Medlemsstaternas kontroll av kommissionens utövande av sina genomförandebefogenheter (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är betänkandet av József Százjer, för utskottet för rättsliga frågor, om förslaget till Europaparlamentets och rådets förordning om fastställande av allmänna regler och principer för medlemsstaternas kontroll av kommissionens utövande av sina genomförandebefogenheter - C7-0073/2010 -.
József Szájer
föredragande. - (EN) Herr talman! Det är bara ett år sedan Lissabonfördraget trädde i kraft. Fördraget förutser betydande förändringar i delegeringen av befogenheter från Europaparlamentet och rådet till kommissionen.
För några månader sedan diskuterade vi mitt betänkande om delegerade akter här i parlamentet. Delegerade akter är när parlamentet och rådet delegerar befogenheter, men fortsättningsvis kan vi, jämfört med hur det var tidigare, när som helst ta tillbaka dem. Vi kan ange en tidsfrist, vi kan ändra och vi kan lägga in veto om kommissionen inte följer lagstiftarens vilja.
När det gäller den aktuella förordning vi diskuterar som grundas på artikel 291 i fördraget, talar vi om genomförandeakter. När det gäller genomförandeakter ser situationen lite annorlunda ut. Här är det medlemsstaterna som utövar sina rättigheter om hur man ska genomföra EU-lagstiftningen. Det finns alltså en stor skillnad.
Den nya förordningen och det nya systemet med delegerade akter ger oss mycket breda befogenheter. Ur parlamentets perspektiv ändrar det vårt inflytande avsevärt, framför allt inom vissa lagstiftningsområden.
Inom genomförandeområdet har vi som parlament, som lagstiftare, rätt att reglera hur genomförandeförfarandet för medlemsstaten ska se ut.
Jag anser att parlamentet gjorde rätt när man efter långa förhandlingar intog ståndpunkten att vi vill kunna bekräfta och få tydliga utfästelser från både rådet och kommissionen om att parlamentets rättigheter uppfylls. Efter mycket långa förhandlingar har vi gjort stora framsteg på det här området, som påverkat inte bara - och framför allt inte bara - området genomförandeakter, utan också när det gäller delegerade akter.
Också när det gäller genomförandeakter fick och behöll parlamentet rätten till kontroll, vilket innebär att, utifrån avtalet med de övriga institutionerna, vi har ett förfarande som vi kan tillämpa.
Min första prioritet var att vi skulle kunna behålla dessa viktiga ståndpunkter. Det finns också ett annat problem här och det är att det förekommer andra pågående diskussioner här i parlamentet som representeras av andra utskott - framför allt utskottet för internationell handel, utskottet för utveckling och utskottet för utrikesfrågor - och även mellan parlamentet och rådet om lagstiftning kring finansiella instrument och om och hur de ska regleras.
Mitt mål inom den här ramen var att den här förordningen inte skulle föregripa denna diskussion. Vi vill hjälpa våra kolleger som tar strid för vår ståndpunkt i en viktig diskussion med rådet så att vi slutligen kan få till stånd ett samarbete med rådet.
Eftersom min talartid är slut vill jag avslutningsvis tacka både rådet och kommissionen för deras flexibilitet i förhandlingarna. Jag förstår att det var mycket svårt att få till stånd en överenskommelse i rådet. Jag tror att detta är den uppgörelse som parlamentet ville ha och den här uppgörelsen kan vara tillfredsställande för alla ledamöter, framför allt eftersom detta inte bara handlar om den text vi diskuterar nu, men vi förväntar oss att både kommissionen och rådet ska vara delaktiga i samförståndet när det gäller dessa viktiga frågor. Vi förväntar oss också förklaringar som gör det tydligt att det finns ett tydligt engagemang från kommissionen för anpassningen av den återstående delen av gemenskapens regelverk. Denna text bilagd till mitt betänkande bör vara tillfredsställande för alla parlamentsledamöter.
Maroš Šefčovič
kommissionens vice ordförande. - (EN) Herr talman! I morse hörde vi en mycket bra debatt om medbogarinitiativet och i kväll diskuterar vi kommittéförfarandet, ett mycket viktigt ämne. Jag anser att det är ett mycket gott tecken att vi nu efter det att Lissabonfördraget har trätt i kraft faktiskt slutför de viktigaste delarna av lagstiftningen som krävs för att det ska genomföras fullt ut.
