
Santini
Fru formand, jeg har et indlæg til forretningsordenen, som jeg gerne vil gøre Parlamentet opmærksomt på her i dag, hvor vi skal til at stemme om det vigtigste dokument, som vi vedtager, nemlig budgettet. Der var ni mennesker, som omkom ved et trafikuheld i Sankt Gotthard-tunnellen i går. Dette bør få os til at udvise en større ansvarsfølelse, når vi under budgetposten for infrastruktur vedtager de nødvendige og efterhånden uopsættelige foranstaltninger, som EU skal træffe for at løse problemet med trafikken gennem alpepassene.
I dag skal vi drøfte genåbningen af Mont Blanc-tunnellen, som er forbundet med mange økonomiske og miljømæssige problemer. Vi skal også huske, at uheldet i Sankt Gotthard-tunnellen i høj grad skyldtes den alt for store trafik, som Sankt Gotthard-tunnellen, Brennerpasset og de andre alpepas netop udsættes for som følge af Mont Blanc-tunnellens lukning. Derfor skal vi stemme kraftigt ja til de infrastrukturer, der kan fremskynde det forløb, som tager sigte på genopbygningen af Brenners og Fréjus' jernbanetunneller og på at flytte trafikken væk fra vejene og over til jernbanerne, hvilket er til gavn for de rejsendes sikkerhed og for det omkringliggende miljø. Det skal vi huske, når vi stemmer.

Formanden
Det er korrekt hr. Santini.

AFSTEMNING
- forslag til ændring og ændringsskrivelse til sektion III i forslag til Den Europæiske Unions almindelige budget for regnskabsåret 2002 - Kommissionen;

forslag til ændring til sektion I, II, IV, V, VI, VII og VIII i forslag til Den Europæiske Unions almindelige budget for regnskabsåret 2002 - Europa-Parlamentet, Rådet, Domstolen, Revisionsretten, Det Økonomiske og Sociale Udvalg, Regionsudvalget, Ombudsmanden og Den Europæiske Tilsynsførende for Databeskyttelse
Om ændringsforslag 192
Maij-Weggen (PPE-DE). (NL) Fru formand, jeg har et mundtligt ændringsforslag til ændringsforslag 192. Den gamle tekst har følgende ordlyd, det er meget kort: "Desuden er forskningsprojekter, hvor der anvendes primater, udelukket". Jeg foreslår at ændre det til: "Der sættes et toårigt stop for finansieringen af forskningsprojekter, hvor der anvendes primater, medmindre det kan bevises, at der ikke findes noget alternativ". Hvis ændringsforslaget bliver overtaget, kan det kombineres med ændringsforslag 372, og så bliver det en god tekst. Jeg har aftalt det med fru Buitenweg.

Plooij-van Gorsel
Fru formand, jeg er imod dette mundtlige ændringsforslag.
(Mere end 12 medlemmer rejste sig, hvorfor det mundtlige ændringsforslag ikke kunne tages i betragtning) Efter afstemningen

Buitenweg
Fru formand, der var netop stort bifald, da afstemningen var afsluttet. Det er forståeligt, fordi det altid er en langvarig proces. Alligevel anmoder jeg om, at der bliver stemt om ét ændringsforslag. Det skulle vi have gjort i begyndelsen, men dengang gik vi videre med afstemningen. Det drejer sig om Revisionsretten. Vi har nu stemt om et beløb på 1 million på posten for opførelsen af en bygning til Revisionsretten, som er nødvendig med henblik på udvidelsen. Budgetudvalget anmoder om, at der opføres yderligere 6 millioner euro som reserve, så der i det kommende år står ekstra kapital til disposition. I sidste ende betyder det store besparelser for skatteyderne og ekstra plads på fremtidige budgetter. Jeg anmoder om, at der kan blive stemt om dette sidste ændringsforslag om 6 millioner euro ekstra i reserven på budgetpost 206.
(Parlamentet bifaldt forslaget)   
Betænkning (A5-0330/2001) af Costa Neves for Budgetudvalget om forslag til Den Europæiske Unions almindelige budget for regnskabsåret 2002 (C5-0300/2001 - 2000/2324 (BUD)) og ændringsskrivelse nr. 1/2002 til Den Europæiske Unions almindelige budget for regnskabsåret 2002 (12733/2001 - C5-0495/2001) (Sektion III - Kommissionen)
Efter afstemningen

Costa Neves
Fru formand, afstemningen er gennemført, men under afstemningen om budgettet udtalte vi os imod denne opfattelse, og denne del er derfor udgået af budgettet. Nu stemmer vi for dette punkt, hvilket er i modstrid med det, som vi besluttede i budgettet. Der er altså her en modsigelse, som Parlamentet må være klar over. Men afstemningen er jo gennemført.
(Forslaget til beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0329/2001) af Buitenweg for Budgetudvalget om forslag til Den Europæiske Unions almindelige budget for regnskabsåret 2002 (C5-0300/2001 - 2000/2325(BUD)) og ændringsskrivelse nr. 1/2002 til Den Europæiske Unions almindelige budget for regnskabsåret 2002 (12733/2001 - C5-0495/2001)
Sektion I - Europa-Parlamentet;
Sektion II - Rådet;
Sektion IV - Domstolen;
Sektion V - Revisionsretten;
Sektion VI - Det Økonomiske og Sociale Udvalg;
Sektion VII - Regionsudvalget;
Sektion VIII (A) - Den Europæiske Ombudsmand;
Sektion VIII (B) - Den Europæiske Tilsynsførende for Databeskyttelse
Om afsnit 39

Formanden
Fru Buitenweg, De har vist et mundtligt ændringsforslag til afsnit 39 i forbindelse med afstemningen om budgettet. Jeg beder Dem fremlægge det igen, således at vi kan stemme herom.

Buitenweg
Jeg gør det på engelsk. Det vedrører det, som jeg tidligere sagde om de betingelse, som de beløb eller poster, som vi opførte i reserven ved den forrige afstemning, frigives på. Det drejer sig om de betingelser, som er angivet i Budgetkontroludvalgets ændringsforslag 73. Det er i overensstemmelse med det, som vi drøftede tidligere, og på den måde bliver det mest klart. Teksten skal altså ændres sådan, som vi netop vedtog. Der står:
"(The money) can be released after a favorable opinion from Parliaments' committee responsible for the relations with the Court of Auditors, once the Court has given updated information on its current staffing problems and on how additional staff would enable the Court to assess the performance of financial control systems in the candidate countries, improve its cooperation with the national audit institutions (requirement of Treaty of Nice) and establish more detailed specific DAS assessment.
(Formanden konstaterede, at ingen gjorde indsigelse, hvorfor det mundtlige ændringsforslag kunne tages i betragtning)
(Forslaget til beslutning vedtoges)   

Van Hulten
Fru formand, i tirsdags rejste fru Morgan spørgsmålet om det brev, som Præsidiet sendte til hr. Prodi om reformen af Kommissionen, der tager et helt andet standpunkt end Kommissionens. Vi har netop stemt om fru Buitenwegs betænkning og har godkendt ændringsforslag 4 af hr. Elles, som understreger Parlamentets helhjertede støtte til reformen af Kommissionen.
Skriver De til hr. Prodi for endnu en gang at meddele ham Parlamentets helhjertede støtte til omfattende reformer af Kommissionens tjenestemandsvedtægt?

Bourlanges
Fru formand, alle tilstedeværende kan vist høre på Deres stemme, at det har kostet stor personlig viljestyrke at lede dette møde, Deres helbredstilstand taget i betragtning. På vegne af Budgetudvalgets medlemmer vil jeg gerne takke Dem, fordi De så pligtopfyldende leder afstemningen om budgettet, både under første- og andenbehandlingen. Og mon ikke jeg taler på alle medlemmernes vegne i så henseende.

Elles
Fru formand, jeg tilslutter mig gerne hr. Bourlanges' bemærkninger. Vi må imidlertid se nærmere på det spørgsmål, hr. van Hulten rejste. Da spørgsmålet blev rejst tidligere på ugen af fru Morgan, lovede næstformanden, hr. Provan, at han ville undersøge, om det var muligt at få oplysninger om sagens videre forløb.
Måtte jeg bede Dem besvare hr. van Hultens spørgsmål, og nævne det for Præsidiet, som samles for at afklare sagen.

Harbour
Hr. formand, jeg er ked af, at fru Fontaine var nødt til at gå, men jeg beder Dem om at meddele hende mine kommentarer.
Som Parlamentet ved, brugte jeg meget tid sidste år på at studere reformprocessen på vegne af Parlamentet og fortsatte dette arbejde via Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked. Jeg har fuld forståelse for det, fru Fontaine sagde, men jeg beder Dem om, på vegne af samtlige parlamentsmedlemmer, at holde os bedre orienteret om processen.
Det var det, jeg sagde i september, hvor jeg anmodede formandskabet om at yde os samme informationsniveau om udviklingen af reformerne, som vi får fra Kommissionen. Hr. Kinnock har givet os en detaljeret tidsplan for reformdrøftelsernes forløb. Parlamentet, medlemmerne, har overhovedet ingen oplysninger modtaget fra Præsidiet om reformprocessen. Jeg beder Dem om langt større gennemskuelighed og om at holde os orienteret om udviklingen af reformerne.

Formanden
Jeg skal lade Deres forespørgsel gå videre. De vil imidlertid forstå, at vi endnu har en række afstemninger foran os, og jeg kan derfor ikke lade denne debat fortsætte. Vi må vise ildhu, som formanden, der i dag har ledet mødet til trods for sin helbredstilstand. Hr. Fatuzzo har fortsat en række opgaver, der skal løses denne formiddag. Lad os derfor alle energisk arbejde videre.
Betænkning (A5-0342/2001) af Seppänen for Budgetudvalget om forslag til EKSF's aktionsbudget for 2002 (SEK(2001)0827 - C5-0233/2001 - 2001/2100(BUD))
(Forslaget til beslutning vedtoges)  
Beslutningsforslag (B5-0686/2001) om Den Europæiske Unions strategi for Marakesh-konferencen om klimaændringer
Om afsnit 9

De Roo
Hr. formand, jeg vil gerne på vegne af mine kolleger i Den Socialdemokratiske Gruppe og de kristelige demokrater stille et mundtligt ændringsforslag til punkt 9. Det bør lyde som følger: "... glæder sig over, at Kommissionen inden COP-7-konferencen i Marrakech forelagde den bebudede pakke". Kommissionen forelagde i forgårs de tre forslag, det er vi nødt til at rette.
Jeg vil også gerne lykønske Kommissionen med at gøre dette før den meget vigtige Marrakech-konference om klimaændringer, COP 7.
(Formanden konstaterede, at ingen gjorde indsigelse, hvorfor det mundtlige ændringsforslag kunne tages i betragtning)
(Forslaget til beslutning vedtoges)
Indstilling ved andenbehandling (A5-0326/2001) fra Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme om Rådets fælles holdning (7193/2/2001 - C5-0292/2001 - 2000/0121(COD)) fastlagt med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om harmoniserede krav til og procedurer for sikker lastning og losning af bulkskibe (Ordfører: van Dam)
(Formanden erklærede den fælles holdning for godkendt)
Betænkning (A5-0327/2001) af Vatanen for Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om meldeformaliteter for skibe, der sejler til og fra Fællesskabets havne (KOM(2001) 46 - C5-0051/2001 - 2001/0026(COD))
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0338/2001) af Lamassoure for Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik om forslag til Rådets forordning om finansiel førtiltrædelsesstøtte til Tyrkiet (KOM(2001) 230 - C5-0219/2001 - 2001/0097(CNS))
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0343/2001) af Lamassoure for Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik om den periodiske rapport for 2000 fra Kommissionen om Tyrkiets fremskridt mod tiltrædelse (KOM(2000) 713 - C5-0613/2000 - 2000/2014(COS)
Om ændringsforslag 8

Swoboda
Hr. formand, jeg vil i overensstemmelse med ordføreren gerne stille et mundtligt ændringsforslag. Jeg har kun den engelske tekst her. Der skal stå: "Insists on the immediate abolition of the death penalty ..." i stedet for "Reiterates its call for the immediate abolition of the death penalty ...".
(Formanden konstaterede, at ingen gjorde indsigelse, hvorfor det mundtlige ændringsforslag kunne tages i betragtning) Om afsnit 10

Swoboda
Hr. formand, her har vi ligeledes et ændringsforslag, der tager sigte på at finde et kompromis, der fremlægges i samarbejde og i samråd med ordføreren. Der skal stå: "Urges Turkey to propose in the coming year a precise timetable ...". Det vil sige, at vi gerne vil tilføje "in the coming year".
(Formanden konstaterede, at ingen gjorde indsigelse, hvorfor det mundtlige ændringsforslag kunne tages i betragtning) (Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0366/2001) af Gahrton for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om forslag til Rådets afgørelse om fastlæggelse af Fællesskabets holdning på den ministerkonference, der er oprettet ved overenskomsten om oprettelse af Verdenshandelsorganisationen, vedrørende Folkerepublikken Kinas tiltrædelse af Verdenshandelsorganisationen (KOM(2001) 517 - C5-0487/2001 - 2001/0218(CNS))
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0367/2001) af Gahrton for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om forslag til Rådets afgørelse om fastlæggelse af Fællesskabets holdning på den ministerkonference, der er oprettet ved overenskomsten om oprettelse af Verdenshandelsorganisationen, vedrørende Det Særskilte Toldområde Taiwan, Penghu, Kinmen og Matsus (Taiwan) tiltrædelse af Verdenshandelsorganisationen (KOM(2001) 518 - C5-0488/2001 - 2001/0216(CNS)
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)
Beslutningsforslag (B5-0695/2001) af Wurtz for GUE/NGL-Gruppen om konklusionerne fra Det Europæiske Råds møde i Gent den 19. oktober 2001

Ludford
Hr. formand, jeg har en bemærkning til Det Europæiske Råds møde i Gent.
Det er et forslag til punkt 7 fra ELDR-Gruppen, De Grønne og Socialdemokraterne, som hver især har stillet et ændringsforslag, henholdsvis 13, 9 og 5. Forslaget er et mundtligt ændringsforslag om at slå dem sammen og i slutningen af punkt 7 tilføje: "i landet, som repræsenterer de afghanske kvinder, respekterer deres menneskerettigheder, og som forpligter sig til fuldt ud at inddrage dem i den fremtidige opbygning af landet".

Formanden
Kære kollega, problemet er blot, at vi i øjeblikket har sat et beslutningsforslag fra en anden gruppe under afstemning. Vi er endnu ikke nået til det fælles beslutningsforslag. De er lidt foran. Vi skal først se, om der er flertal for det første beslutningsforslag.
(Forslaget til beslutning forkastedes)   
Fælles beslutningsforslag om resultaterne af Det Europæiske Råds uformelle møde i Gent den 19. oktober 2001

Izquierdo Rojo
Hr. formand, jeg vil anmode om en afklaring for at bestemme, om vi ved sammenlægning af ændringsforslagene bør bibeholde ordet "compromiso", som står i det socialdemokratiske ændringsforslag. Det vil betyde, at det alt sammen bliver til "un compromiso". Jeg mener, at det er underforstået, at ordet "compromiso" også bør indgå i den sammenlagte tekst.

Ludford
Hr. formand, en af de årsager, der ligger til grund for dette mundtlige ændringsforslag, hvorved de tre ændringsforslag slås sammen, er, at det socialdemokratiske ændringsforslag i den engelske tekst kan læses på flere måder. Når der står, at vi bør medtage et "compromise in favour of Afghan women", kan det på engelsk tolkes som, at vi går på kompromis med de afghanske kvinders interesser. Det er ikke en god ordlyd på engelsk. Det betyder en aftale. "Compromise" er ikke en god oversættelse af "compromiso". Det var en af grundene til, at jeg tillod mig at foreslå, at vi forsøger at slå de tre sammen og således på engelsk undgå ordet "compromise", som er dobbelttydigt.

Barón Crespo
Hr. formand, en sproglig rettelse. I dette tilfælde er den engelske oversættelse af det spanske ord "compromiso" "engagement" og ikke "compromise".
(Formanden konstaterede, at ingen gjorde indsigelse, hvorfor det mundtlige ændringsforslag kunne tages i betragtning)
(Forslaget til beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0308/2001) af Poos for Udvalget om Konstitutionelle Anliggender om reformen af Rådet (2001/2020(INI))
(Forslaget til beslutning vedtoges)
Beslutningsforslag (B5-0689/2001) af Gallagher for UEN-Gruppen om Den Europæiske Unions forberedelse til den fjerde WTO-ministerkonference i Doha, Qatar
(Forslaget til beslutning forkastedes)Fælles beslutningsforslag om den fjerde WTO-ministerkonference
(Forslaget til fælles beslutning forkastedes)Fælles beslutningsforslag om den fjerde WTO-ministerkonference
(Forslaget til fælles beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0331/2001) af Désir for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om åbenhed og demokrati inden for den internationale handel (2001/2093(INI))
Om ændringsforslag 6

Schwaiger
Hr. formand, jeg vil gerne påpege, at vi, PPE-DE-Gruppen, har stillet ændringsforslag 6 til betragtning A, og at vi i fjerde linje i den engelske tekst ønsker "supply constraints" erstattet med "quotas", for det er det rigtige udtryk.
(Formanden konstaterede, at ingen gjorde indsigelse, hvorfor det mundtlige ændringsforslag kunne tages i betragtning) Om ændringsforslag 3

Deva
Hr. formand, jeg vil gerne efter aftale med ordføreren stille et mundtligt ændringsforslag, så der ryddes op i ændringsforslag 3, så det får følgende ordlyd: "... opfordrer de internationale politiske ledere, der er forsamlet i WTO, til at samordne foranstaltninger, der kan hjælpe udviklingslandene med at afhjælpe hindringer, der hindrer deres handel for så vidt angår ..." osv.

Formanden
Er der medlemmer, der modsætter sig, at det mundtlige ændringsforslag tages i betragtning?

Désir
Hr. formand, jeg accepterer det mundtlige ændringsforslag, som er stillet af hr. Deva. Såfremt dette mundtlige ændringsforslag vedtages, vil min gruppe støtte ændringsforslag 3.
(Formanden konstaterede, at ingen gjorde indsigelse, hvorfor det mundtlige ændringsforslag kunne tages i betragtning)
(Forslaget til beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-332/2001) af Brok for Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik om de fremskridt, der er gjort med iværksættelsen af den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik (C5-0194/2001 - 2001/2007(INI))
Om afsnit 7

Brok
Hr. formand, i overensstemmelse med forslagsstillerne vil jeg gerne bede om, at man skriver "erwartet von den Mitgliedstaaten" (forventer af medlemsstaterne) og tilføjer "und dem Rat" (og Rådet).

Formanden
Er der medlemmer, der gør indsigelse mod, at der tilføjes "og Rådet"? Dette synes ikke at være tilfældet. Vi indføjer det omhandlede mundtlige forslag.
(Formanden konstaterede, at ingen gjorde indsigelse, hvorfor det mundtlige ændringsforslag kunne tages i betragtning) Om ændringsforslag 15

Lynne
Hr. formand, jeg er blevet anmodet om at stille et mundtligt ændringsforslag. Som en mellemvej og for at få dette ændringsforslag vedtaget foreslår jeg, at vi i slutningen af punkt 37 tilføjer "og bidrage til bekæmpelse af terrorisme".
(Formanden konstaterede, at ingen gjorde indsigelse, hvorfor det mundtlige ændringsforslag kunne tages i betragtning)
(Forslaget til beslutning vedtoges) Stemmeforklaringer
Budget 2002

Maaten, Manders, Mulder, Plooij-van Gorsel og Sanders-ten Holte
Den nederlandske VVD-delegation i ELDR-Gruppen stemte ved afstemningen om budgetforslaget for 2002 imod en stigning af budgetbevillingerne i kategori 2. Kommissionen har angivet, at stigningen ikke kan absorberes af de pågældende budgetposter, og desuden medfører stigningen større bidrag for medlemsstaterne. VVD-delegationen mener derfor, at stigningen af betalingsbevillingerne ikke er nødvendig.
Delegationen har derimod støttet stigningen af forpligtelsesbevillingerne i kategori 2, fordi VVD-delegationen også mener, at det er nødvendigt med en ordentlig programmering af strukturfondene.

Malmström og Olle Schmidt
Vi har generelt stemt imod Udvalgets forslag om en forhøjelse af landbrugsudgifterne i udgiftsområde 1. Vi mener ikke, det er rimeligt, at ca. halvdelen af Unionens totale budget hvert år skal gå til at subsidiere produktion og eksport af landbrugsprodukter. Den nuværende fælles landbrugspolitik er ikke alene dyr for Unionen, den bidrager også til højere forbrugerpriser. Landbrugssektoren er desuden godt beskyttet mod konkurrence fra udenlandsk import. Dette har en meget skævvridende og destabiliserende effekt på verdensøkonomien.
EU's fælles landbrugspolitik er frem for alt et problem for udviklingslandene. Landbruget er nemlig et område, hvor udviklingslandene er konkurrencedygtige i forhold til den industrialiserede verdens producenter. EU's fælles landbrugspolitik giver store hindringer, bl.a. fordi landbruget subsidieres og beskyttes mod konkurrence fra tredjelande. At Unionen desuden yder bidrag til tobaksdyrkning, er yderst bemærkelsesværdigt. Støtten til tobaksdyrkning bør afskaffes snarest muligt. EU's virksomhed og budget bør i stedet rette sig mod grænseoverskridende problemer, som medlemsstaterne ikke selv kan løse. Den fælles landbrugspolitik er dybt usolidarisk og skal reformeres omgående.
Betænkning af Costa Neves (A5-0330/2001)

Dell'Alba
Hr. formand, min stemmeforklaring kommer til at gøre de radikale parlamentsmedlemmers ry for effektivitet til skamme. Vi har taget fejl, grueligt fejl, under afstemningen om budgettet, for så vidt angår ændringsforslag 75 om bidrag til finansiering af europæiske politiske partier. Vi havde underskrevet dette ændringsforslag, som tog sigte på at ophæve den omhandlede budgetpost, idet vi ikke finder det rimeligt på nuværende tidspunkt at fastholde princippet om finansiering af europæiske politiske partier, ligesom vi i øvrigt ikke mener, der foreligger det fornødne retsgrundlag herfor. Vi stemte imidlertid imod det ændringsforslag, vi selv havde stillet. Min stemmeforklaring har således til formål at korrigere afstemningsresultatet, for så vidt dette er muligt. Vi har allerede anmodet om korrektion af protokollen. Der er tale om en fejl i vores afstemningsliste, og vi anmoder om, at fejlen rettes. Vi ser i øvrigt positivt på hr. Costa Neves' betænkning, men vi ønsker at påpege, at der er sket en mindre teknisk fejl med hensyn til ændringsforslag 75. Tak, hr. formand.

Formanden
Tak, hr. Dell'Alba. Parlamentet var også bragt i tvivl. Nu er alt på det rene.

Fatuzzo
Hr. formand, kunne jeg lade være med at afgive stemmeforklaring, bare fordi jeg har mistet stemmen? Hvad budgettet angår, vil jeg gerne sige noget om den sektion, der vedrører Kommissionen. Jeg stemte for, men det er sidste gang, for jeg vil gerne kunne gennemskue, hvordan Kommissionen fungerer. Den 1. januar 2002 begiver jeg mig ud på en lang rejse - ligesom Odysseus' rejse, da krigen i Troja var slut - i det snørklede bureaukrati, som Kommissionens 13.523 kontorer og 33.728 ansatte udgør. Det bliver en lang, hård og vanskelig rejse. Jeg kommer til at møde Polyfemos og troldkvinden Kirke, og til sidst ser jeg måske Penelope i kommissionsformand Prodis skikkelse. Det bliver uden tvivl et chok, men jeg håber, at jeg også kan stemme for næste gang!

Krivine og Vachetta
Som det er tilfældet hvert år, er det primære emne for mødeperioden i oktober vedtagelsen af EU's budget. Det er det eneste område, hvor Europa-Parlamentet kan påvirke EU's politik i kraft af den fælles beslutningsprocedure og ikke mindst i kraft af vetoretten. Det er således en af de få beføjelser, der er tillagt de folkevalgte repræsentanter i et Europa, hvor teknokrati og demokratisk underskud er fremherskende.
Budgettet for 2002 vidner, som budgettet for 2001, om europæisk integration efter liberal model. Det er et budget, der må betegnes som et sparebudget (0,3% af EU's samlede BNP), hvor der generelt mangler ressourcer især til beskæftigelsespolitikken, udvidelsen, foranstaltninger til imødegåelse af fødevarekriser, til Afghanistan, Palæstina og Balkanlandene.
Ordføreren, hr. Costa Neves, understreger generelt disse overordnede retningslinjer ved at foreslå en forhøjelse af betalingsbevillingerne, hvilket er positivt. Samtidig foreslås imidlertid, at strukturfondsmidler overføres til reserverne, ligesom der er tale om en vis uklarhed, når det gælder overførslerne fra aktionsplanen til den administrative plan, hvilket generelt må vurderes som negativt.
Vi kan af disse årsager ikke støtte hverken betænkningen eller budgetforslaget for 2002.
Betænkning af Buitenweg (A5-0329/2001)

Fatuzzo
Hr. formand, jeg stemte for fru Buitenwegs betænkning om budgettet, men ved den lejlighed vil jeg gerne understrege højt og tydeligt her i Parlamentet, hvor så mange parlamentsmedlemmer er til stede, at Pensionistpartiet, som jeg har den ære at repræsentere i Europa-Parlamentet, er af den opfattelse, at Parlamentet - som efterhånden lovgiver om 50% af alle nationale love, der er en tilpasning til de direktiver, vi vedtager på dette sted - bør have en større finansiering og en bedre tilrettelæggelse for at kunne fungere, som det sig hør og bør for et overstatsligt parlament og et parlament med så mange vigtige opgaver.

Kauppi ja Korhola
Jeg har ligesom min gruppe støttet overgangen til refusion af rejseudgifter, sekretariats- og kontorudgifter efter dokumenterede udgifter. Min gruppe tolker en af formuleringerne i ændringsforslaget således, at der nu slet ikke er nogen retfærdig procedure. Samtidig forbigår ændringsforslaget fuldstændig den omstændighed, at sagens løsning nu er i Rådets hænder. Parlamentet har med sit ændringsforslag foreslået en procedure og er klar til at godkende den, men Rådet har ikke formået at give den nødvendige godkendelse. På baggrund af det ovenstående oplever min gruppe, at ændringsforslaget uberettiget og uretfærdigt stiller Parlamentet i et dårligt lys.

Markov
Budgetforhandlingerne er Parlamentets stjernestunder, da de jo giver mulighed for at foretage en omfattende samlet vurdering af den realiserede og fremtidige politik. Desværre er det af tidsmæssige årsager ikke muligt for mig. Lad mig derfor nøjes med at komme ind på et enkelt punkt, nemlig situationen med grænseregionerne mellem medlemsstaterne og ansøgerlandene. Det er hævet over enhver tvivl, at de nuværende grænseregioner på lang sigt vil få gavn af EU's udvidelse, da der jo skabes helt nye muligheder for at udforme det økonomiske, kulturelle, sociale og administrative regionale samarbejde.
Alligevel er der på kort sigt et enormt pres for at tilpasse forholdene med hensyn til nogle helt specifikke problemer, der opstår som følge af de graverende forskelle i udviklingen på især det sociale område. Jeg vil blot erindre om, at lønforskellen mellem øst og vest ligger på ca. 60%. Dermed rejser der sig nogle spørgsmål, vi ikke oplevede ved tidligere udvidelser, og som antager en ny dimension. De problemer, der må forventes på de lokale arbejds- og tjenesteydelsesmarkeder, kan ikke løses uden en energisk kontrastyring. Talrige pendlere vil belaste det i forvejen anspændte arbejdsmarked enormt - alene i Brandenburg og Mecklenburg-Vorpommern hører arbejdsløshedsprocenter på over 20% ikke til sjældenhederne. Billige tjenesteydelser med ca. 60% lavere lønomkostninger udgør en uhyre stor udfordring for de små og mellemstore virksomheder og håndværksbranchen.
Kommissionens program om støtte til grænseregioner modsvarer ifølge de lokale og regionale regeringer og forvaltninger ikke udfordringens omfang. Derfor bifalder jeg på den ene side, at der er tilføjet en særlig budgetpost for grænseregioner. På den anden side kræver jeg, at Unionen hurtigst muligt stiller ekstra finansielle midler til rådighed for at forsikre de berørte borgere i grænseregionerne om, at vi ikke ignorerer deres bekymringer og deres nød. Vi har brug for et retsgrundlag, som Kommissionen skal udarbejde inden for en kort frist.
Betænkning af Seppänen (A5-0342/2001)

Bordes, Cauquil og Laguiller
Vi har selvsagt stemt imod EKSF's budget, som fortsat, og så længe EKSF-traktaten er gældende, vil generere støtte til stålindustriens aktionærer. Arbejdsgiverne i denne sektor har allerede modtaget betydelige summer, som har givet dem mulighed for at omstille sig og vende sig mod nye og givtige sektorer, mens en række arbejdstagere fortsat er arbejdsløse, efter at deres arbejdspladser er nedlagt.
Betænkningen foreslår sociale foranstaltninger inkluderet i EU's budget. Det ville imidlertid være rimeligt som minimumsgaranti at sikre alle arbejdstagere, som fremover rammes af nedlæggelser af arbejdspladser, ret til fuld løn indtil pensionsalderen.
Betænkning af van Dam (A5-0326/2001)

Fatuzzo
Hr. formand, ligesom alle andre ved De sikkert godt, at jeg i de første år af mit arbejdsliv var sømand. Derfor er jeg særligt opmærksom på menneskers sikkerhed og beskyttelse til søs, og ikke bare til søs, men også når der lodses varer fra skibene i havnene. Med denne betænkning anmoder man om, at der gøres en indsats for at øge sikkerheden for de sømænd, der arbejder i havnene. Havnene er meget vigtige i Italien. Det gælder navnlig havnen i Genova, der er min fødeby, og havnen i Livorno, hvor jeg var for kort tid siden. Men det gælder også alle andre havne, f.eks. den i Marseille og dem i de andre kystbyer i EU, som er den union af stater, der tæller det største antal ansatte inden for søfart. Ligesom man gør i denne betænkning, bør man fortsætte med at gøre, hvad man kan for at beskytte menneskers liv til søs.
Betænkning af Vatanen (A5-0327/2001)

Fatuzzo
Hr. formand, jeg stemte for min ven Vatanens betænkning. Han er sikkert ked af, at han har været ordfører for en betænkning, der ikke kan gøre ret meget for transporten, men som til gengæld gør noget for bureaukratiet. Jeg vil gerne sige følgende til ham: Det lykkes os måske ikke at afskaffe bureaukratiet - heller ikke inden for søtransport - men vil det i det mindste lykkes os at afskaffe bureaukratiet, når det gælder bevillingen og udbetalingen af pensioner? Hr. formand, der er pensionister, som dør på grund af bureaukratiet, uden at de når at hæve deres pension. De kommer selvfølgelig i paradis, og her får de det at vide. Disse pensionister fortjener at komme i paradis ligesom alle andre pensionister, men det ville være bedre, at de fik pensionerne, mens de var i live!
Betænkning af Lamassoure (A5-0338/2001)

Fatuzzo
Hr. formand, jeg stemte for betænkningen om førtiltrædelsesstøtte til Tyrkiet, men jeg vil gerne sige, at Pensionistpartiet og jeg personligt anmoder EU om at udvise et større mod. De 12 lande, der har ansøgt om optagelse i EU, bør alle optages i 2004 uden yderligere betingelser, for dette ville være en modig politisk handling. De har nemlig ventet i 50 år på virkeligt at føle sig som europæere. Hr. formand, var de seks lande, der underskrev Rom-traktaten, nødt til at gennemføre acquis communautaire i deres lovgivning? Dengang eksisterede der ikke nogen EU-direktiver, men vi fik alligevel skabt et stort Europa med en vigtig politisk handling. Og derfor vil jeg gerne sige, at vi godt kan optage alle disse 12 lande i 2004, uanset hvordan deres lovgivningssituation ser ud.

Gorostiaga Atxalandabaso
Jeg har stemt imod betænkningen om Tyrkiet.
Tyrkiet har endnu ikke truffet de nødvendige foranstaltninger til fuldt ud at genoprette den kurdiske befolknings politiske rettigheder, forbyde tortur og afskaffe de domstole og fængsler med særlig sikkerhed, der tvinger de indsatte ud i sultestrejker, som allerede har krævet over 70 ofre.
Tyrkiet har ikke engang fastsat en præcis tidsplan for overholdelsen af Københavnskriterierne.
Vi giver afkald på menneskerettighederne af verdenspolitiske og militære årsager. Det er ikke tilladeligt i et demokratisk Parlament.

Meijer
En række politikere vil have Tyrkiet med i EU, inden landet ændrer sig radikalt. Derfor er de villige til at lukke øjnene for flere meget negative følgevirkninger. Hvis sådan et undtagelsesland tiltræder, betyder det en betydelig krænkelse af de i EU eksisterende normer for demokratiske friheder og menneskerettigheder. Ordføreren har villet give indtryk af, at det drejer sig om små problemer, som kan løses nemt og hurtigt. Heldigvis var Udenrigsudvalget mere kritisk, men stadigvæk ikke kritisk nok. De bekendtgjorte reformer er naturligvis fremskridt, men kun små. Løsladelsen af fængslede og afskaffelsen af dødsstraffen gælder for kriminelle fanger, men fortsat ikke for politiske modstandere, hvis rettigheder man ikke vil anerkende. Massemordet på armenierne benægtes fortsat eller omtales som en normal måde at bekæmpe modstand på, som man også vil kunne anvende i fremtiden. Den fordrevne befolkning fra 3.500 ødelagte kurdiske landsbyer i den sydøstlige del må ikke vende tilbage til området. Angst for det, som man kalder "separatisme", resulterer i, at et sprog, sange og skrifter er ulovlige. Dette land er stadigvæk ikke på vej mod EU.

