Resultatet av folkomröstningen i Irland (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är rådets och kommissionens uttalanden om resultatet av folkomröstningen i Irland.
Jag vill välkomna Sveriges statsminister till parlamentet i dag, som företräder det svenska ordförandeskapet. Vi är mycket glada över att ha er här, men vi hade ett formalitetsproblem. Jag beklagar verkligen detta.
Ordförande Barroso! Det gläder mig mycket att ni också är med oss vid ett så betydelsefullt ögonblick för Europeiska unionen. Tack så mycket.
Ni ser hur svårt det kan vara att gå igenom alla formaliteter, men vi är en mycket demokratisk institution, som ni kan se. Allt måste gås igenom i rätt ordning. Då är allt i sin ordning, och vi är överens.
Nu ska vi övergå till den centrala frågan på eftermiddagens föredragningslista. Det är mycket viktigt att ni är här i kammaren för att diskutera detta viktiga ämne.
Fredrik Reinfeldt
rådets ordförande. - (EN) Herr talman! Jag är mycket tacksam över att få vara här i dag och få tillfälle att tala inför Europaparlamentet så snart efter det positiva resultatet av folkomröstningen i Irland. Jag vill gratulera Brian Cowen och hans medarbetare. Jag vill också tacka alla dem som har varit engagerade i kampanjen och som bidragit till detta framgångsrika resultat, oavsett parti och bakgrund, för deras ansträngningar. Det var ett bra beslut för Irland, och det är ett bra beslut för Europa.
Jag tycker att vi kan säga att EU har tagit till sig kritiken. Jag vet att de rättsliga garantier som Europeiska rådet tillhandahöll var avgörande i folkomröstningskampanjen. Jag kan också säga att det franska och det tjeckiska ordförandeskapet gjorde ansträngningar som var avgörande för att kunna finna ett sätt att bemöta det irländska folkets farhågor. Jag tycker också att vi kan säga att det var mycket positivt att få den mycket kraftiga majoritet som visades i folkomröstningen, en övertygande majoritet på 67,1 procent, och med ett högt valdeltagande, så högt som 59 procent. Allt detta är mycket goda nyheter för EU.
Jag behöver naturligtvis inte heller förklara behovet av att genomföra Lissabonfördraget för parlamentet. Det skulle leda till ökad demokrati, större effektivitet och större öppenhet. Det skulle faktiskt öka EU:s inflytande på den internationella arenan och göra oss starkare i bemötandet av globala utmaningar, och jag vet att parlamentet också kommer att ges en mer betydande roll i den totala beslutsprocessen. Jag välkomnar denna utveckling. Det är följaktligen mycket viktigt att genomföra Lissabonfördraget.
Europeiska rådet är enat i sin önskan att fördraget ska ha trätt i kraft i slutet av året och i slutet av det svenska ordförandeskapet. Om man ser på det antal länder som har ratificerat det - nu är vi 24 stycken som ratificerat det fullt ut - skulle land nummer 25 faktiskt kunna bli Polen, med tanke på de signaler som vi får för närvarande av den polska presidenten. Jag talade med premiärminister Brian Cowen efter att resultatet av folkomröstningen i Irland tillkännagivits, och han sade att de skulle behöva ett par veckor på sig för att garantera en fullständig ratifikation från parlamentets sida, och vi kan följaktligen också säga att land nummer 26 slutligen kommer att bli Irland. Då fattas bara Tjeckien för att ha uppnått 27 ratifikationer. De tre institutionerna har haft ett sammanträde här i Bryssel i dag: ordförandeskapet, kommissionens ordförande, José Manuel Barroso, och Europaparlamentets talman, Jerzy Buzek. Tjeckiens premiärminister, Jan Fischer, deltog också, och vi försökte bedöma den rådande situationen. Ni vet kanske att 17 senatorer har vänt sig till författningsdomstolen i Tjeckien med ett klagomål beträffande Lissabonfördraget, för att se om det överensstämmer med den tjeckiska konstitutionen. Jan Fischer berättade att författningsdomstolen är en oberoende domstol som nu arbetar snabbt för att kunna fatta beslutet om huruvida denna framställning ska tas upp eller inte. Vi kan i nuläget inte säga något exakt datum för när man kommer att tillkännage detta beslut, och vi inväntar förstås signalen. Vi hoppas få besked om bara en eller två veckor. Detta är Tjeckiens budskap i dag: en oberoende domstol ska fatta ett beslut om kanske en vecka, eller så kan det dröja två veckor innan vi vet hur de kommer att gå vidare.
I egenskap av ordförande för rådet ansvarar jag för att driva unionens arbete framåt. Jag känner verkligen att vi inte har någon tid att förlora. Därför har jag beslutat att vi i väntan på ett klargörande från Tjeckiens sida för det första ska fortsätta med förberedelserna för ett ikraftträdande av Lissabonfördraget och att jag, när det står klart när Lissabonfördraget ska träda i kraft, när vi vet hur det kommer att bli, för det andra ska inleda samråden om utnämningen av den nya ordföranden för Europeiska rådet och den höga representanten och generalsekreteraren för rådet. Detta förberedande arbete kommer inte bara att vara ordförandeskapets uppgift: detta är en uppgift som måste utföras av tre institutioner samtidigt. Jag vill därför säga att det är mycket viktigt för oss att samarbeta nära och konstruktivt med kommissionen och Europaparlamentet i denna process. Jag vill förnya mitt erbjudande till Europaparlamentet om samarbete i fråga om ansträngningarna för att slutligen kunna genomföra Lissabonfördraget.