Förordningen om genomförandeakter kommer att ha en betydande inverkan på hur kommissionen genomför EU-lagstiftning i framtiden. Den kommer att ha ett mycket viktigt inflytande på unionens förmåga att genomföra sin politik i medborgarnas intresse. När vi presenterade vårt förslag beskrev vi det främsta målet: de nya reglerna bör införa ett system för kommissionens antagande av genomförandeakter som skulle vara enklare, effektivare och öppnare och i full överensstämmelse med fördraget.
Hur väl lyckades vi uppnå de här målen i de förslag som vi nu ska diskutera? Som tidigare bygger den kontrollmekanism som förordningen förutser på ett kommittéförfarande, vilket innebär kommittéer sammansatta av representanter från medlemsstaterna dit kommissionen skickar förslagen till åtgärder, men till skillnad från i det nuvarande systemet kommer det inte att finnas utrymme för ingripanden från rådet.
Som tydligt framgår av fördraget kan enbart medlemsstaterna, och inte rådet, kontrollera kommissionens utövande av genomförandebefogenheterna. Dessutom anges det i förordningen att alla specialförfaranden kommer att tas bort och att alla genomförandeåtgärder, inklusive de för handel - olika åtgärder som antidumpnings- eller utjämningsåtgärder - kommer att omfattas av förordningen. Det kommer att innebära en verklig nyordning inom handelspolitiken.
Vi vill ha enklare förfaranden och därför kommer den nya förordningen inte bara att upprätta endast två förfaranden - rådgivande och granskande - i stället för fyra, utan också ge utrymme för en automatisk anpassning av de befintliga kommittéförfarandena. De nya förfarandena kommer att tillämpas på all befintlig lagstiftning från dag ett. Självfallet är detta utan föregripande av egenskaperna hos kommissionens befogenheter för grundläggande akter.
Kommissionen har i en förklaring åtagit sig att granska hela regelverket för att kunna anpassa det så långt som rättsligt krävs till ordningen med delegerade akter och jag vet hur viktigt detta är för parlamentet. Vi har hittills identifierat 153 akter som inte genomgått medbeslutande före Lissabonfördraget och som överför befogenheter till kommission, som måste omvandlas till delegerade befogenheter. Dessutom finns det 299 akter som tidigare var anpassade till det föreskrivande förfarandet med kontroll, som nu måste granskas i ljuset av bestämmelserna i fördraget om delegerade akter. Men vårt mål är att före slutet av parlamentets nuvarande mandatperiod ska all befintlig lagstiftning vara helt anpassad till den nya bestämmelsen i Lissabonfördraget.
Detta innebär full anpassning. Ni vet hur ambitiöst det här målet är och därför är jag särskilt nöjd över att den belgiske ministern Olivier Chastel bad mig att förmedla ordförandeskapets engagemang och uttalande.
Där säger man att ordförandeskapet är medvetet om kommissionens ambitiösa avsikter i det här avseendet, som man välkomnar, och man stöder även målen. Man kan bekräfta att man är redo att göra sitt yttersta för att se till att denna anpassning slutförs så snart som möjligt efter det att kommissionens förslag lagts fram. Ordförandeskapet är berett att samarbeta på ett lojalt sätt med parlamentet och kommissionen för att uppnå dessa mål.
Självfallet skulle vi vilja ha detta uttalande i ett officiellt, skriftligt dokument, men jag menar att vi måste välkomna det belgiska ordförandeskapets samarbetsanda och kollegiala inställning.
Vi vill ha ett system som är effektivare. Därför speglar de nya reglerna helt kommissionens roll enligt fördragen - med bara ett beklagligt undantag som jag återkommer till - eftersom endast ett beslut med kvalificerad majoritet från kommittén mot förslaget till genomförandeakt kan förhindra kommissionen att anta det.
Det undantag jag just nämnde, där kommissionen uttryckligen måste ha ett positivt ställningstagande från kommittén innan man har befogenhet att anta förslaget till genomförandeakt, handlar om definitiva multilaterala handelsskyddsåtgärder. Även om bara ett begränsat antal akter antas på det här området var vi emot de här undantagen på institutionella grunder, då vi skulle ha föredragit en full anpassning till de nya reglerna.