Souchet
Når vi skal tage stilling til spørgsmålet om Tyrkiet, tvinges vi samtidig til at tage stilling til, hvilket Europa vi ønsker. Er der tale om tiltrædelse til et monolitisk Europa, bliver det særdeles vanskeligt at løse problemerne vedrørende Tyrkiet. Vi behøver blot at tænke på spørgsmålet om EU's ydre grænser.
Såfremt den europæiske integration udvikler sig målrettet mod et Europa med variabel geometri, er der intet til hinder for at lade Tyrkiet deltage i visse europæiske politikker, hvor der er reelle fælles interesser. Hvis man derimod fastholder en ufleksibel opfattelse af EU, vil der ikke være anden løsning end en ændring af Helsinki-afgørelsen og genoptagelse af associeringsprocessen med Tyrkiet - i lighed med den proces, der er under udvikling i forhold til de øvrige lande i Middelhavsområdet, som af geografiske og historiske årsager er placeret uden for Europa.
Gennem Tyrkiets ambassadør har jeg i øvrigt til min overraskelse erfaret, at ordføreren, hr. Lamassoure, skulle være imod de ændringsforslag, der vedrører folkemordet på armenierne, om end ordførerens politiske meningsfæller aktivt deltager i bestræbelserne for at opnå anerkendelse af denne forbrydelse i den franske Nationalforsamling. Tales der med to tunger?
Betænkning af Lamassoure (A5-0343/2001)

Berthu
Vi har stemt imod Lamassoure-betænkningen om "Tyrkiets fremskridt mod tiltrædelse". Vi kan ikke se, hvorledes ordføreren vil forlige sine føderalistiske holdninger til Europa med tankerne om væsentlige overstatslige beføjelser og Tyrkiets indlemmelse. Retsreglerne skal være i overensstemmelse med et folks identitet, og demokratisk praksis skal ses i dette perspektiv. Vi har i forvejen vanskeligt ved at identificere det europæiske folk. Hvordan vil det så være med et tyrkisk-europæisk folk?
Lamassoure-betænkningen udmærker sig udelukkende ved klart at udstille de modsætningsforhold, der kendetegner Europa i øjeblikket. Der er behov for et nært samarbejde med Tyrkiet, men dette kan under ingen omstændigheder ske via en overnational struktur, der foreskriver regler, som finder ensartet anvendelse på alle. Det må ske via en dialog mellem nationer og inden for rammerne af et Europa med variabel geometri.
I øvrigt undlader Lamassoure-betænkningen at komme ind på anerkendelsen af folkemordet mod armenierne i 1917, utvivlsomt ud fra ønsket om at anlægge en forsonlig tone over for Tyrkiet. Vi bør efter vores opfattelse vise større åbenhed og klart kræve, at Tyrkiet anerkender dette folkemord. Det er selvsagt vanskeligt, men også andre lande har måttet beklage ulykkelige afsnit i deres historie. Endelig må Tyrkiet drage konsekvenserne heraf og med henblik på at sikre reel fred genoptage de diplomatiske forbindelser til Armenien.

Carlotti
Der er spørgsmål, som volder stor smerte. Dette gælder de sår, historien har tilføjet armenierne, og som fortsat i armenske samfund verden over opleves som åbne sår.
Europa-Parlamentet vedtog i juni 1987 en beslutning, som anmodede Tyrkiet om at vise mod og vedkende sig sin historie for dermed at kunne se fremad. Ærlighed, når det gælder de historiske forhold, er garant for demokratiet. Der kan ikke købslås i disse anliggender, som også er hævet over særinteresser af finansiel eller økonomisk art.
I dag består udfordringen ikke i anerkendelse af folkemordet på armenierne. Europa-Parlamentet udtalte sig herom i 1987.
Når jeg ønskede, at Lamassoure-betænkningen skulle omtale folkemordet, var det ikke ud fra ønsket om at genoplive gammelt had eller give næring til intolerancen. Det var ud fra ønsket om at give udtryk for den legitime bekymring, der hersker i de armenske samfund.
Armenske børn, som i begyndelsen af århundredet søgte tilflugt i vores lande, forventer i dag, at vi viser retfærdighed. De ønsker, at deres forfædre moralsk "stedes til hvile". Der er i særlig grad behov for at se tilbage nu, hvor de sidste vidner, som har levet i landflygtighed, og som undslap myrderierne, stille forlader denne verden.
Jeg føler mig overbevist om, at tiltrædelsen til EU vil indebære en tiltrædelse til de grundlæggende principper, der fra første færd har kendetegnet Fællesskaberne, nemlig demokrati, respekt for menneskerettighederne og mindretallenes rettigheder. De enkelte ansøgerlande bør set i dette perspektiv vedkende sig deres fortid og forlige sig med deres historie.
Europa-Parlamentet deler ikke min opfattelse, hvilket jeg beklager.

Grossetête
Jeg har valgt at undlade at stemme om dette beslutningsforslag.
Jeg beklager, at Europa-Parlamentet ikke har vist kontinuitet og har afvist de ændringsforslag, der opfordrer Tyrkiet til at fortsætte dialogen vedrørende anerkendelse af folkemordet på armenierne. Allerede sidste år forpligtede Parlamentet sig klart til at tilskynde den tyrkiske regering til officielt at anerkende dette afsnit af Tyrkiets historie.
I dag optræder Europa-Parlamentet imidlertid hyklerisk og forsøger at vige uden om det reelle spørgsmål.
Når det gælder Tyrkiets mulige optagelse i EU, erindrer jeg om, at problemerne vedrørende EU's grænser fortsat ikke er løst.
I institutionerne drøfter man landets mulige optagelse i EU, men man undlader at rejse det reelle spørgsmål, som vedrører Europas identitet og ydre grænser.
Kommissionen og Europa-Parlamentet skulle langt hellere undersøge mulighederne for associering i stedet for direkte integration af Tyrkiet.

Krivine og Vachetta
Betænkningen om Tyrkiets fremskridt mod tiltrædelse til EU skal ses i lyset af den aktuelle situation.
For det første er udlandsgælden ved at tvinge Tyrkiet i knæ (mere end 120 milliarder). Landet bruger næsten 70% af det offentlige budget til at betale af på denne gæld. Gældsspiralen modsvares af et program, som omfatter en stram økonomisk politik og strukturreformer, som medfører voldsom stigning i arbejdsløsheden og mærkbare nedskæringer i de sociale budgetter. Landet er ikke kun ramt af økonomiske problemer. Også den politiske situation er forværret, især for samvittighedsfanger. Kurdernes rettigheder negligeres fortsat, folkedrabet mod armenierne anerkendes ikke, og generelt er der tale om krænkelser af den tyrkiske befolknings demokratiske rettigheder.
I betænkningen udtrykkes ganske vist bekymring over den sociale indvirkning af den vedvarende økonomiske og finansielle krise, og man "ønsker en hurtig udbetaling af Unionens økonomiske bistand til reformerne, især på det sociale områdenavnlig hvad angår de områder, der er berørt af etableringen af en retsstat og fremme af de mellemste samfundslag; (man) vurderer, at omfanget af den hjælp, der gives til Tyrkiet, selv om den er blevet forøget, endnu ikke modsvarer omfanget af Tyrkiets handelsmæssige forbindelser med EU". Betænkningen understreger endvidere "behovet for, at Tyrkiet indfører en moderne lovgivning om strejkeret og kollektive forhandlinger". Det er imidlertid ikke de europæiske regeringer og heller ikke den tyrkiske regering, som skal fastsætte vilkårene for tiltrædelsen. Det er den tyrkiske befolkning, som skal træffe afgørelsen, og den bør høres ved en folkeafstemning. Af disse årsager har vi ikke kunnet stemme for betænkningen.
Betænkning af Gahrton (A5-0366/2001)

Meijer
I betragtning af WTO's udformning er spørgsmålet, hvad et stort og fattigt land har at gøre der. Jeg råder Kina til at holde sig udenfor og have mere tillid til selvforsyning end til deltagelse i verdenshandlen. Jeg er imidlertid enig i, at Kina ikke må nægtes adgang, hvis landet selv anmoder om at være med. Kina har i mange år været isoleret internationalt, og det blev ikke anerkendt af de fleste stater. Siden anerkendelsen endelig fandt sted, betragtes territoriet på øen Taiwan, som styres af efterfølgerne af den i 1949 fordrevne regering, som en ikke-anerkendt stat, man nu skal finde en løsning for. På den ene side er der økonomiske og militære forbindelser, men på den anden side lader man som om, at staten ikke eksisterer. Lige så forceret som det var tidligere at tilregne Kinas territorium til Taiwan, er det nu automatisk at tilregne Kina Taiwan. I mere end et halvt århundrede er begge områder vokset sig langt væk fra hinanden, og i etnisk henseende var der allerede forskelle. Modvilligt støtter jeg de foreslåede konstruktioner, selv om de ikke løser de virkelige problemer.
Det Europæiske Råds møde i Gent (RC B5-0696/2001)

Alyssandrakis
På topmødet i Gent fandt EU's ledere endnu en chance for at stille sig på den amerikanske imperialismes side og støtte de eventyrlystne planer i Centralasien, hvor den gennemfører sine morderiske bombardementer i Afghanistan. De erklærede utvetydigt, at de har til hensigt at finde en efterfølger (efter deres behag, naturligvis) til Taleban-styret, og at de er indstillet på at bidrage til "genopbygningen" af landet, men skjulte på den måde deres dybere mål, nemlig ikke at stå uden for, når rovet skal deles. De vil sågar iværksætte et tæt samarbejde med USA om en række spørgsmål inklusiv retshjælp. På fronten mod den "indre fjende" påtænker topmødet at sætte fart på de antidemokratiske lovændringer om en fælles definition af terrorisme og en fælles europæisk arrestordre i et tempo, der er afslørende for deres hensigter. Med hensyn til Mellemøsten begrænser de sig til generelle proklamationer om en palæstinensisk stat og taler om, at volden skal bringes til ophør uden at nævne den israelske aggressivitet med et eneste ord.
Der er tale om et topmøde, der i modsætning til de forgående nærmest flyder over med folkefjendske, antidemokratiske foranstaltninger og aggressive aktioner mod befolkningerne, et topmøde, som alle medlemslandenes, ja, hele verdens befolkninger bør være urolige over og intensivere deres kamp imod, et topmøde, der endnu en gang bekræfter EU's imperialistiske karakter og er en ubehagelig lærestreg for dem, der hævder, at EU kan udgøre en modvægt til den amerikanske aggressivitet.
Det fælles beskutningsforslag er intet andet end en frastødende lovprisning af topmødets beslutninger uden noget tegn på bevidsthed om de følger, disse beslutninger vil få for såvel EU som resten af verden. Af disse grunde har parlamentsmedlemmerne fra Grækenlands Kommunistparti stemt imod det.

Berthu
Det Europæiske Råd modtog i forbindelse med mødet i Gent en rapport fra Kommissionen om forberedelserne til indførelsen af euromønter og -sedler. Rapporten præsenterer 40 forslag til "god praksis", som forelægges bankerne, regeringerne og detailhandlen i medlemslandene med henblik på "at indhente det forsømte".
Denne indskudte bemærkning fra Kommissionens side bør give anledning til en reaktion fra Europa-Parlamentet. Hvorfor er der noget, der skal indhentes? Datoen for indførelsen af de nye sedler og mønter har været kendt længe, og regeringerne har haft god tid til at forberede omlægningen. Det mest sandsynlige svar er, at de ansvarlige synes at mene, at borgerne under alle omstændigheder ikke har noget valg og må affinde sig med situationen. Under disse vilkår er der vel ingen grund til at forhaste sig. Holdningen vidner om den tankegang, der ligger bag denne operation, der fejlagtigt er præsenteret som en operation, der tager sigte på at lette overgangen for borgerne.
Ser man på listen over de "40 forslag til god praksis", viser det sig, at der er tale om små "snedigheder" på et underordnet niveau - det være sig forudgående skiltning med priserne i euro eller udvidelse af bankernes åbningstider - som kun kan have marginal effekt. De mere vidtrækkende foranstaltninger, man kunne forestille sig med henblik på at lette overgangen for borgerne, er konsekvent udeladt. Det kunne være foranstaltninger af finansiel art (godtgørelse til de handlende og de mindste virksomheder for deres indsats i forbindelse med omlægningen) eller af teknisk art (angivelse af værdien på såvel sedler som mønter i både euro og national valuta). Dobbeltangivelse på sedler og mønter ville selvsagt forudsætte, at man havde forberedt det for længst, hvilket ville forudsætte, at man reelt var optaget af at lette overgangen for borgerne. Tanken ligger imidlertid ophavsmændene til den fælles mønt uendelig fjernt.
Måske er det muligt at få øje på et enkelt positivt aspekt. Opdager borgerne således i begyndelsen af det nye år, at de i virkeligheden ikke har spillet nogen nævneværdig rolle i forbindelse med indførelsen af den fælles mønt, vil de måske drage en lære heraf og erkende EU's sande natur.

Figueiredo
Selv om den beslutning, der i dag er vedtaget af Europa-Parlamentet, indeholder aspekter, som vi finder positive, er vi nødt til at tage kritisk afstand til dens mange negative aspekter, navnlig støtten til USA's krigsstrategi over for Afghanistan, som dels ikke løser nogen problemer, dels forværrer den humanitære krise og øger racisme og fremmedhad.
Vi er også kritiske over for det vedholdende politiske pres, der har til formål at fremme militariseringen af EU og gøre "retlige og indre anliggender" til et fællesskabsanliggende gennem "oprettelse af et ægte europæisk retsområde". Særlig bekymrende er forslagene om at indføre en "europæisk arrestordre" og den problematiske og farlige fælles definition af terrorhandling ligesom de foranstaltninger, der alvorligt truer friheder og grundlæggende rettigheder, og som hænger sammen med ønsker om en effektiv koordinering af undertrykkelsesmidlerne i samarbejde med USA.
Vi vil også påpege, at beslutningen systematisk mangler kritik af beslutningerne på Det Europæiske Råds møde i Gent, der bekræfter, at stabilitetspagten skal overholdes gennem løntilbageholdenhedspolitik, og som skal munde ud i en arbejdsmarkedsreform og liberalisering af de offentlige tjenester - den nylige beslutning om posttjenesterne er et eksempel herpå - og om en reform af de sociale ydelser, ligesom Rådet bekræfter, at der skal foregå en ny forhandlingsrunde inden for WTO. Alt sammen foranstaltninger, der truer arbejdstagernes og befolkningernes interesser i de forskellige EU-lande.
Hvad angår et "konvent" til "forberedelse" af den næste regeringskonference, er det vores indtryk, at dens vigtigste formål skal være at begrænse eller styre de nationale regeringers og parlamenters suveræne beslutninger.
Vi stemmer derfor imod.

Krivine og Vachetta
Det uformelle topmøde i Gent vidnede som de foregående om de eksisterende uoverensstemmelser regeringscheferne imellem. Disse har i rigt mål været kommenteret af medierne.
Bortset fra denne udtalte splid herskede der imidlertid fuld enighed om et afgørende spørgsmål. EU er i krig og vil styrke indsatsen for at deltage i kampen. EU's strafferetlige arsenal udvides markant:
Den hurtige udrykningsstyrke bliver en realitet,
et europæisk retsområde vil gøre det muligt at etablere en fælles anklagemyndighed og harmonisere straffene, og
Europols beføjelser styrkes.
Umiddelbart ligger den største trussel mod borgernes frihedsrettigheder utvivlsomt i indførelsen af en europæisk arrestordre, som åbner mulighed for en skærpelse af de strafferetlige bestemmelser i hele EU, idet der indføres undtagelsesbestemmelser for formodede terrorister. Definitionen af begrebet terrorist er udvidet til at kunne omfatte alle, der modsætter sig en urimelig og uacceptabel ordre.
Der var selvsagt ikke levnet plads til det sociale Europa på dette topmøde. Tværtimod. Der blev stillet krav om løntilbageholdenhed og omfattende reformer af arbejdsmarkedet. Det sociale Europa fandt man på gaderne. Det kom til udtryk i de demonstrationer, de unge og arbejdstagerne havde arrangeret i Gent.
Vi stemmer på denne baggrund imod beslutningsforslaget om resultaterne af topmødet i Gent.

Muscardini
De fundamentalistiske terrorattentater fik ikke bare de to Twin Towers i New York til at bryde sammen, for det lader til, at de også har givet et afgørende bidrag til at pille glansen af to andre "søjler" på den østlige side af Atlanterhavet, nemlig EU's fælles udenrigs- og forsvarspolitik. Visse europæiske regeringer bidrog tydeligt til sidstnævnte attentats ødelæggende succes ved at se stort på flere års erklærede hensigter om at fastlægge en europæisk udenrigspolitik og de gode fortsætter om en militær integration, og de viste i stedet "den nationale magts" flag, selv om de, når de står alene, i øvrigt hverken har reel magt til at imødegå den internationale krise eller den nødvendige troværdighed til at garantere Europas sikkerhed. Det minitopmøde mellem tre lande, der fandt sted en time tidligere end de 15 landes uformelle topmøde, viste det sammenbrud, der også har ramt Europa. Og de erklæringer, som skal underskrives, og som blev afgivet ved det uformelle topmødes slutning for at bekæmpe terrorismen, er ingenting værd. Vi har efterhånden været vant til at læse nogle glimrende sluterklæringer i de sidste mange årtier. Men de er i strid med kendsgerningerne og skaber med rette forvirring over for dette "EU, der blev væk", som bliver enigt om ordene, og som forsvinder med det samme, når det gælder om at gøre en samlet indsats for at imødegå den krise, der truer verdensfreden.
Under disse omstændigheder tror jeg, at den første opgave, der skal løses, er at gøre EU til en politisk enhed. "Tremandsmøderne" i Gent, hvor man ikke engang inviterede den højtstående repræsentant for EU's udenrigspolitik, havde ikke denne målsætning, eftersom de var fuldt beskæftiget med at kæmpe for deres egen ledelse eller for den næste valgkampagne. En af dem talte om en "ny hovedrolle for Tyskland på det udenrigs- og forsvarspolitiske område", og glemte - sådan som det har været tilfældet i 56 år på de kanter, og sådan som en opmærksom lederskribent påpegede - at tilføje "inden for EU." Var det kun tankeløshed i forbindelse med "fortilfældene", eller var det en tydelig, national politisk vilje? Disse "tremandsregeringer" fortjente ikke at blive genstand for nogen form for polemik, hvis det ikke var, fordi der dukkede endnu en tremandsregering op i horisonten, nemlig en meget mere betydningsfuld tremandsregering bestående af USA, Rusland og Den Kinesiske Folkerepublik. Tremandsmødet i Gent - som med Prodis ord var en hån mod Italien og Europa - vil med et svagt EU kun få en ubetydelig indflydelse på den internationale scene og vil oven i købet svække den smule EU, der eksisterer. Vi skal i stedet have et stærkt EU, som er stolt af at være dette, og som er uundværligt, når det gælder om sikre den regionale balance.
På det næste Europæiske Råd i Laeken skal man fjerne de uklarheder og selvmodsigelser, der opstod i Gent. For at nå dette mål skal Rådet tage en epokegørende udfordring op, nemlig at gøre ordene til handling og indlede et "forstærket samarbejde" inden for EU på det politiske område. Det vil også komme den økonomiske og finansielle stabilitet til gavn, eftersom man ligeledes ville rette op på den unormale situation med en Europæisk Centralbank, der ikke støtter sig til en europæisk regering. Men er en sådan udfordring mulig i den nuværende situation, hvor alting falder fra hinanden? Jeg er dog af den opfattelse, at en integration fører til en større samhørighed mellem de elementer, der står på spil. 15 lande, som i højere grad står sammen på sikkerheds- og forsvarsområdet - og som således har en klart defineret udenrigspolitik - udgør uden tvivl en meget mere pålidelig enhed i kampen mod den internationale terrorisme og garantien for fred.
Efter at have foretaget disse vurderinger og givet udtryk for mit forbehold med hensyn til "forsamlingsmetoden", når det gælder udarbejdelsen af et udkast til en institutionsreform, stemmer jeg for forslaget til beslutning i håbet om, at erklæringerne endelig bliver fulgt op af handling.

Thors
20 millioner afghanere rammes hårdt af bombninger, hvis årsager de ikke har haft nogen indflydelse på. FN's menneskerettighedskommissær har påpeget, at der er behov for et ophold i bombningerne, således at fødevarerne kan komme ud til befolkningen, før vinteren sætter ind. Tre års tørke har gjort forsyningssituationen uholdbar. Derfor har jeg støttet ændringsforslag 2 og 3 i afstemningen om beslutningsforslaget om Det Europæiske Råds uformelle møde i Gent. En yderligere forudsætning er dog, at talebanerne lader transporterne komme frem til de nødstedte. Vi opfordrer også Pakistan til at yde flygtningene beskyttelse.
Betænkning af Poos (A5-0308/2001)

Fatuzzo
Hr. formand, jeg stemte for betænkningen, men både personligt, på Pensionistpartiets vegne og som overbevist EU-tilhænger vil jeg gerne anmode om, at Rådet får færre beføjelser, og at Parlamentet får flere beføjelser. Rådet er som bekendt valgt af de politikere, som borgerne har valgt, men Europa-Parlamentet er valgt direkte af borgerne. EU, det er os! Europa-Parlamentet bør være den lovgivende magt, og Rådet kan så få nogle små lovgivningsopgaver, der vedrører alle medlemsstaterne, såsom forsvars- og udenrigsanliggender, men heller ikke mere. Derfor vil jeg gerne understrege, at man bør gøre den størst mulige indsats for at give Europa-Parlamentet alle de beføjelser, det fortjener, mens man til gengæld bør reducere Rådets beføjelser, som det ikke fortjener.

Formanden
Vi har noteret os, at De ønsker at sende Rådet på pension, hvilket ikke kan undre set i lyset af Deres politiske karriere.

Andersson, Färm, Hulthén og Hans Karlsson
Grunden til, at "funktionen som højtstående repræsentant for FUSP og funktionen som ansvarlig kommissær for eksterne forbindelser forenes og overdrages til en næstformand i Kommissionen", er, at det i længden bliver svært at bibeholde de dobbelte kommandoer, som gælder for politikkerne i den anden søjle. Det er problematisk - både i gennemsigtigheds- og budgethenseende - at EU skal beskæftige to udenrigsadministrationer for at gennemføre udenrigspolitikken.
Dette betyder derimod ikke, at vi på nogen måde støtter en overstatslighed inden for den anden søjles område. Vi ønsker derfor ikke, at FUSP skal indlemmes i den første søjle, fællesskabssøjlen.
Denne holdning gælder også for en passende passus i betænkningens punkt 3 om de fremskridt, man har gjort for at gennemføre den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik (A5-332/2001 af Brok).

Berthu
Poos-betænkningen peger på interessante tekniske reformer, som har til formål at sikre, at Rådene fungerer bedre, uden at gældende ret skal ændres, og uden at traktaterne skal ændres. Det må imidlertid undre, at betænkningen ikke behandler den mest indlysende reform med henblik på at lette arbejdet i Rådet (almindelige anliggender), hvor det væsentligste problem i dag er overbelastning. Løsningen ville være at opdele Rådet i et Råd for Generel Koordinering (generel tilrettelæggelse af arbejdet og institutionelle anliggender) og et Råd for Eksterne Forbindelser, som selvsagt skulle fungere på rent mellemstatsligt niveau.
Denne enkle og praktiske reform vinder ikke genklang hos føderalisterne, idet de frygter, at den vil placere den højtstående repræsentant for den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik i det nye Råd for Eksterne Forbindelser på mellemstatsligt niveau. De ønsker tværtimod at placere denne i Fællesskabets skød, i Kommissionen, som de ønsker tillagt beføjelser på det udenrigspolitiske område. Deres forslag er ikke realistisk.
Generelt søger Poos-betænkningen ikke at tage højde for, hvorledes det fremtidige Europa kommer til at se ud, og den søger ikke at vurdere, hvorledes Rådet bør udvikle sig. Vi får fremover et EU med mange og meget forskelligartede medlemsstater. Det bliver uundgåeligt et Europa med variabel geometri. Af samme årsag bliver det et Europa, hvor fællesskabsmetoden ofte vil være en for snæver ramme, og hvor der i øget omfang må arbejdes på mellemstatsligt niveau. Det bliver med andre ord et Europa, hvor den traktatfæstede "søjlestruktur" fortsat vil bestå. Endelig bliver det et Europa, hvor Bruxelles ikke længere fratager medlemsstaterne magt, men hvor de nationale demokratier på ny får ret til at give deres besyv med. Det er i alt fald vores håb.
Disse overordnede træk fører os frem til en fremtidig struktur, hvor Rådet indtager en nøglerolle, og hvor Rådet i højere grad får rollen som initiativtager (der bør sikres en bedre fordeling af initiativretten, når det gælder forslag til fællesskabsretlige dokumenter). Endvidere får Rådet en koordinerende rolle mellem søjlerne, mellem differentierede kredse og mellem det nationale og det europæiske plan. Det er sådanne overvejelser, vi nu bør tage fat på.

Bordes, Cauquil og Laguiller
Vi har stemt imod reformen af Rådet, hvilket imidlertid ikke er udtryk for tilfredshed med den måde, hvorpå Rådet fungerer i dag. Det er ikke den konstitutionelle form, der er afgørende, om end der kunne siges meget om Rådets antidemokratiske karakter. Det afgørende er imidlertid indholdet.
Rådets eksistensberettigelse ligger grundlæggende i opgaven med at forvalte de fælles anliggender for de besiddende klasser i de forskellige medlemsstater, for så vidt disses respektive interesser ikke er modstridende, og der kan skabes konsensus.
Rådet repræsenterer imidlertid ikke befolkningsflertallets interesser i EU, ligesom regeringerne ikke repræsenterer deres respektive befolkningers reelle interesser.
Den tilsyneladende demokratiske proces i forbindelse med indsættelsen af de nationale regeringer efter afholdelse af valg forhindrer ikke, at disse tjener de store virksomheders interesser i de enkelte lande. Hvor meget mere er dette så ikke tilfældet i EU, hvor den udøvende magt end ikke er valgt.
Vi støtter ikke de europæiske institutioner, hverken som de fungerer i dag, eller som de måtte fungere efter en reform.

Figueiredo
Poos-betænkningen om reformen af Rådet er polemisk og selvmodsigende, og den åbner, om end kun på klem, endnu flere døre til europæisk føderalisme. På den ene side har den dog positive elementer, idet den uafhængigt af dens opfattelse af, hvorledes institutionerne i et udvidet EU skal udvikles, går ind for øget gennemsigtighed, således som det sker i bemærkningerne om Rådets arbejdsgang og om de nationale og regionale parlamenters deltagelse i EU's politik. På den anden side fremlægger den særdeles polemiske forslag, som f.eks. at funktionen som højtstående repræsentant for FUSP skal overdrages til Kommissionen, og Rådets beføjelser mindskes, således at disse vigtige områder i højere grad bliver et fællesskabsanliggende, hvilket vi kun kan være imod.
Ligeledes foreslår betænkningen ændringer i Rådets arbejdsgang, der kun kan påvirke de nationale regeringers rolle negativt og føre til yderligere føderalisme, hvor særlig skal fremhæves styrkelse af Rådet (almindelige anliggender), der helst skal mødes og bestå af ministre udpeget af regeringerne, og adskillelse mellem lovgivende Råd og udøvende Råd, hvor det førstnævntes møder er offentlige, hvilket synes at pege på, at der skal oprettes en slags senat i EU.
Ved at stemme imod har vi bekræftet modstanden mod den føderalistiske vej, men ikke draget betænkningens positive sider i tvivl.

Krivine og Vachetta
En reform af Rådet? Behovet herfor er indlysende. Det samme er det demokratiske underskud, der kendetegner den europæiske integration. Der hersker ikke tvivl herom i den offentlige mening. Styrkelse af demokratiet og gennemskueligheden, øget inddragelse af borgerne og bedre kontrolmuligheder. Det burde være de uomgåelige forudsætninger for en sådan reform. Og man burde være forsigtig med som ordføreren at forklare alle uhensigtsmæssige funktioner med manglede overholdelse af traktaterne eller svækkelse af de beføjelser, der tillægges Kommissionen og Rådet (almindelige anliggender).
Ud over de strukturelle forbedringer, herunder styrkelse af Europa-Parlamentets rolle, kontrol med Kommissionen og Rådet, styrkelse af borgernes magt, direkte eller indirekte, via foreninger og faglige sammenslutninger mv., burde vi i dag drøfte, hvilken retning den europæiske integration, som er domineret af liberalismen, bør tage. Den står i direkte modsætning til demokrati og opfyldelse af de sociale behov. Nye institutioner for et andet Europa, det burde være emnet for drøftelserne og lægges ud til afstemning i EU's befolkninger. Af disse årsager har vi ikke stemt for Poos-betænkningen.

MacCormick
Det var mig en glæde at stemme for hr. Poos' fremragende betænkning.
Som repræsentant for Skotland og som medlem af Den Europæiske Fri Alliance bifalder jeg især punkt 13 i betænkningen, der tilskynder til "at inddrage de nationale parlamenter og, i forbundslande eller stærkt regionaliserede lande, regionerne i forberedelsen af den europæiske lovgivning, i givet fald med deltagelse i Rådet i henhold til artikel 203 i EF-traktaten." For Skotlands og lignende landes vedkommende er dette kun en start, men en meget vigtig en.
Parlamentet er bekymret over det demokratiske underskud. Lad os forsøge at rette op på dette ved at stræbe efter at sikre, at de enkelte parlamenter spiller en større rolle i udarbejdelsen af den europæiske lovgivning. Hvis parlamentarikere på alle niveauer i Europa skal deltage aktivt, skal der være en åben og offentlig debat om lovgivningen i Rådet. Vi skal fremhæve behovet for offentlig tilgængelighed og åbenhed i Rådet som angivet i betænkningens punkt 26. De reformer, der tilskyndes til i denne betænkning, går alle i den rigtige retning.

Meijer
Hr. Poss har som tidligere minister i Luxembourg kendskab til arbejdsgangen i Rådet, og det har han benyttet sig af. Han behandler med rette møder, som holdes bag lukkede døre, hvilket er i strid med principperne om demokrati og åbenhed. Han foreslår, at fagrådene kun må forberede sig og ikke tage beslutninger. Den underlige nye stilling som højtstående repræsentant for den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, som udvikler sig til en europæisk superudenrigs- og forsvarsminister, men som ikke kan gøres politisk ansvarlig, vil han integrere i Kommissionens portefølje eksterne forbindelser. Hr. Poos begrænser sig til det opnåelige inden for de nuværende traktater og magtforhold, fordi det kan gennemføres hurtigt, og det støtter jeg ham i. Selv om disse reformer gennemføres, er Rådet fortsat helt forkert, en rest fra de tre europæiske fællesskabers begyndelsesperiode, som fjerner sig fra de nationale parlamenter og Europa-Parlamentet. Som forhandlere om oprettelsen af et samarbejdsforbund og som vetoberettigede havde de nationale ministre en funktion. I deres nuværende funktion, som ukontrollabelt senat og regering samtidig, er det ikke mere tilfældet. De nationale parlamenter skal overtage deres opgave. Enhver videre eksistens af Rådet betyder en krænkelse af det parlamentariske demokrati.
Verdenshandelsorganisationen (RC B5-0691/2001)

Berthu
Vi har stemt imod PSE-PPE-Gruppens fælles beslutningsforslag om den kommende WTO-ministerkonference, der afholdes i november måned i Qatar. Efter vores opfattelse fanges vi med forslaget endnu en gang i en fælde, hvis vi accepterer at indlede en ny forhandlingsrunde om international handel uden på forhånd i tilstrækkeligt omfang at have klarlagt spillereglerne herfor.
På grundlag af kommissær Lamys indlæg her i Europa-Parlamentet i går må vi drage den konklusion, at den primære målsætning fortsat er liberalisering, om end man bestræber sig for at præsentere en bred vifte af målsætninger for den kommende forhandlingsrunde (liberalisering, regulering, integration af udviklingslandene, hensynet til en bæredygtig udvikling). Endvidere er WTO's basisdokumenter i for høj grad koncentreret om samhandlens rent kommercielle aspekter, hvilket automatisk fører til førnævnte prioritering. Denne tendens vil kun forværres, hvis forhandlingsmandatet udvides til også at omfatte investeringsspørgsmålet som et af WTO's kompetenceområder, hvilket kunne give anledning til genoptagelse af forhandlingerne om den multilaterale aftale om investeringer (MAI), som stadig vækker triste minder.
Vi siger dog ikke hermed, at liberalisering i sig selv er et onde, som en del af venstrefløjen mener. Men vi finder, det er tid at holde en pause.
Vi bør tage os tid til at gøre klar status over Uruguay-runden. På det grundlag vil der afgjort være behov for en ny forhandlingsrunde, men med det primære mandat at vurdere, hvorledes vi sikrer de enkelte samfund, de enkelte nationale demokratier retten til at vælge den samfundsmodel, de ønsker. De positive konsekvenser af liberaliseringen kan kun slå igennem, hvis der er fundet et konkret svar på dette spørgsmål.

