Avtal mellan EG och Förenta staterna om lufttransporter (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är betänkandet av Saïd El Khadraoui, för utskottet för transport och turism, om förslaget till beslut av rådet och företrädarna för Europeiska unionens medlemsstaters regeringar, församlade i rådet, om ingående av luftfartsavtalet mellan Europeiska gemenskapen och dess medlemsstater, å ena sidan, och Amerikas förenta stater, å andra sidan, [8044/3/07 - - C6-0210/2007 -.
Jacques Barrot
kommissionens vice ordförande. - (FR) Fru talman, mina damer och herrar, herr El Khadraoui! Parlamentet spelade en stor politisk roll när det hjälpte oss att underteckna det första luftfartsavtalet mellan EU och Förenta staterna den 30 april i Washington.
Genom att stödja överenskommelsen från den 14 mars, redan innan utskottet för transport och turism hade gjort sitt tillkännagivande, spelade parlamentet en helt avgörande roll genom att modernisera de bestämmelser som reglerar den transatlantiska flygtrafiken och därigenom ge EU-medborgarna nya möjligheter. Överenskommelsen kommer att träda i kraft i mars nästa år, och europeiska och amerikanska företag ligger i startgroparna för nya transatlantiska förbindelser. Den gemensamma kommittén som ska hålla i överenskommelsen har redan träffats i juni månad. Kommittén ska träffas igen i november för att säkerställa en smidig tillämpning och för att börja arbeta med viktiga frågor som konkurrens och säkerhet.
Ni klargör ett antal huvudpunkter i era formella debatter gällande dagens avtal, och jag delar er åsikt. Ni betonar vikten av ett avtal om det andra steget för komma närmare ett tillträde till den amerikanska marknaden, framför allt som ett sätt att ta europeiska investeringar till Förenta staterna. Ni betonar vikten av att samordna våra regelverk, särskilt med tanke på säkerhet, allt för att uppnå ”one stop security”. Ni understryker miljöaspekten och särskilt handeln med utsläppsrätter för koldioxid. Slutligen framhåller ni också betydelsen av att informera och rådfråga parlamentet.
Jag delar också era politiska prioriteringar. Jag välkomnar avtalet mellan våra två institutioner när det gäller frågor som är så politiskt känsliga i både Europa och Förenta staterna.
Jag är också oerhört nöjd med att parlamentet för EU:s talan i samtalen med Förenta staterna, genom en ständig dialog med den amerikanska kongressen och regeringen. Vi måste absolut arbeta tillsammans i de frågor som utgör ett problem med Washington. Internationella civila luftfartsorganisationens sammankomst i Montreal i september var en besvikelse. Som ni vet tvingades EU och dess europeiska grannar, 42 länder, att uttrycka sina reservationer angående resolutionen om utsläppsrätter för koldioxid - på grund av att vi är i opposition jämfört med Förenta staterna och den övriga världen.
Representanthuset antog också en ändring för att begränsa risken att amerikanska företag hamnar under utländsk kontroll. Även om ändringen ännu inte har antagits av senaten, kastar detta en skugga över de förhandlingar mot ett avtal om det andra steget som ska inledas till våren. Europaparlamentet har uppmärksammat kongressen och den amerikanska regeringen på den här frågan, vilket jag också har, och vi måste fortsätta att satsa våra krafter på att hindra alla åtgärder som inte bidrar till normaliseringen av flygsektorn.
Dessa händelser visar vilka svårigheter som ska övervinnas, men får vi inte glömma den viktigaste delen. Vi har nu en solid arbetsgrund mellan EU och Förenta staterna som gör att vi kan behandla varandra som jämlikar. Så var inte fallet för sex månader sedan. Vi måste därför bygga på denna bedrift som är resultatet av fyra års arbete.
Fru talman, mina damer och herrar, herr El Khadraoui! Jag vill naturligtvis tala om för er att jag är beredd att tillmötesgå både parlamentets och rådets politiska mål, och att jag är mycket nöjd med en europeisk enighet i den här frågan, med unionen av européer.
Saïd El Khadraoui
Fru talman, vice ordförande i kommissionen, mina damer och herrar. När vi denna eftermiddag slutligen ger grönt ljus för luftfartsavtalet mellan EU och Förenta staterna kommer det inte bara att markera slutet på en process som har pågått i många år och som framskridit med stor möda. Det kommer också att markera början på ett nytt kapitel i lufttransportens historia. Och följderna - även om de inte är helt lätta att förutse - kan bli oerhörda.
