Az Európai Tanács 2007. december 13-14-i, brüsszeli ülésének eredménye - A portugál elnökség féléves tevékenysége (vita) 
Elnök
A következő napirendi pont a Tanács és a Bizottság megállapításai a december 13-14-i Európai Tanács eredményeiről, valamint a portugál elnökség féléves tevékenységéről szóló jelentés.
Mindenek előtt szeretnék őszintén köszönetet mondani a portugál elnöknek, elismerve, hogy a portugál elnökség mennyire sikeres volt. Noha nem tudok mindenkit felsorolni, szeretnék egypár kiemelkedő személyt megemlíteni: a soros elnököt, José Sócrates miniszterelnök urat, Luís Amado külügyminiszter urat, Manuel Lobo Antunes államtitkár urat és természetesen Álvaro Mendonça e Moura nagykövet urat. Köszönet Önöknek és az Önöket segítő valamennyi munkatársuknak!
Szívélyes köszönetem a Bizottságnak és elnökének, José Manuel Durão Barrosónak is. Újból szeretném elmondani (ezt az Európai Tanács előtt már röviden említettem), hogy az a tény, hogy a Galileo-projekt igen fontos kérdésében eredményt tudtunk elérni, annak is köszönhető, hogy az Európai Bizottság és az Európai Parlament ilyen jól együttműködött, és végül a portugál elnökséggel is jó eredményt tudtunk elérni. Emiatt a Bizottságot köszönet illeti.
Hölgyeim és uraim! A múlt hét igen eseménydús volt. Először az EU alapjogi chartájának aláírása történt meg szerdán Strasbourgban az Európai Parlamentben, amit csütörtökön a reformszerződés aláírása követett Lisszabonban, végül pedig pénteken Brüsszelben a csúcstalálkozóra került sor. Sócrates soros elnök úr, azt kell mondanom, hogy a Szerződésnek a lisszaboni Hieronymus kolostorban történt ünnepélyes aláírása számos közös érdekünk igen csodálatos, szimbolikus kifejeződése volt. Reményeik szerint valamennyi parlament és mindenki követi majd Magyarország példáját, és gyorsan el fogja fogadni a Szerződést.
José Sócrates
Elnök úr, a Bizottság elnöke, hölgyeim és uraim! A portugál elnökség és jómagam elérkeztünk oda, hogy azzal az érzéssel számoljunk be a Parlamentnek az elnökségünkről, hogy teljesítettük kötelességünket. Úgy gondolom, egyetértenek velem, mikor azt mondom, hogy Európa és az európaiak joggal elégedettek az elmúlt hat hónap politikai eredményeivel. Valójában meggyőződésem, hogy ma Európa erősebb és magabiztosabb. E hat hónap után Európa jobb; jobb a saját viszonylatában és jobb a világ többi része viszonylatában is.
Elnök úr, hölgyeim és uraim! Önök jól ismerik a portugál elnökség három prioritását. Hogy felidézzem, ezek a prioritások a Szerződés, az EU és Brazília közötti, valamint EU és Afrika közötti csúcstalálkozók voltak. Amint azt a portugál elnökséget útnak indító ülésen itt már volt alkalmam elmondani: mindig is ezek képezték a portugál elnökség három prioritását.
Igen nagy örömmel tudatom Önökkel, hogy elértük mindazokat a célokat, amelyeket e hat hónapra magunk elé tűztünk. Kezdjük azonban azzal a céllal, amely mind közül a legfontosabb volt - a Szerződéssel. A Szerződéssel, amely új szerződés Európa számára. Mindig is ez volt a leglényegesebb prioritás, és az új Szerződés, amelyet Lisszabonban írtunk alá és amely a Lisszaboni Szerződés nevet viseli, természetesen olyan szerződés, amely megoldja Európa intézményi patthelyzetét, olyan szerződés, amely reagál Európa intézményi válságára. Meg kell mondjam, hogy az európai projekt, az európaiak és az európai gazdaság számára a bizalom egyik jele sem volt fontosabb e patthelyzet és válság áthidalásánál.
E Szerződés azonban választ adott az Európa előtt álló három legnagyobb kihívásra is. Elsőként az európai polgársággal kapcsolatos kihívásra. A politikai projektünk mögött meghúzódó értékek megerősítésével kapcsolatos kihívás, valamint az értékek és az európai polgárság megerősítése szerepel az EU alapjogi chartájában, amelyet e Parlamentben hirdettünk ki, de amely jogi erőt csak a Lisszaboni Szerződésbe való beépítésével nyert. Ez volt az első kihívás.
A második természetesen az volt, hogy jobb döntéshozói képességet biztosítsunk Európának. Aki Európát ismeri, világosan látja, hogy a 27 tagú Európának módosítani kellett szabályain. A szabályok módosítása, a szabályok demokratikus mederben tartása, ugyanakkor azonban annak lehetővé tétele, hogy az intézmények az európaiak nevében hatékonyabban és eredményesebben reagáljanak az új világ kihívásaira. A Lisszaboni Szerződés ezzel a kihívással is foglalkozott.
Az utolsó kihívás az volt, hogy erősebb és kompetensebb intézményekkel rendelkezzünk, olyan intézményekkel, amelyek megfelelnek az Európa előtt álló új igényeknek. A Lisszaboni Szerződés ezt a kihívást is kezelte. Ha kísérletet kívánunk tenni a Lisszaboni Szerződés összegzésére, azt épp most kell megtennünk. Ez olyan szerződés, amely megfelel a következő három legnagyobb kihívásnak: Európa olyan politikai projektté való átalakításának, amely megerősíti az európai értékeket és az európai polgárságot, egy olyan Európa létrehozásának, amely most már megfelelőbben tudja kezelni a modern idők kihívásait, amely rendelkezik a hatékonyabb döntéshozatal feltételeivel, és egy olyan Európa létrehozásának, amely megerősítette intézményeit, hogy reagáljon az európaiak törekvésire és arra is, amit a világ vár el Európától.
Fontos szerződés ez Európa számára, de egyszersmind olyan szerződés is, amely megerősíti Európát azért, hogy egy jobb világot tudjon szolgálni. Ez nem csupán az európaiakat, az európai gazdaságot szolgáló szerződés, hanem olyan szerződés is, amely egyértelműen jelzi a világnak, hogy Európa visszatért a színre és világszerte számos kontinenst ösztönző formában fogja az európai projektet végrehajtani. Ez a prioritás, a Szerződés a portugál elnökség idején valósult meg. Jóllehet a Szerződéssel járultunk hozzá leginkább az erősebb Európához, azért még szeretném hangsúlyozni a másik két prioritást is.
Először is a Brazíliával folytatott csúcstalálkozó. Miért éppen Brazília? Azon egyszerű okból kifolyólag, hogy az EU külpolitikájában már szerepeltek az Indiával, Oroszországgal és Kínával folytatott éves csúcstalálkozók, Brazíliával azonban még soha nem került sor ilyen éves csúcstalálkozóra. Azzal, hogy a csúcstalálkozón jóváhagyjuk a stratégiai partnerséget, egy egységesebb és érthetőbb politikává alakítjuk át az EU külpolitikáját. Most már van egy Brazíliára, Oroszországra, Indiára és Kínára vonatkozó politikánk, amely egy olyan Európa javát szolgálja, amely globális politikai szereplő kíván lenni. A Brazíliával tartott csúcstalálkozó és az általunk létrehozott stratégiai partnerség megerősítette Európa külpolitikáját és megfelelőbb feltételeket teremtett Európa gazdaságának alátámasztására, valamint az európai projekt értékeinek és céljainak jóváhagyására.
Végül az Afrikával folytatott csúcstalálkozó. Az Afrika csúcstalálkozó. Az Afrikával folytatott csúcstalálkozó megkezdésekor teljesen tisztában voltunk az előttünk álló nehézségekkel, de ezeket áthidaltuk, mert a kezdetektől fogva egyértelmű volt, hogy igazunk van: Európa fizeti az árát annak, hogy hét évig egyáltalán nem folyt politikai párbeszéd Afrikával, hogy ez rossz Afrikának, rossz Európának és rossz a világnak. Semmi sem indokolta, hogy ne lehessen Afrikával egy szélesebb és általános politikai párbeszédet folytatni. Talán épp Portugália érzékenységén keresztül került jobb megvilágításba annak felmérése, hogy ez bizony hiba. Ezt a tévedést az Afrikával folytatott csúcstalálkozóval orvosoltuk. A csúcstalálkozó sikeres volt, mivel a világtörténelemben először Európa Afrikával közös stratégiával rendelkezik. Ne áltassuk magunkat; ez nem egy Afrikára vonatkozó európai stratégia és nem is egy Európára vonatkozó afrikai stratégia. Nem. Ez a két kontinens közös stratégiája, olyan közös stratégia, amelyet a két kontinens számára fontos öt főbb téma alapján követünk. Ezek a béke és biztonság, éghajlatváltozás, emberi jogok, amelyek olyan területek - bocsánat, a migráció is, elfelejtettem ezt az óriási jelentőségű területet -, szóval ezek képezik az Afrikával folytatott politikai párbeszéd öt alaptémáját, amelyek - mint mondtam - Afrikát, Európát és a világ többi részét is érintik. Azonban nem egy közös stratégia jóváhagyására szorítkoztunk, hanem egy, a stratégia végrehajtására vonatkozó cselekvési tervet és mechanizmust is megállapítottunk, és most hozunk létre az Európai Bizottság és az Afrikai Unió között egy intézményt, az Afrikai Unió Bizottságát, hogy lehetővé váljon számukra a mindannak végrehajtásával kapcsolatos együttműködés, amiben megállapodtunk.
Hölgyeim és uraim! Nincs kétségem afelől, hogy bárki, aki ismeri a helyzetet, bárki, akit érdekelnek az emberi jogok, az éghajlatváltozással, a migrációval és a bevándorlók védelmével, a fejlődéssel vagy a biztonsággal kapcsolatos kérdések, örömmel fogja tapasztalni, hogy Európa és Afrika végre létrehozta a tárgyalás és a párbeszéd politikai keretét.
Nincs kétségem afelől, hogy Európa külpolitikája jobb és gazdagabb az Afrikával folytatott csúcstalálkozó óta, és ennélfogva örömmel mondhatom Önöknek, hogy e hat hónap során sikeresen küzdöttük le az akadályokat és patthelyzeteket, és sikeresen küzdöttük le az előítéleteket is, így ma - a portugál elnökség végén - kijelenthetjük, hogy Európa nem csak belsőleg, hanem külpolitikáját tekintve is erősebbé vált.
Most Brazília, Oroszország, India és Kína tekintetében egységes politikával rendelkezünk, Afrikával pedig politikai párbeszédet folytatunk, amiről a külkapcsolatokban érintett valamennyi résztvevő azt gondolta, hogy hiba volt ezeket éveken át elmulasztani. A Szerződés, Brazília és Afrika eredmények, Európa javát szolgáló eredmények, de azt kell mondanom hölgyeim és uraim, elnök úr, hogy most nincs idő a portugál elnökség valamennyi eredményét számba venni vagy akárcsak összegezni is. Szeretném azonban Önöknek röviden elmondani, hogy ez az elnökség nyomot hagyott az európai menetrenden szereplő legfőbb kérdéseken; a szabadságokra vonatkozó menetrenddel szeretném kezdeni.
A jelenlegi elnökség abban a pillanatban nyomot hagyott az alapvető szabadságokra vonatkozó menetrenden, amikor meghirdettük az EU alapjogi chartáját, ami döntő pillanat volt az európai projekt számára, az EU alapjogi chartája pedig - amint azt korábban már mondtam - jelenleg, a Lisszaboni Szerződés keretében jogi erővel bír. Szintén a portugál elnökség idején történt az, hogy sikerült megteremtenünk a Halálbüntetés Elleni Európai Napot, ez pedig tiszteli az európai értékeket, és egyértelműen jelzi a világnak, hogy Európa védi ez élet értékét. Azt is szeretném, ha tudnák, hogy a portugál elnökség idején, az Egyesült Nemzetek Közgyűlésének harmadik bizottsági ülésén történt az, hogy moratóriumban állapodtak meg a halálbüntetést illetően, az európai hagyományokat és értékeket tiszteletben tartó európai javaslat alapján szavazásra került sor. Ezen túlmenően az alapvető szabadságokra vonatkozó menetrend kapcsán szeretném hangsúlyozni a portugál elnökség által a mozgás szabadságának az új tagállamokra történő kiterjesztésére tett erőfeszítéseket.
December 21-én és 22-én a Bizottság elnökével és sok miniszterrel együtt alkalmam lesz jelen lenni azokon a határokon, ahol az ellenőrzéseket megszüntetik azzal, hogy kilenc ország csatlakozik a schengeni térséghez, beteljesítve azon polgárok legnagyobb törekvését, akik Európa részesévé kívánnak lenni, akik mozgásszabadsággal kívánnak rendelkezni, miközben egy olyan területhez tartoznak, amely óvja a biztonságukat.
A SISone4all kellemes történet, mert a portugálok ragaszkodtak ahhoz, hogy 2007. december 31-én töröljék el a belső határellenőrzéseket, mivel az egyik portugál miniszter volt az, aki nem fogadta el azt az elgondolást, hogy technikailag lehetetlen az új országok adatbázisait a schengeni rendszer adatbázisaihoz kapcsolni, illetve mivel egy portugál cég volt az, amely technikai megoldást javasolt a problémára. December 21-én és 22-én ott leszünk ezekben az országokban, és elmondjuk majd nekik, hogy Portugália igen büszke arra, hogy a portugál technológiával és a portugál politikai akarattal hozzá tudott járulni ahhoz, hogy ezen országok immár biztosítani tudják polgáraik számára a mozgás teljes körű szabadságát, hiszen ez az európai népek legfőbb törekvése. Egy olyan országból érkeztem, amely már átélte ezt a pillanatot; jól emlékszem arra, amikor a Portugália és Spanyolország közötti határellenőrzéseket megszüntették és először érezhettük magunkat az európai család tagjának. Ezért van az, hogy ha létezik ezen elnökség számára szimbolikus pillanat, az az lesz, amikor a portugál politikusok és más politikusok, továbbá a Bizottság elnöke ott lesznek ezeken a határokon, hogy jelen legyen abban a pillanatban, amikor az ellenőrzéseket megszüntetik, megvalósítva ezzel az európai álmot és a mozgás szabadságán és a biztonságon alapuló térség létrehozására irányuló törekvést, amelyet schengeni térség képvisel.