Patakis
Folks stigende bekymring for følgerne af globaliseringen kom til udtryk ved de omfattende demonstrationer i Seattle, Prag og Genova. De brede, folkelige reaktioner viser, at selv reformerne af WHO ikke er socialt acceptable. Aktionerne med deltagelse af demonstranter fra hele verden var en afgørende faktor for forhandlingernes sammenbrud.
WHO, hvis centrale mål er en fuld liberalisering af handel, fremmer i realiteten en ny kolonisationsproces og udgør i dag en af de vigtigste støtter af den nye, globale verdensorden. WHO's regler tjener de herskende, multinationale selskabers interesser, der allerede har monopoliseret områder af den internationale handel med det resultat, at den er et mareridt for udviklingslandene og lønarbejderne, der ser deres rettigheder smuldre. De store lande fremmer deres egne multinationale selskabers interesser på bekostning af de mindre udviklede lande og vil ikke høre tale om disse landes faste anmodninger om at få eftergivet deres gæld.
Inden for landbrugsområdet kræves det, at de fornødne omstruktureringer realiseres så hurtigt som muligt for at koncentrere jorden på nogle få hænder, så det kan udgøre et led i en hel kæde, der er kontrolleret af de multinationale komplekser. Med liberaliseringen af handlen og afskaffelsen af afgifter og tilskud rammes landbrugsproduktionen direkte med en nedgang i landbrugets indkomster, en reduktion af landmændene og en stigning i arbejdsløsheden til følge. Landbrugsproduktionen i Grækenland og andre lande ofres for at beskytte og skabe en bedre stilling for industriprodukterne fra landene i Central- og Nordeuropa på de internationale markeder.
Vi tror ikke, at EU inden for rammerne af den nye samtalerunde vil forsvare befolkningernes interesser, tværtimod vil den helt sikkert igen forsøge at gøre krav på en endnu større andel til de europæiske monopoler i konkurrence med de andre imperialistiske centre, USA og Japan.
De regler, der styrer de internationale, økonomiske forhold og handlen bør tjene lønarbejdernes interesser, undgå at berøre de fundamentale, sociale rettigheder, bidrage til at udvikle de mindst udviklede lande, respektere miljøet og respektere alle folkeslags ret til selv at udøve kontrol og bestemme sin egen fremtid.
Af natur er WHO en imperialistisk konstruktion, der arbejder for den størst mulige fortjeneste til kapitalen og for sikrere, mere fleksible og ubegrænsede måder til at overflytte kapital, især handels- og børskapital, med forarmelse af store befolkningsgrupper i verden og en fortsat stigende forurening og ødelæggelse af naturen til følge.
I denne nye verden, hvor man på enhver måde gennemtvinger jungleloven, hvor de store fisk æder de små, indser befolkningerne tydeligere og tydeligere, at den eneste løsning er modstand og modangreb. Bevægelsen mod globalisering og WHO er til trods for dens uhomogenitet og forskelligartethed et første modangreb mod monopolkapitalens diktatur og økonomiske interesser. Den sender et budskab om modstand og modangreb til millioner af lønarbejdere, arbejdsløse, små og mellemstore landmænd, ja, til alle ofrene for den kapitalistiske verdensorden, som WHO ønsker at påtvinge.
Parlamentsmedlemmerne fra Grækenlands Kommunistparti har stemt mod afstemningsforslaget, eftersom det hovedsageligt stemmer overens med storkapitalens planer om total liberalisering, større udplyndring af de fattige lande, udryddelse af landmændene og angreb på lønarbejdernes landvindinger, ja, alle folkeslags rettigheder i hele verden.

Souchet
Jeg beklager, at kommissær Lamy i sit indlæg i går ikke mere eksplicit redegjorde for de uoverensstemmelser, der eksisterer mellem Rådets forhandlingsmandat og det foreliggende udkast til ministerdeklaration fra konferencen i Doha. Jeg mener at have forstået - om end kommissæren omtalte dette punkt særdeles lavmælt - at uoverensstemmelserne primært vedrører den nye svækkelse af beskyttelsen udadtil og den interne støtte til vores landbrugssektor, som visse stater kræver.
Jeg beklager også, at det fælles beslutningsforslag, som Europa-Parlamentet netop har vedtaget, er præget af inkonsekvens, idet det ikke omtaler et spørgsmål som fællesskabspræference, mens det med rette understreger, at WTO's medlemsstater har ret til at gennemføre en landbrugspolitik, som er tilpasset de enkelte staters vilkår og behov, herunder ikke mindst, når det gælder EU's medlemsstater, retten til at forsvare en europæisk landbrugsmodel, som beror på familiebrug, på fødevaresikkerhed og -kvalitet, på beskyttelse af miljøet og territorial ligevægt.
Fødevaresikkerheden antager en strategisk dimension, som er blevet endnu mere tydelig set i lyset af de tragiske begivenheder den 11. september. Det er uacceptabelt, at EU i den grad fortsat er afhængig af importen, når det gælder en så afgørende, livsvigtig og strategisk varekategori som olie- og proteinholdige produkter. Importen dækker på dette område omkring 75% af behovet. Hvordan kan EU forpligte sig til nulvækst inden for en så afgørende sektor, hvor verdensproduktionen stiger med 5% om året? Hvad sker der, hvis klimatiske risici ændrer USA's produktion? Det er således helt nødvendigt i forbindelse med den næste forhandlingsrunde at få ændret den skæbnesvangre Blair House-aftale, og den absurde og strenge begrænsning, vi frivilligt har accepteret i forbindelse med Marrakech-aftalen. Kød- og benmel fjernes helt fra markedet, hvilket gør det endnu mere påkrævet at kunne støtte udviklingen af EU's produktion af planteproteiner. Denne målsætning bør have højeste prioritet for EU's forhandler. Vi følger dette spørgsmål med største opmærksomhed.
Betænkning af Désir (A5-0331/2001)

Fatuzzo
Hr. formand, jeg stemte naturligvis for denne betænkning om demokrati i den internationale handel, men jeg ville gerne gøre endnu mere. Også som repræsentant for de pensionister, jeg har haft lejlighed til at møde i løbet af disse to et halvt år, vil jeg gerne lancere et nyt slogan i dag, nemlig "pensionister i hele verden, foren jer!" Pensionisterne er borgere, som har flere penge end de unge, og som kunne være afgørende for handlen og økonomien i hele verden. Derfor vil jeg gerne opfordre alle pensionisterne og alle de ældre i hele verden til at forene sig i en organisation, der kan gøre den indflydelse gældende, som deres antal giver dem, og som kan være afgørende for at gøre den internationale handel mere menneskelig og mere fordelagtig for dem, der er i nød, sådan som vi alle ønsker.

Berthu
Vi har stemt for betænkningen om "åbenhed og demokrati inden for den internationale handel", idet vi ønsker at understrege kravet om en reform af Verdenshandelsorganisationen med henblik på gennemskuelighed og rimelighed (især når det gælder bilæggelse af tvister) samt styrkelse af den kontrol, der udøves af medlemsstaternes befolkninger.
Hvad dette forhold angår, hersker der imidlertid uklarhed både på europæisk plan og i WTO-sammenhæng. Hvad angår EU, har successive reformer af traktaterne så godt som fjernet de nationale parlamenters beføjelser, når det gælder kontrol med og ratificering af den fælles handelspolitik. Nice-traktaten, som medlemsstaterne i øjeblikket er i færd med at ratificere, fuldender så at sige værket, idet de nationale parlamenter herefter fratages beføjelser i forbindelse med forhandlinger om tjenesteydelser og intellektuel ejendomsret. Europa-Parlamentet overtager imidlertid ikke de nationale parlamenters rolle, hverken i retlig forstand eller i praksis. Selv om Europa-Parlamentet fik tillagt en reel ret til ratificering, ville det endelige resultat under alle omstændigheder være en generel svækkelse af den demokratiske kontrol, eftersom de nationale demokratier, som er nærmest befolkningerne, fratages den direkte indflydelse på dette område.
Set i dette perspektiv forekommer Europa-Parlamentets forslag om, at der inden for WTO's rammer etableres en rådgivende parlamentarisk forsamling, at være endnu et skridt i retning af fratagelse af rettigheder. Forsamlingen kan meget vel legitimere en forstærket tendens til at undlade at høre de nationale demokratier, ligesom den kan bidrage til en regulering, som yderligere binder de nationale demokratier. Det bør derfor klart understreges, at den rådgivende forsamling har til formål at forbedre informationsniveauet, men at den under ingen omstændigheder og på ingen måde skal træde i stedet for de nationale parlamenter.
Efter vores opfattelse bør "reguleringen" først og fremmest sikre, at det enkelte folk får mulighed for at komme til orde, direkte eller gennem det nationale parlament, og ret til at vælge den samfundsmodel og de love, der skal finde anvendelse i det pågældende land.

Bordes, Cauquil og Laguiller
Ordføreren kan ikke i fuldt alvor mene, at de himmelråbende uligheder, som kendetegner samhandlen, skulle være begrundet i den omstændighed, at de fleste af WTO's medlemsstater "i virkeligheden er marginaliseret på grund af ikke-inklusive arbejdsmetoder eller ingen eller dårlig repræsentation i Genève", eller at de skulle skyldes "den sædvane, der er overtaget fra GATT".
De økonomiske og i særdeleshed de kommercielle relationer landene imellem er udelukkende underlagt den stærkestes lov og ikke det "demokrati", ordføreren så gerne vil tilføre disse. De imperialistiske lande gennemtvinger deres lov i tredjeverdenslandene, og USA gennemtvinger sin lov - også i de "underordnede" imperialistiske magter. Styrkeforholdet ændres selvsagt ikke ved blot at tilbyde de fattigste lande enkelte supplerende embedsmandsposter i WTO eller andre internationale organer.
Betænkningen er i virkeligheden begrundet i den omstændighed, at den internationale handel og den junglelov, der hersker på området, giver anledning til tvister og demonstrationer. Europa-Parlamentet er ikke i stand til på grundlæggende vis at ændre disse forhold, og opfordres derfor til at tilføre disse relationer en demokratisk tone, uagtet at de omhandlede relationer står i direkte modsætning til ligeværdige og demokratiske relationer.
Vi vil selvsagt ikke tages til indtægt for et sådant rænkespil og har derfor stemt imod betænkningen.

Fruteau
Tirsdag den 11. september 2001 styrtede rutefly med passagerer ned og ramte to af supermagten USA's symboler, World Trade Center og Pentagon.
USA er ramt som nation, men det er også en civilisation, der er ramt. Der er tale om en afskyelig handling, som har ramt USA, der er den førende aktør og den nation, som nyder mest gavn af globaliseringen og de af denne affødte tiltagende uligheder. Vi bør drage en lære heraf. De industrialiserede lande kan ikke længere komme uden om en revurdering af nord-syd-relationerne. I Seattle, i Göteborg og i Genova så vi stærke følelser komme til udtryk som de første tegn på den globale kløft. Vi må tage spørgsmålet op, og ikke mindst må vi kritisk vurdere de organer, der regulerer globaliseringen.
Den betænkning, der er forelagt af vores kollega, Harlem Désir, taler i så henseende for sig selv. I Seattle talte USA's delegation eksempelvis ca. 150 personer, Japans og EU's ca. 100, mens hovedparten af udviklingslandene kun var repræsenteret ved en person. Under disse vilkår er det vanskeligt for verdens fattigste lande at komme til orde.
Der kan ikke stilles spørgsmålstegn ved WTO's legitimitet. Men organisationens funktion og dens gennemskuelighed samt dens effektivitet, når det gælder fordelingen af goderne, er i høj grad diskutable. Ordførerens forslag, som tager sigte på at imødegå denne tredobbelte udfordring, peger efter min opfattelse i den rigtige retning, hvorfor jeg har stemt for den foreliggende betænkning.
Vi må imidlertid ikke lade det blive ved dette. Vi bør også gribe direkte ind over for de fattige landes gældsbyrde, optræde mindre arrogant og vise større respekt for vores partnere i syd. Og vi bør ophøre med at ville påtvinge dem vores civilisation.
WTO's fjerde ministerkonference, der afholdes i Doha i Qatar i november måned er en anledning til at lade de mange ord og gode hensigter udmønte sig i konkret handling, som et fundament for en mere retfærdig og solidarisk verden.

Meijer
Eksistensen af en verdenshandelsorganisation kunne måske være nyttig, hvis den begrænsede sig til at gøre de af de forskellige stater ønskede handelskontakter med afsidesliggende stater nemmere. Det nuværende WTO's planer går desværre meget videre. De forsøger at pålægge medlemsstaterne standarder, hvorved beskyttelsen af arbejde, miljø og offentlig service underordnes handelsfriheden og beskyttelsen af store internationale foretagender. WTO er blevet et alternativt FN, hvor det ikke er antallet af indbyggere, som tæller, men pengene. Gennem den pålagte globalisering øges forskellen mellem rige lande, som eksporterer dyre højkvalitets- og teknologiske produkter, og fattige lande, som er afhængige af eksporten af billige råstoffer fra landbruget og minedriften. Udbyttet af investeringerne i disse lande vender tilbage til de rigeste lande. WTO forsøger at opretholde denne situation og er dermed en trussel imod velfærd, miljø og demokrati. Hr. Désir gør et fortjenstfuldt forsøg på at fremme åbenhed og demokrati i den internationale handel. Det støtter jeg ham i, men jeg er bange for, at det ikke vil give tilstrækkelige resultater, hvis der ikke gennemføres flere forandringer.
Betænkning af Brok (A5-0332/2001)

Fatuzzo
Hr. formand, mens jeg sad i flyet, som efter mit besøg i Slovakiet skulle bringe mig fra Bratislava til Prag og herefter til Malpensa, læste jeg hr. Broks betænkning for at beslutte mig for, hvad jeg skulle stemme, og sådan som det ofte sker, faldt jeg i søvn. Og jeg havde en drøm. Eftersom jeg ved, at hr. Brok er ekspert på det udenrigspolitiske område, hr. formand, drømte jeg, at han var blevet udenrigsminister i fremtidens EU. Jeg drømte også, at der foruden hr. Brok var nogle flotte, blonde stewardesser fra Den Tjekkiske Republik med flyet.
Så vågnede jeg, hr. formand. Jeg er sikker på, at de flotte, blonde piger bliver ved med at være en drøm, men vil drømmen om hr. Brok som udenrigsminister blive til virkelighed?

Korakas
Jeg må indrømme, at vores ordfører, den tyske kristelige demokrat, Elmar Brok, ikke går stille med dørene. Såvel afstemningsforslaget som begrundelsen er kendetegnet af militaristisk og aggressiv kynisme over indholdet i FUSP (den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik) og ESFP (den europæiske sikkerheds- og forsvarspolitik).
Han vurderer, at især fra midten af 2001 er den fælles politiske vilje til operativ handling stabiliseret, og nævner som eksempler EU's vellykkede, selvstændige indgreb i "krisestyringen" i Mellemøsten og Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien. Derefter anføres der i betænkningen en lang liste over de instrumenter og institutioner, som EU råder over i øjeblikket til at gennemføre det "Gud velbehagelige" arbejde, det er at "forebygge konflikter" og "styre kriser" (som EU naturligvis selv sørger for at fremkalde) over hele verden. Der er tale om en "Rapid Reaction Mechanism", hvis hovedformål det er inden 2003 at oprette en eurohær på 60.000 mand som en begyndelse, foranstaltninger til en hurtig udbetaling af bevillinger, en ikke-militær - men bevæbnet - krisestyring (gennem oprettelsen af et politikorps med 5.000 mand), et (nyt) situationscentrum og Enheden for Politisk Planlægning og Hurtig Varsling (begge skal stå til rådighed for Solana) osv. Rusland, Ukraine, Moldavien, Afrika, Latinamerika og andre anses for militære partnere, der ligger ud over vores umiddelbare naboskab. Erklærede mål er kravet om politisk betjening af imperialistiske interesser, disse landes godkendelse af de kapitalistiske markedsregler og naturligvis ... respekt for menneskerettighederne, sådan som EU opfatter dem. I det "globale ansvar for fred, stabilitet og bæredygtig udviklings" navn betones endog EU's behov for at udvikle sine egne strategiske planer for Iran, Kina, Korea og Indonesien.
Brok-betænkningen fremviser med andre ord EU's imperialistiske natur, der ved at gøre en dyd af nødvendigheden ønsker at fremme sine egne interesser gennem et godt samarbejde med USA ved at anvende NATO-midler. Betænkningen er meget tydelig med hensyn til rollefordelingen mellem de to imperialistiske centre, USA og EU. Unionen ønsker, så vidt det er muligt, at aktionere sammen med USA, men også uden USA, når de ikke er villige eller parate hertil. Helt i overensstemmelse med denne indstilling er også synspunktet om at yde USA absolut støtte i den nye, imperialistiske krig i Afghanistan og generelt i det bredere, europæisk-asiatiske område på foranledning af bekæmpelsen af den internationale terrorisme, der som manna fra himmelen dukker op nu efter Sovjetunionens og Warszawa-pagtens sammenbrud. Dette giver imperialisterne et alibi, den længe ventede fjende, til at retfærdiggøre oprustningsintensiveringen, indskrænkningen af vores befolkningers rettigheder, den mangeartede pansring af deres system og alle deres forskellige indgreb over hele jorden - militære eller ej.
Karakteristisk for betænkningen er også hr. Broks udtalelse her i Parlamentet under fremlæggelsen: "Hvis vi vil være overbevisende og troværdige i vores udenrigspolitik, må vi nødvendigvis på daglig basis vise, at vi er parat til med militærmagt at gennemtvinge det, der ikke er opnåeligt på andre måder ..." Hvem kan i dag sætte spørgsmålstegn ved den marxistiske tese, at krig er indbygget i kapitalismens natur og i endnu højere grad i imperialismens?
Hr. formand, det er grunden til, at vores befolkninger ikke kan tillade sig den luksus at slå sig til ro. En fredsfront på nationalt, europæisk og globalt plan mod de krigshungrende imperialister er det eneste overlevelsesperspektiv for menneskeheden.

Meijer
Eksistensen og opretholdelsen af en hær retfærdiggøres altid med argumentet om, at det var nødvendigt for at kunne forsvare sit område og imødegå potentielle besættere. Fordi ingen vil besættes, accepteres sådan en hærs tilstedeværelse af flertallet af folket, selv om det ofte er med nogen tvivl eller modvilje. Hæres optræden uden for egne grænser opfattes derimod ganske rigtigt som en form for aggression og imperialisme. De seneste år er der blevet ført en offensiv for at retfærdiggøre hæres optræden uden for deres eget område. Det skete i Irak, Kosovo og nu i Afghanistan. Ved hr. Solanas tiltrædelse sagde han, at der er mange steder uden for EU, som vi kan sende en hær til. Hr. Brok vil fremskynde anvendelsen af sådan en "hurtig udrykningsmagt". Jeg er imod den del af hans forslag. Jeg er imidlertid enig med ham i forbindelse med bekæmpelsen af hvidvaskning af penge og international narkotikahandel, udarbejdelsen af en humanitær og politisk løsning for Tjetjenien, øgede fredsopgaver for FN, samt at hjælpen til Makedonien skal være afhængig af gennemførelsen af den aftalte grundlovsændring.

Souchet
Det er slående at se, i hvilken grad Brok-betænkningen er ude af trit med den seneste udvikling i de internationale relationer efter den 11. september. Ordføreren henviser ganske vist til begivenhederne den 11. september, men drager ingen konsekvenser heraf for så vidt angår en ny kurs for den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. Tværtimod holder han sig til de kendte dogmer med fællesskabsmetoden som løsenet. Den højtstående repræsentant for den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik bør være et fællesskabsanliggende, fælles aktioner bør iværksættes ved flertalsafgørelser osv.
Den ændrede internationale kontekst og den vedvarende indsats til bekæmpelse af terrorismen kræver initiativer på to niveauer. Dels på det nationale niveau, som er tillagt afgørende beføjelser i denne nye form for krig, og dels på det globale niveau, som er det eneste forum, der egner sig for det påkrævede brede samarbejde. Det europæiske niveau er kun at betragte som et mellemstadium, der i de fleste tilfælde vil være et for snævert forum, når det drejer sig om at afsløre den internationale terrorismes globale kredsløb og netværk.
I spændte situationer er der en tendens til, at det afgørende samarbejde etableres direkte staterne imellem. Dette har været tilfældet med Det Forenede Kongeriges markante militære bidrag til USA's aktion. Det var tilfældet i forbindelse med trepartstopmødet i Gent. Og det er tilfældet med det bilaterale samarbejde mellem Frankrig og Tyskland.
Hvad angår den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, må denne hurtigt tilpasses den nye diplomatiske kontekst. Der er behov for koordinering mellem de forskellige søjler og mellem det mellemstatslige samarbejde og fællesskabsanliggenderne, og koordineringen bør sikres af Rådet, som er det eneste organ, der kan spille denne nøglerolle. Kravet om effektivitet bør ligeledes føre til oprettelse af et Råd for Eksterne Relationer, som udskilles fra Rådet (almindelige anliggender). Kommissær Barnier omtalte i øvrigt dette forhold i sit indlæg. Sikrer vi ikke en sådan udvikling, vil den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik hurtigt kunne blive marginaliseret, og ordene vil ikke udmøntes i handling.

Van Orden
Medlemmerne af det britiske Konservative parti er store tilhængere af det europæiske udenrigspolitiske samarbejde og brugen af civile redskaber i EU i forbindelse med konfliktforebyggelse, såfremt der er delte interesser. De understreger dog, at de nationale regeringer skal bevare den absolutte suverænitet over udenrigs- og forsvarspolitikken. Vi støtter derfor ikke, at man går i retning af at oprette en diplomatisk EU-tjeneste eller "skabelse af et egentligt fælles marked" inden for udenrigspolitikken, udvidelse af Europols kompetence til operationelle områder eller foranstaltninger, som fører til udviklingen af en europæisk hær. Vi mener, at NATO bør være den internationale organisation, man først tyr til, ikke kun til kollektivt forsvar, men til alle relevante krisestyringsopgaver, der kræver brug af militære aktiver.

Den fælles markedsordning for fåre- og gedekød
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0340/2001) af Adam for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om forslag til Rådets forordning om den fælles markedsordning for fåre- og gedekød (KOM(2001) 247 - C5-0214/2001 - 2001/0103(CNS)).

Adam
Hr. formand, den nuværende ordning er tydeligvis utilfredsstillende for alle parter, især fåre- og gedeproducenterne, men også for medlemsstaterne og Kommissionen. Den har medført, at fåreproducenternes indkomst er kommet til at ligge lavere end indkomsten i andre landbrugssektorer. Denne voksende kløft er et alvorligt problem, i betragtning af at store områder i Fællesskabet er meget afhængige af fåre- og gedeavlen.
Metoden til beregningen af præmien er indviklet og statistisk mistænkelig. De tal, hvorpå den endelige præmie for får er baseret, kan ikke retfærdiggøres på tilfredsstillende måde, da det kræver nærmere oplysninger om, hvad der sker på markedet, og de oplysninger er hverken nemme at få fat i eller nemme at underbygge.
En anden ulempe er, at præmien er baseret på udligningsstøtte. Dette kan ikke accepteres af WTO og er derfor en hindring for forhandlingerne om landbrugsspørgsmål generelt.
Producenterne lever med 12 måneders usikkerhed om den endelige størrelse af den årlige præmie. Denne usikkerhed gør, at det ikke er muligt at planlægge driften effektivt.
Kommissionen erkendte alle disse ulemper, og de underbygges i store træk af en undersøgelse, der blev foretaget forud for udarbejdelsen af de forslag, som vi nu drøfter. Kommissionens forslag er egentlig mere enkelt, mindre bureaukratisk og nemmere at forstå. Den grundlæggende forskel er, at det er baseret på en fast årlig udbetaling. Det er mindre forkasteligt for WTO og vil derfor bidrage til de overordnede landbrugsforhandlinger, som Kommissionen er engageret i.
Mere vigtigt er det, at producenterne kender præmien på forhånd, hvilket letter de driftsmæssige beslutninger.
Mine drøftelser med fåre- og gedeproducenterne i EU bekræfter, at de stort set kan acceptere forslagene. Oplysningerne fra medlemsstaterne angiver ligeledes, at de stort set kan acceptere dem. Der er enighed om, at det er ønskeligt at opnå enighed om en reform før 1. januar 2002, så landbruget hurtigst muligt kan få gavn af fordelen.
Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter kan overordnet set acceptere Kommissionens forslag, selv om der lægges vægt på forskellige ting. Udvalget foreslår en præmie, der er 50% højere end Kommissionens forslag. Den lavere præmie for malkefår og geder afvises, og der foreslås et højere supplement til får og geder i ugunstigt stillede områder.
Udvalget presser kraftigt på for, at markedsordningen skal tage større hensyn til nationale forskelle, og der er stillet en række forslag, som omfatter spørgsmål som ekstensivering, mindskning af bestande og overtagelse af præmierettigheder.
Der er også forslag fremme, som ville gøre det muligt for medlemsstaterne at foretage yderligere betalinger pr. dyr og arealbetalinger. Disse ville blive baseret på objektive kriterier, som bl.a. kunne omfatte miljøhensyn, mærkning og sporbarhed.
Fåreavlen har ikke oplevet de produktivitetsfremskridt, som er sket i andre landbrugssektorer. Der er stillet ændringsforslag, som tilskynder til Kommissionens støtte til øget markedsfremme. Det er vigtigt at satse på de unge for at fremme forbruget og opnå succes.
Udvalget erkender, at dette er et mellemniveau og ser frem til rapporter fra Kommissionen om indvirkningen på miljøet, sporbarhed og græsningsteknikker. Det ventes, at dette fører til en mere omfattende reform, der iværksættes som led i Agenda 2000-midtvejsvurderingen.
Landbrugsudvalget venter en positiv reaktion fra Kommissionen på de stillede ændringsforslag.

McCartin
Hr. formand, min betænkning for Budgetudvalget er kort, fordi Budgetudvalget blev anmodet om at afgive udtalelse om Kommissionens forslag. Vi støtter det stort set. For det første strømliner det politikken, forenkler den og gør den langt nemmere at forsvare i forbindelse med GATT-forhandlingerne, hvorved landmændene inden for fåre- og gedeavl opnår sikkerhed på længere sigt.
Vi stillede et ændringsforslag i forbindelse med den individuelle mærkning. Vi foreslog ikke dermed at bevæge os ind på fødevaresikkerhedsområdet eller for den sags skyld på Landbrugsudvalgets område. Vi ønskede blot at sikre, at præmierne udbetales på får og geder, som rent faktisk eksisterer, og at vi fik et middel til at sikre, at man kunne tælle og gøre rede for dyrene. Da jeg er ansvarlig over for Budgetkontroludvalget for husdyrprodukter, mente jeg, at det var min pligt at indsætte det ændringsforslag.
Jeg kan for mit eget vedkommende sige, at Budgetudvalget har sine ansvarsområder. Dette er i store træk et neutralt forslag fra Kommissionen, men Landbrugsudvalget har et ansvar over for landmændene. Jeg støtter udvalgets holdning i denne henseende. Jeg støtter fru Doyles ændringsforslag, som blev vedtaget af Landbrugsudvalget. Hvad angår omkostninger, tilføjede Budgetudvalget ca. 400 millioner euro i horisontale nedskæringer, som Rådet trak fra budgettet, så vi tilføjede 400 millioner her til morgen. Vi tilføjede yderligere 400 millioner euro i forbindelse med dyrevelfærdsforanstaltninger.
Budgettet i år er reelt 2% mere end det, vi startede med sidste år, og reelt over 5% i betragtning af det faktiske resultat. Jeg og PPE-medlemmerne i Budgetudvalget mener, at der er tilstrækkelige midler til at imødekomme Landbrugsudvalgets anmodning. Hvis Parlamentet og Rådet accepterer fru Doyles holdning, er der tilstrækkelige ressourcer til at finansiere politikken. Det bliver en overførsel af penge fra de rige områder til de fattige områder, fra de større landmænd til de mindre. Det er et socialt og regionalt tiltag, som gør os godt.

Doyle
Hr. formand, jeg vil gerne understrege det, som min kollega, hr. McCartin, netop sagde. Han taler på vegne af Budgetudvalget. Der er penge til at støtte de forslag, som blev vedtaget af Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter, med en fast præmie på 30 euro og en tillægspræmie på 9 euro. Pengene er der. Jeg henstiller til, at mine kolleger støtter Landbrugsudvalgets synspunkter. Jeg frygter, at aftenens afstemning - på en torsdag - ikke bliver repræsentativ for den store flertalsbeslutning i Landbrugsudvalget om dette spørgsmål.
Fåre- og gedeproducenterne i EU har generelt en lavere gennemsnitsindtjening end producenterne i andre sektorer. Dette er især tilfældet i Nordeuropa, hvor lammene opdrættes i kødproduktionssystemerne. Ifølge Kommissionen mangler EU fårekød, i modsætning til oksekød og andre varer, og der er under de nuværende ordninger en stor afvandring fra fåreproduktionen, især i Nordeuropa. Ordningen for oksekød støtter også uforvarende denne afvandring, da moderfår i henhold til denne ordning tælles med henblik på ekstensivering, men ikke betales, hvorved de landmænd, som har mulighed for at reducere antallet af får og øge kvægholdet, opnår større ekstensivering.
Den mest omkostningseffektive løsning er ud fra et fælles landbrugspolitisk synspunkt at sikre, at ordningen for får og geder, sammen med indvirkningen af ordningen for oksekød, tilskynder til, at så meget jord som muligt bibeholdes i Europa til fåreproduktion. Det er mindst fire gange så dyrt at støtte en dyreenhed af oksekød i forhold til en dyreenhed af fårekød.
Selv om oksekødproducenterne i kraft af deres nuværende vanskeligheder har brug for al den støtte, de modtager, har de heller ikke interesse i, at der opstår konkurrence mellem "dry stock"-sektorerne i kraft af ubalance i de respektive ordninger.
Jeg støtter fuldt ud hovedforslaget om en fast, enkel årlig præmie på 30 euro i stedet for den nuværende uretfærdige, usikre og - fra WTO's synspunkt - uacceptable udligningsstøtte. Vi støtter ændringsforslagene om fleksibilitet, som sender en besked til Kommissionen om, at der er plads til, at medlemsstaterne kan håndtere denne ordning forskelligt, forudsat at det ikke baseres på enhedsbeløbet. Vi kan ikke støtte ændringsforslagene om identificering og sporbarhed, da dette henhører under GD V, ikke fordi vi ikke støtter princippet, men fordi det er et andet GD og alene derfor.

Garot
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg vil indledningsvis gerne udtrykke anerkendelse af den indsats, ordføreren, Gordon Adam, har ydet. Det glæder mig, at ordføreren viser vilje til at sikre fåre- og gedeopdrætterne en fremtid, idet deres indkomster generelt er blandt de laveste inden for landbrugssektoren.
Landbrugsudvalget har med vedtagelsen af betænkningen, som korrekt anført af ordføreren, stadfæstet et princip, ifølge hvilket der ydes en fast grundpræmie, en landdistriktspræmie og en supplerende fleksibel præmie, som beror på kriterier, der knytter sig til produkternes kvalitet, til miljøet eller den økonomiske ordning. De præmieniveauer, udvalget har fastsat, bør imidlertid justeres af plenarforsamlingen, hvis Europa-Parlamentet vil gøre sig håb om at påvirke Rådet og fremstå som troværdigt. Kommissionen foreslår en maksimumspræmie på 28 euro pr. dyr. Landbrugsudvalget har forhøjet dette beløb til 44 euro, hvilket langt overgår opdrætternes forventninger og i øvrigt kan vise sig at være vanskeligt foreneligt med det budgetmæssige råderum.
På vegne af PSE-Gruppen har jeg derfor genfremsat to af ordførerens ændringsforslag, som tager sigte på henholdsvis at fastsætte grundpræmien til 25 euro pr. dyr og præmien for avl med henblik på mælkeproduktion - fra moderfår eller geder - til 20 euro. Når det gælder avl med henblik på kødproduktion fastsættes maksimumsstøtten til 39 euro pr. dyr, hvilket ligestiller fåre- og kvægavlere (diegivende dyr) for så vidt angår de offentlige præmier pr. ha.
Dette forekommer mig at være et logisk ræsonnement, eftersom de to typer opdræt ofte sker i samme region og i samme område, undertiden på samme bedrift. Det skal imidlertid bemærkes, at markedssituationen for de to sektorer er forskellig. Mens der er overskud af oksekød, er der mangel på fårekød. Såfremt hektarpræmierne ligger på samme niveau, kan det nemt resultere i en udligning af produktionen, idet husdyravlernes valg vil være påvirket af markedspriserne.
Når jeg for så vidt angår grundpræmien ønsker at fastholde en forskel mellem præmien til kødsektoren og præmien til mælkesektoren, skyldes det i øvrigt, at vi i modsat fald ville tilkendegive, at mælkeproduktionen fra får og geder er uden økonomisk interesse, hvilket langtfra er tilfældet.
Kære kolleger, jeg forventer af de her anførte årsager, at Europa-Parlamentet i aften støtter disse forslag, som forekommer mig at være både realistiske og ansvarlige.

Mulder
Hr. formand, på vegne af Den Liberale Gruppe kan jeg meddele, at vi i store træk støtter Kommissionens forslag. Det nye system er bedre end det gamle, som mere eller mindre var et system om manglende betalinger.
De beløb, som nævnes af Landbrugsudvalget, er overdrevne. Derfor støtter vi hr. Garots og hr. Adams ændringsforslag, som er noget mere beskedne, men giver en god forhandlingsposition over for Rådet.
Min gruppe har stillet nye ændringsforslag, som vedrører identificeringen af dyrene. Det er af meget stor betydning, at kontrolsystemet er klart og tydeligt og næsten fejlfrit, hvis der skal udbetales præmier for dyr. Derfor skal Kommissionen hurtigst muligt gennemføre et nyt identifikationssystem.
Endelig, men det siger jeg ikke på vegne af gruppen, har jeg stillet ændringsforslag om, at diger og marskland i Europa også skal være blandt de ugunstigt stillede områder.

