger, vi befinder os hverken i en nordafrikansk bazer eller på en europæisk markedsplads. Vi befinder os i en politisk forsamling. Og vi er ikke købmænd, vi er politikere! Og det er i dette perspektiv, at den forliste aftale med Marokko skal analyseres. Marokko har efter alt at dømme indtaget en nedladende holdning over for EU. Det må EU ikke glemme! Det må vi ikke glemme! Jeg for min part vil i hvert fald - i al beskedenhed - ikke glemme det. Jeg vil imidlertid også gerne spørge, som det jo også allerede er blevet, om ikke Rådets holdning har været præget af ligegyldighed, af passivitet? Det spørgsmål står ubesvaret tilbage. Og ligeledes må man spørge, om ikke det forhold, at denne sag kun vedrører to lande, også har spillet ind. Én ting er sikker, og det er, at EU har mistet anseelse i den portugisiske offentlighed - og jeg antager også i den spanske - og det er faktisk det vigtigste politiske problem, jeg ser i denne sag.

McKenna
Hr. formand, Gruppen De Grønne beklager, at det ikke var muligt at nå til enighed. Det har hele tiden været vores holdning, at vi håbede, at man ville nå til enighed, men med et vigtigt forbehold, nemlig at aftalen skulle være acceptabel og gavnlig for begge sider. Det viser sig, at en sådan aftale ikke er mulig. Det er uheldigt, men vi må respektere Marokkos ret til at bestemme, hvordan landet vil udnytte ressourcerne i sine egne farvande. Landet har ret til selvbestemmelse, og det har ret til at søge at opnå den bedste aftale for sig selv. I grønbogen lægger Kommissionen stor vægt på udviklingslandenes legitime ønsker om at udvikle deres fiskeri, og De Grønne er i høj grad enige i dette princip.
Et andet spørgsmål i grønbogen er Fællesskabets forpligtelser i forhold til forsigtighedsprincippet og bevarelsen af bestandene. Rapporten fra april 2000 udarbejdet af den videnskabelige, tekniske og økonomiske komité for fiskeri viser situationen for bestandene ud for Marokko samt for andre lande i Vestafrika. Der tegnes ikke noget særligt optimistisk billede for ansjoser, tiarmede blæksprutter, bundfisk, senegalsk kulmule og sardineller. I rapporten hedder det, at der ikke findes oplysninger om disse bestande. Det bemærkes endvidere i rapporten, at blæksprutter og kulmule overfiskes, og at der er behov for en reduktion af fiskeriindsatsen. Det blev også påpeget, at der hersker stor uvidenhed om, hvor meget EU-fartøjerne rent faktisk fisker, og at dette er et meget vigtigt og bekymringsvækkende anliggende. Der var også den manglende garanti for beskyttelsen af kystfiskeri i mindre skala.
Endelig er vi glade for, at der er stillet kompensation og midler til omstilling af flåderne til rådighed, men vi er også nødt til at se på den samlede fiskeripolitik i EU. Vi kan ikke blive ved med at kigge os omkring i verden for at finde flere og flere steder, hvortil vi kan overføre vores overkapacitet. Vi er nødt til at være realistiske og indse, at vi må løse problemet indefra.

Figueiredo
Hr. formand, ud fra hr. kommissær Franz Fischlers ord synes man at kunne konkludere, at en proces, der har forløbet siden november 1999, nu er slut, med negative samfundsøkonomiske følger for den fællesskabsflåde, der har opereret dernede, og for de fiskersamfund, der traditionelt har været afhængige af disse bådes virksomhed.
Jeg vil gerne stille følgende spørgsmål. Kan det stadig lade sig gøre at få forhandlet en ny fiskeriaftale igennem med Marokko, på acceptable vilkår? De marokkanske forslag til reformulering af den tidligere aftale var uacceptable, hvor der inden for fiskeriet sågar var dem, der spurgte sig selv, om var indsatsen værd at få en dårlig aftale. I alle tilfælde er det sådan, at denne situation betyder, at ca. 30 fartøjer og mere end 600 fiskere i Portugal nu står uden fremtidsudsigter. Trods en vis forlængelse i støtten er det bydende nødvendigt, at EU sikrer flåden, de berørte fiskere og de ramte områder en kompensation i form af støtte til et program til omlægning af den flåde, der har opereret i marokkansk farvand, og garanti for, at den i stedet kan vende sig til andre farvande omfattet af Fællesskabets fiskeriaftaler, og selvfølgelig også i form af overvejelser om en anden europæisk fiskeripolitik.

Fischler
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil kort komme ind på den meget engagerede forhandling, som vi oplever her i dag. For det første vil jeg gerne gøre opmærksom på, at starten på en ny aftale eller på forhandling derom bl.a. også var så vanskelig, fordi det i den tidligere aftale ikke var bestemt, at der også skulle indgås en efterfølgende aftale. Det medførte naturligvis, at den marokkanske part gennem flere måneder kom med argumenter, ifølge hvilke der så at sige var enighed om, at der overhovedet ikke skulle laves en ny aftale, og at Kommissionen eller forhandlerne af den tidligere aftale også havde lovet dette.
For det andet skal vi være klar over, at vi efter min mening ikke sender det rigtige signal, når vi siger, at der under alle omstændigheder skal indgås en aftale. Jeg har gjort Dem opmærksom på, at den marokkanske part har erklæret, at den hverken er parat til at indrømme os flere eller bedre fiskerimuligheder i forhold til sidste gang eller til at opgive sit økonomiske krav.
Men hvis vi accepterer de økonomiske krav for de tilbudte fiskerimuligheder, så skaber vi præcedens for alle andre eksisterende aftaler med tredjestater. Så gør vi alle de andre aftaler så dyre, at det ganske enkelt ikke kan forsvares. Naturligvis står det den marokkanske part frit for at sende os et forbedret forslag. Det har jeg også sagt til ministeren. Det ville kun være godt, hvis det skete, før Rådet (fiskeri). Men under de givne omstændigheder mener jeg ikke, at det har nogen betydning. For De skal også overveje følgende: Hvis vi indgår denne aftale, sådan som sagerne står, så er det økonomiske udbytte for fiskerne i Spanien og Portugal ikke sikret. Det medfører altså kun, at vi i hvert fald samtidig er nødt til fra starten at indlede en omstrukturering af flåden. Dette ville dog ske under den betingelse, at der kun ville være ganske få midler til rådighed, fordi den største del af midlerne i de næste tre år ville være bundet til en dårlig aftale.
På den anden side vil jeg gerne endnu en gang understrege, hvor vigtigt det er, at vi nu går i gang med at støtte den berørte sektor, så godt som vi kan. Til det er der brug for alle. Der er brug for Kommissionen, men der er også brug for budgetmyndigheden, altså Parlamentet og Rådet.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær Franz Fischler.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl 12.00.

Kontrol-, inspektions- og overvågningsordninger for den fælles fiskeripolitik
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0098/2001) af Jové Peres for Fiskeriudvalget om forslag til Rådets beslutning om tilskud fra Fællesskabet til bestemte udgifter, som medlemsstaterne afholder til iværksættelse af kontrol-, inspektions- og overvågningsordninger for den fælles fiskeripolitik.

Jové Peres
, ordfører. (ES) Hr. formand, forslaget til Rådets beslutning er en fortsættelse af politikken for økonomisk støtte til medlemsstaterne til finansiering af deres infrastruktur i forbindelse med denne grundlæggende søjle i den fælles fiskeripolitik.
I forslaget prioriteres ibrugtagning af nye teknologier, anvendelse af datanet, eventuel generel udbredelse af satellitovervågningssystemer, uddannelse af kontrolpersonale og de interventionsordninger, som det er nødvendigt at indføre for at dække de forpligtelser, som EU har over for de regionale fiskeriorganisationer.
Selv om Kommissionens forslag generelt er acceptabelt, er der to aspekter, som kolliderer med den linje, som Fiskeriudvalget og Europa-Parlamentet har lagt i andre spørgsmål, der ligger tæt op ad det, vi beskæftiger os med nu.
Parlamentet har i de seneste betænkninger, der berører de regionale fiskeriorganisationer, gjort opmærksom på, at kontrol og overvågning i disse udelukkende er Fællesskabets kompetenceområde, således at det tilkommer EU's institutioner og navnlig Kommissionen at træffe de nødvendige foranstaltninger til at opfylde disse forpligtelser, og derfor må finansieringen af disse foranstaltninger dækkes af Fællesskabets budget.
Da de regionale fiskeriorganisationer vil få stigende betydning for den fremtidige fælles fiskeripolitik, er det hensigtsmæssigt at forsætte den linje, der er blevet lagt i tidligere betænkninger vedtaget af Parlamentet.
Man kan udlede af Kommissionens forslag, at de regionale fiskeriorganisationers arbejde i fremtiden også, i hvert fald delvist, vil blive lagt ud til medlemsstaterne ligesom inspektions- og kontrolopgaverne. Så længe der er en fælles fiskeripolitik, og Fællesskabet bryster sig af at have kompetence på fiskeriområdet, bør det optræde derefter og udstyre sig med de menneskelige og materielle ressourcer, der er nødvendige for at opfylde forpligtelserne, hvilket princippet om tilstrækkelige midler til den fælles fiskeripolitik kræver.
Anvendelsen af dette princip har finansielle implikationer og kræver nye retsregler og måske magtoverdragelse, men hvis man accepterer en bestemt politisk model, må man skaffe de midler, der er nødvendige for, at modellen kan gennemføres.
Den nuværende situation svarer ikke ligefrem til denne model, idet kontrollen hovedsageligt falder inden for medlemsstaternes kompetenceområde, og det er nødvendigt med en rimelig tidsfrist til at tilpasse strukturerne til den tidligere nævnte model.
Derfor vil det i en overgangsperiode - måske de tre år, som er varigheden af programmet i Rådets beslutning - fortsat være medlemsstaterne, der udøver disse beføjelser på Unionens vegne. Dette er imidlertid ikke til hinder for, at medlemsstaterne allerede nu og fuldt ud får refunderet de udgifter, som disse fællesskabsforpligtelser forårsager, og der er derfor, i stedet for samfinansiering, grundlag for at refundere disse udgifter 100%. Det er meningen med ændringsforslag 1 i udkastet til betænkning.
Det er overraskende, at det i begrundelsen til beslutningen anføres, at der forventes en nedgang fra 41 til 35 millioner euro om året i udgifterne til kontrolforanstaltninger, fordi det er mere end sandsynligt, at en passende infrastruktur til at dække kontrol- og overvågningsprogrammerne i fremtiden vil kræve en forøgelse snarere end en nedsættelse af de nuværende udgifter.
I ændringsforslag 2 forøges raten for Fællesskabets finansiering af foranstaltninger til anskaffelse eller modernisering af inspektions- og kontroludstyr fra 30 til 35%. Størstedelen af investeringerne på dette område har allerede fundet sted, og størstedelen af de fremtidige foranstaltninger vil gælde modernisering. Da investeringerne er dyre, og - det må vi ikke glemme - der er tale om kontrol af den fælles politik, er det under alle omstændigheder hensigtsmæssigt at forøge raten for Fællesskabets finansiering en smule.
Jeg skal til sidst indrømme, at jeg har følt mig fristet til at indlede en mere tilbundsgående diskussion om kontrolsystemets fremtid efter reformen. Erfaringerne med nye betænkninger, der, fordi de har indeholdt fremtidsstudier, har mistet en del af deres effekt, har imidlertid fået mig til at fremkomme med mere beskedne og umiddelbare udspil.

Fraga Estévez
Hr. formand, igen er det, jeg lægger mest mærke til ved Kommissionens forslag, den uligevægt, der er imellem den betydning, som Kommissionen siger, at den lægger i visse problemer, og de midler, den dernæst stiller til rådighed for at løse dem. Hvis vi udelukkende fæstede os ved hensigtserklæringerne, kunne det synes, som om Kommissionen virkelig giver politikken for kontrol af fiskeriet højeste prioritet.
Forslagets begrundelse er en lovprisning af denne politik inden for den fælles fiskeripolitik, der betegnes som et vigtigt element, noget, som vi alle er enige i.
Den for nyligt udkomne grønbog går endnu længere, idet det hævdes, at enten skal systemet forbedres, eller også vil den fælles fiskeripolitik lide et skæbnesvangert troværdighedstab. I sandhedens time må vi imidlertid igen konstatere, at de store ord ikke er underbygget, og at der hverken bevilges tilstrækkelige midler til gennemførelse af foranstaltningerne eller gennemføres den gennemsigtige politik, der er nødvendig for at gøre dem troværdige. Det er ikke til at forstå, at budgettet til en politik, der er så vigtig, og som nødvendigvis skal styrkes, ved denne lejlighed ikke bare ikke hæves, men nedsættes fra 41 til 35 millioner euro om året.
Dette er Kommissionens tredje beslutning i samme retning, men denne gang har Kommissionen ikke offentliggjort rapporten om resultaterne af de tidligere aktioner, og derfor ved vi ikke, selv om valget af finansierbare foranstaltninger har været mere eller mindre vellykket, om disse har ført til praktiske resultater, deriblandt de meget ønskelige om at knytte sektoren sammen med denne politik, som i Fællesskabets farvande betegnes som diskriminerende og forvirrende, og i udlandet som svag og utroværdig.
Vi støtter derfor ordførerens mere end relevante bemærkninger om dette og alle hans ændringsforslag og i særdeleshed dem, der understreger over for Kommissionen, at Parlamentet mener, at hvis Kommissionen har kompetence inden for rammerne af de regionale fiskeriorganisationer, har den også politisk og finansielt ansvar for at iværksætte de relevante foranstaltninger, herunder naturligvis kontrolforanstaltningerne, hvor Unionen over for omverdenen sætter troværdigheden af dens såkaldte engagement i bevarelsen af ressourcerne på spil.

Langenhagen
Hr. formand, Marokko overskygger - som vi har hørt her til formiddag - for tiden alt i EU's fiskeripolitik. Det kan jeg godt forstå, for følgerne af, at der ikke blev indgået en fiskeriaftale for Den Iberiske Halvø, er enorme for os alle. Det kunne jeg for nylig selv forvisse mig om. Ikke desto mindre må vi ikke gå i baglås, men også betragte andre vigtige aspekter af den fælles fiskeripolitik, som den foreliggende betænkning fra hr. Jové Peres.
Lad mig sige det kort og klart: Fiskerikontrol er ikke alt, men uden kontrol er det hele ingenting. Vi ved af daglig erfaring, at den europæiske fiskeripolitik kun ville være en luftboble uden en ægte og effektiv kontrol. Her er der brug for fremskridt og tilpasninger til moderne udviklinger. På en konference, som Kommissionen havde organiseret i Bruxelles sidste år i oktober, blev der bl.a. også henvist til de internationale aspekter af kontrollen. Der er også brug for et globalt engagement. De foreliggende forslag hertil fra Kommissionen er lige så rigtige som udredningerne i den nye grønbog om reformen af den fælles fiskeripolitik.
Ansvaret for kontrollernes iværksættelse ligger helt klart fast. Det ligger hos medlemsstaterne. Finansiel støtte fra Fællesskabet er dog uundgåelig, særligt med henblik på at opnå et ens kontrolniveau. Der er brug for Fællesskabets støtte, så effektive og moderne kontroller også bliver mulige i fremtiden. Jeg siger helt bevidst "moderne", for der er brug for - og her har Kommissionen foretaget den rigtige prioritering - ibrugtagning af moderne teknologier, anvendelse af datanet, brug af satellitovervågningssystemer og øget uddannelse af kontrolpersonale. Man bør dog overveje, om det er den rette vej at reducere midlerne til iværksættelse af kontrolforanstaltningerne.
Jeg mener, at vi bør angive andre mål med kontrollen, nemlig sådanne som er i tråd med prioriteringerne i den fælles fiskeripolitik. Altså er et tilsvarende budget en absolut nødvendighed!

Fischler
Hr. formand, kære parlamentsmedlemmer, mine damer og herrer, det glæder mig, at De, hr. Jové Peres, har taget så positivt imod Kommissionens forslag, og jeg vil også gerne takke Dem for Deres arbejde. Deres betænkning viser, at vi langt hen ad vejen egentlig er principielt enige. Tilskud fra Fællesskabet til medlemsstaternes udgifter til kontrol har hidtil haft en meget positiv virkning. Men da der særligt på kontrolområdet stadigvæk er mange mangler at rette, skal tilskudsordningen også fortsætte. Men den nye foranstaltning skal tilpasses de aktuelle forhold, således som De jo også kræver det i Deres betænkning.
Nu til ændringsforslagene: Kommissionen kan uforbeholdent støtte ændringsforslagene 1, 2, 5 og 6. Med ændringsforslag 3 vil De tilføje yderligere en betragtning 12 om budgetmekanismen. I princippet er jeg enig med Dem heri, det er ikke noget problem. Vi mener dog ikke, at det er nødvendigt at fremstille hele budgetmekanismen som en betragtning. Desuden er det også overflødigt, da der ikke findes et modstykke i afgørelsens beslutningsdel.
Jeg kan ikke tiltræde ændringsforslag 4, ifølge hvilket Fællesskabet afholder op til 100% af medlemsstaternes udgifter. Dermed ville vi som Fællesskab nemlig ikke kun påtage os et 100% finansielt eneansvar, men også det dermed forbundne politiske eneansvar.
Hvad angår ændringsforslag 7, kan Kommissionen i indeværende år desværre ikke overholde den foreslåede dato, 30. juni, til at træffe afgørelse om de udgifter til kontrol, som medfinansieres af Fællesskabet. Det skyldes, at medlemsstaterne skal have tid til at sende os deres beretninger om deres udgifter til kontrol frem til denne dato. Derfor kan vi først træffe afgørelse efterfølgende. Men i de kommende år vil vi overholde datoen, 30. juni, for vores afgørelse. Det er desværre ikke muligt at ændre komitologiproceduren her, således som De foreslår.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær Franz Fischler.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 12.00.
(Mødet udsat kl. 11.55 i afventning af spørgetiden og genoptaget kl. 12.05) 
 

Kirkhope
Hr. formand, til forretningsordenen. Jeg har netop hørt, at en af medarbejderne fra mit kontor i Bruxelles er blevet udsat for et knivrøveri i udkanten af skoven, der ligger nogle få skridt fra Parlamentets bygning. Ud over denne hændelse har jeg også hørt fra mine medarbejdere, at de tidligere er blevet truet i nærheden af bygningen, både på den side og på strækningen mellem bygningen og banegården, især først på aftenen. Jeg vil gerne have foranstaltet undersøgelser for at forbedre sikkerheden for Europa-Parlamentets medlemmer og deres medarbejdere i området omkring bygningen i Bruxelles.

Formanden
Kære kollega, jeg skal gerne videregive Deres anmodning til sikkerhedstjenesten. Måske vil vi ligeledes anmode kvæstorerne om at se på spørgsmålet.

Imbeni
Hr. formand, jeg ved ikke, om vores kollega Wim van Velzen er til stede her i salen. Jeg ville gerne holde denne tale i hans tilstedeværelse. Jeg vil dog under alle omstændigheder oplyse Dem og alle vores kolleger om, at hans bemærkninger om mig var uretfærdige. Hr. van Velzen har kritiseret mig to gange her i Parlamentet, mens jeg ikke var til stede. Ifølge det, som han fortalte, opførte jeg mig ikke korrekt og konsekvent med hensyn til respekten for menneskerettighederne under et ophold på Cuba, hvor jeg befandt mig sammen med hr. Wiebenga og fru Eriksson i forbindelse med et interparlamentarisk EU-møde. Jeg vil gerne sige, at på det tidspunkt, hvor hr. van Velzen rejste dette spørgsmål her i Parlamentet - nemlig kl. 17.00 om mandagen og kl. 11.00 lokal cubansk tid, det vil sige på samme tid - var jeg til møde med Elisardo Sánchez, som er formand for Cubas menneskerettigheds- og nationale forligsudvalg, og som i entréen hjemme ved sig selv viste mig de billeder, der var taget af ham sammen med Aznar, Felipe González og vores kollega Mário Soares. Sammen med disse herrer så man desuden alle repræsentanterne for den cubanske opposition. Dette er en kendsgerning og ikke bare noget, jeg siger. Europa-Parlamentets delegation repræsenterede med rette vores institution, da den - selv om det ikke var vores pligt ved den lejlighed - mødtes med alle organisationerne fra Cubas demokratiske opposition.
Jeg ønsker ikke, at hr. van Velzen undskylder sig over for mig, for det er ikke nødvendigt. Jeg vil gerne takke kollegerne, formanden for min gruppe og hr. Seguro for deres udtalelser, men jeg er sikker på, at der ikke bliver behov for det næste gang. Hvis der er nogen, som kritiserer mig, når det gælder menneskerettighederne, behøver hr. Barón Crespo eller hr. Seguro ikke at rejse sig, for den første, der rejser sig her i salen, bliver vores kollega Wim van Velzen, som ikke behøver at sige undskyld i dag, hvilket jeg gerne vil gentage. Næste gang bliver det nemlig ham, der forsvarer undertegnede mod de helt uretfærdige beskyldninger og kritik, der måtte blive fremsat.

Formanden
Hr. Imbeni, Europa-Parlamentet har noteret sig Deres bemærkning, som er fremsat i henhold til forretningsordenens artikel 122 om personlige bemærkninger.

Poettering
Hr. formand, der skal ikke være nogen debat. Hr. van Velzen, som er min stedfortræder og en respekteret person, kan ikke være her i dag, fordi han er i Sofia på vores gruppes vegne. Jeg vil gerne sige til hr. Imbeni, Europa-Parlamentets næstformand: På trods af alle de politiske forskelle, som måtte være mellem os, så er De en respekteret kollega og næstformand. Jeg anbefaler, at hr. van Velzen og hr. Imbeni, om De vil også med min deltagelse, tager en samtale for at drøfte de baggrunde, som jeg end ikke kender, som de fleste end ikke kender. Vi bør være enige om, hr. Imbeni, at når det drejer sig om at forsvare menneskerettighederne, så bør vi som Parlament være enige.

Formanden
Tak for dette udmærkede forslag, hr. Poettering.

Velkomstord
Formanden
Før vi går over til afstemningen, er det mig en stor glæde at kunne byde velkommen til vicepræsidenten for den islamiske stat Afghanistan, kommandant Ahmed Shah Massoud, og medlemmerne af dennes delegation, som har taget plads i den officielle loge.
(Vedvarende bifald)
Det er os en fornøjelse at modtage denne delegation i Europa-Parlamentet, i forbindelse med at kommandant Ahmed Shah Massoud har taget imod Europa-Parlamentets invitation til for første gang at besøge Europa.
En tapper mand gæster i dag vores parlamentariske arena.

AFSTEMNING
Betænkning (A5-0100/2001) af van Hulten for Budgetkontroludvalget om resultaterne af samrådet, jf. fælleserklæringen fra Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen af 4. marts 1975, om den fælles indstilling vedtaget af Rådet med henblik på vedtagelse af Rådets forordning (EF, EKSF, Euratom) om ændring af finansforordningen af 21. december 1977 vedrørende De Europæiske Fællesskabers almindelige budget (14380/2000 - C5-0006/2001 - 2000/0135(CNS))

(Kommissionens forslag godkendtes)
Betænkning (A5-0111/2001) af Piecyk for Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets beslutning om ændring af beslutning nr. 1692/96/EF for så vidt angår søhavne, flod- og kanalhavne og intermodale terminaler samt projekt nr. 8, bilag III (C5-0050/2001 - 1997/0358(COD))
(Det fælles udkast godkendtes)
Indstilling ved andenbehandling (A5-0090/2001) fra Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om Rådets fælles holdning (12469/1/2000 - C5-0678/2000 - 1999/0152(COD)) fastlagt med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 91/308/EØF om forebyggende foranstaltninger mod anvendelse af det finansielle system til hvidvaskning af penge (Ordfører: Lehne)
Fischler, Kommissionen. (EN) Hr. formand, som Kommissionen erklærede i går aftes, kan den desværre ikke acceptere Parlamentets ændringsforslag. Det skyldes kort beskrevet følgende:
Med hensyn til ændringsforslag 1 og 10 om kriminelle handlinger kan Kommissionen ikke acceptere, at dækningen i hovedsagen er begrænset til organiseret kriminalitet. Hvad angår behandlingen af de professioner, der er omfattet af ændringsforslag 2, 3, 4, 5, 6, 8, 12, 13 og 22, mener Kommissionen, at jurister udgør en særlig gruppe, der fortjener særbehandling. Den er imidlertid ikke indstillet på at give alle erhverv samme behandling. Den mener ligeledes, at visse typer af rådgivning, der ikke er omfattet af tavshedspligt, bør falde inden for direktivets dækningsområde.
Vedrørende ændringsforslag 7 og 11 om de kompetente myndigheder og ændringsforslag 9 om definitionen af finansieringsinstitutter foretrækker Kommissionen ordlyden i den fælles holdning. Ændringsforslag 14 udgør efter Kommissionens mening en for stor udvidelse af dækningen af ikke-økonomiske aktiviteter. Med hensyn til ændringsforslag 15 og 16 om legitimation for kunder mener Kommissionen, at den fælles holdning sikrer tilstrækkelig fleksibilitet. Ændringsforslag 17 og 28 vedrører den særlige situation med hensyn til kundelegitimation, hvor kunden ikke selv har været til stede. Selv om Kommissionen stiller sig positivt til ændringsforslag 28, kan vi ikke acceptere disse ændringsforslag i deres nuværende form.
I ændringsforslag 18 opfordres der til en revision af undtagelserne vedrørende legitimation for kunder for visse forsikringsaftaler. Kommissionen mener, at der er behov for en grundig gennemgang forud for en sådan revision. Ændringsforslag 19 og 20 drejer sig om legitimation på kasinoer. Her foretrækker Kommissionen teksten i den fælles holdning. Kommissionen mener, at ændringsforslag 21 og 24 slår bro over grundreglen om informationspligt. Med ændringsforslag 23 og 25 ændres bestemmelser i 1991-direktivet, som efter Kommissionens mening ikke behøver at blive ændret.
Endelig henvises der i ændringsforslag 26 og 27 til OLAF's rolle. Efter anmodning fra Rådet vil Kommissionen fremsætte et separat forslag om dette. Derfor er ændringsforslagene unødvendige.
(Formanden erklærede den ændrede fælles holdning for godkendt)
Indstilling ved andenbehandling (A5-0079/2001) fra Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om Rådets fælles holdning (13292/1/2000 - C5-0002/2001 - 2000/0015(COD)) fastlagt med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af Rådets direktiv 79/373/EØF om handel med foderblandinger og om ophævelse af Kommissionens direktiv 91/357/EØF (Ordfører: Graefe zu Baringdorf)
Formanden. Før vi går over til afstemning giver jeg ordet til kommissæren med anmodning om en tilkendegivelse af Kommissionens holdning til ændringsforslagene, jf. forretningsordenens artikel 80, stk. 5.

Fischler
Jeg vil gerne bekræfte, at Kommissionen ikke kan acceptere nogen af de syv ændringsforslag.
Den fælles holdning indeholder de ændringsforslag, som Kommissionen accepterede ved førstebehandlingen. Kommissionen mener, at den fælles holdning giver en sikkerhed svarende til den, der lå i Kommissionens oprindelige forslag. Endvidere kan Kommissionen ikke på nuværende tidspunkt acceptere anmodningen om, at der udarbejdes en positivliste over foderstoffer.
(Formanden erklærede den ændrede fælles holdning for godkendt)
Betænkning (A5-0093/2001) af Sanders-ten Holte for Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om ændring af forordning (EF) nr. 2027/97 om luftfartsselskabers erstatningsansvar i tilfælde af ulykker (KOM(2000) 340 - C5-0294/2000 - 2000/0145(COD))
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0096/2001) af Camisón Asensio for Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om støtte til samordning af transport ad jernbane, landevej og indre vandveje (KOM(2000) 5 - C5-0402/2000 - 2000/0023(COD))
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0094/2001) af Keßler for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender:
I. om forslag til Rådets beslutning om indførelse af anden fase af tilskyndelses-, udvekslings-, uddannelses- og samarbejdsprogrammet for aktørerne inden for retsvæsenet (Grotius II, på det generelle og strafferetlige område) (KOM(2000) 828 - C5-0754/2000 - 2000/0339(CNS));
II. om forslag til Rådets beslutning om indførelse af anden fase af tilskyndelses-, udvekslings-, uddannelses- og samarbejdsprogrammet for de retshåndhævende myndigheder i EU's medlemsstater (Oisin II) (KOM(2000) 828 - C5-0755/2000 - 2000/0340(CNS));
III. om forslag til Rådets beslutning om indførelse af anden fase af tilskyndelses-, udvekslings-, uddannelses- og samarbejdsprogrammet for personer med ansvar for bekæmpelse af menneskehandel og seksuel udnyttelse af børn (Stop II) (KOM(2000) 828 - C5-0756/2000 - 2000/0341(CNS));
IV. om forslag til Rådets beslutning om indførelse af et tilskyndelses-, udvekslings-, uddannelses- og samarbejdsprogram inden for forebyggelse af kriminalitet (Hippokrates) (KOM(2000) 786 - C5-0753/2000 - 2000/0304(CNS))
(Ved successive afstemninger vedtoges de fire forslag til lovgivningsmæssig beslutning)
Betænkning (A5-0091/2001) af Keßler for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om forslag til Rådets beslutning om oprettelse af et europæisk retligt netværk for civil- og handelssager (KOM(2000) 592 - C5-0561/2000 - 2000/0240(CNS))
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0098/2001) af Jové Peres for Fiskeriudvalget om forslag til Rådets beslutning om tilskud fra Fællesskabet til bestemte udgifter, som medlemsstaterne afholder til iværksættelse af kontrol-, inspektions- og overvågningsordninger for den fælles fiskeripolitik (KOM(2000) 684 - C5-0583/2000 - 2000/0273(CNS))
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0117/2001) af Auroi for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om forslag til Rådets forordning (EF) nr. 1251/1999 om indførelse af en støtteordning for producenter af visse markafgrøder (KOM(2001) 0087 - C5-0083/2001 - 2001/0043(CNS))
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)
Fælles beslutningsforslag om ajourføring af visse juridiske aspekter vedrørende EU-interne investeringer
(Forslaget til fælles beslutning vedtoges)
Beslutningsforslag (B5-0303/2001) af Martinez m.fl. for TDI-Gruppen om mund- og klovsyge i Europa
(Forslaget til beslutning forkastedes)Fælles beslutningsforslag om Kommissionens erklæring om mund- og klovsygen i Den Europæiske Union
Inden afstemningen om ændringsforslag 3

Graefe zu Baringdorf
I ændringsforslag 3 ad stk. 2.2 er der misforståelser i nogle oversættelser. Det drejer sig her om, at vaccination ikke nødvendigvis er forbundet med nedslagtning, men at dyrene kan forarbejdes. Det blev i nogle oversættelser oversat med "separering". Det drejer sig om at tillade forarbejdelsen af disse dyr, som er blevet vaccineret, til fødekæden.
(Forslaget til fælles beslutning vedtoges)
Stockholm/Økonomiske og sociale aspekter
Fælles beslutningsforslag om Det Europæiske Råds møde den 23.-24. marts 2001 i Stockholm - Fortsættelse af Lissabon-processen
(Forslaget til fælles beslutning forkastedes)Beslutningsforslag (B5-0237/2001) af Goebbels for PSE-Gruppen om Det Europæiske Råds møde den 23.-24. marts 2001 i Stockholm - Fortsættelse af Lissabon-processen
(Forslaget til beslutning forkastedes)Fælles beslutningsforslag om resultaterne af Det Europæiske Råds møde i Stockholm - Om Lissabon-strategien
(Forslaget til fælles beslutning forkastedes)Beslutningsforslag (B5-0239/2001) af Gasòliba i Böhm m.fl. for ELDR-Gruppen om resultaterne af Det Europæiske Råds møde den 23.-24. marts 2001 i Stockholm
(Forslaget til beslutning forkastedes)Beslutningsforslag (B5-0240/2001) af Suominen for PPE-DE-Gruppen om resultaterne af Det Europæiske Råds møde den 23.-24. marts 2001 i Stockholm
(Forslaget til beslutning forkastedes)Beslutningsforslag (B5-0241/2001) af Speroni for TDI-Gruppen om resultaterne af Det Europæiske Råds møde den 23.-24. marts 2001 i Stockholm
(Forslaget til beslutning forkastedes)Beslutningsforslag (B5-0242/2001) af Hautala m.fl. for Verts/ALE-Gruppen om Det Europæiske Råds møde i Stockholm
(Forslaget til beslutning forkastedes)Beslutningsforslag (B5-0243/2001) af Collins m.fl. for UEN-Gruppen om resultaterne af Det Europæiske Råds møde den 23.-24. marts 2001 i Stockholm
(Forslaget til beslutning forkastedes)Beslutningsforslag (B5-0245/2001) af Wurtz og Herman Schmid for GUE/NGL-Gruppen om Det Europæiske Råds møde i Stockholm - økonomiske og sociale aspekter
(Forslaget til beslutning forkastedes)
Stockholm/Finansielle markeder
Beslutningsforslag (B5-0244/2001) af von Wogau for PPE-DE-Gruppen, Goebbels og Randzio-Plath for PSE-Gruppen, Huhne for ELDR-Gruppen og Jonckheer for Verts/ALE-Gruppen om Det Europæiske Råds møde den 23.-24. marts 2001 i Stockholm
(Forslaget til beslutning vedtoges)Stockholm/Udenrigspolitikker
Beslutningsforslag (B5-0248/2001) af Collins m.fl. for UEN-Gruppen om resultaterne af Det Europæiske Råds møde den 23.-24. marts 2001 i Stockholm
(Forslaget til beslutning forkastedes)Beslutningsforslag (B5-0251/2001) af Dupuis m.fl. for TDI-Gruppen om topmødet i Stockholm - Forbindelserne udadtil (udenrigspolitikker, herunder Makedonien og Mellemøsten)
(Forslaget til beslutning forkastedes)Fælles beslutningsforslag om resultaterne af Det Europæiske Råds møde den 23.-24. marts 2001 i Stockholm for så vidt angår udenrigspolitikker

Swoboda
Hr. formand, jeg vil gerne anmode forslagsstillerne til ændringsforslag 9 om at trække forslaget tilbage. Jeg kan hurtigt forklare hvorfor. Rigtig mange i Parlamentet - formodentlig alle i Parlamentet - ønsker, at der snart opnås enighed omkring navnet - Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien eller Makedonien - i særdeleshed mellem de to nabolande Makedonien og Grækenland. Hvis der i dag var afstemning herom, frygter jeg, at den ikke vil falde positivt ud, eller resultatet i det mindste bliver meget lige, hvilket ville være i strid med forslagsstillernes hensigter. Jeg vil derfor bede forslagsstillerne om at trække dette forslag tilbage. Deres hensigt er kommet til udtryk, og det er også mange andres hensigt i dette Parlament, men jeg mener ikke, at forslaget som sådant bør stilles i dag, særligt ikke ud fra den betragtning, at de to lande Grækenland og Makedonien/Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien er tæt på at nå til enighed.

