Területi, társadalmi és gazdasági kohézió - Helyes kormányzás és az EU regionális politikája (vita) 
Elnök
A következő napirendi pont a közös vita a következő jelentésekről:
a Petru Constantin Luhan által a Regionális Fejlesztési Bizottság nevében készített jelentés a területi, társadalmi és gazdasági kohézióról
, valamint
a Ramona Nicole Mãnescu által a Regionális Fejlesztési Bizottság nevében készített jelentés a helyes kormányzásról és az EU regionális politikájáról
.
Petru Constantin Luhan
Elnök úr! A jelentéssel az volt a célunk, hogy megválaszoljuk a címben feltett kérdést, nevezetesen azt, hogy gazdasági, társadalmi és területi kohézió kialakítása valóban a globális versenyképesség elengedhetetlen feltétele-e az Európai Unióban, különös tekintettel a kohéziós politika szerepére ezen a téren.
Ijesztő, hogy az Európai Unió 271 régiója között mekkora egyenlőtlenségek mutatkoznak. A legfejlettebb régióban az egy főre jutó GDP a 27 tagállamból álló EU átlagának 334%-a, a legszegényebb régióban pedig csupán 26%-a, azaz 13-szor kisebb.
További hátráltató tényezőt jelent az Európai Unió gazdasági növekedésének üteme, amely nemzetközi versenytársainkéhoz képest lassabb. Ezért - ahogy azt az EU 2020 stratégia is kimondja - ahhoz, hogy megerősödhessünk, stratégiai területeket kell kialakítanunk, és az Európai Unión kívülre kell tekintenünk.
Európa nehéz feladattal néz szembe: a jelenlegi válság hatásai mellett további nagy kihívásoknak is meg kell felelnie, például alkalmazkodnia kell a globalizációhoz, a demográfiai változásokhoz, az éghajlatváltozáshoz és energiabiztonsági helyzethez.
Nem kétséges, hogy a kohéziós politika fontos szerepet játszik az EU 2020 stratégiában. Úgy vélem, hogy e szakpolitika prioritásait összhangba kell hozni a jövőbeni stratégia célkitűzéseivel, azonban azt is meg kell említeni, hogy továbbra is független szakpolitikának kell maradnia. A stratégia célkitűzései könnyebben elérhetők egyfelől a kutatási, fejlesztési és innovációs programok közötti szinergia növelésével, másfelől pedig a kohéziós programokkal. Támogatnunk kell azokat a nagy projekteket, amelyek uniós szintű hatással bírnak, gazdasági növekedést idéznek elő, munkahelyeket teremtenek és biztosítják a régiók fenntartható fejlődését.
Különös jelentőséget kell tulajdonítanunk minden olyan beruházásnak, amely valamilyen közlekedési, IKT-, szociális, oktatási, kutatási-fejlesztési és környezetvédelmi infrastruktúrához kapcsolódik, valamint minden európai polgár számára megfelelő szintű hozzáférést és azonos növekedési lehetőségeket biztosít.
A helyi és regionális szintű iránymutatásokat a terület sajátos jellegzetességei szabják majd meg, és lehetőség nyílik azonnali hozzáadott érték létrehozására. Az európai pénzeszközök jobb felhasználása érdekében a decentralizáció elvét a helyi hatósági szintig elő kell mozdítani.
Nem szabad figyelmen kívül hagyni, hogy a gazdasági versenyképesség és a munkahelyteremtés előmozdításában különösen fontos szerepet játszanak a kkv-k. Nagyobb uniós támogatásban kell részesülniük, és hozzá kell férniük a pénzügyi tervezési eszközökhöz és egyéb hitelforrásokhoz. A kohéziós politika hatásának maximalizálása mindenképpen szükséges a gazdasági versenyképesség fokozásához. Itt hangsúlyozni szeretném, hogy folytatnunk kell az uniós források felhasználására vonatkozó eljárás egyszerűsítését, garantálnunk kell azok rugalmas felhasználását, a régiók kohéziós politika keretén belüli jogosultságát továbbra is elsősorban a GDP alapján kell meghatároznunk, valamint a Bizottságnak egyedi javaslatot kell tennie a köz- és magánszféra közötti partnerség alkalmazására vonatkozóan.
Ami az Európai Unió globális versenyképességének javítását illeti, úgy vélem, hogy a kohéziós politikára szánt összegek egy részét arra kell felhasználnunk, hogy Európa piacvezető szerepét megalapozzuk és megtartsuk azokban az ágazatokban, ahol jelenleg is élen jár, valamint azokban az ágazatokban, ahol lehetősége van arra, hogy világszinten vezető szerepet játsszon.
Ezért, képviselőtársaim, a gazdasági, társadalmi és területi kohézió kialakítása az Európai Unió globális versenyképességének elengedhetetlen feltétele.
Ramona Nicole Mănescu
Elnök úr! A jelenlegi világválság ismételten felhívja a figyelmünket arra, hogy a helyes kormányzásra minden szinten szükség van, valamint a helyi és a regionális hatóságokat egyenlő partnerként, folyamatosan be kell vonni az uniós szakpolitikák és stratégiák kialakításába és végrehajtásába - már csak azért is, mert az uniós jogszabályok csaknem 70%-át ezek a hatóságok hajtják végre.
A kohéziós politika kulcsszerepet játszik a többszintű kormányzás megvalósulásában. Tekintettel arra, hogy a többszintű kormányzás jelentős hatással van az európai területi kohézió megvalósulására, az elvet minden tagállam számára kötelezővé kellene tenni. Valóban, ahhoz, hogy elkövetkező programozási időszakban jobb eredményeket érjünk el az európai pénzeszközök felhasználása terén, a Bizottság és a tagállamok felelősségvállalása mellett szükség van - már a jogalkotás előkészítő szakaszában is - a helyi és a regionális hatóságok döntéshozatali folyamatba való bevonására.
A gyakorlat azt mutatja, hogy az elért eredmények szempontjából a regionális politika integrált megközelítése hatékonyabb. Éppen ezért kötelezővé kell tenni ezt a megközelítést. Szükség van a partnerség elvének közös meghatározására. Ezzel kapcsolatban arra kértem az Európai Bizottságot, hogy tegyen javaslatot e fogalom meghatározására, hiszen ez a feltétele annak, hogy megfelelő partnerség alakuljon ki a helyi és regionális hatóságokkal.
A helyi partnerségeken alapuló helyi fejlesztési módszerek alkalmazása tehát olyan megoldás, amellyel a tagállamok a helyi és regionális hatóságok európai programok - különösen a város-, vidék- és határokon átnyúló fejlesztéshez kapcsolódó programok - igazgatásában és végrehajtásában betöltött szerepét erősíthetik. A szabályozás uniós és nemzeti szintű egyszerűsítése - amely nem csak a gazdasági válság következménye, hanem a jövőbeni kohéziós politika általános alapelve is - előfeltétele a kohéziós politika alkalmazása során megvalósuló helyesebb kormányzásnak, mivel csak így tudjuk ösztönözni leendő kedvezményezetteinket.
Emellett úgy gondolom, hogy a jövőbeni programozási időszakban szükségünk lesz egy, az európai pénzeszközök felhasználására vonatkozó olyan közös szabályrendszerre, amely minden tagállamra érvényes. Ezzel megakadályozható, hogy a későbbiekben olyan további feltételeket vezessenek be, amelyek tulajdonképpen korlátozzák a pénzeszközökhöz való hozzáférést.
Amennyiben a hosszú távú célunk egy egyértelműbb, eredményorientáltabb és jóval könnyebben alkalmazható szakpolitika kialakítása, akkor a Bizottságnak a helyi és regionális hatóságoknak nyújtott segítségnyújtás terén növelnie kell a kapacitását, valamint fejlesztenie kell a nemzeti szintű tevékenységek felügyeleti rendszereit. Meggyőződésem, hogy ha ezek a hatóságok képzésben részesülnek és iránymutatást kapnak a programok végrehajtásának folyamata során, akkor csökken a magas hibaarány, különösen a nem támogatható kiadások és a közbeszerzések terén. A kedvezményezettjeink által jelenleg tapasztalt párhuzamos ellenőrzések és túlzott felügyelet elkerülése érdekében arra kértük a Bizottságot, hogy adjon ki egy kézikönyvet, amely minden szinten megkönnyíti az egységes ellenőrzési modell alkalmazását. Végül, de nem utolsósorban, intézkedéseket kell foganatosítanunk annak érdekében, hogy a privát szférát az európai projektekben való részvételre ösztönözzük. Az ebbe az irányba tett első lépés az, hogy egyszerűsítjük a kis- és középvállalkozásoknak szánt pénzügyi tervezési eszközök működtetésére vonatkozó szabályokat.
Végül szeretném megemlíteni, hogy a konzultációk során jól tudunk együttműködni a Bizottság képviselőivel: érzékenységükről és támogatásukról tettek tanúbizonyságot akkor, amikor hathatósan támogatták a jelentésben szereplő intézkedéseket. Ez egy újabb biztosíték arra, hogy a Bizottság végül elfogadja majd ezeket az intézkedéseket.
Johannes Hahn
Elnök úr, tisztelt képviselők! Mãnescu asszony és Luhan úr, mindkettőjüknek külön köszönetet szeretnék mondani a két jelentésért, amelyek ismét igen konstruktívak és pozitívak a regionális politika terén, és minden szempontból a legjobbkor készültek, hiszen most folynak a viták a regionális politika jövőbeni struktúrájáról, és január végén vagy február elején megrendezésre kerül a Kohéziós Fórum.
Nagyon fontos, hogy a regionális politikát befektetési politikaként kezeljük: a régiókba, az emberekbe, az európaiakba történő befektetés politikájaként. Az innováció és a regionális politikai terén ebben a pénzügyi időszakban összesen 86 milliárd eurót különítettek el: ezt az összeget elsősorban a kis- és középvállalkozások megsegítésére, valamint e vállalkozások munkaereje, termelési módszerei és az általuk nyújtott szolgáltatás minőségének javítására szánják. Azonban - és ebben mindkettőjüknek tökéletesen igaza van - a jövőben továbbra is javítanunk kell stratégiánkat, hogy a továbbiakban is szükséges ellenőrzések mellett - más szóval a helyes pénzügyi irányítás mellett - jobban tudjunk összpontosítani munkánk eredményorientált értékelésére. Mindig azt mondom - és ez a kohéziós jelentésnek és következtetéseink a lényege -, hogy nincs ellentmondás aközött, hogy az EU 2020 stratégiában megállapított prioritásokra összpontosítunk, ugyanakkor e prioritásokat az igen eltérő európai régiókban rugalmasan hajtjuk végre.