Nyomot hagytunk a szabadságra vonatkozó menetrenden, de a társadalomra vonatkozón is. Szeretnék emlékeztetni mindenkit, hogy a portugál elnökség alatt történt az, hogy az európai szakszervezetek és a munkáltatói szövetségek megállapodásra jutottak, igen fontos, az európai munkaerőpiac kihívásait hangsúlyozó megállapodásra, de ugyanezen elnökség alatt történt meg az is, hogy valamennyi ország megállapodott a rugalmas biztonság közös elveiben, így mintegy hajtóerőként haladva előre ezzel az európai modellel, amelynek célja az, hogy a versenyképességhez nélkülözhetetlen rugalmasságot összeegyeztesse a munkavállalók biztonságával, ami az európai szociális modell sajátos jellemzője.
Végül e szociális menetrenddel kapcsolatban szeretném hangsúlyozni, hogy figyelmet fordítottunk a migrációs politikára is. A hat hónap során jelentős hangsúlyt fektettünk erre a kérdésre. Nemzetközi konferenciát tartottunk Lisszabonban, mert célunk az volt és továbbra is az, hogy segítsünk megállapítani vagy meghatározni az európai migrációs politikára vonatkozó, széles körű iránymutatásokat. A legutóbbi Tanács alkalmával a Bizottság elnökének alkalma nyílt ismertetni az említett politika alapjait meghatározó dokumentumot, amely politika alapvetően három pilléren nyugszik: a bevándorlók integrációja, az illegális bevándorlás elleni küzdelem, valamint a származási országgal folytatott együttműködés, a migrációs áramlatok szabályozása és ezzel a bevándorlók védelme érdekében. Ez mérföldkő, fontos kérdés az európai szociális menetrendben, és Portugália nagyon büszke arra, hogy hozzájárult az európai migrációs politikával kapcsolatos előrehaladáshoz.
A portugál elnökség nyomot hagyott a gazdasági menetrenden is, ami alatt - amint az Európai Parlament elnöke fogalmazott -, a Galileo-projekt e portugál elnökség alatti jóváhagyását értem, amely projekt sok éven át ímmel-ámmal működött, károsítva Európát és egyértelműen azt a képes sugallva a világ felé, hogy Európa képtelen arra, hogy egy ilyen meghatározó ágazatban saját projekttel rendelkezzen. Ez a Galileo-projekt talán az egyik olyan infrastrukturális projekt, amellyel Európa kialakítatja arculatát a világban, és bevezetheti Európát az erőteljesen versengő távközlési területre. Ezért vagyunk arra igen büszkék, hogy a portugál elnökség és Mário Lino miniszter vezetése alatt végre olyan megállapodásra jutottunk, amely különbséget tesz Európa és az európai projekt között. A gazdasági menetrend kapcsán szeretném még hangsúlyozni azt is, hogy hozzájárultunk az egész Európára kiterjedő tengeri politikához is azzal, hogy jóváhagytuk a tengeri környezetvédelmi stratégiáról szóló keretirányelvet, mint alapvető feltételt Európa számára a tekintetben, hogy következetes megközelítéssel rendelkezzen valamennyi ország között a tengerrel kapcsolatos viszonyukat tekintve.
Az energiát és az éghajlatváltozást illetően csak két pontot szeretnék kiemelni: az első az energetikai technológiákra vonatkozó stratégiai terv véglegesítése volt. Ez egy olyan abszolút alapvető pont, amely jelzi Európa e területen meglévő törekvéseit és arra irányuló szándékát, hogy a lehető legtöbbet fektessen be az innovációba és a kutatásba annak érdekében, hogy megfelelhessünk a jövő kihívásainak. Szeretném kiemelni a portugál elnökség alatt elért bali megállapodást is, amely jelenleg előírja számunkra a tárgyalások egyértelmű útitervét, hogy így 2009-ben globális megállapodásra juthassunk az éghajlatváltozás kihívásaira való reagálás céljából.
Végül pedig - hölgyeim és uraim - nyomot hagytunk az Európai Unió jövőjére vonatkozó menetrenden is, ami alatt természetesen azt értem, hogy a legutóbbi Tanács alatt jóváhagytuk a globalizációról szóló nyilatkozatot. Ez a nyilatkozat a következőket jelenti: először is Európa megoldotta intézményi problémáit és most kész szembenézni a változó világ kihívásaival azért, hogy vezető szerepet töltsön be az intézményi reformban, foglalkozzon az oktatással, a képzéssel és a kutatással - ami a globalizált világban Európa szerepének megoldása tekintetében központi kérdést képez -, de azért is, hogy küzdjön a világot fenyegető összes környezeti kihívás ellen. Ez az európai globalizációs menetrend azt jelenti, hogy Európa visszatért és Európa újra színre lépett, hogy megvitassa azokat a legalapvetőbb kérdéseket, amelyeket sajnálatosan azért halogatott, mert túlságosan lekötötték az intézményi problémák.
Ez egy globalizációról szóló nyilatkozat, de a vitacsoportról szóló megállapodás is. A legutóbbi Tanács keretében elfogadtuk e vitacsoport megbízatását, hogy közreműködhessen az e kérdésre és Európa 2020 és 2030 közötti jövőjére vonatkozó általános gondolkodásban. Annak érdekében, hogy segítsünk nekik előre jelezni és kezelni a kihívásokat, jóváhagytuk e csoport vezetését is: Felipe González, aki az európai történelem egyik legnagyobb európai vezéregyénisége, és aki azért tért vissza a politikai életbe, hogy vezesse azt a vitacsoportot, amely a számára mindig is az egyik legnemesebb eszményt szolgálja: az európai projektet, Vike-Freiberga és Jorma Ollila alelnökökkel, akikkel együtt fogja vezetni az időközben létrejött csoportot.
Elnök úr, hölgyeim és uraim! Amint mondtam, nem fogok részletesen belemenni portugál elnökség eredményeibe, de szeretném elmondani Önöknek, hogy nagyon büszke vagyok erre az elnökségre és igen elégedett vagyok vele. Elértük az összes célt, amit magunk elé tűztünk; a leglényegesebbeket is és azokat is, amelyek elérését tekintve kétségeink voltak. Ezek a Szerződés, Brazília, Afrika, de a gazdasági menetrenddel, a szociális menetrenddel, a szabadságra vonatkozó menetrenddel és a jövőre vonatkozó menetrenddel kapcsolatos eredményeink is. Elnök úr, hölgyeim és uraim! Ez az elnökség egy Európa mellett síkra szálló ország elnöksége, egy olyan országé, amely világosan látja, hogy az európai projekten keresztül a saját érdekeit védi egy az európai eszmények mellett elkötelezett országban, egy európai politikusok vezette országban, amely politikusok világosan értik, hogy Európának fejlesztenie kell az európai projektet, és hogy valószínűleg ez az európai projekt a modern idők leginkább nagyvonalú, legkritikusabb és legfontosabb projektje, hogy ez az európai projekt fontos az európaiak, az európai gazdaság, de a világ számára is.
Elnök úr, ha megengedi, szeretnék köszönetnyilvánítással szeretném befejezni, és külön köszönetem a mellettem helyet foglaló külügyminiszter úrnak, aki e hat hónap során végig mellettem volt, az európai ügyekkel foglalkozó államtitkárnak, aki szintén itt van mellettem, de szeretném ugyanúgy megköszönni a portugál diplomáciai testületnek is, amely mindent megszervezett és a háttérben dolgozott, és amely munkájának gyümölcse gyakran nem kapott elismerést; szeretném megköszönni az egész portugál diplomáciai testületnek, hogy a tőlük telhető legtöbbet megtették az országért és Európáért, és amelynek vezetője az egyik legnagyszerűbb portugál nagykövet, Mendonça e Moura nagykövet volt, aki most itt van velem.
Elnök úr, hölgyeim és uraim! Ezt az elnökséget a következő mottóval kezdtük meg: "Erősebb Európa egy jobb világért”; e hat hónap végére pedig azzal a meggyőződéssel jutottunk el, hogy betartottuk mottónkat, hogy országként a tőlünk telhető legtöbbet adtuk azért, hogy Európa erősebb Európaként, a polgárait megfelelőbben szolgáló Európaként és a világban a szerepének eljátszására jobban felkészült Európaként mutathassa be magát.
Mindezt Európáért, Európa szolgálatában tettük, mert Portugália, Európa és a világ érdekeinek védelmét így kell megvalósítani. Szeretném megköszönni valamennyi képviselőcsoportnak, amelyektől annyi támogatás érkezett ezen időszak során; szeretném megköszönni a Bizottság támogatását is, és szeretnék köszönetet mondani az Európai Parlament elnökének folyamatos segítségéért, azért, hogy sosem utasította el a portugál elnökséget. Nagyon büszke vagyok az elnökségre és igen elégedett vagyok vele, és szeretném megosztani Önökkel örömömet, amely Európa öröme is.
(Taps)
Elnök
Köszönjük, soros elnök úr, a beszédet és köszönjük ismét óriási odaadását.
José Manuel Barroso
biztos. - (PT) Elnök úr, a Tanács elnöke, hölgyeim és uraim! Az elmúlt hat hónap során kiváló példáját láthattuk annak, ami mellett - mint Európa előrehaladásának két módja mellett - síkra szálltunk. Jelesül az intézményi kérdések megoldására irányuló törekvésünk mellett arra is törekszünk, hogy a gyakorlati eredmények szempontjából is előrehaladást érjünk el, hogy bizonyítsuk polgáraink számára, hogy Európa valóban az ő törekvéseiket szolgálja.
2007 megmutatta, hogy Európa képes megfelelni e kihívásoknak. Épp most láthattuk a Szerződés, a Lisszaboni Szerződés tárgyalását, az elért megállapodást és annak aláírását, amely szerződés biztosítani fogja Európa számára a jövő intézményeit, hogy reagálhasson a XXI. század kihívásaira.
Itt szeretnék még egyszer tisztelegni a portugál elnökség és különösen José Sócrates miniszterelnök úr előtt az Európai Unió hozzáértő vezetéséért. Helyénvaló elismerni a német elnökség és Merkel kancellár jelentős közreműködését is és azt, hogy a megbízatás átadásakor olyan volt a helyzet, ami lehetővé tette az Európa számára oly fontos megállapodással kapcsolatos pozitív előrelépést. Az elején természetesen sokan voltak, akik kétségbe vonták ezen erőfeszítés szükségességét, de az igazság az, hogy egypár napja Lisszabonban a 27 uniós kormány egy olyan Szerződésben tudott eggyé válni, amelyről maguk állapodtak meg a tárgyalások során.
Ezt a politikai eredményt most át kell ültetni a gyakorlatba. A tagállamok megállapodtak a Szerződésben és alá is írták azt, megállapodtak továbbá annak ratifikálásában, úgyhogy az 2009. január 1-jén lép hatályba. A tagállamok e kötelezettségvállalását igen komolyan kell venni. A Szerződés aláírásával a kormányok felelősséget vállaltak azért, hogy megvédik a Szerződést parlamentjeik és közvéleményük előtt. Ezt a feladatot sikerrel kell ellátniuk. ha azt akarják, hogy Európa előrehaladjon.
Elnök úr! Szeretnék őszintén gratulálni Magyarországnak a Lisszaboni Szerződés tegnapi ratifikálása miatt. A Szerződést óriási többséggel - 385 igen szavazattal és mindössze 5 nem mellett - ratifikálták.
(Taps)
Úgy vélem, hogy igencsak jelképes és igen pozitív politikai jelzés az, hogy az egyik új tagállam ratifikálta elsőként a Lisszaboni Szerződést. Magyarország tapsot érdemel.
Ugyanakkor ebben az időszakban és különösen e hat hónap során azt tapasztaltuk, hogy az Európai Unió átvette a vezetést az európaiak mindennapi életét érintő politikák terén: a gazdasági növekedésben és a munkahely-teremtésben, az éghajlatváltozásban, az energiában, a migrációban és az innovációban. Ezek azok a kérdések, amelyek meghatározzák Európa jelenlegi és jövőbeli sikerét.
Sócrates miniszterelnök már szólt az elnökség számos eredményéről. Nem ismétlem meg ezeket. Természetesen csakis egyet érthetek mindazzal, amit mondott: az Európai Unió és Afrika közötti csúcstalálkozóval, a Brazíliával, ezzel az igen fontos országgal fenntartott stratégiai kapcsolatra vonatkozóan megvalósult első csúcstalálkozóval, azzal, hogy létrejöhetett a megállapodás a Galileóról, valamint a rugalmas biztonság elveiről a szociális partnerek által kötött igen lényeges megállapodás jelentőségével. Ezt ki tudnám egészíteni más kérdésekkel, és hangsúlyozhatnék olyanokat is, amelyek olykor kevesebb figyelemben részesültek, de amelyek szintén fontosak. Ilyen például az Európai Parlamenttel az Európai Innovációs és Technológiai Intézet létrehozásáról elért általános politikai megállapodás, amely igen konkrét projekt, és amely az európai innováció valódi úttörő projektje, továbbá ilyen az Unió integrált tengerpolitikájának elindítása is.
Ez hozza meg a Bizottság által csaknem három éve, 2005 márciusában megkezdett kiterjedt munka gyümölcsét. A Bizottság által 2006 júniusában kiadott zöld könyvvel kapcsolatos széleskörű nyilvános vitát követően egyértelmű konszenzusra jutottunk az európai intézményekben arról, hogy a tengerpolitika mennyire fontos az Unió számára ahhoz, hogy meg tudjon felelni a globalizáció és a versenyképesség, az éghajlatváltozás és az energia kihívásainak, valamint hogy - fenntartható módon - a lehető legnagyobbra tudja növelni óceánjaink és tengereink potenciálját. Az Európai Parlament öt bizottságának kiváló júliusi jelentésének nyomán, a Bizottság integrált uniós tengerpolitikára vonatkozó elképzelését és egy cselekvési tervet hagyott teljes mértékben jóvá az Európai Tanács a múlt héten. Külön dicséret illeti a portugál elnökséget azért, hogy ezt az Unió egyik prioritásává tette.
Hogyan váltak lehetségessé ezek az eredmények? Kulcsfontosságú volt a három alapvető intézmény közötti hatékony együttműködés: a Parlament, a Bizottság és a Miniszterek Tanácsa együtt tudott működni abban, hogy valós konszenzus jöjjön létre az Európai Unió munkájának kiterjedt területein. Előnyt kovácsoltunk abból az egyre növekvő felismerésből is, hogy az Európai Unió a megfelelő közeget kínálja a jelenkor nagy kihívásainak kezelésére. Vessünk csak egy pillantást az Eurobarometer ma közzétett számadataira! Ezek megerősítik az e tavaszi számadatokat, amelyek szerint az Európai Unió általános támogatottsága magasabb, mint az elmúlt évtizedben bármikor. Folyamatosan nyerjük el az európai polgárok bizalmát; és most meg kell mutatnunk, hogy erre a bizalomra érdemesek vagyunk.