Lagendijk
Hr. formand, vi har i de forløbne uger kunnet se, hvor vigtigt det er, at der er et stabilt Makedonien, som er i stand til at finde en løsning på sine interne modsætninger. Makedonien har desuden i de sidste 10 år erklæret, at det overhovedet ikke har behov for nogen som helst ændringer af grænserne. Jeg synes derfor ærlig talt, at det er uheldigt, at det i mine øjne atter er lykkedes de græske medlemmer af de store grupper at tage deres grupper som gidsler. Når dette er sagt, vil jeg sige, at det ville være endnu mere uheldigt, hvis flertallet i Parlamentet udtaler, at Makedonien skal fratages denne ret. Derfor er jeg rede til at tage ændringsforslaget tilbage nu, men jeg vil opfordre de græske medlemmer til omsider at se sandheden i øjnene og give Makedonien retten til at vælge sit eget navn.

Formanden
Forstår jeg Dem ret, hr. Lagendijk, ønsker De at trække dette ændringsforslag tilbage og opfordrer Europa-Parlamentet til at vise besindighed.

Katiforis
Hr. formand, jeg vil blot gerne sige, at staten ved navn FYROM i øjeblikket kun eksisterer på grund af græsk støtte.
(Forslaget til beslutning vedtoges)
Beslutningsforslag (B5-0246/2001) af Miranda for Udvalget om Udvikling og Samarbejde om FN's tredje konference om de mindst udviklede lande, som afholdes i Bruxelles den 14.-20. maj 2001
(Forslaget til beslutning vedtoges)
  
Mulder
Hr. formand, kunne De undersøge, om der virkelig er stemt om ændringsforslag 2 fra Den Liberale Gruppe til beslutningsforslaget om mund- og klovsyge? Jeg har nemlig mine tvivl derom. Kunne De også sige mig, hvad der vil ske, hvis det skulle vise sig ikke at være tilfældet? Jeg kan i hvert fald forsikre Dem om, at dette ændringsforslag stadig repræsenterer Den Liberale Gruppes holdning, og måske kan De optage dette som sådant i stemmeforklaringen. Men jeg har en stærk formodning om, at der slet ikke er stemt om det.
STEMMEFORKLARINGER Betænkning af Piecyk (A5-0111/2001)

Krivine og Vachetta
 Piecyk-betænkningen, udarbejdet af Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme, godkender den aftale, der er indgået i Forligsudvalget mellem Europa-Parlamentet og Rådet om, hvilke kriterier søhavne, flod- og kanalhavne og intermodale terminaler skal opfylde for at opnå finansiering i henhold til bestemmelserne om transeuropæiske transportnet.
Vi kan tilslutte os ordførerens ønske om på europæisk plan at sikre fortsat udvikling af de nødvendige havneinfrastrukturer. Anvendelsen af fællesskabsmidler til at finansiere udviklingen af offentlige anlæg bør afgjort prioriteres højt med det formål at sikre en bedre fysisk planlægning, sikre en bedre balance mellem de forskellige transportformer og bekæmpe forureningen.
Offentlige midler bør anvendes til finansiering af offentlige anlæg og tjenester. Der hersker imidlertid en vis uklarhed i EU om havneanlæggenes fremtidige status, og denne afspejles også i den foreliggende betænkning. Kommer disse anlæg til at henhøre under den offentlige eller den private sektor? Rådet fremmer på den ene side de transeuropæiske net. Og på den anden side forbereder Rådet privatiseringer inden for netop disse sektorer. Eksempelvis kan nævnes det direktiv, der blev fremlagt den 14. februar 2001, om liberalisering af havnetjenesterne. EU har ikke et øjeblik opmærksomheden rettet mod befolkningens og virksomhedernes behov, men fokuserer udelukkende på liberalisering og konkurrence.

Fatuzzo
Hr. formand, som De uden tvivl ved, eftersom De lytter opmærksomt til alle mine stemmeforklaringer, er jeg født i Genova, som ligger ved havet, og jeg er tidligere sømand. Derfor er der ikke noget, som er vigtigere for mig end denne betænkning, der tager sigte på at fremme og forbedre sø-, flod- og kanalhavne i Europa, sådan som det forklares så udmærket i hr. Piecyks betænkning. Jeg stemte således for denne betænkning i håbet om, at EU bliver ved med at interessere sig for livet på søen og for havet og havnene.
Indstilling ved andenbehandling (A5-0090/2001)

Fatuzzo
Hr. formand, i betænkningen af hr. Lehne, som er meget kompetent på dette område, er der et ændringsforslag fra Parlamentet, nemlig ændringsforslag 18, som udløser antihvidvaskningskontrollen ved indbetalinger på over 10.000 euro, mens Kommissionen foreslog, at disse pengeoverførsler også skulle kontrolleres, hvis de oversteg bare 2.500 euro. Parlamentets ændringsforslag er efter min mening hensigtsmæssigt, og det overbeviste mig om, at jeg skulle stemme for betænkningen. Jeg mener nemlig ikke, at vi bør overdrive de - ganske vist fornuftige - kontroller af pengeoverførsler med en alt for tung lovgivning, der kun kommer til at virke som det velkendte grus i maskineriet.

Alavanos
I modsætning til det, der plejer at ske, nemlig at Europa-Parlamentet anmoder Rådet om strengere foranstaltninger, så annullerer og ophæver det faktisk de nye, foreslåede foranstaltninger i Rådets direktiv 91/308/EØF om forebyggende foranstaltninger mod anvendelse af det finansielle system til hvidvaskning af penge.
Og hvor der er tale om unge advokater og det hemmelighedskræmmeri, som bør opfylde deres aktivitet, har Europa-Parlamentet ret til at kræve, at de bliver erklæret inhabile. Men det samme er ikke tilfældet for erhverv som revisorer, skatterådgivere, ejendomsmæglere, notarer, auktionsledere osv., som skal stævnes for retten, når der er tegn på hvidvaskning af penge. Derfor bør disse kategorier ikke godkendes, og derfor stemte jeg imod ordførerens ændringsforslag.

Bordes og Cauquil
 Europa-Parlamentets og Rådets lille strid om ændringsforslagene vidner om de modsætningsforhold, som fastlåser begge parter i deres bestræbelser for at bekæmpe hvidvaskning af penge uden samtidig at røre ved tavshedspligten.
For effektivt at kunne bekæmpe hvidvaskning af penge, som hidrører fra narkotikahandel eller anden illegal handel, er det nødvendigt at afskaffe bankhemmeligheden og tavshedspligten. Det er ikke tilstrækkeligt at ophæve tavshedspligten i begrænset omfang og i fortrolighed, ligesom det ikke er tilstrækkeligt udelukkende at ophæve tavshedspligten i forhold til retsvæsenet.
Imidlertid ville man herved over for offentligheden afsløre, at der er utallige måder, hvorpå man kan skaffe sig kapital og anvende denne, som ganske vist er lovlige, men som ikke desto mindre strider mod grundlæggende samfundsinteresser. For de kræfter, der forsvarer profitten og retten til at anvende denne efter behag, vil en sådan afsløring være uacceptabel. De bør derfor heller ikke undre sig over, at de står magtesløse over for dem, der driver profithensynet til den yderste konsekvens, ja til kriminalitet.
Vi ønsker ikke med vores stemme at være garant for lidet effektive foranstaltninger eller for hvidvaskning af penge, som ganske vist må betegnes som lovligt erhvervede midler, men som er erhvervet ved udnyttelse og anvendes på samfundets bekostning.

Krivine og Vachetta
Direktivet om bekæmpelse af hvidvaskning af penge er et skridt i den rigtige retning, og det efterkommer i det mindste i et vist omfang borgernes ønsker og de forslag, der er stillet af de medlemmer af dommerstanden, som er mest berørt af omhandlede spørgsmål. Bortset fra et ændringsforslag (ændringsforslag 2), ifølge hvilket direktivets bestemmelser udvides til også at omfatte revisorer, og et andet ændringsforslag (ændringsforslag 27), som omtaler OLAF og en eventuel europæisk anklagemyndighed, forsøger Lehne-betænkningen beklageligvis at begrænse direktivets rækkevidde. Det anføres således i betænkningen, at "der ikke må gøres indgreb i klienternes ret til fortrolighed, heller ikke for at bekæmpe hvidvaskning". Argumentet suppleres med absurde påskud (der tales om krav, som er for komplekse) eller smuthuller, som overlader det til de faglige sammenslutninger selv at fastsætte de nødvendige regler (der tales om delvis selvregulering).
Vi ønsker imidlertid fuld åbenhed, når det gælder kapitaltransaktioner. Vi anerkender fuldt ud behovet for at bevare retten til forsvar, men denne ret må under ingen omstændigheder indebære, at en person ustraffet kan være involveret i strafbare handlinger. Vi stemmer derfor imod flere af ændringsforslagene, idet vi finder disse helt uacceptable og finder, at de forhindrer en effektiv bekæmpelse af hvidvaskning af penge.

Crowley
Jeg er sikker på, at jeg taler for alle Parlamentets medlemmer, når jeg siger, at jeg støtter øget koordinering og samarbejde om bekæmpelse af kriminalitet, også på tværs af grænserne. Jeg anerkender især betydningen af fælles standarder og regler med henblik på at afhjælpe de juridiske hindringer, der kan være for en vellykket retsforfølgning.
For at bekæmpe de typer af kriminalitet, der nævntes i forhandlingen, har vi i Irland oprettet "Criminal Assets Bureau" (CAB), en organisation med flere agenturer, der ledes af en retsembedsmand og en politiinspektør. De har haft stor succes med at beslaglægge aktiver hos narkohandlere og andre kriminelle samt med at indsamle beviser med henblik på yderligere retsforfølgning. Dette har bidraget til at bringe mange kriminelle for retten og til at følge pengenes spor, så man har kunnet beslaglægge indtægterne fra disse kriminelle aktiviteter.
Uanset hvor stort vores ønske om at retsforfølge kriminelle er, må vi sikre, at de normale regler for procedure og retsvæsen følges. I denne betænkning er ønsket om at sidestille revisorer og bogholdere med jurister vigtigt for at holde fast i denne ret til at tale sin sag. Udviklingen i den fælles holdning, der gør det muligt at anvende information indsamlet i en "hvidvaskningssag" til andre former for retsforfølgning, er efter min mening for vidtgående.
Endelig er jeg imod oprettelsen af en europæisk anklagemyndighed, da vi allerede har OLAF, Revisionsretten og de nationale agenturer med ansvar for retsforfølgning.

Thomas-Mauro
Vi beskæftiger os i dag med et spørgsmål, som er af afgørende betydning for demokratiets fremtidige vilkår i medlemsstaterne. Bekæmpelsen af hvidvaskning af penge kan ikke længere betragtes som et anliggende, der udelukkende vedrører den enkelte stat. Der er behov for at etablere et samarbejde medlemsstaterne imellem for at sikre en effektiv indsats. Det er påtrængende nødvendigt at udvide definitionen af hvidvaskning af penge til også at omfatte alle former for kriminalitet, som giver anledning til betydelige likviditetsstrømme, svig på bekostning af Fællesskabernes interesser og enhver form for korruption. Begrænser vi definitionen til handel med narkotika, er vi ude af trit med virkeligheden.
Det er helt nødvendigt, at de forskellige juridiske erhverv finder sammen med henblik på at bekæmpe hvidvaskning af penge. I modsat fald vil det europæiske system til forebyggelse og bekæmpelse af hvidvaskning af penge ikke kunne fungere effektivt. Imidlertid er det i særdeleshed for advokaterne ikke acceptabelt, at der stilles spørgsmålstegn ved tavshedspligten og dermed det tillidsforhold, der opbygges mellem dem og deres kunder. De ændringsforslag, der vedrører advokatstanden må derfor afvises.
Tavshedspligten er en grundlæggende forudsætning for udøvelsen af advokathvervet. Den er uforenelig med erklæringer om mistanke, eller endnu værre erklæringer om mulig mistanke. Begrænses tavshedspligten, begrænses også borgernes grundlæggende rettigheder. Advokaterne er rettens medhjælpere, ikke politiets.

Figueiredo
Det standpunkt, som betænkningen antager, er et tilbagskridt i forhold til det tidligere standpunkt. Sagen er, at indsatsen mod den organiserede kriminalitet kun er en del af problematikken. Der må også træffes konkrete foranstaltninger mod den kriminalisering af økonomien, som ikke mindst er en følge af hvidvaskningen af penge.
Det er ligeledes bemærkelsesværdigt, at der ikke er konkrete foranstaltninger mod "off-shore"aktiviteter, om ophævelse af bankhemmeligheden under politimæssig efterforskning eller om den status, der tilkommer goder, der kommer fra pengehvidvaskning, der er en kriminel handling, så anvendelse af midler fra en sådan handling kan forhindres under efterforskningen.
Endelig er det værd at påpege, at der gør sig en mystificering gældende omkring begreberne rådgiver og befuldmægtiget, hvor der skabes smuthuller og muligheder for at omgå oplysningspligten.

Lulling
. (DE) Desværre har Ministerrådet fremlagt en tekst, som forsinker den nye version af direktivet fra 1991 yderligere. Vi havde håbet at få denne nye version igennem ved førstebehandlingen. Nu må vi formodentlig igennem en forligsprocedure, fordi vi ganske enkelt ikke kan affinde os med finansministrenes verdensfremmede og virkelighedsfjerne holdning, som indenrigs- og justitsministrene efterfølgende heller ikke er enige i.
Når det drejer sig om hvidvaskning af penge, kan man dog ikke generelt overføre eksisterende regler for udbydere af finansielle tjenesteydelser til alle øvrige erhvervsgrupper som advokater og skatterådgivere og så oven i købet insinuere, at vi med denne holdning kun ville beskytte advokatstanden. Det er så absolut ikke tilfældet. Det er dog meningsløst, at f.eks. advokater under afvikling af en forsikringsskade eller mæglere ved udarbejdelse af en salgsopstilling først kan gå i gang, når de personligt har set legitimation fra deres klienter.
Det er lige så meningsløst at forlange, at kontanter kun kan overdrages fra person til person. Med et sådant krav ville man pr. omgående skulle afskaffe alle døgnbokse. Dette ville skabe problemer for forretningsfolkene, særligt i små og mellemstore virksomheder, som af åbenbare sikkerhedsgrunde deponerer dagens omsætning i deres banks bankboks, når bankerne har lukket. Men det har ikke noget med hvidvaskning af penge af kriminel oprindelse at gøre.
Jeg har godkendt vores ordførers fornuftige udtalelse, som finansministrene også burde kunne leve med. Netop de burde vide, at enhver yderligere forsinkelse af den nye version af direktivet om hvidvaskning af penge er uansvarlig, særligt fordi mafiaen bag hvidvaskning af penge bliver mere og mere raffineret.
Som luxembourgsk medlem af Europa-Parlamentet ligger det mig meget på hjerte, at bekæmpelsen af hvidvaskning af penge af kriminel oprindelse er effektiv, da Storhertugdømmet har en af de strengeste lovgivninger til bekæmpelse af hvidvaskning af penge. Denne lovgivning og dens anvendelse samt det samarbejde, som følger af direktivet fra 1991, må ikke blive undergravet af en for bred definition af "kriminel handling", således som det fremgår af Rådets fælles holdning. Af effektivitetsgrunde bør direktivet, således som det også var dets oprindelige mål, hovedsagelig begrænses til bekæmpelse af hvidvaskning af penge fra organiseret kriminalitet.

Meijer
Pengestrømme, som forbliver usynlige for skattevæsenet og de offentlige statistikker, er stadig idealet for mange i erhvervslivet. Deres opfattelse er, at det offentlige ikke skal blande sig i deres fortjeneste og deres besiddelser. Med rette forsøger man igen at få hvidvaskning af sorte penge bedre under kontrol. Det kræver på den ene side, at de planlagte foranstaltninger så vidt muligt er vandtætte uden undvigelsesmuligheder for udbyttere, som ikke vil opfylde de lovbestemte krav. Det er mit indtryk, at Rådets forslag stadig er for svage i denne henseende, og ikke engang de tilpasninger, som ordføreren på ny foreslog under andenbehandlingen, er gode nok. På den anden side er der opstået frygt for, at advokater forpligtes til at optræde som efterforskningstjenestemænd til ulempe for deres kunder. I dette tilfælde synes jeg måske nok, at det kan forsvares. Alligevel kan det skabe en uønsket præcedens. Advokater må ikke forpligtes til at handle til skade for dem, som de skal forsvare. Men ved at skelne mellem advokaters egentlige rolle og denne erhvervsgruppes andre aktiviteter i betragtning 16 A bliver det måske muligt at undgå at skabe en sådan præcedens. Jeg lader derfor tvivlen komme forslaget til gode.

Titley
Jeg støtter initiativer, der skal skærpe kontrollen i kampen mod hvidvaskning af penge ved at forpligte banker og relevante erhverv til at indberette mistænkelige kunder til myndighederne. EU mister hvert år milliarder af pund på grund af hvidvaskning af penge og svig.
Når vi tænker på kriminalitet, ser vi ofte indbrudstyve, voldelige overfald og knivoverfald udført af ungdomsbander på gaderne for os. Hvidvaskning af penge er en usynlig forbrydelse, men den koster skatteyderne dyrt, og de skyldige bør skulle betale prisen. Mennesker, der misbruger finanssystemet, skal fanges og straffes. Desuden anvendes hvidvaskning af penge til at finansiere den onde narkohandel, menneskesmugling og andre forfærdelige forbrydelser. Vi må ikke vende det blinde øje til den slags kriminalitet.
Vi må slå ned på banker og de relevante professioner, opfordre dem til at anmelde mistænkelige kunder til myndighederne. Vi burde endda udvide forslaget til også at omfatte spillere med høje indsatser og auktioner i den øverste del af markedet.
Fru formand, dette spørgsmål er vigtigt på europæisk plan. Hvidvaskning af penge er ikke kun begrænset til Manchester eller Madrid. Den kender ingen grænser, og de urene penge skifter hånd på tværs af regioner og lande. Derfor er det ikke tilstrækkeligt at håndhæve en rent britisk lovgivning, men foranstaltningerne skal indføres over hele EU. Vi må samarbejde om at tage denne udfordring op. Derfor glæder jeg mig over Parlamentets bestræbelser på at begrænse brugen af det finansielle system til hvidvaskning af penge.
Betænkning af Graefe zu Baringdorf (A5-0079/2001)

Bordes og Cauquil
 Vi har stemt for indstillingen, fordi den anbefaler en række fornuftige foranstaltninger, eksempelvis en løfterig definition af de tilladte råvarer.
Selv om Rådet og Kommissionen måtte acceptere de ændringsforslag, der er stillet - i øjeblikket stiller de to institutioner sig afvisende og tøvende over for forslagene - er der imidlertid grund til at påpege, at dette ikke fritager de ledende instanser i EU's institutioner for et afgørende ansvar i forbindelse med BSE-krisen. BSE er blevet spredt, fordi institutionerne nægtede at træffe forebyggende foranstaltninger, så snart det stod klart, at der var en overhængende fare for en endemisk sygdom. Der er ikke tale om forsømmelighed eller ligegyldighed. Der er tale om et bevidst valg truffet under indflydelse af landbrugsfødevareindustriens lobbyister.
Vi ser her endnu et ulykkeligt vidnesbyrd om, at det ikke er muligt at ville beskytte de kapitalstærke koncerners økonomiske interesser og samtidig effektivt ville forsvare det store flertals interesser.

Fatuzzo
Hr. formand, jeg stemte også for hr. Graefe zu Baringdorfs glimrende betænkning. De spørger sikkert Dem selv, hvorfor jeg stemte for, hr. formand. Jeg lyttede opmærksomt til både kommissær Fischlers ord og hr. Graefe zu Baringdorfs redegørelse. Det fremgår af denne betænkning, at tørfoderets maksimale garantimængde bliver sat op, og at ærters udbyttesats bliver forhøjet med 6 euro. Medtagelsen af disse ændringer gør mig særligt glad for, at jeg stemte for betænkningen, for de er efter min mening meget nyttige for udviklingen i EU's landbrug.

Figueiredo
Det er, som ordføreren anfører det, vigtigt, at foderblandingsfabrikanten, eller den ansvarlige for mærkningen, fremlægger en detaljeret liste over alle de anvendte fodermidler, ligesom der på baggrund af BSE- og dioxinkrisen skal indføres obligatorisk angivelse af alle fodermidler i foderblandinger til dyr. Ligeledes må alle fodermidler, der udgør en sundhedsrisiko for mennesker og dyr, forbydes.
Denne betænkning indgår imidlertid i en overordnet diskussion om dyrefoder, i forbindelse med hvilken Kommissionen har fremsat en erklæring om mulighederne for at fremme produktionen af proteinafgrøder i EU efter Rådet (landbrug) december 2000, som forbyder brugen af dyremel i foder til avlsdyr og kræver dyreproteiner erstattet af planteproteiner.
Kommissionens forslag tager især udgangspunkt i de budgetmæssige følger, men Kommissionen ser bort fra det grundlæggende princip om selvforsyning med fødevarer, når den fremfører, at den bedste og billigste løsning er at øge Fællesskabets import af soja med 5%, hvorved afhængigheden af udefra kommende leverancer af planteproteiner forværres, hvilket er til fare for fødevaresikkerheden på grund af importen af genetisk modificeret soja fra USA.
Med henvisning til WTO's bestemmelser afslår Kommissionen at øge den produktionsfremmende støtte til proteinafgrøder, fordi det går imod Blair House aftalerne, ligesom den afslår at støtte anvendelse af jord, der braklagt, fordi det er imod WTO's blå kasse, hvor landbrugsstøtte skal have produktionsbegrænsende foranstaltninger i sigte.
Derfor afslår Kommissionen at fremme den interne produktion, hvilket er en uacceptabel holdning, som vi tager afstand fra, selv om vi støtter betænkningen, som vi har stemt for.

Klass
Politik handler om ikke at springe over, hvor gærdet er lavest, og alt for ofte er fremskridtene kun små. Vi ved alle, hvad der i tider som disse kræves politisk for at give borgerne sikkerhed. Der er brug for åbenhed, mærkning, gennemskuelighed. Den myndige borger vil - skal - selv afgøre, hvad han spiser.
Det er klart, at dette krav ikke kun kan være møntet på slutproduktet. Vi har altså en essentiel interesse i at dokumentere vores fødevarers vej og at gøre den gennemskuelig. Den lokale landmand er ansvarlig for dyrebeskyttelse og fødevaresikkerhed. Han skal stå til ansvar for det, han fodrer dyrene med, ikke kun for at sikre sit økonomiske resultat (men det er også en faktor, som vi ikke må glemme), men også for at leve op til forbrugernes spørgsmål.
Når jeg betragter enkelte aktioner, får jeg af og til det indtryk, at tiden allerede har indhentet vores krav. Således er den delstat, hvor jeg kommer fra, Rheinland-Pfalz i Tyskland, ved at indføre et godkendelsesmærke for oksekød, som sigter på ikke blot at garantere dyrets herkomst, men også dets opdræt og fodringen.
Fodermiddelvirksomhederne er her frivilligt med i båden, og de tilbyder åben deklaration af indholdsstoffer og øget kontrol. Ellers ville landmændene købe fodermidler andetsteds, for de kan kun opnå godkendelsesmærket med disse oplysninger. Jeg ville ønske, at der i fremtiden vil være flere af den slags frivillige forpligtelser. Det ville sætte hjulet i bevægelse, og som en økonomisk nødvendighed ville fodermiddelfabrikanterne praktisk talt være tvunget til åben deklaration.
Nu og her drejer det sig dog om den politiske beslutning, om lovrammen, og den skal være ens for alle. Derfor er der brug for den åbne deklaration, sporbarhed og kontroller. Jeg håber, at hr. Graefe zu Baringdorfs betænkning kan sætte lidt skub i sagerne, så hjulet begynder at dreje. Jeg har ingen forståelse for Kommissionens afvisende holdning til en positivliste.
Betænkning af Sanders-ten Holte (A5-0093/2001)

Fatuzzo
Hr. formand, som mange af os - og sikkert også Dem - sidder jeg i et fly om to timer. Jeg har læst denne betænkning af fru Sanders-Ten Holte, som med rette er interesseret i at give os en erstatning i det uheldige tilfælde - undskyld, at jeg banker under bordet - at der skulle ske en flyulykke. Jeg håber dog, at fru Sanders-Ten Holte i fremtiden også vil interessere sig for at få indført nogle mere effektive kontrolforanstaltninger, så vi undgår flyulykkerne, og så jeg, hver gang jeg går ombord på et fly, ikke bare kan tænke på fru Sanders-Ten Holte - hvis billede jeg fremover vil anbringe foran mit flysæde - som ordfører for en betænkning, der tager sigte på at give os erstatning for flyulykker, men også og ikke mindst som ordfører for en betænkning, der tager sigte på at reducere antallet af flyulykker.

Raschhofer
Hr. formand, kære kolleger, jeg vil gerne gøre opmærksom på, hvor vigtigt det er at gennemføre forordningen i overensstemmelse med Montreal-konventionen. En fælles ordning for erstatningsansvar i lufttrafikken skaber gennemskuelighed. Den beskytter ikke kun passagerernes, men også luftfartsselskabets interesser, som kan hævde sig med de almindeligt anerkendte standarder inden for international lufttrafik. De europæiske luftfartsselskabers konkurrenceevne må ikke blive forringet af erstatningsbestemmelser, som rækker ud over Montreal-konventionen.
For at få skabt en omfattende fælles ordning i overensstemmelse med Montreal-konventionen, opfordrer jeg derfor medlemsstaterne til at ratificere denne snarest muligt!
Betænkning af Camisón Asensio (A5-0096/2001)

Fatuzzo
Hr. formand, med denne betænkning samordner vi transporten ad jernbane, landevej og indre vandveje. Som leder af Italiens Pensionistparti er det mig en stor glæde at stemme for denne betænkning, hr. formand! "Men den har jo ikke noget med pensioner og pensionister at gøre!", tænker De sikkert, hr. formand. Det er ikke rigtigt, for den har faktisk noget med pensionister at gøre. Hvis disse bestemmelser bliver gennemført, sker der nemlig det, at transporten ad jernbane, landevej og indre vandveje øges, at den bliver hurtigere, og at den således bidrager til reduktionen af de giftige emissioner, som skyldes overfyldte motorveje og dårlige forbindelser. Disse giftstoffer forårsager alvorlige sygdomme, når vi borgere indånder dem. Der er faktisk mange pensionister, som er handicappede på grund af denne uhensigtsmæssige trafik på vejene, hvilket gør sygesikringen dyrere i vores medlemsstater, og det er ikke nogen fordel for pensionisterne. Derfor har denne betænkning noget med pensionister at gøre, hr. formand!

Konrad
Hr. formand, mine damer og herrer, betænkningen vil gennem støtte omdirigere godstransport fra landevejen til jernbanen, de indre vandveje og kombineret transport. Dette finder jeg principielt betænkeligt, fordi artikel 87 i EF-traktaten på den ene side selvfølgelig helt klart siger, at denne form for støtte ikke er tilladt. På den anden side har vi her garanteret den situation, hvor støtten skal have en styringsfunktion. Det finder jeg principielt betænkeligt. Jeg spørger for øvrigt også mig selv, hvorfor vi nu, 10 år efter at have liberaliseret transportmarkederne, begynder at omdirigere og styre gennem afgifter og støtte. Det kan i princippet ikke være positivt for transportmarkedets fremtid.
Betænkning af Keßler (A5-0094/2001)

Sanders-ten Holte
I store træk tilslutter jeg mig hr. Costa. Alligevel er der et punkt, som jeg har alvorlige indvendinger imod.
I betragtning 14 og artikel 4 åbnes der mulighed for offentlig støtte til brugen af infrastruktur. Også i kraft af ændringsforslagene er dette muligt. Denne undtagelse fra forbuddet mod offentlig støtte finder jeg uønsket.
For det første er udgangspunktet forkert, for transport ad landevej betaler for en stor del de eksterne omkostninger. For det andet er ekstra støtte til brugen ikke rigtig. Tag f.eks. jernbanen: Omkostningerne er ikke den vigtigste grund til, at transportvirksomheder ikke vælger jernbanen. Der er behov for en kraftig forbedring af kvaliteten og for pålidelighed, og så er markedets disciplin det bedste incitament. Jeg er bange for, at forslaget om at fremme omlægningen til andre transportformer, hvilket vi i princippet naturligvis går ind for, virker mod hensigten og forvrider konkurrencen. Det arbejde, der er opnået som led i liberaliseringspakken inden for jernbanesektoren, undergraves.
Jeg vil således stemme imod betragtning 14 og artikel 4. Disse hører ikke hjemme i denne forordning.

Fatuzzo
Der står i første del af Keßler-betænkningen - det er i øvrigt et navn, som minder os italienere om to flotte og pragtfulde meget berømte tyske dansepiger, og som derfor gør mig i godt humør, selv om betænkningens emne er forholdsvis tungt - at der under Grotius II-programmet er sat penge af til uddannelse, udvekslinger, praktikophold, undersøgelser, forskning, møder og seminarer inden for retligt samarbejde, og disse penge er beregnet på dommere, offentlige anklagere, advokater, embedsmænd, sagkyndige og retstolke. Jeg håber, at man i den næste betænkning beslutter også at lade disse finansieringer gælde for disse erhvervs pensionister, som uden tvivl har den fornødne erfaring til at vurdere det retlige samarbejde.

MacCormick
Som følge af kriminalitetsproblemets alvor kan ingen være i tvivl om behovet for øget samarbejde på tværs af grænserne, netværkssamarbejde og gensidig anerkendelse i straffesager. Men jeg var lidt forbeholden med hensyn til at støtte betænkningen, da vores indfaldsvinkel i øjeblikket er ensidig i foruroligende grad. I vores forhandlinger og i de instrumenter, vi stemmer om, lægges der ikke tilstrækkelig vægt på væsentlige spørgsmål vedrørende borgerlige frihedsrettigheder. Disse vedrører de sigtedes rettigheder. I alle vores systemer skal en sigtet anses for at være uskyldig, indtil det modsatte er bevist.
Disse rettigheder garanteres i henhold til artikel 5 og 6 i Den Europæiske Menneskerettighedskonvention. Erfaringen viser imidlertid, at de disse rettigheder fortolkes forskelligt i Unionen. Undertiden ignorerer anklagemyndighederne dem tilsyneladende ganske ustraffet. Jeg vil opfordre til, at der i højere grad tages hensyn til disse aspekter. Hvornår får vi f.eks. forslag om et EuroBail-system for løsladelse mod kaution? Den gensidige anerkendelse bør kunne bane vejen for løsladelse mod kaution frem til retssagen. Det er en skandale, at folk i mange medlemsstater sidder varetægtsfængslet i mange måneder uden grund forud for retssagen. Dette kræver øjeblikkelig opmærksomhed fra alle Parlamentets medlemmer.
Betænkning af Keßler (A5-0091/2001)

Fatuzzo
Hr. formand, jeg stemte for denne betænkning om oprettelse af et europæisk retligt netværk for civil- og handelssager, og det gjorde jeg navnlig, fordi der står i betænkningen, at der skal udarbejdes et vademecum, så de, der har at gøre med det europæiske retlige netværk, ved, hvordan det konkret skal føres ud i livet. Jeg håber så, at dette vademecum og denne instruktionsbog også indeholder anvisninger på, hvordan de EU-borgere, som har problemer med pensionen, skal forholde sig, når de henvender sig til de europæiske retsmyndigheder, som udgør et netværk for civil- og handelssager, eftersom civilsager også omfatter pensionsområdet.

Crowley
Jeg vil gerne kort forklare, hvorfor jeg støtter Keßler-betænkningen.
Med udvidelsen af det indre marked og indførelsen af euroen er der nu bedre muligheder for grænseoverskridende handel og transaktioner i Europa. Og med den øgede globalisering af markedet er der behov for en større grad af samarbejde og forståelse mellem de forskellige retssystemer. I et hvilket som helst demokratisk system skal retsvæsenet ikke blot fungere effektivt, men også gøre det synligt og være respekteret af befolkningen. Jo hurtigere og lettere det kan løse de juridiske konflikter, jo bedre er det til at beskytte de juridiske rettigheder og til at garantere betingelserne for sikkerhed handel. Derfor er oprettelsen af EUROJUST-programmet i samarbejde med anklagemyndighederne i EU's forskellige medlemsstater et meget vigtigt skridt i retning af at skabe en bedre forståelse af retsvæsenet.
Men dette skal ikke ses som et forsøg på at undergrave eller undertvinge systemerne i EU's forskellige medlemsstater. Det skal snarere ses som en forbedring, der har til formål at sikre en hurtig løsning af tvister ved at indføre en højere grad af klarhed i domstolenes afgørelser.
Jeg anbefaler især punktet vedrørende oprettelsen af et centraliseret domsfortegnelse for EU, som den irske advokat Twinkle Egan har taget initiativ til. Det vil gøre det lettere at forstå forskelle mellem domstolsafgørelser og bidrage til at skabe en højere grad af konsekvens i brugen af præcedens.