A területi kohézió rendkívül fontos. Véleményem szerint kulcskérdés, és információt nyújt számunkra azzal kapcsolatban, hogy a régiókban hogyan emelhetnénk az életszínvonalat - hiszen ez a feladatunk - annak biztosítása érdekében, hogy az emberek lehetőségekkel rendelkezzenek azokban a régiókban, ahová születtek. Ez is előmozdítja Európa további belső kohézióját.
Ebben az összefüggésben - és ezt hangsúlyozni kell a következő programozási időszakban - fontos újra a középpontba helyezni a városok szerepét, tekintettel arra, hogy az európaiak körülbelül 70%-a városi környezetben él. Ugyanakkor nem feledkezhetünk meg a város és a vidék kapcsolatának fontosságáról sem. Egyéb pénzeszközöket kell használnunk a kapcsolódási pontok javítására és a fölösleges átfedések kiküszöbölésére.
Ahogy azt röviddel ezelőtt igen átfogóan és véleményem szerint igen jól megvitattuk a Parlamentben, figyelmet kell fordítanunk a sajátos földrajzi adottságokkal rendelkező térségekre, és természetesen át kell gondolnunk az Európában végbemenő demográfiai változásokat, hiszen igen gyakran találkozunk ezzel a kérdéssel, amelyet kezelnünk kell. Egyfelől azt az igen súlyos tendenciát tapasztaljuk, hogy a vidéki területek elnéptelenednek, másfelől pedig nagymértékben nő a városi térségek vonzereje. Ennek nem csak az a következménye, hogy egyre több ember él kis területen, hanem párhuzamosan megfigyelhető az elnéptelenedés is. Ezek a tendenciák bizonyos mértékben ellensúlyozhatók a régi és az új infrastruktúrába történő beruházással. Ez igen nagymértékben hozzájárul majd a növekedés biztosításához.
A partnerség (együttműködés) kérdése igen fontos, ahogy azt Mãnescu asszony is megemlíti jelentésében. Igen, fontos a többszintű kormányzás kialakítása. Mindazonáltal különösen fel szeretném hívni a Parlament figyelmét a régiók - ideértve a helyi szint - fontosságára. Amikor a régiókban járok és megvitatjuk a kérdéseket, esetenként az a benyomásom, hogy a helyi képviselőket nem kérik fel együttműködésre a regionális képviselők, és a regionális képviselőket nem kérik fel együttműködésre a helyi képviselők. E téren eszközöket kell kialakítanunk.
Önökkel vagyok, ugyanakkor egyértelműen ki kell jelentenem, hogy természetesen tiszteletben kell tartanunk az összes tagállam alkotmányos keretrendszerét és ennek megfelelően kell értékelnünk azokat. Támogatom önöket azonban abban, hogy a lehető legtöbb szintet - és a lehető legtöbb érdekeltet, köztük a nem kormányzati szervezeteket - vonhassák be partnerségi és beruházási programjainkba.
A záró megjegyzésekben talán részletesebben foglalkozom majd a pénzügyi ellenőrzés kérdésével, azonban most már lejárt az időm. Szeretném továbbá üdvözölni az új elnököt is, aki elfoglalta székét.
Iosif Matula
Elnök úr! A kohéziós politika az EU egyik legfontosabb és legsikeresebb szakpolitikája. A Lisszaboni Szerződés lehetővé teszi a területi hatóságok számára, hogy intenzívebben részt vehessenek a döntéshozatali folyamatban. Ez fontos lépés a valódi többszintű kormányzás felé, és nem csupán a következő programozási időszakban, hanem az Európa 2020 stratégia megalkotásának és végrehajtásának minden szakaszában kulcsszerepet kell játszania.
A Regionális Fejlesztési Bizottságban egyhangúlag megszavazott Mãnescu-jelentés arra összpontosít, hogy a kohéziós politika végrehajtásának folyamata során a regionális és helyi hatóságok milyen hatáskörökkel és szereppel rendelkeznek. A jelentés hangsúlyozza, hogy a többszintű megközelítést az EU összes szakpolitikájában horizontálisan alkalmazni kell. A többszintű kormányzás a területi kohézió megvalósításának és a benne rejlő lehetőségek növelésének előfeltétele. Az alulról felfelé irányuló megközelítésen kell alapulnia, amely figyelembe veszi az egyes tagállamokban alkalmazott eltérő igazgatási gyakorlatokat.
A jelenlegi programozási időszakban és a jövőben nagyobb hangsúlyt kell helyezni az integrált megközelítésre, amely nem csupán az adminisztratív kapacitás javítására vonatkozik, hanem a pénzügyi tervezési eszközök felhasználására is. A helyi és regionális hatóságok szerepét ki kell terjeszteni a regionális partnerségeken alapuló helyi fejlesztési módszerek alkalmazásával, különösen a város-, vidék- és határokon átnyúló fejlesztéshez kapcsolódó projektek esetén. E partnerségek szerepe az, hogy előmozdítsák a kiegyensúlyozott fejlődést, és túlmutatnak a nemzeti keretrendszereken. Ennek köszönhetően elősegítik az Unió területi kohézióját. Emellett nem csak a közös növekedési potenciálra mutatnak rá, hanem a helyi sajátosságokra is.
Az egyértelmű és átlátható eljárásokon alapuló többszintű kormányzás decentralizáláshoz vezet - és erre bizonyos tagállamokban még mindig szükség van. A regionális és helyi hatóságok szerepének kiterjesztése azt is jelenti, hogy feladatuk közé fog tartozni a projektek hatékonyságának növelése - ez azt jelenti, hogy eredményorientáltabb megközelítést kell alkalmazniuk.
Gratulálok Mãnescu asszonynak és Luhan úrnak a kiváló jelentésekért, amelyek jelentős hozzáadott értéket képviselnek a kohéziós politika jövője szempontjából.
Evgeni Kirilov
az S&D képviselőcsoport nevében. - Elnök úr! Szeretném elismerni kollégáim, Luhan úr és Mãnescu asszony kiváló munkáját. Mindannyian egyetértünk abban, hogy a kohéziós politika fontos szerepet játszik az európai régiók versenyképességében. Ami a szakpolitika folytatását és az elért eredményeket illeti, szeretnénk, ha a elegendő forrás állna rendelkezésre, vagy legalábbis a jelenlegihez hasonló pénzösszegekhez lehetne hozzáférni a kohéziós politika céljaira.
A kedvezményezettekre sem szeretnénk újabb terheket róni. A kohéziós politika jövője közösen meghozott döntésünktől függ. A Bizottságnak azonban fontos szerepe van a javaslattal kapcsolatban. Ezen a téren önre számítunk, Hahn biztos úr, mert véleményem szerint egyes javaslatok esetében további minősítésre van szükség - ilyenek például az uniós pénzügyi támogatás kedvezményezett tagállamára vonatkozó, javasolt feltételek.
Minden régió kohéziós politikáit támogatni kell, és nem szabad engednünk, hogy olyan helyzet álljon elő, ahol az egyes szakpolitikák a nemzeti kormányok hatékonyságának hiánya miatt kerülnek hátrányba. Biztos úr, abban is egyetértek, hogy ezeket a szinteket fejleszteni kell. Kulcsfontosságú tehát, hogy az összetettséget ne a feltételesség váltsa fel, és hogy a végső kedvezményezettek helyzetét ne nehezítsük meg. A kohéziós szakpolitika pozitív eredményeinek garantálása érdekében tegyük lehetővé a régiók aktív részvételét; tegyük lehetővé számukra, hogy érezzék, részt vesznek a folyamatban, lássuk el őket a megfelelő forrásokkal, és biztosítsuk azt, hogy a lehető leghatékonyabb módon használják fel azokat.
Riikka Manner
Elnök úr, biztos úr! Először is szeretnék köszönetet mondani az előadóknak kiváló munkájukért. A két jelentés valóban olyan szilárd alapot teremt, amelyre a jövőbeni kohéziós politika építhető.
Nem fér hozzá kétség, hogy az egész Európát felölelő működőképes kohéziós politika globális versenyképességünk nélkülözhetetlen előfeltétele. Ahogy a biztos úr kijelentette, a regionális politika nem más, mint befektetési politika. A jövőben erre is kell törekednünk. Az Európa 2020 stratégia célkitűzéseit a kohéziós politikával tudjuk hatékonyan megvalósítani. Ha javítani akarjuk a kutatást, a fejlesztést és az innovációt, a kohéziós politikát e célok szerves részének kell tekintetnünk, és tágabb perspektívából kell szemlélnünk azokat.
A kohéziós politika nem csupán szolidaritás kérdése. Természetesen részben az, de a kohéziós politika az erőteljesen finanszírozott kutatás, fejlesztés és innováció eszköze. Ezért helyes, hogy a következő támogatási időszakban legalább ugyanannyi pénzt fordítsunk a kohéziós politikára, mint eddig. A gazdasági, társadalmi és területi kohézióról szóló ötödik jelentés ezeket a tényezőket veszi figyelembe, és az is nagyon fontos, hogy több időt és pénzt fektessünk be a siker érdekében.
Mǎnescu asszony jelentése a kohéziós politika egyik kulcskérdését is tárgyalja, nevezetesen azt, hogy milyen módon lehet kialakítani egy jó szakpolitikát, amely minden szintet tekintetbe vesz. A végrehajtásra vonatkozó számadatok tekintetében például igen kiábrándítóak az eredmények. A regionális politika szereplőiként komolyan kell vennünk a kohéziós politikákkal kapcsolatos problémákat és megoldásokat kell keresnünk. Mǎnescu asszony jelentése véleményem szerint igen magas színvonalon foglalkozik ezekkel a kérdésekkel.
Jean-Paul Besset
Elnök úr! Szeretnék Luhan úr jelentéséről szólni.
A regionális kohéziós politikák kulcsszerepet játszanak a kiegyensúlyozott, társadalmi szempontból harmonikus, ökológiai szempontból hatékony és globálisan versenyképes európai gazdasági fejlődésben.
Köszönöm Luhan úrnak, hogy a jelentésbe belefoglalta néhány módosításunkat, amelyek célja a biológiai sokféleséget védő, fenntartható és alacsony szén-dioxid-kibocsátású gazdaság kialakítása. Mindazonáltal nem szavazhatunk az állásfoglalás mellett, mivel a kohéziós politikát a globális versenyképesség eszközének tekinti, és ez a nézőpont véleményünk szerint túlságosan korlátolt és nem megfelelő.