Wyn
Jeg vil først og fremmest gerne takke ordføreren for hans meget hårde arbejde på denne vanskelige betænkning. Landbruget i Det Forenede Kongerige har i det forgangne år lidt et nederlag, og fåreavlen er naturligvis ingen undtagelse. Da 80% af min egen nation - Wales - er udpeget af EU som mindre gunstig, og da fåreavl er den eneste mulige landbrugsform i mange dele af Wales, har denne betænkning vidtrækkende følger for Wales, dets bjerge og landmændene i højlandet, og det samme gælder sandelig deres europæiske modparter. Jeg bifalder derfor yderligere økonomisk støtte til landmændene i de mindre gunstigt stillede områder, f.eks. Wales, og jeg tilskynder parlamentsmedlemmerne til at støtte yderligere udbetaling til disse områder.
Selv om denne præmie ikke løser den umiddelbare krise fra den ene dag til den anden, er vi nødt til at vedtage forslaget hurtigst muligt for at sikre, at de årlige præmiebetalinger for får er på plads inden januar 2002. Det oprindelige forslag var skuffende, og der er lagt en masse hårdt arbejde i at få den bedst mulige aftale i stand for landmændene i denne henseende. Selvfølgelig ønsker jeg, at landmændene får den mest retfærdige og højst mulige præmie. Vi er imidlertid nødt til at holde os inden for budgettet, og derfor støtter jeg fuldt ud hr. Adams forslag om 25 euro, og jeg er sikker på, at Rådet vil betragte dette forslag som en meget bæredygtig mulighed i kraft af begrænsningerne. Hvis tallet sættes højere end dette, mister man penge til andre sektorer, herunder udviklingen af landdistrikter. Jeg stemmer imod ændringsforslag 21, da jeg mener, at ordlyden er for vag, og jeg ser gerne en klausul om, at penge, der føres tilbage til den nationale reserve fra en region eller et land i en medlemsstat, bør modregnes for at sikre, at fordelen ved denne fond fastholdes for det givne område - det er et meget vigtigt punkt.
Vi skal beskytte fåresektoren, for mister vi flere landmænd fra denne sektor, får det katastrofale følger for sammensætningen af landdistrikterne, hvor de små familielandbrug spiller en afgørende rolle.

Hyland
Sjældent har jeg oplevet større enighed om behovet for en reform af fåre- og gedesektoren. Ordføreren, Kommissionen, Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter samt landbrugsorganisationerne er enige om behovet for reform. Det er nu op til Parlamentet og Rådet at lade denne enighed få betydning.
Der er imidlertid en vigtig bro, som skal krydses, før det ønskede mål kan nås. Medmindre vi kan nå til enighed om niveauet for den økonomiske støtte til fåreavlen, mislykkes dette reformforsøg og nedgangen i fåreproduktionen vil medføre en markant ubalance i den europæiske kødsektor, hvorved der lægges større pres på oksekødsektoren, da landmændene vil skifte fra en slags dyrehold til en anden. Det er derfor øknomisk fornuftigt at ramme en balance nu. Vi får ikke flere chancer.
Vi taler meget om bæredygtighed i europæisk landbrug. For mig betyder det fastholdelse af en fornuftig balance mellem alle sektorer, herunder rentabiliteten i den enkelte. Jeg behøver ikke minde Parlamentet om relevansen af fåreavl i områder, der ikke egner sig til andre landbrugsformer, og betydningen af at bevare familielandbrugene i de områder ud fra synspunktet om at udvikle landdistrikterne.
Jeg ønsker dog at anerkende de positive aspekter af Kommissionens forslag, herunder evalueringsudvalgets rapport, forenklingen af procedurerne og indførelsen af en fast præmie. Her er jeg dog ikke enig med Kommissionen om beregningsmetoden, som er baseret på en gennemsnitlig beregning. Den afspejler ikke med rimelighed denne sektors vanskeligheder over en længere periode. Jeg stillede under forhandlingen en række ændringsforslag. Mit forslag om en enhedssats på 32 euro fik ikke støtte. Det var baseret på en række landbrugsøkonomers retfærdige og grundige evaluering af det støtteniveau, der er nødvendigt for at genoprette ligevægten i sektoren. Jeg støttede efterfølgende et forslag om 30 euro fra min gruppe, hvilket jeg mener, er det absolutte minimum til at lukke kløften og hjælpe med til at genskabe rentabiliteten i sektoren. Jeg anmoder Parlamentet om ikke at afvige fra dette beløb, som kan imødekommes inden for de nuværende retningslinjer, og støtte ændringsforslagene om kompensation for ekstensivering, landdistriktspræmien og finansiering til udvikling af markedet.
Jeg er som de øvrige medlemmer af Parlamentet bevidst om reformens budgetmæssige indvirkning. Jeg vil gerne advare mod en reform af sektoren for fårekød på bekostning af andre sektorer, især oksekødsektoren. De mennesker, der finder glæde ved at påpege, at landbruget udgør næsten 50% af budgettet, bør huske på, at denne generelle støtte i lige så høj grad er støtte til forbrugerne, som den er støtte til landbruget, der udgøres af de mennesker, der forventes at garantere fødevareforsyningen og -kvaliteten og på samme tid fastholde miljøet i landdistrikterne.
Dem, der mener, at landbruget modtager for meget støtte, bør bide mærke i det fortsat faldende antal landbrugsfamilier og spørge sig selv, hvorfor det sker. Vi bør efter min mening råbe vagt i gevær over de unges manglende lyst til at slå sig på landbrug og overveje konsekvenserne for fødevaresikkerheden og beskæftigelsen i sektoren for landbrugsfødevarer. Ved evalueringen af landbrugets relevans for den europæiske økonomi og verdensøkonomien kan man ikke anvende de samme økonomiske kriterier som på andre sektorer.

Patakis
Hr. formand, jeg vil gerne undskylde mit fravær. Landbrugsudvalgets indstilling går i en mere positiv retning end Kommissionens forslag, uden at det dog ændrer væsentligt på situationen for fåre- og gedeopdræt.
Vi finder f.eks. forslaget om en stigning i præmieringen og den særlige støtte, der ikke er steget siden 1993 med det resultat, at de er blevet helt udhulet af inflationen, for positivt. Positivt er også forslaget om mere elastiske forudsætninger for at få supplerende støtte. Forslaget om at bibeholde forskellen i støtten til blandet produktion af kød og mælk er derimod ikke positivt. Som begrundelse for at bevare denne forskel bruger indstillingen den ekstra indtjening, indehaverne af enheder til blandet produktion har i forhold til dem, der udelukkende producerer mælk. Men den sammenligner usammenlignelige enheder, for kødproduktionsenhederne, der især findes i de nordlige lande, er store virksomheder, der sikrer en tilfredsstillende indtægt og fortjeneste til deres ejere, mens enhederne med blandet produktion, der især findes i Middelhavslandene, er familiebrug i de mest golde regioner, der ikke sikrer deres ejere en indtægt, man kan overleve på. Det betyder, at disse regioner år efter år sygner hen og affolkes. I mit land er kvoterne til dyrehold ikke steget for noget brugs vedkommende siden 1989-1991.
Indstillingen accepterer logikken med kvoterne og forsøger faktisk at forskønne den med forslag til, hvordan de skal forvaltes, selv om EU's selvforsyning af fåre- og gedekød kun ligger på ca. 80%, og selv om fåre- og gedeopdræt især finder sted i de fattigste af EU's regioner, der som oftest ikke har andre erhvervsløsninger, og fåre- og gedeopdrætterne tilhører EU's fattigste socialgruppe. Hvis man virkelig var indstillet på at støtte indkomsten i disse regioner og til fåre- og gedeopdrætterne, skulle man ophæve kvoteordningerne, øge støtten samt indføre andre supplerende tilskyndelser. En sådan politik ville modvirke affolkningen af de bjergrige og hovedsageligt golde egne, mens den samtidig ville sikre EU's selvforsyning af fåre- og gedekød.

Souchet
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, krisen inden for husdyravlen i de europæiske lande antager et hidtil uset omfang. Hvis vi ikke bremser denne udvikling, får det skæbnesvangre følger for de europæiske økonomier og samfund og for livet i EU-landene generelt. Når det gælder kvægsektoren, oplever man fortsat svigtende afsætning, uagtet at kommissær Fischler søger at berolige og lader forstå, at vi nu har lagt krisen bag os. I mit eget land kan jeg eksempelvis konstatere, at kvægavlerne ikke kan afsætte deres dyr, selv om de sælges til urimeligt lave priser, som end ikke dækker produktionsomkostningerne. Håbløsheden breder sig. Vi oplever hver dag, at kvægavlere må indstille virksomheden under ulykkelige omstændigheder. Det vil være politisk selvmord, hvis vi blot forholder os afventende, mens antallet af husdyravlere falder drastisk.
Når det gælder fåreavlen, må jeg understrege, at EU i høj grad mangler fårekød. Og ser man på aldersfordelingen blandt opdrætterne, kan man med ret stor sikkerhed forudse, at manglen vil tiltage i de kommende år. Fåreopdrætternes indkomster ligger blandt de laveste inden for landbrugssektoren, hvilket også Kommissionen erkender. Som følge af de aktuelle konjunkturer oplever man også inden for denne sektor, at mange opdrættere befinder sig i en håbløs situation og må indstille virksomheden på grund af utilstrækkelig indtjening. Dette betegner ikke blot en menneskelig og social tragedie. Det har også dramatiske følger af økologisk art, idet fåre- og gedeavl ofte er sidste værn mod braklægning i vanskeligt stillede landbrugsområder. Landbrugsudvalget har derfor fundet det nødvendigt, at Kommissionens forslag forbedres markant for at forenkle og styrke støtten til denne sektor og lægge den i faste rammer. Der er tale om en sektor, som er hårdt ramt, og som har stor betydning i økonomisk, social og økologisk henseende. Opnås den fornødne styrkelse, kan man med denne støtte give opdrætterne mulighed for omstilling. De forslag, der er stillet, er sammenhængende og tager sigte på at bringe støtteordningerne til fåreavlen i overensstemmelse med ordningen for ammekøer, samtidig med at man holder sig inden for de budgetmæssige rammer, idet den fælles markedsordning for fåre- og gedekød ikke er så omkostningstung, da opdrætterne generelt har et ringe antal kunder. Forslagene er ligeledes i overensstemmelse med vores internationale forpligtelser, eftersom den foreslåede reform tager sigte på at gøre støtten uafhængig af en indkomstsikringsordning, der kan tjene som sikkerhedsnet.
Der er behov for at stabilisere og styrke fåreavlen i den aktuelle situation, idet denne sektor ellers helt vil forsvinde i en række regioner. Sektoren forventer en reform, som er storsindet og ansvarlig, og disse forventninger indfries med Landbrugsudvalgets forslag. Jeg håber, Europa-Parlamentet vil vedtage disse, og at Rådet vil vise sig velvilligt.

Cunha
Hr. formand, Kommissionens forslag om at oprette en årlig enhedspræmie er positivt, fordi det forenkler og gør landmændenes indtægt mere stabil. På en del punkter er det imidlertid mangelfuldt og utilstrækkeligt.
Det første punkt er det utilfredsstillende niveau for den foreslåede præmie på 21 euro, der stadig afspejler en forskelsbehandling af de små drøvtyggere i forhold til de store drøvtyggere. Derfor vil Landbrugsudvalgets forslag om 30 euro afbøde denne forskelsbehandling. Hvis dette forslag ikke støttes af et flertal i forsamlingen, vil jeg selvfølgelig støtte ethvert niveau, der bidrager til dette mål.
Det andet punkt er den fortsatte forskelsbehandling mellem får til kødproduktion på den ene side og får til mælkeproduktion og geder på den anden, hvor de sidste kun modtager 80% af den præmie, som tildeles får til kødproduktion. Landbrugsudvalgets forslag sigter også på at afbøde denne urimelighed ved at gøre alle præmier ens.
Det tredje punkt har at gøre med, at der ikke findes fleksibilitetsmekanismer, der tillader medlemsstaterne at indføre visse tilpasninger til nationale og regionale forhold. Landbrugsudvalgets ændringsforslag, der sigter på at oprette en tillægspræmie under visse betingelser, vil forbedre den fælles markedsordning enormt og samtidig gøre den mere realistisk og adækvat.
Som Kommissionen selv konstaterer i sin begrundelse, har fåre- og gedeproducenterne de laveste indkomster af alle kødproducenter, hvilket forstærkes af, at 80% af alle moderfår og -geder, som der indgives præmieansøgninger for, findes i områder, der på én gang er fjerntliggende og ugunstigt stillede. Af denne årsag, og fordi vi har at gøre med en mangelsektor, der kun producerer 80% af EU's forbrug, bliver det meget vigtigt at indføre de nævnte korrektioner ligesom at øge tillægspræmien for mål 1-regioner.
Jeg håber derfor, at Europa-Parlamentet vedtager disse forslag, og at landbrugsministrene, samlet i Rådet, vil gøre deres arbejde rigtigt og antage Parlamentets holdninger. Til slut vil jeg gerne hylde det arbejde, som Gordon Adam har udført. Han har været en fremragende ordfører, der har ydet en stor indsats, og jeg takker ham for hans forbilledlige støtte.

Izquierdo Rojo
Hr. formand, ud over at lykønske ordføreren, hr. Adam, med dette fremragende arbejde, vil jeg sige til Kommissionen, at dette forslag mangler en terminologisk tilpasning af henvisningerne til køn. Det glemmes hele tiden, at der findes kvindelige producenter og kvægavlere. Jeg anmoder Kommissionen om at gennemføre denne terminologiske kønstilpasning i dette forslag, og, hr. kommissær, De kan også gøre det i alle de andre forslag, sig det til Deres tjenestegrene. Bag denne tilsyneladende formelle anmodning ligger mit stærke ønske om, at vi i fremtiden anerkender den vigtige rolle, som kvindelige landbrugere spiller.
For det andet, hr. kommissær, indbefatter Deres forslag en renationalisering, som vækker store bekymringer, fordi den på en vis måde skaber præcedens på dette område. For at disse bekymringer ikke skal udvikle sig til protester, bør De derfor kompensere for denne ulempe ved Deres forslag ved at forøge præmierne. Det anmoder vi enstemmigt om, og jeg håber ikke, at De vender det døve øre til Parlamentets forslag.
Endelig skal jeg sige, at dette sikkerhedsnet, der skal kompensere for den faldende indtjening, som både kvindelige og mandlige landbrugere og producenter udsættes for i krisetider, er et strålende initiativ, som alle kan gå ind for.

Pesälä
Hr. formand, hr. kommissær, jeg vil også gerne takke ordføreren for det arbejde, der er udført forud for den nye markedsordning. Den indeholder to grundlæggende faktorer, som støtter alle de indlæg, hvori man forsøger at fremme og betone disse erhverv. Den første er, at det er meget vigtigt for regionerne - ligefrem livsvigtigt for omfattende områder - og det andet er, at vi kan producere meget mere - således som man har hørt i dag - fordi vi har underproduktion af disse produkter. Derfor er alle bestræbelser på at betone, hjælpe og genoplive disse produkter og produktionsretninger arbejde til fælles fordel. Det er den billigste og mest optimale områdepolitik, og det er et område, hvor landbrugssektoren helt klart har mangler. Her om nogen steder er en vis form for Robin Hood-politik virkelig god og nyttig. Jeg håber, at de synspunkter, som går ind for at støtte disse ting med store summer, vinder under afstemningen.

Figueiredo
Hr. formand, Kommissionens forslag fastholder strategien om at adskille produktionsstøtte fra priser med det argument, at det forenkler den nuværende markedsordning. Der er blot det forhold, at den faste præmie pr. dyr er klart for lav, fordi grundprisen ikke er steget siden 1993. Godt nok skal den nuværende ordning forenkles, men der skal også - som ordføreren har sagt det - tages hensyn til, at opdræt af får og geder er særlig vigtigt i de ugunstigt stillede områder af Fællesskabet, hvor det især findes, hvorfor enhver reform af den fælles markedsordning må have som sit fundamentale mål at forbedre fåre- og gedeproducenternes indtjening.
Derudover må der tages hensyn til, at fåre- og gedeproducenternes relative stilling i de senere år er blevet svækket. Det er derfor positivt - og jeg støtter det - at hæve støtten pr. dyr til 30 euro og tillægsstøtten til 9 euro for de ugunstigt stillede regioner, eftersom det drejer sig om en sektor, hvis produktion er koncentreret i ugunstigt stillede områder, hvor bedrifternes lønsomhed er beskeden, selv om de spiller en vigtig rolle for at bevare landbrugserhvervet i disse regioner, og i visse tilfælde er den eneste mulige økonomiske aktivitet. Det er ligeledes positivt, at sondringen mellem får til mælkeproduktion og får til kødproduktion forsvinder, og at geder tilgodeses med den samme forhøjelse. Jeg går også ind for den nye støtte på 5 euro på grund af denne sektors vanskeligheder, selv om man må være på vagt over for faren for renationalisering via oprettelse af nationale beløb. Jeg håber derfor på en positiv reaktion fra plenarforsamlingen - og især fra Kommissionen - på denne betænkning, og at fåre- og gedeproducenterne finder, at nogle af deres væsentligste ønsker er blevet imødekommet.

Evans, Jonathan
Hr. formand, der er enighed i Parlamentet om denne reforms betydning, om at forenkling er godt og om fåreavlens store betydning. Hr. Adam har på alle de områder gjort et godt stykke arbejde. Jeg må dog erklære mig uenig med ham på ét omstridt område, nemlig: Hvad bliver det samlede støttebeløb til fåreavlerne?
Jeg er dybt skuffet over, at Socialdemokraterne, De Liberale og nationalisterne fortæller Parlamentet, at de alle agter at stemme for at nedskære Landbrugsudvalgets henstilling med mindst 5 euro til hvert dyr. Det anfører de på baggrund af budgettet, men i den del af Det Forenede Kongerige, som jeg repræsenterer, nemlig Wales - ligesom hr. Wyn, der desværre ikke længere er her - har vi været vidne til, at et enormt antal dyr er blevet slagtet på grund af mund- og klovsyge. Vi ser en forkrøblet sektor. Vi har en situation, hvor der i dag overhovedet ikke er tillid til landbruget, og, som det så rigtigt er blevet sagt, hvis man ser på et område som Wales, nytter det ikke at tale om landbrugerens mangesidede virksomhed. Det nytter ikke at tale om at overføre penge til fællesskabsordninger og forbedre den offentlige transport i landdistrikterne. Vi er nødt til at sikre øget økonomisk støtte til de fåreavlere, der ikke har noget økonomisk alternativ.
Der er i dag fåreavlere i min valgkreds, som stiller spørgsmål om, hvorvidt de overhovedet bør genopbygge en ny bestand efter mund- og klovsygen. Jeg ønsker at sige til hr. Adam, at hans regering ikke hjælper dem ved at give udtryk for, at de ikke agter at fortsætte den tidligere kompensationsordning samtidig med, at de ikke fortæller, hvad de påtænker at sætte i stedet. Det er med til at øge den eksisterende desperation i landdistrikterne. Endnu en gang hører vi altså varme ord om sektoren, men landmændene vil se handling, og det er ensbetydende med at støtte Landbrugsudvalgets henstilling om maksimal støtte til de hårdt pressede fåreavlere.

Rodríguez Ramos
Hr. formand, Kommissionens forslag er tilfredsstillende, fordi der gøres en stor forenklingsindsats ved erstatte den variable præmie med en enhedspræmie, hvilket betyder, at sektoren på forhånd vil vide, hvilket beløb den vil modtage, og den vil dermed ikke længere være udsat for den usikkerhed, den har måttet leve med hidtil.
Vi støtter naturligvis, at præmien garanterer producenten en acceptabel indtjening, og personligt mener jeg, at denne indtjening bør være ens for producenter af tunge og lette får, som det blev vedtaget i Landbrugsudvalget. Fåremælk er ikke reguleret på markedet ligesom komælk, og mælkeindtjeningen udlignes af en mindre indtægt fra kødproduktionen, især i middelhavslande, hvor blandede bedrifter - får, mælk, kød - betyder, at disse dyr slagtes, når de vejer mindre, især også på grund af spisevaner.
Hvad angår den tillægspræmie, som Landbrugsudvalget foreslog og vedtog, skal jeg sige, at Kommissionen bør være meget opmærksom på, at denne tillægspræmie under ingen omstændigheder må føre til, at den lineære præmie, præmien pr. dyr og landdistriktspræmien reduceres. Kommissionen skal forstå, at det, som Parlamentets udvalg ønsker, er en stigning i præmien, og at den skal inddeles i tre: en præmie pr. dyr, en landdistriktspræmie og en tillægspræmie for på den måde at kunne hjælpe staterne i henhold til fleksibilitetsprincippet. Derfor beder jeg Dem indtrængende om ikke at udnytte denne nyskabelse til senere at sænke præmien pr. dyr og landdistriktspræmien.
Til sidst vil jeg sige - og det ved kommissæren udmærket - at denne sektor bidrager væsentligt til at præge landskabet og til alle de miljøfunktioner, som vi siger, at vi vil værne om i denne nye, fremtidige fælles landbrugspolitik. Derfor mener jeg, at det ville være et vigtigt politisk budskab, hvis vi i denne fælles markedsordning og i denne sektor virkelig garanterede en indtjening, der kunne belønne de nonfoodtjenester, som denne form for kvægbrug giver Fællesskabet.

Redondo Jiménez
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, jeg vil indlede med at lykønske Kommissionen med det forelagte forslag, især fordi det vil forenkle den fælles markedsordning og give sektoren sikkerhed og stabilitet, og også ordføreren, fordi han har forstået at forene de forskellige interesser i Parlamentet uden at sky nogen anstrengelser.
Jeg opfordrer Kommissionen til at lytte til det politiske budskab fra Parlamentet, der anmoder om en forøgelse af præmien, som ganske vist er stor, men den er ikke blevet ændret siden 1994, den er stagneret. Derfor er dette en af de sektorer inden for de fælles markedsordninger, der modtager mindst støtte og forskelsbehandles mest.
Jeg mener, at forslaget fra Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter er fornuftigt. Derfor vil vi ikke støtte de ændringsforslag, som er blevet stillet efterfølgende, for vi mener, at nogle af dem - hr. Mulders - bør indgå i en anden sammenhæng, selv om vi ikke er uenige i det, han siger, og andre er i modstrid med det, der allerede var blevet diskuteret og opnået enighed om i Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter, og derfor ville de sløre Parlamentets politiske budskab.
Jeg anmoder Kommissionen om i sin diskussion med Rådet at gøre den nødvendige indsats for at give sektoren det, den har brug for. Eftersom den har gjort denne indsats med forslaget, både hvad angår forenkling af præmierne og den faste præmie, og hvad angår medlemsstaternes muligheder for at forvalte disse præmier, bør den også gøre en fornuftig budgetmæssig indsats - som Budgetudvalget heller ikke modsætter sig - for at sektoren kan få anerkendt det mål, som den finder nødvendigt.

Schierhuber
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, jeg bifalder absolut Kommissionens forslag om en reform af markedsordningen for fåre- og gedekød. De tidligere talere har også allerede været inde på alle grundene til at bifalde forslaget. Jeg vil også gerne rette en hjertelig tak til vores ordfører for hans arbejde.
Efter min mening er et af de vigtigste punkter den nye udformning af præmierne. Indførelsen af en samlet præmie er et stort fremskridt. Jeg vil dog gerne understrege, at det beløb, der foreslås af Kommissionen, er alt for ringe. Denne præmie skal også udgøre et incitament for fåre- og gedeopdrættere, og her taler vi om 30 euro og ikke mindre. I denne forbindelse skal præmien for landmændene, uanset om de producerer moder- eller malkefår, være den samme. Der er nemlig ikke rigtig nogen begrundelse for en differentiering.
Jeg mener også, at tillægspræmien på 9 euro for moderfår og modergeder er rimelig netop under de vanskelige betingelser i de ugunstigt stillede områder. Okse- og fårekødspriserne følges normalt ad, hvorfor en ulige behandling af de to sektorer, hvad angår præmiernes udformning, heller ikke kan begrundes. Tværtimod er man, i Østrig og i mange andre europæiske lande, underforsynet med fårekød. Hvis vi ikke skaber nogle fornuftige betingelser her og sikrer denne sektors eksistens, fortrænger vi fåre- og gedeopdrætterne til andre områder som f.eks. oksekødssektoren, eller også indstiller de fuldstændig produktionen. Det ville være en uklog politik.
Afslutningsvis vil jeg gerne sige, at fåre- og gedehold ikke kun skal støttes i de områder, der ikke frembyder nogen alternativer, men også i de områder, hvor fåre- og gedehold udgør en traditionel produktion. Jeg håber derfor, hr. formand, at Kommissionen og Rådet vil følge dette fornuftige forslag fra Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter.

Nicholson
Hr. formand, først og fremmest bifalder jeg forslaget. Det er måske nok meget forsinket, men bestemt velkomment. Jeg vil også gerne benytte lejligheden til at lykønske ordføreren med en fremragende betænkning om dette meget vigtige emne.
Fåreproduktionen er især vigtig i bjergområderne, ikke kun på grund af miljøet og dens rolle i samfundsstrukturen, men fordi fåreproduktionen i århundreder har vist sig at være et af de vigtigste produktionsaspekter i landbrugssektoren.
Landmændene i Det Forenede Kongerige har lidt meget under mund- og klovsygen. Jeg erkender, at vi i Nordirland har haft en klar fordel i forhold til vores kolleger i Storbritannien, herunder de priser, vi har fået på den seneste. Vores producenter har været meget heldige. Landmændene har i de seneste år fået mindre for fårene end for 15 år siden, og de modtager mindre støtte. Kan det undre, at de unge landmænd og fåreavlere forlader sektoren? Vi er nødt til at spørge os selv, hvordan vi bedst støtter dem.
Jeg vil gerne gøre det helt klart: Jeg støtter ændringsforslaget om de 30 euro ved afstemningen i eftermiddag. Jeg håber, at De alle vil være til stede for at stemme for dette ændringsforslag, for vi er nødt til at udvise det politiske lederskab, som dette kræver. Fåresektoren har alt for længe stået dårligt. Den har stået dårligt i forhold til sektoren for mælk, oksekød, tobak og vin. Den har stået dårligt, fordi den har manglet en kraftig stemme i Europa.
Jeg vil gerne lykønske Kommissionen med dette forslag, da det gør systemet mere fair, end det hidtil har været. Jo, der vil være budgetproblemer, men dem kan vi løse. Jeg beder Parlamentet om støtte.

Fischler
Hr. formand, ærede parlamentsmedlemmer, mine damer og herrer, jeg vil gerne indlede med at rette en hjertelig tak til Dem, hr. Adam, for at have udarbejdet betænkningen og medlemmerne af Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter for de bidrag, de har ydet under forhandlingerne i udvalget, og for dagens forhandling.
Jeg er desuden taknemmelig, fordi det er vigtigt, at vi fremskynder dette forslag og snart sætter det under afstemning, således at det så forhåbentlig også kan blive vedtaget i Rådet hurtigst muligt, og denne reformerede markedsordning for fåre- og gedekød kan træde i kraft den 1. januar til næste år, og præmierne kan blive udbetalt i henhold til denne nye ordning allerede til næste år.
Reformforslagets vigtigste punkt er - det er der jo også mange, der har understreget - erstatningen af de variable udligningsstøttebeløb med en fast støtte. Det giver en lang række væsentlige fordele. Den nye støtte er stabil. Den kan også beregnes på forhånd. Dermed opnår landmanden også en tilsvarende sikkerhed i sin planlægning. Støtten er frem for alt også langt mindre bureaukratisk, fordi de samlede omkostningskrævende rapporteringer af priser, af hvilke deficiency payments for øjeblikket afledes, og de samlede komplekse beregninger i denne forbindelse bortfalder.
Derudover er støtten selvfølgelig også langt, langt mere forståelig for fåre- og gedeopdrætterne. Den gør det muligt for producenterne at reagere rigtigt på de pågældende markedskrav, fordi støtten jo forbliver upåvirket af prisudviklingen. Desuden sikrer Kommissionens forslag budgetstabilitet, og det stemmer som helhed frem for alt også bedre overens med WTO's målsætninger.
Jeg tror, at der, hvad disse principper angår - det har forhandlingen også vist - er bred enighed.
Lad mig komme kort ind på de vigtigste ændringsforslag. Nogle forslag vedrører nogle meget velkomne forbedringer af ordlyden. Derfor kan jeg f.eks. udmærket godkende ændringsforslag 11, fordi en mere præcis definition af "producent" og "bedrift" i væsentlig grad bidrager til en bedre forståelse af forordningen.
Jeg går ligeledes ind for ændringsforslag 16, i hvilket det foreslås at betale præmien frem til den 31. marts og ikke til den 30. juni. Dermed får producenten præmien endnu tidligere.
Jeg bifalder også forslaget om at ændre definitionen af producenter i ugunstigt stillede områder, men mener dog, at man kunne forenkle definitionen yderligere. Derfor bør ændringsforslagets ordlyd tilpasses yderligere.
Derimod forekommer det mig ikke nødvendigt, sådan som det foreslås i ændringsforslag 44, at specificere tillægspræmien for diger eller marskområder. Disse burde allerede være omfattet af ordningen for ugunstigt stillede områder. Derfor forekommer dette ændringsforslag mig egentlig ikke at være nødvendigt.
Ændringsforslag 1, 6, 9, 22, 36 og 37 anser jeg ligeledes for overflødige respektive uhensigtsmæssige i forordningens kontekst.
Andre forslag vedrører kravet om en vis fleksibilitet, der ville gøre det muligt for medlemsstaterne at støtte sektoren yderligere og især forvalte de kvoter, der tilkommer de enkelte medlemsstater, bedre og mere aktivt.
De spørgsmål, der er rejst i forbindelse med denne forhandling, vedrører en lang række aspekter og muligheder, der går lige fra ekstensivering og miljøinteresser til udvikling af kvalitetsprodukter, forbedring af markedsføringsstrukturer og skabelse af producentfællesskaber. Til det vil jeg gerne sige, at jeg godt nok ikke umiddelbart kan acceptere ændringsforslagene, men at jeg udmærket forstår det budskab, der ønskes formidlet med dem. Jeg vil derfor gerne forfølge det bagvedliggende ønske for at finde løsninger, der i højere grad tager hensyn til sektorens forskellige krav i de enkelte lande. Der skal dog være tale om enkle løsninger. Vi skal, efter min mening, ikke skabe et nyt bureaukrati.
Det samme gør sig gældende for ændringsforslag 25-30 om de nationale finansielle rammer, der ligeledes bør ses i sammenhæng med forslagene om større fleksibilitet. Det skal sikres, at også disse rammebestemmelser er anvendelige i praksis og kan opfylde de mål, der anføres i de pågældende ændringsforslag.
Ændringsforslag 12, 13 og 15 er egentlig de forslag, der har den største direkte virkning. De vedrører altså det diskuterede spørgsmål om en forhøjelse af præmien til 30 euro for alle producenter og en forhøjelse af tillægsbeløbet for producenter i ugunstigt stillede områder til 9 euro. Hvis man fulgte disse forslag, ville udgifterne stige til 2,7 milliarder euro.
Også de - som De har kaldt dem - mere moderate ændringsforslag 45 og 46 ville medføre merudgifter på omkring 385 millioner euro.
Vi har indrettet vores forslag efter de finansielle rammer, der blev aftalt i Berlin, og jeg beklager, at jeg derfor ikke kan tage hensyn til Deres overvejelser - især i betragtning af at regeringscheferne ved pratisk taget hvert topmøde understreger betydningen af og det uforanderlige ved denne finansielle ramme.
Jeg må også forkaste forslaget om at yde samme støtte til fåremælks- og gedemælksproducenter som til landmænd, der kun producerer kød.
Derimod har jeg med interesse noteret mig ændringsforslag 31 og 35, i hvilke der foreslås tillægspræmier i tilfælde af et betragteligt prisstyrt. Forslaget til forordning foreskriver dog allerede en form for sikkerhedsnet, der træder i kraft ved markedsforstyrrende prisfald. Derfor kan jeg ikke tilslutte mig ændringsforslaget i denne form.
Ændringsforslag 20 om ikke at inddrage de første 15 fåreenheder i beregningen af besætningstætheden som led i oksekødsordningen påpeger et problem, der egentlig ikke henhører under denne ordning, men derimod under markedsordningen for oksekød, og jeg må derfor forkaste forslaget i denne forbindelse. Jeg vil dog gerne forsikre Dem om, at vi som led i vores midterm review, når vi drøfter ordningen for oksekød og dens funktion, vil komme tilbage til dette punkt.
Ændringsforslag 5, 7 og 33 vedrører import fra tredjelande. Disse forslag er desværre i modstrid med de internationale forpligtelser, vi har indgået, og kan af denne grund heller ikke accepteres.
Et andet vigtigt aspekt vedrører sporbarheden. I ændringsforslag 8 foreslås det at redegøre også for dette i den rapport om miljøvirkningerne af fåre- og gedeopdræt, der skal fremlægges senest den 31. december 2005. Det forstår jeg, og jeg kan også udmærket tilslutte mig Deres bevæggrunde, men mener dog, at dette problem egentlig skal løses inden for en kortere frist, og at vi ikke kan vente til den 31. december 2005.
Det første skridt i retning af en bedre sporing af flytninger kræver, at der etableres et pålideligt mærknings- og registreringssystem. Da et tilsvarende forslag skal baseres på et andet retsgrundlag, passer de foreslåede ændringer ganske enkelt ikke ind i denne forordnings kontekst, fordi det tilsvarende retsgrundlag ville mangle i forordningen. Jeg mener dog, at en del af ændringsforslag 42, ifølge hvilket der udløses en præmie, når mærknings- og registreringsbestemmelserne overholdes, er fornuftigt. Jeg vil i hvert fald stille Rådet et sådant forslag.
Ændringsforslag 19 vedrører medlemsstaternes mulighed for at yde større fleksibilitet ved fastlæggelsen af ventefrister. Dette skal reguleres i forbindelse med gennemførelsesbestemmelserne. Her er der altså ikke behov for en afgørelse fra Rådets side, det henhører derimod under Kommissionens kommpetenceområde. For at undgå svig er det derfor også nødvendigt at skabe et operativt effektivt mærknings- og registreringssystem.
Afslutningsvis vil jeg gerne endnu en gang takke for betænkningen og ændringsforslagene. På nogle områder er der konsensus, på andre områder vil jeg viderelede Deres anliggende til Rådet, selv om jeg formelt ikke kan acceptere ændringsforslagene i deres nuværende form, og desværre er der også nogle forslag, som jeg ikke har mulighed for at give finansielt tilsagn til, og som jeg derfor ikke kan acceptere.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 18.30.
(Mødet udsat kl. 13.25 og genoptaget kl. 15.00)

Genåbning af Mont Blanc-tunnellen
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er redegørelse fra Kommissionen om genåbning af Mont Blanc-tunnellen.