Samtidigt vet vi att det här är bara en tillfällig fas och att vi fortfarande har mycket arbete framför oss för att komma till den mer eller mindre integrerade transatlantiska flygmarknaden som vi har som målsättning. En del ledamöter anser att vi redan har gjort alltför många eftergifter till amerikanerna i denna första fas. De anser att viljan att förhandla kommer att försvinna, särskilt eftersom amerikanska flygbolag de facto redan besitter stand alone-cabotagerättigheter att flyga från ett medlemsland till ett annat, något som vi inte kan göra på amerikanskt territorium.
Båda parter får något som kallas den femte frihetsrättigheten, som ger amerikanska flygbolag möjlighet att flyga vidare till Afrika eller Asien via Europa. Det är också möjligt att flyga i motsatt riktning, men på grund av Förenta staternas geografiska läge är det inte lika angeläget. Och inte nog med det, från och med mars nästa år hävs de ännu existerande restriktionerna om tillträde till vissa flygplatser: tänk bara på Heathrow, som för tillfället endast två amerikanska flygbolag har tillstånd att använda.
I viss bemärkelse är det därför ingen riktig balans. Men å andra sidan, herr kommissionsledamot, är avtalet helt klart ett steg framåt och en förbättring jämfört med rådande situation. För det första sätter avtalet punkt för den rättsliga osäkerhet som uppkommit sedan EG-domstolens utslag 2002, som innebar att det befintliga bilaterala open skies-avtalet innehöll delar som var olagliga och måste ändras. För det andra kommer konsumenterna att märka skillnaden. Hittills har endast nationella flygbolag och amerikanska flygbolag kunnat flyga från medlemsländerna till Förenta staterna. I framtiden kommer alla europeiska flygbolag att kunna flyga från vilken destination som helst i Europa till vilken destination som helst i Förenta staterna, och med möjlighet att sedan flyga vidare till exempelvis Mexiko eller Sydamerika. Det här kommer utan tvivel betyda att konsumenten får fler valmöjligheter och det kommer troligtvis också att medföra lägre priser.
För det tredje: i och med upprättandet av den gemensamma kommittén - vilket ni, kommissionsledamot, också åberopade - skapar vi, med representanter från båda sidor, en institution som kommer att diskutera frågor i samband med avtalet samt 50frågor som rör samhälls-, miljö- och säkerhetsföreskrifter osv. Det här är därför ett verktyg som skulle kunna stärka förtroendet och förståelsen på båda sidor. Det är mycket viktigt, för samtidigt som den transatlantiska marknaden öppnas är det naturligtvis nödvändigt att bestämmelser gradvis samordnas och justeras med varandra på en hög nivå.
När myndigheterna kommer bättre överens och när fördelarna av ett nära samarbete blir mer uppenbara, kanske amerikanerna kommer att vara beredda att göra fler eftergifter när det gäller tillträdet till den inre amerikanska marknaden. Det finns fortfarande många olösta frågor och ni har redan nämnt dem. Jag talar om cabotage, rätten till etablering för europeiska flygbolag, regler som avser kontroll och äganderätt samt alla andra slags restriktioner som fortfarande är gällande.
Eftersom vi vet att förhandlingarna för det andra steget kommer att påbörjas mycket snart - faktiskt nästa sommar - är det nödvändigt för kommissionen att fundera över en bra förhandlingsstrategi redan nu. Vad är det vi vill uppnå? Vilka är våra prioriteringar? Hur kan vi övertala amerikanerna att vidta nya åtgärder? Inom vilka områden kan eftergifter göras utan nackdel för oss? Herr kommissionsledamot, jag behöver inte tala om för er att situationen är mycket problematisk. Det är presidentval nästa år. Det finns en allmän misstro i Förenta staterna som också finns i kongressen mot att bevilja tredje man kontroll över strategiska industrigrenar som luftfarten. De amerikanska fackföreningarna är rädda att förlora sitt grepp om sektorn genom utländsk inblandning, huvudsakligen för att de anser att de skulle kunna bli framgångsrika och för att det finns en tro på att europeiska flygbolag är bättre organiserade och lätt kan ta delar av marknaden. Därefter har vi förstås också valet till Europaparlamentet.