Két kényes pontra kell felhívnunk a figyelmet. Először is, az infrastruktúra - a növekedés mozgatórugója - tárgyalásakor az előadó szinte teljesen mennyiségi mérésekre hagyatkozik, mivel véleménye szerint a fő kritérium a növekedés. Mi úgy érezzük, hogy a jelenlegi helyzetben ez nem alkalmazható. Büszkén megemlít például 246 operatív programot a kutatás és a fejlesztés terén, de nem teszi a fel a kérdést, hogy mire valók. A kutatás jó dolog, de tudnunk kell azt is, hogy mit kutatunk.
A második kényes pont az, hogy az előadó nem fogalmaz meg elégségesen egyértelmű terveket. Szerettük volna, ha a kihívásoknak való megfelelés érdekében ez a jelentés határozottan kiáll a környezetbarát gazdaság, egy zöld New Deal mellett, amely az egyetlen olyan döntés, amely előreviheti Európát és régióit.
Charalampos Angourakis
Elnök úr! Ezek a jelentések éppúgy nem alulról jövő kezdeményezések, ahogy az Európai Unió monopolista csoportjai és az azokat kiszolgáló burzsoá kormányok stratégiai tervei sem. Annak ellenére, hogy a politikai kohéziót a közvélemény manipulálásra próbálják felhasználni, az Európai Unióban soha nem volt és soha nem is lehet kohézió. Az Európai Unió politikáját két alapelem határozza meg. Az egyik a mélyen gyökerező egyenlőtlenség, amely a kapitalista fejlődési módszer elválaszthatatlan jellegzetessége; a másik pedig az, hogy a közösségi pénzösszegeket nem a közember szükségleteinek kielégítésére fordítják, hanem gyárakra és infrastruktúrákra annak érdekében, hogy a felhasznált tőke megtérüljön és a monopolista csoportok a köz- és magánszféra közötti partnerségen keresztül pénzhez jussanak.
Ma, a kapitalista válság idején még a félrevezető elnevezésű közösségi szolidaritási alapelvet is elhagyják, és helyére a tőke versenyképességét állítják. A jövőbeni kohéziós politika tőkéjének politikai képviselői által készített jelentések és tervek az üzleti csoportok jelenlegi szükségleteit szolgálják, a nem alulról építkező EU 2020 stratégia révén a gyorsabb kapitalista átalakításokat mozdítják elő, és kemény támadást intéznek a dolgozó osztályok munkája, biztosítása és szociális jogai ellen. Az Európai Unió és a kapitalista fejlődési módszer nem képes kielégíteni a sürgető igényeket a földrengésvédelem, az oktatás, az egészségügy és a jólét terén. Ez az oka annak, hogy az Európai Unióból ki kell lépni, most jobban, mint valaha, és ezért van szükség a szocialista tervgazdaság érdekében folytatott harcra.
Trevor Colman
az EFD képviselőcsoport nevében. - Elnök úr! Azért én szólalok fel ma, mert kollégám, Bufton úr, aki beszélt volna, nem érzi jól magát. Az ő nevében mondom el a következőket. Tudjuk, hogy a KAP és a regionális alapok teszik ki az EU költségvetésének legnagyobb részét. A brit embereket évtizedeken át arra kényszerítették, hogy olyan uniós projektek költségeit viseljék, amelyek nagy része semmilyen előnnyel nem járt a brit adófizetőkre nézve.
Az Egyesült Királyságban egy tényfeltáró újságírással foglalkozó iroda (Bureau of Investigative Journalism) nemrégiben feltárta, hogy az uniós regionális alapokat kelet-európai fegyverkereskedő cégek támogatására használják, illetve egyes projektek több millió euró támogatásban részesülnek, holott ezek a leggazdagabb cégek. Valóban szükségük lenne uniós támogatásra? Mivel a költségvetésnek erre a részére hatalmas mértékben jellemző a csalás és a pazarlás, és mivel még csak nem is állítólagos támogatóik javára használják fel, felszólítom az Egyesült Királyság koalícióját arra, hogy vonja vissza a támogatást, mivel erre a pénzre itthon van szükségünk - egy újabb ok arra, hogy kilépjünk az EU-ból.
Csanád Szegedi
(HU) Tisztelt Elnök úr! Tisztelt Képviselőtársaim! Magyarország helyzete mindenképpen különleges, amikor a határokon átnyúló gazdasági egységet képező régiók létrehozásáról és támogatásáról van szó. Történelmi tény, hogy ezek a régiók egyszer már egységet képeztek a Kárpát-medencében, ezért a Jobbik képviselői a kialakult helyzetben is támogatják és szükségesnek tartják a régiók közötti együttműködést, ezzel is elhalványítva a magyarság közé emelt ideiglenes határokat.
Azonban a közvetlen, Brüsszelen keresztül folyósított és irányított források helyett a pénzügyi forrásokat az érintett országok partnerségén alapulva, közös együttműködés által indított és jóváhagyott projektek formájában tudjuk csak elképzelni. A helyi, regionális szinten mind a problémák felismerése, mind pedig kezelése hatékonyabban történhet, figyelembe véve a példaként említett gazdaságilag összefüggő régiók határokon átnyúló jellegét, és az akkor is támogatandó lenne, ha csupán gazdasági szempontokat vennénk figyelembe. Hasonlóan a szabályok egyszerűsítése, a kkv-k európai projektbe való bevonása, a gazdaságilag elmaradottabb régiók felzárkóztatása mind támogatandó lenne, ha ezek a népszerű intézkedések nem Brüsszel és a Bizottság hatáskörének és ellenőrző szerepének kibővítésével járnának a nemzeti irányítás háttérbe szorításával. A régiók előtérbe kerülésével és közvetlen gazdasági támogatásukkal akár a kárpát-medencei magyarság számára egy új időszámítás is kezdődhet.
Jan Olbrycht
(PL) Elnök úr! Van néhány olyan európai politikai stratégia, amely igen erős indulatokat és vitákat kelt. A kohéziós politika egyesek szerint valódi szocialista politika, míg mások kapitalista politikának tartják. Egyesek szerint igazságos politika, mások szerint igazságtalan. Egyesek szerint az aránytalanságok megszüntetésének módszere, mások szerint pedig a versenyképesség megerősítésére szolgál.
A politika valójában azonban nem ellentmondásos. Célja az Európai Unió térségei közötti nagyobb kohézió előmozdítása, és nem csupán a társadalmi igazságosság, hanem a versenyképességhez kapcsolódó esélyegyenlőség terén is. Más szóval, a kohézió a versenyképességet szolgálja. Mindkét jelentés erről szól, és rámutat olyan szempontokra, amelyek nem csupán a jelenlegi helyzet, hanem a kohéziós politika jövőjéről folytatott vita tekintetében is fontosak. Szeretném felhívni a figyelmet arra, hogy mindkét jelentés középpontjában elsősorban a partnerség alapelve áll.
Kérem a biztos urat, komolyan gondolja át, hogy a javasolt fejlesztési szerződésben szerepelnie kell-e a tagállamokra vonatkozó követelménynek. E követelmény értelmében a tagállamnak a szerződés aláírása előtt a helyi és regionális partnerekkel egyeztetnie kellene a fejlesztés irányairól, prioritásairól és alapelveiről. Ezt kötelezővé kellene tenni, hogy az Európai Bizottság egyértelműen kijelölhesse az egyes tagállamok felelősségét a kohéziós politika adott részének végrehajtása terén.
Georgios Stavrakakis
(EL) Elnök úr, biztos úr! Azzal szeretném kezdeni, hogy gratulálok és köszönetet mondok az előadónak, Mãnescu asszonynak a kiváló együttműködésért és azért, hogy mindig készen állt a megbeszélésre, és tekintetbe vette képviselőtársaim jelentéssel kapcsolatos javaslatait. Ami a tárgyalt jelentés tartalmát illeti, kétségtelen, hogy a helyes kormányzás minden szakpolitika sikerének előfeltétele. Különösen igaz ez a kohéziós politikára, amelynek alapja a közös adminisztráció - ezzel kapcsolatban a legtöbb felelősség a nemzeti és regionális hatóságokhoz került át. Ezen összetett adminisztrációs rendszer kihívásaira csak egy megfelelő válasz volt: a többszintű kormányzás.
Szeretném hangsúlyozni, hogy ha tekintetbe vesszük a kohéziós politika jövőbeli irányát - pontosabban szólva azt, ahogy bizony mértékben megjelenik az ötödik kohéziós jelentésben -, azt látjuk, hogy a többszintű kormányzás (horizontális és vertikális dimenziójában egyaránt) kulcsfontosságú lesz minden fejlesztési kezdeményezés működőképessége, valamint a politika sikere szempontjából. Üdvözlendőnek tartom, hogy egyszerűbb szabályokat szorgalmaznak, és hogy fokozzák az Európai Bizottság részéről a helyi hatóságoknak nyújtott technikai segítséget, hiszen ezek garantálják, hogy az esetleges kedvezményezettek intenzívebben részt vesznek a programokban, és a forrásokat fenntartható módon használják fel. Az Európai Bizottság által jelenleg végzett értékelések információval szolgálnak arról, hogy melyek azok a testületek, amelyeknek rendszeres problémáik vannak a politikai kohéziós programok végrehajtásához kapcsolható vezetési képességeik terén. Ahogy a jelentés megjegyzi, e testületek esetében a további technikai segítségnyújtás az "oktatók képzése” kezdeményezés megerősítésével együtt helyi szinten még a legkisebb testület vezetési képességeit is javítja majd. Végezetül szeretném hozzátenni, hogy a Strukturális Alapokra vonatkozó egységes és harmonizált szabályok szilárd alapot teremtenek majd az egyszerűsítés és az ésszerű pénzügyi irányítás érdekében tett erőfeszítésekhez.