A múlt héten, napok leforgása alatt tapasztaltuk meg az EU alapjogi chartájának a három intézmény általi elfogadását Strasbourgban az Európai Parlamentben, a Lisszaboni Szerződés aláírását, majd ezen igen fontos pillanatok után azt, hogy az Európai Tanács a polgárok közvetlen érdekét képező, kulcsfontosságú kérdésekre helyezte a hangsúlyt.
A szerdai és csütörtöki, történelmi jelentőségű lépések után pénteken az Európai Tanács visszatért az eredmények Európája valóra váltásának kulcsfontosságú feladatához, így jelenleg van egy keretünk arra nézve, hogy az Európai Uniónak milyen eredményeket kellene 2008-ban elérnie.
A jövőbeli cselekvéseinkhez döntő fontosságú a globalizáció jelentősége. Még nem is olyan régen a politikai döntéshozók hajlamosak voltak megrettenni a globalizációtól. A globalizációt túl bonyolultnak és túlságosan megosztó jellegűnek tekintették, olykor pedig még a világot is inkább el akartuk kerülni. Az Európai Tanács által jóváhagyott, globalizációról szóló nyilatkozat megfordította ezt a tendenciát. Most már tudjuk, hogy Európa képes egy, a globalizációra vonatkozó tevékeny, proaktív megközelítés köré tömörülni. Tudjuk, hogy a globalizáció nem minden hatása pozitív, de semmi sem igazolhatja a passzivitást. Sokkal inkább meg kell, hogy kétszerezze erőfeszítéseinket az, hogy a lehető legtöbbet hozzuk ki azokból a lehetőségekből, amelyeket a globalizáció Európa számára felkínál. Az Európai Uniónak minden oka megvan arra, hogy jövőjét tekintve magabiztosnak érezze magát a globalizáció korában. Bizonyítja azt, hogy az európai társadalmat vezérlő értékek teljes mértékben összeegyeztethetőek a globalizációra irányuló proaktív megközelítéssel. Ez az az üzenet, amelyet a globalizációról szóló nyilatkozat hordoz. Most már igazi hajtóerő van menetrendünkben arra, hogy sikeresek legyünk a globalizáció korában, olyan hajtóerő, amelyet egy sor bizottsági kezdeményezéssel fogunk életben tartani a következő hónapok során.
Örömmel tapasztaltam, hogy a portugál elnökség úgy határozott, hogy különös figyelmet fordít a migrációra. Ha megfelelően kezeljük a migráció kérdését, akkor mindenki jól jár: Európa, az Európai Unió tagállamai, de a származási országok és maguk a migránsok is, mert - amint arra a Tanács soros elnöke az imént emlékeztetett - ez egyszersmind társadalmi kérdés is. Az Európai Tanács támogatta a Bizottság által december elején javasolt integrált megközelítést. A már előttünk lévő javaslatok - mint például az illegális migráció, a be nem jelentett munka és a magasan képzett munkavállalók számára kékkártya - támogatása érdekében jövőre új javaslatokat fogunk előterjeszteni a migrációra vonatkozó, valóban átfogó, európai szintű megközelítés kiépítése érdekében.
Mindezek előtt elő fogjuk terjeszteni az Unió éghajlatváltozással és energiával kapcsolatos ígéreteinek megvalósítását célzó intézkedéscsomagunkat. Ez a globalizáció másik kérdése: az éghajlatváltozás és annak szükségessége, hogy globális problémára globális megoldást kínáljunk. Boldogan mondhatom Önöknek, hogy Európa valóban vezető szerepet játszik ebben a kérdésben a világon. Büszke vagyok arra, hogy az Európai Unió és 27 tagállamunk egybehangzóan lépett fel a bali konferencián. A nyilatkozat a 2009 és Koppenhága felé vezető úton a helyes irányba tett fontos lépés. Tudom, hogy némelyikünk többet szeretett volna - személy szerint én is -, de az a tény, hogy az Egyesült Nemzetek konferenciáján konszenzust értünk el és elköteleztük magunkat egy céldátum és a 2012 utáni rendszer mellett, már önmagában siker volt, és - valljuk be - ez a siker nem lett volna lehetséges Európa vezető szerepe és az európai egység nélkül.
Most arra összpontosítunk, hogy biztosítani kell a nyomon követést és ki kell tartani a CO2 csökkentésére vonatkozó ambiciózus és kötelező célok mellett. Alig egypár nappal Bali után már kézzelfogható hatása van annak, hogy a változás a mi malmunkra hajtja a vizet. Legfőbb partnereink némelyike, akik még nem gondolták meg magukat, majd meg fogják, Ausztrália már meg is tette. Továbbra is nyomást kell azonban gyakorolnunk azért, hogy értelmet adjunk vezető szerepünknek. Ennek legjobb módja az, ha megmutatjuk, hogy a saját javaslatainkat követve kívánjuk végezni tennivalóinkat. A jövő év során szeretnék szorosan együttműködni ezzel a Parlamenttel és a jövő év végére szeretnék egyetértésre jutni a teljes csomagra vonatkozó politikai megállapodással kapcsolatos közös célban.
Az Európai Tanács megragadta a lehetőséget, hogy előbbre tekintsen, nemcsak a globalizációról szóló nyilatkozatot illetően, hanem azért is, hogy néhány ötlettel álljon elő. A vitacsoport kezdeményező megközelítés, amely beválhat. 2020-ig előretekintve, 2030 fegyelmet és képzetlőerőt kíván, de az eredmény segítségünkre lehet abban, hogy az összképre - különösen a globális kihívásokra - összpontosítsunk. A csoport számíthat a Bizottság támogatására, amikor valamikor a jövő év folyamán a teljes csapat munkához lát. Üdvözlöm továbbá az igen tapasztalt államférfi és elkötelezett európai, Felipe Gonzáles csoportelnöknek történő megválasztását, valamint a két alelnök, Vike-Freiberga asszony és Jorma Ollila úr megválasztását.
Az Európai Tanács a közelebbi kihívásokat is megvizsgálta. Koszovó stabilitása erőteljesen függ az egységes Európai Uniótól, és a Szerbiára és Koszovóra vonatkozó megoldás is Európában van. Ezt ők is tudják és mi is tudjuk. Ezt egy határozott és egységes európai uniós fellépéssel kell végigvinnünk. Komoly próba ez Európa számára, és nem engedhetjük meg, hogy kudarcot valljon. Az Európai Bizottság arra ösztönzi a tagállamokat, hogy a koszovói kérdés vonatkozásában tartsák magukat egy egységes és koherens megközelítéshez.
Végül hadd mondjam el, hogy a Bizottság rendkívül elégedett, hogy a Parlament és a Tanács elfogadta a humanitárius segélyre vonatkozó európai konszenzust. Az a nyilatkozat, amelyet ezen ülést követően Pöttering elnök és Sócrates miniszterelnök urakkal van megtiszteltetésem aláírni, a humanitárius segéllyel kapcsolatos célkitűzéseinkre, elveinkre és helyes gyakorlati megközelítéseinkre vonatkozó széleskörű politikai nyilatkozat, amelyet a tagállamok és az Európai Közösség is elfogadott.
A konszenzus mérföldkő az Európai Unió humanitárius segélye számára. Az Európai Bizottság önmagában a második legnagyobb humanitárius adományozó a világon és - e konszenzus előmozdításával - erőteljesen reagált a humanitáriusok előtt álló, egyre több kihívást hordozó környezetre. A tagállamok, a Parlament és a humanitárius partnerek is üdvözölték azt a tényt, hogy a Bizottság politikailag hallatta hangját e területen, a humanitárius segély nyújtásával kapcsolatban meglévő jelentős tapasztalata és az Európai Unió középpontjában játszott egyedülálló szerepe ismeretében. Belső munka indult most, hogy a konszenzusban szereplő kötelezettségvállalásokat átültessék a 2008 első felében ismertetendő cselekvési terv tervezetébe.
Végül - amint azt az Európai Tanács soros elnöke, Socrates miniszterelnök úr épp az imént mondta el -, az idei munka még nem ért véget. Az a megtiszteltetés fog érni, hogy az év vége előtt vele együtt részt vehetek a belső határaink megnyitásával kapcsolatos igen szimbolikus eseményeken. 2007. december 2-től egy 24 országból álló, belső határok nélküli területen fogunk élni és közlekedni. Ez egyedi és történelmi eredmény. Észtország, Csehország, Lettország, Litvánia, Magyarország, Málta, Lengyelország, Szlovákia és Szlovénia eltörli a belső határellenőrzéseket. Ez pedig felgyorsítja és megkönnyíti az utazást valamennyi európai számára. 2007. december 21-től az Ibériai-félszigettől Lengyelországig, Görögországtól Finnországig határellenőrzések nélkül lesz lehetséges az utazás.
Gratulálok a portugál elnökségnek a schengeni információs rendszer - "A SIS 1 mindenkiért” - sikeres végrehajtásában játszott stratégiai vezető szerepe miatt is. Az Európai Unió belső határainak eltörlése lehetőségeket tartogat az Európában élő, utazó és dolgozó emberek számára. Polgárainknak fontos elmagyarázni azt, hogy a határellenőrzések megszüntetésével és a szabadság előmozdításával egyidejűleg a biztonsági normákat is megerősítjük, mert ez egyszersmind azt jelenti, hogy a külső határokon hatékony ellenőrzéseket kell végezni. Nem szabad elfelejtenünk azt, hogy most például a spanyol határ lett a lengyel határ és a lengyel határ lett a görög határ, úgyhogy ezt megtehetjük biztonságunknak a külső határokon való megerősítése nélkül, és csak azért haladhatunk előre, mert ezek a tagállamok megtettek minden szükséges erőfeszítést. Így tehát hiszek abban, hogy ez az új, kibővült és elkötelezett Európa számára egy igen fontos fejlemény lesz - nem csak szimbolikus értelemben.
A 2007 átfogó üzenete egy óriási remény, nem pedig a csekély elvárás. Az európaiak tekintetüket az Európai Unióra vetik, hogy megannyi kérdésükre választ kapjanak. Az elmúlt pár hónap tapasztalata alapján bízhatunk abban, hogy felnőttünk a feladathoz.
(Taps)
Elnök
A Bizottság elnöke, köszönjük a beszédét és az elkötelezettségét.
Joseph Daul
Elnök úr, a Bizottság elnöke, a Tanács soros elnöke, hölgyeim és uraim! Ma a Parlament egy teljesen működőképes Európát méltat. A Lisszaboni Szerződést aláírtuk. Annak ratifikálása megkezdődött. Gratulálok Magyarországnak, aki első tagállamként tette ezt meg.
A Lisszaboni Szerződéssel a közös értékeink - demokrácia, szabadság, szolidaritás - és célkitűzéseink - béke, biztonság, környezetvédelem és jólét - újólag megerősítik közös sorsunkat. Igen. A Lisszaboni Szerződés nagyobb kohéziót biztosít az Unió számára. Az 50 éve megkezdődött integrációs folyamat még mindig zajlik: de mégis egységesek vagyunk a sokszínűségben! A származási, kulturális és nyelvi sokszínűség teszi Európát valóban gazdaggá, és ez a Lisszaboni Szerződésben megállapításra is került. A pluralista Európa az integrációból nyeri erejét.
Nekünk, jogalkotóknak kötelességünk polgártársainknak magyarázattal szolgálni. Nézzük a lehető legegyszerűbben! Az Európai Unió és a tagállamok egységesek. Hatásköreiken osztoznak. Úgy döntöttek, hogy szuverenitásuk egy részét közösen fogják gyakorolni. Kérjük csak Európától azokat a dolgokat, amelyekben ő rendelkezik hatáskörrel és kérjük a tagállamoktól azokat, amelyek esetén ők rendelkeznek hatáskörrel!
Képviselőcsoportom továbbra is a Lisszaboni Szerződés és az EU közös értékeinket megpecsételő alapjogi chartája mellett fog kampányolni. Reméljük, hogy ezt mindenki számára megmagyarázták, azt mindenki megértette és mindenek felett tiszteletben tartja, reméljük továbbá, hogy ez a Szerződés lehető legtöbb polgártársunk támogatását is elnyeri.
2009-től kezdve a Lisszaboni Szerződésben biztosított új intézményi keret növelni fogja a Parlament jogköreit. Fontos tudni, hogy 2009 júniusától az európai választások eredménye fogja meghatározni a Parlament összetételét és befolyásolni fogja a Bizottság elnökének kinevezését is. Képviselőcsoportom természetesen azt reméli, hogy a lehető legtöbb polgártársunkat meggyőzi majd arról, hogy az EPP-ED vezetésére szavazzon, egy olyan vezetésre, amely képes a globalizáció és az öregedő népesség kezelésére irányuló társadalmi-gazdasági stratégia folytatására, egy olyan vezetésre, amely képes befektetni a kutatásba és a fejlesztésbe, amely képes egy, a bűncselekmények, az illegális bevándorlás és a terrorizmus elleni hatékonyabb küzdelemre alkalmas európai igazságszolgáltatási és biztonsági térség kialakítására, egy vezetésre, amely képes a környezetünk védelme, a fenntartható fejlődés és az energetikai függetlenségünk tekintetében a megfelelő választások megtételére, egy olyan vezetésre, amely olyan külpolitikát tud folytatni, amely lehetővé teszi Európa számára az egységes fellépést. Számunkra ez képezi az egységes Európa és jövőbeli kormányzás, az európai kormányzás hatásköreinek alapját. Erre van szükség ma Koszovóban a béke megőrzéséhez. Jelentős mértékben az európaiak dolga a Balkánon, az EU kapujánál a béke és a stabilitás.
Európa helyes irányítása azonban közép- és hosszú távú távlattal is bír, mi pedig támogatjuk az Európai Tanács azon határozatát, hogy vitacsoportot hoz léte az itt és ma, demokráciánk szívében meghozott intézkedések jövőbeli hatásának felmérésére, amely során megoldásokat keresünk azokra a kihívásokra, amelyekkel az egyesült Európának a következő 10, 20 vagy 30 évben kell majd szembenéznie, és amely tükröződni fog az EU fejlesztési stratégiáiban is. Csak az erőteljes kormányzás taglózhatja le az éghajlatváltozás elleni küzdelemmel kapcsolatos vonakodást és ellenállást. Bali értékelése kiváló példa. Európának vezető szerepre van szüksége ahhoz, hogy az éghajlat-változási kérdéseket kezelje, először is Poznanban 2008-ban, ahol is megrendezésre kerülnek az éghajlattal kapcsolatos következő tárgyalások, majd ezt követően 2009-ben Koppenhágában. Nekünk, európai politikusoknak itt óriási a felelősségünk. Vétek lenne megterhelni gyermekeink és unokáink jövőjét. Amerikai partnereinket erről nekünk kell meggyőznünk
Európában az éghajlat és a felelősségteljes kormányzás olyan kérdések, amelyekkel ma, itt, Brüsszelben kell foglalkozni, amikor is a mezőgazdasági és halászati miniszterek a termelési kvótákkal kapcsolatos éves, maratoni tárgyalásaikat folytatják. Ne felejtsük el, hogy az éghajlatváltozás az élelmiszertermelésre is hatással van. Tavaly augusztusban már megtapasztalhattuk az élelmiszeripari termékek árának óriási emelkedését. Egy másik is bekövetkezett: a búza és a rizs rekordárat ért el. Megismétlem: az európai polgárok válaszokat és összehangolt, koordinált fellépést várnak Európától.