Sedan är det också de problem som finns redan i dag. Ni åberopar försöket från vår amerikanska kollega, kongressledamot Oberstar, att tolka ett antal inslag i avtalet på ett annat sätt. Samtidigt vill jag påpeka att som föredragande och som parlament kommer vi likväl att ge vårt godkännande i eftermiddag. Vi kommer oförbehållsamt att rösta ”ja” utan reservationer. Vi kommer naturligtvis att följa förberedelserna mycket noga. Vi hoppas att vi kommer att vara mycket involverade, som vi tidigare har varit. Vi räknar med det.
Reinhard Rack
för PPE-DE-gruppen. - (DE) Fru talman! Parlamentet, och i synnerhet min grupp PPE-DE, kommer att rösta för detta avtal i dag med stor majoritet, eftersom vi i slutändan uppnådde ett gott interimsresultat.
Det är emellertid bara ett interimsresultat. Som både vice ordförande Jacques Barrot och vår föredragande Saïd El Khadraoui har sagt, har vi fortfarande viktiga frågor att lösa i samband med ”open skies”-avtalet: frågor om cabotagetrafik, etableringsrätt, äganderätt, statligt stöd och en rad andra frågor.
Frånsett att vi har lyckats framställa ett någorlunda bra interimsresultat, avslöjar avtalet ett antal svagheter i vårt system. Dessa har också redan nämnts. Inför framtiden måste vi anstränga oss för att se till att parlamentet får större möjligheter att utöva inflytande på innehållet i avtalet - liksom våra motparter i USA:s kongress, som man kan säga har lagt under sig diverse rättigheter under de senaste århundradena. Den här gången har vi lyckats göra framsteg, i någon mån, genom att lura systemet - genom att ingripa innan rådet yttrade sig - men i det långa loppet behöver vi bättre regler för att kunna forma innehållet.
Nu skulle jag - ännu en gång - vilja dra uppmärksamhet till en viktig fråga för luftfarten, särskilt mellan Europa och USA. Säkerhetsbestämmelser och säkerhetskontroller är viktiga, så att passagerarna kan känna sig trygga när de använder detta viktiga transportmedel. Men säkerhetsåtgärder bör inte misstolkas som symboliska åtgärder som bara är till besvär för passagerarna utan att verkligen öka deras säkerhet. Av den anledningen, för femtielfte gången, måste reglerna om att medföra vätskor ombord ändras!
Brian Simpson
för PSE-gruppen. - (EN) Fru talman! För det första vill jag be er, kommissionens vice ordförande och ärade ledamöter, om ursäkt för att jag efter mitt anförande måste lämna kammaren för en intervju. Jag har inte för vana att göra så och ber om ursäkt för att jag inte kan stanna kvar under resten av debatten.
Jag vill tacka min kollega Saïd El Khadraoui för hans betänkande och varnar honom för att han kanske kommer att slå mitt rekord och bli den längst sittande föredraganden i parlamentets historia om han fortsätter med detta särskilda ärende! Uppriktigt sagt är det ”äktenskap” som ingåtts mellan Europeiska unionen och Förenta staterna i form av ett inledande avtal om civila flygtransporter ett skenäktenskap där EU är den ivrige brudgummen och Förenta staterna är den mycket motvilliga bruden. Nu när vi ska fullborda äktenskapet upptäcker vi att bruden Förenta staterna anser att brudgummen EU inte är särskilt attraktiv och eftersom hon anser att hon har fått alla de bästa bitarna av honom på bröllopsdagen vill bruden Förenta staterna inte bry sig om att fullborda äktenskapet, därför att den politiske representanten James Oberstar står framför paret med hagelbössan i hand.
Det finns stora skillnader mellan EU och Förenta staterna när det gäller flygpolitik, och jag för min del skulle inte bli förvånad om jag under de kommande veckorna och månaderna fick höra att förhandlingarna om det andra steget i avtalet har brutit samman på grund av att Förenta staterna inte vill vika sig i nyckelfrågor. Jag fruktar att brudgummen EU är så desperat att fullborda skenäktenskapet att vi återigen ger efter för den motvilliga bruden. Hur ska man hantera ETS och säkerheten där EU och Förenta staterna är så långt ifrån varandra? Hur ska man hantera det utländska ägandet av amerikanska flygbolag eller den femte frihetsrättigheten? Hur ska man hantera passsagerarlistor och skydd enligt kapitel 11? I alla dessa frågor har vi delade meningar, och även om jag accepterar att det finns en vilja att sätta sig vid förhandlingsbordet är det alltid, enligt vår uppfattning, på de villkor som amerikanerna dikterar för oss.