Fischler
. (DE) Hr. formand, ærede parlamentsmedlemmer, mine damer og herrer, den tragiske ulykke i Sankt Gotthard-tunnellen i går morges erindrer os om den tragiske brand den 24. marts 1999 i Mont Blanc-tunnellen. Men før jeg siger noget om genåbningen af Mont Blanc-tunnellen, vil jeg gerne på Kommissionens vegne give udtryk for min dybtfølte deltagelse over for familierne til de omkomne og ligeledes kondolere over for de schweiziske myndigheder og den schweiziske befolkning. Selv om årsagerne til ulykken endnu ikke kendes, rejser denne hændelse igen på en yderst presserende og dramatisk måde spørgsmålet om sikkerheden i lange vejtunneller.
Genåbningen af Mont Blanc-tunnellen kræver ikke Kommissionens samtykke. Beslutningen træffes udelukkende af de franske og italienske myndigheder.
Den forestående genåbning af tunnellen har dog givet anledning til mange nye kontroverser. Det handler først og fremmest om at spærre tunnellen for lastbiltrafik, et ønske, beboerne i Chamonixdalen har næret allerede længe før brandkatastrofen. Kommissionen mener dog, at genåbning af tunnellen udelukkende skal ske på grundlag af sikkerhedskriterier og skal forudsætte, at alle sikkerhedskrav er opfyldt.
Ifølge Kommissionens informationer er tunnellen nu under ledelse af de franske og italienske myndigheder blevet forsynet med moderne sikkerhedsudstyr. Der er oprettet et elektronisk redningskoordinationscenter, de elektriske installationer er udskiftet totalt, ventilationsanlægget er moderniseret, og der befinder sig ventilerede beskyttelsesrum med 300 m's afstand og nødholdepladser med 100 m's afstand.
Derudover er driftspersonalets og redningstjenesternes uddannelsesniveau blevet højnet betydeligt. Med henblik på en mere omfattende sikkerhed er der også truffet nye bestemmelser om minimumsafstande mellem de køretøjer, der kører i tunnellen. Endelig er de to oprindelige driftsselskaber, det franske ATMB og det italienske SITMB, blevet erstattet af en fælles forvaltningsstruktur, et vigtigt skridt, når man tænker på, at det store antal ofre ifølge de forskellige tekniske rapporter, der blev udarbejdet efter brandkatastrofen, bl.a. skyldes den dårlige koordinering mellem de to driftsansvarlige parter.
Kommissionen har bidraget med 22,5 millioner euro til reparationsarbejderne, der beløber sig til ca. 200 millioner euro. På grund af ulykken og de to efterfølgende brandkatastrofer i Østrig - branden i Tauern-tunnellen den 25. maj 1999 som følge af en påkørselsulykke med 12 døde og branden på Kaprun-gletscherbanen den 11. november 2000, der kostede 156 mennesker livet - så Kommissionen sig foranlediget til derudover at undersøge i samarbejde med eksperter, hvordan sikkerheden i tunneller bedst kan optimeres. Vores konklusioner indgår i hvidbogen om trafikpolitikken indtil 2010.
I bevidstheden om at tunneller spiller en vigtig rolle for talrige grænseoverskridende trafikforbindelser, planlægger Kommissionen at udarbejde europæiske bestemmelser. Dermed skal der skabes de nødvendige forudsætninger for at garantere brugerne af vej- og jernbanetunneller, især tunnellerne i det transeuropæiske net, et højt sikkerhedsniveau. I begyndelsen af 2002 vil Kommissionen stille Europa-Parlamentet og Rådet et forslag desangående.
Den seneste ulykke understreger endnu en gang den grundlæggende betydning af kontrollen med trafikstrømmene gennem Alperne. Det står meget højt på Kommissionens prioritetsliste omgående at udbygge og ibrugtage de to jernbaneforbindelser, der blev nævnt allerede i retningslinjerne for det transeuropæiske trafiknet fra 1996, nemlig forbindelsen Lyon-Torino og strækningen gennem Brennerpasset.
Kommissionen har gentagne gange informeret de ansvarlige ministre herom og opfordret dem til at træffe foranstaltninger, der er nødvendige med henblik på en fremskyndelse af projektet, og især også til at overveje finansieringen heraf. I den forbindelse bør man ikke udelukke offentlig-retlige partnerskaber.
Ud over etableringen af nye infrastrukturelle anlæg, hvor der vil blive taget hensyn til en stor del af varetransitten i regionen, vil Kommissionen, sådan som den har bebuddet i sin hvidbog, formulere minimumsbestemmelser om sikkerhed i tunnelrør. I hvidbogen foreslår Kommissionen også et nyt koncept til trafikinfrastrukturgodtgørelser for i højere grad at tage hensyn til de enkelte trafikformers eksterne omkostninger.
Denne nye tarifpolitik bør i høj grad bidrage til, især i følsomme regioner som Alperne, at skabe et afbalanceret forhold mellem trafikformerne og begunstige de mest miljøvenlige blandt dem. Derudover vil Kommissionen som led i sin strategi for en bæredygtig mobilitet foreslå en revision af eurovignetdirektivet for på den måde at muliggøre finansieringer på tværs af nye jernbaneinfrastrukturer.
I overensstemmelse hermed har Kommissionen desuden foreslået på Det Europæiske Fællesskabs vegne at undertegne trafikprotokollen til alpekonventionen, som er et politisk signal om skabelse af et afbalanceret forhold mellem trafikformerne, også selv om de pågældende bestemmelser i det enkelte tilfælde vil kunne håndhæves med en vis fleksibilitet.
Generelt påtænker Kommissionen at gøre de europæiske trafiksystemer bæredygtige og derved tage hensyn til miljømålene på mellemlangt og langt sigt. Dette punkt vil Kommissionen komme nærmere ind på i en meddelelse til næste år.

Santini
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, sådan som kommissær Fischler så rigtigt gjorde, kan vi ikke indlede en forhandling om dette emne uden at minde om de 10 ofre, som Sankt Gotthard-tunnellen krævede for kort tid siden, men vi må heller ikke undlade at minde om, at der netop her til morgen fandt endnu en ulykke sted i Sankt Bernhard-tunnellen. Det lader næsten til, at det er en sammensværgelse for at få os til at udvise større ansvarlighed, når vi skal drøfte forslaget om, hvorvidt det er hensigtsmæssigt at genåbne Mont Blanc-tunnellen.
Jeg er ikke i tvivl i den forbindelse - og det kommer jeg til senere - men der er mange overvejelser, som man skal gøre sig forud for denne stillingtagen. Først og fremmest skal man huske, at ulykken i Sankt Gotthard-tunnellen er direkte forbundet med ulykken i Mont Blanc-tunnellen, hvor 39 mennesker som bekendt mistede livet den 24. marts 1999. Men der er en endnu mere direkte forbindelse end den, vi husker, og den er det rimeligt at minde om. Der er en årsagssammenhæng, for det står klart for alle, at den trafik, som ikke kunne foregå igennem Mont Blanc-tunnellen i de over to et halvt år, hvor den var lukket, skæbnesvangert nok kom til at foregå gennem andre alpepas, ikke mindst gennem Sankt Gotthard-tunnellen, som nu også er lukket, men også via Brenner, Tarvisio og hele Alpeområdet, der kort sagt absorberede det trafikoverskud, som tidligere - nemlig før lukningen - passerede gennem Mont Blanc-tunnellen.
Det skal således siges, at ulykkens årsag er ret forudsigelig og nem at identificere, når man tænker på trafiksituationen, men oven i ulykkernes negative virkning kommer der uden tvivl en anden negativ virkning, nemlig de skadelige konsekvenser for miljøet. Den tunge trafik - og navnlig den, der foregår gennem et alpepas - har så afgjort sin pris for miljøet, og det er en pris, som ingen vil betale. Derfor er der særligt i disse dage med rette opstået en debat - også omkring Mont Blanc-tunnellen - og blevet stillet nogle forslag for at undgå tunnellens genåbning og således for at beskytte de omkringliggende områder.
Jeg vil sige med det samme, at jeg absolut ikke er enig i dette forslag, selv om jeg godt kan forstå, at de, der bor i disse områder, med rette ønsker at beskytte deres eget miljø. Forslaget er dog ikke bare i strid med traktaten - da det ville krænke et af dens grundlæggende principper, nemlig princippet om fri bevægelighed for varer, borgere osv. for efter min mening er der også tale om en deontologisk krænkelse. Ved at lukke eller undlade at genåbne Mont Blanc-tunnellen gør man nemlig ikke andet end at flytte miljøproblemet fra den ene side af Alperne til den anden side af Alperne, det vil sige fra Mont Blanc til Fréjus, Schweiz, Brenner og Tarvisio, sådan som jeg sagde før, og dette er efter min mening ikke korrekt. Jeg vil gerne spørge dem, der foreslår denne løsning, hvad det er for et forslag. Hvad er der blevet af alpesolidariteten, og hvad er der blevet af følelsen af at høre med til Fællesskabet og EU? Desuden skal man huske - hvilket kommissæren også mindede om - at Mont Blanc-tunnellens genåbning utvivlsomt kommer til at finde sted med nogle ekstraordinære sikkerhedsgarantier. Det skal siges, at der ud over de miljømæssige skadevirkninger er en økonomisk skadevirkning, som vi er forpligtede til at tage højde for. Man har nemlig beregnet, at alene Italien i løbet af de ca. to et halvt år, hvor tunnellen har været lukket, har mistet 1.500 millioner euro, og at regionen Valle d'Aostas eget bruttoregionalprodukt er faldet med 10%. Frankrig har sandsynlig været udsat for lignende skadevirkninger, men det kan fru Grossetête måske fortælle os noget om. Hun bor i dette område, og jeg ved, at hun skal tale efter mig.
Vi bør nemlig ikke skamme os over også at omtale det økonomiske problem, eftersom Mont Blanc-tunnellen ligesom alle andre alpepas opfylder nogle krav, der ikke bare er økonomiske, men som har en økonomisk værdi, og som derfor gør det muligt for flere lande, borgere og kategorier inden for industri, handel og turisme at udøve deres virksomhed. Og alt dette er ikke blot til gavn for grænselandene, men også og ikke mindst for de lande, der ligger længere væk - her tænker jeg på Det Forenede Kongerige, Nederlandene og Tyskland - som i høj grad er afhængige af Alperne, der i dag næsten er lukkede, og som stort set ikke er til at komme igennem.
Det skal ligeledes understreges, at de italienske og de franske organer endelig er blevet enige om at foreslå nogle løsninger, og de har investeret næsten 300 millioner euro - som er ligeligt fordelt mellem de to selskaber - for at garantere sikkerheden. Det siges, at når først denne tunnel er sat i stand - hvilket forhåbentlig sker meget snart - bliver den verdens sikreste tunnel, og den får nogle karakteristika, som jeg ikke vil gentage, eftersom kommissæren allerede har nævnt dem.
Nu skal vi gå et skridt videre og fremskynde det administrative og tekniske forløb for at gennemføre strækningen München-Verona, det vil sige Brennerpasset, og Lyon-Torino, det vil sige Fréjuspasset. Disse projekter er vigtige prioriteringer. Hr. formand, til sidst vil jeg gerne minde om, at der er et nyt forslag, som kunne give et bidrag i den henseende. Jernbanelinjen Aosta-Martigny, som udgår fra Milano, er ikke en af EU's prioriteringer, men det kunne den blive, hvis Frankrig og Italien gjorde en indsats for det. Og i den forbindelse vil jeg gerne slutte af med en nyhed, nemlig at den italienske minister Lunardi netop mødes med sin franske kollega Gayssot i morgen for at aftale en dato for Mont Blanc-tunnellens genåbning, en dato, som forhåbentlig ikke ligger ret langt ude i fremtiden.

Swoboda
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, åbningen af Mont Blanc-tunnellen er en europæisk begivenhed, en glædelig europæisk begivenhed, nøjagtig som ulykken i Sankt Gotthard-tunnellen er en tragisk og sørgelig europæisk begivenhed. Trafikken kender ingen grænser. Den gør ikke forskel på, om man er medlem af EU eller ikke. Vi har brug for en trafik, der forbinder Europas regioner med hinanden, men også for en trafik, der tager hensyn til miljøet.
Jeg giver Kommissionen ret i, at spørgsmålet om sikkerhed i tunneller skal betragtes overordnet i forbindelse med både trafikpolitikken og miljøpolitikken. Kommissæren har f.eks. nævnt trafikprotokollen til alpekonventionen. Jeg spørger blot mig selv - Rådet er ikke til stede - hvor de ministre, der har undertegnet den, er. Det er nemlig på høje tid, at regeringerne gør noget her.
Desuden talte kommissæren om en omlægning af trafikken fra vej til jernbane, så vidt det er muligt og hensigtsmæssigt. Også her er en række af Europas regeringer - inklusive den østrigske - noget sendrægtige, når det handler om gennemførelsen. Planerne er gode. Men man må også stille de nødvendige finansielle midler til rådighed, når foranstaltningerne skal træffes. Jeg ved også, at jernbanen i mange lande har kapacitet til at transportere endnu mere gods, end der transporteres via jernbane for øjeblikket.
Den hvidbog, som blev nævnt, og som næstformanden i Kommissionen har fremlagt, er et meget positivt skridt hen imod en omstrukturering af trafikpolitikken. Det støtter vores gruppe i høj grad, og jeg håber, at det bebudede forslag til ændring af eurovignetforordningen og vejomkostningsdirektivet kommer så betids, at vi også snart kan diskutere en revideret udgave af eurovignetten. Endelig har man i den seneste tid talt meget om fast track, om hasteproceduren. Vi har drøftet emnet meget ofte og meget indgående, og her kunne man virkelig indlede en hurtig procedure.
Det er helt sikkert rigtigt, at det ikke blot er et spørgsmål om en overordnet trafikpolitik, men derimod også om sikkerhedsniveauet. Vi bifalder, at Kommissionen vil foreskrive sikkerhedsstandarder på området. Vi berøres nemlig alle af det, når vi kører gennem usikre tunneller. Der blev nævnt en række ting. Jeg vil gerne tilføje, at spørgsmålet om arbejdstidsbestemmelser netop for lastbilchauffører også er et vigtigt aspekt på samme måde som kontrollen, for selv de bedste regler er til ingen nytte, hvis tingene ikke kontrolleres. Også her har de enkelte lande noget at indhente.
For mig og min gruppe står det klart, at det ikke handler om at spille den ene part ud mod den anden. Frankrig, Italien, Tyskland og Østrig, men også de øvrige EU-lande, har ret til fri bevægelighed for varer. Men indbyggerne i alperegionen har også ret til et sundt miljø. Når FN har udnævnt næste år til at være bjergenes år, morer det jo nogle, mens andre griner ad det. Men i virkeligheden er det på høje tid, netop hvad angår Alperne og Pyrenæerne, at miljøsituationen får særlig opmærksomhed. I øvrigt, hr. formand og hr. kommissær, vil jeg gerne undskylde. Jeg må på uhøflig vis straks forlade salen, fordi jeg skal til Rumænien på Parlamentets vegne. Men vi bekender os ikke desto mindre til disse principper om en virkelig miljøvenlig trafikpolitik.

Caveri
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg er glad for, at vi endelig har fået denne forhandling. Som parlamentsmedlem fra Valle d'Aosta har jeg i mange måneder anmodet om, at vi overvejer disse spørgsmål her i Parlamentet, for de bør efter min mening løses på institutionelt plan, i stedet for at man kommer med forgæves protester. Det er trist, at dette sker dagen efter ulykken i Sankt Gotthard-tunnellen, der er blevet kaldt en af de sikreste tunneller, og som i øvrigt ligger i Schweiz, der er det eneste europæiske land - eftersom det ikke er medlem af EU - som virkelig har iværksat en politik, der flytter godstransporten væk fra vejene og over på jernbanerne.
Mont Blanc har altid været et symbol, nemlig bjergbestigningens symbol, og det har også været vejtransportens symbol med denne tunnel fra 1960'erne, som i mange år var Alpernes vigtigste tunnel. Ingen havde nogensinde forestillet sig, at der ville blive så stærk en udvikling i vejtransporten, og jeg må sige, at den 24. marts 1999 var en tragisk dato for dem, der oplevede dette ligesom mig. Det syn, der mødte én inde i tunnellen, var virkelig forfærdeligt.
Alt det, der er sket, bør efter min mening få os til at forstå, at det ikke nytter noget at gå til yderligheder. Det nytter ikke noget at gå til yderligheder ved at sige stop for lastbilerne og indtage en urealistisk og utopisk holdning, nemlig en verden, hvor der ikke længere er lastbiler, transport eller mobilitet. Vi skal dog også sige nej til dem, der ønsker fri passage for alle, fordi økonomien kræver det. Dette er efter min opfattelse en uacceptabel holdning for bjergbefolkningerne og indbyggerne i Valle d'Aosta, som jeg repræsenterer her, og det ville ligeledes være uacceptabelt med en falsk begrænsning. Derfor anmoder vi om en daglig og ordentlig begrænsning af lastbilernes antal. Motorvejsselskabet har dagen før dette møde fortalt os, at ifølge beregningerne for tunnellen falder trafikken med 30% i forhold til niveauet før tragedien. Jeg ved ikke, om det er tilstrækkeligt, men jeg vil gerne sige, at der udstikkes nogle korrekte retningslinjer i hvidbogen, i alpekonventionens transportprotokol og i den schweiziske model, hvor man siger ja til lastbilerne, hvis de pålægges afgifter, og hvor man har besluttet at investere disse penge og anden kapital i jernbanetunneller. Vi har brug for jernbanetunneller. Vi har brug for strækningen Torino-Lyon, og vi har også brug for strækningen Aosta-Martigny, som er et jernbaneprojekt, der så afgjort kan blive vigtigt og strategisk. I mellemtiden er det dog nødvendigt med nogle reelle og ordentlige begrænsninger for sikkerhedens og miljøets skyld.

Isler Béguin
Hr. formand, hr. kommissær, katastrofen i Sankt Gotthard-tunnellen, som har kostet mange mennesker livet, gendriver alle argumenter, hr. Gayssot har anført som grundlag for beslutningen om at genåbne Mont Blanc-tunnellen.
Det er ikke nok at begræde ofrene. Vi må omsider gribe til handling og definitivt dæmme op for denne strøm af katastrofer. Og vi har god grund til at rejse kravet her i Europa-Parlamentet.
Set fra et miljømæssigt synspunkt er genåbningen af Mont Blanc-tunnellen i strid med de forpligtelser, EU og medlemsstaterne har indgået med henblik på at reducere udslip af drivhusgasser. Hvad nytter det, at vi træffer afgørelser til fordel for bæredygtige transportformer, at vi beslutter at fremme jernbanetransporten på bekostning af landevejstransporten, hvis vi straks, når vi har lejlighed til at udmønte disse afgørelser i praksis og vende tendensen til opprioritering af landevejstransporten, afviser denne mulighed?
I de to år, tunnelarbejdet har stået på, er jernbanegodstransporten ikke steget. Den ligger stabilt på 10,5 millioner t pr. år. Den fornødne jernbanekapacitet er til rådighed, og de 13,5 millioner t, som årligt passerer gennem Mont Blanc-tunnellen, kunne overføres til jernbanetransporten, hvis man fordoblede kapaciteten gennem Mont Cenis, på ruten syd om Genève-søen og på ruten Dijon-Valorme. Hvorfor har man ikke taget denne løsning via jernbanenettet i betragtning? Der er tale om en transitkapacitet på op til 20 millioner t pr. år gennem Alperne.
Jeg vil gerne anmode kommissæren om at lytte til disse helt konkrete forslag. Men kommissæren lytter tilsyneladende ikke. Jeg må derfor sige, at vi afgjort ikke kan tilslutte os kommissærens analyse af sikkerheden i Mont Blanc-tunnellen. Også af denne årsag afviser vi en genåbning af tunnellen.
Der er udført arbejde for 200 millioner euro, uden at der er foretaget en konsekvensanalyse, og uden at offentligheden er hørt. Arbejdet opfylder ikke de maksimale sikkerhedskrav. Tunnellen omfatter fortsat kun et smalt envejsrør (7 m bredt) med bitumenbelægning, og altså brændbar belægning, uden central bjærgningsskakt og uden parallel evakueringsgang. Den tidligere ventilationsgang tjener som evakueringsgang.
Sikkerheden skal være maksimal uanset transportform, og ikke blot når det gælder luftfarten, som annonceret af kommissæren. Kommissionen bør derfor modsætte sig genåbningen af Mont Blanc-tunnellen og tage de forslag op, kommissæren ikke lyttede til. Det er målrettede forslag, der sigter mod at anvende jernbanenettet til transport gennem Alperne som erstatning for landevejstransporten.

Vinci
Hr. formand, denne forhandling finder netop sted få timer efter en ny, forfærdelig ulykke i Sankt Gotthard-tunnellen, hvor 10 mennesker ifølge de seneste nyheder med sikkerhed er omkommet, mens der er 80 forsvundne. Denne tunnel har de samme karakteristika som Mont Blanc-tunnellen. Den har stort set de samme tekniske karakteristika, når det gælder sikkerheden, og den har samme bredde, nemlig ca. 7 m kørebane, men Mont Blanc-tunnellen er faktisk værre, eftersom den ikke har en parallel tunnel. Efter at have lyttet til kommissæren kan jeg drage den konklusion, at det tilsyneladende er nødvendigt med flere katastrofer, før Kommissionen endelig bliver overbevist om, at den skal gå bort fra hvidbøgernes politik, som aldrig bliver gennemført, og fra den hermed forbundne illusion om, at teknologien kan løse alle problemer, og før Kommissionen forstår, at en lastbil på 40 t i en 7 m bred tunnel er en dødsfælde.
Hr. kommissær, vi er nødt til at bede de pågældende regeringer om at udsætte genåbningen af Mont Blanc-tunnellen, så vi kan foretage en ny og ordentlig definition af karakteristikaene for de køretøjer, der har lov til at køre igennem tunnellen. Vi skal således sige nej til de store lastbiler, foretage en streng begrænsning af det daglige antal af lastbiler, der kører igennem tunnellen, og forbyde gennemkørsel med farligt gods. Kun på denne måde kan vi undgå nye katastrofer.

Grossetête
Hr. formand, gårsdagens begivenheder bringer os desværre tilbage til katastrofen i Mont Blanc-tunnellen, og dagens forhandling i Parlamentet er således yderligere aktuel.
Jeg er ganske enig med min kollega Santini, som påpeger, at lukningen af en forbindelse, herunder en tunnel gennem Alperne, indebærer reelle økonomiske problemer. Jeg har fuld forståelse herfor. Men vi kan efter min opfattelse ikke kræve genåbning af tunnellen, medmindre alle sikkerhedsforskrifter er overholdt.
Vi kender stadig ikke de egentlige årsager til ulykkerne i tunnellerne. Vi ved heller ikke, hvilke garantier, man kan give os.
Jeg beklager først og fremmest, at Rådet ikke er til stede under denne forhandling. Kommissæren understregede netop, at subsidiaritetsprincippet er afgørende i dette anliggende. Jeg beklager, at Rådet ikke er til stede og kan fortælle os, hvilken politik man agter at føre, når det gælder fysisk planlægning.
Vi får aldrig noget svar, når vi rejser spørgsmål om de egentlige transeuropæiske net, jernbanenettet og landevejsnettet. Hr. formand, hr. kommissær, jeg så gerne, at vi i fællesskab lagde pres på Rådet for at få besvaret disse spørgsmål. Vi kan ikke i det uendelige vedblive med, hver gang der sker sådanne tragiske ulykker, at stille de samme spørgsmål for efter to eller tre år at konstatere, at de fortsat er ubesvarede.
Det er således efter min opfattelse helt nødvendigt, at vi rejser spørgsmålene over for Rådet, og at vi iværksætter en politik for så vidt angår fysisk planlægning, som omfatter jernbanenettet, og som indretter det transeuropæiske motorvejsnet på en sådan måde, at katastrofer af denne art ikke gentager sig.

Vattimo
Hr. formand, tillad mig ligeledes af give udtryk for min sorg over den alvorlige ulykke, der fandt sted i Sankt Gotthard-tunnellen i går, og for min medfølelse med ofrenes familier og med de schweiziske borgere i almindelighed.
Ulykkerne i motorvejstunneller er blevet mangedoblet i de sidste par måneder, og derfor er det tvingende nødvendigt, at vi ikke længere udsætter sikkerhedsforanstaltningerne med hvidbøger og overordnede forslag. Mont Blanc-tunnellens genåbning, som allerede er betydeligt forsinket i forhold til de aftaler, som den italienske og den franske regering underskrev i januar 2001, skal ske inden for rammerne af en række betingelser, der garanterer trafiksikkerheden og reducerer skadevirkningerne for miljøet mest muligt.
Det drejer sig konkret om at indføre nogle kontrolinstrumenter for trafikken i tunnellen, så enhver ulykke hurtigt bliver meldt, og det skal også ske ved hjælp af nye teknologier og en konstant tilstedeværelse af overvågningspersonale. Det drejer sig ligeledes om at regulere trafikken, så man undgår, at der er flere tunge lastbiler i tunnellen samtidig, idet man f.eks. benytter sig af en vekselvis gennemkørsel for denne type køretøjers vedkommende, af lavere hastighedsgrænser og af lignende foranstaltninger. Og det drejer sig om at opstille en meget nøje liste over det gods, som det er forbudt at transportere igennem tunnellen - i den forbindelse skal vi huske, at ulykken i Sankt Gotthard-tunnellen ikke ville have været så alvorlig, hvis ikke en af lastbilerne havde været fyldt med letantændeligt materiale såsom dæk - og om at træffe enhver anden foranstaltning, der kan skabe en ligelig fordeling af godskøretøjerne mellem de få motorvejstunneller, der forbinder Italien med resten af Europa.
Mange af de problemer, som motorvejstunnellerne medfører, kan naturligvis kun løses ved beslutsomt at flytte godstransporten væk fra vejene og over til jernbanerne, og det er i denne retning, som EU's indsats bør gå. Denne flytning er dog en tidskrævende proces, og derfor er det meget urealistiske opfordringer, som fremsættes af dem, der naturligvis har de bedste miljømæssige intentioner - som vi alle deler - og som i dag kræver, at Mont Blanc-tunnellen lukkes fuldstændigt for godstransport. Det skal bemærkes, at det - i det mindste i Italien - er de samme mennesker, der er modstandere af en ny og hurtigere højhastighedsjernbanelinje mellem Torino og Lyon, en jernbanelinje, som er netop er planlagt for at skabe en mere ligelig fordeling af godstransporten, og som viser det selvmodsigende eller under alle omstændigheder det absurde i disse holdninger fra visse italienske politikeres side.
Selv om man deler de miljømæssige bekymringer, når det gælder beskyttelsen af Valle d'Aostas Alpeområde, må man ikke undlade at tage højde for de økonomiske interesser, som tunnellen indebærer - også ud fra et beskæftigelsesmæssigt synspunkt - for regionen i særdeleshed og for Italien i almindelighed. Disse legitime interesser afspejler sig i øvrigt i de meningsmålinger, man har foretaget i regionen, og som viser, at et stort flertal af borgerne går ind for en genåbning af tunnellen.
Man anmoder om, at genåbningen sker med de ovennævnte sikkerhedsforanstaltninger og samtidig med et klart internationalt initiativ til at udvikle nye jernbaneinfrastrukturer - ikke mindst den nye linje mellem Torino og Lyon - og man anmoder om en forbedring af betingelserne for godstrafikkens direktion på linjen Torino-Bardonecchia-Ambérieu og en udvidelse af Col di Tenda-tunnellen og Aosta-Martigny-tunnellen. Med hensyn til alt dette vil vi gerne bede om, at Frankrig og Italiens mellemstatslige udvalg, der blev oprettet med erklæringen af januar 2001, hurtigst muligt giver Europa-Parlamentet besked.

Mayol i Raynal
Hr. formand, hr. kommissær, uagtet de klare risici og uagtet den omkringboende befolknings modstand træffer man beslutning om at genåbne Mont Blanc-tunnellen for lastvognstrafik. Alternativet, jernbanetransporten, ofres uden skrupler.
Det er ikke rimeligt, at tunneller, bjergpas og dalstrækninger som Maurienne, Fréjus, Briançon, Mont-Genèvre og Chamonix reduceres til "lastbilføde" for nu at anvende det udtryk, Ligaen til bevarelse af Savoyen har introduceret. Hensynet til landevejstransportens lobbyister synes imidlertid at veje tungere end hensynet til befolkningens sundhed, trafikanternes sikkerhed og de enestående landskaber.
Hvad har de berørte stater gjort siden marts 1999 for at fremme jernbanetransporten frem for landevejstransporten? Absolut intet. I perioden fra første halvår 2000 til første halvår 2001 er jernbanegodstransporten mellem Italien og Frankrig faldet med 8% og den kombinerede transport med 10%. Stillet over for en sådan mangel på fremsyn må jeg tilslutte mig det krav, der er rejst af Ligaen til bevarelse af Savoyen om at lade en uvildig instans - det kunne være Kommissionen - foretage en sagkyndig undersøgelse af alpegennemskæringerne mellem Frankrig og Italien. Indtil resultaterne af en sådan undersøgelse foreligger, bør alpetunnellerne være forbeholdt personbiler samt regional trafik, idet der fastsættes snævre grænser for denne både med hensyn til volumen og vægt.

Ainardi
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, i 1999 oplevede vi katastrofen i Mont Blanc-tunnellen. I går oplevede vi endnu en katastrofe, denne gang i Sankt Gotthard-tunnellen. Denne række af ulykkelige begivenheder kan på ingen måde tilskrives skæbnens ugunst. Det er den pris, vi betaler - med menneskeliv - for en godstransportpolitik, som udelukkende satser på lastvognstransport, som tilstræber maksimal fortjeneste, og som indebærer store risici. Siden lukningen af Mont Blanc-tunnellen er al trafik gået via Maurienne-dalen, som er stærkt overbelastet. Ulykken i Sankt Gotthard-tunnellen vil skabe yderligere behov for omledning af trafik, som skal opsamles af det eksisterende vejnet. Også under normale omstændigheder er gennemgangskapaciteten for ringe. Der er altså dels en overgangssituation, som skal forvaltes. Men der er også behov for en samlet løsning. Genåbning af Mont Blanc-tunnellen forudsætter under disse omstændigheder, at forskrifter vedrørende afstand mellem køretøjerne skal overholdes, vejtrafikken skal reguleres og delvise kørselsforbud respekteres. Der skal ske beskatning af lastvogne, og de fastsatte maksimumsantal for sådanne køretøjer skal respekteres, hviletidsbestemmelserne for chaufførerne skal overholdes, og det skal løbende kontrolleres, at sikkerhedsstandarderne overholdes. Endelig indebærer denne situation, at forpligtelsen til at udvikle jernbanetransporten skal tages alvorligt, og de eksisterende tværgående linjer, som i dag er underudnyttet, skal omgående udnyttes fuldt ud.
Det er påtrængende nødvendigt at tage den samlede godstransportpolitik i Europa op til ny vurdering. EU's engagement må stå i forhold til behovet, når det gælder finansiering af de nødvendige investeringer. I udsatte områder bør vi efter min opfattelse ophøre med at transportere varer ad landevejen og straks sætte de nødvendige ressourcer ind for at fremme udbygningen af jernbanetransporten. EU bør nu og her vise politisk mod til at træffe fornyende og dristige valg. Tak.

Schierhuber
Hr. formand, de tragiske ulykker i den seneste tid har endnu en gang illustreret for os alle, at vi har et stort efterslæb netop på trafikområdet, især hvad angår udbygningen af infrastrukturerne for den kombinerede trafik. Jeg vil ikke forlænge forhandlingen unødigt, men dog stille et meget åbent spørgsmål: Hvor kommer trafikken til at forløbe, hvis Mont Blanc-tunnellen, Sankt Gotthard-tunnellen og Sankt Bernhard-tunnellen bliver spærret? Jeg nærer stor frygt for - og den frygt deler jeg med den østrigske befolkning og befolkningen i hele alperegionen - at denne trafik så vil forløbe gennem Brennerpasset, og at vi i denne meget følsomme alperegion får store problemer, som ikke kun vil berøre Nord- og Sydtyrol, men også Trentino. Jeg anmoder derfor indtrængende om, at man virkelig er forudseende her, for det handler ikke kun om sikkerhed på vejene, men også om mange menneskers leveområde.