Filiz Hakaeva Hyusmenova
(BG) Elnök úr! Néhány nappal ezelőtt szavazott a Bizottság a Duna-stratégia cselekvési tervről, ezért Luhan úr jelentését ebből a szempontból vizsgálom meg, különösen azért, mert az indokolásban kijelenti, hogy célja az európai és nemzeti szintű intézkedések egymástól kölcsönösen függő és egymást kiegészítő jellegével kapcsolatos vita indítása. Ehhez szeretném hozzávenni a regionális szintet is. A jelentés felvázolja a keretrendszert, amelyben a kohéziós politika szerepet játszhat az Unió versenyképességének javításában. Nem határozza meg kifejezetten, hogy a makrorégiók milyen szerepet játszanak ebben a folyamatban, de egy elemzés rámutatott arra, hogy a Duna-stratégia éppen ilyen, a korábbi balti-tengeri stratégiához hasonló, kisebb léptékű keretrendszer. Úgy vélem, hogy a jelentésben foglalt feltételek megfelelnek a Duna cselekvési terv tényeinek. Emellett a jelentésben említett, a versenyképesség növelésére vonatkozó elvek a stratégiai alapvető elemei. A jelentés például nagy hangsúlyt helyez a többi területtel kiépített kapcsolatok fontosságára. Kiemeli, hogy a tagállamoknak a kohéziós politika kialakításának és végrehajtásának helyi orientációjú megközelítéseit kell támogatniuk. Az összes ilyen működési technika megtalálható a dunai makrorégióra vonatkozó új szakpolitikában.
Nagyra tartom továbbá a jelentésnek azt a kitételét, amely a folyamatos támogatás fontosságát emeli ki, különösen a hátrányos helyzetű régiók esetében. Emiatt a Duna-stratégia egyedi esetként jelenik meg Luhan úr jelentésében, ami tökéletesen egybevág a jelentés következtetéseivel. Az összehasonlítással az volt a célom, hogy rámutassak a kohéziós politika helyes útjára. Úgy vélem, hogy a következő programozási időszakban ezen alapelveknek és működési módszereknek kell a kohéziós politika alapjaként szolgálniuk, és a makrorégióknak köszönhetően magukban kell foglalniuk az eredményorientált helyi politikát is.
Elisabeth Schroedter
(DE) Elnök úr! Szeretném megköszönni az előadó helyes kormányzásról szóló jelentését és pozitív együttműködését, továbbá gratulálni szeretnék ehhez a kiváló jelentéshez. E jelentés megmutatja a Bizottságnak, hogy a közeljövőben minek kell végbemennie, különösen a partnerség elve terén. Kijelenti, hogy a helyi és a regionális szinteket egyaránt be kell vonni, és hogy a gazdasági és társadalmi partnereknek, valamint a civil társadalom képviselőinek részt kell venniük minden szakaszban - a strukturális alapok végrehajtási és értékelési szakaszában is. Ez azt mutatja, hogy az adott tagállam elkötelezte magát a valódi partnerség mellett. Azt jelenti, hogy a képzési kezdeményezésnek és a pénzügyi támogatásnak köszönhetően a partnerek egyenlő félként szólíthatják meg a közigazgatási szerveket; azt jelenti, hogy a partnerek tényleges befolyással vannak arra, hogy a programok milyen formát öltenek. Mindezidáig azonban a Bizottság részéről kevés elkötelezettséget tapasztaltunk. Ez a jelenlegi időszakra éppúgy vonatkozik, mint azokra a javaslatokra, amelyeket a Bizottság ebben az ügyben készített. Örülök Olbrycht úr kijelentésének, miszerint ez a fejlesztési és beruházási partnerségi szerződés csak úgy valósulhat meg, ha valóban partnerség van, és ha a partnerek e tervek fejlesztésében egyenlő felekként vesznek részt. Másfelől fennáll annak a veszélye, hogy a régiók Európája felől elmozdulunk a tagállamok Európája felé, és nem ez a célunk. Célunk a regionális fejlesztés, valamint a helyi és regionális szintek, a gazdasági és társadalmi partnerek, valamint a civil társadalom bevonása.
João Ferreira
(PT) Elnök úr! Ez a vita időszerű, hiszen az Európai Unión belüli gazdasági, társadalmi és területi egyenlőtlenségek aggasztó ütemben nőnek: az országok és régiók közötti, valamint az egyes országokon belüli egyenlőtlenség egyre nagyobb. Egyértelmű, hogy nem sikerült megvalósítanunk a területi kohéziót.
A kohéziós politika a többi szakpolitikától elválasztva nem létezik: hat az érvényes politikai iránymutatásokra és a makrogazdasági keretrendszerre, ugyanakkor azok is erősen hatnak rá. A munkavállalói bérek és jogok ellen intézett támadások, a közszolgáltatások megszüntetése és fokozatos leépítése, az állam szociális funkciói ellen intézett támadás és a közberuházások csökkentése szerves részei azoknak a gazdasági és pénzügyi szakpolitikáknak, amelyeket az Európai Unió kényszerített a tagállamokra. Ezek a politikák súlyosabb szegénységhez és egyenlőtlenséghez vezetnek, és hatásukra minden nap távolabb kerülünk a kohéziót megvalósításától.
Az az igazság, hogy a kohéziós politika nem ellensúlyozta az abból eredő hatásokat és egyenlőtlenségeket, hogy igen különböző fejlettségi szinten lévő gazdaságokat integráltak az egységes piacba, illetve a gazdasági és monetáris unióba. A főbb okok a kohéziós célokra szánt források elégtelensége, valamint a szinte megszállottan a nominális konvergenciára összpontosító, de a valódi konvergenciát ellehetetlenítő makrogazdasági szakpolitikák következetlensége; ezeket a kohézióra szánt költségvetési tételek növelésével és a makrogazdasági politika alapvető megváltoztatásával lehet kiigazítani.
A hatékony gazdasági, társadalmi és területi kohézióhoz stratégiailag elengedhetetlen a termelés támogatása, az egyes országok és régiók termelési kapacitásának fejlesztése, a források fenntartható felhasználásából fakadó helyi lehetőségek teljes kihasználása, a környezet védelme, a jogokat biztosító munkahelyek teremtése, valamint a szociális biztonsági rendszerek és a közszolgáltatások megerősítése.
Giancarlo Scottà
(IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim! Üdvözlöm Mãnescu asszony jelentését.
A többszintű kormányzás kulcsszerepet játszik a kohéziós politikában, és ezáltal a többszintű megközelítést - amely a kormányzás különböző szintjein teszi lehetővé az együttműködést és a felelősség megosztását - a regionális alapok kezelése keretében ültetik át a gyakorlatba. A Bizottság a regionális és helyi hatóságok érdekében támogatja a kezdeményezéseket. Jobban ösztönözni kell az ilyen javaslatok támogatását annak biztosítása érdekében, hogy az európai programokat valóban összehangolják és hatékony hajtsák végre.
A partnerséget az érintett felek közötti párbeszéden alapuló kultúra garantálja. A regionális szintű együttműködésnek átláthatónak kell lennie, és minden érdekelt számára igazságos képviseletet kell biztosítania.
Ezért fontos megfelelő képzést nyújtani a regionális vagy helyi képviselők számára - ilyen például az Erasmus a regionális és helyi tisztviselők esetében -, amelyek költségeit a Bizottságnak kell állnia. Mindez a bevált gyakorlatok cseréje, valamint a kohéziós alap kezelése minőségének és hatékonyságának javítása szempontjából is hasznos lehet.
Joachim Zeller
(DE) Elnök úr, hölgyeim és uraim! Sajnálatosnak tartom, hogy a kohéziós politikáról szóló fontos vita ismét szinte az utolsó napirendi pont. Ez semmiképpen sem méltó ehhez a szakpolitikához és annak jelentőségéhez. Szeretnék köszöntet mondani az előadóknak a jelentésekért, amelyek hangsúlyosan rámutattak egy olyan szakpolitikai területre, amelyben az Európai Unió valóban sikeres volt - ez a terület a kohéziós politika -, és arra, hogy ezt a politikát a jövőben is mindenképpen folytatni kell, méghozzá egy többszintű politikai rendszer keretében - más szóval, a többszintű kormányzás keretei között.
A kohéziós politikai projekteknek köszönhetően az európai fellépés közvetlenül látható lesz polgáraink számára: az infrastrukturális és a szociális projektek során, a kutatástámogatásban, az innovációban, valamint a régiók versenyképességének és foglalkoztatottságának fenntartásában. Az Európai Unió jövőjéről szóló jelenlegi vita során, miközben a monetáris rendszerről és a pénzügyekről is tárgyalunk, hasonló intenzitással kellene azt megvitatnunk, hogy az Európai Uniónak mire van szüksége ahhoz, hogy garantálhassa belső kohézióját, hogy az országok és a régiók gazdaságilag, társadalmilag és politikailag ne távolodjanak el egymástól. Hiszen amikor globális kihívásokkal és a világpiacon megjelenő új versenytársakkal kell szembenéznünk, erősebb unióra és közös költségviselésre van szükség. A kohéziós politika ezt nagyban elősegítheti.
Ehhez azonban arra van szükség, hogy a kohéziós politika sokkal inkább azokra a projektekre és politikákra összpontosítson, amelyek Európát mint egységes egészet viszik előre, és amelyek hatására az erősek maradhatnak, a gyengébbeknek pedig lehetőségük nyílik a felzárkózásra. Véleményem szerint ahhoz, hogy ezt elérhessük, fenn kell tartani és bővíteni kell a kohéziós politika eddig érvényes célkitűzéseit. Ugyanakkor úgy vélem, hogy a támogatást több feltételhez kell kötni, és a központi európai kezdeményezésekre - a közlekedési ágazatban, az energiaágazatban, a regionális és városfejlesztésben, valamint a kutatás és innováció terén megvalósuló kezdeményezésekre - kell összpontosítani. Véleményem szerint az ehhez vezető utat a Bizottság az ötödik kohéziós jelentésben vázolja fel: az alapokat egy közös stratégiai keretrendszerbe kell integrálni, amelynek eredménye a Bizottság, a tagállamok és a régiók képviselői között megvalósuló fejlesztési és innovációs partnerség lesz. Ez azonban azt is jelenti, hogy a folyamatba a lehető leghamarabb be kell vonni a helyi és a regionális hatóságokat. Eközben a regionális együttműködés új formái ténylegesen támogathatják a valódi többszintű kormányzás kialakításának folyamatát.
Elnök úr! Kérem, engedje meg, hogy megjegyzést fűzzek Colman úr szavaihoz, aki azóta sajnos elhagyta a termet. Szeretném emlékeztetni őt arra, hogy az Európai Unió az államok önkéntes uniója. Ha egy ország ki akar lépni, joga van hozzá. Mindazonáltal nem hinném, hogy Skócia, Wales, Észak-Írország és Anglia polgárai valóban ezt szeretnék.
Erminia Mazzoni
(IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim, tisztelt biztosok! Az Európa 2020 stratégia alapjait tesszük le: ezt az Európát befogadónak, intelligensnek és innovatívnak képzeljük el. Eközben azonban nagyon világosan kell látnunk azokat a kihívásokat, amelyekkel a globális szempontból szembesülünk.