Jag önskar alla lycka till i deras insatser, och PSE-gruppen kommer att rösta ja. Jag hoppas dock att förhandlingarna blir framgångsrika och att ett mer balanserat, och ömsesidigt rättvist avtal till slut blir resultatet. Men jag tvivlar på att det kommer att bli så på grund av Förenta staternas attityd, och jag undrar om den väg som vi nu är inne på kommer att leda till att skenäktenskapet kommer att upplösas i en skilsmässa à la Las Vegas.
Sarah Ludford
för ALDE-gruppen. - (EN) Fru talman! Jag ersätter min kollega Sophia in 't Veld.
Jag värdesätter verkligen andras kunskap om detta avtals teknikaliteter. I egenskap av parlamentsledamot som representerar London, vilket inbegriper den stora flygplatsen i Heathrow, är jag verkligen nöjd över att detta avtal kommer att ge mer konkurrensfördelar för passagerarna, och i det hänseendet är det bra att avtalet har ingåtts.
Jag vill inrikta mig på säkerhetsaspekterna i avtalet, eftersom jag förstår av betänkandet att detta område till stor del har lämnats åt gemensamma kommittén att fastställa. I betänkandet välkomnas samarbete mellan de myndigheter i EU och Förenta staterna som har ansvar för flygsäkerheten, något som jag instämmer i. I betänkandet står dock att säkerhetsåtgärderna bör bygga på en ordentlig riskbedömning och inte vara orimliga eller genomföras utan samordning, samt att den personliga integriteten för medborgare i Europeiska unionens medlemsstater och Förenta staterna ska respekteras när EU och Förenta staterna utbyter passageraruppgifter.
Ledamöterna kommer att bli medvetna om den stora kontrovers som omgärdar avtalet om passageraruppgifter (PNR-avtalet). Europaparlamentet har uttalat sig mycket kraftfullt om att det inte har spelat en så stor roll som det hade velat beträffande avtalet. Åsikten bland de europeiska datatillsynsmännen är helt säkert att skyddet har försvagats avsevärt i det nya avtalet jämfört med tidigare avtal och att det nya avtalet lämnar vägen fri för allvarliga frågor och brister.
Även om kommissionsledamot Jacques Barrot välkomnade den stora roll som parlamentet har spelat för att modernisera regelverket för andra aspekter inom flygbranschen är jag rädd att vi måste uttrycka vår besvikelse över att vi inte har lyckats få det inflytande vi hade önskat rörande den personliga integriteten och betämmelserna om skydd av personuppgifter. Enligt PNR-avtalet kommer uppgifter att lagras i 15 år, vilket jag säger till er är en alltför lång tid och som anges i betänkandet att vi inte vill ha. Förenta staterna kommer att få tillträde till känsliga uppgifter och även kunna använda dem i fall av ringa brott, vilka inte gäller kamp mot terrorism.
För att sammanfatta det hela välkomnar jag avtalet generellt sett, men tyvärr måste jag säga att målen i detta betänkande om att säkerhetsåtgärderna ska bedömas ordentligt i förhållande till riskerna - och inte bör vara alltför omfattande, utan skydda den personliga integriteten - ännu inte har säkerställts på området för utbyte av personuppgifter.
Eva Lichtenberger
för Verts/ALE-gruppen. - (DE) Fru talman, herr kommissionsledamot! Detta var inte första gången ni stod inför en milt uttryckt besvärlig förhandlingspartner som, grundat på erfarenhet, redan från början utgår från att Europa alltid kommer att ge med sig, på varje punkt. Om man läser igenom dokumentet, ser man liksom tidigare att det tydligt är till USA:s fördel. Om Europeiska unionen har något att vinna på det återstår att se, för en gemensam kommitté är bara en möjlighet - den innebär inte ännu någon framgång, särskilt med tanke på att USA redan ifrågasätter resultaten. Jag ser ännu ingen balans, och mycket lite hänsyn till våra krav. Den föregående talarens liknelse om det ganska bisarra resonemangsäktenskapet är mycket träffande.