Titley
Jeg vil gerne gratulere min socialistiske kollega Margot Keßler med hendes betænkning, der har til formål at udvide det eksisterende europæiske netværk på det strafferetlige område til civilret og handelsret.
Jeg støtter fuldt ud denne fornuftige strategi, hvorved samarbejdet mellem de nationale myndigheder udvides. Dette vil ikke blot forenkle det retlige samarbejde mellem medlemsstaterne, men også lette retlige procedurer på tværs af grænserne.
Et styrket retligt samarbejde er et vigtigt skridt fremad for mine vælgere i North-West, som ofte er desperate efter at få hjælp med en sag i et andet EU-land. F.eks. vil en ung far eller mor, der har fået sine børn bortført fra Det Forenede Kongerige til Frankrig af den anden forælder, bestemt blive hjulpet af en bedre forståelse mellem det britiske og det franske retsvæsen. Det samme gælder det ældre ægtepar, der har brugt deres surt optjente penge på et sommerhus i Sydspanien og nu er havnet i et juridisk slagsmål på grund af købet.
Det er vigtigt, at dette netværk bliver en del af det eksisterende transeuropæiske netværk for elektronisk dataudveksling. I lyset af udvidelsen skal ansøgerlandene også have ret til at deltage i kontaktmøderne. Der vil derfor blive udvekslet data om det retlige netværk i Europa fra England til Estland, hvilket vil gøre livet betydeligt lettere for myndighederne.
Fru formand, jeg glæder mig virkelig over det styrkede retlige samarbejde, der vil blive til stor gavn for alle de borgere, der ønsker juridisk rådgivning, eller som ønsker at rejse sager på tværs af grænserne i EU.
Betænkning af Jové Peres (A5-0098/2001)
Betænkning af Auroi (A5-0117/2001)

Figueiredo
Vi bifalder ordførerens ændringsforslag til forslaget til Rådets beslutning om tilskud fra Fællesskabet til bestemte udgifter, som medlemsstaterne afholder til iværksættelse af kontrol-, inspektions- og overvågningsordninger for den fælles fiskeripolitik.
Kontrol er vigtig til sikring af et ansvarligt, bæredygtigt og ligeværdigt fiskeri, og Fællesskabet bør derfor finansiere omkostningerne og de nødvendige investeringer, idet der tages hensyn til, at det er den enkelte medlemsstats opgave at gennemføre denne kontrol i sin eksklusive økonomiske zone.
Rådets forslag opretholder medfinansieringsordningen, men begrænser tidsrammen, Fællesskabets tilskud og arten af finansierede aktioner.
Ordføreren foreslår at øge Fællesskabets medfinansiering fra 30% til 35% for uddannelses- og investeringsaktioner, idet tilskuddet skal andrage 100% af de tilskudsberettigede udgifter, som medlemsstaterne har betalt for kontrol- og overvågningsaktioner i forbindelse med Unionens deltagelse i regionale fiskeriorganisationer.
Vi finder det dog ikke acceptabelt, at beslutningsforslaget også her sigter mod budgetbesparelser gennem en budgetnedskæring af disse aktioner på 41 millioner euro pr. år til 35 millioner euro pr. år, hvilket går imod udbygningen af en hensigtsmæssig infrastruktur til gennemførelse af kontrol- og overvågningsprogrammer, der kan betyde en stigning i de aktuelle finansielle udgifter.

Auroi
Hr. formand, jeg vil blot på vegne af Verts/ALE-Gruppen takke medlemmerne af Landbrugsudvalget, som med enstemmighed har vedtaget seks ændringsforslag. Takket være disse seks ændringsforslag er betænkningen mere vidtrækkende end Kommissionens forslag. Kommissionen ønskede en optøning udelukkende til fordel for økologisk landbrug og først og fremmest med det sigte at holde sig inden for WTO-aftalernes rammer.
Alle Europa-Parlamentets medlemmer ønskede imidlertid en mere vidtrækkende indsats og ønskede at sende et positivt signal til landbruget i al almindelighed og i første omgang i særdeleshed til den del af landbruget, der gør en indsats til fordel for miljøet. Verts/ALE-Gruppen og givetvis mange andre af Europa-Parlamentets medlemmer håber, Rådet vil lytte til os og følge os i dette spørgsmål.

Souchet
Som anført i går peger Auroi-betænkningen i det rigtige retning, om end de forslag, der stilles, ikke under de givne omstændigheder modsvarer behovet for vegetabilske proteiner.
Set i lyset af forbuddet mod kød- og benmel finder jeg Kommissionens rapport om vegetabilske proteiner chokerende. Det er chokerende at se, i hvilken grad Kommissionen synes at krænke borgerne!
Kommissionen krænker for det første forbrugerne. Kommissionens holdning tager intet hensyn til forbrugernes klare, stærke og stadig mere udtalte krav om sporbarhed og synlighed, når det gælder produkternes oprindelse. Kommissionen foreslår blot, at vi fortsat går til det globale supermarked af overskydende landbrugsprodukter og køber de manglende proteinprodukter hos den bedste udbyder. Så er det i øvrigt mindre væsentligt om produkterne indeholder GMO'er eller ej!
Kommissionen krænker endvidere landbruget. Kommissionens resignation er en hån mod de europæiske landmænd. Som om vi ikke var i stand til at producere de fornødne proteiner på europæisk jord! Kommissionen opstiller en plan, som omfatter syv punkter, og foreslår i denne sammenhæng, at der gives tilladelse til, at der kan produceres bælgplanter til foderbrug på brakmarker tilhørende økologiske brug. Forslaget er positivt, men klart utilstrækkeligt i betragtning af de udfordringer, vi står over for. Mellem på den ene side økologisk jordbrug og på den anden side massiv import af genetisk modificeret soja er der et betydeligt spring, som åbner mulighed for kreative initiativer fra europæisk landbrugs side.
Man får det indtryk, at Kommissionen søger tekniske, forskriftsmæssige og budgetmæssige argumenter for ikke at gribe ind. Det er så at sige en "anti-proteinplan", Kommissionen fremlægger.
Kommissionen giver udtryk for en bogholdermentalitet, som end ikke er relevant ud fra en økonomisk betragtning. Priserne på soja er i dag lave, hvilket imidlertid ikke er ensbetydende med, at det altid vil forholde sig således. Vi vil givetvis opleve prisstigninger fremover.
(Indlægget er afkortet, jf. forretningsordenens artikel 137)

Figueiredo
Ordføreren forbedrer Kommissionens oprindelige forslag, så vidt det kan lade sig gøre og under hensyntagen til den hasteprocedure, der var en del af pakken med syv foranstaltninger til håndtering af krisen på oksekødsmarkedet. Kommissionens forslag var midlertidigt og begrænset og sigtede mod, at økologiske bedrifter skulle kunne dyrke foderbælgplanter på braklagte jorde inden for WTO's kornordning.
På baggrund af Fællesskabets underskud af planteproteiner, de begrænsninger, der ligger i Blair-House-aftalerne, og forbuddet mod brug af dyremel i foder til avlsdyr, måtte der oprettes en egentlig intern støtteordning til dyrkning af foderbælgplanter og proteinafgrøder.
Ordførerens forslag, som vi har støttet, ønsker at samme mulighed skal tilbydes almindelige kvægbedrifter og bedrifter, der deltager i et landbrugsmiljøprogram, i et større perspektiv omkring foderbælgplanter, hvor hun, ligesom vi har foreslået det for Portugals vedkommende, peger på bønner, sødlupiner og gule lupiner.
Forslaget mangler imidlertid en egentlig ordning til fremme af dyrkningen af foderbælgplanter og proteinafgrøder, som kunne være anvendelse af støttemidler i forbindelse med arealer, der er udtaget, eller disses delvise binding til dyrkningen af foderbælgplanter, eller som kunne bestå i en modulation af støtten til udtagelse af jorde, når der dér dyrkes foderbælgplanter.
Kommissionen burde fremlægge konkrete forslag i så henseende og ikke lade sig indskrænke af budgetbegrænsninger og WTO.

Patakis
De fødevareskandaler, som vi har oplevet den senere tid i fortrinsvis de økonomisk udviklede lande, og især BSE, der skyldes anvendelsen af animalske proteiner i dyrefoder, burde føre til et endeligt forbud mod kød- og benmel som dyrefoder og til, at man erstattede det med vegetabilske proteiner fremstillet inden for Fællesskabet, så vores landbrug ikke bliver afhængigt af sojaproteiner fra USA. Man burde altså på ny undersøge den fælles landbrugspolitik mere samlet både med hensyn til kvægavl og den landbrugssektor, som producerer dyrefoder.
Efter vores mening burde man især revidere kvoteordningerne for Middelhavslandene og i særdeleshed for vores land, hvor kvoterne ligger betydeligt lavere end niveauet for selvforsyning og produktionsmulighederne, og hvor produktionsmåden af animalske produkter uden sammenligning er sundere end i EU's økonomisk udviklede lande, hvor kvoterne er mange gange større end deres behov, og det resulterer i, at de eksporterer deres fødevareskandaler til alle de lande, der har underskud, såsom vores land.
Man burde også revurdere pris- og tilskudsordningerne for planter til dyrefoder i retning af at styrke bælgplanter til brug for dyrefoder for at sikre billige og førsteklasses vegetabilske proteiner og for at beskytte miljøet, da det er et faktum, at bælgplanter er jordforbedrende og udgør en af de bedste vekseldriftsafgrøder, især under de mediterrane jordbundsklimatologiske forhold.
Men Landbrugsudvalget, der forsøger sig med forskellige kunststykker og regner med, at BSE-problemet bliver glemt med tiden, forsøger oven i købet efter seks måneder at genindføre animalske proteiner i dyrenes daglige foder. Det forsøger altså at genindføre kød- og benmel, som man har bevist, er årsagen til BSE, idet det lader hånt om den offentlige sundhed for at tjene Fællesskabets dyrefoderindustriers interesser. Disse forsøg bekræftes af de hidtidige beslutninger på dette område og de diskussioner, der foregår i de officielle organer.
Som alibi for disse forsøg anvender udvalget forslaget om at dyrke bælgfrugter til dyrefoder på nogle af de braklagte kornmarker for, efter hvad det siger, at øge produktionen af vegetabilske proteiner, men samtidig forbyder det afgrødeproduktion på markerne og begrænser den til høproduktion uden at betale nogen form for tilskud.
Med forslaget bliver produktionen af vegetabilske proteiner minimal eller lig med nul, selv i de lande, hvor der findes betydelige braklægningsområder. Men for vores land, og måske også for andre Middelhavslande, har forslaget ikke noget reelt indhold, for braklægningsområderne er ubetydelige, eller måske eksisterer der slet ikke nogle.
Med udvalgets forslag står problemet med proteiner i foderet til Fællesskabets kvægavl hen i det uvisse med det resultat, at det - og det er planlagt på forhånd og helt bevidst - finder sin "løsning" enten gennem fællesskabskød- og benmel, som er årsag til BSE, eller gennem sojaproteiner fra USA, som er lige så kritiske for den offentlige sundhed, og som desuden gør Fællesskabets kvægavl afhængigt af de multinationale firmaer, der handler med soja og produkter heraf.
Eftersom udvalgets forslag ikke udnytter det produktionspotentiale, der findes i Fællesskabets lande, til en gang for alle at løse proteinproblemet og dyrefoderproblemet generelt på en måde, der kan sikre den offentlige sundhed, eftersom formålet med forslaget er at desorientere landmændene og forbrugerne, hvilket fører til en fortsættelse af den farlige måde at producere animalske produkter på, og eftersom jeg slet ikke har til hensigt om end indirekte at bidrage til en evig fortsættelse af dette problem, der er så alvorligt for den offentlige sundhed, eller af denne hån mod landmændene og kvægavlerne, vil jeg ikke stemme for udvalgets forslag, idet jeg tror, at min manglende stemme vil tilskynde Fællesskabets befolkninger til at kæmpe for, at der bliver produceret sunde og ordentlige fødevarer.

Rodríguez Ramos
Hr. formand, kære medlemmer, i den pakke med syv foranstaltninger, som Kommissionen har foreslået for at overvinde BSE-krisen, er der en ændring af basisforordningen for markafgrøder, som skal tillade, at udtagne arealer kan anvendes til økologisk dyrkning af foderbælgplanter til kvægfoder.
Baggrunden er forbuddet mod brug af kød- og benmel - et midlertidigt forbud, som forhåbentlig bliver varigt - og EU's allerede velkendte underskud af vegetabilske proteiner.
Kommissionens forslag går i den rigtige retning, men det begrænser sig til at foreslå en symbolsk ændring, der, fordi den er begrænset til udelukkende at omfatte økologisk landbrug, ikke vil give synlige resultater.
Fru Aurois betænkning med de ændringsforslag, der er vedtaget i Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter, retter dette forsigtige forslag ved at udvide dets anvendelsesområde til at omfatte bedrifter, der drives i overensstemmelse med forordning nr. 1257/1999 om udvikling af landdistrikter, og ved fra 2002 at tillade, at traditionelle bedrifter med kvæghold kan dyrke foderbælgplanter på udtagne arealer.
På denne måde kan man effektivt modvirke EU's afhængighed af import af proteiner, som i mange tilfælde er genetisk modificerede produkter, der, fordi de skal anvendes til kvægfoder, kommer ind i fødekæden, uden at forbrugerne har nogen kontrolmuligheder.
Derfor har De Europæiske Socialdemokraters Gruppe støttet de ændringsforslag, der er blevet vedtaget i det kompetente udvalg, og nu kan vi blot håbe på, at Kommissionen tager dem i betragtning i lighed med parlamentsmedlemmernes gentagne anmodninger om, at der gøres effektive fremskridt for at rette synligt op på det europæiske underskud af vegetabilske proteiner.
Mund- og klovsyge (RC B5-0303/2001)

Schierhuber
Hr. formand, jeg ville straks korrigere vores afstemning, men desværre så De det ikke i forvirringen.
Parlamentet er bekendt med, at jeg lige fra diskussionens start har efterlyst en seriøs diskussion. Vi som medlemmer af Østrigs Folkeparti i Europa-Parlamentet har udtalt os imod denne beslutning, fordi vi mener og er overbevist om, at den ikke svarer til vores forestilling om en europæisk landbrugspolitik. Man må forstå, at man ikke kan imødegå de europæiske landmænds virkelige angst for at miste deres levebrød og deres eksistensnød med sådanne beslutninger, når man husker på, at der findes 80 forskellige virustyper og 300 millioner dyr i Europa.
Jeg vil også gerne henvise til, at mere end 60% af arealet i Østrig er bjerge og tilbagestående områder. Vi er afhængige af eksport, og vi må sætte alt ind på, at disse områder forbliver beboet. Jeg finder det egentlig useriøst at lave aktuel politik på landmændenes bekostning. Jeg kan heller ikke forestille mig, hvordan man mærker dyr, som er vaccineret. Forbrugerbeskyttelse er et vigtigt anliggende for alle i dette Parlament, hr. formand. Jeg tror ikke, at forbrugerne ville honorere os for det. Det ville blot medføre, at tilliden endnu en gang bliver svækket.

Berthu
 Europa-Parlamentets beslutningsforslag om mund- og klovsyge fortjener at blive godkendt, først og fremmest fordi det lægger en vis afstand til nedslagtningspolitikken, som ganske vist kan være nyttig som en punktuel indsats, men ikke forekommer effektiv i Storbritanniens tilfælde. Den offentlige mening stiller spørgsmålstegn ved denne politik, og med rette. Det beslutningsforslag, vi har vedtaget, tager således helt berettiget sigte på at tillade nødvaccinationer enten i en given region, som er ramt af mund- og klovsyge, eller i en stødpudezone, eller i tilfælde, hvor der er tale om særlige dyrearter.
Ud over at træffe beslutning om disse nødforanstaltninger, bør vi spørge, hvorfor mund- og klovsygen, som tidligere var ganske udbredt blandt europæiske landbrug, og som kun sjældent er dødelig for de dyr, der rammes - og endnu mindre for mennesker - i dag giver anledning til et sådant nationalt drama. Der er to aspekter, som gør sig gældende.
For det første spredes sygdommen i dag hurtigere end tidligere, fordi landbruget er blevet ekstremt produktionsorienteret og som følge heraf opsplittet, specialiseret og spredt. Det enkelte dyr kan meget nemt komme til at tilbringe forskellige livsperioder flere forskellige steder i et givet land eller endog flere forskellige steder i Europa. Transporten er mangedoblet, forbindelsen til den ansvarlige landmand er brudt og sporbarheden behæftet med usikkerhed. Det er derfor set med vores øjne vigtigt at genskabe en mere stabil opdrætsform, som sikrer, at man kan udpege de ansvarlige, og som sikrer, at dyrene ikke behandles som varer. Dette er et aspekt af den landbrugsreform, vi foreslår gennemført i de kommende år.
For det andet synes de massive nedslagtninger at være begrundet i økonomiske hensyn, som ikke altid er gennemskuelige. Eksempelvis ønsket om for enhver pris at fastholde eksporten, om end der er importlande, som ikke skelner mellem kød fra vaccinerede dyr og kød fra syge dyr. I den situation tjener det set i et økonomisk perspektiv intet formål at vaccinere, fordi kødet i begge tilfælde vil falde i værdi. Dette økonomiske ræsonnement forekommer mig absurd. Hvorfor kan man ikke eksportere kødet ledsaget af vaccinationsattest? Og hvorfor skal alt absolut være underordnet eksporten, hvilket bidrager til at skabe et produktionsorienteret landbrug og medfører behov for støtteordninger, som koster skatteyderen dyrt? I sidste ende opnår vi blot en destabilisering af landbruget i de mindre udviklede lande. Hele systemet er ved at køre af sporet, og det vil, også hvad dette aspekt angår, i de kommende år være nødvendigt at dæmme op for udviklingen.

Krivine og Vachetta
Kogalskaben er en ny, dødelig sygdom skabt af landbrugsindustrien. Den rammer også mennesker, og der findes endnu ingen mulighed for helbredelse. Mund- og klovsygen er en sygdom, som man har kendt længe, og som ikke rammer mennesker. De syge dyr bliver i langt de fleste tilfælde raske igen. Landbrugsindustrien og udviklingen af det globale marked for kvæg og kød har imidlertid givet denne sygdom karakter af en international epidemi, hvilket aldrig tidligere har været tilfældet. Markedet stiller krav også af sundhedsmæssig art, og disse har ulykkelige konsekvenser.
Det forbydes af rent økonomiske hensyn at anvende vaccination, idet økonomi i denne sammenhæng udelukkende er et spørgsmål om kommercielle bestemmelser og en i øvrigt diskutabel vurdering af de økonomiske omkostninger. Hundredtusindvis af raske dyr (eller dyr, som kunne helbredes) slås ned under henvisning til rentabilitetshensyn. De landmænd, hvis besætninger slås ned, er fortvivlede. Og beslutningstagerne svarer blot ved at henvise til markedsmæssige bestemmelser, som de selv har vedtaget. De sundhedsmæssige forholdsregler over for mund- og klovsygen er fastlagt uden hensyntagen til den mest elementære respekt for livet, beskyttelsen af lokalsamfundenes økonomi, bevarelsen af en social struktur i landdistrikterne og landmændenes livs- og arbejdsvilkår. Kun markedet og dets jernhårde love står tilbage Det er afgjort på høje tid, vi frigør os for disse love.

Ferber
. (DE) I betragtning af den kendsgerning, at mund- og klovsygen er brudt ud i mindst fire EU-medlemsstater, må den vaccination mod mund- og klovsyge, som blev vedtaget i 1991 og omfatter hele Europa, tages op til fornyet overvejelse og endda ophæves. Politikere - som den tyske landbrugsminister Renate Künast - med en afvisende holdning til vaccination mod mund- og klovsyge bør under alle omstændigheder tage deres holdning op til fornyet overvejelse. De daværende grunde til et forbud mod vaccination gælder ikke længere i dag, da der nu findes forbedrede vacciner mod mund- og klovsyge. Alligevel skal forskning i udvikling og fremstilling af vacciner mod mund- og klovsyge fremmes.
Særligt bør Europa-Kommissionen og Ministerrådet tillade følgende vaccinationer: nødvaccinationer (zonevaccinationer) i regioner med mund- og klovsyge og stødpudezoner til regioner med mund- og klovsyge og af dyr i zoologiske haver.

Figueiredo
Mund- og klovsygen har umiddelbart efter BSE-krisen understreget, hvor kritisk situationen er for husdyrproduktionen, har medført tab for landmændene og har øget befolkningens mistillid til landbrugsprodukternes sikkerhed. Liberaliseringen af handlen med landbrugsvarer og varernes fri bevægelighed har øget risikoen for og spredningen af sygdomme hos dyrene i forbindelse med en fælles landbrugspolitik, der i konkurrencens og det konstante prisfalds navn har fremmet produktionens koncentration, intensivering og centralisering.
I den aktuelle situation er det landmændene, der er hårdest ramt, og der er ikke ydet den nødvendige kompensationsstøtte eller truffet passende foranstaltninger til at dæmme op for - denne gang - mund- og klovsygen. Vi har derfor på grund af denne fødevare- og sundhedskrise foreslået oprettelse af en særlig budgetlinje på EU's budget for at støtte landmændene og de nødvendige foranstaltninger til sygdomsudryddelse.
Med mund- og klovsygens spredning må der iværksættes en midlertidig ophævelse af transporten af dyr mellem medlemsstaterne og en øget kontrol af markedsførte kødprodukter, hvor det må beklages, at det seneste Råd (landbrug) ikke har truffet nogen beslutninger på dette felt.
Ud over foranstaltninger på kort sigt har vi imidlertid brug for en anden landbrugspolitik, der beskytter produktionen og fremmer en omlægning af produktionsmetoderne. En politik, der fremmer kvalitet og fødevaresikkerhed i overensstemmelse med forsigtighedsprincippet. Et bæredygtigt landbrug, der fremmer de regionale særforhold, og en diversificeret støtte til landbrugsprodukterne, hvor der tages hensyn til de forskellige udviklingsniveauer i landbruget. Et landbrug, der bidrager til den økonomiske og sociale samhørighed, og som har et solidt grundlag i familiebruget og i de små og mellemstore bedrifter.

Hyland
Selv om jeg ikke er glad for alle aspekter af kompromisforslaget, viser det Europa-Parlamentets vilje til hurtigt at finde en løsning på den alvorlige trussel fra mund- og klovsyge.
Jeg har stemt imod de dele af beslutningsforslaget, som vedrører en generel vaccination, og stemt for ændringsforslag, der giver mulighed for forebyggende nødvaccination efter anmodning fra medlemsstaterne.
Eftersom kilden til det første udbrud i Storbritannien stammede fra et tredjeland, har jeg opfordret til en hurtig revision af grænsekontrollen for at undgå tilsvarende situationer fremover.
Fra irsk side støtter vi klart en ikke-vaccinationspolitik, og vi har gjort, hvad vi kan, for at isolere det ene udbrud, der har været hos os - indtil videre med held.
Som en østat, der eksporterer 90% af sin oksekødsproduktionen, prioriterer vi vores dyresundhed meget højt.

MacCormick
Med denne beslutning slås det fast, at enhver brug af forebyggende vaccination under det igangværende udbrud af mund- og klovsyge skal ske efter anmodning fra en medlemsstat. I lyset af, at mund- og klovsygen er isoleret til et hjørne af Skotland, i Dumfries og Galloway og omegn, har Scottish National Party anlagt og vil fortsat anlægge en hård linje for at fastholde udvælgelses- og destruktionspolitikken for igen at give Skotland status af sygdomsfrit område i henhold til gældende internationale standarder. Dette er af central betydning for Skotlands evne til at fastholde sit gode ry som leverandør af kød af høj kvalitet til verdensmarkedet. Vi har fordømt finter fra Blair-regeringens side, der i højere grad virker som forsøg på at sikre sig genvalg end på at tjene befolkningens interesser, og jeg vil gentage denne fordømmelse her.
Min vilje til at støtte beslutningen var betinget af, at der blev medtaget et mundtligt ændringsforslag om en forpligtelse til at yde økonomisk støtte til handel og turisme, når disse er blevet påvirket negativt. Jeg er glad for, at mit ændringsforslag blev vedtaget enstemmigt, og at beslutningen inklusive dette ændringsforslag blev vedtaget.

Meijer
Handel og centralisme er det vigtigste i EU's nuværende politik. Ud fra den forestilling, at dette styrker Europas stilling på verdensmarkedet, pålægges dumme foranstaltninger obligatorisk alle medlemsstater. Handlemåden i forbindelse med mund- og klovsygen er den seneste illustration af denne mangel. Mellem 1956 og 1992 havde vi begrænset denne dyresygdom overordentlig meget takket være omfattende præventiv vaccination. På grund af den ensidige vægt, der lægges på eksportinteresser, er vi igen sat et halvt århundrede tilbage. I stedet for at vaccinere præventivt og forbyde transport af levende dyr over store afstande foretrækker man nu en nyttesløs masseslagtning for at kunne destruere sunde dyr. I mangel af muligheden for at vaccinere betragtes denne primitive løsning som det eneste middel til at forhindre yderligere spredning af sygdommen. Selv sjældne dyr i naturområder og zoologiske haver ofres nu for det vanvittige forbud mod vaccination. Opdrættere er chokerede og fortvivlede. Begrænsede nødvaccinationer og anvendelse af tid til nærmere undersøgelser løser ikke problemet. Jeg synes ikke, at medlemsstaterne længere kan forlange, at forbuddet mod vaccination overholdes, men at de skal indføre øjeblikkelig vaccination, selv om det ville føre til en yderligere tilbagegang for eksporten.

Nicholson
Jeg har lidt svært ved at støtte dette forslag i dets nuværende form. Selv om jeg har skiftet mening vedrørende vaccination i nødstilfælde, har jeg det svært med det synspunkt, at det kan ske, uden at de vaccinerede dyr slagtes efterfølgende.
Det står klart for mig, at indførelsen af en sådan politik ikke vil være det bedste for den europæiske eksportindustri i det lange løb. Den Stående Veterinærkomité slår fast, at man endnu ikke har udviklet nogen vaccine, der kan skelne mellem vaccinerede og ikke-vaccinerede dyr.
Jeg er enig i, at vi bør tilskynde til udviklingen af nye vacciner, der vil give os større fleksibilitet, bedre sporing og sikre, at vi fortsat kan eksportere til andre lande, og vi bør udvikle en bedre kontrol af importen til alle lande i EU, for det er klart, at vi importerede mund- og klovsygen til Det Forenede Kongerige ad en ulovlig rute.
Det Europæiske Råds møde i Stockholm - Økonomiske og sociale aspekter (RC B5-0237/2001)

Fatuzzo
Hr. formand, før jeg forklarer, hvorfor jeg stemte imod dette dokument fra Det Europæiske Råds møde i Stockholm, må jeg forklare, hvorfor jeg taler engelsk. Det er for at give de italienske tolke en gave, de italienske arbejdere, der hver eneste dag skal arbejde meget hårdere end de andre for at oversætte og nedskrive mine stemmeforklaringer. Jeg gør det som en anerkendelse af deres store indsats.
Jeg stemte imod alle Stockholm-beslutningerne, fordi man ikke nævner, at de europæiske arbejdstagere ønsker at arbejde mindre og have mere tid som pensionister.

Berthu
, skriftlig. (FR) Vi kan ikke acceptere konklusionerne fra Det Europæiske Råds møde i Stockholm. Som anført under forhandlingen opregnes et virvar af emner, uden prioritering, hvilket efterlader et indtryk af, at Europa strækker sine "fangarme" i alle retninger, uden at skelne mellem væsentligt og mindre væsentligt og uden at skelne mellem det nationale og det europæiske.
Dette er til skade for EU som helhed. Det Europæiske Råd, som spiller en stadig vigtigere rolle blandt EU's institutioner, har en særlig forpligtelse til at fremlægge læseværdige konklusioner. Dette forudsætter imidlertid, at forberedelsen af disse møder ændres radikalt, og - mere grundlæggende - at EU's kompetence afklares og begrænses. Spørgsmålet bør sættes på dagsordenen for den næste regeringskonference.
Efter vores opfattelse bør Rådets konklusioner for at være hensigtsmæssige og strukturerede omfatte tre afsnit.
For det første et afsnit, som omhandler helt centrale strategiske spørgsmål, som Rådet reelt har drøftet og reelt har truffet afgørelse om.
For det andet et afsnit med regulativer stilet til de forskellige ministerråd, som også skal sikre, at disse gennemføres.
For det tredje et afsnit, hvori anføres forskellige retningslinjer, som stats- og regeringscheferne agter at følge i de respektive medlemsstater, i særdeleshed vedrørende de økonomiske og socialpolitiske spørgsmål, som også var på dagsordenen for mødet i Stockholm. Dette afsnit bør være det mest omfattende.
Disse retningslinjer skal ikke have bindende virkning, og der skal være mulighed for at lade andre holdninger komme til udtryk. Retningslinjerne skal således ses som udtryk for, at man ønsker at udvikle en uformel, fri og åben koordinering, som respekterer demokratiske valg truffet på nationalt plan.
Konklusionerne fra Stockholm viser, at der endnu er lang vej igen. Vores forslag forudsætter i virkeligheden en grundlæggende reform af traktaten, som indebærer, at en række spørgsmål tilbageføres til medlemsstaternes kompetence.

Alyssandrakis
Ved hvert topmøde oplever man nye angreb mod lønmodtagernes interesser, og topmødet i Stockholm var ikke nogen undtagelse. Man var endnu engang ude efter deres pensionsmæssige og sociale rettigheder. Lønmodtagerne opfordres til at arbejde mere og tjene mindre.
I den fælles udtalelse fra EU's stats- og regeringsledere ser man tydeligt deres bekymring over det stigende antal pensionister, og de mener, at det "vil bevirke et voldsomt pres på de sociale ydelsessystemer, især på pensionerne, sundhedssystemerne og ældreplejen". "Velfærden" er altså i fare, fordi der bliver flere ældre! Løsningen er at øge beskæftigelsen for de 55-64 årige med 50% inden 2010 og det på et tidspunkt, hvor arbejdsløshed og underbeskæftigelse hærger lønmodtagerne og især de unge og kvinderne.
I Balkanspørgsmålet fortsætter de den kontrollerede destabiliseringspolitik, og deres tilsyneladende venlige holdning over for Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien ledsages af forsøget på at udpege UCK til en samtalepartner ligeværdig med landets regering. Det er helt tydeligt, at de endnu ikke har fuldført deres imperialistiske planer for området, og at NATO's tilbagetrækning er en nødvendig forudsætning for, at befolkningerne kan leve fredeligt. I problematikken omkring Palæstina lægger de fortsat lige så stor afstand til den statslige terror, som Israel anvender, som til det palæstinensiske folks retfærdige kamp for et fædreland.
På det økonomiske område begrænser de de statslige støtte- og tilskudsordninger, de tager yderligere skridt mod en liberalisering af sektorerne for telekommunikation, posttjenester, jernbanetransport og energiområdet, og de åbner vejen for et fuldstændigt udsalg af det offentliges formue til de multinationale selskaber.
I de fælles forslag til afstemning tager man ikke blot positivt imod resultaterne fra topmødet, men glæder sig ligefrem over Jugoslaviens tidligere præsident Milosevics arrestation og kræver, at han bliver udleveret til det såkaldte "Jugoslavien-tribunal" i Haag. Af disse grunde stemmer medlemmerne fra Grækenlands Kommunistparti imod dem.

Bordes og Cauquil
Det Europæiske Råd udtrykker i konklusionerne fra mødet i Stockholm tilfredshed med de resultater, EU har nået, og anfører, at "EU's strategiske mål" fortsat er "at blive den mest konkurrencedygtige og dynamiske videnbaserede økonomi i verden".
For arbejdstagerne er der afgjort ingen grund til begejstring. Når man anfører, at "arbejdsløsheden er faldet til det laveste niveau siden 1991", siger man samtidig indirekte, at arbejdsløsheden ligger på samme niveau som for 10 år siden, hvor den var katastrofalt høj. Med til billedet hører, når der gøres status over de seneste 10 år, at der overalt i EU i stigende omfang forekommer usikre ansættelsesforhold og dårlig aflønning, ligesom lønindkomsterne udgør en stadig mindre del af de samlede indkomster.
Kun de store virksomheder og disses ejere og aktionærer kan glæde sig over de usædvanligt flotte overskud. Dette resultat er imidlertid nået på bekostning af arbejdstagerne og i øvrigt på bekostning af de offentlige tjenester og sociale ydelser.
Hvad angår fremtiden, erklærer man at ville videreføre den hidtidige politiske linje. Der er endog udsagn, som peger i retning af en forværring af situationen, eksempelvis når det gælder længere arbejdstid og angreb rettet mod pensionssystemerne.
Vi kan ikke medvirke til en sådan udvikling, som vidner om, at EU's institutioner fuldt og helt er i de store industri- og finanskoncerners vold.

Caudron
 Topmødet i Stockholm blev af den offentlige mening og af medierne på forhånd anset for at være et rutinemæssigt topmøde. Dagblade og TV havde næppe omtalt mødet, hvis ikke Frankrig og Tyskland havde offentliggjort en fælles beslutning om ikke at fastsætte en endelig dato for den fuldstændige liberalisering af energimarkederne for dermed at sikre bedst mulig kontrol med alle konsekvenser og følgevirkninger heraf. Ikke desto mindre var der tale om et vigtigt topmøde, når det gælder de økonomiske og sociale aspekter. Topmødet i Stockholm ligger i direkte forlængelse af Lissabon-topmødet og fastslår på ny, at der er behov for initiativer, som tilsigter at skabe fuld beskæftigelse og både flere og bedre job i EU.
Disse målsætninger blev i øvrigt straks efter Det Europæiske Råds møde konfronteret med den uventede meddelelse om afskedigelsesplaner hos Danone og Marks & Spencer. Intet samråd og ingen reelle økonomiske begrundelser. Der er tale om regulært "børsdiktatur" og hæmningsløs profitjagt på bekostning af arbejdstagerne, uagtet at samfundsværdierne først og fremmest skabes af disse. Dette vidner om - for dem, der endnu ikke måtte være sig dette forhold bevidst - at der er en dyb kløft mellem politikernes undertiden formildende ord og den virkelighed, der møder arbejdstagerne.
Vil vi således ikke blot konstatere, at "den europæiske sociale model" hermed er afgået ved døden, må vi reagere mod disse forhold. Personlig rettede jeg den 31. marts henvendelse til de øverste myndigheder i Frankrig og på europæisk plan og anmodede om, at der stilles forslag om foranstaltninger, som kan bringe os ud af denne onde cirkel! Jeg forventer som mange andre af Europa-Parlamentets medlemmer præcise og saglige svar på denne forespørgsel. I modsat fald tjener det ikke noget formål fremover at afholde topmøder om beskæftigelse og sociale anliggender.
Indtil disse svar foreligger, støtter jeg Francis Wurtz' forslag om, at der i Europa-Parlamentet oprettes en ad hoc-struktur, en slags underudvalg eller observationscenter, som skal overvåge og analysere disse tilpasningsstrategier, som udarbejdes af de store koncerner udelukkende med udgangspunkt i personalemæssige nedskæringer. Der er tale om et spørgsmål, som er af afgørende betydning for EU's fremtid og for balancen i EU, og spørgsmålet bør sættes på dagsordenen for et kommende europæisk topmøde i løbet af 2001. Jeg har på denne baggrund stemt for det fælles beslutningsforslag, som er fremsat af venstrefløjen.