Elnök úr, soros elnök úr, hölgyeim és uraim! 50 év békét teremtettünk, sikerült létrehoznunk az egységes piacot, eltöröltük a belső határokat, Központi Bankunk és európai valutánk van, Amszterdam óta pedig közös külpolitikán dolgozunk, és van már Europolunk és Eurojustunk is. A schengeni térség kibővítésével és kiterjesztésével a biztonság és igazságszolgáltatás térségét hozzuk létre. Európa igénye nagyobb lett. A Lisszaboni Szerződés kihozza az EU-t ebből a lefelé haladó spirálból.
Számomra és képviselőcsoportom számára Európa XXI. századi kiépítése újra a lelkesedés és az ambíció szinonimájává válik. Egy szabadkereskedelmi térségből egy tényleges politikai Európa létrehozása során megint elkezdtünk egy európai projektről beszélni és készek vagyunk választásainkat is megtenni. Ebben az új, globalizált világban nincs helye az "önállóskodásnak”. Tagállamainknak - akármennyire nagyok vagy sűrűn lakottak is - integráció nélkül nincs esélyük a jólétre.
Elnök úr, a Tanács soros elnöke, a Bizottság elnöke, köszönjük! Mindannyiunk számára kellemes ünnepeket kívánok, és mindenekfelett kívánom, hogy 2008-ban a többi 26 tagállam is elfogadja a Szerződést!
(Taps)
Martin Schulz
a PSE képviselőcsoport nevében. - (DE) Elnök úr, hölgyeim és uraim! A portugál elnökség sikeres volt, Sócrates úr, gratulálok Önnek és egész kormányának e sikerhez.
A Lobo Antunes család nemcsak egy jó államtitkárt adott nekünk, hanem egy kiemelkedő írót is, aki a nemzeti himnusz egy sorát idézve Portugália csodája címmel érdekes regényt írt. Portugália jó híre ezzel az elnökséggel nőtt, különösen annak a három dolognak köszönhetően, amelyet Ön is említett. Igen, valóban. Európa vonatkozásában az afrikai csúcstalálkozó visszaadta Afrikának a méltóságnak azt a részét, amelytől mi, európaiak fosztottunk meg az afrikaiakat hosszú ideig. Elnökségük egyik sikere ez volt. Az, hogy csúcstalálkozót szerveztek Brazíliával, azt bizonyítja, hogy a Latin-Amerikával kapcsolatos politikának nagyobb figyelmet kell szentelni az európai politikában, mivel az valójában közös hagyományokra (Portugália, Brazília, Spanyolország, Dél-Amerika, Közép-Amerika) épül, de manapság kifejezetten közös értékekre is, amelyekben a világ egy régiójával - Latin-Amerikával - közösen osztozunk. A Brazíliával folytatott csúcstalálkozó megszervezése tehát helyes lépés volt. Ha már a közös értékekről beszélünk, szeretném megköszönni Önnek - képviselőcsoportom nevében - különösen azt, hogy tevékenységeinek központjába a halálbüntetés eltörlése elleni küzdelmet és a Halálbüntetés Elleni Európa Nap létrehozását helyezte, ami a Tanács portugál elnökségének egyik dicsősége.
(Taps)
Kihívások is várnak ránk. A Szerződést ünnepélyesen aláírtuk, de már volt szerencsém egy Szerződés ünnepélyes aláírásához és láttam azokat is, akik ünnepélyesen aláírták. Láttam a bozótost is, ahová ezek az ünnepélyes aláírók ezután eltűntek! Némelyikük már nincs hivatalban és ez jó dolog is lehet. Most, hogy e Szerződés ratifikálása zajlik, van valami, amiért érdemes küzdeni. Már kifejeztük köszönetünket Magyarországnak. Ha azonban 2008-ban sikeresek kívánunk lenni, épp azt kell néznünk, hogy mi szerepel az ünnepélyes aláírást követően tartott tanácsi ülés következtetéseiben.
Képviselőcsoportom nevében üdvözlöm azt a tényt, hogy a Tanács elismeri, hogy felül kell vizsgálni az integrált gazdaságpolitikára vonatkozó iránymutatásokat. Remélem, hogy a Bizottság ezt komolyan veszi és megfelelő nyilatkozattal szolgál. Azt is üdvözlöm, hogy a Tanács nyilatkozat megtételét kéri a Bizottságtól az általános érdekű szolgáltatásokra vonatkozóan, ami szintén képviselőcsoportunk egyik követelését képezi. Erről valamennyi kormányfőnek írtam. Remélem, hogy Ön, bizottsági elnök úr, ezt most végre komolyan veszi, mert egypár hete azt mondta, hogy nincs szükségünk ilyesfajta nyilatkozatra. A Bizottság ezen a ponton nem ért Önnel egyet, mi pedig - szocialistákként - a Tanács pártján állunk.
Bizottsági elnök úr, Ön azt mondta - és épp ezért fordulok most Önhöz -, hogy munkánk még nem ért véget. Ön itt Schengenre hivatkozott. Sócrates úrral közösen meg fogják nyitni a határokat. Ez remek! De tudom, hogy holnap is dolgozni fog. A Bizottság holnap le akarja zárni a határokon átnyúló egészségügyi szolgáltatásokról szóló irányelvtervezettet. Nem tudom, hogy van-e értelme egy ilyen döntést gyorsan meghozni a Bizottságban, mikor csak egy nap van hátra karácsonyig illetve a karácsonyi szünetig. A Bolkesteinről is sebtében döntöttek - egy nappal a nyári szünet előtt -, ami ezután az Alkotmány ratifikálásába került. Így azt mondanám Önöknek: ha holnap fogadják el, kérem, hogy vegyék tudomásul, hogy mindenre, ami a szolgáltatási irányelv keretén - azaz a származási ország elvén - kívül van, arra a következő értelmezés vonatkozik: a szolgáltatási irányelvvel összefüggésben egyértelmű keretet határoztunk meg. Ha a származási ország elvét egyedi irányelvekkel megint megpróbáljuk kitessékelni a hátsó ajtón, a szocialista képviselőcsoport ellenzésével fogjuk szembetalálni magunkat. Ezt a holnapi döntésnél vegyék figyelembe!
Szükségünk van arra, hogy a ratifikálás 2008-ban sikeres legyen. Európa polgárai látták azt, hogy a Tanács portugál elnöksége - örömmel ismerem el, hogy a német elnökséggel együtt - 2007-ben kivezette az Uniót a stagnálásból. Megmozdultunk, és most új alapunk van a Szerződésre vonatkozóan, ami azonban még nem hatályos. Ha azt akarjuk, hogy hatályba lépjen, népeink bizalmát kell élveznünk. E bizalom elnyerése érdekében azonban azt kell mondanunk az embereknek: "Európa a szociális felelősségre épül.” A Bizottságban helyet foglaló "chicagói srácok” nem bújhatnak meg már megint a Mikulás mögött! Amire Európába szükségünk van, az egyértelmű kötelezettségvállalás a Bizottság részéről is az iránt, hogy Európa szociálisan felelős. Máskülönben meg fog bukni.
Ezzel kívánok Önöknek kellemes karácsonyi ünnepeket!
(Nevetés és taps)
o
o o o
Elnök
Szó esett a portugál elnökség által a halálbüntetés eltörlése és moratórium elérése tekintetében kifejtett erőfeszítésekről. Biztosan valamennyien észrevették, hogy az egyesült államokbeli New Jersey állam eltörölte a halálbüntetést. Ma írtam New Jersey kormányzójának, Jon Corzine-nak, és gratuláltam neki és a jogalkotóknak e döntéshez.
(Taps)
o
o o o
Graham Watson
az ALDE képviselőcsoport nevében. - Elnök úr! Gyakran mondják, hogy a kivétel erősíti a szabályt, és ez az elnökség ez alól nem kivétel!
Túl gyakran kecsegtetnek minket kifinomult szavakkal és kitörő ambíciókkal az elnökségi programokban, amelyeket inkább a megsértenek, semmint betartanak. A mindannyiunk által halottnak és eltemetettnek hitt Szerződés életre keltésével azonban bebizonyították, hogy a valószerűtlen az igenis lehetséges. Innentől kezdve Lisszabon úgy marad meg emlékeinkben, mint a pillanat, amikor Európa felszerelkezett az eszközökkel és a kitartással ahhoz, hogy a globalizációt az előnyére, nem pedig a kárára fordítsa.
A politika nem lenne politika, ha hagynánk, hogy a nagyobb sikerek elfedjék a kisebb kudarcokat. Míg a Lisszaboni Szerződés vitathatatlan siker, az embernek azért vigyáznia kell az önhittséggel. Az is elképzelhető, hogy a lisszaboni csúcstalálkozó - jóllehet jelképesen fontos - Európát és Afrikát még inkább eltávolította egymástól. Az európai partnerségi megállapodásokkal kapcsolatos konszenzus olyan gyorsan veszít értékéből, amilyen gyorsan az EU az iránti biztosítékai, hogy a kereskedelmet a fejlődés szolgálatába állítsa.
Mi lett a rugalmas biztonságról szóló nagy tárgyalásról? Az európai gazdaság újraélesztésére vonatkozó nagy elképzelésükkel, amely még az előtt a semmibe veszett, hogy a meghatározásával kapcsolatban vallottunk volna kudarcot? Hova lett a migrációs kékkártya? Vagy a munkaerő Unión belüli nagyobb mobilitásával? Vagy a lisszaboni és göteborgi menetrendek összekötésével a teljes körű szétválasztáson és a CO2 csökkentésén keresztül?
Azt mondják, nyomot hagytak az igazságügyön és a belügyön, de vigyázzanak! Az adatmegosztási rendelkezések jóval az adatvédelmi és adatbiztonsági rendelkezések előtt járnak.
A mérleg pozitív oldalán: európai vezetés Balin - a tavalyi év uniós költségvetésében szereplő kiváló megállapodás -, a konstruktív tartózkodás, amelyen azért mesterkedtek, hogy közös politikával szolgáljanak számunkra Koszovóra vonatkozóan - mind-mind a minisztereik készségeinek köszönhető.
És - hála az Ön bátorságának és eltökéltségének - miniszterelnök úr, Európa nagyobb tagállamai csupán eddig késleltethetik a gyors előrehaladást. Mert jöjjön csak el 2009, amikor a minősített többségi szavazás életbe lép, amikor a Parlament együttdöntési jogkört szerez és a vétók többé már nem tarthatják gúzsban Európát, a progresszív többségnek, a központi többségnek sikerülni fog, hogy Európa választásait fehérré vagy feketévé tegyék, anélkül, hogy azt elszürkítenék.
Lehet, hogy Európa elvesztette Beethoven Örömódáját, de jól megértették, hogy Shakespeare mit nevezett "trónnak, a melyen űl a fény hulláma, Mely e világ magas partját veri”. És - amint az egy nagyszerű, tengerfélő nemzet vezetőjéhez illik -, az apály közben kapták el azt.
(Taps)
Brian Crowley
az UEN képviselőcsoport nevében - Elnök úr, mivel nem hiszem, hogy bármely kollegám ezt hivatalosan megtette volna, szeretnék gratulálni a portugál miniszterelnöknek, Sócrates úrnak, az igen sikeres Tanács és - legfőképpen - a Lisszaboni Szerződés aláírásának megvalósítása miatt.
Azt a kérdést, amelyet Ön is igen helyesen felvet azon témákkal kapcsolatban, hogy Európa miként léphet előre és hogyan nézhet szembe az előttünk álló kihívásokkal, olyan kérdés, amelyet az uniós intézményeken belüli hatékony döntéshozatal hiánya veszélyeztetett illetve késleltetett. És - miközben egypár jelenlévő esetleg nem ért egyet a Lisszaboni Szerződésben szereplő végleges megállapodással, mások pedig úgy érzik, hogy az túl messzire ment - a valóság az, hogy a meglévő Szerződések nem biztosították számunkra a megfelelő eszközöket e problémák kezelésére. És ha bármi, akkor a bali konferencia bizonyította, hogy mennyire fontos az, hogy Európa egyhangúlag tudjon fellépni azokon a területeken, ahol az Európai Unió hatáskörrel rendelkezik e döntések meghozatalára, és képes a globális színtéren való fellépésre.
Nyilvánvaló, hogy ami ezután a Tanácsban történt, az kissé más. És ez több iránymutatást és azt az előre mutató utat is felvázolja, amelyen haladni akarunk.
Igen röviden szeretnék visszatérni arra, amit a portugál elnökség egyetlen legnagyobb eredményének tartok, ez pedig az Afrikával folytatott csúcstalálkozóval kapcsolatos állhatatosságuk. Mert - mindegy, hogy mások mit mondanak - a fejlesztés, a humanitárius segély és a kockázat tekintetében az afrikai kontinens a legközelebbi szomszédunk, és túl sokáig túl sok tagállam, túl sok tagállami miniszterelnök magas lóról óriási felháborodásának adott hangot, mert egy adott afrikai személy jogtalan módon élt vissza az emberi jogokkal és szabadságokkal.
Azután viszont egész Afrikát kárhozatra ítéltük, mert Európában kudarcot vallottunk abban, hogy segítsünk nekik közös stratégiákat kialakítani a tekintetben, hogy miképpen lendítjük előre a fejlődést, és abban, hogy megengedjük Afrikának, hogy ne csak gazdaságilag vagy kereskedelmi értelemben növekedjen, hanem hogy vezető szerepet is vállalhasson annak érdekében, hogy segítsük azokat az afrikai országokat, amelyek sikeresek voltak, valamint hogy iránymutatással és útmutatással szolgáljunk a többi országnak, amelyeknek előre kell lépnie.
Ez sokféleképpen tükrözi azt, amit az Európai Unió fennállásának igen korai szakaszában tett, amikor az Európai Unió alapítóatyjai az I. és II. világháború borzalmai után összeültek. Éleslátásukon keresztül arra próbálták buzdítani a többi országot, hogy lépjenek előre mindaddig, amit most már látunk: az egykori diktatúrák, az egykori totalitárius rezsimek most már az Európai Unión belüli demokratikus családok tömbjének részét képezik.