Savary
Hr. formand, jeg har fået at vide, at jeg har tre minutters taletid til rådighed. Det er ikke noget problem. Jeg vil blot hurtigt påpege, at der set i lyset af den seneste ulykke i Sankt Gotthard-tunnellen er grund til at skelne mellem på den ene side at drage en lære heraf og på den anden side politisk at udnytte de følelsesmæssige aspekter heraf. Udnytter man de mange tab af menneskeliv, som vi selvsagt alle beklager, til at kræve forbud mod genåbning af Mont Blanc-tunnellen, må vi også lukke Fréjus, Arlberg og Brennerpasset. Vi må i så fald lukke alle bjergtunneller, som frembyder samme risici.
Dette ville selvsagt lamme hele den sydlige del af Europa. Vi har ganske enkelt ikke noget valg i den aktuelle situation. Alle tilstedeværende ved, at jernbanerne ikke - hverken institutionelt, teknisk eller økonomisk - er klar til at afløse landevejstransporten. Der er grund til at påpege dette. Jeg mener derfor, vi bør træffe en række foranstaltninger, hvoraf nogle må være kortsigtede og andre langsigtede.
På kort sigt er det et spørgsmål om at sikre tunnellerne og træffe de mest presserende forholdsregler, det være sig i Mont Blanc-tunnellen, hvor dette allerede er sket, eller i de øvrige tunneller. Vi skal således træffe foranstaltninger med det sigte at regulere trafikken og sikre, at farligt gods ikke passerer gennem disse tunneller. Vi skal styrke sikkerheds-, rednings- og reparationssystemerne og fremme vedtagelsen af et EU-direktiv om sikkerhed i tunnellerne. Der tales herom, men det er repræsentanten fra Arles, der taler. Vi bør snarest sætte dette spørgsmål på dagsordenen.
Mine damer og herrer, kære kolleger, hvad angår den langsigtede indsats, mener jeg som alle øvrige medlemmer, at vi helt og uigenkaldeligt burde kunne forbyde lastvognstrafik gennem tunnellerne, idet denne trafik frembyder for store risici. Det forudsætter imidlertid, at der er et alternativ, hvilket Kommissionen også peger på i sin hvidbog. Der er andre muligheder, som bør fremmes, i særdeleshed når det gælder trafikken i Alperne. Der er først og fremmest de to jernbaneanlæg, Lyon-Turin-banen og Brenner-banen, og der er tilsvarende anlæg i Pyrenæerne, hvor den trafikale situation er endnu mere alvorlig, om end man aldrig taler herom.
Europa-Parlamentet bør også åbent vedkende sig sit ansvar. Der er imidlertid lang vej igen. Kommissionen har udarbejdet en fremragende hvidbog. Den ordinerer fremragende løsninger, men den sikrer ikke de fornødne ressourcer, som kunne sætte os i stand til at gennemføre disse og på kort sigt lade jernbanenettet overtage transporten. Vi har således behov for langt flere ressourcer for at sikre jernbanekapaciteten.
Afslutningsvis vil jeg påpege, at den offentlige mening også spiller med, når det gælder transportpolitikken, hvilket er positivt. Det er ikke længere et anliggende for specialister. Det er ikke længere blot et anliggende for de øverste statsmyndigheder. Vi vurderes alle på, om vi er i stand til hurtigt at iværksætte løsninger, det gælder os politikere, det gælder jernbanearbejderne, og det gælder chaufførerne. Jeg vil som det sidste punkt anføre, at jeg håber, man ikke nøjes med at fastsætte krav, uden at iværksætte løsninger, og man bør efter min opfattelse også, når det gælder den nord-sydgående trafik, tage spørgsmålet om tilpasning af kanalen mellem Rhinen og Rhône-floden op til ny vurdering med henblik på de mest voluminøse godstransporter.
Vi kan ikke på samme tid ville afskaffe landevejstransporten og nægte adgang til en flodvej, som i høj grad vil kunne aflaste landevejstrafikken.

Fischler
Hr. formand, ærede parlamentsmedlemmer, jeg vil gerne indlede med at takke for bidragene til denne forhandling, som jo alle var meget konstruktive og bestræbte sig på at løse dette meget alvorlige problem. Om det helt konkrete spørgsmål om undertegnelsen af alpekonventionen vil jeg gerne sige, at det forholder sig således, at vi fra Kommissionens side vil bestræbe os på at bidrage til, at også Rådet vil undertegne den under det belgiske formandskab.
Men det handler naturligvis også først og fremmest om sikkerhed. Det, der ikke fungerer for øjeblikket, er efter min mening, at man ganske enkelt skubber alle sikkerhedsanliggender over på europæisk plan. Her må alle påtage sig deres del af ansvaret. Det skal de nationale myndigheder gøre på samme måde, som vi må påtage os vores ansvar, men vi kan ikke påtage os de nationale myndigheders ansvar.
Det forholder sig nu engang således, at spørgsmålet om genåbning og spørgsmålet om sikkerhedsstandarder først og fremmest skal afklares af de franske og italienske myndigheder. Der findes en procedure til det formål. Denne procedure er afsluttet, og resultatet foreligger. Hvis disse myndigheder når til den konklusion, at en genåbning er rimelig, så skal en sådan også finde sted. På den anden side må man fra europæisk side også være klar over, at vi kun kan handle inden for vores kompetenceområde. Det forholder sig jo bl.a. også således, at netop den hvidbog, som min kollega fru de Palacio har fremlagt, skal tjene til at klarlægge disse kompetenceområder, men også skal sørge for, at trafikken bliver endnu mere sikker, og at trafikkens indvirkning på miljøet tæmmes således, at de særligt følsomme områder i EU ikke påføres ny skade.
Hvad angår eurovignetforordningen, vil vi, som jeg har sagt, stille et forslag i 2002. I den forbindelse vil vi også undersøge, om det er nødvendigt at udarbejde nogle overgangsbestemmelser i en eller anden form for Østrig med hensyn til transitaftalen. Det afhænger hovedsageligt af, hvor hurtigt vores medlemsstater og Europa-Parlamentet i sidste ende kan blive enige om hvidbogens indhold. For kun hvis vi er i stand til at udarbejde en forbedret ny udgave af vejomkostningsdirektivet og også kan vedtage de andre elementer i hvidbogen, vil det være muligt rent faktisk at gennemføre disse ting.
Spørgsmålet besvarer derfor sig selv. Kommissionen har ikke mulighed for - især ikke retligt - at nægte, at Mont Blanc-tunnellen genåbnes. Jeg er dog stor tilhænger af, at vi får en indgående diskussion om den nye hvidbog, således at der kan træffes nogle konkrete beslutninger hurtigst muligt.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær Fischler.
Vi er nået til afslutningen af Kommissionens redegørelse om genåbningen af Mont Blanc-tunnellen tidligere end forventet. Den næste betænkning, af hr. Lannoye, er til forhandling på et fastsat tidspunkt, nemlig kl. 16.00. Det det forholder sig således, er der ikke andet at gøre end at udsætte mødet og genoptage det på det fastsatte tidspunkt.
(Mødet udsat kl. 15.46 og genoptaget kl. 16.00)

Fiskeri og fattigdomslempelse
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0334/2001) af Lannoye for Udvalget om Udvikling og Samarbejde om Kommissionens meddelelse til Rådet og Europa-Parlamentet om fiskeri og fattigdomslempelse (KOM(2000) 724 - C5-0071/2001 - 2001/2032(COS)).

Lannoye
Hr. formand, Kommissionens meddelelse vedrører et væsentligt emne i forbindelse med udviklingslandene, nemlig hvorvidt den fiskeripolitik, der føres i de pågældende lande, kan bidrage til bekæmpelse af fattigdommen.
Jeg vil præsentere det beslutningsforslag, der er vedtaget i Udvalget om Udvikling og Samarbejde inden for rammerne af Hughes-proceduren og altså under inddragelse af de fiskeripolitiske aspekter. Det skal understreges, at den af Fiskeriudvalget fremsatte udtalelse fuldt ud er indarbejdet i beslutningsforslaget.
Betænkningen og beslutningsforslaget tager udgangspunkt i to forhold. For det første kan det konstateres, at fiskersamfundenes bidrag til fødevaresikkerheden og beskæftigelsen er en vigtig dynamo for en bæredygtig udvikling og bekæmpelse af fattigdommen i udviklingslandene. For det andet kan det konstateres - hvilket er mindre positivt - at fiskeressourcerne i de områder i udviklingslandene, hvor der drives fiskeri, til stadighed reduceres.
Som led i forbindelserne på fiskeriområdet mellem EU og udviklingslandene bør de principper, der følger af FAO's adfærdskodeks for ansvarligt fiskeri, efter udvalgets opfattelse efterleves. Jeg erindrer om, at denne adfærdskodeks omfatter følgende hovedpunkter: Anvendelse af forsigtighedsprincippet ved forvaltning af ressourcerne. Særlig vægt på behovene i fiskersamfundene i udviklingslandene, især dem, som driver kystfiskeri eller småfiskeri. Direkte inddragelse af de berørte aktører, det vil sige lokalsamfundene. Og endelig subregionalt, regionalt og globalt samarbejde med henblik på at fremme ressourcebevaringen og -forvaltningen.
For at opfylde disse mål, foreslår Udvalget om Udvikling og Samarbejde en række vigtige strategiske initiativer, som fokuserer på at sikre kohærens mellem EU's sektorpolitikker og udviklingspolitikken. Jeg tænker især på fiskeripolitikken, men også på regionalpolitikken.
For det første foreslås det i beslutningsforslaget, at udviklingspolitikken skal tage større hensyn til fiskerisektoren i forbindelse med udarbejdelsen af strategidokumenter. Disse udarbejdes for et specifikt samarbejde med hvert enkelt land og efter en politisk dialog mellem EU og det pågældende land.
For det andet bør levestandarden forbedres i fiskersamfundene, hvilket bør indgå i de forskellige prioriterede aktiviteter, som er fastlagt i samarbejdsstrategien.
For det tredje bør der iværksættes særlige ordninger med det formål at styrke de organisationer, der repræsenterer fiskerisektoren, herunder ikke mindst forarbejdningsindustrien. Jeg tænker i denne forbindelse på organisationer, som repræsenterer kvinderne. Disse spiller en særdeles vigtig rolle i udviklingslandene og har relativt få ressourcer til rådighed.
For det fjerde indebærer forsigtighedsprincippet i forbindelse med fiskeriaftalerne, at der forudgående foretages en grundig videnskabelig vurdering af de til rådighed værende ressourcer. Er der tvivl om vurderingen, finder forsigtighedsprincippet anvendelse, idet der tages udgangspunkt i det laveste skøn.
For det femte er det vigtigt, at EU støtter overvågnings- og kontrolprogrammer i udviklingslandenes eksklusive økonomiske zoner. Vi ved, at en række lande ikke råder over de fornødne tekniske ressourcer og således ikke kan varetage den omhandlede kontrol og sikre den omhandlede overvågning. Det er derfor vigtigt, at EU bidrager hertil for at undgå rovdrift på ressourcerne og undgå visse fartøjers piratvirksomhed. Det er i denne forbindelse også vigtigt at støtte landene i indsatsen over for fartøjer, som sejler under bekvemmelighedsflag, og andre fartøjer, som driver ulovligt fiskeri inden for landenes eksklusive økonomiske zoner.
Endelig anmoder vi i beslutningsforslaget Rådet om at ændre Det Finansielle Instrument til udvikling af Fiskeriet (FIUF), så der ikke længere via dette instrument ydes støtte til redere i EU, som overfører deres fartøjer til tredjelande med bekvemmelighedsflag.
Jeg har ikke omtalt alle punkter i beslutningsforslaget. Min kollega Varela fra Fiskeriudvalget vil fremhæve de punkter, som dette udvalg har bragt i forslag.

Varela Suanzes-Carpegna
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, Fiskeriudvalget har enstemmigt vedtaget den betænkning, som jeg var ordfører for, og som i dag inddrages i Lannoye-betænkningen. Jeg anmodede om Hughes-proceduren, fordi spørgsmålet i lige høj grad vedrører fiskeriet og udviklingssamarbejdet.
Jeg mener oprigtigt talt, at Fiskeriudvalget har forbedret det oprindelige udkast til Lannoye-betænkningen væsentligt. Vi har bidraget til at fokusere og afbalancere det ensidige syn, som Udvalget om Udvikling og Samarbejde og især Gruppen De Grønne havde på spørgsmålet.
De internationale fiskeriaftaler er ikke til skade for hverken fiskeriet, EU eller tredjelande, som der ofte gives udtryk for. Tværtimod er de til gavn for alle. Denne gensidige fordel skal vi stræbe efter i fællesskab, den kan ikke opnås med den fælles fiskeripolitik alene. Politikken for udviklingssamarbejde skal inddrages mere med flere økonomiske, finansielle og tekniske ressourcer, som der anmodes om i vores betænkning, og som oplysningerne i begrundelsen viser.
De internationale fiskeriaftaler er kommercielle aftaler, som Det Europæiske Råd anerkendte, selv om der afsættes flere og flere egne midler til samarbejdet, men de er nødvendige for at dække underskuddet i fiskeforsyningen i EU og for beskæftigelsen i mål 1-områderne, som vi også har pligt til tage os særligt af. Beskæftigelse og økonomisk og social samhørighed i Europa er Unionens grundlæggende politiske principper.
Skal vi bevare tredjelandes ressourcer? Naturligvis. Er der nogen, der er mere opsat på at bevare end EU selv? Ville andre udenlandske fiskeriaktører, asiatiske f.eks., som ville træde i vores sted, hvis vi trak os ud, passe bedre på ressourcerne? Naturligvis ikke.
Jeg mener, at den kritik, der kommer til udtryk i Lannoye-betænkningen om aftalerne med Mauretanien og Senegal er helt ubegrundet. Jeg er også uenig i den regionale strategi, der foreslås, for de internationale fiskeriaftaler vedrører eksklusive økonomiske zoner tilhørende tredjelande, og de enkelte lande er suveræne og har forskellige politiske og økonomiske interesser. Det ville være noget andet med multilateralt samarbejde i internationalt farvand.
Jeg synes, hr. formand, at Parlamentet har taget et afgørende skridt. Vi anmoder altid Kommissionen om at koordinere sine beføjelser inden for samarbejde og fiskeri. Parlamentet har foregået med et godt eksempel ved at koordinere vores to udvalg, og jeg mener, at de europæiske interesser varetages ved at sammenstille principper, som vi alle går ind for, nemlig bevarelse af menneskehedens naturressourcer og udryddelse af fattigdommen i den tredje verden, hvilket forudsætter samarbejde om dens udvikling.

Almeida Garrett
Hr. formand, kære kolleger, hr. kommissær, som vi alle ved, er det en nødvendig, men ikke altid lige let opgave at forene forskellige fællesskabspolitikker med hinanden. Når det drejer sig om bekæmpelse af fattigdom i verden, er denne opgave ikke blot nødvendig, men overordentlig påkrævet.
Fisk er en mangelvare for os alle. For de fattigste landes kystbefolkning, der udelukkende lever af fiskeri, er det en værdifuld ressource, som selve deres overlevelse som samfund afhænger af. Vi glæder os derfor over Kommissionens meddelelse om fiskeri og fattigdomslempelse, og vi støtter vores kollega Paul Lannoyes betænkning, der intelligent definerer principper og viser veje til at forene forsyningen af EU-markedet med fiskeri, forarbejdning og afsætning af fisk i de lande, som vi har fiskeriaftaler med.
Det kloge kinesiske ordsprog, der siger, at det fornuftige ikke er at give den sultne fisk, men at lære ham at fiske, er også her på sin plads, om end i en tilrettet version, eftersom den fisk, som vi fisker, først og fremmest er et gode, der tilhører andre. Derfor er fremme af forskningen vedrørende fiskebestande og loyal formidling til udviklingslandene af forskningens resultater, støtte til organisering af fiskeriafhængige lokalsamfund, styrkelse og fremme af de regionale samarbejdsmekanismer samt støtte til bekæmpelse af bekvemmelighedsflag og ulovligt fiskeri blot nogle af de foranstaltninger, der viser os, at den vej, der her foreslås, er en rigtig vej at betræde sammen.

Miguélez Ramos
Hr. formand, jeg har ved flere lejligheder, ligesom mange af mine kolleger, beklaget den manglende koordinering mellem de forskellige fællesskabspolitikker og mellem Kommissionens forskellige generaldirektorater, og det samme kan siges om Parlamentets udvalg. Der burde ikke være modsætninger mellem den fælles fiskeripolitik og udviklingssamarbejdet, hvis fællesskabsinstrumenterne - nærmere betegnet budgettet - var mere gennemsigtige.
EU finansierer fiskerisamarbejdet med disse lande ad to kanaler: gennem de internationale fiskeriaftaler og gennem de projekter, som Den Europæiske Udviklingsfond finansierer. En større og større del af aftalernes finansielle modydelse går til dette formål (62% for Madagaskars vedkommende), hvilket naturligvis ikke er ideelt, fordi den fælles fiskeripolitik dermed anmodes om at finansiere aktioner eller modydelser, som ikke har noget som helst med dens egentlige målsætninger at gøre.
De, der siger, at Fællesskabet ikke støtter udviklingslandenes fiskerisektorer, lyver. Som svar på et spørgsmål, jeg stillede kommissær Nielson for nylig, forklarede han, at Fællesskabet inden for rammerne af Den Europæiske Udviklingsfond har iværksat 334 programmer, projekter eller aktioner for at støtte disse landes fiskerisektorer med en finansiering på 421 millioner euro. Jeg vil gøre opmærksom på, at den i øjeblikket største fiskeriaftale, den med Mauretanien, drejer sig om 80 millioner euro om året.
Jeg mener, at intet kan fremme udviklingslandenes udvikling mere end handel med EU. Fiskeriaftalerne giver dem mulighed for at opnå finansielle midler mod at give fællesskabsflåden fiskerettigheder til nogle letfordærvelige ressourcer, hvis fangst, forarbejdning og afsætning kræver komplekse virksomheder og midler, som de ikke råder over. Ligesom det ville være tåbeligt, hvis vi modsatte os, at disse lande eksporterede deres landbrugsprodukter til Europa, ville det være vanvittigt, hvis vi afskar dem muligheden for at sælge deres overskydende fiskeressourcer til verdensmarkedspriser.
Dette misforståede syn på udviklingssamarbejde ville også føre til, at vi måtte forbyde udviklingslandene at eksportere deres mineprodukter til os eller anmode de europæiske energivirksomheder om at trække sig ud af disse lande, så det var de lokale virksomheder, der tog sig af driften, og så vi ikke betalte Gabon eller Nigeria verdensmarkedsprisen pr. tønde olie.
Endelig skal det siges, at de områder, hvor fællesskabsflåden fisker, befinder sig i internationalt farvand. De hører ikke ind under et eller andet lands suverænitet, men befinder sig i eksklusive økonomiske zoner, og i henhold til havretskonventionen er alle lande forpligtet til at overlade overskydende ressourcer i disse zoner, som de ikke selv kan udnytte, til andre. Alt sammen under hensyntagen til den bæredygtige ressourceforvaltning, som den fælles fiskeripolitik stiler efter. Det fiskeri, som fællesskabsflåden driver i disse farvande, er foreneligt med den lokale ikke-industrielle flåde, som bevarer monopolet inden for 12-sømilegrænsen. Det ville være et interessant projekt for alle at hjælpe de lande med bedre at forvalte den zone, hvor gydningen finder sted, og hvor der er den største koncentration af ungfisk.
Jeg lykønsker hr. Lannoye med hans glimrende betænkning, og jeg anmoder alle om at fortsætte i denne samarbejdsånd.

Van den Bos
Hr. formand, de små fattige fiskere trækker det korteste strå, fordi der er for mange store rige fiskere. EU lider af alvorlig overkapacitet i fiskerisektoren og løser problemet ved dels at flytte produktionen til udviklingslande. I stedet for at sanere fiskerisektoren modtager den årligt mere end 1 milliard euro i statsstøtte.
Regeringerne i de fattige lande modtager naturligvis gerne store pengesumme for at tillade omfattende fiskeri i deres farvande. Det er imidlertid bedre at udvikle fiskerisektoren i de økonomisk svage lande end at lade de lokale fiskere sejle rundt på må og få i deres både, mens det enorme udbytte af fangsterne skrives på de store europæiske skibsrederes regning.
De nøjagtige følger for fiskebestanden og miljøet er fortsat ukendte, men det er sikkert, at de små lokale virksomheder ikke kan konkurrere uden statsstøtte og derfor fortsat vil føre en marginal eksistens. Inden for en overskuelig fremtid skal især de spanske og portugisiske flåder reduceres.
Der skal endvidere være meget strengere kontrol med, hvordan udviklingslandene anvender kompensationspengene. Anvendelsen skal passe til politikken om målrettet fattigdomsbekæmpelse. Det lokale fiskeri skal endvidere engageres meget mere ved anvendelsen. Den europæiske fiskeripolitik skal i langt højere grad være i overensstemmelse med Europas udviklingspolitik.
EU skal systematisk yde teknisk bistand for at overføre viden om fiskerigdommene i udviklingslandene. Det vigtigste må være, at de fattige lande selv får knowhow, kapacitet og investeringer til at fiske på forsvarlig vis i deres egne farvande. På lang sigt skal vi af med disse fiskeriaftaler, som holder de overflødige europæiske fiskere i live, men tilsidesætter udviklingslandene.

Fernández Martín
Hr. formand, en forhandling om fiskeri og fattigdom er ikke let. Og da ordføreren tilhører Gruppen De Grønne, er hr. Lannoyes samlingsindsats endnu mere prisværdig. Fattigdom er i dag det største problem i verden, og sådan vil det desværre være mange år endnu. For nogle af de fattigste lande i verden er fiskeriet en af de vigtigste ressourcer og for en stor dels vedkommende den eneste økonomiske ressource.
75% af Mozambiques indtægter hidrører fra eksport af krebsdyr, hvilket er et slående eksempel på en model for ikke-bæredygtig udvikling. Ordføreren, hr. Lannoye, evner at forelægge en tekst med realistiske tendenser, som indeholder en god portion utopi.
Om Kommissionens forslag kan jeg sige, at det lever op til målet om at værne om de europæiske interesser og gøre dem forenelige med en referenceramme om udvikling af lande, hvor fiskeriet er en vigtig ressource til fattigdomsbekæmpelse.
Jeg har nævnt Mozambique, men det ville være urimeligt, hvis jeg ikke sagde, at dette afrikanske land på andre områder gør en stor indsats for at gøre fremskridt, og jeg skal sige, at der også er andre afrikanske lande, som gør et godt stykke arbejde på fiskeriområdet, det gælder f.eks. Namibia.
Jeg mener, at det er relevant at understrege nødvendigheden af, at Unionen er særligt påpasselig med at overholde adfærdskodeksen for ansvarligt fiskeri, hvilket vi er forpligtet til som medlemmer af FAO. Det må forventes, at udviklingslandenes myndigheder vil gøre den samme indsats. Det er rigtigt - som hr. Lannoye har nævnt - at visse fællesskabsrepræsentanters praksis i bestemte og konkrete tilfælde er forkastelig, men det er også rigtigt, at en sådan praksis ikke ville være mulig uden de implicerede lokale repræsentanters medvirken.
Problemet er alvorligt og kompliceret, og derfor er Kommissionens og ordførerens indsats for at give os et afbalanceret overblik over det som sagt endnu mere prisværdig.

Martínez Martínez
Hr. formand, for nogle dage siden sagde vi på et møde mellem portugisiske og spanske socialdemokrater i Santiago de Compostela, at EU's politikker altid bør bedømmes ud fra den merværdi, som de bibringer den sociale samhørighed. Vi lagde altså vægt på, at Unionen bl.a., men for os som det vigtigste, bør være en bred ramme for mellemeuropæisk solidaritet.
Dette synspunkt gælder naturligvis også for det forenede Europas optræden over for andre lande og især udviklingslandene. Derfor bør de af EU's politikker, der vedrører de lande, også vurderes ud fra den merværdi, som de bibringer den sociale samhørighed, det vil sige ud fra deres bidrag til udviklingen mod en mere afbalanceret verden med færre uligheder.
Derfor mener socialdemokraterne, idet vi er enige i den glimrende og - efter min mening - ikke utopiske betænkning af vores ven Lannoye og Udvalget om Udvikling og Samarbejde, at vi bør tage dette kriterium i betragtning, når vi skal vurdere vores fiskeripolitikker og de aftaler med tredjelande, som de politikker omfatter. Jeg vil ikke sige, at disse aftaler grundlæggende skal forstås som instrumenter for vores politik for udviklingssamarbejde. Vi forstår, at der er andre legitime formål, bl.a. varetagelsen af Unionens medlemsstaters fiskerisektorers interesser. Men vi vil hævde, at denne fiskeripolitik ikke må være i modstrid med det, vi gør på samarbejdsområdet, og den kan i særdeleshed ikke hverken på kort, mellemlangt eller langt sigt være i modstrid med det prioriterede strategiske mål, som vi har sat os for udviklingssamarbejdet, nemlig udryddelse af fattigdommen i landene i Syd.
Når alt kommer til alt, stræber vi efter en fiskeripolitik, der er i tråd med vores politik for udviklingssamarbejde. En fiskeripolitik, der i det mindste som en sideeffekt bidrager til udryddelsen af fattigdommen i de lande, som vi har indgået aftaler med for at kunne fiske i deres farvande.
Ud over at respektere vores samarbejdspartnere og deres rettigheder over nævnte farvande, bør vi lære af den erfaring, vi høstede, da vi overfiskede ved vores egne kyster. Det ville være utilstedeligt at gentage det fiskeri i områder tilhørende folk, for hvem fiskeriet rummer nogle ressourcer, der har stor betydning for deres fremtid. Det forhold og vores mål om bæredygtig udvikling for alle bør forhindre egoistiske og dominerende aktioner fra vores side og andre lige så ansvarsløse aktioner, som i forbindelse med vores fiskeriaktiviteter i den tredje verden ville bekræfte det spanske mundheld om, at vi skaffede disse folk brød i dag og sult i morgen.

Lage
Hr. formand, kære kolleger, hr. kommissær, fiskeri er en aktivitet, som mennesket har udøvet siden tidernes morgen, men som aldrig har skabt større rigdomme, og man behøver her blot erindre, at den neolitiske revolution foregik inden for landbruget, ikke inden for fiskeriet. EU's fiskere nyder i dag godt af beskyttelse og garantier, der sikrer dem acceptable levevilkår, om end under det niveau, som mange andre erhvervsaktive kender til, men noget tilsvarende gælder desværre ikke for de fiskere og fiskersamfund, der findes rundt om i udviklingslandene. Derfor skal Kommissionens meddelelse bydes velkommen, roses og støttes, da den så tydeligt viser en humanistisk inspiration, som i øvrigt ikke er mindre i hr. Lannoyes betænkning, hvor det anerkendes, at fiskeri for mange udviklingslande er en vital aktivitet, der trues af udtynding, fordi fiskeressourcerne er få og presset på arterne stadig større.
De fiskeriaftaler, som EU undertegner med tredjelande, er afgørende for, at aktiviteter og livsformer, som er en integreret del af mange europæiske landes historie og identitet, kan overleve. Disse aftaler må imidlertid ikke ignorere eller være ligegyldige over for de virkninger, som de kan få for fattige landes og regioners sårbare økonomier. De legitime interesser hos EU's fiskere og forbrugere må forenes med de fattige befolkningers interesser i udviklingslandene og med bevarelse af fiskeressourcerne, som ofte udsættes for ødelæggelse på grund af uhensigtsmæssigt fiskeri, ikke sjældent under bekvemmelighedsflag.
Den gyldne regel på dette område må være at integrere den fælles fiskeripolitiks eksterne følgevirkninger i EU's samlede politik for udviklingssamarbejde. Til slut vil jeg gerne udtrykke støtte til hr. Lannoyes fremragende arbejde, der som sagt deler Kommissionens inspiration og indeholder særdeles konstruktive og rimelige forslag, som vi alle bør støtte.

Fischler
Hr. formand, ærede parlamentsmedlemmer, mine damer og herrer, Kommissionen bifalder den meget omfattende betænkning og beslutningsforslaget, hvis indhold er formuleret af Udviklingsudvalget i tæt samarbejde med Fiskeriudvalget. Jeg vil gerne desuden rette en hjertelig tak til Dem som ordfører, hr. Lannoye, for Deres værdifulde arbejde i denne sag.
De fremhæver i Deres beslutningsforslag nødvendigheden af, at der i højere grad tages hensyn til udviklingspotentialet for det lokale fiskeri, især det lille kystfiskeri, og behovene i de kystkommuner, der er afhængige af fiskeriet. Som det fremgår af Kommissionens meddelelse med titlen "Fiskeri og fattigdomslempelse", vil Kommissionen fremme et tættere partnerskab og en politisk dialog med udviklingslandene gennem en mere sektorbaseret fremgangsmåde. I den forbindelse skal udviklingslandenes selvbestemmelse ved fastlæggelsen af deres egne udviklingsprioriteter og interesser anerkendes og også umiddelbart fremmes.
Lad mig kort komme ind på de forskellige udviklingsproblemer, der fremover bør tages hensyn til i fiskeriaftalerne, og som De udtrykkeligt henviser til i Deres beslutning. Her handler det især om, at fiskerimulighederne for Fællesskabets fartøjer ikke må føre til en udtynding af de lokale fiskebestande, og at fiskeriaftaler kun må blive undertegnet, hvis de er forenelige med en bæredygtig udvikling i sektoren i det pågældende udviklingsland. Kommissionen mener, at beslutningens principper om hensyntagen til udviklingsspørgsmål i forbindelse med de eksterne aspekter af den fælles fiskeripolitik er i overensstemmelse med de principper, der er nævnt Kommissionens meddelelse om fiskeri og fattigdomslempelse og også i grønbogen om fremtiden for den fælles fiskeripolitik. Vi respekterer dem faktisk også ved indgåelsen af fiskeriaftaler med tredjelande.
Vi baserer i overensstemmelse med FN's søretskonventioner vores fiskeriaftaler på de disponible overskudsbestande, som det pågældende tredjeland ikke tager. Desuden tilslutter Kommissionen sig udtrykkeligt, at man i højere grad skal henholde sig til princippet om en bæredygtig forvaltning af de naturlige ressourcer. Der tages også hensyn til disse principper i forhandlingen om reformen af den fælles fiskeripolitik, der blev indledt med den nylige offentliggørelse af grønbogen.
Lad mig komme ind på et sidste punkt, der vedrører en bedre koordinering af politikken for et udviklingssamarbejde og de eksterne aspekter af den fælles fiskeripolitik. I den forbindelse kan jeg sige, at Kommissionen deler Parlamentets holdning. Der skal lægges større vægt på forbindelsen mellem udviklingssamarbejdet og de eksterne aspekter af den fælles fiskeripolitik i de lande- og regionalstrategidokumenter, der udarbejdes i samarbejde med udviklingslandene. Vi vil derfor også komme ind på dette emne i forbindelse med reformen, der forberedes netop nu.
Mit allersidste punkt er, hr. ordfører, at De har påpeget, at det er vigtigt at suspendere strukturstøtten fra strukturprogrammerne, hvis et skib overdrages til et tredjeland eller overføres til et sådant. Her kan jeg sige, at vi i den diskussion om en forlængelse af MAP IV, som vi skal i gang med efterfølgende, skal tage hensyn til, at denne tanke allerede er blevet tænkt i forslaget om en forlængelse af MAP IV og allerede udgør en del af forslaget. Jeg håber, at Parlamentet også kan tilslutte sig dette.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i aften kl. 18.30.

Fællesskabets fiskerisektor (1997-2001)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0316/2001) af Attwooll for Fiskeriudvalget om
I. forslag til Rådets beslutning om ændring af Rådets beslutning 97/413/EF om mål og detaljerede regler for en omstrukturering af Fællesskabets fiskerisektor i perioden 1. januar 1997 til 31. december 2001 med henblik på at opnå en bæredygtig ligevægt mellem ressourcerne og udnyttelsen heraf (KOM(2001) 322 - C5-0308/2001 - 2001/0128(CNS));
II. forslag til Rådets forordning om ændring af forordning (EF) nr. 2792/1999 om de nærmere regler og betingelser for Fællesskabets strukturforanstaltninger for fiskeriet (KOM(2001) 322 - C5-0309/2001 - 2001/0129(CNS)).

Attwooll
Hr. formand, kommissær Fischler, Fiskeriudvalget accepterer, at en forlængelse af reglerne om omstrukturering og strukturforanstaltninger for fiskerisektoren med et år forudsætter, at pilotreduktionssatserne ændres for at fastholde det nuværende niveau. Fiskeriudvalget bifalder stramningen af bestemmelserne om overførslen af fiskerfartøjer til tredjelande. I ændringsforslag 6 til artikel 1, stk. 3, anmodes Kommissionen om at offentliggøre en liste, der specificerer, hvilke overførsler der er tilladt, og hvilke der ikke er. Det håber vi kan accepteres.
Udvalget bifalder også muligheden for støtte, såfremt fællesskabslovgivningen indebærer tekniske restriktioner, men mener, at Parlamentet bør holdes orienteret om sådanne tilfælde - det er ændringsforslag 10.
Fiskeriudvalget finder det herfra vanskeligt at acceptere Kommissionens forslag, da det ikke nøjes med at forlænge reglerne, men går så vidt som til at foretage tre omfattende ændringer, som omfatter følgende: fjernelse af muligheden for at tillade en forøgelse af kapaciteten, når det begrundes med en forbedring af sikkerheden, mulighed for støtte til en modernisering og fornyelse af flåden, hvis målene alene er opfyldt ved en reduktion af kapaciteten, og mulighed for støtte til enhver flådekategori under forudsætning af, at alle flådekategorier har opfyldt målene. Da Fiskeriudvalget stemte om betænkningen blev alle disse tre ændringer forkastet.
Motivationen for dette var blandet og vedrørte både ønsket om ændringerne og ønsket om at foretage dem i løbet af en etårig forlængelse af programmet. Både Fiskeriudvalget og Udvalget om Retlige Anliggender mente f.eks., at det var i strid med principperne for naturretten at kræve, at alle flådekategoriens mål skal være opfyldt, før en kategori kan modtage støtte. Ligeledes forekom forslaget om, at der kun kunne gives støtte, hvis målene alene var opfyldt ved en reduktion af kapaciteten, urimeligt for de flåder, hvor reduktionen af kapacitet og aktivitet var en kombination. Der hersker også tvivl om at foretage en sådan ændring, hvis der er øget enighed om, at der er brug for en række tiltag for at reducere fiskeriindsatsen. Ændringsforslag 4, 7, 8 og 9 skal fastholde status quo, for så vidt angår begge disse anmodninger.
Det vanskeligste punkt vedrørte fjernelse af muligheden for at forøge kapaciteten med begrundelse i sikkerheden. Fiskeriudvalget går i allerhøjeste grad ind for sikkerhed inden for fiskeriet. Vi er alvorligt bekymret for, at skibsrederne simpelthen ikke forbedrer sikkerheden, medmindre de får yderligere kapacitet til dette. Det blev også anført, at misbrug af bestemmelsen bør undgås ved ordentlige kontrolforanstaltninger, og at en sådan ændring, hvis den overhovedet skal gennemføres, ville være mere på sin plads i reformen af den fælles fiskeripolitik som helhed.
Det er hovedsagelig i forbindelse med spørgsmålet om kapacitet, at jeg ikke er enig med en række af de andre udvalgsmedlemmer. Vi skal naturligvis finde ud af at garantere fartøjernes sikkerhed, men vi har ikke længere råd til at løbe en risiko med bevarelse. Tilstanden for torskebestanden i Nordsøen er blot ét eksempel. Ændringsforslag 2, 3 og 5, som Fiskeriudvalget godkendte, forkaster generelt ændringerne vedrørende reglerne om kapacitet. Ændringsforslag 11 og 12, som blev stillet af ELDR-Gruppen, accepterer dog principielt Kommissionens tiltag, men stræber efter at tillade kapacitetsforøgelser med begrundelse i sikkerheden i form af en undtagelse for eksisterende fartøjer under 12 m. Årsagen til denne undtagelse er, at sektoren bliver mest berørt af, at man fjerner muligheden for støtte, og at man i højere grad risikerer forbedringer af sikkerheden, hvor de kun i mindre grad indvirker på kapaciteten.
Jeg ved, at mange af mine kolleger - af årsager jeg respekterer - mener noget andet, men jeg tilskynder alle til at huske på, hvor stort behovet for bevarelse er blevet, når de afgør, hvordan de ønsker at stemme om denne betænkning.