Jag vill ta upp denna institutionella punkt här, även om detta i slutändan var den enda möjliga grunden för kompromissen för lagstiftaren och vi välkomnar den. Vi vill ha ett system som är öppnare. Hela förfarandet måste genomföras med full öppenhet.
Alla dokument som läggs fram för kommittéerna skickas samtidigt till Europaparlamentet och till rådet. De här två institutionerna har en granskningsrätt på helt lika villkor. När som helst under förfarandet kan de indikera för kommissionen att de anser att förslaget till genomförandeakt överskrider befogenheterna. Om vi går utanför våra befogenheter har ni rätt att göra det tydligt för oss.
Sammanfattningsvis innebär texten ett mycket bra resultat för EU. Den stärker helt klart gemenskapsmetoden och den utökar helt klart parlamentets granskningsbefogenhet på alla områden.
Den nya förordningen anger t.ex. att i vissa fall kan kommissionen vara skyldig att diskutera frågan i en överklagandekommitté. Denna kommitté kommer dock att vara en normal kommitté som leds av kommissionen och omfattas av samma regler. Endast en kvalificerad majoritet som är emot kommissionens förslag kan hindra kommissionen från att anta det.
Om den nya kommittéförordningen godkänns av Europaparlamentet i dag kommer den att träda i kraft mycket snart - redan den 1 mars 2011 - och detta är mycket goda nyheter. Vi måste ha den nya rättsliga ramen på plats så snart som möjligt och jag hoppas också att vi parallellt skulle kunna inleda en gemensam reflektion om avgränsningen mellan kommissionens delegerade befogenheter och genomförandebefogenheter. Detta behövs inte bara för att undvika ytterligare konflikter när vi diskuterar förslag till ny lagstiftning, utan också för att effektivisera anpassningen.
Avslutningsvis vill jag tacka föredraganden, József Szájer, för allt arbete som utförts under förhandlingsprocessen och också alla politiska grupper för deras samarbete och den flexibilitet de gett prov på. Ett sista tack går till det belgiska ordförandeskapet som gjorde ett fantastiskt jobb med att få igenom denna fråga i rådet och att nå fram till denna mycket svåra kompromiss. Jag tror att det är dags att debattera och i morgon förhoppningsvis godkänna förslaget, vilket är goda nyheter för EU.
Gay Mitchell
föredragande för yttrandet från utskottet för utveckling. - (EN) Herr talman! Jag vill först tacka föredraganden, József Szájer, för hans insatser och för hans betänkande.
När Lissabonfördraget trätt i kraft kommer de nuvarande bestämmelserna om kommittéförfarandet att ersättas av delegerade akter och genomförandeakter i enlighet med artiklarna 290 och 291, som har förklarats, men jag oroar mig mycket över kommissionens roll i genomförandet av de beslut som fattats i förhållande till Lissabonfördraget.
Jag tror att jag just hörde kommissionsledamoten säga att deras mål är göra detta före mandatperiodens slut. Till dess är det ytterligare tre och ett halvt år och de har bara ett ”mål”! Det här är inte någon bostadsrättsförening, det här är parlamentet! Om rådet är inblandat är parlamentet inblandat. Som parlamentariker - och det är ingen glädje att konstatera - tycks det mig ofta som att kommissionen istället för att vara en ärlig mäklare mellan rådet och parlamentet står alltför nära rådet, medan parlamentet, som har så många ledamöter, lätt splittras och ofta alltför enkelt underlättar för en gemensam ståndpunkt som rådet och kommissionen kommit fram till.
Jag måste först betona att parlamentet enligt min uppfattning inte ska känna sig pressat att helt ställa sig bakom den föreslagna texten vid första behandlingen i det här avseendet. Det viktigaste är att vi når fram till en rimlig kompromiss som är det bästa tillgängliga alternativet för parlamentet och för de medborgare vi representerar, samtidigt som vi noterar vad vår kollega, József Szájer, har sagt. Om det innebär att vi måste invänta en överenskommelse vid en andra behandling så får det vara så. Som jag konstaterade måste regeln vara att om rådet är inblandat är parlamentet inblandat. Vi är medbeslutsfattare, medlagstiftare i det här avseendet.