Miniszterelnök úr, gratulálok Önnek és miniszteri csapata valamennyi tagjának, de különösen köztisztviselőinek, mert ők végzik az összes háttérmunkát, és ők teremtik meg a lehetőséget arra, hogy learathassuk a babérokat.
Végül pedig köszönetet kell mondanom a Bizottságnak is, mert nagy szerepet játszottak abban, hogy elsimítsanak néhány problémát és nehézséget, amelyekkel az egész folyamat során szembesültünk.
Sok sikert kívánok mindannyiuknak a ratifikációs folyamatban! Nálunk, Írországban népszavazás lesz, ahol is az embereknek lehetőségük lesz szavazni, de gratulálok a magyar országgyűlésnek a ratifikációs folyamattal kapcsolatban hozott mai döntéséért.
Monica Frassoni
a Verts/ALE képviselőcsoport nevében. - (IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim! Én is szeretnék köszönetet mondani a portugál elnökségnek az e hat hónap során kifejtett őszinte és nyíltan Európa érdekében tett erőfeszítéséért, és úgy vélem, hogy valószínűleg ha nem is az összes, de néhány elégtelenség, amelyekre Watson úr is rámutatott, inkább a csapat felelőssége, semmint az elnökségé, mivel nem tudunk vizet fakasztani a sziklából egy olyan Tanáccsal, ami nekünk van, felettébb nehéz ennél lényegesebb eredményeket elérni. Igen röviden szeretném megemlíteni az elnökség három prioritását, és aztán rövid észrevételt fűznék a környezetvédelmi kérdések részét képező éghajlatváltozás témaköréhez.
A Lisszaboni Szerződés tárgyában úgy vélem - amint elnök úr is tudja -, hogy a mi képviselőcsoportunk mindig is úgy vélte, hogy ha kevésbé védekező magatartást tanúsítottunk volna, akkor nem kizárólag az Európa-ellenesekre maradt volna a vonatkozó menetrend meghatározása. Szerintem, amit Gordon Brown miniszterelnök tett, az botrányos volt, és az, ahogyan Önökkel és velünk bánt, ugyancsak botrányos. Úgy vélem, hogy már nem szabad velük türelmesnek lennünk, és szerintem az, ahogyan az Egyesült Királyság és néhány másik tagállam gyakorlatilag megkapott mindent, amit akart a Lisszaboni Szerződéssel kapcsolatban - ami hátralépést jelent az Alkotmányhoz vagy az Alkotmányos Szerződéshez képest -, az olyasvalami, ami mindenképpen el kell, hogy gondolkoztasson minket Európa jövőjéről.
Ebből a szemszögből nekem úgy tűnik, hogy a vitacsoport megbízatása nem nagy ügy, de komolyan! Mert nem tehet ezt, nem tehet azt, nem tehet amazt! Ezt azért mondom, mert képviselőcsoportom egyetért Spinellivel, az egyetlen bölcs emberrel, az európai intézmények és az Európai Parlament egyetlen bölcsével; számomra úgy tűnik továbbá, hogy ez a bölcs emberekből álló csoport nem tehet sokat, noha nemigen tudom, hogy az elnök, Felipe González, mihez tud kezdeni megbízatásával, de nyilvánvalóan nagy érdeklődéssel fogunk majd munkájáról olvasni.
A Brazíliával kapcsolatos kérdést tekintve alapvető nyugtalanságunk abban gyökerezik, hogy már senki nem összpontosít - vagy legalábbis úgy tűnik, hogy senki nem összpontosít - a világ e részével fenntartott stratégiai kapcsolataink regionális vetületére, Afrika kapcsán pedig ugyanez mondható el. Azt szeretném tudni - azt mondta, hogy nincs ideje kifejteni -, hogy valójában és konkrétan mi képezi a Brazíliával fenntartott partnerség stratégiai tartalmát? Tudják, nekem és a képviselőcsoportomnak úgy tűnik, hogy az egyetlen dolog, ami egyértelműen a felszínre kerül, az az, hogy az Európai Unió latin-amerikai - és különösen brazíliai - érdeke többé-kevésbé a vállalkozásainak érdeke.
Mi mégis világos latin-amerikai stratégiát akartunk, amelynek célja a regionális integráció dimenziójának újjáélesztése és egy, az éghajlatváltozással kapcsolatos nagyobb mértékű együttműködésre összpontosító politika meghatározása, ami nem pusztán Lula elnök bioetanol-értékesítésre irányuló javaslatának viszonylag üres támogatásának bizonyult.
Ami Afrikát illeti, meg kell mondjam, hogy a képviselőcsoportom mindig is igen kritikus volt azzal a megközelítéssel, azzal a politikával szemben, ami makacsul ideologikus, amint az a különösen a Bizottság részéről a gazdasági partnerség tekintetében volt tapasztalható. Ez az à la carte megközelítés aggasztó a számunkra, mivel az afrikai dimenzió a bukás felé tart, ahogyan azt partnereink igen egyértelműen kimondták; kísérletet teszünk arra, hogy az egyes afrikai országokkal külön-külön kössünk kétoldalú megállapodásokat.
Ez arra emlékeztet, amit az Egyesült Államok a Nemzetközi Büntetőbírósággal tett: ez negatív, és teljesen szembemegy a fejlesztési politikával kapcsolatos értékeinkkel. A gazdasági partnerségi megállapodások nem fejlesztéspolitikai eszközök, és azt gondolom, hogy ezt afrikai partnereink eléggé nyíltan és világosan közölték is velünk.
Elnök úr, végül szeretném megköszönni az elnökségnek és a Bizottságnak is a Balin végzett munkát, de azt hiszem, a neheze csak most jön: jogszabályokba és rendeletekbe kell átültetnünk valamennyi éghajlatváltozással kapcsolatos kötelezettségvállalásunkat. Remek dolog egy jó kis show-t lezavarni Balin, de azután az erre vonatkozó egyértelmű jogszabályokkal és rendeletekkel szilárdan kell helytállnunk az Európai Unión belül is .
Francis Wurtz
Elnök úr, a Tanács soros elnöke, a Bizottság elnöke! Épp eleget gratuláltunk már magunknak az imént. Én azonban úgy gondolom, hogy az EU tanácsi elnökségének vége logikus módon arra is lehetőséget teremt, hogy az állam- és kormányfők kritikusan értékeljék fellépésüket a még előttünk álló kihívások tükrében. Egy ilyen jellegű vizsgálat különösen fontos egy olyan időben, amikor a pénzügyi válság fellángolóban van, amikor a globális felmelegedés elleni bizonytalan kimenetelű mozgósítás küzdelmet jelent, és amikor a nemzetközi közösség arra törekszik, hogy megpróbálja feléleszteni azt a békefolyamatot, amelynek célja a korunkat legmarkánsabban jellemző konfliktus megoldása.
Kezdjük a pénzügyi válsággal! Végre egyszer az igazat halljuk a Financial Times egyik vezető újságírójától, Martin Wolftól. "Ami most történik (...) az a pénzügyi kapitalizmus angolszász modelljének hitelességére (...) mért óriási csapás” - írja. Mikor lesz már ekkora tisztánlátás az Európai Tanácsban? Általánosságban: tényleg ez az a pillanat, amikor a szabad versenyt kell előtérbe helyezni a foglalkoztatási biztosítékok és a szakszervezeti jogok kárára, amint azt a Bíróság két riasztó ítéletében - a Viking Line ügyben és még botrányosabb módon a Vaxholm-ügyben - nemrég ábrázolta? Az EU úgy tervezi kezelni a globalizáció kihívását, hogy a foglalkoztatási jogok tekintetében egy lefelé irányuló spirálba veti magát? Úgy gondolják, hogy az európaiak hosszú távon el fogják fogadni, hogy a szabadpiac nevében és a verseny szent zászlaja alatt megfosszák őket mindattól, amit megszereztek? Önt túl könnyen lehet megnyugtatni, Barroso úr. Egyetlen közvélemény-kutatás nem jelent semmit, mint ahogyan egy fecske sem csinál nyarat.
A következő kérdés az éghajlat. Állítólag Európa e küzdelem éllovasa és a 27 tagállam által a kibocsátások csökkentése tekintetében meghatározott célok a helyes nyomvonalon vannak. De mi történik a konkrét intézkedésekkel akkor, amikor az ipari lobbik munkához látnak az EU legmagasabb szintű hatóságainak döntéshozatalával kapcsolatban? Erről tisztább képünk lesz holnap, amikor is a Bizottság előterjeszti a gépkocsikra vonatkozó új széndioxid-kibocsátási normákat.
Végül a Palesztinának nyújtott segítség. A pénzügyi kötelezettségvállalás remek munka volt, természetesen már ha betartják. De hol van az EU politikai kötelezettségvállalása? Mi van azzal, hogy meg kell szüntetni az 550 katonai úttorlaszt, meg kell szüntetni a gázai blokádot, Ciszjordániában be kell fagyasztani a letelepedést, szabadon kell engedni a foglyokat és véget kell vetni a megaláztatásnak? Mikor láthatjuk már - az ENSZ egykori közel-keleti képviselője, de Soto úr által a jelentésében használt kifejezéssel élve - a megszállók tekintetében az öncenzúrázás végét?
Ez többek között három olyan terület, amelyeken az európai projekt hitele megszerezhető vagy elveszthető.
Nigel Farage
az IND/DEM képviselőcsoport nevében. - Elnök úr, elmondhatom, hogy mennyire élvezettel néztem, ahogyan ma délután aláírta az Európai Unió 2008-as költségvetését, és - ki tudja - idén talán a könyvvizsgálók is aláírják a számlákat. Ez felettébb mulatságos lenne, nemde?
Sócrates úr! Nincs kétségem afelől, hogy el van ragadtatva az elnökségétől és attól, hogy múlt csütörtökön sikerült aláírni ezt a Szerződés abban a csodálatos lisszaboni kolostorban. Nem tudok viszont azonosulni a többi képviselőcsoport vezetőinek gratulációival, mert ez számomra egyszerűen nem egyenes dolog. Mert amit Lisszabonban aláírtunk az egy alkotmányos szerződés. Tartalmát tekintve azonos azzal az Alkotmánnyal, amelyet a franciák és a hollandok kiütöttek.
Mindössze annyit tettek, hogy elhagyták az "A” betűs szót attól való félelmükben, hogy ez sértődést fog okozni, újraszámozták a cikkeket, és egy szerződést terjesztettek elénk. Őszintén: amit tettek, az nem jobb egy óriási csalásnál. Szándékos kísérlet arra, hogy rákényszerítsék Európa népeire az alkotmányt, anélkül, hogy lenne bátorságuk azt annak nevezni.
Ez tisztességtelen; célja egyértelműen az, hogy a tagállamokban ne legyen több népszavazás. E mögött pedig - úgy érzem - az euronacionalizmus új és rendkívül veszélyes formája húzódik meg: az az óhaj, hogy létrehozzák ezt az államot. Nem fogadja el a nemleges választ, és semmi sem állíthatja meg. Csak körül kell nézni ebben a teremben, amikor a himnuszt - azt a himnuszt, amely nem is lehetne benne az új Szerződésben - játsszák, és azt látjuk, hogy az emberek szálfaegyenes derékkal állnak. Az európai projekt a nacionalizmusról szól.
Átkozottul veszélyes dolog az emberekre egy új állampolgárságot, egy új jogrendet anélkül ráerőltetni, hogy előbb beleegyezésüket kérnék. Úgyhogy kérem, megfelelően fejezzék be az elnökségüket! Tartsák meg a portugál embereknek tett ígéretüket! Biztosítsák a portugáloknak a népszavazást! Ez a többi tagállamot is bátorítani fogja, hogy ugyanezt tegye. Valójában ha ez a Szerződés tényleg annyira jó, mint ahogyan Önök azt állítják, akkor menjenek, és adják el azt Európa népeinek!
(Taps a Függetlenség/Demokrácia Képviselőcsoport részéről)
Maciej Marian Giertych
- (PL) Elnök úr! December 13-án az EU-tagállamok vezetői Lisszabonban aláírták a reformszerződést, azaz átnevezték a néhai siralmas Európai Alkotmányt. Sajnálatos módon az aláírók nem tudták, hogy mit is írnak alá; nem tudták, mert annak nincs egységes szerkezetbe foglalt változata. A Szerződés itt-ott más dokumentumokra hivatkozik, és ez további hivatkozásokhoz vezet. Szándékosan ilyen bonyolult, hogy senki ne érthesse annak tartalmát. Befejezésül: 25 oldalnyi magyarázatot fűztek hozzá, három oszlopban kötve össze a régi Szerződés cikkeinek számozását a Lisszaboni Szerződés ideiglenes számozásával és azzal a számozással, amelyet az egységes szerkezetbe foglalt változat befejezését követően kell majd alkalmazni - teljes káosz.
Portugália vajon nem szégyelli magát, hogy egy ilyen félkész dokumentum "Lisszaboni Szerződés” nevet viseli? Portugália vajon nem szégyelli magát, hogy el kell fogadnia a német elnökség alatt a szabványosítás részeként meghatározott menetrenddel kapcsolatos megaláztatást? Portugália vajon nem szégyelli magát, hogy becsapja az európaiakat azzal, hogy valami olyasmit tár eléjük elfogadásra, amit nem akarnak; valami olyasmit, amit minden bizonnyal elutasítanának, ha népszavazásra kerülne a sor, és amit már egyszer elutasítottak? Portugália szégyellje magát!
Carlos Coelho
(PT) Elnök úr, a Tanács elnöke, hölgyeim és uraim! Gratulálok, ez nagyszerű elnökség volt. Bizottsági elnök úr, fogadja gratulációmat támogatása és elkötelezettsége miatt! Az intézményközi együttműködés megvalósult, és jó eredményekkel járt. Be kell valljam, nem értettem Schulz úr beszédjének lényegét, és nem értem a Bolkenstein-irányelvre való hivatkozást sem, amelyet Barroso elnök úr egy korábbi Bizottságtól örökölt.
E Parlamentben megtapasztalhattuk az Európai Bizottság elnöke és maga a Bizottság, valamint a Parlament közötti nagyszerű együttműködést; valamennyi parlamenti képviselő jól együttműködött - ezt a portugál képviselők tanúsíthatják -, a PSD tagjai pedig büszkék arra, hogy hozzájárulhattak ezen elnökség sikeréhez.