MacCormick
Hr. formand, det er en fornøjelse at tale på vegne af Udvalget om Retlige Anliggender og i overvejende grad støtte det, min kollega, fru Attwooll, fra Fiskeriudvalget har sagt.
Udvalget om Retlige Anliggender ser, som man kunne forvente, på dette spørgsmål med juridiske briller. Det er efter vores mening ikke kun vigtigt, at målene for den fælles fiskeripolitik opfyldes, selv om det sandelig er vigtigt. Vi skal huske på, at det middel, Fællesskabet har til dette, er loven, hvorfor retsprincipperne skal respekteres.
Udvalget om Retlige Anliggender mente, at Kommissionens forslag kom til kort inden for to vigtige retsprincipper. Det første var proportionalitetsprincippet, og fru Attwooll har sådan set allerede talt om dette denne eftermiddag. I betragtning 3 sagde Kommissionen: "Foranstaltninger til forbedring af sikkerheden bør ikke føre til en forøgelse af fiskeriindsatsen og bør derfor anvendes inden for de eksisterende kapacitetsmål for flåden". Det vil sige, at forbedringer af sikkerheden kan tilsidesættes, hvis kapacitetsmålene ikke opretholdes uanset indsats. Men alles mål er at hindre overfiskeri, og det er indsatsen, der fanger fisk, ikke kapaciteten. Proportionalitetsprincippet kræver derfor, at dette slettes.
Det andet vedrører bestemmelserne om urimelig straf. Det er ikke lovligt at kræve, at alle kategorier i de nationale flåder skal have opnået de årlige mål, før der kan ydes offentlig støtte til modernisering eller fornyelse af flåderne, som Kommissionen foreslår. Det ville være i modstrid med de mest elementære principper i naturretten. Det ville indebære, at én kategori straffes for, hvad en anden har gjort eller undladt at gøre. Det kunne i realiteten medføre, at fiskere blev straffet for handlinger eller forsømmelser fra deres nationale regerings side, hvilket ville indebære, at de blev straffet urimeligt. Som skotsk medlem holder jeg på, at disse spørgsmål vedrører stort set alle dele af den skotske flåde. Dem, der opfylder målene for en reduktion af kapaciteten bør ikke straffes for, at andre ikke gør, og bør ikke tage skraldet for den britiske eller skotske regerings fiaskoer.

Stevenson
Hr. formand, jeg vil først og fremmest gerne rose min kollega, fru Attwooll, for hendes arbejde med denne betænkning. Trods det at vi kun behandler en forlængelse af FUP IV med et år, stræber Kommissionens forslag efter at reducere overfiskeriet og opnå en reduktion i indsatsen på 40% for hele EU-flåden, hvilket de konsekvent har påpeget, har afgørende betydning, hvis vi skal have håb om en bæredygtig sektor i fremtiden.
Jeg ved, at der har været nogen kontrovers - og fru Attwooll har nævnt dette - over spørgsmålet om støtte til foranstaltninger til forbedring af navigationen til søs, arbejdsforhold og hygiejne på fiskerfartøjer. Det siger sig selv, at vi alle ønsker, at fiskerne arbejder under de mest sikre og rene forhold. Men der er ingen tvivl om, denne støtte førhen er blevet misbrugt for at øge fiskeriindsatsen, hvilket har ført til overudnyttelse af svindende fiskebestande.
Jeg finder det meningsløst, at vi på den ene side som et centralt politisk mål forsøger at opnå en reduktion i overfiskeriet, samtidig med at vi på den anden side fortsat gør det nemt at snyde på skatteyderens bekostning. Hele idéen med FUP er at reducere fiskeriindsatsen og få den i bedre balance med de eksisterende fiskebestande. I denne uge er behovet for fortsat årvågenhed på dette område endnu en gang blevet fremhævet med offentliggørelsen af Det Internationale Havundersøgelsesråds rapport om fangstudsigterne i 2002. De påpeger, at en række fiskebestande fortsat er i stor fare, især torsk, om end de også påpeger, at der har været mindre forbedringer i bestanden af kuller og hvilling i Nordsøen.
Jeg blev i den henseende chokeret over at læse, at danske fiskeriinspektører i sidste måned bordede et dansk industrielt fiskerfartøj og fandt 114 t unge torsk i en samlede fangst på 543 t, som kun skulle have bestået af sandål. At male værdifulde unge kuller til fiskemel til fodring af laks i sektoren for fiskeopdræt er komplet vanvid. Det er en forbrydelse mod alt det, vi forsøger at opnå.
Når vi skal stemme om denne betænkning senere i dag, håber jeg, at vi husker på, at hele idéen med filosofien bag FUP er at reducere overudnyttelsen, og intet vi gør i forbindelse med offentlig støtte til EU-flåden må underminere det princip.

Miguélez Ramos
Hr. formand, jeg vil takke fru Attwooll for det glimrende arbejde, hun har udført med denne betænkning, som vi vil få stor glæde af.
Tilpasningen af fællesskabsflåden til de disponible ressourcer er et grundlæggende mål for den fælles fiskeripolitik. Det er desuden et fornuftigt krav, hvis vi ønsker, at fiskeriet skal være en rentabel økonomisk aktivitet, og at vores fiskerisektor skal være en økonomisk levedygtig sektor. Derfor glæder vi os over forlængelsen af det igangværende FUP IV indtil 31. december 2002.
Den Socialdemokratiske Gruppe støtter som sagt fru Attwoolls betænkning, der blev vedtaget enstemmigt i Fiskeriudvalget, og jeg takker hende for det kompromis, der blev opnået i vores udvalg, sammen med rettelserne, et kompromis, som Rådet stadig er langt fra. Parlamentet sender et godt signal ved at bebude en aftale, som Rådet kan tilslutte sig.
Kommissionens forslag begrænser sig ikke til at forlænge det igangværende FUP med et år, der gøres også, som det allerede er blevet sagt, forsøg på at indføre kriterier for sikkerhed, som burde diskuteres i forbindelse med et nyt FUP. Hvad angår spørgsmålet om sikkerhed, beklager jeg, at Kommissionen ikke har refereret til det i grønbogen om reformen af den fælles fiskeripolitik. Jeg vil minde om, at som Parlamentet fastslog (da det diskuterede og vedtog min betænkning om ulykkesårsager i forbindelse med fiskeri), gælder Rådets direktiv 89/391/EØF af 12. juni 1989 om iværksættelse af foranstaltninger til forbedring af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed under arbejdet også fuldt ud for fartøjer på under 12 m.
Vi kræver indgreb som led i en forebyggelsesstrategi for at forhindre, at der sker ulykker, både hvad angår fartøjets bygning og redningsudstyr, og hvad angår indførelse af regler for ressourceforvaltning, som har indvirkning på menneskets sikkerhed, samt fartøjernes størrelse og kraft.
Til sidst vil jeg minde kommissær Fischler om, at hvis der var noget, der var enighed om under den høring, som Europa-Kommissionen havde arrangeret i forbindelse med forelæggelsen af grønbogen, var det netop, at fællesskabsstøtten til modernisering af flåden skulle bibeholdes.

McKenna
Lad mig starte med at sige, at De Grønne støtter Kommissionens forslag til både FIUF og FUP. Vi er også enige i ordførerens ændringsforslag, som søger at begrænse undtagelsen om sikkerhed for fartøjer på under 12 m, og vi vil gerne takke hende for på ny at stille disse vigtige ændringsforslag.
Vi er dog helt imod udvalgets forslag, som det ser ud nu. Ændringsforslagene fjerner de mest progressive elementer, som Kommissionen foreslår. Både FUP og FIUF er trods alt allerede så fyldt med smutveje, at The Atlantic Dawn kan sejle lige igennem. Forslaget lukker blot nogle af de mere grove af dem.
Et hurtigt blik i en videnskabelig rapport om status for fiskebestandene er meget sørgelig læsning i disse dage. Det er ligegyldigt, om det er Det Internationale Havundersøgelsesråd, den videnskabelige, tekniske og økonomiske komité for fiskeri eller andre regionale organer som Organisationen for Fiskeriet i Det Nordvestlige Atlanterhav. Uanset hvor man kigger hen, er fiskebestandene overudnyttet og alt for ofte udsat for voldsomt rovfiskeri. EU har været nødt til at træffe nødforanstaltninger for tre torske- og kulmulebestande, og det står klart, at andre bestande snart føjes til listen.
Der er stort set enighed om, at denne sørgelige situation skyldes for stor kapacitet hos verdens fiskerflåder. Kommissionen minder os altid om dette, men medlemsstaterne og bestemt visse kategorier i fiskerisektoren benægter det pure. Fællesskabet er enedes om adskillige internationale instrumenter, som stræber efter kontrollere fiskerikapaciteten og/eller fiskeriindsatsen. Adfærdskodeksen for FN's Organisation for Ernæring og Landbrug foreskriver f.eks., at staterne bør træffe foranstaltninger for at hindre eller eliminere den overskydende fiskerikapacitet og sikre, at fiskeriindsatsen er i overensstemmelse med den bæredygtige udnyttelse af fiskeressourcerne. Men hver gang Kommissionen forsøger at iværksætte disse forpligtelser, skydes de i sænk af Parlamentet og Rådet.
Nogle har hævdet, at der ikke er fornuft i at forsøge at ændre et program i programmets sidste år, eller at visse aspekter i forslaget er i strid med idéen om naturret. FIUF skal fortsætte indtil 2006, og disse reformer har derfor adskillige år til at vise en positiv effekt. Det ligger da sandelig langt fra naturretten at nægte at gøre noget nu og fortsætte, som om alt er rosenrødt for blot at se, at flere og flere bestande mindskes og gennemtvinge endnu flere midlertidige eller permanente stop.
Jeg vil gerne bede parlamentsmedlemmerne om at overveje spørgsmålet om torskebestanden ud for Newfoundland, som gav 200.000 t fisk hvert år i fem årtier. I 1992 var den canadiske regering nødt til at indstille fiskeriet, endda også det fiskeri, som kun dækker egenbehovet, og der er kun ganske svage tegn på en forbedring af bestanden. Er det den fremtid, vi ønsker for vores egne kystsamfund? Tiden er inde til, at vi betragter tingene på lang sigt og ikke kun ser seks eller 12 måneder frem. Vi er nødt til at tage fat om dette spørgsmål, og jeg vil gerne støtte Kommissionens forslag.

Figueiredo
Hr. formand, hr. kommissær, beslutningen om at forlænge FUP IV indtil udgangen af næste år, så resultaterne af forhandlingerne om reformen af den fælles fiskeripolitik foreligger, må ikke udnyttes til skade for de landes interesser, der har opfyldt og sågar er gået videre i opfyldelsen af de mål, der var opstillet i FUP, sådan som det er sket i Portugal, mens andre medlemsstater ikke engang har opfyldt målene, men ligefrem har øget deres fiskekapacitet.
Det er således heller ikke korrekt - som ordføreren og andre medlemmer har sagt - at foreslå ændringer via forlængelsen af FUP, som kan få negative virkninger for sikkerheden til søs, besætningernes livskvalitet og sikkerhed, fiskeriets værdi og kvalitet samt hygiejne og sundhedsmæssige forhold. Derfor må kommissæren genoverveje den holdning, som han giver udtryk for i disse forslag, der er sendt til Europa-Parlamentet, og gå ind på Fiskeriudvalgets synspunkter.

Van Dam
Hr. formand, hr. kommissær, hvis politiske midler fungerer dårligt, skal de ændres, og hvis det ikke hjælper, skal de afskaffes. Det er med den regel i baghovedet, at jeg blev ubehageligt overrasket over Kommissionens forslag. Jeg har forståelse for, at Kommissionen ikke vil indføre en ny strukturpolitik, som inden for et år kan være uaktuel på grund af reformen af fiskeripolitikken. Alligevel har jeg indtryk af, at Kommissionen stadigvæk ikke er klar over, at den med de nuværende flerårige orienteringsprogrammer er helt ved siden af.
Styringen af fiskeriet med to forskellige midler - TAC'er og kvoter på den ene side og flådestrukturpolitik på den anden side - fører til alvorlige problemer, især fordi disse politiske midler tjener forskellige formål. TAC'er og kvoter er den afgørende faktor ved forvaltningen af fiskebestanden. Et bæredygtigt fiskeri er kun opnåeligt, hvis der inden for den tilladte fangstmængde er plads til en effektiv flåde. Flådestrukturpolitikken skal virke understøttende. Det er desværre ikke tilfældet. På grund af MOP er flådens overkapacitet, og dermed konkurrenceforvridning, blevet opretholdt ved hjælp af forskellige former for støtte. Derudover har en række medlemsstater truffet incitamentsforanstaltninger, som forstyrrer konkurrencen yderligere.
Den fælles fiskeripolitik drager fordel af en klar målsætning, hvor systemet om TAC'er og kvoter skal være den afgørende faktor. Hertil hører nødvendigvis et velfungerende kontrolsystem med strenge straffeforanstaltninger.
Foreløbig holder Kommissionen fast i MOP med en række ændringer, som jeg ikke kan kalde andet end uheldige. Under dække af styrkelse af MOP's hensigtsmæssighed forbigår Kommissionen i en af ændringerne den mest elementære retsfølelse. Gennem tilbageholdelse af statsstøtte straffer den den ene del fiskeriet for overkapaciteten i en anden del. Retfærdigheden undergraves endnu mere, idet Kommissionen gør forskel på grund af kapacitetsreduktionen af flåden. Flåden i mit land regulerer kapaciteten ved at reducere aktiviteten (ordningen om sødage). I modsætning til andre lande udelukkes Nederlandene nu fra den europæiske støtte til nybygning.
For at fjerne disse uheldige ændringer støtter vi ordførerens ændringsforslag.

Souchet
Hr. formand, under påskud af, at man ønsker at forlænge det flerårige udviklingsprogram FUP IV med et år, således at fornyelsen af programmet bliver sammenfaldende med den ventede reform af den fælles fiskeripolitik, tilsigter Kommissionen en skærpelse af dette instrument, som har vist sig at være katastrofalt for småfiskeriet og ineffektivt, når det gælder regulering af fiskeriindsatsen.
Takket være fru Attwoolls og Fiskeriudvalgets indsats skulle vi have undgået de mest uretfærdige og farlige aspekter af den påtænkte skærpelse. Vi bør imidlertid sætte spørgsmålstegn ved selve det princip, som ligger til grund for de flerårige udviklingsprogrammer. Systemet er bureaukratisk og brutalt, og det er helt ude af trit med de traditioner og den kultur, der kendetegner fiskeriet, og systemet har da heller aldrig vundet accept blandt erhvervets udøvere.
Erfaringen viser i øvrigt, at instrumentet er for grovkornet, uretfærdigt, overflødigt og kostbart. De uheldige virkninger af instrumentet må vække bekymring, og når hertil kommer, at støtten til fornyelse af flåden fastfryses, stiger priserne på brugte fartøjer voldsomt, og de unge vender fiskerierhvervet ryggen. Det er derfor helt nødvendigt, at vi i forbindelse med de igangværende overvejelser om reformen af den fælles fiskeripolitik, satser på TAC-systemet og kvoteordningerne. Ad den vej kan vi sikre balancen mellem fangst og ressourcer. Kvoteordningen bør være det centrale element i den fremtidige fælles fiskeripolitik, og der bør i den forbindelse ske en forbedring af ordningen. Kvoteordningen bør således gøres flerårig, gennemskueligheden og kvaliteten af det videnskabelige grundlag for ordningen bør forbedres, den bør nøje afpasses efter de områder, hvor der drives fiskeri, og erhvervets udøvere bør inddrages, ligesom kontrollen med ordningen bør være effektiv og rimelig.
Hr. formand, hr. kommissær, lad os glemme alt om flerårige udviklingsprogrammer og i stedet forfine kvoteordningen. Det vil være en positiv indsats.

Langenhagen
Hr. formand, hr. kommissær, det er ikke først med fremlæggelsen af grønbogen om fremtiden for den fælles fiskeripolitik, at vi erfarer, at fiskeriet i Europa har fundamentale problemer. Grønbogen understreger bare endnu en gang, hvor alvorlige disse problemer er. I vores udvalg diskuterer vi ivrigt de forskellige tiltag med henblik på at løse problemet. Vi ved godt, at vi ikke bare kan rydde alle vanskeligheder af vejen ved et trylleslag. Hvis nogen virkelig skulle binde os det på ærmet, må vi betegne det som det, det er, nemlig det rene humbug.
Som den fælles fiskeripolitik er udformet på nuværende tidspunkt, er det ikke lykkedes os at forhindre kriser i adskillige fiskebestande og reducere overkapacitet på fartøjer. Om Unionen vil være i stand til at udforme en fiskeripolitik i det nye århundrede afhænger af, om vi alle har et økonomisk eksistensgrundlag. Kommissionen foreslår, at det igangværende flerårige udviklingsprogram skal forlænges med et år. Jeg tror, at vi på baggrund af de igangværende reformdiskussioner også har brug for disse foranstaltninger på grund af kontinuiteten.
De problemer kan vi ganske vist ikke løse i denne korte fase, men måske kan vi lindre dem lidt. Det afgørende er den egentlige gennemførelse af programmet. Men det er nødvendigt at få de oplysninger, som nogle medlemsstater ikke - eller kun delvist - har forelagt. I den forbindelse er der behov for et sanktionsinstrument for at sikre, at oplysningerne i det hele taget bliver forelagt, og det er nødvendigt med sammenlignelige kriterier og kategorier. Alle redere ønsker at øge effektiviteten. Men vi må ikke ændre på præmisserne. Vi ønsker mere sikkerhed til søs. Det er det vigtigste punkt i kravene fra Europa-Parlamentet. I den forbindelse skal vi dog være opmærksomme på, at vi skal undgå negative virkninger for sikkerheden, også selv om den bliver indhyllet i skyggen af effektivitetsforøgelse.
Også den foreslåede ændring af strukturforanstaltningerne skyder på nuværende tidspunkt over målet. Det er kontraproduktivt, hvis målene i alle flådekategorier skal opnås som en betingelse for at kunne få offentlige tilskud, for på den måde bliver alle straffet i et mindre omfang for at undlade at gøre noget. Vi vil kun få fiskernes accept af vores politik, hvis der er retfærdige betingelser.

Kindermann
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, forslaget om at forlænge det flerårige udviklingsprogram med et år for at udvide dets gyldighedsområde, indtil der foreligger en afgørelse om den fremtidige flådepolitik fra 2003, er fornuftig, og jeg tror, at alle i princippet støtter den.
Målsætningerne med FUP er rigtige, men gennemførelsen i medlemsstaterne lader endnu meget tilbage at ønske. Det har Kommissionens rapporter vist den ene gang efter den anden. Vi har også hele tiden kritiseret den manglende gennemførelse, og det er klart, at den fremtidige flådepolitik skal afhjælpe dette problem.
Ud over at forlænge programmet med et år ønsker Kommissionen også at ændre FUP- og FIUF-bestemmelserne. Nogle af disse ændringer forkaster jeg, da jeg mener, at vi kan løse disse spørgsmål mere konstruktivt inden for rammerne af den principielle beslutning om flådepolitikken.
Efter min mening er det ikke hensigtsmæssigt at vedtage vidtrækkende ændringer det sidste år, hvor FUP IV er gældende, og slet ikke hvis det kunne få en negativ virkning på sikkerheden om bord på fiskerfartøjer. Men hvis medlemsstaterne fortsat skal have mulighed for at ansøge om at forøge kapaciteten af foranstaltninger, der har til formål at forbedre sikkerheden om bord samt fiskeriprodukternes hygiejne, og disse skal finansieres gennem FIUF-midler, skal der virkelig også være garanti for, at foranstaltningerne ikke fører til en forøgelse af bestanden. Denne betingelse skal under alle omstændigheder være opfyldt.
Det kan ikke være rigtigt, at investeringer i sikkerheden om bord bliver forhindret, fordi betingelserne for at anvende foranstaltninger ikke bliver respekteret, eller fordi kontrollen med disse betingelser i medlemsstaterne af og til ikke kan sikres - eller ikke er sikret.
Vi bør udnytte diskussionen om reformen af den fælles fiskeripolitik til at finde løsninger på dilemmaet mellem sikkerheden om bord og en skånsom forvaltning af bestanden, hvilket endnu en gang er blevet tydeliggjort i denne betænkning. Men det ene må under ingen omstændigheder ske på bekostning af det andet.

Hudghton
Jeg vil gerne takke ordføreren, endnu en skotte, for hendes arbejde på dette dokument og også min SNP-kollega, hr. MacCormick, for hans ledelse af overvejelserne i forbindelse med denne betænkning, som jeg støtter, i Udvalget om Retlige Anliggender.
Størrelsen af EU's fiskerflåde er et af vores største problemer i forbindelse med reformen af den fælles fiskeripolitik, men det virkelige mål for aktivitet bør være indsats snarere end flådestørrelse. For at sikre det, vi alle ønsker, nemlig et bæredygtigt fiskeri, skal fiskeriindsatsen jo stå i forhold til ressourcerne.
Jeg er enig i behovet for at forlænge FUP IV, men jeg er lidt betænkelig på især tre områder. For det første kan det ikke accepteres, at sikkerheden er taget ud af ligningen. De nuværende bestemmelser om at øge målene med begrundelse i sikkerheden bør fastholdes. Vi bør stræbe efter øget kontrol og forvaltning for at sikre, at disse bestemmelser ikke bruges til at omgå reglerne. Sikkerheden skal fortsat prioriteres højt, og jeg håber, at Kommissionen anerkender dette og også retter op på den manglende medtagelse af tilstrækkelige sikkerhedsbestemmelser i grønbogen.
For det andet skal straffen for den manglende gennemførelse af FUP-målene da være rettet mod de skyldige. Det skal være forkert at straffe en kategori direkte for handlinger eller udeladelser inden for andre kategorier. Det er også nødvendigt at sikre, at de medlemsstater, der hævder, at de har opfyldt FUP-målene, ikke blot overfører deres fartøjer til andre flag.
For det tredje forekommer de forslag, som begrænser støtten fra FIUF til kategorier, hvor reduktionen i fiskeriindsatsen opnås i kraft af en reduktion af kapaciteten kun urimelige og diskriminerer fiskerne fra de medlemsstater, som vælger at reducere indsatsen via f.eks. havdagsordningen.
En af grundene til, at disse mål ikke opfyldes, er, at regeringerne i medlemsstaterne ikke har været indstillet på at afpasse støtten efter omstruktureringen. Kommissionen skal se på, hvordan man bedst sikrer, at støtte til omstrukturering fordeles retfærdigt i hele EU's fiskerisektor.
Der er brug for mere standardiserede og skærpede vurderingsprocedurer i hele EU. Kun hvis vi har fastlagte, klare og sammenlignelige kriterier for målingen af fartøjer, herunder motorkraft og tonnage, er der tillid til FUP-målene.

Fraga Estévez
Hr. formand, jeg vil også takke fru Attwooll for hendes indsats for at opnå et kompromis, der efter min mening bidrager væsentligt til en forbedring af Kommissionens to forslag, som oprindeligt var temmelig ubelejlige og dømt til ikke at blive gennemført. For det er temmelig svært at acceptere, at man seks måneder før afslutningen på et program for tilpasning af flåden siger til sektoren, uden at der er hverken videnskabeligt eller teknisk belæg herfor, at fiskerikapaciteten ikke længere kan reduceres ved at justere indsatsen, og at den eneste udvej er hård og brutal ophugning, fordi Kommissionen begik en lille regnefejl for fire år siden. Og desuden benytter man i øvrigt lejligheden til at vende op og ned på grundlaget for FUP IV og nøgleelementer i FIUF-forordningen, hvilket helt klart er uacceptabelt, og det tror jeg, at der er bred enighed om her.
Hvis vi hertil føjer, at den største vægt i de nye krav, som det er blevet sagt, lægges på at udelukke foranstaltninger til forbedring af fartøjernes sikkerhed, må man spørge sig selv, om Kommissionen i det hele taget tænker på fiskerisektoren, når den får geniale indfald i sidste øjeblik.
Derfor anmoder jeg Dem om at stemme for Fiskeriudvalgets ændringsforslag. For jeg kan stadig ikke begribe, og fiskerisektoren endnu mindre, hvilket formål det tjener at begrænse sikkerhedsforanstaltningerne til kun at gælde fartøjer på under 12 m, når det netop er de større skibe, der sejler med en større besætning og opererer længere fra kysten og dermed løber meget større risici og i nødstilfælde har større vanskeligheder med at nå i havn, alt sammen i farvande, som den europæiske del af Atlanterhavet, der ikke ligefrem er fredelige, og hvor vinteren står for døren.
Det skal anerkendes, at Kommissionen lige fra starten forsøgte at få afslutningen af FUP IV til at falde sammen med reformen af den fælles fiskeripolitik i 2002. Men den har siden 1997 vidst, at det ikke ville lykkes, og fra det tidspunkt burde Kommissionen have indledt arbejdet med et FUP V, der kunne rette op på de fejl, der var begået indtil da, og i mellemtiden ganske enkelt have forlænget FUP IV. Og forlænge, hr. kommissær, betyder på ingen måde at ændre de hidtidige spilleregler.

Varela Suanzes-Carpegna
Hr. formand, jeg tager ordet for også at lykønske vores ordfører, fru Attwooll, med at hun i vores udvalg har fremkaldt et fælles ønske om at finde frem til nogle kompromisforslag, især sammen med vores kollega, fru Fraga, og, som det er blevet nævnt, forbedre Kommissionens forslag væsentligt på et punkt, der er meget vigtigt - det ved vi alle sammen - for den eksisterende fælles fiskeripolitik og for den, vi udarbejder for de kommende år.
Den europæiske politik for fiskerflåden er et meget følsomt og kompliceret spørgsmål - det er vi alle enige om. Men hvis hver stat kun værner om og overholder det, der er i dens egen interesse, kommer vi naturligvis ingen vegne. Derfor skal Kommissionen med en effektiv politik, som alle kan acceptere, klare udfordringen med at opbygge en flåde, der virkelig er tilpasset vores fiskeribehov. En flåde, der er sikker, effektiv og konkurrencedygtig.
Derfor er Attwool-betænkningen, ligesom Busk-betænkningen var det i sin tid, af største betydning lige nu. Med den vil vi på den ene side gøre opmærksom på, at forbedringen af sikkerhedsforanstaltningerne om bord ikke har noget som helst at gøre med fiskerikapaciteten, og på den anden side vil vi gøre opmærksom på nødvendigheden af, at der ikke i sidste øjeblik indføres væsentlige ændringer i nogle programmer, der har været i gang i fem år, for én ting er naturligvis en årlig forlængelse, noget andet er nu (som sagt i sidste øjeblik) at ændre grundlæggende betingelser for den overordnede filosofi bag FUP.
Derfor håber jeg, at Parlamentet vil støtte det signal, som Fiskeriudvalget ønsker at sende i aften, og at Kommissionen, som det må forventes, vil tage det i betragtning.

Fischler
Hr. formand, kære medlemmer, mine damer og herrer, først vil jeg gerne takke Dem, fru Attwooll, for at have udarbejdet denne betænkning. Jeg har fulgt debatten meget opmærksomt, og jeg føler mig nu nødsaget til at redegøre for nogle ting, fordi det forekommer mig, at der foreligger nogle alvorlige misforståelser i forbindelse med Kommissionens forslag.
For det første handler det om, hvorvidt vi har behov for en flådepolitik eller ej. Jeg mener, at der er behov for en flådepolitik, og at der er behov for en effektiv - og endnu mere effektiv - flådepolitik, fordi den nuværende ordning langtfra er tilstrækkelig. Samlet set har vi en enorm overkapacitet på vores europæiske flåde, og hvis vi ikke tilpasser denne flåde til eventuelle kommende fiskeriaktiviteter, vil vi aldrig overvinde disse vanskeligheder.
Helt oprigtigt vil jeg også gerne understrege over for Dem, at dette mål vil vi slet ikke nå med FUP IV. Med FUP IV er vi langt fra at tilvejebringe en reduktion på 30 eller sågar 40%. Der findes en rapport, som De sandsynligvis - eller forhåbentligt - kender, der siger, at vi i bedste fald kan skrabe 5% sammen i hele FUP-perioden, og selv det er meget usandsynligt. Det er mere sandsynligt, at hele FUP IV-øvelsen slet ikke vil have nogen effekt. Det er realiteten, og det er sandheden, og på baggrund af det må vi nå til enighed.
Men der er et andet princip, vi også må have i mente. Efter min mening er det ikke hensigtsmæssigt at isolere flådepolitikken fra den øvrige fælles fiskeripolitik. Vi må se den i sammenhæng med de andre væsentlige politiske elementer i vores fælles fiskeripolitik. Derfor mener vi, at det er helt korrekt at integrere overvejelserne om flådepolitikkens fremtid i vores nye fælles fiskeripolitik, som vi jo skal fastlægge næste år.
Kun på denne baggrund bliver det fremlagte forslag forståeligt. For FUP IV udløber næste år, og det vil føre til, at vi så må isolere alle andre områder inden for den nye fiskeripolitik fra flådepolitikken. Derfor fik vi den idé, at vi ville anmode om forlængelse af FUP med dette ene år for at skabe en synkronisering. Men samtidig vil vi under ingen omstændigheder bebrejdes, at vi forlænger en ineffektiv ordning med et år. Det er årsagen til, at vi også har foreslået nogle foranstaltninger til forbedring af FUP.
Dertil kommer, at nogle medlemsstater ikke engang retter sig efter disse ubetydelige målsætninger i FUP IV. Ud over at Kommissionen kan anlægge sag ved EF-Domstolen, har den desværre ingen muligheder for at håndhæve, at FUP-målsætningerne overholdes. Derfor har vi stillet de pågældende forslag.
Nu kommer jeg til de ændringsforslag, der er blevet stillet. Ændringsforslag 1 til 3 og 5 handler om sikkerheden til søs. Også her vil jeg gerne understrege, at ingen skal insinuere, at Kommissionen er imod bedre sikkerhed til søs. Vi kender også til de problemer og de ulykker, der netop i den sidste tid er sket til søs. Derfor ved vi også, hvor nødvendigt det er, at sikkerheden forbedres, og det kræver vi i øvrigt også. Der bliver stillet EU-midler til rådighed, så sikkerheden kan forbedres. Jeg vil heller ikke benægte, at når sikkerheden forøges hist og her, vil fartøjernes vægt forøges. Men det har intet at gøre med, at man så alligevel ikke kan forlange, at der kompenseres for denne vægtforøgelse på et enkelt skib, ved at der tages flere skibe ud. Det er jo netop det, det handler om. Det er jo ikke forbudt at installere yderligere sikkerhedsanordninger på et konkret skib. Derfor vil vi ikke acceptere disse fire ændringsforslag.
Vi kan acceptere ændringsforslag 11 og 12, fordi anvendelsen af sikkerhedsklausulen begrænses til fartøjer, der er mindre end 12 m og ikke længere fisker med trawl. Det vil også komme især de ældre skibe til gode, der hovedsageligt er beskæftiget med kystfiskeri og som på klare betingelser er berettiget til at forøge kapaciteten og maskinkraften, hvis sikkerheden derved øges.
Jeg er temmelig bekymret for ændringsforslag 4, 7, 8 og 9. De forkaster faktisk enhver form for adgangsbegrænsning til FIUF-støtte. Men når det kommer til stykket, er dette vores eneste mekanisme til i det hele taget at kunne reducere flådens kapacitet. Det skal dog gøres klart, at Fællesskabets bredt spredte moderniseringsstøtte tilintetgør alle vores anstrengelser med henblik på at reducere flåden. Hvordan skal det nogensinde fungere, når vi først med offentlige midler fra Fællesskabet støtter ophugning af fartøjer og efterfølgende igen med Fællesskabets midler støtter nyanskaffelse af fartøjer.
På en eller anden måde må vi igen afgøre, hvilken af disse to ting der skal have den højeste prioritet. Parlamentet har i denne forbindelse også givet udtryk for, at det på nuværende tidspunkt ikke er hensigtsmæssigt at ændre bestemmelserne i en forordning, der først er blevet vedtaget for mindre end to år siden, og som skal gælde i seks år. Jeg mener, at tiden netop nu er inde til at diskutere disse spørgsmål, fordi den øjeblikkelige situation er alvorlig for bestandene.
Ændringsforslag 6 supplerer en bestemmelse, der blev optaget i forordningen på Deres opfordring, og denne bestemmelse stopper FIUF-støtte til eksport eller oprettelse af blandede selskaber. Dette punkt har vi jo allerede berørt under det forrige punkt på dagsordenen. Her er Kommissionen helt enig og foreslår, at man også offentliggør lister for de lande, der krænker denne bestemmelse.
Kommissionen kan ikke acceptere ændringsforslag 10, fordi det her drejer sig om en intern procedure i Kommissionen, altså udelukkende om Kommissionens kompetence. Derfor skal den også varetages af Kommissionen.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær Fischler!
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 18.30.

Fiskeriaftale EU/Senegal
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0314/2001) af Gallagher for Fiskeriudvalget om forslag til Rådets forordning om indgåelse af to aftaler i form af brevvekslinger om forlængelse af protokollen om fastsættelse af de fiskerimuligheder og den finansielle modydelse, der er omhandlet i aftalen mellem Det Europæiske Økonomiske Fællesskab og regeringen for Republikken Senegal om fiskeri ud for Senegal, for henholdsvis perioden 1. maj 2001 til 31. juli 2001 og perioden 1. august 2001 til 31. december 2001 (KOM(2001) 422 - C5-0405/2001 - 2001/0168(CNS)).