Som föredragande för yttrandet från utskottet för utveckling anser jag att det är av yttersta vikt att vi hävdar parlamentets oberoende och att kommissionen respekterar båda institutionerna. Jag är inte säker på att den här ”kompromissen” åstadkommer detta.
Saïd El Khadraoui
föredragande för yttrandet från utskottet för transport och turism. - (NL) Herr talman! Jag vill börja med att tacka föredraganden för hans arbete med en komplex och mycket teknisk fråga, men samtidigt en fråga som är mycket viktig för vår framtida verksamhet.
Det gamla kommittéförfarandet med fyra olika alternativ var inte obekant för oss inom utskottet för transport och turism och vi har länge känt till hur man ska hantera genomförandebeslut. När det gäller de anpassningar som måste göras i enlighet med Lissabonfördraget vill jag dock säga att vi stöder de kompromisser som föredraganden har kommit överens med rådet om. Det finns dock två saker som vi menar behöver uppmärksammas.
För det första vill vi ha största möjliga informationsflöde till parlamentet och även största möjliga delaktighet för parlamentet i förberedelsen av kommitténs beslut.
För det andra vill jag betona vikten av att ha en bra metod under övergångsperioden och i det avseendet ber vi kommissionen att vara generös mot parlamentet när man reformerar kommittéförfarandet, som det definieras i regelverket, mot de nya delegerade akterna och genomförandeakterna, där valet mellan de två förfarandena kan vara öppet för diskussion.
Därför handlar detta inte bara om reformen, utan också tillämpningen av det nuvarande regelverket innan reformen genomförts.
Danuta Maria Hübner
föredragande för yttrandet från utskottet för regional utveckling. - (EN) Herr talman! Jag oroar mig för att om man avvisar inkluderandet av delegerade akter i finansiella instrument kan det vara ett farligt prejudikat för andra politikområden. Det skapar också misstroende mellan institutionerna och vi är alla oroade över denna situation.
De kommande förslagen till lagstiftningspaketet för regionalpolitiken efter 2013 kan kräva tillämpning av genomförandeakter, men kan också kräva delegerade akter. Vi kan inte acceptera att delegerade akter utesluts redan från början. Detta borde vara en förhandlingsfråga bland medlagstiftarna från fall till fall.
Den här ståndpunkten är enligt min uppfattning politiskt och rättsligt konsekvent och jag anser att rådet och kommissionen borde dela den med parlamentet. Framför oss har vi utan tvekan flera svåra år. Vår skyldighet som EU-institutioner är att göra det mesta möjliga av vår politik och genom att undvika onödiga konflikter och förfaranden kan vi vara effektivare i denna gemensamma uppgift.
Paolo De Castro
Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Som ordförande för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling är jag av flera skäl djupt besviken över innehållet i József Szájers betänkande, som vi röstar om i morgon.
För det första tog man inte hänsyn till något av de ändringsförslag som mitt utskott enhälligt röstade för - och jag vill betona enhälligt - trots att den gemensamma jordbrukspolitiken är ett av de politikområden där flest akter antas enligt kommittéförfarandet. Det är därmed ett av de områden som påverkas mest av anpassningen av lagstiftningsakter enligt Lissabonfördraget.
För det andra, enligt texten i artikel 10, kommer Europaparlamentet inte att ha någon befogenhet att utöva press på eller ha någon marginal för att förhandla med rådet om anpassningen av lagstiftning på det gemensamma jordbruksområdet till det nya fördraget.
Vi är medvetna om att rådet redan har gett prov på sin ovilja att godkänna akter som delegerats till Europaparlamentet och genom antagandet av denna förordning kommer rådet inte att ha något intresse av att fortsätta med förhandlingar eftersom den automatiska anpassningen - som exkluderar delegerade akter och endast omfattar genomförandeakter - inte har någon tidsfrist då den är av övergångsnatur.
Därför har jag tillsammans andra parlamentsledamöter lagt fram ett ändringsförslag som gör den automatiska anpassningen högst temporär och jag uppmanar er alla att stödja den för att förstärka Europaparlamentets betydelse. Det finns inga skäl att nå fram till en överenskommelse vid första behandlingen av en så känslig fråga, där reglerna för genomförandet av fördraget under de kommande åren fastställs. Det är skälet till varför vi i denna mycket viktiga fråga har rätt - jag skulle till och med vilja gå så långt som att säga skyldighet - att förbättra texten så mycket som möjligt och därför fortsätta till en andra behandling utan att ge efter för utpressning av rådet, som hotar med att inte agera för att tvinga oss att acceptera denna negativa överenskommelse.