Frågorna om luftfartsskydd, miljöskydd och äganderätt är fortfarande olösta. I säkerhetsfrågan har vi fortfarande inte uppnått vad vi behöver. Särskilt i uppgiftsskyddsfrågan - att skydda europeiska medborgare från övernitiska åtgärder - har vi fortfarande inte nått det resultat som vi behöver och som vi måste uppnå. Dessutom är luftfartens del i vårt misslyckande med att uppnå Kyotomålet fortfarande enorm.
Med den nuvarande tillväxttakten kommer Europa att stå inför stora svårigheter om vi inte har ett gemensamt avtal med USA, och jag ser inga tecken alls på det just nu. Det jag ser är på sin höjd vacklande inledande steg, men Europa måste visa mycket större självförtroende och enighet under dessa förhandlingar, för det som hänt så långt ger oss möjligheter.
Ännu har vi dock inte fått in skörden under tak, och jag kan säga med tillförsikt att Europaparlamentet och utskottet för transport och turism kommer att granska resultaten från den gemensamma förhandlingskommittén mycket noga.
Georgios Toussas
Fru talman, mina damer och herrar! I centrum för EU:s utrikespolitik för luftfart står upprättandet av ett öppet luftfartsområde mellan Europeiska unionen och Amerikas förenta stater. Denna politik ligger helt i kapitalets intresse. Den används för att genom påtryckningar och hot skapa två eller tre monopolistiska luftfartsgrupper inom EU. Dessa kommer att kunna välja och vraka inom den internationella luftfarten, medan de resterande lufttrafikföretagen - de som finns kvar - kommer att vara av regional natur och bedriva en verksamhet som är begränsad till flyglinjer inom medlemsstaterna. De starka påtryckningar och hot som personal på Alitalia, Olympic Airlines och andra flygbolag i medlemsstaterna fått erfara är typiska för vad som nu pågår. Konflikter var tydliga under förhandlingarna med Förenta staterna. Det resulterande avtalet och tecknen på motsättningar kan man sluta sig till från de statliga subventionerna till Airbus och Boeing, hindrandet av sabotage på interna amerikanska flygningar och den amerikanska regeringens vägran att tillåta att europeiska lufttrafikföretag deltar i eller köper ut amerikanska flygbolag.
Avtalet visar kompromissnivån mellan EU och Förenta staterna. Det ligger långt ifrån att möta folkets behov, och det kommer att bidra till ökad koncentration genom uppköp och fusioner av flygbolag. På alla dessa områden kommer allvarliga problem att kvarstå både med skydd av personuppgifter och skydd för miljön.
Av dessa skäl kommer vi att rösta mot förslaget om ett luftfartsavtal mellan Förenta staterna och Europeiska unionen.
Luca Romagnoli
för ITS-gruppen. - (IT) Fru talman, mina damer och herrar! Ömsesidighet är viktigt i förbindelser mellan personer, och ännu viktigare i förbindelser mellan stater, även handelsförbindelser. Jag försökte faktiskt införa några ändringar i Saïd El Khadraouis betänkande, i en resultatlös ansträngning att göra våra kolleger i kommissionen medvetna om detta och om andra punkter.
I en tidsålder när kommunikationer är avgörande, och flygtransport ger resemöjligheter man tidigare inte ens kunnat föreställa sig, är luftfartsavtal mellan nationer helt klart nödvändiga och önskvärda. Vad som däremot är oklart är varför vi i detta betänkande - liksom i alla andra rättsakter som antas av Europeiska unionen - verkar vara oförmögna att kräva ömsesidighet, som också innebär jämlika konkurrensförhållanden. Vi borde resonera som medborgare, särskilt vi parlamentsledamöter, eftersom parlamentet är den enda EU-institution som verkligen har ett direkt mandat från folket.
Om parlamentet ville visa en självständig förmåga att vägleda de andra institutionernas politik, skulle det därför behöva visa i sina rättsakter och i sina (om än begränsade) medbeslut att det inte så lätt låter sig påverkas av icke-europeiska intressen. Detta är fallet med Saïd El Khadraouis betänkande i dag, som annars är utmärkt på många sätt - och jag skulle vilja ta tillfället i akt att tacka honom för hans arbete. Men liksom i så många andra fall lyckas man i betänkandet inte klart och tydligt fastslå att om det ska finnas fri konkurrens är det ett absolut måste att det finns jämlika villkor för cabotagetrafik och att man uppfyller sociala normer och miljönormer. Inte heller gäller ömsesidigheten säkerhet eller passagerarrättigheter.