Csak akkor vehetünk részt a versenyben, csak akkor nyerhetünk, ha az Európai Unióban egységes szinteket tudunk teremteni. A kohéziós politika három - társadalmi, gazdasági és területi - vetületére, valamint a strukturális alapokra kell összpontosítanunk. Nem szabad azon gondolkodnunk, hogy a pénzügyi válságból való kilábaláshoz szükséges megszorításokat hajtsunk végre a kohéziós politikán. Épp ellenkezőleg: fel kell vállalnunk a felelősséget, hogy azt végrehajtjuk, és javítunk azokon a pontokon, ahol sikertelennek bizonyult.
Az összegyűjtött adatok és az elért eredmények elemzése alapján a Regionális Fejlesztési Bizottság Luhan úr jelentésében kiemeli a versenyképesség és a kohézió közötti szoros összefüggést, és javító intézkedéseket javasol a következő programozási időszakra. Kétségtelen, hogy Európa csak akkor lehet versenyképes, ha sikeresen megoldja a régiók közötti területi egyenlőtlenségek kérdését.
Ezért szeretném megköszönni Luhan úrnak, hogy elfogadta azt a módosításomat, amelynek célja, hogy ismét rámutasson a előnyös adórendelkezések öt évnél nem hosszabb átmeneti időszakra történő bevezetésének lehetőségére. Ezt a lehetőséget az az állásfoglalás is tartalmazta, amelyről a Parlament 2006 februárjában szavazott. Ez egy hasznos módja a kohéziós politika végrehajtása során tapasztalt bizonyos nehézségek elkerülésének; ilyen nehézségek például az összetett eljárások, a nem megfelelő ellenőrzések és a hatékonyabb nyomon követés szükségessége.
Ezekkel kapcsolatban több olyan módosítást is benyújtottak, amelyek célja a kohéziós politika hatásának optimalizálása, és ezáltal az Európai Unió versenyképességének növelése. Ahogy arra Luhan úr jelentése rámutat, hangsúlyt kell fektetni a helyi hatóságok közötti horizontális és vertikális partnerségekre, valamint a társfinanszírozásra - ezeket az elemeket alapelveknek kell tekintenünk.
Fontos továbbá az eljárások és a pénzügyi forrásokhoz való hozzáférés egyszerűsítésének felgyorsítása, a források elosztásának integrált megközelítése, valamint az átmeneti szabályozások fenntartása, különösen a jelenlegi nehéz időszakban. Az alulról felfelé építkező döntéshozatali folyamat, amelybe az érintett régiókat is bevonják, biztosítja a fejlesztés regionális sajátosságok kihasználása révén történő támogatását.
A jelentés e tekintetben két célkitűzésre hívja fel a figyelmet: az innovációra és az infrastruktúrára. Meggyőződésem, hogy ez a jelentés fontos dokumentum, mivel mindannyiunk számára egyértelmű stratégiával szolgál, amellyel igen hatásosan kezelhetjük a címben megfogalmazott problémát.
Elnök
Szeretném elmondani, hogy mint a tolmácsolásért és fordításért felelős személy megkérem a Parlamentet arra, hogy mindenhol helyezzék el azt a fényjelzés, amelyet én itt látok, és amely jelzi, ha a tolmácsok nem tudják követni a felszólalókat. Nem különösebben hasznos, ha csak én látom. Természetesen tájékoztathatom önöket, de azt hiszem, hasznosabb lenne, ha minden asztalnál lenne egy ilyen lámpa.
Nuno Teixeira
(PT) Elnök úr! Először is szeretnék gratulálni Luhan úrnak és Mãnescu asszonynak, akik a jelentések készítésekor kitűnő munkát végeztek. Mindketten nagyban hozzájárultak a 2014-2020-as új kohéziós politikával kapcsolatban jelenleg folytatott tárgyalásokhoz.
Jelenleg még fontosabb, mint valaha, hogy megvalósítsuk a gazdasági, társadalmi és területi kohéziót, és ezzel megerősítsük az Európai Unió globális versenyképességét. Ezt a célt csak akkor érhetjük el, ha tudatában vagyunk annak, hogy Európa belső kohézióját és külső versenyképességét kizárólag akkor valósíthatjuk meg, ha erősítjük és fejlesztjük a regionális dimenziót.
Külön szeretnék említést tenni három, véleményem szerint központi fontosságú kérdésről: az első a decentralizáció, amely garantálja, hogy a helyi és a regionális hatóságok - elsősorban azok, amelyek jogalkotó hatáskörrel rendelkeznek - jobban részt vesznek a kohéziós politika hatékonyabb végrehajtásában, és elősegítik azt; a második a tagállamok arra való ösztönözése, hogy a strukturális alapok jövőjéről szóló tárgyalásokra a regionális és helyi hatóságokat a nemzeti hatóságokkal és képviselőkkel egyenlő félként hívják meg; a harmadik a regionális hatóságok szerepének megerősítése a programok előkészítése, irányítása és végrehajtása során. A szubszidiaritás alapelvét csak akkor lehet betartani, ha ezek a hatóságok intenzívebben vesznek részt az egész folyamatban.
Egy másik, véleményem szerint alapvető fontosságú szempont, hogy az alapok jobb felhasználása érdekében 2013 után egyszerűbb struktúrát kell találnunk, mégpedig nem a gazdasági válság miatt, hanem sokkal inkább a jövőbeni kohéziós politika általános alapelveként. A Lisszaboni Szerződés egyik fontos célja, hogy Európát közelebb hozza az európai polgárokhoz. De ne csak ennyit tegyünk, hanem könnyítsük is meg a polgárok dolgát azzal, hogy megszüntetjük azokat a szükségtelen adminisztratív terheket, amelyek hatására inkább úgy döntenek, hogy nem vesznek részt a programokban. Csak így valósíthatjuk meg a valódi területi kohéziót. Csak így érhetjük el, hogy csökkenjenek az Európai Unión belüli súlyos egyenlőtlenségek, ahol a gazdag és a szegény régiók között jelenleg hatalmas különbségek vannak. A fokozott részvétel azonban nagyobb felelősséget is jelent. Ezt a felelősséget mindenkinek közösen kell felvállalnia, hiszen csak így lehet erőteljesebben és hatékonyabban fellépni az erősebb, versenyképesebb Európa kialakítása érdekében.
Hermann Winkler
(DE) Elnök úr, hölgyeim és uraim! Én is gratulálni szeretnék a két előadónak sikeres munkájukhoz. Különösen örömmel fogadom Luhan úr megjegyzéseit a 2013 utáni kohéziós politika jövőbeni felépítéséről. Bár az ötödik kohéziós jelentés következtetései a Bizottság kiinduló elképzeléseit mutatják, Luhan úr jelentése nagyban segíti a Parlament Bizottsággal kapcsolatos álláspontjának kialakítását. Az előadóhoz hasonlóan én is úgy gondolom, hogy rendkívül ésszerű, ha a kohéziós politika a jövőben összhangba kerül az EU 2020 stratégia célkitűzéseivel. Az egyes régióknak azonban maguknak kell dönteniük a kiemelt területeikről.
A régiók nem egyformák; még egy adott tagállamon belül is különböznek egymástól. Ha a prioritások száma legfeljebb kettő vagy három lehet - és ebből egy kötelező -, akkor a régióknak nem sok mozgástere marad. A régióknak teret kell adni arra, hogy saját prioritásaik szerint fektessenek be az infrastruktúrákba és az emberekbe. E forgatókönyv szerint a sajátos kérdéseket, például a demográfiai változásokat talán nem veszik kellően figyelembe. Ez nem a régiók igényeihez szabott regionális politika lenne - holott a Bizottság mindig erről beszél. Ezért véleményem szerint nekünk, a Parlamentnek, a kezdetektől fogva egyértelművé kell tennünk, hogy nem hagyhatjuk, hogy a régiók a tagállamokhoz képest meggyengüljenek. A partnerség alapelvét még jobban meg kell erősíteni.
Az állami felépítéstől függően az EU régióinak jelentősége igen változó. Ezért különleges jelentőséget kell tulajdonítani a szubszidiaritás elvének. A tagállamok és a Bizottság közötti jövőbeni innovációs és fejlesztési partnerség kialakítására vonatkozó bizottsági elgondolásnak ezt tekintetbe kell vennie.
Talán megengedik nekem, hogy röviden szóljak a 3. célkitűzés jelentőségéről; nem fogok részletekbe bocsátkozni. Teljesen egyetértek az előadóval az EU határ menti területein tapasztalható nehézségekkel kapcsolatban - itt a belső és külső határokra egyaránt gondolok. Erre a célkitűzésre a jövőben nagyobb hangsúlyt kell fektetni. Véleményem szerint a kohéziós politika jövőjéről folytatott vitában túlságosan kevés hangsúlyt kap a 3. célkitűzés. Különösen az EU korábbi külső határainál fekvő régiók közötti együttműködést kell nagyban fejleszteni, és itt szűkebb hazámra, Szászországra gondolok.
Barbara Matera
(IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim! A Számvevőszék 2006-os és 2008-as éves jelentésében szereplő, a kohéziós politika ellenőrző rendszereiről szóló adatok nagyon aggasztóak.
Ezek a rendszerek nem voltak olyan hatékonyak, amilyennek lenniük kellett volna; a hibaarány 12% volt a 2006-ban megtérített összegek esetében, és 11% 2008-ban. Ahhoz, hogy a hibaarány csökkenjen, az Európai Bizottságnak meg kell erősítenie felügyeleti szerepét a helyi és regionális politikákban.
A regionális politikák javítását hatékonyan szolgálhatná az állami és magánszervezeteknek szóló útmutatók összeállítása és a többszintű kormányzási politikák gyakorlati alkalmazásával foglalkozó képzési és mobilitási rendszer létrehozása is.
Ezen kívül a tagállamoknak meg kell erősíteniük a regionális és helyi hatóságok szerepét, különösen a Lisszaboni Szerződés hatálybalépése után.
Hasonlóképpen szükséges a határokon átnyúló regionális együttműködés előmozdítása is; az Európai Unió sok területén hatalmas lehetőségek rejlenek az egymással határos tagállamok régióinak és helyi közösségeinek együttműködésében, különösen az olyan ágazatok esetében, mint az idegenforgalom, a mezőgazdaság, az ipar és a környezetvédelem.