Efter budgeten menar jag att detta är den viktigaste frågan vi röstar om, eftersom det handlar om att ändra maktbalansen mellan EU:s institutioner. I parlamentet måste vi kraftfullt försvara parlamentets befogenheter, ett parlament som är demokratiskt valt och som representerar alla EU-medborgare.
Antolín Sánchez Presedo
Herr talman, kommissionsledamot, mina damer och herrar! Lissabonfördraget inför betydande förändringar av processen för att utveckla och genomföra EU-lagstiftning genom att skilja på delegerade akter och genomförandeakter. Den tidigare överordnade lagstiftningen omfattade endast genomförandeåtgärder.
Den här förordningen är viktig för en ordnad övergång från det gamla systemet till det nya systemet och för att de genomförandebefogenheter som Lissabonfördraget beviljar kommissionen används på ett lämpligt sätt. Den stärker den demokratiska principen, eftersom den erkänner parlamentets rätt till kontroll, ökar öppenheten genom årsredovisningen och innehåller en granskningsklausul för att kunna genomföra justeringar utifrån erfarenheter. Den uppfyller därför den begäran utskottet för ekonomi och valutafrågor kom med i det här avseendet.
Inom området finansiella tjänster kommer den att bidra till att öka den rättsliga säkerheten och lagstiftningens effektivitet. Det kompletterar målet för omnibusdirektivet om att begränsa de befogenheter som anförtros kommissionen inom den gamla ramen som är förenliga med den nuvarande ramen under en period på tre år från det att det nya fördraget träder i kraft och etablerar bestämmelser så att de tekniska genomförandestandarderna, som är en del av den nya övervakningsstrukturen och sektorregleringarna inom området finansiella tjänster, så småningom kan antas.
Som föredragande för yttrandet från utskottet för ekonomi och valutafrågor ser jag positivt på betänkandet och jag vill gratulera József Szájer.
Jag vill tacka talmannen för hans generositet och önska er alla en trevlig jul- och nyårshelg och ett gott nytt år.
Klaus-Heiner Lehne
Herr talman, mina damer och herrar! Det krävs ett antal förklaringar, också här i plenum, när det gäller de vilseledande debatter som ägt rum i grupperna, i utskottsordförandekonferensen och i vissa fall i utskotten.
För det första handlar den här förordningen inte om att besluta vad delegerade akter är i enlighet med villkoren i artikel 290 och vad genomförandeakter är i enlighet med villkoren i artikel 291. Den här förordningen kommer definitivt inte att fatta något beslut om det. Detta avgörs i den grundläggande akten. Med andra ord kommer lagen i sig att besluta om befogenheten i enlighet med artikel 290 eller artikel 291, om en bestämmelse för detta införs. Den här förordningen omfattar endast förfarandet när det gäller artikel 291.
Min andra poäng handlar om kritiken mot artikel 10. Denna artikel omfattar också endast förfarandet och inget annat. I det här sammanhanget har kommissionen än en gång klargjort att man självfallet har för avsikt att granska alla befintliga akter från perioden före Lissabonfördraget som ett led i anpassningen och att lägga fram nya förslag för båda lagstiftningsorganen: parlamentet och rådet. Detta har förstärkts än en gång jämfört med det tidigare interinstitutionella avtalet.
Det enda som är verkligt nytt är förfarandet för utrikeshandel. Jag medger att den kompromiss som det belgiska ordförandeskapet lagt fram är ganska byråkratisk. Det råder ingen tvekan om det. Men med tanke på de två blockerande minoriteterna i rådet var detta den enda möjliga lösningen.
För mig handlar den här frågan helt om att avväga fördelarna. Vi måste också, som föredraganden sade, avväga vad parlamentet har förhandlat fram. Vi har ett förfarande för att granska genomförandeakter som inte omfattas av fördraget. Detta är ett mycket viktigt steg framåt, framför allt när det gäller parlamentets delaktighet, som ligger utanför fördragets villkor. När fördelarna har avvägts är det därför tydligt att det förtjänar vårt stöd. Därför är jag positiv till det här betänkandet som det ser ut, utan ändringsförslag. Vi kommer inte att kunna uppnå mer under första behandlingen än vi skulle kunna uppnå i ett senare förlikningsförfarande efter en obestämd period.