Krivine og Vachetta
Endnu et topmøde i de private interessers tjeneste. Makedoniens skæbne var genstand for få minutters drøftelse. Mund- og klovsygen udløste et tilsagn om "solidaritet med landbrugerne", som i øvrigt må opgive at få gennemført en tilbagevenden til vaccinationsprogrammet. Dette blev opgivet for flere år siden af besparelseshensyn. Det er de finansielle tjenester, der står som sejrherren efter dette topmøde. Fra 2003 vil et integreret værdipapirmarked give profitjægerne mulighed for at spekulere i aktier og obligationer. Der tilskyndes således til finansielle transaktioner i al ubemærkethed, og disse vil kunne afvikles endnu hurtigere end det er tilfældet i dag af erhvervsdrivende, som ved samme lejlighed sætter millioner af arbejdstageres skæbne på spil.
Vi anmoder om, at det på europæisk plan besluttes at ophæve bankhemmeligheden, skabe åbenhed om regnskabsbøgerne og gennemskuelighed, når det gælder alle former for transaktioner. Det vil være effektive foranstaltninger til bekæmpelse af hvidvaskning af penge og til kontrol med virksomhedernes finansielle ressourcer. Eksempelvis virksomheder, der som Danone og Marks & Spencer fortsat afskediger medarbejdere, til trods for at deres regnskaber udviser rekordoverskud.
Endelig bød topmødet for de private operatørers vedkommende på en stadfæstelse af planerne om liberalisering af centrale offentlige tjenester - det være sig posttjenester, el eller gas. Der er imidlertid kræfter i samfundet, som slår til lyd for en anden form for topmøde. Et topmøde med det sigte at gøre fælles front i kampen for europæiske offentlige tjenester af høj kvalitet, som opfylder befolkningens grundlæggende behov.
Det Europæiske Råds møde i Stockholm - Finansielle markeder (B5-0244/2001)
Det Europæiske Råds møde i Stockholm - Udenrigspolitikker (B5-0248/2001)

Figueiredo
Trods de fleste mediers negative vurdering af resultaterne fra topmødet i Stockholm kan man dog notere fremskridt, der er som et ekko af målene hos de økonomiske og finansielle grupper, der dominerer den europæiske økonomi, og som Kommissionens forslag afspejlede så godt, at vejen siden da har været trukket op. Ligesom i historien om det halve glas vand, er der nogen, der ser det som "halvfuldt", men andre som "halvtomt".
Lissabon-strategien om en hurtigere liberalisering, især gennem privatiseringer af transport, posttjeneste, el og gas og telekommunikation, er trods alt blevet befæstet på Rådet i Stockholm. Desuden er finansmarkedernes integrationsproces gået stærkere.
Genskabelse af "fuld beskæftigelse" betyder ikke nødvendigvis et større antal kvalitetsarbejdspladser, især ikke hvis dette tal skyldes øget usikkerhed i ansættelsen.
Den såkaldte "modernisering af det europæiske sociale model" kom igen til syne gennem angreb på pensionsordningerne og tilpasning af socialsikringen, hvor man har indledt den åbne koordinationsmetode på dette område og har taget dette mål med i EU's årlige økonomiske retningslinjer. Det skal dog fremhæves, at den lille smule afsmitning fra Lissabon-strategien på det sociale område skyldes arbejdernes og alle de progressive kræfters kamp for en økonomi, der i højere grad tager hensyn til almindelige menneskers problemer og til en bæredygtig udvikling, sådan som vi ønsker det.

Kirkhope
Selv om mange af punkterne her rent faktisk flytter dagsordenen i retning af vores vision om Europa, kan vi simpelthen ikke acceptere, at EU's politiske institutioner, navnlig Kommissionen, skal have styrket deres rolle, og at man udvikler det, der betegnes "fællesskabsmetoden".
FN's tredje konference om de mindst udviklede lande (B5-0246/2001)

Moraes
Labour-gruppen i Europa-Parlamentet har stemt for beslutningsforslaget om Det Europæiske Råd i Stockholm. Vi har dog forbehold med hensyn til punkt 13.
Labour-gruppen i Europa-Parlamentet har stadig forbehold, hvilket vi gav udtryk for ved førstebehandlingen af rammedirektivet om information og høring af ansatte.
Labour-gruppen i Europa-Parlamentet støtter den britiske minister for handel og industri, Stephen Byers, i hans synspunkt om, at det er uhensigtsmæssigt at have europæisk lovgivning på området information og høring.
Stephen Byers erklærede, at for Det Forenede Kongerige er "hele vores system af korporative strukturer helt forskelligt fra systemet på kontinentet. Men i mange henseender afspejler direktivet det kontinentale system af korporativ forvaltning og ikke det britiske. Direktivet er ikke hensigtsmæssigt af flere grunde, men spørgsmålet er vigtigt, og vi bør tage det op på nationalt plan." (Commons Hansard Debates, 18. januar 2001).

Alavanos
Til trods for det svenske formandskabs anstrengelser udmærkede topmødet i Stockholm sig ikke ved sine mange succeser. Det var ikke muligt at nedsætte en europæisk fødevaresikkerhedstjeneste til trods for omfanget af mund- og klovsyge og BSE. Det var ikke muligt at opnå en aftale om et fælles, europæisk patentsystem. Man er fortsat afhængig af USA i spørgsmålet om et navigationssatellitsystem efter standsningen af Galileo-programmet. Spørgsmålene om elektricitetsmarkedet kom ikke videre end der, hvor de befandt sig på topmødet i Lissabon.
Men hovedproblemet ligger i de retningslinjer, som Det Europæiske Råd udstikker om opløsningen af de sociale beskyttelsesmekanismer. Dets fastholden af begreber som "aldrende befolkning", "modernisering af den europæiske socialmodel", opprioriteringen af "bæredygtige, offentlige økonomier" over for forsikringssystemerne omfatter, styrker og legaliserer mange af de forsøg, som EU's regeringer - således også i Grækenland - indleder for at opløse de sociale beskyttelsessystemer og at overlade lønmodtagerne til de private forsikringsselskaber uden nogen form for garantier.
Jeg mener, at arbejderbevægelsen bør reagere kraftigt på disse negative retningslinjer fra Det Europæiske Råds møde i Stockholm.

Bonde og Sandbæk
JuniBevægelsen vil ikke stemme for regler, der indebærer, at embedsmænd får mulighed for at lovgive i stedet for folkevalgte i åbne kontrollerbare forsamlinger.

Figueiredo
Med hensyn til det forslag til beslutning, som vi i dag har vedtaget om "udenrigspolitikker" på topmødet i Stockholm, og som jeg har stemt imod, vil jeg trække nogle aspekter frem i en nødvendigvis kort stemmeforklaring.
For det første må jeg om Balkan kritisere USA's uacceptable og åbenlyse chikane og indblanding i Forbundsrepublikken Jugoslaviens forhold samtidig med, at man forsøge at hvidvaske og fortie det ansvar, der ligger hos NATO og alle dem, der førte krig mod Jugoslavien i en frontal overtrædelse af FN's charter og uden om Sikkerhedsrådet, og som har brugt forarmet uran, hvis kemiske og radiologiske virkninger på befolkningen og miljøet endnu ikke lader sig vurdere.
Den aktuelle situation på Balkan har komplekse og dybtliggende årsager, men vi bliver nødt til at pege på USA's og EU's indblanding, der i væsentlig og undertiden afgørende grad har medvirket til at forværre en proces, hvis følger for situationen i hele regionen langt fra er forbi, hvorfor strategien med selektivt og vilkårligt at kriminalisere visse politiske ledere ikke er acceptabel.
For det andet finder vi på baggrund af den særdeles alvorlige situation i Palæstina beslutningsforslaget helt utilstrækkeligt på dette punkt. Det fordømmer ikke klart og utvetydigt Israels eskalerede aggression, bombardementerne og undertrykkelsen fra den israelske hærs side af den palæstinensiske befolkning eller den intensiverede blokade mod de palæstinensiske områder.
For det tredje ser vi med stor bekymring på den manglende kritik af den aktuelle militarisering af EU, som den fælles forsvarspolitik skal tjene til, som NATO's europæiske søjle, ligesom den manglende kritik af det amerikanske projekt om et antimissilskjold (NMD), hvis gennemførelse vil betyde et nyt våbenkapløb og øget international ustabilitet.

Moreira da Silva
USA's nyligt offentliggjorte beslutning om at forkaste Kyoto-aftalen er, skønt ikke overraskende, særdeles alvorlig.
Det er ikke overraskende, fordi USA, selv om det i 1997 underskrev Kyoto-protokollen, på de forskellige konferencer, der siden 1998 har skullet færdigformulere reglerne for gennemførelse af protokollen, med adskillige påskud har blokeret forhandlingerne.
Det er alvorligt, fordi nationalegoismen har taget overhånd. Det er på baggrund af stadig mere dramatiske forudsigelser om virkningen for den globale opvarmning uacceptabelt, at den hovedansvarlige for udslippet af drivhusgasser har sat sig uden for det eneste internationale forum til begrænsning af disse virkninger.
Hvor alvorlig denne beslutning end er, må vi dog ikke vakle eller tøve med at gennemføre Kyoto-protokollen med eller uden USA. Klimaforandringerne må standses hurtigst muligt, og Kyoto-protokollen - og ikke nogen anden form for aftale - er det rigtigste politiske instrument til at nå dette mål. USA's manglende deltagelse gør protokollen mindre omfattende, men fjerner ikke dens eksistensberettigelse. USA's manglende deltagelse gør det vanskeligere at gennemføre den, men ikke umuligt.
USA's beslutning og den omstændighed, at COP6bis nærmer sig, den konference, der skal vedtage Kyoto-protokollens gennemførelsesregler, tvinger EU til en fordoblet indsats og til faktisk at sætte sig i spidsen for dette politiske arbejde. Det gælder både indadtil, hvor den meget negative udvikling i udslippet af drivhusgasser skal vendes i alle medlemsstaterne, og udadtil, hvor protokollens gennemførelsesregler skal forhandles med så mange lande som muligt, så den kan være ratificeret og sat i kraft i 2002.
EU må imidlertid også kæmpe for gennemførelse af reglerne for fair handel, så USA ikke drager urimelige økonomiske fordele af ikke at ratificere protokollen.
EU må derfor i stedet for at insistere på at tale til USA's døve øre søge at konkretisere en handlingsplan, der gennemfører Kyoto-protokollens bestemmelser globalt - d.v.s. med så mange lande som muligt - og som hasteprojekt inden udgangen af 2002. En aktionsplan, der skal indfri følgende mål inden for bestemte tidsfrister:
1. Forhandling, gerne inden COP6bis, om Kyoto-protokollens gennemførelsesregler med Rusland, Japan, Australien, Canada og landene i Øst- og Centraleuropa med henblik på en aftale, der kan ratificeres af mere end 55 parter, svarende til mere end 55% af emissionerne (mindstemål for Kyoto-protokollens ikrafttræden).
2. EU's ratificering af Kyoto-protokollen inden udgangen af 2001.
3. Vedtagelse af nationale planer for reduktion af drivhusgasserne inden udgangen af 2001.
4. Forelæggelse af direktivet om gennemførelse af den europæiske ordning for handel med emissioner inden udgangen af 2001.
5. Forelæggelse inden for det europæiske program mod klimaændringer af en række robuste direktiver om politikker og foranstaltninger til nedbringelse af drivhusgasser inden for industri, energiproduktion, serviceerhverv, landbrug og især transport - hvor emissionerne stiger hurtigst.
6. Udarbejdelse fra Kommissionens side af en økonomisk undersøgelse af de urimelige konkurrencefordele, som amerikanske produkter, især energiprodukter, vil få i forhold til europæiske produkter som følge af en manglende gennemførelse af Kyoto-protokollen.
7. Udarbejdelse fra Kommissionens side af en juridisk undersøgelse, der kan afklare, på hvilken måde nævnte urimelige fordele kan søges minimeret via overnationale institutioner, i særdeleshed gennem WTO og det transatlantiske økonomiske partnerskab.

Formanden
Kære kolleger, hermed nåede vi alle punkter på dagsordenen for formiddagens møde.
(Mødet udsat kl. 13.25 og genoptaget kl. 15.00)

AKTUEL OG UOPSÆTTELIG DEBAT
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er debatten om aktuelle og uopsættelige spørgsmål af væsentlig betydning.

FN's Menneskerettighedskommission og Folkerepublikken Kina
Formanden
Det første punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende beslutningsforslag:
B5-0268/2001 af Dupuis m.fl. for TDI-Gruppen;
B5-0269/2001 af Frassoni m.fl. for Verts/ALE-Gruppen;
B5-0277/2001 af Frahm m.fl. for GUE/NGL-Gruppen;
B5-0285/2001 af McMillan-Scott for PPE-DE-Gruppen;
B5-0294/2001 af Haarder for ELDR-Gruppen,
om FN's Menneskerettighedskommission og Folkerepublikken Kina.

Dupuis
Hr. formand, jeg er en smule skuffet. Det glæder mig, at Kommissionen er til stede, men jeg beklager, at Rådet ikke er repræsenteret, eftersom dette beslutningsforslag om menneskerettighederne i Kina primært er henvendt til Rådet.
Jeg vil gerne sige til Rådet - eller til den, der aflægger referat til Rådet i dettes fravær, at EU's politiske linje over for Kina efter min opfattelse er en fiasko, ja, en katastrofe. Vi ved alle, at de sociale og politiske modsætningsforhold i landet vokser. De kan meget vel bryde ud i lys lue inden længe, og vi kan alle forestille os, hvilken katastrofe det ville være for et land af Kinas størrelse, ikke blot set i et regionalt perspektiv, men også set i globalt perspektiv.
Som folkevalgte og borgere er det vores pligt at gøre Kinas ledere - som ganske vist er landets retmæssige, men ikke af den grund legitime ledere - opmærksomme på, at kun demokratiet og retsstaten kan sikre stabiliteten i Kina og på hele det asiatiske kontinent.
Det er efter min opfattelse også vores pligt over for Rådet - og Kommissionen for så vidt denne er berørt af spørgsmålet - at erindre om, at vi bedst bidrager til at bringe de kinesiske myndigheder tilbage til demokratiets vej og tilbage til retsstaten ved det resolutionsforslag, USA har stillet, og som forventes vedtaget en af de nærmeste dage af FN's Menneskerettighedskommission i Genève. Det er vores pligt over for Rådet at påpege, at EU ikke fortsat kan indtage en hyklerisk holdning, men skylder at støtte denne resolution, tage et medansvar herfor og i FN's Menneskerettighedskommission i Genève arbejde aktivt for at få resolutionen vedtaget.
Uden i øvrigt at gøre mig til talsmand for hverken en pro- eller antikinesisk holdning, må jeg gentage, at Kina er et vigtigt land, som er placeret i en region og på et kontinent, der omfatter lande som Indonesien, Filippinerne, Malaysia og en række andre lande, som oplever store problemer, og lande som Vietnam og Laos, hvis styre fortsat beror på et etpartisystem. Kina kan spille en afgørende rolle, såfremt landet omsider antager et demokratisk system, som bygger på retsstaten.
Det er det budskab, vi bør sende til de kinesiske ledere med det dobbelte sigte dels at sikre demokratiet for kinesere og tibetanere, for det muslimske, tyrkisktalende mindretal og for mongolerne, og dels at sikre stabiliteten på hele det asiatiske kontinent.

Frassoni
Hr. formand, man siger tit, at EU ikke kan finde ud af at føre udenrigspolitik, og at EU heller ikke kan finde ud af at have en fælles holdning på den internationale scene. Hvis medlemsstaterne fastholder beslutningen om ikke at medunderskrive resolutionen om menneskerettighederne i Kina, vil det efter min mening kun bekræfte denne manglende evne. Der er ikke nogen anden grund, end at vores synspunkt er hyklerisk og forkert, for vi opnår absolut ikke noget, der kan retfærdiggøre denne holdning til et emne, der er så bred enighed om i befolkningen.
Vores beslutningsforslag - som ikke er det første, og som jeg er bange for heller ikke bliver det sidste - tager således sigte på at få Rådet til at ændre holdning og sørge for, at Kina denne gang får, hvad det fortjener, i det mindste når det gælder den civiliserede verdens fordømmelse.

Van Orden
Hr. formand, Kina har en fremtrædende plads i vores tanker i øjeblikket efter hændelsen med det amerikanske EP-3 rekognosceringsfly. Dette er en sag, der bør løses hurtigst muligt af de kinesiske myndigheder, før den kommer ud af kontrol. Den amerikanske regering har udtrykt sin beklagelse, som vi deler, navnlig over tabet af en kinesisk jagerpilot, men nu er tiden inden til at bringe sagen til en afslutning ved at løslade den amerikanske besætning og tillade, at det amerikanske fly hentes hjem. Ellers vil denne sag blive et åbent sår og forgifte de internationale relationer på et meget ømtåleligt tidspunkt.
Den kinesiske regering synes ivrig efter at spille en større rolle i det internationale samfund, navnlig med hensyn til økonomisk udvikling og et senere medlemskab af WTO. Men den har endnu ikke erkendt behovet for at tilpasse sine holdninger på andre områder eller anerkende, at politisk konfrontation må erstattes med en mere forsonlig holdning. Dette gælder ikke kun i de internationale relationer, men også indenrigspolitisk.
Det vil være et enormt fremskridt, når vi ikke længere er nødt til at fremsætte resolutioner om brud på menneskerettighederne i Kina, men der sker kun få fremskridt, og listen over overtrædelser bliver længere og længere. Falun Gong-bevægelsen udsættes for voldelig undertrykkelse, og omkring 80 af dens medlemmer meldes at være døde under fængsling i Kina gennem de seneste 18 måneder. Den fortsatte vold og undertrykkelse over for de tibetanske buddhister er meget tæt på at være et program for etnisk udrensning. Et stort land som Kina er helt sikkert tilstrækkeligt robust og fremsynet til at kunne give reel frihed til alle de folk, der lever under dets myndighed. Landet må vise, at det anerkender borgene som individer og vil udøve forsvarlig forvaltning ved at yde beskyttelse til alle i en retsstat. Vi opfordrer Rådet og medlemsstaterne til at lægge godt mærke til den sandsynlige beslutning fra Parlamentet og til at støtte USA's resolution ved FN-Kommissionen i Genève, hvori man beklager menneskeretssituationen i Kina.

Malmström
Hr. formand, vi har for øjeblikket blikket rettet mod Kina i håb om, at den uønskede hændelse med det amerikanske fly vil blive behandlet uden alt for meget retorik og indhentning af alt for mange billige politiske point. Men selv når man ser bort fra denne hændelse, kommer der en tæt strøm af rapporter fra Kina. Det drejer sig næsten altid om overgreb mod deres egne statsborgere. Observatører verden over er enige om, at menneskerettighedssituationen i Kina forværres. Det drejer sig om situationen i Tibet og i Sinkian, og den omfattende optrapning af tortur, forfølgelse af demokratiforkæmpere, foreningsaktive og anderledes tænkende. Det drejer sig om den gentagne brug af dødsstraf og kampen mod ytringsfriheden på internettet. Det drejer sig ikke mindst om arrestationerne, torturen og chikanen mod medlemmer af Falun Gong. Det vil ikke lykkes det kinesiske regime at knække denne bevægelse. Forfølgelserne må stoppes omgående, og der skal indledes en dialog.
Parlamentet er enigt om situationen i Kina. Jeg ved, at Kommissionen deler denne opfattelse, og kommissær Chris Patten har i Europa-Parlamentet flere gange forsvaret menneskerettighederne i Kina. Verdens mest folkerige nation krænker systematisk sine statsborgeres rettigheder. Europa kan ikke stiltiende se på, at dette sker. De signaler, der sendes fra Rådet, er desværre modstridende og hykleriske og bidrager til at svække den internationale kamp for at få det kinesiske regime til at ændre sin politik. Denne splittelse hjælper ingen anden end det kinesiske regime på bekostning af det kinesiske folk. Derfor skal Rådet tage sig sammen og vise, at al snakken om enighed ikke bare er ord, men også handling, og støtte resolutionen mod Kina i Genève om et par uger.

Van den Berg
Hr. formand, Den Socialdemokratiske Gruppe havde gerne set, at Rådet, altså medlemsstaterne i fællesskab, havde forelagt en resolution under det 57. møde i FN's Menneskerettighedskommission. Det havde vi også tidligere anmodet om i Europa-Parlamentet. Så vidt er det ikke kommet. Vi er selv ikke rigtig tilhængere af at gøre det sammen med USA og ville hellere have haft vores egen europæiske holdning. Vi vil dog stemme for beslutningsforslaget, fordi vi i sidste instans naturligvis alle sammen er enige om menneskerettighedssituationen i Kina. Derfor glæder det os meget, at de europæiske medlemsstater nu i Rådet har besluttet sammen at stemme for en resolution, hvis en sådan forelægges. Tilsyneladende forelægger man ikke selv en sådan, men hvis USA forelægger en resolution, støtter vi denne. Det er en fordel i forhold til sidste år, da medlemsstaterne endnu var uenige. Måske kan hr. Lamy give disse oplysninger her, selv om han ikke kan tale på Rådets vegne.
Det spændende for både Europa og Kina er naturligvis, at vi har et enormt stærkt økonomisk marked. På dette marked har vi behov for en ordentlig menneskerettighedspolitik. Udenrigspolitikken og økonomien skal være kohærente, og på en helt anden måde skal dette også være tilfældet i Kina. Kina giver overordentlig mange muligheder for økonomiske processer. Samtidig er landet frygtelig begrænset og diktatorisk i sin politik. Det giver naturligvis umulige spændinger, fundamentalt også på menneskerettighedsområdet. Man undertegner internationale konventioner, har besvær med at gennemføre dem og modsætter sig dem igen. At opmuntre alle de kræfter i Kina, som skaber større sammenhæng, ville være overordentlig godt. Alt det partnerskab, som vi i Europa kan tilvejebringe med henblik på Kina på dette punkt, er særdeles ønskeligt. Samtidig skal vi fortsætte med at være helt tydelige med hensyn til menneskerettigheder og fordømme, når det er berettiget. Derfor er dette beslutningsforslag meget relevant.

Lamy
Hr. formand, jeg forstår, de spørgsmål, der er rejst i forbindelse med dette punkt, i højere grad er rettet til Rådet end til Kommissionen. Kommissionen er i denne sammenhæng kun en ringe erstatning. Kommissionen har ikke desto mindre undersøgt og analyseret denne problemstilling, og vi er i vid udstrækning enige i den bekymring, der er kommet til udtryk under dagens debat. Kommissionens holdning er i korte træk følgende.
Levevilkårene for størstedelen af den kinesiske befolkning er forbedret i løbet af de seneste 20 år, idet økonomiske reformer og liberalisering har sikret borgerne en vis frihed i økonomisk og social henseende.
Beklageligvis gør samme tendens sig ikke gældende, når det drejer sig om borgerlige og politiske rettigheder, og situationen på menneskerettighedsområdet er langtfra i overensstemmelse med de internationale forpligtelser, Kina har indgået på området.
Siden 1996 har EU som bekendt ført en bilateral dialog med Kina. Der er hermed skabt et godt forum for en åben debat, hvilket jeg i øvrigt kan bevidne, idet jeg deltog i det seneste topmøde mellem Kina og EU under det franske formandskab.
Der er sket visse fremskridt. Eksempelvis blev FN-pagten om økonomiske, sociale og kulturelle rettigheder ratificeret den 28. februar 2001. Aftaleprotokollen med FN's Højkommissariat for Menneskerettigheder blev undertegnet i november 2000, og vi håber, den nu vil blive gennemført. Vi ser dog selvsagt gerne mere håndgribelige resultater på dette felt.
Vores primære bekymring vedrører de forhold, også Europa-Parlamentet har påpeget, nemlig fortsat undertrykkelse af politiske dissidenter, begrænsning af trosfriheden, anvendelse af dødsstraf, manglende ratificering og gennemførelse af FN-pagter, i særdeleshed når det drejer sig om borgerlige og politiske rettigheder, måden hvorpå etniske mindretal behandles, vilkårlig varetægtsfængsling osv.
Hvad angår FN, har vi i Rådet (almindelige anliggender) på mødet den 19. marts 2001 besluttet i år at støtte det resolutionsforslag om Kina, der er stillet af USA i FN's Menneskerettighedskommission i Genève, såfremt dette resolutionsforslag sættes under afstemning.
Der er endvidere enighed om, at de europæiske medlemmer af FN's Menneskerettighedskommission stemmer imod ethvert forslag om ikke-indgriben, som måtte blive stillet, og vil søge at overbevise de øvrige medlemmer om, at de bør indtage samme holdning. Begrebet ikke-indgriben er efter vores opfattelse i sig selv klart i modstrid med den dialog, vi har søgt at etablere. Vi gentog på mødet den 29. marts 2001 i Genève, at spørgsmålet om krænkelse af menneskerettighederne efter vores opfattelse er et alvorligt anliggende, uanset hvor i verden krænkelserne forekommer.
Hvad angår spørgsmålet om medansvar for resolutionsforslaget, er det vores opfattelse, at dialogen om menneskerettighederne, som føres mellem EU og Kina, åbner de bedste muligheder for en meningsudveksling, hvorigennem vi kan arbejde for en forbedring af situationen på de forskellige områder, der bekymrer os. Denne holdning billiges også af Rådet, og vi mener, vi hermed har mulighed for at påvirke udviklingen i positiv retning.
Når det gælder dette års beslutning, altså beslutningen om at støtte et resolutionsforslag, vi ikke er medansvarlige for, er dette på ingen måde ensbetydende med, at vi ikke på et senere tidspunkt kan vende tilbage til den tidligere procedure. Dialogen er selvsagt kun en acceptabel løsning, hvis den giver sig udslag i fremskridt i Kina. Denne holdning kom til udtryk i januar i forbindelse med dialogen mellem EU og Kina og i konklusionerne fra mødet den 19. marts 2001 i Rådet (almindelige anliggender). Vi støtter således det omtalte resolutionsforslag, såfremt det sættes under afstemning. Vi er ikke medansvarlige for forslaget, eftersom vi mener, at den direkte dialog fortsat rummer muligheder.

Formanden
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 18.30.

Overholdelse af Kyoto-konferencens mål
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende beslutningsforslag:
B5-0267/2001 af Roth-Behrendt for PSE-Gruppen;
B5-0270/2001 af Hautala m.fl. for Verts/ALE-Gruppen;
B5-0278/2001 af Wurtz m.fl. for GUE/NGL-Gruppen;
B5-0287/2001 af Moreira Da Silva m.fl. for PPE-DE-Gruppen;
B5-0291/2001 af Muscardini for UEN-Gruppen;
B5-0295/2001 af Davies m.fl. for ELDR-Gruppen,
om Kyoto-konferencens mål.

Myller
Hr. formand, ved at afvise implementeringen af Kyoto-protokollen foretager USA's præsident et direkte udfald ikke blot mod borgere uden for USA, men også mod sine egne medborgere. Bush' beslutning om at træde ud af Kyoto-protokollen er et tegn på stor ansvarsløshed over for menneskehedens fremtid.
Socialdemokraterne ønsker også kraftigt at betone, at hans holdning frem for alt er uansvarlig i forhold til udviklingslandene. USA's egen CO2-emission svarer ca. til en fjerdedel af jordens nuværende CO2-emission. USA producerer pr. indbygger over ti gange den mængde, som udregnet ligeligt for alle ville være i overensstemmelse med en bæredygtig udvikling.
Den amerikanske præsidents ensidige beslutninger virker ikke fremmende på den transatlantiske dialog. Hvis han vil undgå endnu større konfrontationer, må Bush trække sin beslutning tilbage og indlede en aktiv dialog med EU og de andre parter i klimaaftalen for at sikre, at vi sammen kan indlede aktiviteter, der er tilstrækkelige til at bremse klimaændringerne.
Alligevel må EU under alle omstændigheder holde fast ved sine forpligtelser. I Europa, og formentlig også i USA, har man allerede i dag de tekniske forudsætninger for, at man inden 2010 kan reducere udledningen fra industrien med en tredjedel i forhold til niveauet fra 1990. Nu må man også gøre sig større anstrengelser for energiproduktions- og transportsektoren. Heller ikke økonomiske begrundelser berettiger, at man fraviger målene og forpligtelserne i forhold til Kyoto-protokollen. En bæredygtig udvikling truer ikke den økonomiske velfærd, men fremmer tværtimod en rationel udnyttelse af naturens ressourcer og sikrer velfærd og arbejdspladser også for de kommende generationer.
Hr. formand, socialdemokraterne i Europa-Parlamentet ønsker at appellere kraftigt om at forstærke indsatsen for at forebygge klimaændringer, og på ingen måde svække den, således at topmødet i Göteborg kommer til at give et klart signal om, hvad europæerne ønsker.

De Roo
Hr. formand, det er skandaløst, at præsident Bush boykotter Kyoto-protokollen. Store amerikanske oliekoncerner som Exxon, Texaco og Chevron har hjulpet Bush til magten. Deres hånd er synlig i denne boykot. Bush er ikke blot dum, han har også olie i hovedet.
EU må reagere ved at ratificere Kyoto-protokollen inden sommeren 2002. Godt 20 lande har allerede gjort det. EU kan og skal ratificere Kyoto sammen med vores østeuropæiske partnere, Rusland, Japan og lande som Brasilien. Sammen er disse 55 lande ansvarlige for 55% af udstødningen. Også uden USA får Kyoto-protokollen retsgyldighed.
I næsten 10 år er der forhandlet på verdensplan. Nu er tiden inde til aktioner og handlinger. Europa skal gå i spidsen med energibesparelse og vedvarende energi. De nye teknologier vind, biomasse og solenergi vil også give Europa økonomiske fordele. Vindmøller er Danmarks næststørste eksportprodukt.
Europæiske aktioner vil overbevise udviklingslandene om, at de også på længere sigt skal acceptere klimamålsætninger. De samme udviklingslande har på det mislykkede klimatopmøde i Haag allerede gjort det klart, at de ikke vil have atomenergi, ikke engang subsidieret. Europæiske og amerikanske borgere kan bryde Bush' Kyoto-boykot ved at boykotte benzin og diesel fra Exxon, Texaco og Chevron.
Kommissær Wallströms og trojkaens politiske bønfaldelser har ikke haft nogen virkning. Flertallet af vores kolleger afviser principielt at støtte en sådan boykot. Men parlamentsmedlemmer fra Sverige og Nederlandene har også tidligere opfordret til at boykotte apartheidsregimet i Sydafrika. Borgere, vis Deres vrede og boykot Bush. Boykot Exxon, Texaco og Chevron. Dødsstraffen i USA er etisk uansvarlig, men dette er i sidste instans det amerikanske folks sag. Den klimadød, som Bush fremkalder over hele verden, er imidlertid uacceptabel.

González Álvarez
Hr. formand, fru Myller er Miljøudvalgets ordfører for EU's 6. miljøhandlingsprogram, som er miljøstrategien for de kommende 10 år. Og et af målene med den debat er opfyldelsen af Kyoto-beslutningerne, og det er efter vores mening et mål, som EU ikke kan give afkald på.
EU foregik med et godt eksempel i Kyoto, da vi anmodede om større reduktion. Det er sandt, at den reduktion senere under diskussionen og forhandlingen blev mindre, end vi forventede, eftersom Det Europæiske Miljøagentur tilkendegav, at reduktionen i forhold til 1990 i stedet for 8% burde være 30%, hvis det skulle gå den rigtige vej.
Derfor er jeg enig i De Grønnes to ændringsforslag, altså om at vi må sige til USA, at ikke blot det, at de ikke overholder Kyoto-protokollen, men også at de støtter sig til udviklingslandene og siger til dem, at det kun er dem, der skal nedsætte forureningen, er umoralsk. Det er umoralsk, og det skal siges højt og tydeligt her, for hvis den gennemsnitlige europæer producerer 10 t CO2 om året, producerer den gennemsnitlige amerikaner 24 t, mens udviklingslandene ligger langt under gennemsnittet.
I vores transatlantiske forbindelser med USA, må vi bruge det argument. Vi skal optræde ensidigt, og ikke kun støtte os til, at det er nødvendigt at beskytte virksomhedernes konkurrenceevne, men til, at det mest fornuftige set ud fra et økonomisk synspunkt er at støtte Kyoto-protokollen og træffe konkrete og klare foranstaltninger, som har til formål at gennemføre og ratificere Kyoto-protokollen.
Jeg mener, at vi igen i Europa kan foregå med et godt eksempel, hvis alle de europæiske lande ratificerer protokollen, hvis de begynder at træffe ensidige foranstaltninger, og hvis de i de transatlantiske forbindelser forpligter USA til ikke fortsat at optræde så umoralsk.