Ezenfelül Portugália mindig a tőle telhető legjobbat nyújtotta, amikor a Tanács elnöki tisztségét látta el. Ez volt a helyzet 1992-ben Cavaco Silva úrral, aztán pedig a külügyminiszter úrral, João de Deus Pinheiróval; ez történt 2000-ben António Guterres miniszterelnök úrral; és ez volt a helyzet 2007-ben is - harmadik soros elnökségünk alatt - José Sócratesszel és Luís Amado miniszter úrral.
Szeretnék kiemelni egy jelképes intézkedést, amelyet Sócrates elnök úr korábban már említett: a Halálbüntetés Elleni Európai Nap Tanács általi, nemrégiben történt jóváhagyását. Ez az az Európa, amelyre büszkék lehetünk, a közös értékek Európája, azon közös értékeké, amelyekben végre kivétel nélkül valamennyi tagállam osztozik. Szeretnék emlékeztetni arra a három strukturális intézkedésre is, amelyeket e hat hónap során megtettünk, és amelyekről úgy gondolom, hogy a legfontosabbak: az intézményi válság vége, a Szerződés elfogadása és az EU kötelező alapjogi chartájának kihirdetése, a schengeni térség történelmi kibővítése, ami olyan kérdés - mint tudják -, amelyet személyesen követtem nyomon, és amely további kilenc tagállamot és közel négymillió négyzetkilométert ölel fel és ami idén csak Portugália megoldási készségével valósulhatott meg; továbbá a fontos stratégiai program, a Galileo elfogadása, amivel kapcsolatban többen inkább azt szeretnének, hogy ne is létezzen, meghagyva ezzel az Egyesült Államok, Oroszország és Kína monopóliumát.
Gratulálok Sócrates miniszterelnök úr, kellemes karácsonyi ünnepeket és boldog újévet kívánok! Az európai elnökség eredményes elnökség volt, de 2008 igencsak másmilyen év lesz: a szkeptikus énem ugyancsak meglepődne, ha a portugálok nem követelnének eredményeket a nemzeti politikákban is. Azok közé tartozom, akik azt mondják, hogy jobb elnöke a Tanácsnak, mint amilyen miniszterelnöke Portugáliának.
Edite Estrela
(PT) Elnök úr! Hogy volt lehetséges ennyi mindent tenni ilyen rövid idő alatt? Ez az egyik parlamenti képviselő által felvetett kérdés jól összegzi az EU portugál elnökségével kapcsolatos általános véleményt: a sikert. Carlos Coelho úrnak válaszolva engedjék meg, hogy azt mondjam, azon tűnődöm, hogy lehetett elérni az EU elnökeként azokat az eredményeket, amelyeket mindenki lát és elismer, mindeközben pedig azt tenni Portugáliában, amit tett; majdhogynem úgy tűnik, rendelkezik a mindenütt való jelenlét talentumával. Másfelől: a portugál miniszterelnök azzal semmiképp sem vádolható, hogy nem tette volna a kötelességét mindkét munkában, és hogy nem lett volna ott, ahol lennie kellett vagy lennie kellett volna.
Hölgyeim és uraim! Nagyon kevés az idő mindarra a sok mindenre, amit mondani szeretnék; két perc nem túl hosszú. Elégségesen hosszú azonban arra, hogy megköszönjem, gratuláljak és elismerjem sokak hozzájárulását, de arra is, hogy felhívjam a figyelmet arra, hogy néhányan kételkedtek, néhányaknak nem volt hitük. Szerencsére azonban voltak olyanok, akik igenis hittek, és Portugália miniszterelnöke, José Sócrates keménységével bíró emberek eltökéltségük miatt kerülnek majd be a történelembe, éppen azért, mert hittek, hittek és valóra váltották, ezért létezik most a Lisszaboni Szerződés. Nem kívánok senki babérjaira törni, és mások is megérdemlik a dicséretet, de ha nem lett volna az ő és mi eltökéltségünk, akkor ma nem lenne Lisszaboni Szerződés; ha nem lett volna az ő és a mi eltökéltségünk, akkor nem került volna sor a Brazíliával és az Afrikával tartott csúcstalálkozóra. Ez csak három példa azok közül, amelyeket említhetnék.
Emellett az idők változnak, a szándékok is változtak, a lengyel kormány is megváltozott, és ma már a Halálbüntetés Elleni Európai Napot is ünnepelhetjük. Örülnünk kell tehát, gratulálnunk kell magunknak és mindenekelőtt meg kell köszönnünk a Tanács elnökének és egész csapatának, a portugál diplomáciai testületnek, a külügyminiszternek, az államtitkárnak és az egész kormánynak, valamint az Európai Bizottság elnökének és magának a Bizottságnak is közreműködésüket, mert ez egy nagyszerű elnökség volt és erre nagyon büszke vagyok. Köszönöm.
Lena Ek
Elnök úr! Siker volt az éghajlatváltozásra vonatkozóan Balin folytatott tárgyalássorozat, de messzebbre kell látnunk. Ez sikeres első lépés volt a Koppenhágába vezető úton. Az Európai Unió különböző ágaiból érkező résztvevők igen jó munkát végeztek, a portugál elnökség pedig igen jól koordinálta őket. Szeretnék azonban a kérdőjelekre és az előttünk álló problémákra összpontosítani, és ez nagyban érint néhány témát.
Először is az útiterv. A Koppenhágába vezető úttal kapcsolatos összes ülést nyomon kell követnünk. Ennek során együtt kell működnünk, és teljes mértékben meg kell valósítanunk az új Szerződés intézkedéseit vagy az abban szereplő eszközöket, és mindezt azért kell megtennünk, mert a jövőben ezek a kérdések az együttdöntés hatálya alá fognak tartozni. Ez más munkamódszereket és megfelelőbb együttműködést jelent a Bizottság, a Tanács és Parlament között, és ezt már nagyon várom.
Nézzük most a problémákat! Foglalkoznunk kell az G77 erdészeti csoporttal, a technológiaátadás kombinálásával, a szegénység és az és éghajlatváltozás elleni küzdelemmel. Ezt Balinál jobban is elő lehetne készíteni és ennek megtételére rendkívül nagy szükség van.
Itt tartom a kezemben a Bizottság teljes lisszaboni stratégiai csomagját. Ez nemcsak a Lisszaboni Szerződést jelenti, hanem a lisszaboni folyamatot is, amelyeket egymással is és az éghajlatváltozással kapcsolatban folyó munkával is össze kell vonnunk. Szerintem még mindig sok mindent kell letennünk az asztalra, ha továbbra is beszélni és cselekedni akarunk, és be akarjuk tartani az Európa számára Balin tett ígéreteket.
Guntars Krasts
- (LV) Elnök úr! Szeretnék gratulálni a portugál elnökségnek az általuk elért eredmények miatt. Az elnökség saját menetrendjének egészére tette fel sikeresen a koronát az új Szerződéssel. Olyan időszak volt ez, amelynek során megállapodásra kellett jutni a reformszerződésről, nemcsak azért, hogy fokozzuk az intézményi kapacitást, hanem elsősorban azért, hogy biztosítsuk azt, hogy a tagállamok visszaszerezzék egyetértési képességük iránti bizalmukat. A portugál elnökség olyan mércét állított, amely jó referenciapontként szolgálhat a jövőbeli elnökségek számára és továbbra is ezen a mezsgyén kell haladnunk. A Lisszaboni Szerződésnek ki kell fejlesztenie saját vonzerejét, különösen azért, mert nem képezi majd népszavazás tárgyát azokban az országokban, amelyek elutasították a korábbi változatot. Meg kell mutatnunk az európai polgároknak és a világ többi részének, hogy Európa tényleg dinamikussá vált, és technikai megállapodást ért el, továbbá hogy az Európai Unió nemcsak gazdasági projekt, hanem a társadalmi célkitűzések elérésére irányuló együttműködést is magába foglalja. Az Európai Unió akkor lesz képes bizonyítani a Lisszaboni Szerződés előnyeit, ha gyors, messze ható gazdasági reformokban tud megállapodni. Az uniós politikák sok olyan megoldást kínálnak, amelyeket globálisan is tiszteletben tartanak, mint például az Európai Versenyhálózat által hozott határozatok vagy az éghajlatváltozás csökkentésére irányuló intézkedések. Jó néhány olyan terület van azonban, ahol az Európai Unió már jó ideje döntésképtelen. Képtelen volt például megegyezni az energiaellátás biztonságára vonatkozó közös politikában és a villamosenergia- és földgázpiac liberalizációjáról, amelyek különféle módokon fogják meghatározni az Európai Unió versenyképességét globális szinten. Az Európai Unió belső reformok bevezetésével kapcsolatos képessége fogja meghatározni külső fellépésével kapcsolatos képességét. Az Európai Unión belüli dinamizmus egyre inkább meg fogja határozni nemzetközi státuszát, a potenciális tagállamok szemében az Unió vonzerejét és felvevőképességét. A Lisszaboni Szerződés elfogadásának záróvonalat kell képeznie abban, hogy eloszlassa a vitákat az Európai Unió azon képességét illetően, hogy felvegye a csatlakozási feltételeket meggyőzően teljesítő országokat, és remélem, hogy Ukrajna hamarosan lehetőséget kap arra, hogy kifejezze az Európai Unióhoz való csatlakozási szándékát. Köszönöm.
Mary Lou McDonald
Elnök úr! 2008 meghatározó év lesz számunkra az Európai Unióban és - valóban - a Lisszaboni Szerződés valószínűleg visszafordíthatatlanul alakítani fogja az Unió jövőjét. A Szerződés támogatói itt ma azt mondták, hogy annak elsődleges célja a döntéshozatali jogkörök korszerűsítése. Ez nem így van. Ez valójában megint egy célratörő politikai stratégia, amely arra irányul, hogy a kritikus területeken a döntéshozatalt a tagállamoktól az uniós intézményekre helyezze át, azokra az intézményekre, amelyeket a polgárok demokratikus úton nem tudnak elérni. A nemzeti parlamentekre, a polgárok petícióira és a szubszidiaritásra vonatkozó rendelkezések pusztán jelképesek.
Írországban lehetőségünk lesz szavazni erről a Szerződésről, és biztos vagyok benne, hogy a miniszterelnökünk irigyli azokat a francia és holland vezetőket, akik figyelmen kívül hagyhatják állampolgáraik véleményét, illetve a többi vezetőt, akik nem kötelesek a Szerződést az emberek elé tárni. Írországban, a mi kormányunk úgy tesz, mintha jó európaiként meglévő hírnevünkhöz e Szerződés elfogadására volna szükség. Valójában a demokrácia, a társadalmi integráció, a béke megteremtésének értékeit, amelyekkel szemben az EU a szavak szintjén elkötelezett, azok a jó európaiak védik a leginkább, akik elutasítják ezt a rossz Szerződést. Az ír embereknek nem kell, hogy a nagyszerű és jó Európa azt mondja, hogy Lisszabonnak nincs alternatívája.
Azt kell mondanom mindazon uniós vezetőknek, akik érdeklődésüket fejezték ki országunk iránt: ha annyira szeretnének részt venni egy népszavazási kampányban, szervezzenek egyet a saját országukban! Ha pedig nem, akkor hagyják, hogy folytassuk saját vitánkat, és meghozzuk demokratikus döntésünket.
Jens-Peter Bonde
Elnök úr! Írásban fejeztem ki sajnálatomat a múlt szerdai események miatt, amikor is tudomást szereztem arról, hogy képviselőcsoportom egyik tagja meglökött egy teremőrt. A teremőrök igen nyugodtan és szakszerűen viselkedtek, és megérdemlik tiszteletünket. Az történt, hogy egy békés, látható demonstráció ellenőrzése kicsúszott a kezünkből. Ezt nagyon sajnálom, mert a Lisszaboni Szerződés látható tiltakozást érdemel.
A miniszterelnökök eltörölték a két népszavazás eredményeit. Ha ez Venezuelában történt volna, mindannyian tiltakoztunk volna. Most pedig valamennyi miniszterelnök megtapsolta dán kollegáját, amikor az elmondta a csúcstalálkozón, hogy hogyan csapta be a dánokat egy népszavazás során.
Az új Szerződést olyannyira zárt ajtók mögött tárgyalták, amelyet én a Parlamentben eltöltött 29 évem során még nem tapasztaltam. A Parlamenti képviselők egynegyedét kizárták abból, hogy befolyást gyakorolhassanak és tudomást szerezhessenek arról, hogy az Alkotmány cikkeit a Lisszaboni Szerződésbe ömlesztették át. A miniszterelnökök olyan Szerződést írtak alá, amelyet egyikük sem olvasott el annak végleges, átszámozott változatában, Magyarország pedig valami olyasmit ratifikált most, amit szintén nem olvasott el.
A Tanácsot arra kérték, hogy csapja be a nyilvánosságot azzal, hogy elfedik a dolgokat, átszámoznak és módosítják a sortávolságot, hogy egy nagyobb Szerződést miniszerződésként ismertethessenek. Ez a viselkedést demokratikus tiltakozást érdemel.
Hans-Peter Martin
- (DE) Elnök úr! Nem kétséges, hogy Ön itt biztonságosan kötött ki egy imbolygó hajót a Tejo partján. A kérdés egyszerű: mit visz a hajó? Eltakarították mindazt, amit az egykori német elnök Roman Herzog annyira kritikusan megjegyzett az Alkotmányról? Nem fog ez felbukkanni többé, nincs már rajta a reformszerződés hajóján? Vagy mindössze csak félresöpörték?
Azt mondja, hogy tudunk cselekedni. Ebben van valami. Mindössze arról van szó, hogy ez még mindig nem demokratikus érték. Még a diktatúrák is büszkék magukra, amikor képesek cselekvőképességüket bizonyítani. És mi a helyzet az igazság kérdésével? Hol van itt az előrelépés? Azt hiszem, volna kiút ebből a bürokratikus patthelyzetből és abból a veszteglésből, amelybe belemanőverezte magát. Ez a kiút volna a népszavazás. Gyalázat, hogy ezeket elkerüli, ha annyira meg van győződve arról, hogy a megfelelő hajót horgonyozta le a Tejo partján.
Giles Chichester
Elnök úr! Hadd gratuláljak a miniszterelnöknek a mai beszédéhez, továbbá a Tanács soros elnökeként a hivatalban eltöltött időszakhoz!
Örömmel tapasztalom, hogy az Európai Tanács továbbra is elkötelezetten cselekszik az éghajlatváltozással kapcsolatban. Üdvözlöm továbbá az egységes piac befejezése előtt még meglévő akadályok kezelése melletti elkötelezettséget, noha aggódom amiatt, hogy úgy tűnik, a lisszaboni stratégiában a hangsúly a gazdasági reform iránti szükségességtől az ún. "szociális modell” felé tolódik.