Eva Lichtenberger
för Verts/ALE-gruppen. - (DE) Herr talman! Den förordning som diskuteras i dag har i stor utsträckning nonchalerats av alla utskott under en lång period. Vissa i parlamentet har dock vaknat upp i slutet av processen när resultatet ligger på bordet. En del av dem har tyvärr inte deltagit i debatten, vilket är synd eftersom det hade varit mycket intressant att höra deras synpunkter.
Som tidigare ledamot har jag ett tydligt minne av konventionens anda. Den uppmanade öppet till att Europaparlamentet skulle tilldelas specifika rättigheter på flera områden för att se till att man var fortsatt trovärdig inom institutionerna och gentemot medborgarna.
Trots kraven i konventionen gjordes ingenting. De mycket tuffa förhandlingar som det belgiska ordförandeskapet förde med rådet var det som möjliggjorde viktiga framsteg. Jag minns vad Klaus-Heiner Lehne sade. Det var en fråga om en permanent möjlighet att undersöka om kommissionen hade överskridit sina befogenheter.
Självfallet är en del av regleringarna inte direkt idealiska, t.ex. det internationella handelsavtalet, men jag är ändå enig med resultatet. Jag vill tacka det belgiska ordförandeskapet. Det har gjort en insats för att se till att något uppnåddes. Jag vill också tacka föredraganden, som förhandlade på ett sympatiskt och intelligent sätt.
Raffaele Baldassarre
(IT) Herr talman, kommissionsledamot, mina damer och herrar! När vi röstar om József Szájers betänkande i morgon ger vi vårt OK till ett av de nya instrumenten - om genomförandeakter - som finns i Lissabonfördraget.
Det skulle förenkla det gamla kommittésystemet. Det är en åtgärd som skulle säkerställa en större öppenhet när lagstiftningsakter antas och reglera medlemsstaternas kontrollmetoder vid utövandet av de befogenheter som kommissionen tilldelats. Förordningens grundläggande betydelse har gjort förfarandet komplicerat både på interinstitutionell nivå och inom parlamentet, där jag hoppas att alla utskotts deltagande - om än senkommet - gör det möjligt att anta förslaget vid första behandlingen.
Jag gratulerar därför föredraganden, József Szájer, för att ha lyckats uppnå Europaparlamentets prioriterade mål: jag syftar på garantierna att anpassa det nuvarande kommittéförfarandet till det nya förfarandet, parlamentets och rådets rätt till granskning, inrättandet av en överklagandekommitté som leds av kommissionen och inkluderandet av en granskningsklausul som gör det möjligt att utvärdera förfarandets effektivitet.
Låt mig få komma med en slutkommentar kring vad som var det sista hindret i förhandlingarna: inkluderandet av den gemensamma handelspolitiken inom ramen för den framtida förordningen. Även om den slutliga överenskommelsen ger utrymme för att tillämpa ett röstsystem med enkel majoritet när det gäller att anta antidumpningsåtgärder under en övergångsperiod på 18 månader kommer åtgärderna senare att antas genom kvalificerad majoritet. Denna lösning var resultatet av en komplicerad kompromiss, men jag är övertygad om att det uppfyller behoven hos både industrin och EU och innebär att beslut av teknisk natur inte riskerar farlig politisering.
Gianluca Susta
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Jag håller inte alls med de föregående talarna. Personligen anser jag att den här åtgärden är skadlig för parlamentets prioriteringar och strider mot andan i Lissabonfördraget.
Vi håller på att ingå 70 procent av överenskommelserna med rådet vid första behandlingen, men jag förstår inte stressen över att besluta om så känsliga åtgärder som dessa vid första behandlingen, eftersom det handlar om genomförandet av Lissabonfördraget, som har utökat våra befogenheter, framför allt inom handelspolitiken. Redan i början av antidumpningsförfarandena, övergår vi från objektiviteten hos rättslig säkerhet till ett ingripande från medlemsstaterna, vilket riskerar att bli resultatet av förhandlingen mellan kommissionen och medlemsstaterna.