Az időm lejárta előtt a felszólalásom végére értem, úgyhogy kihasználnám ezt a lehetőséget arra, hogy köszönetet mondjak a tolmácsoknak, akik mindig nagyon jók hozzánk.
Jan Kozłowski
(PL) Elnök úr, biztos úr! Először is szeretném kiemelni, hogy a jelentést különösen fontosnak tartom, és szeretnék gratulálni Luhan úrnak, az előadónak, aki kiváló munkát végzett. Úgy gondolom, hogy a kohéziós politikának az Európai Unió egyik fő politikájának kell lennie, és a jelentőségének a jövőben nőnie kell. Horizontális politikaként a kohéziós politikának kell megszabnia az ágazati politikák által követendő irányokat, és hozzá kell járulnia az európai régiók versenyképességének növekedéséhez és az Európai Unió globális piaci helyzetének erősítéséhez. A kohéziós politika végrehajtási rendszerének modernnek és rugalmasnak kell lennie, és - ahogy az már sokszor elhangzott - többszintű irányítási modellen kell alapulnia. Támogatnia kell a strukturális alapok más európai eszközökkel és nemzeti alapokkal való koordinálását is.
Én két cikluson át vezettem egy 2 200 000 lakosú régiót, és én voltam a felelős a kohéziós politika eszközeinek végrehajtásáért, 2004 és 2006 között centralizált modell alapján, 2007 és 2013 között pedig decentralizált modell, a regionális operatív program alapján. E tapasztalatok alapján felelősségem teljes tudatában kijelenthetem, hogy a decentralizált modell a helyi lehetőségek jobb kihasználását teszi lehetővé a stratégiai megoldások végrehajtása és a pozitív változások elérése terén. Ezért meg vagyok győződve arról, hogy a célokról európai szinten kell megállapodni, de az azok elérését célzó módszerekről a szubszidiaritás elve szerint a legmegfelelőbb szinten kell határozni, ami a kohéziós politika esetében csak a regionális és helyi szint lehet. Ugyanakkor létfontosságú, hogy az alapok általi finanszírozást mérhető célokhoz és eredményekhez kössük: a gazdasági növekedéshez, a magasabb foglalkoztatási szinthez és a társadalmi integrációhoz.
Elena Băsescu
(RO) Elnök úr! Én is gratulálni szeretnék kollégámnak, Luhan úrnak a jelentéshez, amely Románia számára is különösen fontos. Úgy gondolom, hogy az Európa 2020 stratégiának támogatnia kell a fenntartható fejlődést. Ennek érdekében erősebb kifelé irányuló képviseletre és hatékonyabb belső koordinációra van szükség.
Ez a jelentés azért fontos, mert megemlíti a kohéziós politika eredményeit. Valóban fontos a régiók globális versenyképességének megerősítésének szerepe. A beruházási és fejlesztési projektek finanszírozása mindenképpen nagyon előnyös lesz országunk számára. Fontos kiemelni, hogy Románia most és a 2013 utáni időszakban is komoly támogatásra lehet jogosult.
Ebben a tekintetben nemzeti szinten...
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
Luís Paulo Alves
(PT) Elnök úr, biztos úr! Tény, hogy a kohéziós politika komoly mértékben hozzájárul a növekedéshez és a jóléthez, és előmozdítja a régiók kiegyensúlyozott fejlődését. Tény, hogy a régiók kiegyensúlyozott fejlődése létfontosságú a belső piac és az egész Unió működése szempontjából, és hogy a kohéziós politika kulcsszerepet játszik az Európa 2020 stratégia céljainak elérésében. Az is tény, hogy a kohéziós politika hasznos a környezetvédelem, a munkahelyteremtés és a modern közlekedési hálózat kialakítása szempontjából. Ezek tudatában, tisztelt elnök úr és biztos úr, elfogadhatatlan, hogy a Bizottság most kihasználja a régiók sikereit, és azokat a makrogazdasági kritériumokat nem teljesítő tagállamok ellen fenyegetésként kívánja felhasználni. Ez különösen igaz annak fényében, hogy az ilyen helyzetekben a régiók nem is voltak érintettek, és nincs közvetlen felelősségük, illetve annak fényében, hogy ők lesznek azok, akiket a strukturális alapok használatának korlátozása leginkább érint majd. Ez nem helyes, biztos úr, és ezzel kapcsolatban szeretnék választ kapni öntől.
Alfreds Rubiks
(LV) Elnök úr! Szeretném felhívni a tisztelt Ház figyelmét a társadalmi kohézióra. A szavazóknak nehezen tudom elmagyarázni, hogy itt átgondolt, megfontolt döntéseket hozunk, miközben az ő életszínvonaluk az Európai Unióba való belépés óta csak romlott. Lettországról beszélek. A lett lakosság 34%-a jelenleg a létminimum környékén, a szegénység határán él. A minimális nyugdíj 64 LVL, és a lakosság 12%-a ennyit kap. Amit itt a Parlamentben látok és hallok, ami a jelentésekben van, azt én a magam részéről nem tudom támogatni, mert nem látom, hogy itt komolyan foglalkoznának a szociális kérdésekkel. Megint a további piaci liberalizációról és a versenyképességről beszélnek...
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
Peter Jahr
(DE) Elnök úr, négy megjegyzésem lenne a jelentésekről.
Először: az Európai Uniónak az emberek szempontjából nézve csak akkor van értelme, ha igyekszik csökkenteni a gazdasági, társadalmi és területi egyenlőtlenségeket.
Másodszor: az európai kohéziós politika e cél elérése szempontjából a legfontosabb pénzügyi eszköz.
Harmadszor: jó lenne, ha azok, akik ezt kritizálják, előállnának egy alternatív javaslattal. Ha nem tudnak alternatívát ajánlani, akkor jobb lenne, ha csendben maradnának.
Negyedszer: saját régióm (Kelet-Németországból származom) olyan terület, ahol ez a politika segítette a gazdasági fejlődést. Jó úton járunk, de még van hova fejlődnünk. Ezért a további fejlődéshez 2013 után is további támogatásra lesz szükségünk.
Seán Kelly
Elnök úr! Tip O'Neill, a nagy ír-amerikai politikus egyszer azt mondta: "minden politika helyi politika”. A fejlesztés tekintetében ugyanez igaz az Európai Unióra is: minden fejlesztés helyi fejlesztés.
A saját országom által az uniós csatlakozás után, a kohéziós politika keretében elért siker tökéletes példa erre. Amikor 1973-ban beléptünk, a GDP-nk alig volt magasabb az átlag felénél, most pedig az uniós átlag másfélszerese - bár tény, hogy az ország most éppen komoly pénzügyi gondokkal küzd.
Másodszor, az idő előrehaladtával az egyik legfontosabb cél számunkra az eljárás egyszerűsítse, az eredményekre és a hozzáadott értékre való összpontosítás és a bürokrácia csökkentése lesz. Kitölthetünk annyi űrlapot, ami innen a Parlament épületének túlsó végéig ér, de ha nincs hozzáadott érték, akkor az egésznek semmi értelme. Ha ezt megoldjuk, akkor tudunk fejlődni és én a magam részéről mindenképpen várom, hogy a regionális politika...
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
Miroslav Mikolášik
(SK) Elnök úr! A jelenleg nagyon decentralizált kohéziós politika hatékony alkalmazásához a regionális és helyi szervek felelősségét tovább kell erősíteni, mert ezek a szervek ismerik legjobban az adott terület és lakosainak szükségleteit.
Véleményem szerint ahhoz, hogy valódi partnerséget alakíthassunk ki a regionális és helyi szervekkel, világosabban meg kell határozni az úgynevezett partnerségi elvet, és aktívabb szerepet kell biztosítani a helyi és regionális szerveknek az Európai Unió regionális politikájával kapcsolatos konzultációkban. Szeretném kiemelni, hogy az irányítás szintjei közötti jobb koordináció, a nagyobb rugalmasság és az átlátható, világos eljárások nem csak a jó közigazgatás ismérvei, hanem mindenekfölött megkönnyítik a források lehívását és növelik a lehetséges partnerek projektekben való részvételét.
Johannes Hahn
Elnök úr! Köszönetet szeretnék mondani a nagyon élénk vitáért, továbbá arra is megragadnám az alkalmat, hogy mondjak még néhány szót a pénzügyi ellenőrzésről. Mint ahogy azt minden adandó alkalommal elmondom, ezen a téren megoldást kell találni és le kell egyszerűsíteni a dolgokat, már csak azért is, mert többet kell tennünk annak érdekében, hogy a kis- és középvállalkozások is ki tudják használni azokat a lehetőségeket, amelyeket az európai forrásokkal és például a jövőben többet alkalmazott visszatérítendő támogatásokkal szeretnénk megteremteni; alaposan meg kell vizsgálnunk, hogy hogyan lehet a minimálisra csökkenteni az adminisztrációt.
Másrészről azonban azt is mindig ki kell emelnem, hogy a bürokrácia nagy része nemzeti szintű. Más szóval, az európai projektek körüli bürokrácia egy része nem Brüsszelből ered; itt a nemzeti és európai szintű folyamatok kombinációjáról van szó. Ezen továbbra is együtt kell dolgoznunk. Mãnescu asszony, egyetértek önnel abban, hogy erőfeszítéseket kell tennünk e terület szabványosítására - bár természetesen nem feledkezhetünk meg teljesen a nemzeti jogszabályokról és sajátosságokról sem. Elvben azonban teljesen egyetértek önnel.
A feltételesség kérdése is részletes elemzést kíván, amire itt és most nincs időnk. Kétségtelen, hogy ahol szükséges, minden egyes ország és minden egyes régió esetében külön kell azonosítani a projektmegvalósítás késésének okait; általánosságban ezek az okok már ismertek. A legtöbb esetben a dolognak semmi köze a pénzhez - vagy legalábbis nem a pénz a fő ok -, hanem más hiányosságok okozzák. A feltételesség mögötti elképzelés az, hogy ezektől már előre meg kell szabadulnunk ahhoz, hogy aztán a feldolgozás gyorsabb legyen, ami minden érintett érdeke.
Hálás vagyok azoknak a felszólalóknak is, akik megemlítették a fejlesztési és partnerségi megállapodást, és azt, hogy ez - ahogy Olbrycht úr mondta - lehetőséget jelent arra, hogy előmozdítsuk a regionális és helyi hatóságok nagyobb mértékű részvételét. Ennek érdekében át kell majd gondolni, hogy hogyan lehet ezt valamennyire intézményes keretek között és - erről se feledkezzünk meg - a tagállamok számára elfogadható módon végrehajtani. E tekintetben bízom az Európai Parlament támogatásában, és egyben építek is erre, hiszen az Európai Parlament, a Bizottság és a Régiók Bizottsága ebben egyetért. Van azonban még egy érintett fél: a tagállamok. Meg kell győznünk a tagállamokat arról, hogy számukra is hozzáadott értéket teremt, ha több ember vesz részt a programok tervezésében és így ezek az emberek sokkal jobban azonosulnak a dologgal.