Doyle
Hr. formand, der var chokerede reaktioner og klar skuffelse over præsident Bush' seneste meddelelse om, at USA ikke vil samarbejde i bestræbelserne på at nedbringe CO2-udslippene for at holde den yderst reelle trussel fra drivhuseffekten stangen. USA frembringer med 5% af verdens befolkning 25% af drivhusgasserne i verden. Når præsident Bush i denne uge fortæller EU's delegation, at han både anerkender problemet og behovet for at finde en løsning, er det hul retorik, når USA tager afstand fra den eneste løsning, og det er i bedste fald kun en delvis løsning.
Kyoto er kun begyndelsen på et fremskridt. Hvad er præsident Bush bange for? Mange af underskriverne af Kyoto, herunder mit eget land, opfylder ikke de aftalte mål, men vi må blive ved med at prøve, vi må blive ved med at tale sammen - næste gang i Bonn i juni eller juli - og forsøge på at nå de mål, der er fastsat for alle problemerne på kort sigt.
De mere langsigtede konsekvenser bliver langt sværere at løse. Det er ikke et spørgsmål om miljø eller om beskæftigelse. Udvikling og beskyttelse af den økonomiske konkurrenceevne hænger uløseligt sammen med beskyttelsen af miljøet. Et velforvaltet miljø er i sig selv en kilde til værdiskabelse gennem landbrug, turisme og opretholdelse af optagelsesevnen.
Miljøbeskyttelse er derfor et spørgsmål om oplyste egeninteresser i den fremtidige økonomiske velfærd og konkurrenceevne i Europa, USA og hele verden. Set på denne måde bliver miljøbeskyttelsen en del af en god cirkel, hvor en høj miljøkvalitet underbygges af rigdom, som igen underbygges af konkurrence, som igen kræver en høj miljøkvalitet. Ja, ortodokse holdninger på miljøområdet skal konstant undersøges og revurderes for at sikre, at den krævede beskyttelse er hensigtsmæssig og effektiv.
Det, som Kyoto kræver af os alle, er netop dette: hensigtsmæssige og effektive reaktioner på den globale trussel fra klimaforandringerne. Og de udviklede lande og samfund har et særligt ansvar. Der skal anvendes en høj grad af opmærksomhed, tolerance og medfølelse, når man foreslår at anvende den udviklede verdens miljøstandarder på udviklingslandenes økonomi og miljø. Vi må anerkende miljøsystemernes fleksibilitet og evne til efterfølgende at genoprette sig selv, når man har nået en bestemt grad af økonomisk stabilitet. Dette har været mønstre i det meste af den udviklede verden. Produktivitet og lønsomhed er vigtige forudsætninger for miljøbeskyttelse og -forbedring. Jeg anerkender behovet for en bæredygtig økonomisk konkurrenceevne, der kan bidrage med netop de ressourcer, der er nødvendige for en høj miljøkvalitet.
Præsident Bush, der behøver ikke at herske nogen modsætning mellem disse to mål. Det er ikke arbejdspladser eller om miljø. Vend tilbage til Kyoto-aftalen og sørg for ikke at pantsætte vores børns arv. Miljøforurening og klimaforandringer kender ingen grænser.

Segni
Hr. formand, jeg bad navnlig om ordet for at give udtryk for min fulde støtte til det beslutningsforslag, som de forskellige grupper har stillet, og til den resolutte kamp, som jeg håber, at Europa-Parlamentet og hele EU vil kæmpe for at løse dette problem.
Det er med dyb beklagelse, at europæerne og alle de, der er USA's oprigtige venner, må konstatere, at et stort land, som ikke bare burde være foregangsland, når det gælder den økonomiske fremgang, men også når det gælder alle områder af den menneskelige kultur, opgiver et af de grundlæggende principper, nemlig miljøbeskyttelsen og beskyttelsen af den verden, vi efterlader til vores børn og arvinger.
I dag er problemet dog ikke blot, at vi skal fastlægge en holdning - som jeg tror, at det meget store flertal af disse organer har - men at denne holdning også skal føres ud i livet. Vi skal således spørge os selv, om det i den forbindelse er tilstrækkeligt med en politisk holdning som den, vi er ved at fastlægge, og hvor der lægges pres på den offentlige mening, eller om det er nødvendigt med nogle mere konkrete aktioner. Og her kommer vi ind på det spørgsmål, som vi allerede nu har stillet Kommissionen og de ansvarlige organer. Den første retningslinje er naturligvis allerede blevet fastlagt, nemlig at Kyoto-protokollen under alle omstændigheder skal ratificeres, og at man skal påtage sig sit fulde ansvar over for resten af verden. Men er alt dette nok til at forstå, at den internationale kamp er vanskelig uden USA's samarbejde? Jeg vil således gerne stille et spørgsmål her i dag, nemlig følgende: Er EU virkelig besluttet på at gøre en indsats i den forbindelse, eller vil det - sådan som det desværre har gjort andre gange, f.eks. med hensyn til visse spørgsmål såsom dødsstraf - kæmpe en ædel kamp uden at nå de vigtigste målsætninger i det afgørende øjeblik? Det er det spørgsmål, som vi ønsker at stille de ansvarlige kommissærer i dag, hr. formand.

Paulsen
Hr. formand, kære kolleger, selv om man ikke opstiller de værste scenarier for de nuværende klimaændringer, er det de allerfattigste landes befolkninger, der rammes hårdest. Det er derfor yderst bemærkelsesværdigt, at det land, der har ansvar for en god fjerdedel af jordens samlede kuldioxidudslip, ikke tager del i reduceringen af disse udslip. Det er forfærdeligt, og det er en stor skuffelse, men det kommer næppe bag på nogen. Det var nok ikke tilfældigt, at præsident Clinton undlod at vinde gehør for Kyoto-protokollen i det amerikanske senat.
Gang på gang og senest på sidste års klimakonference i Haag har USA vist sin modvilje mod at forhandle om den amerikanske livsstil. Nu har præsident Bush taget bladet fra munden og åbent udtalt, at man ikke har tænkt sig at deltage i Kyoto-processen, eftersom protokollen ifølge ham udelukker 80% af verden og alvorligt vil komme til at skade den amerikanske økonomi. Det er dybt oprørende at se, hvordan verdens største demokrati forsætligt ofrer størstedelen af jordens befolknings langsigtede interesser på sin egen grådigheds alter.

Coelho
Hr. formand, jeg vil gerne støtte de synspunkter, som fremføres af vores kollega Jorge Moreira da Silva, der stod i spidsen for vores delegation ved konferencen i Haag om klimaændringer, og som har engageret sig meget i forhandlingerne om det kompromis, som lykkeligvis blev fundet omkring dette beslutningsforslag. Fire korte punkter: For det første en håndfast afstandtagen til præsident Bush' ulykkelige og kritisable ensidige forkastelse af Kyoto-protokollen. For det andet er dette alvorligt, men ikke overraskende. For det tredje må vi ikke vakle eller tøve med at gennemføre Kyoto-protokollen, med eller uden USA. For det fjerde og sidste må EU påtage sig en fordoblet indsats og det faktiske lederskab, både indadtil, hvor der skal kæmpes for at få nedbragt de høje emissioner, der i dag kan konstateres i hovedparten af de 15 medlemsstater, og udadtil, hvor EU må virke for, at Kyoto-aftalen bliver ratificeret af et så stort antal lande som muligt, så den kan træde i kraft inden 2002.

Van der Laan
Hr. formand, siden Bush-regeringens tiltræden er verden blevet opskræmt af hans stokkonservative politik. Hans første handling, afskaffelsen af støtte til tredjeverdenslande på børnebegrænsningsområdet, fulgtes hurtigt af overførsel af den sociale sikkerhed i Amerika til kirkerne. I Amerika får man ingen mad, medmindre man er med til at bede.
Dernæst ser vi, at Amerika trækker sig tilbage fra fredsprocessen i Mellemøsten. Det er bogstavelig talt en livsfarlig udvikling. Og nu, som kronen på værket, Kyoto. Bush tror, han kan tillade sig ikke at overholde de globale aftaler om CO2-reduktionen. Den amerikanske olieindustris interesser vejer altså åbenbart tungere her end miljøets interesser. Alle disse tilbagetrækkende bevægelser virker underligt på progressive europæere og mennesker i resten af verden. Vores gruppe mener således, at det er af største betydning, at alle europæiske institutioner, men også de europæiske medlemsstater, kraftigt fortsætter med at tage afstand fra denne udvikling.

Isler Béguin
Hr. formand, hr. kommissær, det var skuffende at konstatere, at der på mødet i Haag ikke kunne opnås enighed om gennemførelsen af Kyoto-protokollen blandt de lande, der har undertegnet aftalen om klodens opvarmning. Til gengæld er der grund til at glæde sig over den helt relevante politiske fordømmelse, der har lydt fra flere sider, af præsident Bushs forsmædelige provokation. Præsidenten forsøger at sabotere de forpligtelser, der tager sigte på at bekæmpe udledningen af drivhusgasser, udelukkende for at belønne den amerikanske olieindustri, som har finansieret hans valgkampagne.
Hr. kommissær, vi bør fastholde Kyoto-protokollen. Det gælder klodens fortsatte beståen. Derfor bør vi også foregå med et godt eksempel. EU bør alene eller sammen med USA undertegne Kyoto-protokollen. Vi bør over for verden vise og bevise, at vi som medansvarlige for den nuværende forurening af kloden også reelt og konkret tager del i bekæmpelsen af udledningen af drivhusgasser.
Samme holdning kommer til udtryk i den offentlige mening i Europa. Vi bør overbevise amerikanerne om, at deres præsident er i færd med at begå en historisk fejltagelse.

Ainardi
Hr. formand, set i lyset af USA's beslutning om at gå enegang i dette spørgsmål erindrer jeg om det mellemstatslige panel vedrørende klimaændringer. I ekspertgruppens konklusioner anføres, at temperaturerne vil stige med 1,4-5,8 grader frem til 2100, hvis der ikke gribes ind for at bremse den aktuelle udvikling. En sådan temperaturstigning vil have skæbnesvangre konsekvenser for kloden. Vandstanden i havene vil stige, vi vil opleve mere udbredt tørke, voldsomme oversvømmelser, øer, kystområder og deltaer vil forsvinde, vi vil opleve sult og epidemier, arter vil forsvinde - og udviklingen vil ramme de fattigste regioner hårdest. Dette er vel at mærke ikke nødvendigvis et katastrofescenario.
Det er derfor bydende nødvendigt, at Europa-Parlamentet viser beslutsomhed og giver udtryk for vores utilfredshed med præsident Bushs beslutning om at afvise Kyoto-protokollen. Befolkningen er med rette bekymret ved udsigten til denne klimaudvikling, som kan få skæbnesvangre konsekvenser, og det er set i dette perspektiv helt uansvarligt og farligt, at USA, som har verdens største energiforbrug, træffer en sådan beslutning.
Som det givetvis er Europa-Parlamentets medlemmer bekendt, går Bush-regeringen så vidt, at den giver tilladelse til olieudvinding i et naturreservat i Alaska. Disse bestræbelser for at tækkes de multinationale interesser vidner i virkeligheden om ringeagt for både mennesker og natur. Alle stater har et medansvar i denne sammenhæng. Det glæder mig, at EU og andre større lande og medlemsstater har protesteret mod USA's holdning. USA underskrev Kyoto-protokollen i 1998 og bør indtrængende opfordres til at efterleve denne.
Vi bør afvise alle forsøg på at stille spørgsmålstegn ved Kyoto-forpligtelserne, og vi bør ratificere og gennemføre protokollen, også selv om USA måtte fastholde sin enegang. Erfaringen viser, at mundtlige protester ikke er tilstrækkelige, og det vil derfor, for at lægge yderligere pres på USA, hr. kommissær, være fornuftigt, at miljøklausuler inddrages i de internationale handelsforhandlinger. Det er klodens og vores børns fremtid, der står på spil. Efter min opfattelse står hensynet til beskæftigelsen ikke i modsætning til miljøhensynet. Det er derimod endnu en gang pengenes magt, som overskygger hensynet til en menneskelig og bæredygtig udvikling, som trods alt er EU's erklærede målsætning.

Kronberger
Hr. formand, naturligvis er det et stort chok, som den amerikanske præsident har givet os. Det værste ville være, hvis vi nu også satte spørgsmålstegn ved vores egne mål i Europa. Det modsatte skal være tilfældet! Må jeg minde om, at vi har mange dokumenter som hvidbogen om alternative energiformer og mange direktiver, som vi ikke anvender og gennemfører fuldt ud. Jo mere troværdige vi selv er, desto stærkere vil vores argumenter over for USA også være.
Derudover må vi forsøge, uden om den amerikanske regering, at overbevise den amerikanske intelligens om fordelene ved at nedbringe de forurenende stoffer. Mest indlysende er de økologiske fordele. Men der er også massive økonomiske fordele, og der er sociale fordele. Hvis vi får skabt denne kommunikation, så har vi en chance for at bevise, at den økonomiske fremtid også ligger i at gennemføre økologiske mål.

Wijkman
Hr. formand, præsident Bushs beslutning er dybt tragisk. Vi har igennem mere end 10 år ført forhandlinger om klimabeskyttelsesforanstaltninger. USA har deltaget hele vejen igennem og efterhånden fremtvunget kompromiser, ikke mindst på bekostning af os europæere. Når man nu melder fra, er det som at kaste 10 års forhandlinger ud af vinduet. Det bringer hele det internationale miljøforhandlingssystem i fare. Bush udtaler, at USA's økonomi skulle tage skade. Samtidig ved vi, at USA pr. produceret enhed forbruger mere end dobbelt så meget energi som gennemsnittet i EU. Potentialet for energibesparelser i USA er enormt.
Det der er sket, er dybt tragisk. USA's handling gør, at vi i Europa har et ekstra stort ansvar for at tage ledelsen i klimaforhandlingerne, for arbejdet må fortsætte, med eller uden USA. Derefter må vi håbe, at USA's politiske ledelse kommer til fornuft. USA's positive medvirken er nemlig uundværlig på sigt, hvis vi skal kunne stabilisere klimaet. Derfor, hr. formand, må vi ikke nøjes med kun at kritisere og fordømme USA, eftersom vi også har behov for dialog for at ændre Bushs beslutning på sigt.

McKenna
Hr. formand, her er en verdensleder med en så uansvarlig holdning til miljøet og fremtiden, er det fuldstændig uacceptabelt. Jeg vil fuldt ud støtte enhver opfordring til at boykotte amerikanske olieselskaber over hele Europa. Vi kan kun gøre indtryk på USA, hvis vi bruger en aggressiv taktik. Det er klart, at præsident Bush kun repræsenterer den amerikanske industris interesser. Han er ligeglad med planeten og med vores og vores børns fremtid. Set i lyset af, at USA er verdens største energiforbruger, er det totalt uacceptabelt at anlægge en så fuldstændig uansvarlig holdning. Præsident Bush er ikke en af verdens ledere, han er rent faktisk et fortidsuhyre, fordi han ikke forstår, hvad der sker i verden. Hvis han ikke forstår det, får vi store problemer, fordi USA er verdens største magt, og hvad vil der ske med resten af verden, hvis man i USA har en så uansvarlig holdning? Det er fuldstændig uacceptabelt. Han er en skændsel, og jeg har ondt af det amerikanske folk.

Cauquil
Den amerikanske præsidents beslutning om at afvise selv de beskedne forpligtelser, der følger af Kyoto-protokollen med hensyn til udledningen af seks drivhusgasser, er selvsagt uansvarlig både af hensyn til miljøet og af hensyn til menneskeheden. Den verbale konflikt desangående mellem USA og andre industrialiserede lande er hyklerisk. Den amerikanske regerings holdning afspejler blot den fremherskende holdning i den del af samfundet, som kontrollerer produktionsmidlerne overalt på kloden, det være sig i USA, i Europa eller andetsteds. Præsident Bush optræder blot som håndlanger for de amerikanske koncerner inden for olie- og kulindustrien. Han handler i overensstemmelse med en økonomisk verdensorden, som tager udgangspunkt i profithensyn.
De europæiske landes regeringer, som i dette spørgsmål forsvarer miljøet, var imidlertid ikke i stand til at forhindre Erikas forlis og den heraf følgende miljøkatastrofe. Har de været i stand til at forhindre, at adskillige af kontinentets floder i dag er omdannet til kloakker? Har de været i stand til at forhindre, at koncerner med hjemsted i europæiske lande belaster de fattige lande med deres affald? Var de i stand til at forhindre miljøkatastrofen i Seveso? Er de i stand til i det mindste at pålægge industrivirksomhederne at overholde bestemmelserne om de ansattes arbejdsmiljø og sundhed? De er som den amerikanske regering primært optaget af at skabe politiske rammer, som sikrer, at de store virksomheder kan maksimere indtjeningen. Man søger ikke at tøjle disse, heller ikke ud fra samfundsmæssige hensyn.
GUE/NGL-Gruppen fordømmer den amerikanske regering. Men vi fordømmer samtidig alle industrimagters regeringer og den nuværende økonomiske verdensorden, hvor profitten er alt og mennesket intet.

Lamy
Hr. formand, i lighed med Europa-Parlamentet er Kommissionen selvsagt dybt skuffet over den amerikanske regerings meddelelse om, at man afviser Kyoto-protokollen.
Vi har som bekendt fordømt denne beslutning. Hr. Prodi og hr. Persson skrev den 14. marts 2001 til præsident Bush og gav udtryk for vores utilfredshed med den amerikanske beslutning. Fru Wallström og vores kolleger i Rådet har tilbragt en del af indeværende uge i USA sammen med fru Wittman og hr. Armitage, som er ansvarlige for disse anliggender i Bush-administrationen.
Ud over disse kontakter har vi imidlertid også besluttet, at samme trojka skal drøfte spørgsmålet med Canada og i løbet af de kommende uger indlede drøftelser desangående med Rusland, Iran, Kina og Japan. Vi har således besluttet at gøre vores yderste for at sikre, at Kyoto-processen ikke kører af sporet.
Bush-administrationen har imidlertid bekræftet omtalte afvisning af Kyoto-protokollen og altså bekræftet, at man ikke agter at ratificere denne. Der foreligger ingen tilkendegivelse af, hvad der er indholdet af den igangværende revurdering af amerikansk politik, når det gælder klimaforandringerne, ligesom der ikke foreligger nogen tilkendegivelse af, hvornår oplysninger desangående vil blive offentliggjort. Man har blot for nylig meddelt, at en sådan revurdering pågår. Der er således tale om et grundlæggende problem for USA's vedkommende. Den eneste gode nyhed er, at ingen hidtil har sat spørgsmålstegn ved den foreliggende videnskabelige viden om klimaforandringerne - hvis man kan betegne dette som en god nyhed. Der er tale om en videnskabelig kendsgerning, og USA har erklæret, at man fortsat vil deltage i fremtidige internationale forhandlinger.
Fru Wallström har over for vores amerikanske samtalepartnere klart tilkendegivet, at det vil være en fejltagelse at opgive Kyoto-protokollen. Et krav om at begynde forfra vil dels være tidsspilde dels indebære, at den skrøbelige balance bringes i fare, som det med Kyoto-protokollen var lykkedes at skabe mellem den industrialiserede verden, som bærer en stor del af skylden for disse problemer, og udviklingslandene, hvis udledninger pr. indbygger er væsentligt lavere end de industrialiserede landes.
EU har samtidig tilkendegivet, at vi agter at fortsætte forhandlingerne inden for Kyoto-aftalens rammer, også selv om USA måtte fastholde sin afvisning. Protokollen kan træde i kraft, såfremt EU, ansøgerlandene, Rusland og Japan ratificerer den. Men vi er selvsagt enige med hr. Roo i, at protokollen mister en del af sin rækkevidde, hvis klodens mest forurenende nation ikke deltager. Imidlertid kan og må vi ikke passivt afvente, at USA tager initiativer.
Vi har således endnu en gang klart tilkendegivet, at vi agter at opfylde vores forpligtelser og ratificere Kyoto-protokollen senest i 2002. Og vi er i færd med at træffe de fornødne forberedelser. Det kræver, at vi trækker på samme hammel og fortsætter vores bestræbelser for i de enkelte medlemslande at bekæmpe klimaforandringerne. Det europæiske program til bekæmpelse af klimaforandringer har nu set dagens lys som påpeget af fru Gonzáles. Programmet er under udvikling. Vi vil således gøre vores yderste for at sikre, at Kyoto-protokollen nyder fremme. Vi agter at ratificere protokollen, og vi vil sikre, at medlemsstaterne optræder konsekvent i så henseende.
De kan være sikker på, at Kommissionen, når det gælder spørgsmålet om miljøforandringer, fortsat, som fru Isler Béguin anmodede om, vil varetage opgaven som initiativtager i EU og fortsat vil sikre, at EU stiller sig i spidsen på internationalt plan, både når det drejer sig om at sikre, at de initiativer, der tages i EU, også finder genklang i andre lande, og når det drejer sig om at sikre gennemførelsen af vores egen strategi. I lighed med fru Myller føler jeg mig overbevist om, at de to emner vil være på dagsordenen for topmødet mellem USA og EU, som finder sted i Göteborg i forbindelse med Det Europæiske Råds næste møde, der som bekendt primært kommer til at dreje sig om miljøspørgsmål. Dette møde er således for alle parter næste afgørende begivenhed.

Formanden
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 18.30.

Menneskerettigheder
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende beslutningsforslag:
Bortførelsen af hr. Tsiakourmas på Cypern - B5-0266/2001 af Katiforis for PSE-Gruppen;
B5-0271/2001 af Frassoni og Cohn-Bendit for Verts/ALE-Gruppen;
B5-0279/2001 af Wurtz m.fl. for GUE/NGL-Gruppen;
B5-0286/2001 af Zacharakis m.fl. for PPE-DE-Gruppen;
B5-0296/2001 af Davies for ELDR-Gruppen,
om bortførelsen af hr. Tsiakourmas på Cypern.
Voldelige overgreb mod katolske nonner- B5-0261/2001 af Karamanou m.fl. for PSE-Gruppen;
B5-0272/2001 af Sörensen for Verts/ALE-Gruppen;
B5-0280/2001 af Morgantini m.fl. for GUE/NGL-Gruppen;
B5-0298/2001 af Plooij-van Gorsel m.fl. for ELDR-Gruppen,
om voldelige overgreb mod katolske nonner.
Pakistan- B5-0265/2001 af Fruteau og Erika Mann for PSE-Gruppen;
B5-0273/2001 af Rod og Maes for Verts/ALE-Gruppen;
B5-0281/2001 af Cossutta m.fl. for GUE/NGL-Gruppen;
B5-0288/2001 af Martens for PPE-DE-Gruppen;
B5-0299/2001 af van den Bos for ELDR-Gruppen;
B5-0302/2001 af Dupuis m.fl. for TDI-Gruppen,
om situationen i Pakistan.
Homoseksuelles rettigheder i Namibia- B5-0264/2001 af Swiebel m.fl. for PSE-Gruppen;
B5-0274/2001 af Lagendijk m.fl. for Verts/ALE-Gruppen;
B5-0282/2001 af Vinci m.fl. for GUE/NGL-Gruppen;
B5-0300/2001 af van der Laan og Dybkjær for ELDR-Gruppen,
om homoseksuelles rettigheder i Namibia.
Bortførelsen af hr. Tsiakourmas på Cypern

Katiforis
Hr. formand, hr. kommissær, ærede medlemmer, man har iscenesat et komplot mod Tsiakourmas og anklaget ham for at være narkosmugler. I forbindelse med denne anklage vil jeg gerne - på engelsk hvis De tillader - læse op af den rapport, som politiet på de engelske baser, der jo er britisk territorium, har udfærdiget om forholdene ved hans arrestation. Det engelske politi har foretaget en undersøgelse af sagen og skriver følgende:
Trods de tyrkiske cyprioters erklæringer om det modsatte tyder alle andre tilgængelige oplysninger på, at hr. Tsiakourmas blev bortført fra sin bil. Bilen blev efterladt et godt stykke inden på den østlige bases suveræne område. Der findes absolut ingen beviser, hverken tekniske eller historiske, på, at hr. Tsiakourmas havde eller nogensinde har haft ulovlig narkotika i sit motorkøretøj eller i sin besiddelse.
(EL) Hvis det var den græske regering, der havde sagt dette, ville jeg tro på det, tror jeg, også selv om en anden måske ikke ville tro på det. Hvis det var den cypriotiske regering, der havde sagt dette, ville jeg tro på det, også selv om en anden måske ikke ville tro på det. Men det er det engelske politi, der siger det. Og det sætter vel punktum for det, der egentlig skete. Med hensyn til den politiske betydning af det skete. Tsiakourmas var en byggeentreprenør, som kom ind på den engelske base, der ligger i nærheden af en tyrkisk-cypriotisk landsby, hvorfra han fandt tyrkiske arbejdere til sit foretagende. Han var altså en person, som skabte kontakt mellem de to samfund, som den tyrkiske og den tyrkisk-cypriotiske ledelse ønsker at holde adskilte og fjendtlige over for hinanden. Eftersom han var i den prekære situation at være arbejdsgiver for nogle af sine tyrkiske medborgere på Cypern, blev han offer for denne forbryderiske bortførelse.
Tillad mig at bemærke, at det er et sørgeligt syn at se en ulovlig magt, som i 25 år har villet forestille en stat, som i 25 år ikke er blevet anerkendt af det internationale samfund, og som nu de facto vil påtvinge os sin eksistens ved at gennemføre en gangsteragtig bortførelse.
Hr. kommissær, jeg henvender mig til Dem. Interessen for det enkelte menneske er en af de flotteste traditioner ved Deres land og fædreland, Frankrig. Vi kan blot huske på Dreyfus-affæren, Flaubert-retssagen og retssagen om Zolas "Jeg anklager". Tsiakourmas er naturligvis hverken Dreyfus, Zola eller Flaubert. Men han repræsenterer et lignende problem i lille målestok. Derfor opfordrer jeg både Dem og Kommissionen til at vise interesse for hans sag. De kan være sikker på, at med kampen, med kravet om Tsiakourmas' løsladelse kræver De samtidig frihed, fred og forsoning for de to samfund på Cypern.

MacCormick
Hr. formand, jeg vil gerne sige, at jeg er enig med hr. Katiforis. Dette er virkelig et alvorligt tilfælde af uberettiget anholdelse af en person uden for det område, hvor han blev ført til, og hvor han har været ulovligt tilbageholdt siden den 13. december sidste år.
Vi vil da gerne tage højde for, at Tyrkiet er gået i retning af at blive ansøger om medlemskab af EU, og at så længe der findes åbne sår af denne art i hjørnet af Middelhavet og problemer af denne art, fratager Tyrkiet sig selv muligheden for at blive en seriøs ansøger. Dette er et meget alvorligt anslag mod menneskerettighederne, det er et fuldstændigt uacceptabelt overgreb på et menneske, og vi opfordrer formanden til at lade os fremsætte denne beslutning med støtte fra hele Parlamentet.

Alyssandrakis
Hr. formand, anklagerne mod hr. Tsiakourmas er så uholdbare, at de ikke engang holder ved den pseudodomstol, hvor de bliver behandlet. Spørgsmålet er naturligvis, hvorfra det ulovlige besættelsesregime på Nordcypern får den frækhed at gribe til sådanne handlinger, og det oven i købet på britisk territorium. Det er tydeligt, at det såkaldte internationale samfund har midlerne til at sætte en stopper for besættelsesregimet, hvis det havde lyst til det. Denne bemærkning gælder i endnu højere grad for EU, eftersom Tyrkiet er et ansøgerland, mens Cypern er midt i forhandlingerne om optagelse.
EU har pressionsmekanismer til sin rådighed, som det kunne anvende. Men samtidig har EU enorme økonomiske, politiske og militære interesser i Tyrkiet, og det er tydeligt, at det er dem, der bestemmer dets opførsel. Desuden kan vi konstatere, at Cyperns optagelsesprocedure i EU faktisk nærmere komplicerer Cypernspørgsmålet end bidrager til dets løsning. Under alle omstændigheder stiller vi krav om, at EU og Det Forenede Kongeriges regering i det mindste for en gangs skyld taler hårdt til Tyrkiet, så hr. Tsiakourmas kan blive frigivet ubetinget.

Marinos
Hr. formand, jeg så gerne, at vi alle kraftigt støttede beslutningsforslaget om hr. Tsiakourmas' frigivelse. Nu er det på tide, at vi ikke kun begrænser os til høflige henstillinger over for Tyrkiet, hvis tropper ulovligt har bortført ham fra den britiske base i Dekelia på Cypern og siden holdt ham i fængsel, selv om han er alvorligt syg, og der er fare for hans liv. Jeg undrer mig ærlig talt over, hvordan Storbritannien kan acceptere, at dets suverænitet bliver overtrådt uden at reagere beslutsomt og effektivt, sådan som det udmærket er i stand til, hvis det virkeligt ønsker det.
Ærede medlemmer, bortførelsen af hr. Tsiakourmas, de tyrkiske besættelsestroppers indtrængen på neutralt område i Strovilia på Cypern, Tyrkiets krav på græske øer og dets stadige trusler om, at Tyrkiet vil reagere voldeligt, hvis Den Cypriotiske Republik bliver medlem af EU, sådan som dets udenrigsminister, hr. Cem, udtalte for nogle dage siden, viser, at dette land opfatter beslutningen på topmødet i Helsinki som et udtryk for europæernes svaghed. Deraf også det faktum at i stedet for at bringe sig på linje med de betingelser, der blev stillet, for at det kan blive godkendt som medlem, er det blevet endnu frækkere. Det er på tide, at EU viser, at Tyrkiet ikke ustraffet kan håne vores venlighed, tolerance og forsøg på at bidrage til, at det bliver en retsstat og et virkeligt demokrati, inden vi vil hilse det velkommen i den europæiske familie.

Ludford
Hr. formand, dette er et åbenlyst tilfælde af ulovlige handlinger. Hr. Tsiakourmas bør løslades og behandles ordentligt, og hans sag bør ikke bruges som våben i en propagandakrig mellem græske og tyrkiske cyprioter, hvor den seneste hændelse har drejet sig om, hvem der har ødelagt mest af den anden sides kultur.
Jeg glæder mig over at repræsentere begge samfund som borgere i London, og begge sider fortjener samme respekt for både befolkning og kultur. Jeg nægter at vælge den ene side frem for den anden. Vi har interesse i et forenet, europæisk Cypern. EU må engagere sig langt mere i forsøget på at finde en politisk løsning og bør presse på for at skabe gensidig respekt. Vi bør måske give større tilskud til bevarelsen af de kulturelle monumenter på begge sider. Men i mellemtiden må hr. Tsiakourmas ikke holdes som gidsel. Ulovlige handlinger er ulovlige, uanset hvor de finder sted, og denne sag skal afsluttes uden at blive et våben i en propagandakrig.

Van Orden
Hr. formand, Tsiakourmas-sagen burde aldrig være opstået og må afsluttes hurtigst muligt. Den omfatter indtrængen på suverænt britisk område og ulovlig anholdelse af en sårbar person, der ikke er registreret som lovovertræder. Der synes at være tale om en tak for sidst i ond mening. Derfor må jeg med nogen beklagelse sige, at vi vil støtte beslutningsforslaget, og jeg opfordrer de tyrkiske myndigheder til at løslade hr. Tsiakourmas nu.
Jeg må også sige, at det er en skam, at beslutningsforslaget indeholder en del uheldig sprogbrug. Da jeg talte med den græsk-cypriotiske udenrigsminister, hr. Kasoulides, i sidste uge, sagde jeg til ham, at tiden nu er inde til at bygge bro til de tyrkiske cyprioter, at finde metoder til at mindske den økonomiske isolation af Nordcypern og anvende en sprogbrug, der kan medvirke til, at den tyrkiske befolkning vil støtte et Cypern med to samfund og to zoner, som der opfordres til i FN's resolutioner. Jeg siger til de tyrkiske cyprioter: Undgå dumme hændelser og gå i gang med en konstruktiv dialog. Jeg siger til de græske cyprioter: Hold op med at udnytte enhver mulighed til at søge konfrontation, og ræk en venskabets hånd frem.
Voldelige overgreb mod katolske nonner

Karamanou
Hr. formand, ærede medlemmer, der er desværre tale om en meget smertelig virkelighed. Tavshedens komplot er brudt og har afdækket, at katolske præster og biskopper er involveret i forbryderiske handlinger mod nonner i mindst 23 lande. Rapporten, der blev offentliggjort i det amerikanske magasin "National Catholic Reporter" taler om voldtægter, seksuelt misbrug, smitte med aids, tvungne aborter, afpresning og forfølgelse af dem, der har mod nok til at anmelde voldshandlingerne til de ansvarlige dignitarer.
Selv om Vatikanets repræsentant Joakim Navarro Vals har forsøgt at dysse emnet ned eller at afgrænse det til Afrika, så er det seksuelle misbrug og overtrædelserne af kvindernes grundlæggende rettigheder et faktum, og hverken biskopper eller præster er naturligvis hævet over lovene. Netop derfor kræver min politiske gruppe, at gerningsmændene stilles for retten, hvor de dømmende myndigheder i de 23 lande, hvor de kriminelle handlinger er begået, fuldt ud skal afklare alle voldssagerne mod kvinderne.
Vatikanet bør på sin side udlevere alle de fem eksisterende rapporter om emnet til offentligheden, fratage gerningsmændene enhver officiel titel, samarbejde med de dømmende myndigheder, rehabilitere de nonner, som er blevet fjernet fra deres stillinger, yde ofrene den nødvendige beskyttelse og erstatninger og først og fremmest træffe foranstaltninger, så man undgår lignende tilfælde i fremtiden, og naturligvis opdrage præsterne i kvindernes grundlæggende menneskerettigheder.

Sörensen
Hr. formand, i stedet for at foretage en bedømmelse som politiker citerer jeg to afsnit i en af rapporterne, som taler for sig selv. Højtplacerede generaler var særdeles foruroliget over den seksuelle chikane, som nonner blev udsat for i visse områder. En prior fra et stift, hvor adskillige nonner blev gjort gravide af præster, kunne ikke finde nogen passende løsning på det. I en anden kongregation måtte man afskedige 20 nonner, fordi de var gravide, i mange tilfælde gjort gravide af præster.
For det andet blev nonner pint i adskillige lande. Når en nonne blev gjort gravid af en præst, skulle hun forlade kongregationen, mens den pågældende præst kunne fortsætte med at følge sit kald. Er dette social retfærdighed? Nonnen kastes ud i en situation, hvori hun må op opfostre barnet som enlig mor, for det meste stærkt brændemærket og under elendige sociale omstændigheder.
Der nævnes eksempler på visse lande, hvor de blev forpligtet til at blive anden og tredje hustru i en familie som følge af deres mistede sociale status i den lokale kultur. Alternativet er for at kunne overleve at blive prostitueret og således i endnu højere grad udsætte sig for risikoen for hiv, hvis de ikke allerede var smittet af præsten.