Gallagher
Hr. formand, hr. kommissær, dette forslag til Rådets forordning vedrører forlængelsen af den fiskeriprotokol, som har været i kraft mellem EU og Senegal i perioden 1. maj 1997 til 30. april 2001. Forlængelsen vedrører to perioder. Den første er perioden 1. maj 2001 til 31. juli 2001, og den anden er perioden 1. august 2001 til 31. december 2001. Efter flere forhandlingsrunder, der startede i Bruxelles i januar 2001, er EU og Senegal ikke nået til enighed om en forlængelse af den nuværende protokol. Senegal indstillede i juni forhandlingerne indtil oktober for at vinde tid med henblik på en analyse af fiskerispørgsmålene og disses indvirkning. Afbrydelsen af forhandlingerne havde ikke samme negative indvirkning, som det var tilfældet i slutningen af 1996, hvor hele fiskeriet blev suspenderet. Det er ikke sket denne gang, og begge sider har udvist sund fornuft.
Ifølge beregningerne hos Senegals forskningsinstitut, som blev foretaget i 1996, tillod de daværende ressourcer fangster på omkring 465.000 t. Den seneste videnskabelige analyse har imidlertid vist, at de demersale kystressourcer er faldet markant og har tvunget nærfiskeriet og industriflåden til nabolandenes territorium. Et bæredygtigt fiskeri er naturligvis et af de vigtigste principper i den fælles fiskerpolitik. Begge parter skal tage signalerne om de kritiske fiskebestande i betragtning, når forhandlingerne genoptages.
Indtil det sker, foretager regeringen i Senegal endnu en undersøgelse for at fastlægge landets nuværende fiskeripotentiale. Da spørgsmålet om holdbar forvaltning var et af de omstridte punkter ved forhandlingerne, vil den senegalesiske regering gøre brug af resultaterne fra denne undersøgelse senere i år i forbindelse med forhandlingerne med EU.
Fiskerimulighederne og EU-støtten er fortsat uændret. Den kompensation, som EU skal betale for de otte måneder i år, beregnes pro rata, hvilket betyder, at kompensationen for perioden 1. maj til slutningen af året er to tredjedele af det årlige beløb på 12 millioner euro. Det beløb skal betales inden udgangen af året.
Jeg mener, og det gælder også Fiskeriudvalget, at det er vigtigt for fiskerne i EU, at denne aftale fornys efter den 31. december i år, hvor den nuværende forlængelse udløber. Forlængelsen af protokollen er mere vigtig end nogensinde, for så vidt angår fiskerimulighederne, efter at det ikke lykkedes at nå frem til en aftale med Marokko. Jeg forsøger ikke at sammenligne mulighederne i Senegal med Marokko, men det er en kendsgerning, at der er andre muligheder. Vi kan ikke sammenligne dem, fordi protokollen med Marokko havde indebåret 500 millioner euro over en fireårig periode. Når vi derfor overvejer den nyligt undertegnede aftale med Mauretanien til 430 millioner over fem år, er aftalen med Senegal økonomisk set meget beskeden.
I lyset af disse overvejelser anbefaler jeg Parlamentet denne betænkning.

Fraga Estévez
Hr. formand, jeg vil takke hr. Gallagher for, at han har udarbejdet betænkningen så hurtigt for at gøre det muligt at vedtage disse to forlængelser, der, som han nævnte, sikrer, at fiskeriaktiviteten kan fortsætte, indtil der er undertegnet en ny protokol med Senegal.
Det er også på sin plads at anerkende ordførerens situationsfornemmelse ved ikke at stille ændringsforslag for ikke at påvirke resultatet af de forhandlinger, der finder sted i øjeblikket, selv om han påpeger, at resultaterne af dem bør analyseres i henhold til overvejelserne i hans betænkning.
Jeg er næsten helt enig i disse overvejelser, men jeg vil gerne kommentere ordførerens omtale af udnyttelsesgraden på 0% for pelagiske trawlere. Ordføreren henviser til, at man i forbindelse med nordlige aftaler har kritiseret eksistensen af "papirfisk" eller "papirkvoter", og til, at man også i dette tilfælde kun burde betale for rigtige fisk.
Jeg vil gøre opmærksom på, at situationerne på ingen måde kan sidestilles. I dette tilfælde eksisterer fiskerimulighederne virkelig, og da det er en sydlig aftale, ville enhver medlemsstat kunne udnytte dem, ligesom der i andre kategorier i denne aftale er blevet givet adgang til flåder, som ikke traditionelt har drevet fiskeri i området, f.eks. den italienske og den græske. Hvis disse muligheder ikke udnyttes, må det være, fordi nogle stater ikke har haft interesse i det, men da aftalen med Marokko ikke eksisterer længere, tvivler jeg på, at disse muligheder ikke bliver udnyttet i fremtiden.
I de nordlige aftaler kan ingen medlemsstat derimod drive fiskeri. Det er forbudt, selv om der er interesse for det, og De ved alle sammen, at nogle flåder har interesse i at kunne fiske for de allerede betalte kvoter. Og i dette tilfælde er det også værd at huske på, at det ikke drejer sig om "papirfisk", for som sagt eksisterer den fisk rent faktisk. Det er ikke som i visse nordlige aftaler, hvor ressourcernes tilstand er så foruroligende, at der ikke kan tilbydes reelle fiskerimuligheder, der sandelig er meget dyrere end i aftalen med Senegal.

Miguélez Ramos
Hr. formand, De Europæiske Socialdemokraters Gruppe glæder sig over, at Kommissionen og Senegals regering har indgået en aftale om at forlænge den tidligere fiskeriaftale med Senegal med otte måneder.
Vi vil takke Senegals regering for dens beredvillighed, som har gjort det muligt for vores flåde at fortsætte fiskeriet, indtil parterne har indgået en ny aftale. Derfor er der heldigvis ikke sket nogen gentagelse af den oplægning af flåden, som fandt sted for fem år siden. I mellemtiden har Kommissionen og den senegalesiske regering indgået en ny fiskeriaftale, som vil blive genstand for en anden forhandling.
Det er de overskydende ressourcer, som den lokale flåde ikke kan udnytte, fællesskabsflåden kan fange. Forbindelserne på fiskeriområdet mellem Senegal og EU er helt tilfredsstillende for begge parter. Vi må ikke glemme, at 30% af Senegals eksport er fiskerivarer, som hovedsageligt eksporteres til Europa. Desuden landes en stor del af fællesskabsflådens fisk i senegalesiske havne.
Det ville være fremragende, hvis Kommissionen på det område, vi taler om i dag, i aften (om sammenhængen mellem den fælles fiskeripolitik og politikken for udviklingssamarbejde, som vi alle ønsker), kunne hjælpe de senegalesiske myndigheder og myndighederne i andre udviklingslande med at forvalte deres fiskeressourcer bedre, særligt - som vi allerede har sagt - i de zoner, hvor der gydes og er mange ungfisk, som virkelig har brug for det.
Derfor lykønsker jeg hr. Gallagher med hans storartede og især hurtige betænkning og med hans glimrende arbejde.

Busk
Hr. formand, først en tak til hr. Gallagher for et meget fint stykke arbejde med betænkningen. På vegne af den liberale gruppe vil jeg gerne indledningsvis knytte nogle kommentarer til finansieringen af de fiskeriaftaler, som EU laver med tredjelande. Vi har stillet forslag om, at fiskerne i et større omfang skal bidrage til finansieringen af disse aftaler. Det er til gavn for dem selv, men samtidig er det også i takt med den udvikling, som vi er inde i, og som går i retning af en mere markedsøkonomisk struktur. Det er glædeligt, at Kommissionen er begyndt at udarbejde evalueringsrapporter om den foregående protokol. Evalueringen af eksisterende aftaler er et yderst værdifuldt redskab til forbedring af fiskeriaftalerne, som jo naturligvis skal være til gavn for europæiske fiskere, som nyder godt af dem, men så sandelig også være til gavn for de lokale fiskere i de pågældende lande, som aftalerne laves med.
Aftalen bør berøre de overskydende ressourcer, der ikke kan fanges af de lokale fiskere. Bæredygtigheden skal sikres. Det er EU's ansvar. Fiskeriaftalerne har overordentlig stor betydning for visse regioner i Europa, hvor der ud over beskæftigelsen i selve sektoren er en række følgeerhverv, som er afhængige af fiskeriet. Vi bør fokusere mere på tredjelandenes udnytningsgrad af støtten til udvikling af det lokale fiskeri og sikre, at den udviklingsbistand, som vi giver, bliver brugt bedst muligt og især, at den kommer de lokale fiskere til gode. Disse aftaler er vigtige for fællesskabet, ikke mindst i lyset af at fiskeriaftalen med Marokko ikke blev fornyet.

Varela Suanzes-Carpegna
Hr. formand, jeg vil også tilslutte mig mine kollegers lykønskninger til vores ordfører, hr. Gallagher, for hans hensynsfulde og hurtige arbejde. Nu da kommissæren er til stede, vil jeg også benytte lejligheden til at lykønske Kommissionen med, at vi i mellemtiden har kunnet forlænge denne aftale indtil årets udgang, hvilket har betydet, at de europæiske fartøjer kan fortsætte fiskeriet.
Jeg er naturligvis bekymret, og det vil jeg give udtryk for og viderebringe til hr. Fischler under denne forhandling, hvor han er til stede, over følgerne af denne aftale for de fartøjer, der efter sammenbruddet i forhandlingerne med Marokko, befinder sig i en meget vanskelig situation. Alt sammen naturligvis inden for rammerne af den forhandling, vi har haft i dag, om udviklingssamarbejde og respekt for tredjelandes ressourcer, men i bevidstheden om, at der er fiskerimuligheder, som endnu ikke udnyttes.
Den aftale, der er opnået med Mauretanien - som Kommissionen også skal lykønskes med, og som vores ordfører, hr. Gallagher, arbejder hårdt med - har brudt den onde cirkel om, at man ikke kunne blive ved med at indgå aftaler, og derfor vil aftalen med Senegal blive indgået.
Jeg ved, at Kommissionen arbejder seriøst og har møder den 20. og 23. november i år. Jeg anmoder den om at fremskynde arbejdet mest muligt, og jeg anmoder også Parlamentet om at behandle sagen hurtigst muligt, for det er meget vigtigt for den situation, som den europæiske fiskerflåde befinder sig i.

Fischler
Først vil jeg gerne takke Dem, hr. Gallagher, for Deres betænkning om at forlænge fiskeriaftalen, så den gælder året ud. Det glæder mig, at De støtter Kommissionens forslag. Dermed kan Fællesskabets fiskere fortsat udøve deres aktiviteter i denne region, mens endnu en undersøgelse om fiskerisektoren færdiggøres, hvilket jo var et ønske fra Senegals side. Ved at forlænge den nuværende protokol får vi desuden mulighed for at føre forhandlinger om den flerårige protokol og afslutte dem, uden at der opstår et unødigt tidspres.
Som De ved, handler det om en aftale, der er meget vigtig for os. Det finansielle omfang er med 12 millioner euro årligt et anseligt beløb, og ved at forlænge aftalen med otte måneder resulterer det rent kalkulatorisk i et beløb på 8 millioner euro. Fordelene for Senegal er ud over det anselige beløb i høj grad også, at aftalen sikrer en stor del af råstofforsyningen for den senegalesiske fiskeindustri, fordi EU-fartøjer skal landsætte en del af fangsten i senegalesiske havne.
Kommissionen kan ikke acceptere det foreliggende ændringsforslag, for det er som bekendt en grundlæggende bestanddel af Fællesskabets eksterne fiskeripolitik, at omkostningerne til fiskerirettigheder dels finansieres gennem Fællesskabets budget og dels af rederne. Sådan står der i alle forhandlingsretningslinjer for fiskeriaftaler. I selve aftalen fastlægges den aktuelle finansielle modydelse. Den betaler EU, mens rederne skal betale licensgebyrerne.
Lad mig afslutningsvis gøre opmærksom på, at den næste forhandlingsrunde om en ny aftale og en ny protokol finder sted fra den 20. til 23. november.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær Fischler!
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 18.30.

Fiskeriaftale EU/Madagaskar
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0315/2001) af Fraga Estevez for Fiskeriudvalget om forslag til Rådets forordning om indgåelse af protokollen om fastsættelse for perioden 21. maj 2001 - 20. maj 2004 af de fiskerimuligheder og den finansielle modydelse, der er omhandlet i aftalen mellem Det Europæiske Økonomiske Fællesskab og Den demokratiske Republik Madagaskar om fiskeri ud for Madagaskar (KOM(2001) 409 - C5-0406/2001 - 2001/0161(CNS)).

Fraga Estevez
Hr. formand, jeg har taget ordet for at præsentere Dem for og anmode Dem om at vedtage en ny fiskeriprotokol, i dette tilfælde - som De så rigtigt har sagt - med Madagaskar, som vi har haft forbindelser med siden 1986.
Med udgangspunkt i det såkaldte cost-benefit-forhold er det en fremragende protokol, der tydeligt viser, hvor fordelagtige denne type aftaler er for EU. I dette tilfælde sikrer Fællesskabets flåde, industri og marked sig en stabil forsyning af en råvare som tun, som vi har et stort underskud af, gennem dets egen flåde, hvilket gør det muligt at opretholde et stort antal arbejdsplader i Fællesskabet, ikke bare i fiskerisektoren, men også i følgeerhvervene. På den anden side viser protokollen den høje udnyttelsesgrad af fiskerimulighederne i de sydlige aftaler, som i dette tilfælde er nået op på 91%, for så vidt angår notfartøjer til tunfiskeri.
Madagaskars udbytte er ikke mindre, tværtimod: Ud over den finansielle modydelse på 308.000 euro om året får landet 517.000 til udviklingsbistandsaktioner, hovedsageligt til forbedring af fiskerikontrollen i området og til uddannelse af landets fiskere. På den anden side går antallet af madagaskiske sømænd, som skal påmønstres, op fra seks i den eksisterende protokol til 40 i den, vi er ved at gennemgå. Det er et ordentligt spring.
Fællesskabets fiskeriaktiviteter griber ikke ind i de ikke-industrielle flåders aktiviteter, da vores flåde ikke har adgang til området inden for 12-sømilegrænsen. EU's tilstedeværelse er samtidig i sig selv et vigtigt kontrolelement og en sikkerhed for, at ressourcen bliver mere bæredygtig. Det må ikke glemmes, at flåden medbringer alle fællesskabspolitikkens kontrolbestemmelser, og det er meget vigtigt, når der skal indhentes oplysninger om fangster og ressourcens tilstand i området, noget der slet ikke kan modsvares af de øvrige udenlandske flåder, som driver fiskeri i de samme madagaskiske farvande.
Efter dette korte sammendrag af protokollens indhold, hvor jeg vil minde Dem om, at rederne, fordi det drejer sig om en sydlig aftale, bidrager til finansieringen, vil jeg gerne fokusere på to spørgsmål.
For det første vil jeg gøre opmærksom på, at der i denne aftale, som i samtlige sydlige aftaler, er åbnet mulighed for, at interesserede medlemsstater, som ikke har fiskerimuligheder i henhold til princippet om relativ stabilitet, kan få licens, hvilket Italiens og Portugals tilstedeværelse vidner om. Det er derfor på tide at anmode Kommissionen om, at den omgående iværksætter retningslinjerne fra Rådet (fiskeri) i 1997, der helt tydeligt indeholder en anmodning om, at de fiskerimuligheder, som ikke udnyttes, skal kunne udnyttes af interesserede medlemsstaters flåder i alle EU's aftaler.
For det andet mener jeg ikke, at det er nødvendigt at minde om vores engagement i tredjelandenes udvikling, og Lannoye-betænkningen, som gik forud for fiskeriforhandlingen, er et godt bevis på det. Fiskerisektoren har været en af de første til at samarbejde om denne udvikling, da dens tilstedeværelse i tredjelandes farvande har været spiren til mange af de første industricentre i deres kystområder, for ikke at sige den afgørende faktor for, at mange stater nu kan kalde sig fiskerinationer.
Men når det er sagt, mener jeg, at vi er nået til et punkt, hvor det af flere årsager er nødvendigt med en afklaring. Indledningsvis må man ikke glemme, at disse aftaler, som nævnte Råd (fiskeri) også gjorde det klart, hovedsageligt er af kommerciel karakter. Alligevel drejes fiskeriaftalerne mere og mere i retning af at være et supplement til Fællesskabets udviklingsbistandspolitik. I denne aftale beløber den del, der er afsat til udviklingssamarbejdsaktioner, sig til 62,6% af aftalens samlede budgetomkostninger.
Dette forhold fremkalder mange spørgsmål. For det første er der ingen grund til, at fiskeribudgetterne skal finansiere budgetterne for udviklingspolitik, og for at lette den budgetmæssige gennemsigtighed burde der rettes op på dette forhold hurtigst muligt. For det andet burde denne situation også afklares, så der ikke længere er nogen, der klager over fiskeriaftalernes store budgetomkostninger, når temmelig meget mere end halvdelen af det budget i virkeligheden er ren udviklingspolitik, som vi har kunnet konstatere.

Sudre
Hr. formand, de fiskeriaftaler, der indgås mellem EU og tredjelandene, har altid udgjort et afgørende element i den fælles fiskeripolitik. Jeg anerkender det solide arbejde, ordføreren, fru Fraga, har ydet, og som parlamentsmedlem valgt på Réunion er jeg selvsagt specielt opmærksom på indgåelsen af den syvende fiskeriaftale mellem EU og Madagaskar, eftersom den får betydning for fiskeriaktiviteterne i Det Indiske Ocean og dermed selvsagt også får betydning for Réunion.
Lad mig indledningsvis påpege det paradoks, der består mellem på den ene side de krav, der stilles i forbindelse med gennemførelsen af den fælles europæiske fiskeripolitik, og på den anden side forsigtighedsprincippet, som EU gør sig til fortaler for. Kommissionen afslog således enhver forhøjelse af taksterne for den offentlige støtte til Réunions langlinefiskere med den begrundelse, at ressourcerne i denne del af Det Indiske Ocean kunne være truet. Samtidig anså Kommissionen imidlertid samme ressourcer for at være så rigelige, at der kunne åbnes mulighed for en forhøjelse af fangsterne inden for rammerne af de fiskeriaftaler, der blev indgået med tredjelande. Dette er vanskeligt at forstå for Réunions befolkning, hvilket jeg også fandt lejlighed til at forklare de medlemmer af Fiskeriudvalget, som besøgte Réunion. De kunne ved selvsyn konstatere, hvordan havets ressourcer for så vidt angår denne sektor er unge, specifikke og rigelige, hvorfor de kriterier, den fælles fiskeripolitik fastlægger for fangstkvoteordningen, ikke er hensigtsmæssige i denne sammenhæng.
Ordføreren omtaler de forbedrede fiskerimuligheder, der følger af fiskeriaftalen mellem EU og Madagaskar, idet Réunions fiskere sikres nemmere adgang til erhvervelse af supplerende fiskerettigheder i madagaskisk farvand. De får mulighed for at forøge deres fangstandel, som i øjeblikket kun udgør 0,12% af EU's samlede fangst i dette område.
Fiskeriaftalerne er EU's primære instrument, når det gælder udvikling af tredjelandenes fiskerisektor. En betydelig del af den samlede bistand går da også til dette formål i forbindelse med aftalen med Madagaskar. Réunion kender vilkårene på Madagaskar særdeles godt og stiller gerne sine erfaringer til rådighed i forbindelse med et samarbejde om projekter for fælles udvikling i de to lande, primært med udgangspunkt i etableringen af blandede virksomheder og udvikling af fiskeopdræt. Der er i øvrigt allerede taget initiativer i den retning, og disse bør styrkes.
Endelig er det mit håb, at EU vil lægge en fast politisk linje over for piratfiskeri i Det Indiske Ocean. Madagaskar har for nylig indgået bilaterale aftaler med Japan, Taiwan og Korea, og indholdet af disse aftaler er fortsat uklart. Jeg finder det imidlertid afgørende, at EU sikrer gennemførelse af særlige kontrol- og overvågningsforanstaltninger, som begrænser piratvirksomhed i dette område, og således sikrer, at indgåelsen af fiskeriaftalen med Madagaskar sker på forskriftsmæssigt og uangribeligt grundlag. Tak, hr. formand.

Miguélez Ramos
Hr. formand, De Europæiske Socialdemokraters Gruppe støtter dette forslag til forordning om fornyelse af fiskeriaftalen med Madagaskar. Vi støtter også den glimrende betænkning af fru Fraga, og vi anmoder Rådet om at inddrage de ændringsforslag, som Fiskeriudvalget har vedtaget.
Vi har ved utallige lejligheder, og altid med rette, beklaget os over Kommissionens og Rådets manglende omtanke, som nogle gange grænser til tilfældighed, ved forhandling om og indgåelse af fiskeriaftaler. Den, der lider under denne forvirring, er fiskerisektoren, som ikke føler, at Kommissionen bakker den op. Nogle gange får man indtryk af, at Kommissionen ønsker at glemme konklusionerne fra Rådet i Luxembourg i oktober 1997 om politikken for fiskeriaftaler med tredjelande, hvor man udtrykkeligt anerkendte Fællesskabets socioøkonomiske fordele af dem, både hvad angår råvareforsyning og beskæftigelse, og at de er - og vil vedblive med at være - et væsentligt element i den fælles fiskeripolitik.
Jeg deler den bekymring, ordføreren giver udtryk for i betænkningen, når hun siger, at mere end 62% af aftalens beløb er afsat til udviklingssamarbejdsaktioner og ikke har noget som helst med den finansielle modydelse for aftalte fangstmængder at gøre. Vi går ind for udviklingssamarbejde og budgetmæssig gennemsigtighed. Derfor bør disse samarbejdsaktioner finansieres gennem Den Europæiske Udviklingsfond, som til dato har finansieret udviklingen af udviklingslandenes fiskerisektor med intet mindre end 421 millioner euro.
Denne aftale er, som alle fiskeriaftaler med tredjelande, baseret på en særlig form for fiskeri - i dette tilfælde tunfiskeri - naturligvis uden for 6-12-sømilezonen, og den vedrører nogle fiskerimuligheder pr. år, som er helt afgrænset og udmålt, for et antal fartøjer - 80 - som også er helt afgrænset og udmålt.
Rederne betaler et beløb pr. ton - 25 euro - noget som kun sker i de sydlige aftaler, som ordføreren allerede har nævnt. Rederne er desuden, som det også er blevet nævnt, forpligtet til at påmønstre et stort antal madagaskiske søfolk, der stiger fra seks til 40.
Jeg lykønsker igen fru Fraga med hendes fremragende betænkning, der klart viser, at blandt de fiskeriaftaler, som udviklingslandene indgår med tredjelande, er det dem, som udviklingslandene indgår med EU, der opnår og sikrer størst gennemsigtighed og kontrol med fiskeriaktiviteterne i disse zoner.

Busk
Hr. formand, først en tak til fru Fraga for et fint stykke arbejde i forbindelse med betænkningen. Ligesom jeg sagde tidligere i forbindelse med hr. Gallaghers betænkning, så er vi i den liberale gruppe optaget af, at vi i takt med udviklingen lader selvfinansieringsdelen, det vil sige rederne og fiskerne betale en større del til de aftaler, som de jo har den største gavn af. Fiskeriaftalen med Madagaskar er værdifuld både for Fællesskabet, men også for Madagaskar. Den høje udnyttelsesgrad af Fællesskabets fiskerimuligheder er imponerende og værd at fremhæve. Jeg vil gerne støtte Carmen Fraga i, at der i finansieringen af fiskeriaftalerne bør skelnes klart og tydeligt mellem den del, som finansierer fiskerimulighederne, og den del, der finansierer udviklingstiltag, som i EU's budget bør fremgå som udviklingsbistand.
Aftalerne har overordentlig betydning for de regioner i Europa, hvor fiskeriet er det vigtigste erhverv, og det drejer sig ikke blot om fiskernes arbejde, men også om tilknyttede virksomheder på land. Det er EU's ansvar, at der, når vi laver aftalerne, er tale om overskydende ressourcer. Det bør være sådan, at de lokale fiskere får udviklingsmuligheder, og det vil sige, at EU skal sikre bæredygtighedsbegrebet. Denne aftale er vigtig for Fællesskabet sammen med aftalen med Senegal, naturligvis også set i lyset af, at fiskeriaftalen med Marokko ikke blev fornyet.

Fischler
Hr. formand, mine damer og herrer, kære fru Fraga, jeg vil gerne takke Dem for Deres betænkning om den nye protokol inden for rammerne af fiskeriaftalen med Madagaskar, der betyder, at vi kan sikre fiskeriaktiviteterne for vores tunfiskerflåde i dette farvand i perioden frem til maj 2004.
Det glæder mig, at De kan acceptere forslaget. Den nye protokol omfatter udelukkende tunfisk og tilbyder fiskerimuligheder for 80 fartøjer. Den finansielle modydelse udgør 825.000 euro. Jeg vil gerne understrege, at mere end 60% af disse penge er øremærket til specifikke foranstaltninger og kommer dermed den lokale fiskerisektor til gode. Disse bevillinger kommer især kontrol og overvågning til gode, men også forskning og det ikke-industrielle fiskeri.
Med denne aftale er det i øvrigt første gang, at vi her i Parlamentet behandler en aftale med en AVS-stat, hvor der er påtænkt overvågning via satellit af alle Fællesskabets fartøjer, der er aktive inden for rammerne af denne aftale.
Hvad angår ændringsforslag 1 og 3, må jeg henvise Dem til de eksisterende interinstitutionelle aftaler og i særdeleshed til rammeaftalen mellem Parlamentet og Kommissionen af 5. juli 2000. Inden for rammerne af denne aftale opfylder vi de krav, der er nævnt i disse ændringsforslag, og derfor er de ikke nødvendige.
Jeg kan ikke stemme for ændringsforslag 2, fordi forhandlinger om en protokol vedrørende en fiskeriaftale ikke kræver et særskilt nyt mandat.
For ændringsforslag 4 gælder det, som jeg allerede har sagt angående Senegal.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær Fischler!
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 18.30.
På grund af disciplinen hos talerne, der i dag - i modsætning til ellers - slet ikke har brugt deres taletid, har vi afsluttet forhandlingerne tidligere end planlagt. Selv kommissærerne har ikke brugt deres taletid - De, hr. Fischler, lægger som regel beslag på mere tid, end De har gjort i dag med Deres østrigske korte og præcise formuleringer. Jeg beder Dem have forståelse for, at vi afbryder mødet nu. Vi kan ikke rykke afstemningen frem, fordi den er bekendtgjort på dagsordenen og trykt. Jeg afbryder altså mødet indtil kl. 18.30 og beder Dem om at møde præcist!
(Mødet udsat kl. 17.51 og genoptaget kl. 18.30)

AFSTEMNING
Betænkning (A5-0316/2001) af Attwooll for Fiskeriudvalget om

I. forslag til Rådets beslutning om ændring af Rådets beslutning 97/413/EF om mål og detaljerede regler for en omstrukturering af Fællesskabets fiskerisektor i perioden 1. januar 1997 til 31. december 2001 med henblik på at opnå en bæredygtig ligevægt mellem ressourcerne og udnyttelsen heraf (KOM(2001) 322 - C5-0308/2001 - 2001/0128(CNS))
II. forslag til Rådets forordning om ændring af forordning (EF) nr. 2792/1999 om de nærmere regler og betingelser for Fællesskabets strukturforanstaltninger for fiskeriet (KOM(2001) 322 - C5-0309/2001 - 2001/0129(CNS))
(Ved successive afstemninger vedtoges forslagene til de lovgivningsmæssige beslutninger)
  
Betænkning (A5-0314/2001) af Gallagher for Fiskeriudvalget om forslag til Rådets forordning om indgåelse af to aftaler i form af brevvekslinger om forlængelse af protokollen om fastsættelse af de fiskerimuligheder og den finansielle modydelse, der er omhandlet i aftalen mellem Det Europæiske Økonomiske Fællesskab og regeringen for Republikken Senegal om fiskeri ud for Senegal, for henholdsvis perioden 1. maj 2001 til 31. juli 2001 og perioden 1. august 2001 til 31. december 2001 (KOM(2001) 422 - C5-0405/2001 - 2001/0168(CNS))
(Den lovgivningsmæssige beslutning vedtoges)   
Betænkning (A5-0315/2001) af Fraga Estevez for Fiskeriudvalget om forslag til Rådets forordning om indgåelse af protokollen om fastsættelse for perioden 21. maj 2001 - 20. maj 2004 af de fiskerimuligheder og den finansielle modydelse, der er omhandlet i aftalen mellem Det Europæiske Økonomiske Fællesskab og Den demokratiske Republik Madagaskar om fiskeri ud for Madagaskar (KOM(2001) 409 - C5-0406/2001 - 2001/0161(CNS))
(Den lovgivningsmæssige beslutning vedtoges)
  
Betænkning (A5-0334/2001) af Lannoye for Udvalget om Udvikling og Samarbejde om Kommissionens meddelelse til Rådet og Europa-Parlamentet om fiskeri og fattigdomslempelse (KOM(2000) 724 - C5-0071/2001 - 2001/2032(COS))
(Forslaget til beslutning vedtoges)
  
Formanden. Inden vi går over til stemmeforklaringer, vil hr. Blokland sige noget om forretningsordenen.

Blokland
Hr. formand, jeg ville ikke anmode om Deres opmærksomhed for dette punkt før afstemningen og har derfor afventet den. Jeg konstaterer, at mere end 80% af kollegerne åbenbart har haft gode grunde til ikke at deltage i afstemningen her i eftermiddag. Derfor spørger jeg mig selv, om jeg har en god grund til sammen med så lille en del, ca. 100 medlemmer, at være til stede for at stemme torsdag eftermiddag kl. 18.30. Er det klogt? Skal vi ikke bøje os for det overvejende flertal i Parlamentet, som åbenbart har en god grund til ikke at være til stede ved afstemningen? Med andre ord, hr. formand, anmoder jeg Dem om sammen med Parlamentets formandskab at drøfte, om der er mulighed for enten at øge antallet af tilstedeværende medlemmer betydeligt torsdag eftermiddag kl. 18.30, eller om der er en anden løsning for torsdag eftermiddag, uden afstemninger.

Posselt
Hr. formand, jeg vil blot sige til hr. Blokland, at det er ikke de fraværende, der er i deres gode ret, men de tilstedeværende. De fraværende har ikke gjort deres pligt, og de skulle skamme sig. Jeg mener, vi skal være stolte af, at vi har gjort vores pligt. Men vi må også være klar over, at det netop er vigtigt at indføre fredagsmødet igen, så det tilsvarende bliver mere attraktivt at møde om torsdagen.

  
Stemmeforklaringer
Betænkning af Adam (A5-0340/2001)

Adam og O'Toole
Parlamentsmedlemmerne fra det britiske parti Labour har stemt for en fårepræmie på 25 euro, en stigning på 20% i forhold til Kommissionens forslag.
Vores formål var at øge den årlige præmie til fåre- (og gede)producenterne, men at holde den inden for den i Agenda 2000 fastsatte udgiftsgrænse og holde os til reformen af den fælles landsbrugspolitik.
Fåreavlernes indkomst har ikke udviklet sig i takt med andre landbrugsformer. Denne beslutning er med til at rette op på den ubalance. Da det bliver en årlig udbetaling, som er kendt i forvejen, hjælper det producenterne i deres planlægning af driften.
Vi understreger især den betydning, vi tillægger øget støtte til markedsføring for at fremme forbruget, og vi regner med, at Kommissionen handler hurtigt.

Bordes og Cauquil
Adam-betænkningen om forslag til reform af sektoren for produktion af fåre- og gedekød tager efter vores opfattelse ikke højde for de grundlæggende problemer, de små brug står over for. Deres indkomster ligger blandt de laveste i Europa. Vi deler de synspunkter, landbosammenslutningen giver udtryk for. Sammenslutningen protesterer, fordi de franske fåreavleres indkomstniveau ligger 45% under gennemsnitsindkomsten inden for landbrugssektoren. Det påpeges, at den fælles markedsordning for fåreavlen ikke har fungeret efter hensigten på europæisk plan, idet den ikke har sikret producenternes indkomstniveau, og det påpeges, at reformforslaget mangler politiske ambitioner med henblik på at tilføre fåreavlssektoren ny dynamik.
Ved at lade udligningsstøtten afløse af et enhedsbeløb pr. dyr for moderfår eller geder, skader man de husdyravlere, der har de mindste besætninger, og man forbedrer på ingen måde deres indtægter.
Vi har på denne baggrund valgt hverken at stemme for eller imod.

Malmström og Olle Schmidt
Vi forholder os kritisk til Adam-betænkningen om den fælles markedsordning for får- og gedekød. Efter vores mening repræsenterer ændringsforslagene generelt en forældet landbrugspolitik, som ikke er i overensstemmelse med det moderne, globale samfunds betingelser og behov. På denne baggrund og med hensyn til den nært forestående generelle revision af EU's landbrugspolitik har vi valgt at stemme mod betænkningen som helhed.
Betænkning af Lannoye (A5-0334/2001)

Vairinhos
EU's politik for udviklingssamarbejde bør lægge større vægt på målsætningerne for fiskerisamarbejdet med udviklingslandene ved at tilvejebringe flere programmer, tekniske faciliteter og budgetmidler som bidrag til udviklingslandenes økonomiske og sociale udvikling, navnlig inden for udvikling af landdistrikter, transport, sundhed, uddannelse og fattigdomsbekæmpelse.
EU bør fremme forskningen vedrørende fiskebestande og støtte gennemførelsen af et effektivt program for overvågning og tilsyn med udviklingslandenes eksklusive økonomiske zoner.

Formanden
Dermed er afstemningen afsluttet.

Afbrydelse af sessionen
Formanden
Jeg erklærer Europa-Parlamentets session for afbrudt.
(Mødet hævet kl. 18.47)