Vi får inte heller glömma att detta svenska ordförandeskap - och denna höst - trots dessa institutionella frågor naturligtvis påverkas i hög grad av behovet att göra framsteg på området för klimatförändringarna, behovet att göra framsteg i fråga om finanskrisen, den oro som råder i Europa när det gäller behovet av en politik för att skapa nya arbetstillfällen - många viktiga frågor som vi måste ta itu med. Detta sammanfattar behovet av aktivitet, av att genomföra Lissabonstrategin, som jag nyss nämnde, och av att fortsätta vara ett aktivt ordförandeskap i dessa frågor, som är av mycket stor betydelse för våra väljare.
Talmannen
Statsminister Reinfeldt! Tack för ert mycket tydliga budskap beträffande allt som försiggår efter omröstningen i Irland, och för det mycket tydliga budskapet om samarbete mellan Europaparlamentet och rådets ordförandeskap. Vi har precis inlett en diskussion med Cecilia Malmström, en tidigare ledamot av Europaparlamentet som vi minns mycket väl. Tack så mycket för ert förslag och för ett mycket tydligt budskap.
José Manuel Barroso
kommissionens ordförande. - (EN) Herr talman! Förra helgen fattade det irländska folket ett mycket viktigt och historiskt beslut: ett mycket viktigt beslut för Irland och ett mycket viktigt beslut för EU. Det irländska folket erkände med rungande majoritet betydelsen av Lissabonfördraget, ett fördrag som innebär ett mer demokratiskt och effektivt EU, ett fördrag som ger oss rätt plattform för att skapa den moderna, framgångsrika europeiska union som våra medborgare vill ha.
Nu har fördraget demokratiskt stöd av samtliga 27 medlemsstater. Alla medlemsstater i Europeiska unionen har godkänt fördraget, genom parlamentet eller genom en folkomröstning.
Detta är verkligen en stor prestation. Det visar att den utvidgade gemenskapen kan dela en vision för framtiden och en beslutsamhet att gå framåt. Detta beslutades på ett demokratiskt sätt. Nu ska bara ratifikationsförfarandena avslutas.
Det gläder mig att Polens president Lech Kaczyński kommer att skriva under inom kort. Som han alltid har sagt till mig så kommer han att göra det när irländarna har röstat ”ja”. Detta är verkligen mycket goda nyheter.
Vi väntar naturligtvis också på att förfarandet ska slutföras i Tjeckien. Vi måste respektera de konstitutionella förfarandena i detta land, liksom vi har gjort i andra länder, men när dessa förfaranden väl har avslutats ser jag ingen anledning till att processen inte ska kunna slutföras snabbt.
Det är viktigt för EU som helhet, men det är särskilt viktigt för kommissionen. Jag vill att den nya kommissionen ska inrättas, en kommission i enlighet med Lissabonstrategin, och jag vill se den i tjänst så snart som möjligt. En lång period med en övergångskommission ligger inte i någons intresse. Jag är beredd att börja bilda den nya kommissionen så snart som rådet är redo att klargöra den rättsliga grunden definitivt, och att utse den höga representant som kommer att bli kommissionens ordförande.
Jag uppskattar alla de ansträngningar som gjorts av det svenska ordförandeskapet, och personligen av statsminister Fredrik Reinfeldt, för att nå en snabb lösning i alla dessa processer. Det initiativ som statsminister Reinfeldt tog i dag på sammanträdet med mig och med er, talman Buzek, och videokonferensen med premiärminister Jan Fischer var ett mycket bra och användbart initiativ.
Jag vet också att Europaparlamentet har arbetat outtröttligt med att främja Lissabonfördraget. Parlamentet och kommissionen har arbetat hand i hand för att förklara varför det är rätt fördrag för EU. Jag är stolt över den roll som kommissionen har spelat i fråga om att ge den irländska befolkningen den information den behövde för att bestämma sig.
Nu när det finns en verklig sannolikhet för att Lissabonfördraget slutligen ska kunna ratificeras och hela processen slutföras så kan vi vända vår uppmärksamhet mot arbetet med att genomföra fördraget. Jag skulle vilja ta tillfället i akt att belysa fyra områden där vi arbetar hårt för att se till att vi kan göra en rivstart när fördraget träder i kraft.
Ett av de viktigaste och de mest komplicerade måste vara införandet av nyheterna när det gäller europeiska avdelningen för yttre åtgärder. Vi har arbetat hårt för att tänka igenom några av de praktiska detaljerna i fråga om hur vi ska kunna göra den europeiska avdelningen för yttre åtgärder riktigt framgångsrik. Detta arbete kommer nu att påskyndas, och jag vill, i samma anda som de kommentarer som nyss framfördes av det svenska ordförandeskapet, framhålla Europeiska kommissionens beslutsamhet att arbeta tillsammans med parlamentet för att uppnå detta mål.