González Álvarez
Hr. formand, jeg tror, at vi alle sammen blev chokerede, da voldtægt i både Balkan og Afrika blev anvendt som endnu et våben i krigen. Men jeg skal ærligt indrømme, at jeg blev overrasket, da jeg hørte, at en organisation, der er respekteret i hele verden, i så mange år har hemmeligholdt det, der skete med de kvinder, som arbejdede i den. Derfor er jeg helt enig i den beslutning, som vi forelægger her i dag, og i, at de skyldige skal retsforfølges og straffes som enhver anden borger, der retter anslag mod andre menneskers værdighed.
Jeg tror, at vi alle sammen, både mænd og kvinder, beklager det skete, men jeg tror også, at vi kvinder kender den smerte, ydmygelse, afmagt og uværdighed, der følger af at måtte tie om sådan et anslag mod den menneskelige værdighed.
Derfor, hr. formand, mener jeg, at denne beslutning er nødvendig, og at vi bør sende den til alle de instanser, der er nævnt i slutningen af den.

Malmström
Hr. formand, Vatikanet er ikke ligefrem kendt for sit progressive syn på seksualitet. Prævention giver ikke bare kvinder verden over mulighed for at bestemme over deres egen krop, kondomer vil også kunne redde titusinder af menneskeliv i de aids-ramte lande i Afrika. Men det modarbejder Vatikanet. Man forsøger også at fratage voldtagne kvinder deres muligheder for at få abort i f.eks. Bosnien. På denne baggrund er det voldsomt oprørende at få kendskab til den rapport, der beskriver, hvordan katolske præster har begået overgreb på, ja voldtaget kvinder og nonner. Vatikanet har haft kendskab til dette siden 1994, men det har forsøgt at bagatellisere hændelserne og lukke munden på kvinderne, når de prøvede at fortælle om det, eller tvunget dem til abort. Ifølge oplysningerne er nogle af dem endda blevet smittet med aids. Dette er ikke nogen isoleret hændelse, det er sket i mindst 23 lande, og der er kun ét ord, der dækker disse hændelser, nemlig skammeligt, skammeligt, skammeligt! Vatikanet må øjeblikkeligt straffe de skyldige, bede de involverede kvinder om undskyldning, finde ud af nøjagtigt, hvad der er sket, og offentliggøre rapporten i sin helhed.

Martens
Hr. formand, vores gruppe har besluttet ikke at støtte dette beslutningsforslag. Vi anser seksuelt misbrug af kvinder for at være for alvorligt til at blive brugt til politiske mål og til at sætte religiøse samfund, i dette tilfælde den katolske kirke, i et dårligt lys.
Voldtægt og seksuelt misbrug betragter vi som en krænkelse af de fundamentale menneskerettigheder, og vi mener, at gerningsmænd bør straffes uanset deres erhverv. Vi er solidariske med ofrene. Vores gruppe er alvorligt bekymret over seksuelt misbrug begået af katolske præster, læger, politikere og andre, der har en stilling, der indebærer tillid og moralsk autoritet.
Det katolske trossamfund og pavestolen har altid forkastet vold og seksuelt misbrug, både på grundlag af kristelige værdier og på grundlag af internationale konventioner og forpligtelser. Gennem sine officielle repræsentanter har pavestolen erkendt og forkastet handlingerne, og den har i samarbejde med de ansvarlige biskopper, overordnede i religiøse ordener og kongregationer og andre ansvarlige autoriteter grebet ind over for de pågældende præster til støtte for ofrene og for at forhindre en gentagelse af disse udtryk for vold. Seksuelt misbrug begået af præster skal ufortøvet forkastes og straffes.
Man må imidlertid ikke generalisere det, der er sket. På verdensplan er der godt 404.000 katolske præster og næsten 820.000 nonner. Den kendsgerning, at uansvarlige medlemmer af de gejstlige har gjort sig skyldig i misbrug, navnlig i udviklingslande, hvor kvinder kulturelt ofte har en underordnet rolle i forhold til mænd, ændrer ikke det faktum, at langt størstedelen af verdens religiøse og katolske præster er pligtopfyldende. De er ofte de mest selvudslettende, når det gælder kampen for fred og retfærdighed og bekæmpelsen af fattigdom.
Vores gruppe hilser den åbne debat om denne sag velkommen, og vi beklager, at der indtil nu er reageret utilstrækkeligt på seksuelt misbrug. Vi ønsker en effektiv løsning på alle tilfælde og forventer, at kirker og andre ansvarlige organisationer intensiverer deres bestræbelser på at gøre alt, hvad der ligger i deres magt og muligheder, for at forhindre gentagelse.

Ribeiro e Castro
Hr. formand, kære kolleger, dette forslag er dybt uretfærdigt, forkert adresseret og ude af proportioner. Det viser en total mangel på hensyn til ofrene og er ren og skær utidig chikane. I disse overgreb, der virkelig må fordømmes, har de katolske nonner lidt dobbelt: som mennesker, kvinder, og som troende, hvor de også er blevet krænket i deres kald til at tjene andre og i den Gud, som de tror på. Den katolske kirke er også blevet krænket af de dadelværdige handlinger, som nogle af dens medlemmer har udført. Når man overdriver virkeligheden, forvrænger kendsgerningerne og forsøger at angribe ikke dem, der har udført overgrebene, men den kirke, som nonnerne tilhører, vil mange troende igen føle sig udsat for overgreb, nu på grund af denne groteske politiske manøvre. Man må her kunne forstå religionen og respektere den. Det er tydeligvis ikke tilfældet for forslagstillernes vedkommende.
Forslaget angriber dem, der har taget sagen op, og det afslører total uvidenhed eller foragt for den katolske kirkes organisation, der ikke er den europæiske superstat, som mange drømmer om, men er dybt decentraliseret, både i stiftskollegiet og i de talrige religiøse institutter og foreninger m.v. Beslutningsforslaget kunne have angrebet dem, der udførte overgrebene og forrådte Guds tjeneste. Men nej. Det klares på nogle sekunder med disse få og dårlige eksempler og i stedet rettes kanonerne mod Kirken som helhed. Det var Kirken, der opdagede sagerne, diskuterede dem og greb ind, så snart de var blevet opdaget. Det fortjener den vores påskønnelse for, ud over alt det andet, som den har gjort for så mange mennesker. Og aldrig dette vanvittige angreb! Det var netop Kirken, der bragte disse sager til vores kendskab, og ikke de ophidsede forslagsstillere, hvis paradoksale tekst kaster sig over løsningen i stedet for over problemet. Vi har stemt imod deres forslag. Det har intet menneskeligt i sig, men er blot et monument over kynisme og hykleri. Jeg taler på vegne af UEN-Gruppen og særlig for de irske medlemmer, der udtrykkeligt har bedt mig gøre det.

Belder
Hr. formand, katolske medier melder om yderst rystende kendsgerninger. Da jeg læste om de lidelser, som de misbrugte kvinder inden for den romerskkatolske kirke har været udsat for, berørte det mig personligt. Jeg håber derfor oprigtigt, at denne forhandling kan medvirke til, at disse dårlige tilstande definitivt bringes til ophør. Jeg formoder, at det er forslagsstillernes hensigt, idet de ikke lader sig lede af antireligiøse følelser.
Beslutningsforslaget henvender sig efter min opfattelse ikke blot til Vatikanet, men er samtidig en appel til alle kirkelige autoriteter om at handle i overensstemmelse med den kristelige etik. Enkeltpersoners ansvar må ikke forsvinde ud i store institutioners anonymitet.
Der kan ikke nævnes nogen som helst formildende omstændighed for de pågældende afrikanske katolske præsters opførsel. Hverken deres unge alder eller afvigende kulturelle opfattelser af cølibatet kan retfærdiggøre denne vold. Enhver kristelig trosretning, som baserer sig på Bibelen, ved, at man ikke kan dække over misbrug af kvinder. Vi bringer navnet Kristus i vanry, hvis vi behandler denne problematik på en sådan måde.
Med rette opfordres der i det fælles beslutningsforslag til en retssag for at skaffe en fuldstændig afklaring. Jeg vil ud fra min kristelige livsanskuelse helhjertet tilslutte mig denne opfordring.
Foreløbig kan vi kun gisne om omfanget af denne problematik. Det amerikanske tidsskrift National Catholic Reporter nævner 23 lande, hvor seksuel misbrug forekommer. Det overstiger i hvert fald karakteren af et marginalt fænomen. Allerede i 1994 var der meldinger om misbrug, men indtil nu er det ikke tydeligt, hvilke foranstaltninger der er truffet for at bekæmpe vold mod kvinder. Vatikanet bør erkende den pågældende problematik og give indblik i, hvilke foranstaltninger der træffes for at afværge sådanne metoder i fremtiden.
Endelig vil jeg udtale min påskønnelse af, at punkt H fjernes fra det oprindelige beslutningsforslag. Hvis det ikke var sket, ville jeg have været nødsaget til at stemme imod beslutningsforslaget. Hvor meget jeg end misbilliger de rystende tilfælde af misbrug, må de ikke uden videre bringes i forbindelse med Vatikanets politik over for kvinders reproduktive rettigheder. Det er upassende på denne måde at bringe en holdning, der går ind for livets ukrænkelighed i forbindelse med disse problemer, i miskredit.

Posselt
Hr. formand, vi fordømmer naturligvis disse skændselsgerninger, uanset hvem der begår dem. Men den foreliggende beslutning indeholder urigtigheder, fordrejninger, løgne, halve sandheder, og den kan derfor ikke accepteres på det foreliggende grundlag. Jeg mener, at dette emne er for alvorligt til at blive misbrugt partipolitisk og ideologisk. Men det er netop det, der sker her. Vatikanet har hverken et verdenspoliti eller en verdensdomstol, som kan forfølge den slags, men det er først og fremmest et anliggende for de statslige autoriteter, som vi må henvende os til. Selvfølgelig støtter vi pavestolen i dens bestræbelser på at stoppe denne praksis.
Men vi må være på det rene med, at denne beslutning entydigt sigter på - fru Malmström har jo sagt det helt åbent - at svække pavestolen i de internationale organisationer, hvor den ofte til forskel fra mange regeringer i medlemsstaterne advokerer for familien og beskyttelse af livet og mod seksuel udnyttelse. For så vidt er denne beslutning hyklerisk og uacceptabel. Jeg mener derfor, at den er farlig, da dette emne alt for ofte er blevet misbrugt af totalitære kræfter i det 20. århundrede for at bringe kirken i miskredit. Det er en vej, som vi ikke må gå! De ordensfolk, som går i brechen for andre, har ikke fortjent denne form for nedgøring!

Scallon
Hr. formand, jeg selv og alle her i Parlamentet fordømmer seksuelt misbrug af kvinder, eller af alle mennesker for den sags skyld, og enhver forsinkelse i retsforfølgningen af de skyldige uanset tro, nationalitet eller erhverv bør fordømmes. Jeg kan imidlertid ikke støtte denne beslutning, som er rettet mod en bestemt kirke, en kirke, som har erkendt og fordømt de pågældende sager, og som har gjort det klart, at den er ved at gennemføre foranstaltninger i samarbejde med de kompetente kirkelige repræsentanter og civile myndigheder over for de skyldige. Den støtter også ofrene, gennem sine hjælpeprogrammer verden over, og den tager skridt til at forhindre en gentagelse af disse skrækkelige hændelser.
Desværre må man sige, at beslutninger af denne art antyder, at der findes et større politisk betinget motiv, der synes at være en bevidst miskreditering af den katolske kirke og Vatikanet på internationalt plan, muligvis med den hensigt at gennemtvinge dens fjernelse fra internationale fora, hvor den aktivt fremmer kvinders og mødres værdighed.

Oostlander
Hr. formand, fru Martens erklæring kunne fuldstændig være min. Jeg vil tilføje følgende: Dette følsomme og forfærdelige problem har vi fået kendskab til på grund af de katolske mediers åbenhed og på grund af katolske forskere, som har udarbejdet en rapport. Omsider er der også kommet reaktioner på denne fra det katolske kirkelige hierarkis side, og der er også givet udtryk for fordømmelser. Jeg husker også udtalelser fra biskopper, bl.a. fra Nederlandene.
Hvorfor giver vi så den romerskkatolske kirke endnu et spark nu? Jeg må som protestant sige, at det overrasker mig overordentlig meget. Jeg læste i de nederlandske medier et interview med en af initiativtagerne, hvori baggrunden forklares. Hun siger: "Vi er imod pavens besøg i Europa-Parlamentet. Det må vi vanskeliggøre på denne måde. For det andet vil vi reagere på alle pavens formaninger på det moralske område." Hvis dette er baggrunden, er der så mange falske lys på alteret, for at sige det på en protestantisk måde, at jeg absolut ikke kan støtte dette. Jeg synes, at de nonner, som har lidt herunder, på denne måde misbruges endnu en gang politisk, og det skammer jeg mig over.

Fiori
Hr. formand, når det gælder et så delikat spørgsmål som den pågældende nødsituation, er vi virkelig rådvilde. Hvis vi ser på begivenhederne i sig selv, behøver vi ikke at bruge mange ord på dem, for det er begivenheder, der må fordømmes og forkastes. Men at gå så vidt som til at opstille en teori om et politisk angreb - hvilket det reelt er - på den katolske kirke og Vatikanet er efter min mening meget forkert, når man tænker på den moralske myndighed, som Vatikanet udøver i hele verden. Noget, der bekymrer os endnu mere, er den måde, man anvender ansvarsbegrebet på, så det, der sker med et menneske, er Vatikanets moralske ansvar. Det gør os virkelig rådvilde, for hvis man udnytter nogle så delikate spørgsmål i politisk øjemed, ender man med at glemme en af de opgaver, som kirken så møjsommeligt kæmper for i hele verden, nemlig beskyttelsen af den menneskelige værdighed.

Mauro
Hr. formand, jeg vil gerne sige meget klart, at den politiske udnyttelse af dette spørgsmål er helt uacceptabel, og det gælder ikke mindst forsøget på at bagatellisere den katolske kirkes og Vatikanets rolle i de internationale organer, som man ønsker at smide kirken ud af for at fremme lobbyvirksomhed som den, der ligger bag dette forslag.
Først vil jeg gerne gøre opmærksom på, at Vatikanet er én ting og enkeltpersonerne inden for den katolske kirke noget andet. Vatikanet er ikke nogen stat, som alle katolikker er borgere i. Det tjener de katolske samfund i hele verden via sin myndighed, men det kan ikke drages til ansvar for alle katolikkers handlinger i hele verden, hvad enten det er præster eller menigmand. Denne klare kendsgerning skal gøre det muligt for os at tage stilling til et så vanskeligt spørgsmål som dette. Når der i forslaget flere gange udtrykkeligt henvises til Vatikanets ansvar, grænser det således til en politisk udnyttelse, som uden tvivl bør forkastes.
Pakistan

Fruteau
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, for en snes år siden lagde de sydasiatiske lande og EU med oprettelsen af Den Sydasiatiske Sammenslutning for Regionalt Samarbejde (SAARC) grunden til et ambitiøst partnerskab, nemlig et partnerskab for udvikling og ytringsfrihed.
De seneste arrestationer af politiske ledere i Pakistan synes at være et brutalt vidnesbyrd om, at dette partnerskab er slået fejl. Omhandlede massearrestationer, som synes at omfatte mere end 1.000 personer, vidner klart om, at general Musharrats styre er fast besluttet på at kvæle alle krav om demokrati fra den pakistanske befolknings side og hindre de politiske partier i at udøve deres legitime aktiviteter.
I 1999, nogle måneder efter statskuppet, mødte jeg på general Musharrats begæring i min egenskab af næstformand for Sydøstasien-delegationen Pakistans ambassadør, som forsikrede, at militærjuntaen, som netop havde frataget premierminister Nawaz Sharif magten, hurtigt ville afstikke den vej, der skulle føre til et demokratisk Pakistan.
Vi oplever i dag, at dette styre indtager en stadig mere yderligtgående holdning, og i Pakistan står ord som demokrati, menneskerettigheder og politisk pluralisme i dag skrevet med blod. Det spirende demokrati, som vi så inderligt havde ønsket, visnede hurtigt og gav plads for intolerance og vilkårlige arrestationer.
Europa-Parlamentet kan ikke forholde sig passivt til den situation, der hersker i Pakistan. EU har i mange år samarbejdet med dette land, og vi skylder klart at tilkendegive over for general Musharrat, at respekten for menneskerettighederne og demokratiet er grundlaget for samarbejdspolitikken. Vi skylder at stille krav om, at han - som også Pakistans højesteret har krævet - snarest gennemfører frie, pluralistiske og åbne valg.

Maes
Hr. formand, hr. kommissær, som vi fik at vide af vores kolleger, er vi så længe efter det militære statskup i Pakistan kommet længere væk fra et virkeligt demokrati og en retsstat. Vi konstaterer desuden, at den pakistanske militærjunta yder aktiv støtte til det umenneskelige Taleban-regime i Afghanistan. I anledning af kommandant Massouds besøg i Europa-Parlamentet henvendte den pakistanske ambassade sig til formanden for Parlamentet med en opfordring til en forhandlingsløsning i Afghanistan. Også vi opfordrer til en politisk løsning på den afghanske konflikt. Også vi er klar over, at sanktionerne over for Taleban-regimet kan ramme befolkningen og tilvejebringe flygtningestrømme. Vi værdsætter Pakistans fordømmelse af talebanernes ødelæggelse af kulturelt arvegods, men vi forventer mere. Den pakistanske regering skal stoppe sin støtte til Taleban-regimet og til de fundamentalistiske grupper. Den skal hjælpe Pakistan på vej mod en retsstat og arbejde for en varig fred i området.

Mann, Thomas
Hr. formand, hvad er dog det for en uværdig nationaldag, når den siddende magthaver i Pakistan opfordrer sit eget folk til aktivt at støtte samfunds- og socialmodellen, og når tusindvis af borgerretsforkæmpere dagen før denne begivenhed bliver sat i fængsel? Politiet anholdt netop dem, som engagerer sig for solidaritet og retfærdighed, og deres familiemedlemmer blev anholdt i stedet for aktivister, som var gået under jorden. Blandt de anholdte var også Nasrullah Khan, lederen af den demokratiske fornyelsesbevægelse.
Den pakistanske militærregerings fremgangsmåde er absolut uacceptabel. Man kan ikke længere fæste lid til magthavernes forsikringer og hensigtserklæringer. Pakistan må opfylde sine forpligtelser som medlem af FN! Hertil hører elementære grundlæggende rettigheder som sikring af ytringsfriheden og forsamlingsfriheden. Beklagelser fra verdenssamfundets side - og det er PPE-DE-Gruppens holdning - er dog langt fra tilstrækkeligt længere. Vi opfordrer Kommissionen til at lægge alle sine politiske lodder i vægtskålen og arbejde for en snarlig løsladelse af de tilfangetagede.
Lederen af militærregeringen, general Musharraf, er ansvarlig for, at landet stadigvæk hindres i at vende tilbage til demokrati og humanitet. Den Islamiske Republik Pakistans magthaveres uden- og indenrigspolitiske stabilitet er kun stillet til skue. Den bliver først en realitet, når afgørelsen fra landets øverste domstol er blevet gennemført, nemlig afholdelse af frie valg i hele landet. Fristerne for deres gennemførelse skal overholdes. Uafhængige partier skal have chancen for at stille op. De må ikke længere være udsat for konstant pression. Disse valg skal afholdes under internationale observatørers opsyn.
Hvad angår menneskerettighederne, må EU netop i Pakistan gribe aktivt ind og inddrage de mennesker, som ofte risikerer liv og lemmer på menneskerettighedsfronten, nemlig ngo'er. Det er vi forpligtet til. Det kunne være vores bidrag til en stor nationaldag i Pakistan. Lad os håbe, hr. kommissær, at det lykkes os!

Van den Bos
Hr. formand, med general Musharrafs regime kommer den pakistanske befolkning fra asken i ilden. Der er ikke noget tilbage af demokratiet, og udsigterne er dystre. Bekendtgørelsen af, at der vil blive udskrevet valg, er tilsyneladende ikke andet end en skinmanøvre for at vildlede det internationale samfund. Aktive partimedlemmer af oppositionen arresteres. Valgkampagner er umuliggjort, og retsplejens uafhængighed er krænket.
Mens Verdensbanken bryder hovedet med økonomiske reformer i Pakistan, drejer militærregimet halsen om på demokratiet. Uden demokrati ingen stabilitet og uden stabilitet ingen økonomisk genopretning.
Pakistan bliver stadig mere isoleret internationalt. Den finansielle og militære støtte, som militærregimet yder til Taleban-barbarerne i Afghanistan, er modbydelig. Ifølge den afghanske oppositionsleder, som er på besøg her i dag, kan kun politisk forandring i Pakistan føre til de muslimske ekstremisters undergang i nabolandet.
EU har med rette indstillet forhandlingerne med Pakistan. Der kan ikke være tale om en samarbejdsaftale, så længe demokratiet ikke er fuldstændigt genoprettet. Den politiske dialog kan kun fortsættes på ad hoc-basis, og der skal lægges stort pres på regimet, for at der hurtigt afholdes et ærligt valg.
Pakistans befolkning må ikke lades i stikken. Europæisk udviklingshjælp skal fortsat ydes til undervisning og andre sociale programmer. Støtte til valget må kun gives, hvis denne bidrager til et ærligt forløb. Chancen for dette synes foreløbig at være særdeles lille.
Pakistan er et vigtigt land i området, men det regeres desværre af skiftende korrupte regimer og militærjuntaer. Dem skal befolkningen befries for. Den fortjener en lysere fremtid.
Homoseksuelles rettigheder i Namibia

Swiebel
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg læser en avisartikel op for Dem: I dag har præsident X i land Y opfordret landets regionale myndigheder til at udpege jøder og negre i deres område, således at de kan arresteres. Efter denne præsidents opfattelse skal jøder og negre arresteres, fængsles og udvises. Citat slut.
De spekulerer måske på, hvilket land det drejer sig om, og hvornår det foregår. De historiske eksempler kender vi jo alt for godt. Erstat jøder og negre med homoseksuelle mænd og kvinder, så ved De, at jeg taler om udtalelserne fremsat for ganske nylig af præsidenten i Namibia, hvor der, og det er ikke første gang, tilsyneladende er sat en heksejagt mod homoseksuelle i gang. Namibias præsident opfordrede den 19. marts til, som han sagde, at rense landet for homoseksuelle. Han gentog denne opfordring i begyndelsen af denne uge til trods for utallige indenlandske og udenlandske protester. Det er således ikke nogen fortalelse, men en bevidst kampagne.
Ved tidligere lejligheder kunne man endnu afvise den namibiske præsidents homofobiske retorik med et smil. Det lignede en personlig kæphest for en mand, der er bange, og som krampagtigt klamrer sig til det traditionelle landsbysamfund. Præsidentens udtalelser skaber et billede af et samfund, som synes at gå til grunde som følge af seksuel promiskuitet. Kriminalisering af homoseksuelle, blandet med en stor portion fremmedhad, og opfordringen til namibiske kvinder om at kende deres plads hjælper imidlertid ikke med at tage fat på dette problem. Tværtimod, at udnytte angsten for aids på denne måde er at lege med ilden. Ærlig information og uddeling af kondomer er en bedre reaktion.
Den homofobiske kampagne i Namibia udgør en trussel, ikke blot for de potentielle ofres fysiske velvære, men også for demokratiet, retsstaten og menneskerettighederne. I Amnesty International har man erklæret, at man betragter mennesker, som fængsles på grund af deres seksuelle orientering eller på grund af udøvelsen af deres ret til ytringsfrihed og forsamlingsfrihed, som samvittighedsfanger. Namibia skal anmodes om at overholde landets internationale forpligtelser, som betyder, at menneskerettigheder gælder for alle, er universelle og udelelige. Det er derfor nødvendigt, at EU og medlemsstaterne højt og tydeligt opfordrer Namibia til at standse denne heksejagt. Lad Namibia følge nabolandet Sydafrikas eksempel, hvor homoseksuelles rettigheder udtrykkeligt garanteres i forfatningen. Et land, som har kæmpet for sin egen frihed og mod racediskrimination og apartheid, kan da ikke gå ind for seksuel diskrimination og apartheid?

Lagendijk
Hr. formand, den namibiske præsident Sam Nujomas udtalelser om homoseksuelle i Namibia falder ind under kategorien heksejagt, således som fru Swiebel sagde. Seksuel orientering mod personer af samme køn har eksisteret til alle tider og i alle kulturer. Den diskrimination og den forfølgelse af personer, som har denne orientering og åbent viser det, har ikke eksisteret til alle tider og heller ikke i alle kulturer.
Vi ser heldigvis i en lang række lande, at diskriminationen aftager støt. Det bliver stadig mindre acceptabelt at tilskynde til udelukkelse af og vold mod mennesker, som har denne orientering. Et godt eksempel herpå er Sydafrika. Efter afskaffelsen af apartheidsregimet er der i landets forfatning optaget et forbud mod diskrimination på grundlag af seksuel orientering.
Den namibiske præsidents argument om, at homoseksualitet er noget, der forekommer i Vesten, en afvigelse i Vesten, er et tåbeligt argument. Han ville blot behøve at se på de sydafrikanske naboer, hvilket hans kolleger Mugabe og Museveni for øvrigt også burde gøre.

Van der Laan
Hr. formand, Europa er ikke kun en økonomisk union, men også en union med normer og værdier. Beskyttelse af menneskerettigheder i og uden for Europa er i min gruppes øjne en væsentlig del deraf. Homoseksuelles rettigheder er menneskerettigheder. Vi i Europa må derfor kraftigt tage afstand fra enhver udvikling, uanset hvor i verden den foregår, som fremmer bagvaskelse, udelukkelse eller forfølgelse af mennesker på grundlag af seksuel orientering. Jeg er derfor stolt af, at min gruppe er en af initiativtagerne til dette beslutningsforslag, som denne gang er rettet mod Namibia, og hvori det meget tydeligt står, at vi finder udviklingen i landet uacceptabel.

Van Hecke
Hr. formand, Nederlandene vier homoseksuelle, Namibia spytter på homoseksuelle. I 2001. Hr. Lagendijk har med rette gjort opmærksom på, at Namibia desværre ikke er det eneste afrikanske land, hvor man går så vidt. Præsident Mugabe af Zimbabwe kalder bøsser og lesbiske ordret: "dyr, som skal udryddes". Hans håndlangere sørger for resten.
Det kan selvfølgelig ikke være sådan, at mennesker diskrimineres udelukkende på grund af deres seksuelle orientering. I Afrika har jeg lært, at mange mennesker betragter homoseksualitet som noget, der strider mod deres kultur. Men respekt for kultur støder mod sine egne grænser på et tidspunkt, hvor fundamentale menneskerettigheder skubbes til side. Homofobiske handlinger, i stor målestok iscenesat af myndighederne, skal fordømmes skarpt. Det må imidlertid ikke blive ved dette.
Jeg tror, at forfølgelsen af homoseksuelle skal tages med i betragtning ved evalueringen af vores samarbejde med tredjeverdenslande på grundlag af den nye Cotonou-aftale. Forfølgelsen af homoseksuelle er jo ofte ikke den eneste krænkelse af menneskerettigheder i de pågældende lande. Til trods for deres ophøjede idealer viser visse SADEC-lande i den seneste tid igen og igen deres mindre pæne sider. Det er på tide, at der blæser en ny vind i Windhoek, og at den homofobiske mur i en række frontlinjestater rives ned.

Lamy
Hvad angår det første spørgsmål, nemlig bortførelsen af hr. Tsiakourmas, er Kommissionen bekendt med de omstændigheder, hvorunder denne græsk-cypriotiske statsborger blev arresteret i december 2000. Hr. Tsiakourmas synes således at være bortført fra den britiske militærbases område i Dhakalia. Den britiske regering har derfor gentagne gange omtalt denne sag både over for lederen af det tyrkisk-cypriotiske samfund og over for myndighederne i Ankara. Rådet (almindelige anliggender) vil tage spørgsmålet op under sit møde førstkommende mandag.
Kommissionen følger fortsat opmærksomt situationen via vores delegation i Nicosia. Så vidt vi har fået oplyst er retssagen mod hr. Tsiakourmas genoptaget i denne uge i Famagusta, og der ventes inden længe at falde dom i sagen.
Jeg er som hr. Katiforis af den opfattelse, at denne sag som så mange andre bør ses i lyset af den politiske situation på Cypern. Vi udnytter alle tilgængelige kontakter til de berørte parter, idet vi som bekendt søger at fremme en politisk løsning på spørgsmålet om øens deling. Hvad angår den tyrkiske part, som nævnes af hr. MacCormick og hr. Alyssandrakis, kan jeg forsikre, at spørgsmålet vil være på dagsordenen for den forstærkede politiske dialog mellem EU og Tyrkiet, som blev etableret under Det Europæiske Råds møde i Helsinki.
Hvad angår det andet spørgsmål, som er rejst under debatten om menneskerettighederne, nemlig Europa-Parlamentets beslutningsforslag om voldelige overgreb mod katolske nonner, betegner disse overgreb efter vores opfattelse en alvorlig krænkelse af kvinders grundlæggende rettigheder, og de er et grufuldt eksempel på voldelige overgreb mod kvinder. Som det vil være talerne bekendt, deltager EU aktivt i bekæmpelsen af vold mod kvinder. Alle EU's institutioner lægger stor vægt på at overholde FN-konventionens bestemmelser om bekæmpelse af enhver form for forskelsbehandling af kvinder, ligesom vi lægger vægt på at overholde de forpligtelser, der for kort tid siden blev indgået i Beijing under den fjerde kvindekonference.
Hvad angår menneskerettighederne i Pakistan, kan Kommissionen tilslutte sig Europa-Parlamentets beslutningsforslag, når det anføres, at de seneste arrestationer af "politiske aktivister", som tilhører alliancen til genindførelse af demokratiet, giver anledning til dyb bekymring. EU's trojka, som i november 2000 førte drøftelser med den pakistanske regering, anmodede denne om at ophæve de begrænsninger, der er gældende for de politiske partier i forbindelse med udøvelsen af disses aktiviteter, herunder i særdeleshed forbuddet mod demonstrationer. De politiske partier må og kan ikke udelukkes fra det politiske liv i Pakistan, eller andetsteds i øvrigt, eftersom de selvsagt spiller en afgørende rolle for landets fremtid.
Vi forventer, at der gøres mærkbare fremskridt, når det gælder genindførelsen af det repræsentative demokrati på alle niveauer, først og fremmest ved afholdelse af valg til regionale og nationale forsamlinger på grundlag af en klar og troværdig tidsplan. De pakistanske myndigheder har over for EU's trojka klart forpligtet sig til at overholde den tidsfrist, som i øvrigt er fastsat af Pakistans højesteret, og som foreskriver, at de omhandlede valg skal afholdes senest tre år efter statskuppet. Selv om regeringen har bekræftet, at de politiske partier vil få tilladelse til at deltage i så vel regionale som nationale valg, er det klart, som flere af Europa-Parlamentets medlemmer har påpeget, at man kun ved hurtigt at ophæve forbuddet mod demonstrationer vil kunne styrke tilliden til, at demokratiet er under genindførelse i Pakistan.
Hvad angår det sidste punkt, nemlig homoseksuelles situation i Namibia, har vi som forslagsstillerne med undren og bekymring erfaret, at Namibias præsident, Sam Nujoma, for nylig fremsatte omhandlede erklæring om homoseksualitet, hvori præsidenten opfordrer til forfølgelse af personer, som påviseligt er homoseksuelle.
Vi har altid indtaget den holdning, at de grundlæggende personlige rettigheder og frihedsrettigheder tilkommer ethvert menneske. Enhver stat bør efter vores opfattelse beskytte og fremme disse rettigheder og aktivt bidrage til at afskaffe enhver form for forskelsbehandling på grund af race, køn, politiske holdninger, tro mv.
Regeringen i Republikken Namibia indtager officielt samme holdning. Herom vidner landets forfatning og de internationale konventioner om menneskerettigheder, som Namibia har ratificeret. Vi ser derfor positivt på enhver henvendelse til myndighederne i Namibia med det sigte at søge denne sag yderligere belyst og tilkendegive håbet om, at de seneste erklæringer ikke betegner en underkendelse af gældende bestemmelser i Namibias forfatning, som forbyder forskelsbehandling.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær Lamy.
Jeg må måske benytte lejligheden til at oplyse vores gæster om, at Parlamentet altid tager sig to en halv times tid om torsdagen til at diskutere akutte problemer, akutte krænkelser af menneskerettighederne i hele verden. Ellers bliver der selvfølgelig også diskuteret rigtig mange europæiske emner.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 18.30.

Situationen i Mexico
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende beslutningsforslag:
B5-0262/2001 af Seguro og Naïr for PSE-Gruppen;
B5-0275/2001 af Knörr Borràs og Lipietz for Verts/ALE-Gruppen;
B5-0283/2001 af Marset Campos m.fl. for GUE/NGL-Gruppen;
B5-0289/2001 af Salafranca Sánchez-Neyra m.fl. for PPE-DE-Gruppen;
B5-0297/2001 af Gasòliba i Böhm m.fl. for ELDR-Gruppen
om situationen i Mexico.