Jag menar därför att det är ett steg bakåt, liksom automatisk anpassning utan några tidsgränser från det gamla kommittésystemet till det nuvarande systemet på jordbruksområdet, som stärker parlamentets roll.
Jag tror därför inte att det är klokt skynda in i en överenskommelse med rådet vid första behandlingen, eftersom vi också löper risk för tvister i EU-domstolen.
Maroš Šefčovič
kommissionens vice ordförande. - (EN) Herr talman! Jag vill tacka alla för deras synpunkter, som återspeglar vilken komplex fråga detta är.
Jag skulle vilja svara på några av kommentarerna. När det gäller granskningen och vårt engagemang för den i förhållande till alla relevanta akter har vi här en oerhört ambitiös plan och jag har diskuterat den med Klaus-Heiner Lehne under våra ramavtalsdiskussioner: vi har 299 plus 153 akter att anpassa. Jag menar att om vi säger att vi skulle vilja göra det under den här mandatperioden så är det en mycket ambitiös plan. Om jag säger att det är ”vår” ambition säger jag det på de tre institutionernas vägnar, eftersom detta helt uppenbart kräver ett lojalt samarbete från oss alla.
Jag vill försäkra Gay Mitchell om att kommissionen har yttersta respekt för parlamentet.
Jag vill lyfta fram ett stycke i utkastet till kommissionens uttalande som är bilagt förslaget. Jag läser bara upp det: ”Medan denna anpassning pågår kommer kommissionen att regelbundet hålla Europaparlamentet informerat om utkast till genomförandeåtgärder med koppling till dessa instrument som i framtiden bör bli delegerade akter.”. Så vårt engagemang för öppenhet och tydlighet är uppenbart. Jag vill också bekräfta att vi kommer att erbjuda parlamentet största möjliga mängd information. Parlamentet kommer att få all information samtidigt som utskotten och vi kommer att göra vårt yttersta för att hålla parlamentet informerat också i det här förfarandet.
Jag tror jag måste tacka Klaus-Heiner Lehne för att ha förtydligat situationen i debatten. Det vi diskuterar i dag är genomförandeakter och den här förordningen föregriper inte på något sätt om vi ska använda delegerade akter eller genomförandeakter i framtiden.
När det gäller anpassningsfrågan tror jag att Paolo De Castro inte var här när jag läste upp det belgiska ordförandeskapets överenskomna uttalande om ett fullt engagemang för lojalt samarbete för att kunna uppnå detta ambitiösa mål om full anpassning under de kommande åren. Jag tror att det finns en försäkran här om att det inte bara ligger i parlamentets intresse, utan också i kommissionens och rådets intresse att mycket snabbt gå vidare. Jag menar att det är mycket tydligt och jag är övertygad om att vi kommer att uppfylla det här avtalet.
När det gäller frågan om antidumpnings- och utjämningsåtgärder menar jag att vi faktiskt kommer att få se motsatsen, eftersom ni vet hur systemet ser ut i dag: att en enkel majoritet av medlemsstaternas representanter kan blockera ett förslag från kommissionen. Detta skulle vara mycket svårare i framtiden, eftersom man skulle behöva en kvalificerad majoritet av medlemsstaternas representanter för att blockera förslaget. Jag tror därför att det vi gör här faktiskt kommer att stärka unionsstrategin och stärka kommissionens position i handelsamtalen, precis på det sätt Lissabonfördraget föreskriver och förutspår.
Låt mig fortsätta genom att betona betydelsen av rättslig säkerhet i den här frågan, eftersom vi när vi hanterar känsliga frågor som handel, som antidumpningsåtgärder, som utjämningsåtgärder, självfallet måste ha väletablerade förfaranden och en tydlig fördelning av roller och ansvarsområden. Parlamentet behöver de mycket tydliga granskningsrättigheter som man fått genom Lissabonfördraget och vi behöver den rättsliga säkerheten för att kunna vara verksamma på detta mycket viktiga lagstiftningsområde, eftersom ni vet hur ofta dessa åtgärder är föremål för tvister i olika internationella forum.
Därför vill jag uppmana parlamentsledamöterna att stödja de här förslagen utan ändringar, eftersom jag anser att de är mycket bra för EU:s ställning i internationella frågor.