Jag vet att Elmar Brok har haft ledningen i detta ämne här i parlamentet. Jag har förstått att ni kommer att diskutera denna fråga vid nästa plenarsammanträde. Det är en utmärkt planering, eftersom det är strax innan samma fråga ska diskuteras i Europeiska rådet. Jag anser att betänkandet är en utmärkt grund för diskussioner mellan våra institutioner, och jag välkomnar den starka gemenskapsanda som råder i betänkandet. Det är exakt denna anda som jag kommer att upprätthålla vid förberedelserna av det viktiga inslag som är den europeiska avdelningen för yttre åtgärder.
En annan punkt är kommittéförfarandet. Det är en viktig aspekt av hur Europeiska unionen driver sin verksamhet. I Lissabonfördraget införs nya regler som gör systemet mer rationellt och öppet. Vi måste fastställa exakt hur det nya systemet borde fungera. Men låt mig tala klarspråk: många av dessa beslut är av stor politisk betydelse och förtjänar en demokratisk granskning och en verklig politisk uppslutning. Den roll som parlamentet spelar i dag måste följaktligen upprätthållas.
Ett annat viktigt demokratiskt element är de nya mekanismerna för att de nationella parlamenten ska få ett direkt ord med i laget om subsidiaritet. Vi måste placera dessa mekanismer i en vidare kontext av de utmärkta förbindelser med de nationella parlamenten som kommissionen, och naturligtvis Europaparlamentet, har byggt upp under de senaste åren.
Avslutningsvis vill jag nämna det europeiska medborgarinitiativet. Detta är ett av de mest slående inslagen på fördragets demokratiska dagordning, och ett inslag som Europaparlamentet redan har utarbetat i detalj. Margot Wallström har lett arbetet inom kommissionen med att utveckla en grönbok för att inleda ett samråd så snart som möjligt, med som mål att se denna möjlighet i händerna på medborgarna inom ett år efter ikraftträdandet.
När jag talade inför parlamentet förra månaden fastställde jag vad jag betraktade som de största utmaningar och de största möjligheter som EU står inför i dag. Lissabonfördraget kommer att utgöra rätt språngbräda för att hjälpa oss att förvandla dessa mål till verklighet, och jag är säker på att vi kommer att lyckas med hjälp av det konstruktiva partnerskapet mellan våra institutioner. Det är ett åtagande av Europeiska kommissionen.
Talmannen
Ordförande Barroso! Tack för ert tal och för er villighet att samarbeta i fråga om genomförandet av Lissabonfördraget.
Samarbetet mellan parlamentet och rådet under videokonferensen med Tjeckiens premiärminister Jan Fischer var också utmärkt, så tack igen, statsminister Fredrik Reinfeldt, för att ni organiserade denna videokonferens.
Joseph Daul
Herr talman, mina damer och herrar! Med sitt ärliga och kraftfulla ja förra fredagen sade irländarna inte bara ja till Lissabonfördraget. Framför allt sade de ja till Europa som ett område av solidaritet och gemensamma värderingar. De uttryckte sin djupa solidaritet med ett Europa som påverkar globaliseringen utan att lida av den, ett Europa som med sina partner har valt en viss typ av samhälle och en social marknadsekonomi.
Som företrädare för PPE vill jag säga att jag gläder mig åt resultatet av omröstningen, för det visar att när ett land tillfrågas om vad som verkligen är viktigt, till exempel principen att tillhöra Europeiska unionen, så svarar det på frågan som ställts, och det svarar med övertygelse.
I fredags besvarade våra irländska vänner frågan om de var för Lissabonfördraget och, om de inte var det, om de var beredda att ifrågasätta landets medlemskap i Europeiska unionen. De besvarade den första frågan med ett entydigt och kraftfullt ja! Det visar bara en sak: att man ser Europa som det verkligen är, nämligen ett skydd, en trygg zon för stabilitet, fred och rättsstatens principer.
Jag tror att det irländska resultatet kommer att få stor betydelse för hur vi bygger upp Europa, framför allt under de kommande månaderna, eftersom det bevisar våra folks djupa samhörighet med de värden som Europa står för. Den irländska folkomröstningen uppmuntrar oss i vårt europeiska arbete, och samtidigt knyter den oss närmare samman. Den uppmuntrar oss, eftersom detta är första gången på mycket länge som en europeisk nation så kraftfullt har förklarat att den vill delta i det europeiska äventyret, trots, eller kanske snarare på grund av, krisen. Den binder oss också samman, eftersom vi har en skyldighet att tillfredsställa kravet på solidaritet som var en viktig faktor bakom det irländska beslutet.
Och detta, för att återkomma till de europeiska institutionerna, är precis vad Lissabonfördraget kommer att låta oss göra. Tack vare detta fördrag kommer EU att bli effektivare genom att de enhälliga beslut som ofta paralyserar verksamheten blir ett undantag, och majoritetsomröstning blir huvudregeln.