Hálás vagyok a növekedéssel kapcsolatos megjegyzésekért is - azt hiszem, ezek a Zöldek/az Európai Szabad Szövetség Képviselőcsoportja részéről érkeztek. Én a minőségi és mennyiségi növekedés pártján állok. Mindkettőre szükség van. Vegyük például a kutatást: ez olyasmi, ami a minőségi növekedés kategóriájába tartozik. Az egyik fő célunk például a megújuló energiák részarányának növelése, de alapvetően az energiahatékonyságot is növelni szeretnénk, tehát a kutatások egyik fontos témája az lehet, hogy hogyan lehet tárolni az elektromos áramot, hogy aztán majd felhasználhassuk, amikor szükség van rá, és így hatékonyabbá tegyük az áramtermelést.
Összességében egyvalami világossá vált: csak akkor tudjuk elérni céljainkat, ha a regionális politikánk Európa összes régióját eléri. Ahogy ma is elhangzott, ha végre akarjuk hajtani az Európa 2020 stratégiát, akkor ezt a politikát minden régióba el kell vinni és végre kell hajtani, de a helyi igények és szükségletek figyelembevétele mellett.
Ismét köszönöm - különösen a két előadónak - a nagyon értékes munkát.
Petru Constantin Luhan
Elnök úr! Először is szeretnék köszönetet mondani minden képviselőtársamnak, aki hozzájárult a jelentés elkészítéséhez, és így a kohéziós politikához és annak jövőjéhez is. Köszönetet mondok a módosító indítványokat benyújtó és fontos hozzájárulásokkal szolgáló árnyékelőadóknak is, és azért is, hogy nagyon könnyen sikerült megállapodásra jutni.
Nem szeretném részletesen elemezni az elhangzottakat. Köszönetet szeretnék mondani a nekem címzett kedves megjegyzésekért is. Külön ki szeretném azonban emelni a biztos úr által elmondottakat, amelyek nagyon is elismerésre méltóak. Azt mondta, hogy a kohéziós politika a régiókba és az emberekbe való beruházás, és az uniós régiók életminősége javításának előfeltétele. Teljesen egyetértek ezzel.
Azzal is egyetértek, hogy számíthatunk az önök támogatására - amiért nagyon hálás vagyok - mindenféle infrastrukturális beruházás terén, amely az Európai Unióban fennálló egyenlőtlenségek felszámolásának elengedhetetlen előfeltétele.
Besset úr felvetéséről csak annyit szeretnék elmondani, hogy ha figyelmesen elolvasta volna a jelentést, észrevette volna, hogy abban is szerepel a zöld gazdaságon alapuló gazdasági növekedés. Ezen kívül én közvetlenül említettem az EU 2020 stratégiát, amelyben szintén szerepel a zöld gazdaság. Ezért szeretném elmondani, hogy a jelentés jelenleg többségi támogatást élvez.
Még egyszer köszönöm mindnyájuknak, és remélem, hogy a jövőben a kohéziós politika helyes irányban fejlődik majd.
Ramona Nicole Mănescu
Elnök úr! Szeretnék köszönetet mondani képviselőtársaimnak, akik komoly mértékben hozzájárultak a jelentéshez, különösen végleges változatához, az árnyékelőadóknak és azoknak is, akik módosító indítványokat nyújtottak be, illetve mindenkinek, akik ezen a kései órán felszólaltak a plenáris vitában.
Mivel a Regionális Fejlesztési Bizottság szavazásán a képviselőcsoportok között széles körű konszenzus alakult ki a jelentésben javasolt elvek és intézkedések megvalósításának szükségességéről, nagyon örülök annak, hogy a mai vita során is hasonló álláspontok rajzolódtak ki.
A munkadokumentum az Európai Bizottsággal, a Régiók Bizottságával és a kedvezményezettek képviselőivel való konzultáció után született meg, akiknek ismét szeretnék köszönetet mondani. Ahogy már előző felszólalásomban is említettem, szilárdan hiszek abban, hogy az Európai Bizottságban meglesz az ahhoz szükséges fogadókészség és elszántság, hogy a Regionális Fejlesztési Bizottság által azonosított és javasolt megoldások ne csak javaslatok maradjanak. Konkrét javaslatokkal álltunk elő, biztos úr. Az önök dolga csak annyi, hogy ezeket komolyan megfontolják. Ezt már csak azért is szeretném kiemelni, mert az Európai Uniónak a következő néhány hónap során kell majd meghatároznia és módosítania a jövőbeni kohéziós politikáját, valamint 2020-as stratégiáját és azok sikeres végrehajtásának feltételeit.
Mi a többszintű kormányzás új megközelítését szeretnénk, amely megfelelően szolgálja az EU alapvető céljait és a polgárok Európáját, amelyet gazdasági növekedés, szociális fejlődés és fenntartható fejlődés jellemez.
Elnök
A vitát lezárom.
A szavazásra holnap 12.00-kor kerül sor.
Írásbeli nyilatkozatok (az eljárási szabályzat 149. cikke)
Slavi Binev
A tagállamok valódi társadalmi és gazdasági kohéziójának biztosításához először is kezelni kell a különbségeket, és nem csupán a gazdasági növekedés és a fejlettség különbségeit, hanem a földrajzi fekvésből adódó különbségeket is. Jelenleg véleményem szerint nincs értelme közös intézkedésekről beszélni. Minden tagállamban más intézkedésekre van szükség, mert eltérnek a tagállamok szükségletei. Ami a Bizottságnak a regionális politika terén a segítségnyújtással és a helyes kormányzás felügyeletével kapcsolatos eljárásokban betöltött szerepét illeti, úgy gondolom, hogy a Bizottságnak világosan körvonalaznia és közölnie kell a kötelezettségvállalásait. Saját tapasztalataim szerint, ha az ember felvet egy kérdést a Bizottság felé, akkor vagy kitérő választ kap, vagy azt közli a Bizottság, hogy ez a kérdés nem tartozik a hatáskörébe. Olyan országból származom, ahol sok éven át általános gyakorlat volt a felelősség áthárítása, és szeretném, ha a Bizottság hatásköreit egyértelműen meghatároznák, hogy egyértelmű válaszokat kaphassunk és megismerhessük a bizonyos körülmények esetén alkalmazott pontos lépéseket.
Alain Cadec
Jelenleg nagyon éles a különbség azon régiók között, amelyek jogosultak az konvergencia-célkitűzés alapján kiosztott uniós forrásokra, és azok között, amelyek nem. Ez rendkívül káros bizonyos régiókra nézve, amelyek talán nem szegények, de egészen biztosan nem gazdagok. Nagyon hasznos lenne, ha ezt az éles különbséget enyhíteni lehetne egy, a konvergencia-célkitűzés és a regionális versenyképesség és foglalkoztatás célkitűzése közötti köztes kategória létrehozásával. Örülök, hogy az ötödik kohéziós jelentés következtetéseiben ez a javaslat is szerepel. Ezt a köztes kategóriát azokra a régiókra kellene szabni, amelyeknek az egy főre jutó GDP-je az uniós átlag 75%-a és 90%-a között mozog. E rendszernek kellene felváltania az átmeneti mechanizmust is, és nem csak a konvergencia-célkitűzésből kikerülő régiókra kellene vonatkoznia. A következő többéves pénzügyi keretről szóló tárgyalások során az átdolgozott kohéziós politika költségvetésének változatlannak kellene maradnia. Említést érdemel azonban, hogy várhatóan több, mint 20 régió kerül majd ki a konvergencia-célkitűzés hatálya alól, ami évi 10 milliárd EUR megtakarítást jelent. Világos, hogy ezt a pénzt fel lehetne használni egy új köztes régiókategória támogatására.
Tamás Deutsch
Tisztelt Képviselőtársaim! Gratulálok Luhan képviselő úrnak a jelentéssel kapcsolatos munkájához. A jelentés kapcsán két pontra kívánom felhívni a figyelmet. Az EU 2020 Stratégia végrehajtása és a versenyképesség javítása közötti összefüggés kapcsán fontos kiemelni, hogy a felzárkóztatás és a versenyképesség növelése egymást feltételező, sőt erősítő folyamatok. Nem tehetjük, hogy az uniós versenyképesség maximalizálása jegyében a legfejlettebb régiók támogatására koncentrálunk, hiszen így a fejletlen területek további leszakadása fenyeget, ami jelentős társadalmi feszültségekhez és az egész Unió instabilitásához vezet. Emellett fontos azt rögzíteni, hogy bár a kohéziós politika lényeges mértékben járul hozzá az EU 2020 Stratégia megvalósításához, de önmagában nem lehet felelős a Stratégia céljainak eléréséért. Tehát összhangot kell teremteni az EU 2020 Stratégia és a kohéziós politika céljainak megvalósítása között, és a többi politikaterületnek is megfelelő mértékben hozzá kell járulnia a Stratégia céljainak megvalósításához. Második észrevételként szeretném aláhúzni: teljes mértékben egyetértek a jelentéstevővel, hogy a GDP maradjon a tagállami jogosultság megállapításának mérőeszköze, mert a GDP a jelenleg ismert legmegbízhatóbb indikátora a fejlettségnek. Tagállami szinten a nemzeti hatóságok alkalmazhatnak más mutatókat a források elosztásánál, de uniós szinten meg kell őrizni a GDP-t a támogatási jogosultság mércéjeként.