Seguro
Hr. formand, hr. kommissær Pascal Lamy, kære kolleger, vi er gået ind i denne debat for at tilslutte os det beslutningsforslag, som flere politiske grupper har fremsat, hvoriblandt vores egen, og i den forbindelse sige, at Europa-Parlamentet med stor interesse og meget tæt har fulgt udviklingen i de politiske relationer mellem Mexico og EU.
Det har vi gjort for at byde den gode aftale velkommen, som EU har undertegnet med Mexico ikke blot på det handelsmæssige område, men også inden for samarbejde og især med henblik på gensidig politisk forståelse, hvor vi ligeledes har opretholdt et godt forhold til alle de ngo'er, der findes i dette venligtsindede land. Vi har selvfølgelig hele tiden været opmærksomme på udviklingen i Chiapas. Sidste år stod jeg selv som leder af delegationen til Centralamerika og til Mexico i spidsen for en delegation fra Europa-Parlamentet, der tog til Chiapas, hvor vi også gerne ville have et møde med den zapatistiske bevægelse, hvilket dog ikke lod sig gøre. Hvorfor ville vi det? Fordi vi mener, at et af Parlamentets grundlæggende principper er dialog med alle og ønsket om, under respekt for den nationale suverænitet, at give vores bidrag til en positiv afslutning på tvister. Det er i denne forbindelse, at vi for det første udtrykker vores store tilfredshed med den holdning og imødekommenhed, som præsident Fox i Mexico har vist, og for det andet med den åbenhed og vilje til dialog, som zapatistbevægelsen gav udtryk for gennem kommandant Esters tale i den mexicanske kongres. Vi vil her gerne især sige, at vi opmuntrer og støtter denne dialog, fordi dialog i respekt for de demokratiske spilleregler i et demokrati er det eneste redskab til at løse problemer. Jeg gentager, at vi respekterer det mexicanske folks suverænitet, og vores signal og vores budskab er en støtte til denne dialog. Jeg slutter med en appel, som vi finder vigtig, om at fortsætte samtalerne og om, at den mexicanske kongres støtter den lov for de indfødte, som man aftalte i Santo Andrés. Til sidst, hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, vil jeg gerne sige, at netop i går blev den delegation. som jeg leder, af Formandskonferencen anmodet om at udtale sig om et muligt besøg fra zapatistbevægelsen i Europa-Parlamentet. Det blev enstemmigt vedtaget med alle de vigtigste politiske grupper til stede, at Parlamentet gennem sin delegation og i fortsættelse af det, som det besluttede sidste år, skal tilkendegive, at det inden for reglerne for dets virksomhed er parat til at indgå i dialog med alle organisationer, herunder også den zapatistiske bevægelse.

Knörr Borràs
Hr. formand, jeg vil også understrege hr. Seguros ord om, at præsident Fox og zapatisterne skal lykønskes med den dialog, som de har indledt.
Forleden dag overværede jeg en samling i den mexicanske Kongres, en historisk samling - og jeg skal sige, at den også blev støttet med stemmer fra vores grønne søstergruppe, Verdes Ecologistas de México - og en afstemning, der gav anledning til en rolig og respektfuld - jeg vil kalde det en historisk - dialog, som demonstrerede befolkningens og de mexicanske lovgiveres modenhed, og også modenheden hos zapatistbevægelsen, som tilbød fred for fred. Denne aftale fremmer dialog og forståelse. Det var en stor dag for Mexico, for de oprindelige folk i og uden for Mexico og for indførelse af en kultur med dialog, forståelse og samarbejde mellem alle de politiske og sociale aktører som vejen til konfliktløsning.
Vores gruppe vil også gøre det helt klart, på linje med erklæringerne i delegationen i går, at vi ikke har nogen forbehold over for, at den indianske zapatistbevægelse besøger Parlamentet. Det kan godt være, at der er nogle kolleger i Parlamentet, der forarges og tillige siger, at der er visse formaliteter, som skal overholdes, og at de er imod, at hætteklædte mænd og kvinder får adgang til Parlamentet.
Men vi får at se, om vi får gjort en ende på det store hykleri, der hersker i international politik, for de, der skal besøge hr. Putin, eller som synger sange for kineserne efter invasionen af Tibet, kan ikke tillade sig at blive forarget. Det drejer sig ikke om at diskutere formaliteter, eller om, hvorvidt de bærer hætte eller ej. Der er ingen større hætte, end den, der er blevet trukket ned over hovedet på et folk, på de oprindelige folk i og uden for Mexico. Og de er blevet pålagt mere end en hætte. Millioner af mennesker er blevet pålagt en stor byrde, og i dag begynder vi heldigvis at se, hvordan den bliver løftet. Endelig får de deres rettigheder, og endelig bliver de anerkendt i forfatningen.

Marset Campos
Hr. formand, der er ingen tvivl om, at Parlamentet bør støtte en begivenhed, der er så epokegørende for Mexico og Latinamerika, som tilstedeværelsen i Mexicos Kongres af de zapatistiske ledere og medlemmerne af den indianske nationalkongres, Congreso Nacional Indígena, som skulle begrunde vedtagelsen af "COCOPA-loven" og den tilhørende forfatningsreform. Det var årsagen til, at tre medlemmer af Europa-Parlamentet, Sami Naïr, Gorka Knörr og jeg selv, i sidste uge var i Mexico for med vores tilstedeværelse at støtte dette skridt.
Den fælles beslutning, som vi forelægger, er positiv, betydningsfuld og optimistisk, og den er også en støtte til præsident Fox' og EZLN's skridt. Vi mener også, at den støtter aftalen mellem EU og Mexico om at fremme en række vigtige demokratiske frihedsrettigheder og den politiske kultur, der er i Mexico, og som er meget vigtig.
Derfor mener vi, at denne beslutning ville blive bedre, hvis vores to ændringsforslag vedtages: for det første at anerkende, at det er vigtigt, at EZLN møder op i Kongressen, og for det andet gennem Delegationen for Forbindelserne med Landene i Mellemamerika og Mexico eller gennem andre udvalg, f.eks. Udvalget om Udenrigsanliggender eller Udvalget om Udvikling, at invitere repræsentanter for zapatistbevægelsen til at komme her, i henhold til vores skik og brug, og give udtryk for deres synspunkter. På den måde kan vi støtte et stort håb for Mexico og Latinamerika.

Gutiérrez-Cortines
Hr. formand, jeg tilslutter mig mine kolleger, som har glædet sig over, at vi er vidne til anerkendelsen af et oprindeligt folk, der i meget lang tid har været marginaliseret, og som desuden har været i en kompliceret situation, fordi der var nogle, som mente, at de var dets repræsentanter, og det var de slet ikke.
Jeg synes, at det er på sin plads at lykønske præsident Fox, hans politiske gruppe og alle de mexicanske politiske kræfter, som har været i stand til at forstå, at det er nødvendigt at være i direkte kontakt med mindretallene, for demokratiet kræver direkte repræsentanter og talsmænd, og samtidig at acceptere en kulturel mangfoldighed, noget, som Europa går ind for, og som er en del af vores kendetegn.
I den forbindelse vil jeg også sige, at jeg mener, at den atmosfære af dialog, der er opstået, er en atmosfære, som Europa også generøst bør tilslutte sig, og derfor mener jeg, at det er godt og værdigt, at vi modtager dem, det er nødvendigt at modtage, at vi modtager zapatisterne, at de bliver budt velkommen i Europa, og at vi rækker dem hånden.
Men noget, som jeg under ingen omstændigheder ønsker, er, at vi er af den opfattelse, at vi skaber et parallelt forhold. Jeg mener, at den demokratiske åbning, som den mexicanske regering selv og Kongressen har demonstreret ved at modtage zapatisterne i den symbolske bygning, som parlamentsbygningen er, er en institutionel triumf, og derfor må vi være af den opfattelse, at zapatisternes tilstedeværelse skal ses i sammenhæng med den invitation, som præsident Fox allerede har modtaget, så det er klart, at vi går ind for styrkelse af institutionerne - for uden stærke institutioner er der ikke demokrati - og samtidig for tilstedeværelse af alle minoriteter, alle grupper og alle sammenslutninger, som banker på vores dør for at anmode om vores hjælp, for at fortælle os om deres særpræg og deres specielle forhold.

Sánchez García
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, det forslag til beslutning, som vi stiller i dag, er efter min mening positivt set ud fra et politisk synspunkt, for det fremmer integrationen af mere end 10 millioner mexicanske borgere, som tilhører det indianske samfund og repræsenterer 10% af befolkningen i det mexicanske samfund af i dag, og derfor har vi tiltro til, at fredelig sameksistens fremover vil være den generelle regel for social adfærd, og også til, at det mexicanske politiske liv normaliseres.
Vi kan godt være enige om, at mødet for nylig mellem de indianske samfund og de mexicanske politikere er et eksempel til efterfølgelse i denne politiske fase indledt efter juli 2000, hvor der opnås fremskridt og bilægges gamle konflikter.
Fra denne bred, fra det gamle Europa, ser mange af os med sympati på den politiske ændring, der er ved at ske i Mexico, og som fører til, at dette historisk set udstødte mindretal anerkendes. Dette skridt bør vi takke præsident Fox og hans regering og også zapatisterne for, og naturligvis også de indianske samfund.

Lamy
Hr. formand, Kommissionen deler fuldt ud det synspunkt, Europa-Parlamentets medlemmer giver udtryk for med de foreliggende beslutningsforslag om den seneste tids begivenheder i Mexico.
Den nye mexicanske regering og den Zapatistiske Nationale Befrielseshær har bekræftet, at de forpligter sig til at søge en politisk løsning, og vi er som Europa-Parlamentet af den opfattelse, at der hermed er åbnet mulighed for en fredelig løsning på denne konflikt.
Vi glæder os i denne forbindelse selvsagt over, at den nye globale aftale, som er indgået mellem EU og Mexico, for nylig er trådt i kraft. Aftalen sikrer, som påpeget af hr. Seguro, at vi fortsat kan støtte den proces, der er påbegyndt i Mexico. Aftalen er som bekendt af mere vidtrækkende karakter og omfatter ud over de kommercielle og samarbejdsmæssige målsætninger også en såkaldt menneskerettighedsklausul, som set i lyset af den seneste udvikling er helt central, når det gælder relationerne mellem EU og Mexico. Aftalen indeholder også en klausul om overholdelse af forpligtelserne, hvilket giver os mulighed for at vurdere, hvordan menneskerettighedssituationen udvikler sig i Mexico og forbundsstaterne. Aftalen indfører endvidere en mekanisme, som giver aftalepartnerne mulighed for at reagere i tilfælde af manglende opfyldelse af aftalens målsætninger.
Med aftalen er der skabt et samarbejde om menneskerettigheder, demokrati og god offentlig forvaltning. Endvidere er der skabt en juridisk ramme for samarbejdet på det kulturelle, undervisningsmæssige og uddannelsesmæssige område med særlig fokus på de mindst begunstigede sociale grupper, hvilket er i overensstemmelse med landets behov.
Der er også skabt en ramme for det regionale samarbejde, og ikke mindst er der sat fokus på de sociale anliggender og på fattigdommen og dermed på de mest sårbare grupper, herunder den oprindelige befolkning. Samtidig er man opmærksom på at sikre, at de mest grundlæggende rettigheder for Mexicos oprindelige befolkningsgrupper respekteres.
I Mexico arbejder vi med et større projekt om udvikling af Lacandón-skoven i Chiapas, hvilket kan ses som en konkret udmøntning af førnævnte aftale og i øvrigt er i overensstemmelse med det strategidokument vedrørende Mexico, som nu er vedtaget. Omhandlede projekt har konkret til formål ikke blot at arbejde med de berørte befolkningsgrupper, men også at bibringe disse forståelse for tankerne om bæredygtig udvikling. Arbejdet kombinerer således to aspekter, dels en indsats til fremme af miljømæssig bæredygtighed og dels en social indsats. Det er, hvad vi helt konkret gør i øjeblikket.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 18.30.

Situationen i Somalia og overgreb mod "Læger uden grænser
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende beslutningsforslag:
B5-0263/2001 af van den Berg for PSE-Gruppen;
B5-0276/2001 af Maes m.fl. for Verts/ALE-Gruppen;
B5-0284/2001 af Morgantini for GUE/NGL-Gruppen;
B5-0290/2001 af Van Hecke for PPE-DE-Gruppen;
B5-0292/2001 af Muscardini for UEN-Gruppen;
B5-0301/2001 af van den Bos for ELDR-Gruppen
om situationen i Somalia og om bortførelsen af medarbejdere fra en humanitær organisation.

Ghilardotti
Hr. formand, heldigvis blev de sidste to gidsler frigivet i går, nemlig to humanitære hjælpearbejdere, som er britiske statsborgere, og som blev taget til fange den 27. marts af krigsherren Musa Sudi Yalahow sammen med syv andre fra Vesten og en somalier. Vi er selvfølgelig glade for frigivelsen, men den gør ikke vores bekymring mindre for den manglende respekt for menneskerettighederne og for Somalias væbnede styrkers vedvarende voldshandlinger og banditvirksomhed. Det er absolut nødvendigt, at Somalias overgangsregering gør, hvad den kan for at indlede en konstruktiv dialog om indførelsen af fred, stabilitet og national forsoning med alle de berørte parter, repræsentanterne for det somaliske samfund og Somalilands og Puntlands myndigheder. De skal alle give afkald på brugen af våben for at kunne løse landets alvorlige politiske, sociale og økonomiske problemer, så alle parterne tager spørgsmålene om bistand, uddannelse, sundhed og økonomi op i fællesskab.
Donorlandene skal alle øge den humanitære bistand og styrke samarbejdsaktiviteterne, sørge for, at våbenembargoen overholdes til fulde og kræve, at alle de berørte parter samarbejder for at genskabe freden. EU skal navnlig sørge for hele den finansielle og tekniske bistand, der sikrer IGAD- og Djibouti-fredsinitiativets succes, og EU skal ikke mindst - sådan som det var tilfældet i konflikten mellem Etiopien og Eritrea - tage et konsekvent politisk initiativ og tale med én stemme for at fremme dialogen og forhandlingerne og for at løse landets væsentligste og mest presserende problemer. Vi skal støtte de civile samfund, lokalsamfund og ikke-statslige organisationer, som kæmper for fred og for en national forsoning. Det er nødvendigt at demobilisere de væbnede grupper, som har dræbt mindst 20 civile i de sidste par uger, og at styrke minerydningen og give udtryk for vores fulde solidaritet og støtte til organisationen "Læger uden Grænser", som netop blev angrebet her den 27. marts.

Isler Béguin
Hr. formand, hr. kommissær, 10 humanitære hjælpearbejdere tilknyttet FN og organisationen Læger uden Grænser blev den 26. marts i år bortført af en somalisk militschef. Det må herefter være klart for det internationale samfund, at Somalia befinder sig i en afgrundsdyb krise.
Når bandeuvæsen og krigshandlinger - to størrelser som i denne situation vanskeligt lader sig adskille - sågar rammer vestlige freds- og nødhjælpsarbejdere, og når disse bliver handelsobjekter for de krigsførende parter, modtager det internationale samfund gennem denne form for afpresning et fortvivlet nødråb fra civilbefolkningen.
Hvordan er situationen for de anonyme masser, når sågar de hjælpearbejdere, der er i landet for at støtte befolkningen, forfølges på denne måde? Hvori består deres nødråb? Hvordan havde disse nødråb nået os, hvis ikke disse 10 medarbejdere fra FN og Læger uden Grænser var blevet bortført? Disse medarbejdere yder en fortjenstfuld indsats i kraft af deres engagement, men de har mediernes bevågenhed, udelukkende fordi de er europæere.
Gidslerne er nu alle frigivet, men nødråbet står tilbage, og vi bør svare på effektiv og forpligtende vis med øjeblikkelige foranstaltninger, som garanterer de humanitære hjælpearbejderes sikkerhed, når de opholder sig i dette hårdt prøvede land. Endvidere bør vi svare med en langsigtet politik, som støtter demokratiet og menneskerettighederne på grundlag af en national forsoning. Somalia befinder sig i en fortvivlende situation, og landet bør stå centralt i den europæiske indsats for demokrati og solidaritet.

Sylla
Hr. formand, kære kolleger, selv om gidslerne i den konkrete sag som anført af den foregående taler nu er frigivet, er der grund til at påpege, at gidseltagning under ingen omstændigheder kan betragtes som en politisk handling. Først og fremmest er der tale om en nedrig og grusom handling, vi ikke kan acceptere. Vores budskab i dag er derfor samme budskab, som vi måtte sende, mens gidslerne endnu var i fangenskab. Hr. formand, vi bør med samme overbevisning fortsat bevidne vores solidaritet med de mange, der arbejder i al ubemærkethed, de mange ngo'er, som er nemme ofre for sådanne overgreb af den simple grund, at de ofte arbejder på politisk neutral grund. Medlemmerne af disse organisationer hjælper alle, der har behov herfor uden hensyntagen til politisk tilhørsforhold, og det er efter min opfattelse netop dette forhold, der gør dem så udsatte og sårbare. Vi bør derfor fortsat støtte disse organisationer fuldt og helt.
Endvidere bør vi, hr. formand, efter min opfattelse, som det var tilfældet i forbindelse med konflikten mellem Etiopien og Eritrea, udpege en permanent repræsentant, når det gælder dette spørgsmål, således at denne kan følge situationen i Somalia. Første skridt er taget med indsættelsen af den demokratiske overgangsregering, som er anerkendt af de internationale instanser, og som sikrede, at der blev lagt en dæmper på det oprør, der kendetegner hele regionen. Vi bør derfor nu efter min mening gå skridtet videre og kræve, at denne regering også sætter sig til forhandlingsbordet sammen med alle konfliktens parter, alle de politiske partier. Vi bør ikke mindst sikre fra EU's, FN's og OAU's side, at der iværksættes en våbenembargo, og at denne nøje håndhæves. Vi bør konsekvent fordømme enhver illegal våbenleverance.
Somalia synes ulykkeligvis at opleve en periode med stor ustabilitet på grund af disse talrige broderkrige, som koster hundredtusinder af mennesker livet. Det er befolkningen, der betaler omkostningerne. Voldelige overgreb efterfølges af sult, som efterfølges af krige, som igen efterfølges af sygdomme og komplet ligegyldighed. Vores budskab bør ikke mindst set i dette perspektiv være slagkraftigt.

Van Hecke
Hr. formand, i årevis er Somalia blevet overladt til sin egen skæbne af det internationale samfund. Man kunne jo ikke opnå nogen ære der. I dag er Somalia et splittet land med en splittet myndighed. Krigsherrerne er de nye lensherrer. Efter fredsforhandlingerne i Arta var der på ny vakt forhåbninger. Der kom en national overgangsregering, men denne havde meget vanskeligt ved at befæste sin autoritet. EU - og jeg tror, at hr. Sylla har ret - har intet andet alternativ end kraftigt at støtte denne regering uden dog at underkende den somaliske realitet. En konstruktiv dialog mellem regeringen og de andre hovedrollespillere er den eneste realistiske udvej. Også myndighederne i Somaliland og Puntland skal inddrages heri, og tredjelande såsom Etiopien skal formanes til at afstå fra enhver forstyrrelse af fredsprocessen. For at kunne spille en pionerrolle skal EU efter min mening hurtigst muligt udpege en særlig udsending for Somalia, ligesom det allerede nu er tilfældet for Etiopien og Eritrea. Efter min opfattelse kan det for øvrigt være den samme person. Nu hvor der endelig er udsigt til en varig fred mellem Eritrea og Etiopien, skal vi absolut undgå et ustabilt Somalia. Balkaniseringen af Somalia skal stoppes med alle midler, og EU kan i den forbindelse spille en vigtig rolle.

Lamy
Hr. formand, lad mig indlede dette korte indlæg med at slå fast, at Kommissionen med fasthed og eftertryk fordømmer ethvert overgreb mod humanitære hjælpearbejdere. Jeg tilslutter mig i så henseende fuldt og helt hr. Syllas formuleringer.
Når dette er sagt, er vi, som også fru Ghilardotti, lettede over at erfare, at de to sidste gidsler er frigivet. Bortførelsen vidner efter vores mening ikke desto mindre om, at den spændte situation, der kendetegner Central- og Sydsomalia, bør bringes til ophør. Alle indlæg i dagens debat har da også omhandlet disse spændingsforhold. De kan være sikker på, at Kommissionen hurtigt vil tilbyde bistand på alle niveauer til genopbygningen af landet. Og bistanden er hårdt tiltrængt. Vi vil som nu også fremover yde denne bistand i nært samarbejde med alle andre bistandsydere, idet vi vil udnytte den koordinering af bistanden, der sker inden for rammerne af organisationen Somalia Aid Coordination Body, som også omfatter FN's agenturer.
Kommissionen yder en betragtelig humanitær bistand til Somalia med henblik på rehabilitering. Alle EU's politiske organer støtter fuldt ud denne indsats, og under EU-trojkaens besøg i Somalia for nylig kunne vi konstatere, at Kommissionens indsats er både yderst vigtig og påskønnet i de områder, vi besøgte. Vi har til hensigt fortsat at støtte denne rehabiliteringsindsats i alle relativt fredelige dele af landet, i særdeleshed i Somaliland og i Puntland, idet vi benytter den vedtagne fremgangsmåde, de såkaldte "fredsdividender". Samtidig støtter vi overgangsregeringens bestræbelser for at sikre fred og sikkerhed i den del af landet, som fortsat er kendetegnet ved konflikter og manglende administrative strukturer. I visse dele af Somalia er det fortsat ikke muligt under de nuværende omstændigheder at gennemføre en rehabiliteringsindsats, og i disse områder vil vi fortsat yde humanitær bistand via ECHO, som samarbejder med ngo'erne og FN's agenturer.
EU har vedtaget en politik, primært med erklæringen af 8. september, og jeg erindrer om, at EU i denne forbindelse opfordrer overgangsregeringen til straks at indlede en dialog med de eksisterende administrative enheder. Jeg nævnte Somaliland og Puntland for et øjeblik siden. En sådan dialog har til formål at sikre, at man ikke mister den dynamik, der blev skabt med Arta-processen i overensstemmelse med resolutionerne fra de østafrikanske statslederes topmøde. Vi påpeger endvidere, at det er afgørende, at alle, der deltog i Arta-konferencen, inddrages i den nationale forsoningsproces for at genskabe national enhed.
Kommissionen vil under ingen omstændigheder yde bistand til initiativer, uanset disses ophav, som tager sigte på under anvendelse af magt at indsætte en regering i landet, og som dermed bringer den skrøbelige, men dog reelle fred og stabilitet i fare, som er opnået i visse dele af landet. Vi kan ikke acceptere, at fredsprocessen resulterer i nye konflikter i områder, hvor der er skabt fred takket være det internationale samfunds aktive støtte. Vi tilslutter os i denne forbindelse de indlæg, der har talt for det foreliggende beslutningsforslag med nævnte indhold.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær Lamy.
I dag var Kommissionen for disciplineret. Den har talt mindre end normalt, hr. kommissær Lamy, og det er en af grundene til, at vi nu må holde en pause på ca. 20 minutter, for ifølge dagsordenen skal de to næste punkter på dagsordenen først behandles kl. 17.30.
(Mødet udsat kl. 17.10 og genoptaget kl. 17.30)

Ulykker i forbindelse med fiskeri
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0087/2001) af Miguélez Ramos for Fiskeriudvalget om sikkerhed og ulykkesårsager i forbindelse med fiskeri (2000/2028(INI)).

Miguélez Ramos
Hr. formand, mine damer og herrer, i den betænkning om sikkerhed og ulykkesårsager i forbindelse med fiskeri, som jeg i dag forelægger for Parlamentet, analyseres årsagerne til det store antal ulykker i sektoren og forhold i den europæiske lovgivningsramme, problemer, der indvirker på fiskernes arbejde, og forebyggelse af risici undersøges.
Selv om det var Den Socialdemokratiske Gruppe, der tog initiativet til, at dette spørgsmål skulle behandles i Parlamentet, er det arbejde, som De præsenteres for i dag, resultatet af mange bidrag, deriblandt bidrag fra mine kolleger, medlemmerne af Europa-Parlamentets Fiskeriudvalg, som arbejdede meget og godt sammen med mig, og som til sidst vedtog denne betænkning enstemmigt. Ligeledes høringen med eksperter, som vi afholdt i september, de uvurderlige bidrag, som tjenestemændene i Generaldirektoratet for Beskæftigelse og Europa-Parlamentets Generaldirektorat for Forskning tilsendte mig, og bidragene fra Den Rådgivende Komité for Fiskeri.
Alle var enige om at betegne fiskerierhvervet (270.000 fiskere i EU) som en meget farlig profession, og om en stor del af forklaringen på, at fiskeriet har 25 gange så mange ulykker som de øvrige økonomiske sektorer, og at en ud af syv fiskere i EU kommer ud for én arbejdsulykke om året. Dette meget høje tal skyldes et sammensurium af meget forskellige årsager: dårlige vejrforhold, lange arbejdsdage med høj arbejdsintensitet, meget lidt anerkendte aflønningssystemer som det, hvor fiskernes aflønning afhænger af deres del af fangsten, manglende kollektive forhandlinger, vanskelige arbejdsforhold, dårlige beboelsesforhold på fartøjet, isolation, adskillelse fra familien og det sociale miljø, fiskepladsernes fjerne beliggenhed, fartøjets alder osv.
Jeg afviser den skeptiske og fatalistiske holdning hos mennesker, der mener, at fiskeriulykker er uundgåelige, og at ofrene for disse ulykker er en skat, vi må betale til havet. Jeg mener, at årsagerne til disse ulykker skal findes og bekæmpes. Sikkerheden skal i højsædet. Vi har nogle uacceptabelt høje ulykkestal, og det er nødvendigt at skærpe kontrollen, bevidstgøre redere og fiskere og om nødvendigt ændre lovgivningen for at nedbringe tallene. Søfolkenes sociale og arbejdsmæssige vilkår skal tages i betragtning, og deres arbejdsforhold skal forbedres, for de må leve med hviletider og en uregelmæssig tilrettelæggelse, der er baseret på mere end 14 timers dagligt arbejde.
Denne sektor skal have ret til faste ugentlige og daglige hvileperioder, og de offentlige myndigheder må om nødvendigt gribe ind for at indføre denne grundlæggende ret for enhver arbejdstager. Disse hårde arbejdsforhold fører f.eks. til, at de unge ikke ønsker at gå til søs, og det forhindrer et generationsskifte.
Der skal på europæisk plan skabes en social dialog i sektoren, så der kan indgås kollektive aftaler, som omfatter disse spørgsmål om sikkerhed under arbejdet, sektoren skal høres mere, fiskerne skal have en social beskyttelse, der svarer til andre arbejdstageres, og ansatte og arbejdstagere skal udvikle en sikkerhedskultur.
EU råder ikke engang over statistiske oplysninger. Kun fem lande leverer tal, og de kan ikke bekræftes. Det spørgsmål skal inddrages, når tredje fase af projektet om europæiske statistikker over arbejdsulykker iværksættes, så Fællesskabet kan komme i besiddelse af troværdige og fuldstændige oplysninger, der er harmoniseret på europæisk plan.
Min gruppe har altid ment, at det er nødvendigt, at Parlamentet taler om ikke bare fiskeressourcer, men også mandskabers menneskelige problemer. Derfor anmoder jeg i betænkningen om, at konklusionerne inddrages i forordningen til reform af den fælles fiskeripolitik, så der bliver en trekant, der udgøres af lovgivning, uddannelse og social dialog. Jeg opfordrer også de medlemsstater, der endnu ikke har gjort det, til at ratificere de internationale konventioner, og jeg opfordrer til en forbedring af Fællesskabets direktiver, som i dag ikke gælder for over 90% af flåden. Jeg påpeger ligeledes i betænkningen, at skibe, der sejler under bekvemmelighedsflag, ikke giver deres besætninger nogen arbejds- eller sikkerhedsmæssige garantier, hvilket medfører alvorlige risici for fiskerne på disse skibe.
Kort sagt, mine damer og herrer, er dette en betænkning om et spørgsmål, der ikke er blevet behandlet før. Dette er den første, og der vil sandsynligvis komme en anden og en tredje betænkning om fiskeriulykker. Jeg håber, at De, da det er den første, vil bære over med dens mangler og støtte den.

Langenhagen
Hr. formand, vores nederlandske kampfælle Albert Jan Maat er skyggeordfører for min gruppe ved denne betænkning fra vores ærede kollega fru Miguélez Ramos. Han undskylder sit fravær og har bedt mig springe til i stedet for ham. Det vil jeg hermed gøre, idet jeg citerer følgende på engelsk fra hr. Maat:
Hr. formand, først vil jeg gerne takke ordføreren for hendes betænkning. Det er et meget vigtigt initiativ, idet sikkerheden er et spørgsmål af stor betydning for fiskerisektoren som helhed. Fru Miguélez Ramos siger, at der hvert år sker et stort antal ulykker på verdensplan, hvoraf mange er med dødelig udgang. I EU alene sker der hvert år mere end 2.000 ulykker. Det vil være umuligt at nedbringe tallet til nul på grund af denne sektors særlige kendetegn, men vi bør i det mindste forsøge at reducere ulykkernes antal mest muligt.
Dette kan ske ved at forbedre nogle af forudsætningerne: for det første bedre kontrol med arbejdsbetingelser og sikkerhed på fiskerifartøjer, der opererer i EU's farvande. Endvidere er det vigtigt at forbedre harmoniseringen og koordineringen mellem medlemsstaterne i det hele taget. Der bør gennemføres regelmæssig kontrol af sikkerheden og arbejdsbetingelserne på alle fiskerfartøjer i EU, uanset om de er små, store, gamle eller ny. Desuden er der behov for øget bevidsthed om sikkerheden inden for fiskerisektoren. Informationskampagner og uddannelse er vigtige værktøjer, når man vil opnå dette. Under hensyntagen til de stigende vanskeligheder med at tiltrække unge til at arbejde til søs i hele EU, må man være yderst opmærksom på aspekterne med sikkerhed og arbejdsbetingelser. Det er helt centralt, at der skabes en sikkerhedskultur i denne sektor, så alle interessenter har kendskab til situationen, som er meget speciel, og respekterer deres ansvar. Jeg, Albert Jan Maat, håber, at denne initiativbetænkning vil blive medtaget i drøftelserne om grønbogen og i forslagene til en ny fiskeripolitik efter 2002.'
(DE) Og personligt tilføjer jeg gerne følgende: Jeg understreger alle disse udsagn. Jeg har jo netop selv været i Grønland og der været om bord på en rejetrawler. Der blæste en iskold polarvind, og i havnen lå de mange små enmandsbåde i den tykke is. Jeg har respekt for fiskerierhvervet og beundrer en fisker, som passer sit levebrød under selv de mest umulige og vanskelige forhold. Fiskerne har brug for vores handlekraftige støtte - moralsk og lovgivningsmæssigt - også og i særdeleshed på arbejdssikkerhedsområdet.

Lage
Hr. formand, hr. kommissær, fru ordfører, fiskerierhvervet - eller hvad De nu vil kalde det - har altid været et af de hårdeste og farligste i verden. De historiske optegnelser og litteraturen i alle lande ved havet og med fiskeri indeholder talrige beretninger om heltedåd, lidelse, dramaer og skibbrud til havs i små eller store fiskerfartøjer.
Fiskersamfundene har erindringer om tragedier, som de overleverer fra generation til generation. I dag kan den moderne teknologi lykkeligvis nedbringe risici, ulykker, skibbrud og dødsfald betragteligt. Vi har midlerne til rådighed, hvis blot der er vilje til at handle i så henseende. Rosa Miguélez Ramos' betænkning er en af de nyttigste, mest relevante og intelligente og bedst udarbejdede initiativbetænkninger, som jeg har læst blandt de mange, som Parlamentet har frembragt.
Det er ikke en retorikøvelse ud i det tomme rum, men en eksemplarisk tekst, og ordføreren fortjener al mulig hyldest og tak. Jeg støtter derfor ikke blot analysen, men også alle de forslag, anbefalinger, opfordringer, foranstaltninger og advarsler, som betænkningen ideholder, og jeg tilslutter mig helt forudsætningerne for dem. Hvis Kommissionen og Rådet tager betænkningen til efterretning og omsætter den til virkelighed, vil der om nogle år være færre ulykker, færre dødsfald, færre skibbrud og færre risici på havet. Der vil godt nok ikke være nul risici, men de dystre tal vil blive væsentlig lavere, fiskeriet vil blive mere menneskeligt, og de dermed beskæftigede vil få et værdigere liv. Mange gange tillykke, fru ordfører!

Fraga Estévez
Hr. formand, jeg ville ønske, at denne betænkning, ville bidrage til, at Kommissionen én gang for alle opgav sin forestilling om, at en moderne flåde forhindrer beskyttelse af ressourcerne.
Beskyttelse af ressourcerne er et prioriteret mål i den fælles fiskeripolitik, som under ingen omstændigheder kan gå forud for foranstaltninger til fremme af fiskernes sikkerhed, for det er tillige en helt igennem falsk antagelse. Der er masser af foranstaltninger til begrænsning og endda nedbringelse af fiskeriet, som samtidig forbedrer besætningernes leve- og sikkerhedsforhold.
Den betænkning, som vi diskuterer i dag, viser som alle betænkningerne om sikkerhed, at flådens høje alder er hovedårsagen til såvel ulykker om bord som forlis og til, at forlisene ofte får meget alvorlige følger. Derfor er det helt hen i vejret, at Kommissionen forlanger, at strukturforanstaltninger til flåden næsten udelukkende skal anvendes til ophugning af den, mens den overlevende flåde henvises til at sejle under mere og mere usikre forhold. Med denne politik opnår man desværre kun, at fællesskabsflåden optræder mere på siden med begivenheder end på siderne med økonomi.
Desuden tjener et hav af sikkerhedsregler intet formål, hvis de ikke kræves overholdt. Det er ekstra bekymrende, for når det er nødvendigt at overvåge og forlange, at de bliver overholdt, må vi spørge os selv, hvordan sektoren opfatter sin egen sikkerhed. FAO's seneste rapport om fiskeriets og akvakulturens tilstand på verdensplan bekræfter, at det ikke er let at indføre et sikkert arbejdsmiljø, og at foranstaltninger til forbedring af sikkerheden kun vil være effektive, hvis der er vilje til at iværksætte dem.
Politikere, forvaltninger og fiskere må altså huske på deres ansvar for at gøre en ende på den fatalisme, som sektoren synes omgivet med, et ansvar, som hverken Kommissionen eller dens snævre syn på modernisering af flåden naturligvis kan løbe fra.