EU kommer att bli tydligare genom att vi får ett permanent ordförandeskap för rådet som ersätter det nuvarande systemet med roterande ordförandeskap, och det kommer att ge vår höga representant för utrikespolitiken ökad tyngd. EU behöver ett gemensamt ansikte, både för våra medborgare och för våra internationella partner.
Slutligen kommer Lissabonfördraget att göra EU mer demokratiskt genom att parlamentet får större betydelse och också genom att de nationella parlamenten och medborgarna får mer att säga till om när det gäller europeiska frågor. I fredags var irländarna den sista nationen som avgav ett positivt omdöme om Lissabonfördraget. Alla andra nationer har redan gjort det, antingen direkt eller via sina respektive parlament, inklusive Polen och Tjeckien.
Jag vill därför uppmana presidenterna i dessa båda länder att skyndsamt verkställa det formella undertecknandet av fördraget, så att de 27 nu kan gå vidare och tillämpa det senast i början av 2010.
Låt mig framför allt säga till president Václav Klaus att den irländska omröstningen med sina 67 procent för Lissabonfördraget bör inspirera honom att underteckna fördraget när det blir så dags. För PPE:s räkning vill jag uppmana honom att agera ansvarsfullt, vilket jag är säker på att han kommer att göra.
Det har blivit dags för EU att lägga de institutionella frågorna åt sidan och ägna sig åt vad som verkligen är viktigt för 500 miljoner européer, dvs. den sociala marknadsekonomin, energin, klimatet och säkerheten.
Jag vill tacka Fredrik Reinfeldt och José Manuel Barroso för deras förslag. Ni kan räkna med att PPE kommer att hjälpa er påskynda arbetet.
Martin Schulz
Herr talman! Vi diskuterar resultatet av folkomröstningen. Mycket har redan sagts om de institutionella aspekterna, och jag har inget att tillägga utöver det som statsminister Fredrik Reinfeldt sade. Jag tycker det är bra att han inte tänker agera överilat, utan har sagt att vi avvaktar, eftersom vi ännu inte står vid mållinjen. Vi måste fortfarande ta oss igenom slutfaserna i denna ratificeringsprocess innan vi kan besvara de institutionella frågorna.
Precis som alla vi andra var ni, herr Barroso, mycket nöjd. Er glädje måste ha dämpats något under söndagseftermiddagen när de 382 röster ni fick inkluderade 55 röster från medlemmarna i en grupp som har som mål att förhindra att Lissabonfördraget träder i kraft. När ni gläds över Lissabon måste ni komma ihåg att ni fick stöd av människor som vill raka motsatsen mot vad ni strävar efter att uppnå. Tänk på det, och låt oss bygga er majoritet på en proeuropeisk majoritet i parlamentet.
(Häcklande)
När vi talar om resultatet av folkomröstningen, herr talman, så handlar det om något helt annat. Det handlar inte om det institutionella spel som just nu ska spelas. Det handlar inte om hur man formar majoriteterna här i parlamentet, utan om något betydligt mer grundläggande, och det är vad vi måste säga till Tjeckiens president. De 27 medlemsstaterna i Europeiska unionen har totalt 500 miljoner invånare. Kina har cirka 1,3 miljarder invånare; Indien har 1,1 miljarder. Dessa båda länder tillsammans utgör en tredjedel av världens befolkning! De länderna sitter nu vid bordet i G20-samtalen. Den största av EU:s medlemsstater som deltar i G20 sitter där som företrädare för en ekonomisk potential på endast 82 miljoner människor.
Vi har två alternativ. Lissabonfördraget handlar inte, som Václav Klaus hävdar, om att göra unionen till en stark kraft mot medlemsstaterna, utan om något helt anat. Det handlar om att göra EU till en stark global partner för att stärka de enskilda medlemsstaterna. Det är det som är det uttryckliga målet med Lissabonfördraget. Det fördraget tillvaratar framför allt de små medlemsstaternas intressen. Ett land med en befolkning på 10 miljoner, låt oss till exempel ta ert eget land, herr Barroso: jämfört med Brasilien har Portugal inte längre den position landet hade under 1800-talet. Det är tydligt att under 2000-talet har Brasilien den starkare ekonomin. Precis som alla andra europeiska stater behöver Portugal EU så att vi kan bli starka tillsammans. När det gäller klimatförändringen, finanskrisen, global sjukdomsbekämpning, när det gäller att bekämpa världssvälten, säkra freden, förhindra krig om naturresurser kommer Europa enbart att kunna överleva som ett enhetligt block, och det kommer att gå under om det spricker upp i sina enskilda beståndsdelar.
Därför är frågan vi måste ställa till president Václav Klaus denna: när man ska väga det ansvar han tar på sig, är det möjligt för en enda individ, som naturligtvis utövar sin konstitutionella rättighet, det kan jag inte förneka, att ensam ta på sig detta ansvar när alla övriga regeringar och parlament, och nu även 67 procent av den irländska befolkningen som röstade ja, har en annan uppfattning?
Vi måste ställa en fråga till Václav Klaus. Är han fullt medveten om att denna kontinent har nått fram till en avgörande vändpunkt? Det är med andra ord dags att bestämma om enhet ska göra oss starka eller om var och en ska gå åt sitt håll för att därigenom försvaga oss alla. Detta är den avgörande frågan.