Dessutom erkänns det i betänkandet att luftfartssektorn har många negativa effekter som bidrar till klimatförändringarna. Jag kan därför inte förstå varför mina kolleger inte stödde ändringsförslaget som jag lade fram om de negativa effekterna av föreningarna i kondensstrimmor efter flygplan. Sannolikt kommer dessa effekter kommer att öka med luftfartens tillväxt, och därför bör luftfart inkluderas i det europeiska systemet för utsläppshandel.
Slutligen, i fråga om tillämpningen av internationell sociallagstiftning verkar det inte som om europeiska och amerikanska lufttrafikföretag har samma ställning, och det finns inga bilaterala rättigheter här heller. Allt detta är enligt min mening tillräckliga skäl för att berättiga att rösta emot betänkandet.
Georg Jarzembowski
(DE) Fru talman, herr vice kommissionsordförande, mina damer och herrar! Jag vill tillbakavisa de påståenden som Eva Lichtenberger och Luca Romagnoli framfört i sina anföranden. Naturligtvis är inte ömsesidigheten fullständig på området för rättigheter, men jämfört med den tidigare situationen är detta ett väl avvägt avtal, och därför kommer vi att rösta för det. Om ni inte anser att detta är ett väl avvägt avtal, så rösta för all del emot det. Vi instämmer dock med föredraganden i att detta är ett väl avvägt första steg, och vi instämmer också i att det måste följas av ett andra steg. Jag stöder förstås föredraganden i hans krav att vi - som min kollega Reinhard Rack har sagt - snabbt bör gå vidare till detta andra steg.
Vi bör helt enkelt dra nytta av vad som nu har avtalats. Jag uppmanar därför de europeiska flygbolagen att utnyttja de nya möjligheter de har tilldelats genom avtalet i fråga om rättigheter till ägande och kontroll, att upprätta licensföretag och engagera sig i varumärken och delvis att delta i USA:s regerings program. De bör inte vänta på det andra avtalet; de bör utnyttja det första avtalet nu direkt. När vi inleder det andra stadiet av förhandlingarna kan vi på så sätt dra nytta av våra första erfarenheter och fastställa på vilka områden det fortfarande finns brister i våra europeiska företags rättigheter på den amerikanska marknaden.
Vi måste även uppmana USA:s regering och vår egen kommission att dra fördel av de möjligheter som avtalet skapar, och till exempel avtala om ”one-stop security” på mer permanent basis. Detta kan uppnås genom den gemensamma kommittén i samarbete med USA:s regering, och vi kan på så sätt visa medborgarna att detta avtal är fördelaktigt för dem, särskilt om de inte behöver genomgå en andra säkerhetskontroll på flygplatser.
Mina kolleger och jag vill tacka kommissionen för gott samarbete i detta fall, men vi måste insistera på lika gott samarbete under det andra stadiet av processen. Jag varnar amerikanerna för att anta James Oberstars förslag, för om de vill underminera avtalet med alla sina ensidiga ändringsförslag kommer vi att reagera skarpt. Låt oss därför säga till amerikanerna att vi gärna vill fortsätta med samtalen mellan kongressen och Europaparlamentet, men att de inte får underminera avtalet med sin ensidiga tolkning.
Ulrich Stockmann
(DE) Fru talman, herr kommissionsledamot! Först av allt vill jag tacka föredraganden för hans tydliga beskrivning av situationen och ståndpunkten man intagit.
Först de positiva sidorna, som också har nämnts av föregående talare: med ”open skies”-avtalet mellan USA och Europa har vi nu till sist möjlighet att upprätta flyglinjer från Europeiska unionen via Förenta staterna till tredjeländer som Mexiko och länderna i Sydamerika. Det ger också möjlighet för varje lufttrafikföretag som har sin bas i Europeiska unionen att flyga från var som helst i EU till var som helst i USA, utan några begränsningar av kapacitet eller priser - och jag instämmer med föregående talare, dessa möjligheter måste utnyttjas.
Även på området för investeringar i amerikanska flygbolag har framsteg gjorts genom detta avtal. ”Open skies”-avtalet är därmed det första, viktiga steget mot ett öppet luftfartsområde utan några begränsningar på endera sidan. Det kan därför skapa användbara nya flyglinjer och ett stort antal nya arbetstillfällen.