Poignant
Hr. formand, denne betænkning er selvsagt Fiskeriudvalgets fortjeneste, men den er også fru Miguélez Ramos' fortjeneste, idet hun med sin vedholdende indsats har overbevist alle. Europa-Parlamentets Fiskeriudvalg fokuserer ofte, for ikke at sige altid, på beskyttelsen af havets ressourcer. Vi bør imidlertid ikke glemme sømændene.
Vi har ganske vist ikke ansvaret for hele verden, men jeg erindrer alligevel om, at 24.000 havfiskere hvert år omkommer på grund af ulykker på havet i henhold til Det Internationale Arbejdsbureaus statistikker. Vi har takket være denne betænkning og takket være den nye fiskeripolitik, der er ved at tegne sig, mulighed for allerede nu at indarbejde denne dimension i Grønbogen og efterfølgende i den fælles fiskeripolitik. Flere af Europa-Parlamentets medlemmer har påpeget dette, og jeg håber og tror, Kommissionen vil sikre, at det sker. Vi har selvsagt ikke en forpligtelse til at opnå et bestemt resultat. Det har vi ikke mulighed for. Men vi har en diligensforpligtelse, en forpligtelse til at træffe de fornødne foranstaltninger, og vi har nu mulighed for at træffe nogle af disse. Jeg tænker eksempelvis på direkte lovgivning om søfolks sikkerhed eller arbejdssikkerhed. Jeg tænker på udvikling af fartøjer og udstyr eller indførelse af bestemmelser om ressourceforvaltning, som kunne og givetvis vil få konsekvenser også for menneskers sikkerhed.
Rederne bør tilskyndes til at udnytte den teknologiske udvikling. Vi bør løbende bistå staterne og fiskeriet med at indarbejde disse krav, ikke blot i forbindelse med den indledende faglige uddannelse, men også i forbindelse med den løbende faglige videreuddannelse.
Afslutningsvis vil jeg erindre om en term, fru Miguélez Ramos anvendte, nemlig termen sikkerhedskultur. Den bør vinde indpas i videst mulige udstrækning. Der knytter sig en skæbnetro til elementerne. Vi bør kæmpe for at ændre denne i sikkerhedskulturens navn. Der er ingen grund til at antage, at vi her i begyndelsen af det 21. århundrede ikke skulle være i stand til at reducere antallet af ulykker på havet og dermed antallet af omkomne søfolk.

Hudghton
Hr. formand, fiskeri er en aktivitet, der finder sted i et naturligt fjendtligt miljø, og det er klart forbundet med en risiko. Der er risici involveret i næsten alle beslutninger, der træffes af skipperen eller de enkelte fiskere: hvornår og hvor de skal fiske, hvilke redskaber de skal bruge, hvornår og hvor fangsten skal landes osv. Antallet af ulykker til havs er uacceptabelt højt. I Det Forenede Kongerige er andelen af dødsulykker blandt fiskere f.eks. 20 gange højere end for arbejdstagere inden for fremstillingsindustrien. Fiskere arbejder i et uforudsigeligt miljø og står over for daglige udfordringer fra dårligt vejr, brand ombord, motorstop, dårligt byggede fartøjer, dårlig kommunikation og undertiden forældet navigationsudstyr. Dødsulykker til søs er desværre blevet en fast bestanddel af fiskerierhvervet. Men ulykkestallet kunne utvivlsomt bringes ned, hvis fiskeribranchen og de enkelte fiskere, de nationale myndigheder, EU og de internationale organisationer beskæftigede sig med dette vigtige spørgsmål med tilstrækkelig opmærksomhed, politisk vilje og økonomiske midler. Jeg glæder mig over dette initiativ, jeg ønsker ordføreren tillykke og håber, at Kommissionen vil følge henstillingerne i denne betænkning op med positive foranstaltninger med henblik på at forbedre sikkerheden og nedbringe antallet af ulykker.
Det er også vigtigt, at sikkerheden bliver en af nøgleprioriteringerne i den kommende revision af den fælles fiskeripolitik. Det er vigtigt, at vi ikke skaber en forvaltningsordning, der tvinger fiskerne på havet, f.eks. når vejret er dårligt, fordi de skal indordne sig under restriktioner på havdage, eller tvinger dem til at lande fisk i en bestemt havn, der er afskåret på grund af dårligt vejr. Høje priser i perioder med dårligt vejr kan også drive fiskere, der arbejder under kvotesystemer, på havet på risikable fisketure, som kan være deres eneste mulighed for at opnå de bedste priser for fangsterne i henhold til kvoterne. Sådanne risici kan forebygges, hvis sikkerheden er en integreret del af fiskeriforvaltningen.
Jeg glæder mig over den seneste udvikling i Skotland, hvor ændringer i fiskernes sikkerhedsuddannelse betyder, at en aldersbegrundet fritagelse for ældre fiskere vil være fortid, og at grundlæggende overlevelse til søs, førstehjælp og overlevelsestræning snart bliver obligatorisk for alle fiskere.
Endelig, selv om jeg kan støtte et gradvist forbud mod fartøjer over 20 år, hedder det i sidste del af punkt 4 i betænkningen, og jeg citerer: "...med undtagelse af dem, der kan godtgøre, at de er i perfekt stand". Det ville være bedre, hvis det stod "...med undtagelse af dem, der er godkendt ved årlige sikkerhedstest". Det er mere praktisk at benytte denne sprogbrug i stedet for at åbne for en variabel definition af begrebet perfekt stand. Derfor opfordrer jeg medlemmerne til at støtte ændringsforslag 6.

Stevenson
Hr. formand, jeg vil også gerne lykønske fru Miguélez Ramos med denne initiativbetænkning. Når man læser de skræmmende statistikker i begyndelsen af hendes betænkning, ser man, at omkring 24.000 fiskere på verdensplan omkommer hvert år, og de kolossale risici ved arbejdet i denne industri bliver tydelige.
I betænkningen opfordres der til gennemførelse af radikale forslag såsom opfordringen til et gradvist forbud mod fartøjer på 20 år eller derover, hvilket min kollega hr. Hudghton netop var inde på, undtagen hvis de har gennemgået en grundig, årlig sikkerhedskontrol. Jeg støtter dette forslag. En sådan politik kan måske tilskynde til deltagelse i oplægnings- og nybygningsprogrammer i de medlemsstater, der traditionelt har nægtet at modtage samfinansiering til sådanne ordninger, og Det Forenede Kongerige er et eksempel på dette. Den britiske flåde nærmer sig nu en gennemsnitsalder på 30 år, og vores fiskere tvinges på havet i fartøjer, der i stadig højere grad er udsat for risici og uheld.
Jeg vil også gerne komme ind på et par ekstra eksterne faktorer, som ikke er med i betænkningen, men som Kommissionen måske vil overveje. På det seneste har vi alt for ofte været vidner til, at menneskeliv går tabt, når fiskerfartøjernes trawl har sat sig fast i undersøiske kabler eller andre fremmedlegemer på havbunden. Der er behov for en strengere lovgivning om udlægning af undersøiske kraft- og telekommunikationskabler eller andre fremmedlegemer på havbunden, når vores fiskeres liv bringes i fare. Der har ligeledes været mange tilfælde, hvor fiskerfartøjer er blevet trukket ned eller vædret af ubåde. For nylig havde vi den tragiske ulykke med en amerikansk ubåd og et japansk øvelsesskib, hvor syv elever mistede livet. Der har været tilsvarende hændelser i skotsk farvand inden for de senere år. Der er brug for bedre koordinering mellem fiskere og flådens personel for at sikre, at sådanne ulykker kan undgås.
Endelig mener mange fiskere, at det bringer ulykke at lære at svømme. Jeg vil gerne foreslå, at man som led i de strenge kvalifikationer, som fru Miguélez Ramos opfordrer til i denne betænkning, indfører svømning som et krav, hvilket kunne redde mange fiskeres liv hvert år.

Fischler
. (DE) Hr. formand, mine damer og herrer, indledningsvis vil jeg gerne på Kommissionens vegne lykønske Fiskeriudvalget, dets formand og særligt Dem som ordfører, fru Miguélez Ramos, med Deres initiativ. Kommissionen er fuldt og helt enig med Dem. Sikkerheden for vores fiskere skal prioriteres højest. Heller ikke i grønbogen om fremtiden for den fælles fiskeripolitik, som jeg snart vil præsentere for Dem her i Parlamentet, har vi glemt dette anliggende, vi har således allerede opfyldt et af Deres forslag, som er nævnt i punkt 32 i betænkningen.
På initiativ fra Kommissionen har Unionen siden 1989 gjort sig væsentlige bestræbelser på at forbedre sundheden og sikkerheden for arbejdstagere i fiskerisektoren. Rammedirektiv 391/89 udgør sammen med de tilhørende specifikke direktiver et solidt retsgrundlag. Der er udstedt følgende specifikke direktiver: direktiv 29/92 om den lægelige bistand om bord, direktiv 103/93 om minimumsforskrifter for sikkerhed og sundhed under arbejdet om bord på fiskerfartøjer og direktiv 70/97 om sikkerhedsforskrifter for fiskerbåde med en længde på 24 meter og derover.
Ifølge Deres betænkning, fru Miguélez Ramos, er der især problemer på to områder: for det første angående korrekt eftersyn og vedligeholdelse af skibene, og for det andet angående arbejdsforholdene, hygiejnen og arbejdsorganisationen om bord. Både det nævnte rammedirektiv og de specifikke direktiver dækker disse to områder. Alligevel må vi konstatere, at der igen og igen sker alvorlige ulykker i fiskerisektoren. Så sent som inden for de seneste måneder er der igen sket ulykker, endda med dødelig udgang, og jeg vil her gerne give udtryk for min dybe medfølelse med de berørte familier.
Fra Kommissionens side kan vi under alle omstændigheder være enig med Dem. Som det allerførste må medlemsstaterne også gennemføre bestemmelserne i direktiverne. Hvad angår Deres konklusioner, fru Miguélez Ramos, ser jeg et behov for handling på følgende områder: For det første angående lovrammen, og her taler vi om punkterne 1-3 og 27 i Deres betænkning. De gældende direktiver er ganske vist i princippet tilstrækkelige, men disse direktiver er minimumsforskrifter, og intet hindrer medlemsstaterne i at fastsætte strengere regler eller særlige forskrifter i specifikke tilfælde.
Desuden forpligter direktiverne medlemsstaterne til også at aflægge rapport med forskellige frister. På baggrund af disse rapporter fra medlemsstaterne vil Kommissionen fremlægge en sammenfattende rapport i 2002 og, hvor det skønnes nødvendigt, også ændringsforslag. For at foregribe dette, har vi påbegyndt arbejdet med at ændre direktiv 70/97 for at sikre en harmoniseret fortolkning af bilaget til Torremolinos-protokollen.
For det andet angående erhvervsuddannelse og efteruddannelse af arbejdstagerne - det er punkterne 7, 10, 11, 15, 16, 20, 26 og 30 - så indeholder direktiverne allerede artikler om uddannelse af arbejdstagerne. Men også her er der tale om minimumsforskrifter. Det er altså endnu en gang op til medlemsstaterne at sørge for gennemførelsen og eventuelt en højere standard. Men jeg kan forsikre Dem for, at Kommissionen vil gøre erhvervsuddannelse og efteruddannelse af arbejdstagerne på sikkerhedsområdet til et centralt tema i den bebudede rapport.
Men selv de bedste regelsæt er nyttesløse, hvis de ikke overholdes, eller ikke overholdes korrekt. Overvågning og kontrol er et hovedproblem, som dog igen udelukkende falder ind under medlemsstaternes kompetenceområde. Vi må derfor i fællesskab presse på, så de sørger for, at forskrifterne anvendes korrekt. Desuden er objektive, pålidelige og sammenlignelige data om omstændighederne ved ulykkerne og deres årsager en forudsætning for, at forebyggelsen bliver vellykket. Også her findes der i de kompetente tjenestegrene hos Eurostat eller i Kommissionens Generaldirektorat for Beskæftigelse allerede et initiativ til harmonisering af dataene.
Hvad angår fornyelsen af fiskerflåden, vil jeg gerne minde om, at alle strukturprogrammer i fiskerisektoren også har moderniseringen af fiskerfartøjerne som mål. Inden for rammerne af det finansielle instrument til udbetaling i fiskerisektoren er der omfattende midler til rådighed til forbedring af sikkerheden om bord.
Endelig angående den internationale del af den fælles fiskeripolitik så har Kommissionen altid insisteret på, at gældende forskrifter skal overholdes. Sikkerheden og sundheden for fiskerne om bord er en del af vores helhedsstrategi, både i de bilaterale aftaler og i de regionale fiskeriorganisationer samt i bekæmpelsen af illegalt fiskeri og af skibe, der sejler under bekvemmelighedsflag.
Afslutningsvis, kære fru Miguélez Ramos, kan jeg kun endnu en gang udtrykke min enighed med Dem. Vi må nu alle - Europa-Parlamentet, Kommissionen, Rådet, medlemsstaterne og også de internationale organisationer - sætte alt ind på at nedbringe risikoen for vores fiskere til et absolut minimum. Deres initiativ er et vigtigt skridt for at realisere dette mål.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 18.30.

Takster for liberale erhverv
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er mundtlig forespørgsel til Kommissionen (B5-0164/2001) af Palacio Vallelersundi for Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked om bindende takster for visse liberale erhverv, særlig advokater.

Lehne
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, så lang taletid har man ellers aldrig her! Jeg ved slet ikke, hvordan jeg skal udfylde de syv minutter. Det drejer sig her om en meget alvorlig sag. Europa beskæftiger sig i stigende omfang også med de såkaldte liberale erhvervs rolle. Og det også fordi, at disse liberale erhverv hører til det indre marked, og det derfor er klart, at spørgsmål om friheder i det indre marked også er af overordentlig stor betydning for disse liberale erhverv. Desværre er det, som man hører fra europæiske institutioner, ikke lige let at forstå, fortolke og forklare på den rigtige måde.
Vi ved f.eks., at konkurrencekommissær Mario Monti for nogle måneder siden fremkom med nogle udtalelser. Hr. Monti udtalte på en international konference, at de liberale erhvervs tarifbestemmelser, som jo til dels er fastsat ved lov - f.eks. advokaters salærregulativ i mange af medlemsstaterne - efter hans opfattelse konkurrenceretligt ikke er uproblematiske. Han bebudede også på denne konference, at Kommissionen vil tage sig af dette problem. Derudover har vi en situation, hvor en italiensk domstol har anmodet EF-Domstolen om en præjudiciel afgørelse, hvorom der fandt en høring sted sidste efterår, og at EF-Domstolen nu konkret vil skulle træffe afgørelse om, hvorvidt italienske salærregulativer for advokater er lovlige i medfør af EU-retten.
Nu har vi liberaliseret markeder på mange områder af EU. Men vi har normalt ikke liberaliseret dem ved, at vi fra den ene dag til den anden har sagt: Det var så det. Vi sender jer nu ud i den helt frie konkurrence! Der findes tværtimod f.eks. inden for energipolitik og på mange andre områder overgangsperioder, tilpasningsforskrifter og meget andet. Kun på dette specifikke område, de liberale erhverv, synes der indtil videre ikke at være sådanne politiske overvejelser på europæisk plan eller i hvert fald kun utilstrækkelige. Jeg mener, at det er meget vigtigt, at Kommissionen i større udstrækning også beskæftiger sig med de liberale erhverv i fremtiden og tager sig af disse områders specifikke behov. Det drejer sig i den forbindelse ikke kun om de pågældende, som arbejder inden for disse liberale erhverv, men helt afgørende om forbrugerne. Således er f.eks. salærregulativerne, som den nationale lovgivningsmagt i medlemsstaterne fastsætter, også fastsat med henblik på at opnå en pålidelig forbrugerbeskyttelse ved benyttelse af disse liberale erhvervs tjenesteydelser. Jeg mener, at disse aspekter også får indflydelse på EU's politik og må medtages i de strategier, der bliver udviklet.
Vi ved nu, at Kommissionen netop har fremlagt en redegørelse for servicesektoren og de problemer i det indre marked, som findes i servicesektoren. Det bør efter min mening hilses med stor tilfredshed. Det har blot slået mig, at også denne redegørelse udelukkende betragter sagen fra en horisontal vinkel og ikke beskæftiger sig med de enkelte branchers situationer, interesser og anliggender inden for servicesektoren. Men servicesektoren er meget stor. Jeg siger helt klart, at man efter min mening ikke nødvendigvis kan behandle f.eks. erhverv som læger eller advokater efter de samme kriterier som supermarkedet henne på hjørnet, hvor den samfundspolitiske opgave naturligvis også er væsensforskellig.
Man må heller ikke glemme, at disse liberale erhverv for en stor dels vedkommende er underlagt bestemte faglige særbestemmelser, det være sig konkurrenceretlige aspekter, reklameretlige aspekter, adfærdskodeks eller særlige forpligtelser. I dag til middag stemte vi ved andenbehandlingen om direktivet om hvidvaskning af penge. Der drejede det sig f.eks. om sådanne forpligtelser. Derfor tror jeg, at et specifikt politisk initiativ for denne sektor, for disse liberale erhverv, ville være mere end passende. Det er grunden til, at vi i Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked har sagt: Vi ønsker, at dette Parlament endelig beskæftiger sig med dette spørgsmål, og vil tvinge Kommissionen, også via en omvej omkring denne mundtlige forespørgsel, til i større grad at forholde sig til de liberale erhverv som emne, end det hidtil har været tilfældet. Det er grunden til, at vi har fremsat denne mundtlige forespørgsel med den tekst, vi har forelagt Dem, og som De alle kender, og som jeg ikke længere ønsker at fremføre i detaljer.
Lad mig nu sige et par ord om opgaven, således som min gruppe ser den, og som er grunden til, at denne beslutning blev fremsat. Det er ikke nok kun at tale om det. Vi burde også som forsamling benytte lejligheden til konkret at meddele Kommissionen vores krav i en kort beslutning. Efter de erfaringer, som vi har gjort i udvalget, følger Kommissionen normalt også sådanne forslag. På baggrund af denne beslutning forventer jeg derfor også konkrete forslag og udtalelser fra Kommissionen angående den fremtidige politik over for de liberale erhverv samt et svar på spørgsmålet om, hvordan den fra sin politiske synsvinkel vil ledsage de moderne udviklinger, som vores samfund fører med sig - heller ikke de liberale erhverv kan ignorere udviklingen, også de må naturligvis tage hensyn til, at tiden ændrer sig og verden udvikler sig videre.
I forbigående vil jeg lige gøre opmærksom på, at de fleste liberale erhverv også er små og mellemstore virksomheder. Alene af den grund er der en helt særlig interesse i at beskytte disse grupper og også en særlig forpligtelse fra Kommissionens side til at tage sig af dette emne. Nu har jeg talt i seks minutter. Jeg takker for opmærksomheden. Jeg giver afkald på det sidste minut.

Fischler
. (DE) Hr. formand, mine damer og herrer, fremme af konkurrencen blandt de liberale erhverv til fordel for forbrugerne er en af min kollega Mario Montis erklærede prioriteringer. Det glæder mig at have lejlighed til i dag på hans vegne kort at kunne fremlægge og forklare vores politik for Parlamentet.
Ligesom De er også Kommissionen af den opfattelse, at det er af største vigtighed at garantere kvaliteten af tjenesteydelserne, fordi kunden, det vil sige forbrugeren, ofte er i en svagere position end den, der leverer disse tjenesteydelser. En ordning, som alene er indrettet på at sikre førsteklasses tjenesteydelser uden at forvride konkurrencen, er derfor helt klart i forbrugernes interesse. Dette gælder uafhængigt af, om ordningen er blevet indført af staten eller af en faglig instans.
Fællesskabets konkurrenceregler finder derfor ikke anvendelse på rene faglige regler. Hvorvidt en ordning er en ren faglig regel, må man konstatere i hvert enkelt tilfælde. I den forbindelse skal der tages højde for følgerne af ordningen for erhvervets og den faglige organisations medlemmers samt forbrugernes handlefrihed.
Hvad fastsættelsen af bindende takster eller salærer angår, så kommer det for det første an på, hvem der fastsætter taksterne eller salærerne, og for det andet, hvilke interesser der tages hensyn til i den forbindelse. At medlemmer af et erhverv fastsætter fælles salærer strider principielt mod konkurrencereglen. En berettigelse af erhvervsetiske grunde anerkendes ikke. Samtidig indrømmes medlemsstaterne dog en ret til at fastsætte bindende salærer, men kun hvis disse salærer under hensyntagen til den almindelige interesse objektivt set er berettiget.
Efter Kommissionens opfattelse er denne forudsætning opfyldt, hvis mandatet og beføjelsen for den instans, der skal udstede den pågældende ordning, kommer tilstrækkelig klart til udtryk i selve ordningen og ikke er til at misforstå, og der ikke er mulighed for ulovlige aftaler mellem erhvervets medlemmer.
Kommissionen har dog visse forbehold angående fortolkningen af den retspraksis, som bringes på tale i forespørgslen, idet denne fortolkning insinuerer, at kun takster, som er fastsat af brancheforeninger eller sammenslutninger af alle medlemmer af et bestemt erhverv, kan underkastes konkurrencereglerne. Det udslagsgivende er dog, at eksisterende, klare, objektive og berettigede kriterier for den almindelige interesse, som er fastsat af staten, bliver overholdt.
Til disse kriterier må også høre, at der tages hensyn til forbrugernes, og ikke kun erhvervets interesser. Kvaliteten af tjenesteydelsen bør garanteres ved andre, mindre restriktive midler end fastsættelsen af salærer. Det er derfor ikke tilstrækkeligt, at en aftale om takster er godkendt eller bekræftet af myndighederne for at blive fritaget for at være underkastet konkurrencereglerne.
Prisaftaler mellem medlemmer af et erhverv, det vil sige mellem konkurrenter, er principielt at betragte som en overtrædelse af konkurrencereglerne. Desuden kan en medlemsstat også misligholde sine pligter i medfør af EF-traktaten, hvis den pågældende ordning ophæver konkurrencereglernes gyldighed. Det er f.eks. tilfældet, når en stat forpligter et erhverv til at fastsætte fælles salærer uden at specificere de kriterier for almenvellet, som skal overholdes.
Der foreligger også traktatbrud, når en medlemsstat overdrager sin beføjelse til at fastsætte salærer til en brancheforening uden at forbeholde sig en tilsynsret. For fuldstændighedens skyld vil jeg gerne bemærke, at Kommissionen ikke fremmer fastsættelsen af bindende takster, men under visse betingelser allerhøjest tolerer den.
På de områder, hvor der gælder bindende enhedstariffer, skal konkurrencen ske via kvaliteten. For medlemmerne af erhvervet er det derfor vigtigt at kunne gøre opmærksom på deres fagområder og kunne gøre reklame herfor. Også Domstolen har for længst henvist til, at reklame er en vigtig konkurrencefaktor på ethvert marked, da den enkelte aktørs fortrin, kvaliteten af hans ydelse og hans tariffer på denne måde formidles klarere.
Domstolen bekræftede Kommissionens opfattelse af, at et forbud mod sammenlignende reklame ganske enkelt påvirker muligheden for de medlemmer af erhvervet, der kan yde mere, for at udvide deres ydelser, og også får så negative følger, at kundekredsen begrænses til det nationale marked.
Angående princippet om oprindelseslandet kan det konstateres, at dette princip bidrager til gennemførelsen af det indre marked. Det er derfor også forankret i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 5/98 om lettelse af adgangen til varig udøvelse af advokaterhvervet og sikrer bl.a., at en advokat med en enkel registrering kan slå sig ned i værtslandet under den faglige titel fra den medlemsstat, hvor han har taget sin uddannelse. Formålet med direktivet er at gøre det lettere for advokater, som virker under hjemlandets faglige titel, at oprette filialer og agenturer.
Generelt arbejder Kommissionen fortsat for, at de fordele ved den frie bevægelighed, som kan opnås med princippet om oprindelseslandet, afvejes mod den almindelige interesse, som er beskyttet i værtslandet og anerkendt af fællesskabslovgivningen, da visse undtagelser kan være berettigede.
Kommissionen undersøger for tiden, hvordan den kan opnå yderligere fremskridt for forudsætningerne for den grænseoverskridende udveksling af bestemte tjenesteydelser.

Tannock
Hr. formand, først vil jeg gerne sige, at jeg taler på min kollega lord Inglewoods vegne. Han er ekspert i dette emne, men måtte rejse tilbage til London med kort varsel. Jeg udøver selv et liberalt erhverv, i dette tilfælde som læge og ikke advokat, og jeg må sige, at min britiske erfaring med faste takster - i dette tilfælde fastsat af staten - såsom kremeringsafgifter og medvirken ved obduktionsretter - er, at de er kunstigt lave og har haft tendens til at være mere til gavn for staten end for den pågældende læge.
Rent politisk har jeg for nylig været med til at bede Kommissionen undersøge de restriktioner, der anvendes af britiske helbredsforsikringsselskaber, der kun betaler udgifter til behandling, der udføres i Det Forenede Kongerige og nægter sådanne ydelser til britiske borgere, der ønsker at modtage behandling i f.eks. Frankrig. Sidste år udøvede jeg lobbyvirksomhed for en britisk advokat, der ønskede at blive registreret i Frankrig som notaire, idet ikke-franske notaires i øjeblikket er forbudt i henhold til fransk lov, og det er en aktivitet, der i mange lande er omfattet af faste takster. I øjeblikket er jeg min gruppes skyggeordfører vedrørende EMAC om et forslag til direktiv om et fælles marked med fri bevægelighed for forsikringsmæglere, hvis provision ofte er fast. Derfor vedrører disse begreber en lang række andre liberale erhverv end advokater, hvilket jeg allerede har nævnt.
Det indre marked er et af Det Europæiske Fællesskabs største resultater, og for at dette marked skal kunne gennemføres fuldt ud, skal det også omfatte tjenesteydelser ud over varer. Jeg er helt enig med kommissær Bolkestein i, at servicesektoren i Europa rummer et meget stort vækstpotentiale for konkurrence og beskæftigelse, som skal være til gavn for alle Europas borgere. Jeg kan derfor kun kraftigt støtte Kommissionens initiativ på dette område, og i henhold til de såkaldte indre-markeds-principper bør det være muligt at indføre forretningsmodeller i en medlemsstat, der har været afprøvet med held i en anden medlemsstat, og de skal naturligvis undersøges i henhold til traktatens konkurrencebestemmelser.
Jeg er bevidst om behovet for en egentlig forbrugerbeskyttelse over hele det indre marked, men jeg har også mistanke om, at store dele af den praksis, der er vokset frem i årenes løb, gennem tradition og sædvane, måske har overlevet noget af sin oprindelige funktion. Derfor er det meget vigtigt, at der gennemføres en grundig undersøgelse, der kan føre til en omfattende debat, således at særlige privilegier, former for praksis og undtagelser, der er knyttet til udøvelsen af de liberale erhverv - og ikke kun advokater - undersøges grundigt. Det er nødvendigt at sikre, at de udgør en reel fordel for borgerne og ikke kun er privilegier, der understøtter de pågældende liberale erhvervs hævdvundne interesser.

Medina Ortega
Hr. formand, når jeg hører kommissær Fischlers svar, får jeg indtryk af, at Kommissionen på nuværende tidspunkt og på dette område er i en helt umoden situation. Jeg mener, at den kun lige har set de første problemer.
For jeg tænkte lige på, at kommissær Reding fra den plads, hvor kommissær Fischler nu sidder, ved det sidste plenarmøde redegjorde indgående for den aftale, som var indgået mellem Kommissionen, FIFA og UEFA. Det er en forhandling om mange milliarder euro, og på det område synes det, som om konkurrence viger for kvalitet. På et bestemt tidspunkt, synes kvaliteten at være meget vigtig, og den fortolkning er jeg enig i.
Vi taler om et erhverv, advokaterhvervet, som siges at være et af verdens ældste erhverv - der siges at være et andet erhverv, som er ældre, men jeg vil ikke nævne det, for ikke at blive anklaget for kønsdiskriminering. Advokaterhvervet er meget gammelt, og faren ved dette erhverv er, at advokaten håndterer kvantiteter. Med Karl Marx' ord bliver kvaliteten her til kvantitet, eller omvendt, om De vil, for advokaten forsvarer interesser, som kan kvantificeres.
I de forskellige EU-lande, eller i hvert fald i flere EU-lande, er der et beskyttelsessystem gennem faglige organisationer, som ikke er perfekt, og som kunne forbedres, men som i hvert fald fastlægger nogle garantier, da der er for mange skrupelløse advokater, som, overladt til det frie spil med udbud og efterspørgsel, kunne føle sig fristet til at handle og misbruge deres habilitet.
Jeg har indtryk af, at tiden endnu ikke er moden for Kommissionen, og derfor bør vi gå lidt roligt frem på dette område. Jeg mener, at vi må begynde med at undersøge, hvad der sker - jeg tror, hr. Tannock nævnte det - i de forskellige stater, hvad der vanskeliggør, at en person kan henvende sig til en advokat, og især hvorfor folk er bange for at henvende sig til en advokat.
Jeg mener altså, at der er reelle problemer, men at disse reelle problemer ikke kan løses med matematisk anvendelse af Fællesskabets konkurrenceregler og endnu mindre, hvis vi kun lægger vægt på priskriteriet. Jeg mener, at det ideelle ville være, at vi havde en faglig advokatorganisation, der omfattede hele EU, ikke så meget for at beskytte advokaterne som for at beskytte forbrugerne. Vi må tænke på at bevæge os i et område, hvor der er beskyttelse af mennesker, som henvender sig til advokater, beskyttelse af forbrugere, beskyttelse af kunder, og derfor mener jeg, at den konklusion, vi kan drage herfra, er, at vi skal opfordre Kommissionen til fortsat at arbejde med spørgsmålet, for, måske i samarbejde med Parlamentet, at finde ud af, hvad de berørte sektorer mener, herunder naturligvis kunder, mennesker, der kunne tænke sig at henvende sig til en advokat, men som normalt ikke gør det, fordi de ikke tør.

Wallis
Jeg går ud fra, at jeg først bør erklære min personlige interesse i dette spørgsmål som udøver af et liberalt erhverv, som dette spørgsmål vedrører, idet jeg er advokat. Det forekommer mig, at vi i denne uge her i Parlamentet er blevet udsat for lobbyvirksomhed fra advokatorganisationer, der søger at underbygge deres stilling. Derimod blev der i Det Forenede Kongerige offentliggjort en rapport udarbejdet af konkurrencestyrelsen, hvor man så på konkurrence inden for de liberale erhverv, netop det spørgsmål, vi behandler i dag. Rapporten var baseret på to forudsætninger: For det første, at de liberale erhverv har til opgave at levere tjenester af stor betydning for offentligheden, men for det andet, at enhver restriktion på levering af tjenester fra de liberale erhverv vil drive udgifter og priser i vejret og begrænse forbrugernes adgang og valgfrihed. Derfor har Den Liberale Gruppe i Parlamentet stillet en række ændringsforslag. Jo, de liberale erhverv indtager en særstilling i samfundet, men denne stilling og de tjenester, de tilbyder, bør forbedres gennem øget konkurrence og uafhængigt tilsyn. Det er det, vi ønsker, at Kommissionen skal undersøge.
Lad mig give Dem to eksempler fra Det Forenede Kongerige. Først prisen: Skal den reguleres? Advokater, min egen profession, havde tidligere monopol på skødeskrivning, køb og salg af jord. Så blev der indført konkurrence, autoriserede skødeskrivere blev indført, og priserne faldt, men ikke standarden. Dette erfarede jeg selv forleden uge. Jeg skulle forny lejemålet på mit kontor. Jeg var tvunget til at benytte min udlejers advokater. Da jeg først tegnede lejemålet, afkrævede de mig 300 engelske pund, og det syntes jeg var rigeligt. Men blot for at ændre et par ord i selvsamme dokument ville de nu afkræve mig 500 engelske pund. Det kalder jeg for autoriseret røveri udført af min egen profession. De er nødt til at få konkurrence.
For det andet kom en af mine vælgere for nylig til mig med en historie om en tvist, der havde varet 15 år. Tvisten havde ført ham gennem fem advokatfirmaer og havde ødelagt hans forretning og hans familieliv, alt sammen p.g.a. en gæld, som var bekræftet skriftligt. Han havde ikke fået nogen hjælp fra min professions klageinstans. Det er den slags eksempler, der ikke tjener de liberale erhverv til ære, og desværre er de ikke begrænsede eller isolerede. Jo, faglige standarder kan håndhæves af faglige instanser, men de kan kun fremmes yderligere gennem konkurrence og eksternt tilsyn. Derfor beder jeg kollegerne om at støtte de ændringsforslag, min gruppe har stillet.

Fischler
. (DE) Hr. formand, jeg ønsker virkelig kun at komme med et par yderligere bemærkninger. For det første vil jeg gerne gøre opmærksom på, at Kommissionen ikke først nu beskæftiger sig med disse spørgsmål og ikke først har opdaget dem nu. Den første ordning går helt tilbage til 1993. I alt har Kommissionen indtil videre truffet tre beslutninger om konkurrencen blandt de liberale erhverv. De væsentlige principper i disse beslutninger er også blevet bekræftet af Domstolen.
To beslutninger var rettet mod fælles tariffer, som ikke kunne retfærdiggøres med baggrund i den almindelige interesse. I et tilfælde, som vedrørte proceduren for fastsættelse af advokatsalærer i Italien, afventer Kommissionen Domstolens udlægning af fællesskabslovgivningen. Denne dom vil også berede vejen for yderligere foranstaltninger.
Derudover vil jeg gerne henvise til, at Kommissionen er af den opfattelse, at hvert af de liberale erhverv skal behandles særskilt, og at man ikke kan behandle alle efter det samme skema. Det eksempel, som De, kære parlamentsmedlem, kom med fra Storbritannien i forbindelse med lægers liberale erhverv, er her egentlig et bevis på nødvendigheden af denne separate behandling. At beskyttelsen af forbrugerne er i forgrunden, har jeg vist allerede redegjort udførligt for i min indledende bemærkning.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet. Jeg har modtaget et forslag til beslutning i henhold til forretningsordenens artikel 42, stk. 5.
Afstemningen finder sted kl. 18.30.
(Mødet udsat kl. 18.25 og genoptaget kl.18.30)

Afbrydelse af sessionen
Formanden
Jeg erklærer Europa-Parlamentets session for afbrudt.
(Mødet hævet kl. 18.45)