Så visst var det en bra dag för Europa, och den dag när detta fördrag äntligen ratificeras blir en ännu bättre dag. Václav Klaus bör ta sitt historiska ansvar och underteckna fördraget.
Guy Verhofstadt
för ALDE-gruppen. - (EN) Herr talman! I fredags togs verkligen ett historiskt steg: 67 procent av rösterna. Man kan ändra alla konstitutioner i Europa med två tredjedelars majoritet. Jag tror att två tredjedelars majoritet krävs också i Sverige.
Vi måste tacka Brian Cowen. Jag vill också särskilt tacka Pat Cox, som gjort ett fantastiskt arbete, och alla Lissabonvänliga irländska ledamöter av Europaparlamentet för en enorm kampanj för fördraget. Jag är väldigt nöjd. Anledningen är att vi inledde hela denna övning i efterdyningarna av Nicefördraget, med en förklaring i Laeken, och det har tagit åtta år - så jag lovar att inte starta hela denna process på nytt, herr talman.
Med detta irländska ”ja” har alla EU-medborgare direkt eller indirekt, genom en folkomröstning eller genom parlamenten, sagt ”ja” till Lissabonfördraget. Detta var också ett budskap till EU-skeptikerna som alltid har sagt ”nej - folket är emot EU och EU-institutionerna”. Sextiosju procent av den irländska befolkningen: det vi såg i fredags är ett tydligt budskap till EU-skeptikerna.
Vi måste uppmana alla att ta sitt ansvar så att Lissabonstrategin kan träda i kraft så snabbt som möjligt. Nu är det dags att äntligen slutföra denna process. I och med den irländska befolkningens ”ja” vet vi att Lissabonfördraget kommer att verkställas. Det vet vi eftersom vi nu övervunnit det sista hindret. Men vi vet inte när det kommer att verkställas, och det är enligt min uppfattning det problem som vi måste diskutera i eftermiddag. Vad ska vi göra under tiden?
Vi vet att vi måste vänta tills författningsdomstolen i Tjeckien har sagt sitt. Som ni sade i Le Monde i går så måste vi i värsta fall vänta i ytterligare några månader, och jag tror inte att någon här i kammaren kan tolerera att unionen ska vara helt oduglig under de kommande månaderna. Vi kan acceptera att kommissionen ska ta itu med de befintliga förhållandena, för efter den 31 oktober ska den ta itu med de befintliga förhållandena. Vi måste agera, och vi måste agera omedelbart. Därför, herr Reinfeldt, rådets ordförande, uppmanar jag er att så snart som möjligt inleda förfarandet för bildandet av kommissionen.
För tre veckor sedan röstade vi för ordföranden för kommissionen med argumentet att den nuvarande krisen inte ger oss utrymme att skjuta upp ett beslut. Det var ert argument. Nu gäller samma argument för ett bildande av kommissionen. Vi behöver inte vänta: det går att bilda en ny kommission inom ramen för det befintliga fördraget, med den befintliga statusen för den höga representanten, och sedan, när Lissabonfördraget väl har ratificerats, kan en hög representant smidigt installeras enligt en annan stadga och en ordförande för rådet. Det finns verkligen ingen anledning att vänta med att gå vidare med kommissionen.
Detta var också målet för ordföranden för kommissionen, om jag förstod honom rätt när han talade för några minuter sedan. Jag är rädd att jag hör er säga ”Nej, jag ska vänta för jag vill ha ett globalt paket, ett globalt paket som omfattar rådets ordförande”. Jag anser att det inte är något problem: förbered det globala paketet. Förbered det nu, så kan beslutet om rådets ordförande bli lika politiskt som det beslut ni fattade om José Manuel Barroso första gången. Ni presenterade honom som en kandidat genom ett politiskt beslut, inte ett formellt beslut, för vi bad att det skulle formaliseras i efterhand. Ni kan göra precis samma sak med rådets ordförande, och sedan kan ni formalisera hela paketet när fördraget väl har ratificerats. Därefter ändrar ni stadgan för den höga representanten: han blir vice ordförande för kommissionen. Samtidigt kan det politiska beslut som ni fattar om rådets ordförande nu omvandlas i praktiken. Därefter kan ni formalisera det.
Det är det bästa sättet, den bästa press ni kan sätta på de andra länder som måste underteckna fördraget: formalisera det, för de vet att vi vill gå vidare. Och vi behöver inte vänta i ytterligare flera veckor eller månader. Ni sade hur som helst att vi inte har någon tid att förlora. Jag håller med er: det finns ingen tid att förlora i fråga om den rådande ekonomiska och finansiella krisen.
Bilda en kommission nu, så snabbt som möjligt. Övertyga våra kolleger i rådet och fatta ett beslut om den höga representanten på grundval av det befintliga fördraget. Välj en av kandidaterna - jag har sett att det finns tillräckligt många kandidater - till ordförande för rådet och gå vidare.
Daniel Cohn-Bendit
Herr talman, mina damer och herrar! Jag tror att vi måste dra lärdom av det som hände i Irland.