Azt gyanítom, hogy a lisszaboni ülés olyan összejövetel volt, amelyre a brit miniszterelnök nem fog büszkén visszanézni. Olyan Szerződést írt alá, amelyre vonatkozóan a brit embereknek népszavazást ígért. Megszegte a szavát. Úgy vélem, hogy a Szerződés nem foglalkozik az átláthatóság és az elszámoltathatóság alapvető kérdéseivel - közelebb hozni Európát az emberekhez -, amelyet a Laekeni Nyilatkozat prioritássá emelt.
Brown úr Lisszabonban tanúsított magatartása egyszerre volt rendkívüli és ügyefogyott. Pusztán a Szerződés aláírásával a britek többségét zaklatta fel; a hivatalos ceremónia hirtelen leállításával kormányfőtársait sértette meg. Ez még az ő normái mellett is lélegzetelállító politikai tévedés volt.
Nem szabad üdvözölni azt a bejelentést, hogy lesz majd egy vitacsoport, amely Európa jövőjével foglalkozik. Miért van szükségünk egy másik szervre, mikor épp most vagyunk túl három magunkra kényszerített, gyötrelmes éven, amely az Alkotmányról szólt? Brown úr azt állítja, hogy nem lesz több intézményi vita. Azt mondta, idézem: "Itt az ideje a gazdaságra, a biztonságra, a környezetre összpontosítani”. Sarkozy úr valójában mégis azt mondja "au contraire - nagyban fog gondolkodni”.
Ahogyan ő mondta, idézem "A csoport feladata egy új európai álom meghatározása.” Azt hittem, ez volt az, amit Giscard d'Estaing úrnak kellett volna megtennie. Egy kissé össze vagyok zavarodva. Talán a miniszterelnök tud nekem segíteni.
Jo Leinen
- (DE) Elnök úr, a Tanács soros elnöke! Az elmúlt hat hónap összes sikere mellett a Lisszaboni Szerződés aláírása minden bizonnyal a portugál elnökség abszolút csúcsa. Azt hiszem, hogy a Lisszaboni Szerződés - amely a történelemkönyvekbe is bekerül majd -, a Római Szerződés és a Maastrichti Szerződés után a harmadik legjelentősebb európai szerződés.
A 2000. decemberi nizzai csúcstalálkozó - tehát pontosan hét év - után a Parlament óriási energiát és elkötelezettséget tanúsított egy javított európai szerződés elérésében, és azt hiszem, hogy az egész Parlament hálás lesz majd Önöknek azért, hogy ez hét év után valósággá válhat. Valósággá válhat, ha mind a 27 tagállam ratifikálja, amint azt itt újra meg újra elmondták. Az igazat megvallva, a múlt héten Strasbourgban döbbenten tapasztaltam, hogy a radikális baloldaltól a radikális jobboldalig létezik egy kilenc országból álló, Európát ellenző koalíció. Ne hagyjuk magunkat becsapni: sokan, akik azt mondják, hogy be akarják vonni a polgárokat, valójában pusztán össze akarják zavarni őket, és Európát akarják akadályozni. Ez nem a polgári részvételről szól, hanem a további európai egység megállításáról.
A Lisszaboni Szerződés egyik víziója az európai demokrácia megteremtése, és ez új dolog: sehol a világon nem létezik. Hadd mondjak köszönetet azért is, hogy az európai pártokról szóló rendelet szintén az Önök elnöksége idején valósult meg. Valóban remekművet alkottunk az első olvasatban. Ez az európai politikai alapítványok és ennélfogva sok platform számára is alapot képez egy európai vita létrehozásához, Európa számára pedig a nyilvánosság megteremtéséhez. Befejezésül azt szeretném mondani Sócrates úr, hogy itt egy magot ültettünk el, amely alig néhány éven belül sokágú fává fog fejlődni. Remélem, hogy ezek az ágak a következő, 2009. júniusi európai választási kampányban már láthatóak lesznek. Sok köszönet az elnökségnek.
Andrew Duff
Elnök úr! Azt hiszem, hogy számunkra az Elnökségből eredő tapasztalat az, hogy amennyiben megengedett a minősített többségi szavazás - mint például a Galileo támogatására irányuló pénzügyi kilátások felülvizsgálata esetében -, akkor előrehaladást valósítunk meg.
Amennyiben a minősített többségi szavazás bevethető, de az nem történik meg - mint például a munkaidőről szóló irányelv esetében -, akkor döntések maradnak el, nem jönnek létre kompromisszumok, és nem valósul meg előrehaladás. A Lisszaboni Szerződés kiterjeszti a minősített többségi szavazást. A jövőben teljes önbizalommal alkalmazzuk ezt!
A Lisszaboni Szerződés és a Charta egy hozzáértéssel, hatékonyan és lenyűgözően irányított elnökség tartós testamentumaként fog fennmaradni. Obrigado.
Irena Belohorská
(SK) Köszönöm. Elnök úr, hölgyeim és uraim! A mai ülésünkkel az elmúlt évtized egyik legfontosabb uniós elnöksége ér véget.
Politikai értelemben ez nem volt tipikus hat hónap, tekintve, hogy az elnöklő ország igyekezett koordinálni az EU-tagállamokat. Az igen eredményes német elnökség után - amelynek sikerült lezárnia az Alkotmánnyal kapcsolatos elmélkedési időszakot -, a portugál elnökség sikerrel irányította az ún. Lisszaboni Szerződés aláírását. Csakúgy, mint a múltban, amikor Portugália az új földek alapítójaként és felfedezőjeként került be a történelemkönyvekbe, az európai legújabbkori történelem Portugáliára az Európai Unió keretében körvonalazódó új történelem alapítójaként fog emlékezni.
Véleményem szerint az Európai Parlament e megállapodáshoz kapcsolódó álláspontja sokkal nagyobb jelentőséggel fog bírni, mint eddig.
Ezen alapvető dokumentum mellett a portugál elnökség dicséretet érdemel az Európai Unió és Brazília között létrejött csúcstalálkozóért is, valamint az Európai Unió és Afrika között nemrégiben lezajlott csúcstalálkozóért. Mindkét csúcstalálkozón lefektették a jövőben elnökséget betöltő országok tevékenységeinek és az Európai Unió által a világ említett részein gyakorolt befolyás megnövelésének szilárd alapjait.
Elnök úr! Szeretnék köszönetet mondani törekvéseiért és kellemes karácsonyt kívánok Önnek!
Avril Doyle
Elnök úr! Szeretnék csatlakozni a portugál elnökséghez címzett köszönetekhez és gratulációkhoz. Nézetem szerint - noha ez előítélettel tarkított nézet - minél kisebb a nemzet, annál jobb az elnökség, de ezt egy pillanatra félretesszük.
Külön köszönet azért a munkáért, amit az EU és Afrika közötti csúcstalálkozóval, az EU és Brazília közötti csúcstalálkozóval, az integrált tengerpolitikával és - mindenekelőtt - a Lisszaboni Szerződés aláírásának lezárásával kapcsolatban végzett.
Mindaddig nem lesz Szerződés, amíg azt mind a 27 tagállam nem ratifikálja. Fennáll annak veszélye - ahogyan itt beszélünk, amilyen nyelvezetet használunk és az általunk alkalmazott igeidőket tekintve -, hogy azt vélelmezzünk, hogy ezt a Szerződést mind a 27 tagállam ratifikálni fogja.
A saját tagállamomban, Írországban népszavazást kell tartani, és hajlandóak is vagyunk erre, még akkor is, ha hazudnék, ha azt mondanám, hogy nincs bennem egy csöpp féltékenységszerű érzés, amikor azt hallottam, hogy a magyaroknak milyen könnyen ment a ratifikáció.
Írországban a nehézséget a népszavazás, annak kockázata fogja okozni, hogy - a korábbi népszavazásokhoz hasonlóan - a választók a jelenlegi kormánnyal kapcsolatos, egyre növekvő frusztrációjukat azzal fogják kitölteni, hogy elcsábulnak, és a Lisszaboni Szerződésről tartott népszavazáson az ellen szavaznak, amikor ez egyáltalán nem is áll szándékukban. Ez tényleg azt jelentené, hogy belerúgnak a kormányba, középtájon, tudják, hol. És felszólítom a Fine Gael-ben ülő kollégáimat, akik minden tőlük telhetőt meg fognak tenni annak biztosítása érdekében, hogy ennek a kormánynak népszavazáson keresztül sikerüljön ratifikálni a Lisszaboni Szerződést, hogy menjenek, és adják át az üzenetet, foglalkozzanak az emberekkel, fordítsanak munkát az üzenet közvetítésére egy PR-gépezeten keresztül, ami biztosítani fogja, hogy Európának azt a választ adjuk, amit az ténylegesen megérdemel.
Semmi sem vehető természetesnek. Emlékeztetnünk kell ír választóinkat, hogy Írország csak azóta vált kulturálisan és lélekben is valóban függetlenné, amióta csatlakoztunk az Európai Unióhoz. Az uniós tagság kiszélesítette látókörünket és arra ösztönzött, hogy kifelé tekintsünk.
Franciaország és Németország közeledése mellett a legújabbkori európai történelem jelentős részének kell tekinteni Írország abbéli sikerét, hogy hátrahagyta a gyarmati rendszer nyomasztó örökségét és az észak-írországi békefolyamatot alátámasztó új kapcsolatot épített ki az Egyesült Királysággal.
Csodálattal szemlélem Írország uniós tagságát és az Unióhoz való hozzájárulását. Körülnézek otthon, és egy magabiztos, pluralista társadalmat látok, amely igencsak távol áll attól a befelé forduló, szűk látókörű Írországtól, amelyben szüleink és nagyszüleink nevelkedtek. Európa segített Írországnak meghatározni a helyét a tágabb értelemben vett világban. Ezt Európának a Lisszaboni Szerződés ratifikálásával kell viszonoznunk. Tisztelt kollegák! Semmit se vegyenek természetesnek, míg arra sor nem kerül. Nem lesz könnyű.
Elnök
Doyle asszony! Amikor az elnökség országának méretére utalt, akkor arra gondolt, hogy az ír elnökség még ennél is jobb lett volna?
(Nevetés)
Józef Pinior
(PL) Elnök úr! Mindenekelőtt szeretném elismerni a portugál elnökség és José Sócrates miniszterelnök úr abbéli munkáját, hogy elérték a Lisszaboni Szerződés aláírását. Ez óriási eredmény Európa számára, és a mély válsággal jellemzett éveket követően igen lényeges és történelmi pillanat az Európai Unió számára.
Mindeközben jövőre valamennyi uniós tagállamnak ratifikálnia kell ezt a Szerződést. Ez nem lesz könnyű - már most is tapasztaljuk a közvetlen demokrácia európai demokráciával szembeni eszközeinek cinikus manipulálását.
Tétovázás nélkül mondom azt, hogy azok, akik ma a népszavazás intézményét cinizmussal szemlélik, azt nem jóhiszeműen teszik. Ezt épp egy hete tapasztaltuk Strasbourgban, amikor is az európai politikai színtér különféle szélsőségesei - az önmagában értéket képviselő - népszavazás szlogenjét vetették fel az Európai Szerződéssel szemben, ekként pedig valójában a liberális demokrácia európai rendszerével szemben.
Elnök úr! Ma valami igen személyes jellegű dolgot is meg szeretnék említeni. Kelet-Európában 25 éve a határok nélküli Európa szlogenjét vetettük fel országunk diktátoraival szemben. Ma, ezen a héten Európa - az Európai Unióval - tényleg határok nélküli kontinenssé vált jelképes, technikai és szervezeti értelemben egyaránt. Ez nagyszerű pillanat az uniós nemzetek országainak népei számára.
Cristina Gutiérrez-Cortines
- (ES) Elnök úr! Szeretném megemlíteni a Tanács, a portugál elnökség és a Bizottság felelősségét a Tanács előtt lévő talajvédelmi irányelvvel kapcsolatban.
Széleskörű vitákat követően a Parlament jóváhagyott egy javaslatot, amely sokkal nyíltabb, kevésbé bürokratikus és sokkal rugalmasabb volt, mint a Bizottságé. A javaslatot 161 ellenében 496 igen szavazattal hagyta jóvá a Parlament számos vitát követően. Ez üzenet volt a Tanács részére, amelyet az képtelen volt megfelelően megtárgyalni a múlt héten.
A Tanács és a Bizottság nem értette meg, hogy a Parlament a 27 tagú Európában a jogalkotás egy - különböző szabályozási fejleményekkel és tapasztalatokkal, valamint különböző bürokratikus rendszerekkel bíró - új módjára tett javaslatot. Új utakat kell keresnünk, hogy közelebb jussunk a polgárokhoz. A megoldás nem a kevesebb jogalkotás, nem a jogalkotási zárlat, hanem inkább a Parlament által javasoltaknak megfelelő, nyíltabb és rugalmasabb formulák megtalálása.
A Szerződés 249. cikkének megfelelően egy, az elérendő eredményt meghatározó dokumentumra tettünk javaslatot, és cserébe a tagállamokra bízzuk a forma és a módszerek megválasztását. Ha Európa úttörő kíván lenni az éghajlatváltozással és a környezettel kapcsolatban, akkor nem hagyatkozhat szabályozáson és adózáson alapuló és a környezetvédelmet az igazságügy keretében kezelő politikákra. Meg kell tanulnunk egymást megérteni a szabadság és a rugalmasság kereteiben. Ezt kérjük a fiatal Európától.
José Sócrates
a Tanács soros elnöke. - (PT) Elnök úr! Azzal kezdem, hogy ez egy Európát és az európai érdekekre irányuló projektet szolgáló elnökség volt. Az elnökség célja nem az volt, hogy mindenkinek örömet szerezzen, ez vízválasztó elnökség volt, amely dicséretet kapott azok részéről, akik Európa mellett állnak, ugyanakkor pedig tiltakozásokat szenvedett el az Európát ellenzők részéről. Erre is büszkék vagyunk. Nem kell bocsánatot kérniük azoknak, akik lehurrogják a felszólalókat, azoknak, akik a parlamentekben a demokrácia gyakorlását próbálják megbomlasztani, mert mi ténylegesen proklamáltuk az EU alapjogi chartáját, amely a toleranciát alapvető európai értékként tartalmazza, a toleranciát még azokkal szemben is, akik nem értik a demokratikus szellemet és magatartást.