József Szájer
föredragande. - (EN) Herr talman! Jag vill tacka alla för deras insatser, både nu och under de senaste nio månaderna då vi arbetat med denna fråga.
Först en procedurfråga. Många kolleger har uttryckt sin oro över att vi skyndar in i en överenskommelse efter första behandlingen under press från rådet. Både kommissionen och rådet och flera kolleger som är delaktiga i förhandlingarna kan vittna om att pressen gick i motsatt riktning. Det var parlamentet och jag själv som sade till rådet att om vi inte nådde fram till en överenskommelse skulle hela frågan kunna falla.
Vi fick en mycket tydlig utfästelse från de båda andra institutionerna, eftersom de i likhet med parlamentet, vilket Maroš Šefčovič just nämnde, är för Lissabonfördragets stabilitet. Ju senare vi godkänner, ju senare vi antar denna typ av förordning, desto längre kommer det gamla kommittéförfarandet - som vi på grund av dess många problem ogillar - att finnas kvar. Ur det perspektivet är nio månader inte någon kort tid och skulle kunna inrymma två behandlingar. Öppenheten har varit fullständig, vilket flera kolleger kan vittna om.
Jag har deltagit i utskottsordförandekonferensen sex gånger under de här nio månaderna och har även träffat skuggföredragande och samordnare från alla utskott. Det var jag som beslutade att vi skulle satsa på en överenskommelse, eftersom vi fick allt jag ville ha. Rådet och kommissionen gillar det kanske inte, men vi fick allt.
Vad gör en föredragande när allt jag och de olika utskotten begärde finns där, om än inte i den form vi ville? Paolo De Castro har rätt. Hans önskemål finns inte i textens form i den här förordningen, men detta handlar om genomförandeakter och de finns här i kommissionens åtagande. Jag har genomfört denna anpassning - omnibusdirektivet - tidigare och kommissionen gav då samma utfästelse, som man levde upp till med mycket små undantag. I det avseendet trodde jag att jag kunde lita på det här löftet och om kommissionen inte uppfyller det kommer jag att ställa mig upp och utkräva att det uppfylls, som Paolo De Castro gör.
I det perspektivet finns det ingen press. Pressen kom från mig. Genom gott samarbete i många svåra förhandlingar kom vi överens om något som jag oreserverat kan uppmana parlamentet att tacka ja till.
Jag vill tacka alla, framför allt de kolleger som deltog i denna mycket svåra process. Jag ber allmänheten, som inte förstår ett ord av vad vi diskuterar, om ursäkt, men jag kan definitivt säga att öppenheten och parlamentets kontroll av EU-frågor kommer att bli mycket bättre när den här förordningen har antagits.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen äger rum i morgon.
Skriftliga förklaringar (artikel 149)
Vital Moreira
Det här lagstiftningsförslaget om kommissionens kontroll av ”verkställande instrument” har drivits fram av Lissabonfördraget, som inkluderar detta under Europaparlamentets lagstiftningsbefogenheter. Det är också tveklöst en positiv lagstiftning totalt sett utifrån den befintliga situationen.
Men flera aspekter följer inte Lissabonfördraget. Bland dessa negativa aspekter skiljer sig två från mängden. För det första finns det ingen brytpunkt för den obligatoriska anpassningen av de oräkneliga befintliga situationerna till det nya systemet och till Lissabonfördraget. Därför lade jag fram ett ändringsförslag som inför en sådan klausul. För det andra och i princip är de undantag som görs för handelsskyddsinstrument (mer specifikt antidumpnings- och antistödåtgärder, liksom skyddsåtgärder), som innebär att medlemsstaterna kommer att en mer ingripande kontroll över kommissionen, oacceptabla, eftersom de kommer att göra det svårare att tillämpa dessa åtgärder och kommer att leda till att de politiseras. De här åtgärderna är avgörande när det gäller att skydda europeiska företag från konkurrens av importvaror som gynnas av sådana olagliga fördelar.
Det finns ingen konstitutionell eller politisk grund för denna diskriminerande behandling av handelsskyddsåtgärder, som undergräver kommissionens (och unionens) förmåga att skydda den europeiska industrin mot ojuste konkurrens utanför den egna inre marknaden.