Robert Dušek
A regionális politika megfelelő igazgatásáról szóló jelentés meg fogja erősíteni a regionális és helyi hatóságok hatásköreit az uniós szakpolitikák végrehajtása terén. A Parlament régóta támogatja, hogy a nem nemzeti szinten működő állami szervek is nagyobb mértékben vegyenek részt a közösségi szakpolitikák megtervezésében. A partnerség alapelvét - ahogy azt a Régiók Bizottsága többszintű kormányzásról szóló fehér könyve tartalmazza - már az uniós viták keretében folytatott tárgyalások korai szakaszában meg kell erősíteni. A jelentés támogatja a jogalkotási és nem jogalkotási rendelkezések további egyszerűsítését. Azonban ezen a ponton hangsúlyozni kell, hogy bizonyos tagállamok és különösen a közigazgatási szerveik sok esetben növelik azokat az adminisztratív terheket, amelyeket a közösségi rendelkezések nem követelnek meg. Ezen a téren további kiigazító intézkedésekre van szükség. A támogatási programok szabályait egyszerűsíteni kell annak érdekében, hogy az egyes folyamatok érthetőbbek legyenek, és hogy a lehetséges kedvezményezetteket ne tántorítsák el a projektekben való részvételtől. A jelentések szerint a programok végrehajtása és finanszírozása terén kifizetett költségek hibaaránya igen magas (12%). A legnagyobb hibaarány minden esetben a közbeszerzések és az úgynevezett nem támogatható költségek területére jellemző. Az Európai Bizottság által biztosított felügyelet nem elégséges, és egyértelmű, hogy a Bizottság nem képes minden nemzeti szinten létrehozni egy ellenőrzési rendszert. Alapvető fontosságú, hogy a Bizottság felügyelő szerepét a programok indításakor megtartsuk és támogassuk, azonban a programok során több feladatot kellene a tagállamok, illetve a regionális és helyi hatóságok hatáskörébe utalni.
Sandra Kalniete
A kohéziós politika hatásának kiterjesztéséhez határozott reformokra van szükség. A kohéziós politika keretében nyújtott támogatást három fő célra kell összpontosítani. Az első a földrajzi szempontok, a második a támogatás hatálya, a harmadik pedig az adminisztratív szempontok. Ez azt jelenti, hogy a pénzügyi támogatást azokhoz az uniós tagállamokhoz és régiókhoz kell irányítani, amelyeknek a legnagyobb szükségük van rá. Más szóval, a társadalmi-gazdasági helyzet nem javítható az EU kohéziós politikájának határozott támogatása nélkül. Ez azt jelenti, hogy minden régiónak értékelést kell végeznie azokról az ágazatokról, amelyeknek sürgősen támogatást kell kapniuk, ahelyett, hogy alaposabb elemzés elvégzése nélkül minden lehetséges ágazatot kijelölnének. Minden régiónak a Bizottság által kijelölt 10-ből 3-5 ágazatot kell választania, ahová a rendelkezésre álló támogatás 100%-át szeretné irányítani. Ez azt jelenti, hogy az adminisztratív terhek csökkentését folytatnunk kell. Növelnünk kell a részt vevő intézmények bizalmát, hogy az intézmények által ellátott funkciók száma optimalizálható legyen. Szeretném hangsúlyozni, hogy az EU kohéziós politikai támogatásának elosztására jelenleg vonatkozó kritérium - az egy főre jutó GDP vásárlóerő-paritás (az uniós átlag legfeljebb 75%-a) - megfelelő, kipróbált és biztonságos kritérium, amely alapján meg lehet határozni a konvergencia keretrendszerében támogatható régiók körét, hiszen ez a kritérium az uniós tagállamok és régiók közötti tényleges egyenlőtlenségeket mutatja.
Siiri Oviir
Egyetértek az előadó véleményével, miszerint az Unió kohéziós politikája az egyik legfontosabb szakpolitika, amely elősegíti a régió versenyképességének növelését és biztosítja a fenntartható fejlődést. Mivel a nemzetközi válság kisebb-nagyobb mértékben negatív hatással volt az összes európai régióra, a hozzáadott értéket biztosító kohéziós politikának mindenképpen fontos szerepe van annak biztosításában, hogy a régiók a stagnálás időszakából megerősödve kerüljenek ki. Szomorú, hogy számos tagállam kormánya nem érti eléggé pontosan a régiók - a helyi hatóságok - szerepét és jelentőségét, mivel tart attól, hogy a régiókkal szemben elveszíti a hatalmát. Hazám, az Észt Köztársaság kormánya például gyakran fogad el a helyi hatóságokra vonatkozó fontos törvényeket úgy, hogy nem veszi tekintetbe a hatóság döntéshozatali eljárásait. Annak érdekében, hogy a régiók ne szenvedjenek a hátrányos megkülönböztetéstől, több figyelmet kell fordítani a tagállamok kormányainak szabályozó tevékenységére, biztosítandó, hogy fellépésük összhangban van a tagállamok saját jogszabályaival és az európai értékekkel. Igaz, hogy Európában számos olyan régió van, amely a Régiók Bizottságától, az Európai Bíróságtól és a Bizottságtól kapott jelentős politikai támogatást olyan esetekben, ahol a tagállamok kormányai semmibe vették a helyi hatóságok jogait. Úgy gondolom, hogy a hatékony európai kohéziós politika és az irányelvben meghatározott célkitűzések megvalósítása előmozdítja majd a régiók életképességét. Az életképes régiók pedig az egész Európai Unió életképességét növelik, ugyanakkor segítik megakadályozni a határ menti régiók marginalizálódását is.
Marie-Thérèse Sanchez-Schmid
A Luhan- és a Mãnescu-jelentés igen helyesen vázolja fel azokat az alapelveket, amelyekre kohéziós politikánknak alapulnia kell. Szeretnék azonban rámutatni három területre, ahol ambiciózusabbnak kell lennünk. Az első a területi kohézió. Erre az elgondolásra gyakran hivatkoznak, azonban igen ritkán valósítják meg kézzelfogható módon. A határ menti területekre például különleges figyelmet kell fordítanunk. A hátrányos helyzetű és nehézségekkel küzdő régiók az európai integráció korlátait mutatják. Azokat a területeket, amelyek folytonossági hiányt mutatnak, olyan területekké kell tennünk, amelyek elősegítik a kapcsolatok kialakítását. A következő kérdéskör arra irányul, hogy a 1. és 2. célkitűzés között mozgó régiók egyenlőtlen elbánásban részesülnek. Egyes régiók esetében a különbség akár tízszeres is lehet, holott a GDP azonos. Itt az ideje, hogy létrehozzunk egy olyan átmeneti mechanizmust, amely egyenlő bánásmódot biztosít minden olyan régiónak, amelynek GDP-je az uniós átlag 75-90%-a között mozog. Végül pedig új teljesítménymutatókat kell kidolgoznunk. A régiók olyan fejlesztéssel kapcsolatos kihívásokkal szembesülnek, amelyek saját helyi kötöttségeikkel állnak összefüggésben. A kormányzás minden szintjén finomítanunk kell kritériumainkat annak érdekében, hogy pontosan felbecsülhessük a regionális fejlesztés szükségleteit és céljait.
Richard Seeber
A nagyobb mértékű fenntartható fejlődés és a fokozott versenyképesség érdekében különös figyelmet kell fordítani az EU kohéziós politikájára. A régiók Európájában továbbra is a GDP-nek kell az adott régió támogatási jogosultságát meghatározó fő kritériumnak lennie. Az európai regionális politikának azonban minden régiót le kell fednie, és megfelelően rugalmasnak kell lennie ahhoz, hogy tekintetbe vegye a regionális és területi különbségeket. Ha teljes mértékben ki szeretnénk használni a régiók növekedési potenciálját, illetve az Európai Unióban szeretnénk megvalósítani a társadalmi és területi kohéziót, nagy figyelmet kel fordítanunk a versenyképességre. Eközben tekintetbe kell vennünk a gazdag tagállamok kisebb léptékű problémáit is. Különösen a kutatásnak és az innovációnak - az EU versenyképességének javítását szolgáló eszközként - fontos szerepet kell játszania minden régióban. Ezért a jövőben elő kell mozdítani ezeket a területeket. Habár az EU 2020 stratégia célkitűzéseit közösségi szinten határozták meg, életbevágó, hogy a helyi és a regionális hatóságok intenzívebben vegyenek részt végrehajtásukban. Az alulról felfelé építkező megközelítés szükséges az EU 2020 stratégia gazdasági célkitűzéseinek hatékony végrehajtásához.
Monika Smolková
A kohéziós politikának 2013 után is az EU egyik kulcsfontosságú politikájának kell maradnia, amelyet a megfelelő támogatás és az alábbi feltételek jellemeznek: a strukturális alapokból származó források odaítélési eljárásának egyszerűsítése; a köz- és magánszféra közötti partnerség keretrendszerének kialakítása; az infrastruktúra mint a globális versenyképesség növelésének alapvető előfeltétele; a partnerség mint a regionális és helyi testületekkel és a civil társadalommal való tényleges partnerség kialakításának feltétele, valamint a hatékonyság eszköze; jogszerűség és átláthatóság a programozási időszakban és a strukturális alapok felhasználása során; valamint a többszintű kormányzás alkalmazása vertikális és horizontális szinten egyaránt. Vannak bizonyos egyéb feltételek is, azonban úgy gondolom, hogy ha el szeretnénk végezni a 2020 stratégiában meghatározott feladatokat, akkor a korábban említett feltételeknek kell megfelelnünk.
Zbigniew Ziobro
Európa nehéz időszakon megy keresztül. A 2008-2009-es pénzügyi válság hatásai még mindig erősen érezhetők a gazdaságban, ami oda vezet, hogy a nyugat-európai gazdag régiók, valamint a közép- és dél-európai szegényebb régiók közötti szakadék egyre mélyül. A helyzet szükségessé teszi a válság elleni fellépésben hatásos eszköznek bizonyuló mechanizmusok megerősítését. Uniós szinten ezek közül a kohéziós politika és a regionális alapok a legfontosabbak. A beruházások helyi szintű társfinanszírozása eredményeként ezek a nemzeti érdekek fölé emelkedő európai együttműködés jelképei lettek. Továbbá nagymértékben hozzájárultak a 2004 és 2007 közötti gazdasági növekedés által érintett terület kiterjesztéséhez, valamint a régi és az új tagállamok közötti egyenlőtlenségek csökkentéséhez.
Ezért vált olyan fontossá, hogy a kohéziós politika céljait szolgáló uniós alapokat növeljük a 2013-2020 közötti időszakra vonatkozó pénzügyi keretben, hogy a konvergenciát továbbra is elsődleges célnak tekintsük, és hogy a kedvezményezetteket továbbra is a jelenleg használt, a különböző régiók GDP-szintjén alapuló mechanizmussal válasszuk ki. Úgy vélem, hogy hasonlóképpen fontos a beruházások társfinanszírozási mértékének 75% és 80% között tartása, valamint a távoli régiók finanszírozása. Úgy gondolom, hogy a nyugat-európai országok szempontjából lényeges az infrastrukturális beruházások finanszírozása is, különösen abban a vertikális zónában, amely Európa északi és déli részét köti össze.