Som Guy Verhofstadt sade röstade 67 procent av irländarna för fördraget, eftersom verkligheten tvingade dem att se klart. I första hand var det krisens realiteter, en kris där de kände att de behövde Europa. Men de kände också att den här omröstningen, precis som Joseph Daul sade, handlade om att antingen sade de ja, eller så började de processen att gå ur EU. Det man måste inse är att folkomröstningar i Europa bara är meningsfulla om de får konsekvenser. Om de är ett spel, en nyck, kan man säga nej och sen fortsätta som vanligt. Därför reagerar man som man känner det för tillfället.
Jag tror att diskussionen om EU måste fortsätta. Vi måste komma fram till en europeisk folkomröstning, där alla EU:s medborgare röstar på grundval av kvalificerad majoritet och de som säger nej måste säga om de respekterar resultatet och stannar kvar, eller om de vill ut. Om engelsmännen känner att detta påstående är riktat mot dem så har de inte fel, för vi måste en gång för alla sätta stopp för ett Europa som kan utsättas för utpressning. Om vi inte lyckas lösa detta problem tror jag inte att det europeiska området för demokrati kan fungera.
En annan sak som vi måste ha klart för oss är den situation som vi befinner oss i. Guy Verhofstadt sade två eller tre saker i ämnet, men det som oroar mig är att det enligt José Barroso har förekommit en offentlig diskussion. Vi vann inte, vi förlorade, sånt händer, men det förekom en äkta offentlig diskussion. Sedan skedde en konfrontation, och majoriteten vann.
Herr Schulz! Jag tycker inte att ni alltid ska peka finger åt andra. Om samtliga socialister hade röstat med oss mot José Manuel Barroso, så hade det inte blivit någon majoritet. Det måste också sägas. Man kan inte bara säga det ena eller det andra. Sånt är livet. Så är det. Jo, det stämmer, Martin, du tycker om att skylla på andra, men ibland bör socialdemokraterna ta ansvar för sina nederlag, annars kommer vi aldrig att vinna.
Låt mig nu säga något om processen, och här håller jag inte med er, herr Reinfeldt. Vi kommer att få en president för Europeiska rådet. Jag vill inte att det ska bli en statskupp. Helt plötsligt, i sista minuten, tänker ni föreslå någon, och inom en vecka kommer beslutet att vara fattat. Jag tycker Europa har rätt till en offentlig diskussion. Samtliga medlemsstater har rätt att yttra sig om era förslag. Oavsett om det handlar om Tony Blair, Jan Balkenende, Jean-Claude Juncker eller Guy Verhofstadt, så tycker jag att vi har rätt till en offentlig diskussion. Det bör inte vara regeringarna som bestämmer vem som ska vara EU:s president, bakom stängda dörrar, i sista minuten.
Skälet till att jag säger detta är att alla vet att i dag står inte den allmänna opinionen bakom Tony Blair. Alla vet att det är ojuste om Jean-Claude Juncker inte har en chans, enbart eftersom Angela Merkel och Nicolas Sarkozy är emot honom. Det är ingen offentlig, demokratisk diskussion. Allt måste upp på bordet, och sedan kan man besluta. Samma sak gäller den höga representanten. Lägg upp era förslag på bordet.
En sak vill jag säga till er. José Manuel Barroso har rätt, och Guy Verhofstadt har rätt i det här fallet. Ni fick oss att välja Barroso genom att säga att det var bråttom, och nu kommer ni att få en situation där ni har en handlingsförlamad kommission. Den situationen kommer att fortsätta till dess ett beslut kan fattas. Allt hänger på tjeckerna.
Men det finns en annan aspekt. Vi föreslog att man skulle förlänga mandatet för hela kommissionen, inklusive Barroso, just därför att den skulle kunna leda förhandlingarna inför Köpenhamn på heltid. Jag tycker det är oacceptabelt att man inte startar kommissionsförfarandet direkt genom att lägga namnen på bordet. Guy Verhofstadt kom med ett bra förslag: om tjeckerna inte redovisar sin ståndpunkt kommer tjeckerna inte att få någon kommissionsledamot, för enligt Nicefördraget måste antalet kommissionsledamöter reduceras. Om tjeckerna redovisar sin ståndpunkt i tid kommer tidsramen för Lissabonfördraget att hålla, och de kommer att få en kommissionsledamot. Allt måste läggas upp på bordet.
Avslutningsvis vill jag bara säga en sak. Vi bör fortsätta diskussionen efter Lissabonfördraget. Lissabonfördraget är inte slutet på historien. Europas konstitutionalisering kan inte sluta med Lissabonfördraget. Om vi inte har modet att fortsätta denna diskussion när väl Lissabonfördraget är på plats tror jag att vi missar ett viktigt historiskt tillfälle, Europas stora chans.