Å andra sidan - som redan sagts - måste det klargöras att detta bara är det första steget och inte kan ses som ett slutgiltigt avtal. Vi förväntar oss att kommissionen som ett nästa steg förhandlar vidare med USA om olösta frågor som cabotage, etableringsrätt, äganderätt och statligt stöd. Risken för konflikter har redan gjorts mycket klar av kommissionsledamoten, men jag hoppas att arbetet i den transatlantiska kommittén kommer att gå framåt så att vi till sist har ömsesidiga rättigheter som kan tillämpas och ett ”open skies”-avtal värt namnet.
Parallellt med detta bör kommittén arbeta för att flyg från USA ska inkluderas i utsläppshandeln, för vi vet att vi inte uppnådde särskilt mycket vid ICAO-mötet, som ni har nämnt. Kommittén bör naturligtvis också lägga tonvikt vid vårt krav på ”one-stop security”.
Talmannen
Mina damer och herrar! Jag vill välkomna och ge ordet till Georgios Georgiou, som är ny som ledamot av Europaparlamentet.
Georgios Georgiou
- (EL) Fru talman! Under de senaste åren har jag iakttagit ett desperat försök från européernas sida att underteckna ett luftfartsavtal med Förenta staterna. Trots stor villighet från vår sida har jag också lagt märke till amerikanernas motsträvighet. Om européerna vill kunna uppnå ett betydande avtal borde vi varna dem för att de i så fall måste vara redo att räcka över en blankocheck. Men dessa avtal handlar inte bara om maskiner, intressen och företag. Dessa avtal berör människor - människor som reser från Europa till Förenta staterna. Somliga av dem är greker, och behandlas annorlunda än andra européer. De har en hel del att säga om de prövningar de får genomgå för att få visum till USA och om vad de får stå ut med när de anländer, och att de utsätts för kontroller och visitationer som om de vore potentiella terrorister. Ni förstår naturligtvis att detta är en stressfylld upplevelse, åtminstone för grekerna, som i vart fall är en del av Europa.
Om dessa avtal som undertecknas mellan regeringar eller parlament inte berör folken och medborgarna i Europa i själ och hjärta kommer de att bli utomordentligt kortlivade och fullständigt misslyckade. Jag vill att detta ska inkluderas i våra instruktioner när vi åter försöker förhandla. Avtalen borde grundas på jämlikhet, rättvisa och ömsesidighet.
Jim Higgins
(EN) Fru talman! För det första välkomnar jag principen i avtalet. Avtalet mellan Förenta staterna och EU kommer när förhandlingarna är avslutade att vara ett stort och historiskt framsteg. För flygbolagen i EU innebär det ökad transatlantisk flygtrafik till Förenta staterna. Det är också bra från flygpassagerarnas synpunkt med fler flygbolag, mer konkurrens och lägre biljettpriser. Inom Europa har vi redan sett de positiva effekter som låga biljettpriser har inom flygsektorn med den enorma ökningen av antalet passagerare.
Jag vill berömma EU:s förhandlare för att de på ett framgångsrikt sätt har genomfört mycket svåra förhandlingar. De är ännu inte avslutade och innebär mycket tålamod och diplomati, men när de slutligen är det kommer nettoresultatet förhoppningsvis att bli något som har varit värt att vänta på. Jag hoppas uppriktigt att de problem som finns kvar beträffande avtalet kan lösas.
Jag håller med alla föregående talare om problemen. Vi måste jobba för att detta ska bli ett avtal där båda parter är vinnare och att vi till slut kan hålla fanan högt för Europa genom att insistera på att det de vill ha vill vi också ha. Jag anser att de amerikanska myndigheternas restriktioner i form av krav på personuppgifter av säkerhetsskäl är helt orimliga. Vi måste faktiskt se till att detta inte avskräcker passagerare från EU att resa till Förenta staterna, för om vi inte löser detta specifika problem kommer det att ha stora avskräckande effekter.
Jag kommer nu att värna mycket om småstaden och landsbygden. Jag har ytterligare ett problem, nämligen att den första internationella flygplatsn i Irland som började med flygningar över Atlanten var Shannons flygplats. Den var porten till Europa under lång tid, men det obligatoriska uppehållet i Shannon kommer att försvinna nu i samband med detta avtal. Det kommer att i hög grad minska lönsamheten för Shannons flygplats och få stora konsekvenser för den västliga centrala regionen som har mycket stora svårigheter. Det är dock inte en fråga för Europa, utan för den irländska regeringen. Återigen är EU när allt kommer omkring i stort behov av ett avtal och passagerarna behöver ett avtal - men inte till vilket pris som helst.