Ezután, hölgyeim és uraim, azt is szeretném elmondani, hogy nem osztom azoknak a gyakran gyermekded és infantilis látásmódját, akik azt hiszik, hogy a kül- és a belpolitikák alapjában véve teljesen elkülöníthetők egymástól. Az én országomban a portugál elnökséget nagyon komolyan vették és minden miniszterelnökünk - magamat is beleértve - felfogta, hogy ezt a munkát létfontosságúnak és prioritásnak tekintse, bármikor is kerül sor portugál elnökségre, mert az európai projekt Portugália belpolitikai ügye is, ami nemcsak külföldiekről és Európáról szól. A miniszterelnökök emiatt kezelték prioritást élvező kötelezettségvállalásként az európai fellépést és Európa saját menetrendjét, mert jól tudjuk, hogy az európai ügyekben az európai projekten keresztül védjük a saját érdekeinket.
Tudja, mit mondok? Olyan párt és - szerencsére - olyan ország tagja vagyok, ahol a churchilli szabályt követjük: külföldön soha nem bíráljuk és nem támadjuk saját kormányunkat. Ezt magunkban tartjuk, míg haza nem érünk, aztán behozzuk a kiesett időt akkor, amikor a kormány a saját maga megvédésére alkalmas helyzetben van. Ez lojálisabb; mi Portugáliában így viselkedünk; ez egy méltóságteljes módja annak, ahogyan a portugál hagyomány és a portugál politikai kultúra viselkedik, amikor Portugáliáé az EU soros elnöksége.
Ezután szeretnék hangsúlyozni egy fontos indokot, ami miatt azt hiszem, hogy tavaly előrehaladást értünk el. Előrehaladást értünk el: ha megnézzük Európát az év elején, és ha megnézzünk Európát az év végén, azt fogjuk tapasztalni, hogy előrehaladást értünk el, és előrehaladást értünk el a három elnökség által közösen meghatározott programmal kapcsolatban is, ami a segítségünkre volt. A három elnökség közötti koordináció, amely megfelelően kapcsolódik a Bizottság programjához, segített Európának, és azt hiszem, hogy kötelességem megosztani Önökkel saját tapasztalatomat; úgy gondolom, hogy ez rengeteget segített nekem és segítette a korábbi elnökséggel való koordinációt is. Mindig is azt mondtam, hogy a Lisszaboni Szerződés sokat köszönhet a korábbi elnökségnek, Angela Merkel elnökségének és arra irányuló törekvésének, hogy erre megbízatást kapjon. E nélkül nem létezne a Szerződés.
Valaki azt kérdezte "Miért épp Brazília?” Ez könnyű kérdés. Épp azért, amiért stratégiai partnerségünk van Kínával, Indiával és Oroszországgal, és hiba az, hogy Brazíliával nincs, mert - csak kimondom azt, ami politikailag egyértelmű - a világon semmi nem érhető el sem a környezetben, sem a kereskedelemben Brazília nélkül. Brazília ma egy új, óriási és létfontosságú nemzetközi partner, és emiatt ítélem meg úgy, hogy a Brazíliával kötött partnerség okán az EU külpolitikája jobb, koherensebb és átfogóbb lett.
Most pedig az Afrikával folytatott csúcstalálkozóval kapcsolatos állhatatosságról: valaki ezt említette, az állhatatosságot. Pontosan így van: állhatatosak voltunk. Jól emlékszem, másfél évvel ezelőtt, amikor az Afrikával folytatandó csúcstalálkozóról beszéltünk, senki sem hitt igazán abban, hogy ez megvalósítható. Mindenki a nehézségekre és az akadályokra hívta fel a figyelmet, de mi mégis állhatatosan kitartottunk, mert úgy éreztük, igazunk van, hogy hiba lenne nem megtenni, és mindig is úgy éreztük, hogy mindkét oldalon megvan az akarat erre. Igazunk is lett. Ez egy másik ok arra, hogy miért volt a csúcstalálkozó siker.
Végül pedig ez az elnökség előrelendítette Európát - ezt akartam mondani. Ugyanakkor csak előremozdultunk, és itt még nincs vége. Nem. Messze vagyunk még a végétől. Ez csak egy kis lépés; teljesen tisztában vagyok annak léptékével; teljesen tisztában vagyok azzal, hogy a politika szüntelen erőfeszítés, és amint az egyik feladatnak vége, jön a másik. Tisztában vagyok azzal is, hogy a migrációval kapcsolatban is előrehaladást kell elérnünk a "kékkártya” tekintetében; teljesen tisztában vagyok azzal, hogy előre kell lépnünk a rugalmas biztonság terén; teljesen tisztában vagyok azzal, hogy sok még a tennivaló, de mindezeken a területeken előreléptünk. Nem léptünk hátra; nem álltunk egy helyben, hanem előreléptünk. Végül is az európai projekt az elmúlt 50 év során semmi másból nem állt, mint határozott előrelépésekből. Ezért mondom ezt Önöknek, mert szilárd meggyőződésem, hogy a portugál elnökséggel előremozdultunk és előrehaladtunk, és amit tettünk, az az európai projekt javát szolgálta; semmi mást, csak - mint mondtam - az európai projektét, mert minket mindig is a saját országunk érdekei vezéreltek, amelyek az európai projekten keresztül részesülnek védelemben. Egy ország, amely szuverenitását meg akarja osztani másokkal és részt akar venni ebben a rendkívüli kalandban, amely során 27 ország fogja megosztani a szuverenitását olyan területeken, amelyeket 20 éve még a nemzeti biztonság hatálya alá tartozó területeknek tekintettek. Az említett szuverenitás megosztása példával szolgál a világnak a béke és a fejlődés iránti együttműködés tekintetében - és ez az európai kaland. Megtiszteltetésnek érzem, hogy ehhez egy kicsit hozzájárulhattam, és a portugálok ez iránt érzett büszkeségével szeretnék búcsúzni. Országom mindig is Európa mellett állt. A portugálok igencsak Európa-pártiak; hisznek Európában és - hozzám és Önök közül sokakhoz hasonlóan - őket is frusztrálta, hogy Európa három évig egy helyben toporgott. Meg akarták szüntetni a patthelyzetet; előre akartak mozdulni. Előreléptünk, sőt mi több, egy olyan Szerződéssel léptünk előre, amelyet a mi fővárosunkról neveztek el. Azt is el akartam mondani, hogy országom mennyire büszkének érzi magát és mekkora megtiszteltetésnek veszi, hogy lehetősége volt Európát szolgálni az elmúlt hat hónapban. Nagyon szépen köszönjük!
José Manuel Barroso
biztos. - (PT) Elnök úr, hölgyeim és uraim! Ennek az igen érdekes vitának a lezárásaképpen szeretnék igen gyorsan rámutatni egy kérdésre, amit José Sócrates miniszterelnök épp az imént említett és amiről úgy vélem, hogy fontos tanulság a jövőre nézve.
Szerintem jogos és tisztességes - és ezt már meg is tettem, úgyhogy nem udvariasságból mondom -, hogy őszintén gratuláljunk a portugál elnökségnek az elvégzett munkájuk miatt. Az elnökség azonban igen elegánsan megosztotta a sikerével kapcsolatos dicséretet a többi intézménnyel és még a többi elnökséggel - különösen a német elnökséggel - is, megosztotta továbbá azt a tényt is, hogy már együttműködünk a következő, szlovén elnökséggel. Úgy gondolom, hogy fontos reflektálni a Tanács soros elnöke, Portugália miniszterelnöke által említett következtetésekre, mert - amint azt Doyle asszony is helyesen mondta - még hátravan a Szerződés ratifikálása.
Nem szabad megosztanunk az európai tábort. Ebben a Parlamentben jó néhány politikai család van, de hallva néhány beszédet, az volt a benyomásom, hogy egyesek azt hiszik, hogy most újból kisarkíthatjuk az európai vitát. Természetes és jogos, hogy Európa jövőjét illetően több ösvényt rajzolódik ki, és hogy a különböző politikai családok gyakorta ellentmondó javaslatokat nyújtanak be. Ami az én szememben súlyos hibának tűnik és amit őszintén kívánok, hogy senki ne kövessen el ismét, az az, hogy megint Brüsszelt vagy az Európai Bizottságot támadják, vagy - akár a jobb-, akár a baloldalról - az európai intézményeket illetik felületes kritikákkal. Ez igen súlyos hiba lenne.
A különböző politikai családoknak, a különböző intézményeknek meg kell tenniük javaslataikat, de rendelkezniük kell az intellektussal és a politikai stratégiával ahhoz, hogy ne osszák meg az európai tábort, különösen nem mesterségesen. Amint azt a portugál miniszterelnök, a soros elnök helyesen mondta: idő és hely van mindenre; van nemzeti tér és van európai tér. Véleményem szerint igen súlyos hiba lenne, ha most megosztanánk az Európa mellett álló - a baloldaltól a középen át, egészen a jobboldalig húzódó, de az európai előrehaladást őszintén támogató - tábort. Ezt a Bizottság elnökeként mondom, aki társadalmi elhivatottsággal mindig is azt próbáltam elérni, hogy a korszerű menetrendet összeegyeztesse az európai versenyképességgel; még azt is megpróbáltam, hogy helyrehozzam - a nem az én Bizottságom által - korábban elkövetett hibákat, és arra törekedtem - lojálisan együttműködve a Tanáccsal és a Parlamenttel -, hogy új, Európa javát szolgáló konszenzusokat érjek el. Így karácsonykor ennyit akartam mondani, válaszul néhány, aligha karácsonyi szellemben előadott beszédre, hogy mi a Bizottságnál továbbra is teljes elkötelezettséggel folytatjuk munkánkat, törekedve arra, hogy befejezzük azt a rendkívüli projektet, amelyet a portugál elnökség - és még egyszer gratulálok Sócrates miniszterelnöknek és egész csapatának - a munkájával sokkal jobb állapotban adott át nekünk, mint amilyenben az már egy ideje volt.
Ez az igazság: ha végiggondoljuk, hogy Európa hol van ma és hol volt két vagy három évvel ezelőtt, akkor jogosan vagyunk magabiztosak, és így Önöknek is és Európának is sikerekben gazdag, nagyszerű 2008-as évet kívánok!
Elnök
Bizottsági elnök úr! Köszönjük Önnek is a munkáját. Hölgyeim és uraim! Még egy dolgot szeretnék mondani: helyesen gratuláltunk a portugál elnökségnek, gratuláltunk a Bizottságnak, az Európai Parlament nélkül azonban ez a Szerződés már nem is lenne napirenden, és ezért okunk van arra is, hogy büszkék legyünk arra, hogy az Európai Parlament nagy többség mindig is tartotta magát a folytonossághoz.
A vitát lezárják.
Írásbeli nyilatkozatok (142. cikk)
Richard Corbett  
írásban. - A reformszerződés aláírása a Tanács portugál elnökségének csúcspontja volt, és üdvözlendő az a hír, hogy a magyar országgyűlés azt máris ratifikálta (annak ellenére, hogy még nem állt rendelkezésre az az előny, amit az Európai Parlament álláspontja nyújtott volna, mivel arról csak februárban fogunk szavazni).
Sok megjegyzéssel illeték Gordon Brownt amiatt, hogy késve érkezett az aláírási ünnepségre, amit néhányan vonakodásnak értékeltek. Valójában azt épp ellenkezőleg kell értékelni: a programok ütközése miatt (az alsóház összekötő bizottságában miniszterelnökként történő első megjelenése miatt) lehetetlenné vált számára, hogy időben megérkezzen az ünnepségre, de mégis ragaszkodott ahhoz, hogy eljöjjön és személyesen írja azt alá, ahelyett, hogy azt egyszerűen David Milibandra hagyja, ami tökéletesen megoldható lett volna.
Ilda Figueiredo  
írásban. - (PT) Ebben a portugál elnökségről szóló vitában az Európai Unió Tanácsának elnöke különös hangsúlyt helyezett arra a Szerződésre, amely az ún. Európai Alkotmány lényegét öleli fel és amelyhez Lisszabon nevét kívánja társítani.
Sajnos ez nem volt jó elnökség az Európai Unió munkavállalói és szegényei számára.
Az ember nem elégedhet meg azzal, hogy tudja: a portugál elnökségnek sikerült megszilárdítania a neoliberális ösvényt, amelyet a még szabadabb verseny jellemez, és így a gazdasági és pénzügyi csoportok a mikrovállalkozásokra és a KKV-kra kényszeríthetik saját feltételeiket, valamint ez utóbbiak romjaiból és a közszolgáltatások privatizációjából prosperálhatnak, a rugalmas biztonságra vonatkozó olvasatukat pedig valódi fegyverként vethetik be azok kizsákmányolása érdekében, akik dolgoznak, állandósítva ezzel a Lisszaboni Szerződés egyre inkább neoliberális gyakorlati alkalmazását.
Amint az a vitából egyértelműen kiderült: az európai hatalmak meg fogják próbálni megszilárdítani és kiterjeszteni hatalmukat, megkísérelve azt, hogy az aláírandó szöveg tartalmára vonatkozó demokratikus vitát követően megakadályozzák, hogy az egyes országok népei népszavazáson gyakorolhassák véleménynyilvánításhoz való jogukat. A propagandakampányt azok a hatalmak és az a hatalmi elit készítik elő, amelyek a különböző országokban támogatják a jobboldali politikákat, és megkísérlik a népszavazás elejét venni, Írország kivételével, ahol ez kötelező.
Zita Pleštinská  
Hölgyeim és uraim! A portugál elnökség lezárulásának alkalmával szeretném kifejezni elégedettségemet annak okán, hogy 2007. december 21-én a schengeni térség belső határai a múlté lesznek.
José Sócrates miniszterelnök úr, szeretném elismerésemet és köszönetemet kifejezni az Ön személyes részvétele és Portugália határozott hozzáállása miatt abban a törekvésben, hogy az Unió négy alapvető szabadságának egyikét, a személyek szabad mozgását a tervezett határidőre valósággá tegye kilenc tagállam - beleértve az enyémet, Szlovákiát is - polgárai számára.
Az EU-ban e régóta várt szabadsághoz vezető út nem volt könnyű és sokszor tűnt úgy, hogy az egész projekt patthelyzetbe került. Egy éve nem volt sok okunk az ünneplésre, mivel az Európai Bizottság akkor azt javasolta, hogy a határmentes térség kibővítésének időpontját halasszák 2009-re. Ezt a késlekedést a jelenlegi SIS potenciáljának fokozására irányuló és annak az EU keleti részére való kiterjesztését lehetővé tevő SIS II. előkészületeivel kapcsolatos nehézségek okozták.
Számos tagállam nem volt hajlandó megoldást keresni; a portugál képviselők azonban nem tétováztak. A válság első jelei után nem sokkal, a portugálok által javasolt elegáns "SISone4ALL” megoldás jóváhagyása reménysugarat kínált arra, hogy a schengeni térség várva várt bővítése megvalósítható legyen.
Hála a portugál elnökség ez évi konstruktív megközelítésének és ezt követő eltökéltségének, útlevél-ellenőrzés nélküli karácsonyunk lesz.