Timothy Kirkhope
för ECR-gruppen. - (EN) Herr talman! Jag ägnade de flesta av mina tidiga år som politiker åt att kämpa mot farliga individer som Daniel Cohn-Bendit. Jag blev verkligen ganska orolig för en stund sedan över att jag faktiskt höll med om en eller ett par saker i hans anförande, och min enda räddning var att jag i hans avslutande anmärkningar återigen kände att jag inte alls höll med honom. Jag vill, i egenskap av ledare för de brittiska konservativa i Europaparlamentet, vara konsekvent i fråga om min ståndpunkt. För de av oss som stöder principen om att nationalstaterna ska mötas och samarbeta fritt i Europa borde kanske inte framstegen i fråga om Lissabonfördraget vara en så stor anledning att fira i dag.
Det tragiska med unionen är att den i alltför många personers ögon har blivit ett elitistiskt projekt som pådyvlar en alltmer skeptisk allmänhet sin ideologi, enligt uppgifter från Eurostat. Om man förlorar en folkomröstning utropar man en ny för att få det resultat man vill ha. Om begreppet ”konstitution” visar sig vara impopulärt så får det en ny förpackning så att tidigare avslag kan ignoreras. Om den utlovade folkomröstningen ser ut att vara omöjlig att vinna så ställs den in, utan märkbar skam eller förlägenhet. I Storbritannien utlovade alla politiska partier, inklusive den styrande regeringen, det brittiska folket att det skulle rådfrågas om EU:s framtid. Socialdemokraterna och liberalerna avsade sig sitt löfte. Sådana politiska knep kanske garanterar kortsiktiga fördelar, men vi bör beklaga att EU:s invånare knappast har fått större förtroende för sina politiker genom ett sådant cyniskt agerande.
Vi i ECR vill ha ett EU som är byggt på de stabila grunderna allmänt stöd och en sådan demokratisk legitimitet som erbjuds av nationalstaternas institutioner. Lissabonfördraget är emellertid, enligt vår uppfattning, fortfarande ett steg i fel riktning. Genom att öppna dörren för en överstatlig utrikes- och säkerhetspolitik, genom att ge EU-institutionerna mer makt och avskaffa den nationella vetorätten på politiska områden som är avgörande för våra stater, så tar vi med fördraget ett dramatiskt steg mot en superstat som många fruktar. EU:s befolkning vill inte ha en union med allt större centralisering, en union som ökar sin makt på bekostnad av medlemsstaternas, en union som befinner sig långt bort från folkets vardagsbekymmer. De vill däremot ha en gemenskap av mångfald, en gemenskap där olika kulturer och levnadssätt kan kombineras, som ger mervärde. De vill ha en reformerad gemenskap, en mer ansvarsfull, öppen och demokratisk gemenskap som ger valuta för pengarna på de områden där man har delegerat ansvar, en gemenskap som ligger närmare och har större betydelse för folket.
Lissabonfördraget har därför varit ett missat tillfälle. Jag var delaktig i konventet efter Laekenförklaringen, som jag stödde starkt, ett konvent där den ursprungliga konstitutionstexten lades fram. Jag känner till detaljerna väl, såväl de bra som de dåliga punkterna. De brittiska konservativa har varit konsekventa. Vi anser att fördraget, som det nu ser ut, inte kommer att driva saker framåt i folkets intresse. Och vi i ECR kommer att fortsätta kämpa för vår vision av Europeiska unionen, en vision som stämmer överens med det hopp och den önskan som EU:s befolkning har. Vi kommer att fortsätta argumentera för en union som är lämplig för framtida syften, inte tidigare syften, och för en union som vilar säkert på stödet av folket och inte bara på prioriteringarna inom en elit. Detta bör vi alla överväga.
Lothar Bisky
Herr talman, mina damer och herrar! Min grupp har alltid förespråkat obligatoriska folkomröstningar i hela Europa om ändringsfördraget. De röstande i Irland var de enda som fick en möjlighet att fatta sitt beslut direkt för ett och ett halvt år sedan. Om vi vill att folket ska besluta måste vi acceptera resultatet, även om vi inte gillar det.
Den irländska regeringen bröt mot demokratiprincipen och genomförde en andra folkomröstning, delvis som resultat av påtryckningar från andra medlemsstater. Nu har de det resultat de ville ha. Vi inom vänstern följer demokratiprincipen, men vi är oroliga över EU:s politiska inriktning. Antalet nej-röster i Irland visar att vi inte är de enda som känner den oron.
Vi har i första hand tre kritiska synpunkter. För det första att den tidigare politiken att avreglera finansmarknaderna, skattekonkurrensen, losskopplingen av finanspolitiken från den ekonomiska politiken och nedmonteringen av socialstaten bidrog till den ekonomiska och finansiella krisen. Resultatet blev att den politiken ledde till ökad fattigdom och ojämlikhet i Europa. Förutom avsiktsförklaringar har väldigt lite hänt hittills vad gäller regleringen av finansmarknaderna. Samtidigt som arbetslösheten ökar rapporterar storbankerna i stället än en gång att de förväntar sig stora vinster. Lissabonfördraget kommer att fortsätta denna marknadsekonomiska politik med fri konkurrens. Detta är något som vi inte kan stödja.
I stället vill vi se en radikalt annorlunda strategi för att ta itu med de sociala utmaningarna. Vårt syfte är att introducera en klausul om sociala framsteg med minimilöner som ska gälla i hela EU. Samma lön för samma arbete på samma plats. Vi måste bekämpa lönedumpningen.