Jacques Barrot
kommissionens vice ordförande. - (FR) Fru talman! Jag vill tacka alla ledamöter som yttrat sig. Först och främst vill jag svara er föredragande, Saïd El Khadraoui, att det första stadiet visst kan sägas ha resulterat i ett väl avvägt avtal. Vi erhöll även en garanti från Förenta staterna om att ett andra avtal ska förhandlas fram. Det finns till och med en skyldighet att påbörja förhandlingar inom 60 dagar från den provisoriska tillämpningen. Den europeiska sidan godkände motåtgärder. Det är möjligt att dra tillbaka vissa medgivanden om det andra steget i avtalet inte går europeiska intressen till mötes. Detta är väl ändå en viktig punkt.
Kommissionen har redan inlett en debatt med medlemsstaterna om förhandlingskommittén för det andra stadiet. Ni, liksom Georg Jarzembowski, insisterade på behovet av att definiera en god förhandlingsstrategi. Jag har naturligtvis för avsikt att involvera er och parlamentet så att vi verkligen ska kunna förhandla så effektivt som möjligt.
Det är sant, som Georg Jarzembowski sa, att det nu finns möjligheter för europeiska företag som måste tas tillvara. Detta avtal ger ett större urval av tjänster och lägre priser, det skapar arbetstillfällen, och har gjort det möjligt för oss att samordna åtgärder som skulle kunna påverka passagerarna: problem som har med säkerheten att göra, och på lång sikt ”one stop security”, samt förstås miljöfrågorna.
Jag vill svara Sarah Ludford genom att säga att avtalet om passageraruppgifter inte är en del av luftfartsavtalet. Alla beslut eller åtgärder som handlar om passageraruppgifter måste vara förenliga med villkoren i avtalet. Men frågan om passageraruppgifter måste granskas i sitt sammanhang, och Franco Frattini är medveten om er oro på den punkten. Det är sant att ni har betonat säkerhetsproblemet starkt och det är sant att denna dialog verkligen måste ingå i avtalets gemensamma kommitté för att man ska kunna komma fram till positiva lösningar. Båda parter arbetar på att uppnå en hög säkerhetsnivå som inte går ut över flygbolag eller passagerare. I samband med detta avtal måste förstås Transportation Security and Coordination Group kunna ge specifika svar på era frågor, som jag naturligtvis noggrant noterar.
Jag vill också säga att vi verkar ha två problem här där vi borde hitta förbättringar och lösningar: ett säkerhetsproblem och ett miljöproblem. När det gäller miljöproblemet är vi självklart angelägna om att se det ur ett globalt helhetsperspektiv för att kunna bemöta utmaningen från klimatförändringarna. Dessutom, som jag har sagt förut och kommer att säga igen, försvarade vi alla tillsammans systemet för handel med utsläppsrättigheter vid ICAO-församlingen i Montreal. Detta är en metod som använder marknadsinstrument och verkar vara den effektivaste lösningen. För tillfället står vi inför en vägran från Förenta staternas och vissa asiatiska länders sida. Vi anser dock inte att detta förhindrar samarbete. Ni vet att även inom Clean Sky-projektet går samarbetet med USA framåt. Det atlantiska driftskompatibilitetsinitiativet för att minska utsläpp är en ytterst intressant idé. I detta initiativ ingår nya landningsförfaranden som skulle kunna hjälpa oss att förbättra följderna av koldioxidutsläpp.
Vad jag vill säga är att naturligtvis måste vi lyckas med det andra steget i avtalet. Det krävs avsevärda påtryckningar och ett orubbligt engagemang från Europas sida för att lyckas med detta andra stadium, som förstås är desto viktigare eftersom det säkert skulle leda fram till ”open skies”-avtalet.
Ni kan lita på att parlamentet kommer att vara nära involverat i förhandlingarna, som säkert kommer att bli svåra, men som jag har sagt förut kommer de att inledas inom en snar framtid, eftersom vi undertecknade den första delen av avtalet enbart för att det medförde detta andra steg. Hur som helst vill jag rikta mitt tack till parlamentet för vad som verkar vara ett utbrett och fast stöd: vi kommer att behöva parlamentets stöd igen för att kunna slutföra avtalet och lyckas med det andra steget.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 11.00.