Vår andra kritiska synpunkt är att uppmaningen åt medlemsstaterna att gradvis förbättra sin militära kapacitet är oförenlig med vänsterns målsättning, liksom införandet av en klausul om en europeisk krigsmaterielagentur i EU:s primärrätt. Vi kommer inte att stödja globala militära uppdrag för att hävda våra egna intressen. Vi vill inte ha ett sådant här fördrag. Vi vill ha ett nedrustningsfördrag i stället för ett upprustningsfördrag. Det är paradoxalt att kallas EU-motståndare av den anledningen. Alla i EU som är för upprustning klassas som Europavänliga, medan alla i Europa som är för nedrustning klassas som fiender till EU. Detta är politiskt absurt!
Folkomröstningen i Irland har alltså genomförts, och även om den inte gick riktigt som vi hade önskat kommer vi inom vänstern att fortsätta arbeta för att få mer direktdemokrati i EU.
Nigel Farage
för EFD-gruppen. - (EN) Herr talman! Det är egentligen mycket enkelt, eller hur? Resultatet i Irland är nu en röst mot fördraget och en röst för fördraget, och om vi har någon som helst känsla för sportslighet så borde vi köra bäst av tre. Men då skulle skillnaden vara att den tredje folkomröstningen skulle vara fri och rättvis. För det var den verkligen inte den här gången! Jag hoppas att ni är stolta över er själva, för det som ni har gjort är att ge er på den minsta pojken på skolgården, tvingat in honom i ett hörn och spöat upp honom. Detta är en seger för översittarna. Det är en seger för stora pengar och en seger för byråkraterna. Det har varit en parodi!
(Häcklande)
Ni respekterar alltså den här omröstningen? Ni respekterade inte den senaste, eller hur? Europeiska kommissionen spenderade miljontals pund av skattebetalarnas pengar på detta - pund eller euro, det spelar ingen roll, men det gör det faktiskt i vårt fall, för vi har fortfarande pund, tack och lov - ni spenderade miljontals pund. Förhållandet mellan den mängd medel som ja-sidan lade jämfört med nej-sidan var omkring 10:1-20:1. Folkomröstningskommittén i Irland gjorde inte sitt jobb. Man talade inte om för det irländska folket att konstitutionsfördraget från Lissabon naturligtvis kommer att påverka deras egen konstitution i betydande grad. Dessutom, vilket kanske var det värsta av allt, ändrade Broadcasting Commission [radionämnden] i Irland bestämmelserna, så att man inte täckte ja-sidan och nej-sidan i lika hög grad. Detta är en skandal. Men det man drev en kampanj om, det ni alla drev en kampanj om, var ”Rösta 'ja' till jobben”. Det var vad allt handlade om. De senaste nyheterna från pressen är emellertid: Aer Lingus har avskedat folk i dag, och Intel, som lade 400 000 euro på ja-kampanjen, avskedade 300 personer i dag. Ettusenfemhundrafemtio jobb har försvunnit sedan i lördags. De enda jobb som bevarades med ja-röstningen var jobben inom den politiska klassen.
Jag misstänker att allt är över. Jag misstänker att Irlands tid av oberoende kommer att utgöra en mycket kort period i landets historia. Jag tror inte att president Václav Klaus kommer att kunna stå emot. Jag hoppas att han gör det; han är en modig och bra man. Men det ser ut som att byråkratin har segrat över den nationella demokratin. Historiskt sett tror jag att Storbritannien nu är mycket ensamt, kanske lika ensamt som landet var 1940, men ...
(Blandade reaktioner)
... vi för en verklig debatt; vi för en verklig debatt nu. Vad är det för mening med att ha en konservativ premiärminister om Tony Blair blir överherre? Vad är det för mening med en utrikesminister om vi har en europeisk utrikesminister med en egen diplomattjänst? Vad är det för mening med något av detta? Vad mig beträffar inleder den irländska folkomröstningen den verkliga debatten. Nu kan man inte låtsas längre: om man vill ha nationell demokrati så kan man inte fortsätta att vara medlem i Europeiska unionen, och vi kommer att driva en kampanj för att Storbritannien ska gå ut ur EU så snart som möjligt.
Andrew Henry William Brons
(EN) Herr talman! I går frågade jag Margot Wallström, kommissionens vice ordförande, om Lissabonfördraget i stort är samma sak som det konstitutionsfördrag som det ersatt. Hon sade att de förändringar som gjorts var sådana som krävts av den brittiska regeringen och att de omfattar förändringar av namn och symboler. Hon använde inte ordet ”bara”, men det hade hon lika gärna kunnat göra.
Konstitutionsfördraget har redan förkastats av väljarna i Frankrike och Nederländerna, och Storbritannien skulle hålla en folkomröstning. Den skulle utan tvekan ha slutat med ett förkastande. Det är tydligt att ersättandet av konstitutionsfördraget med Lissabonfördraget skedde på begäran av den brittiska regeringen för att man skulle kunna ta tillbaka löftet om en folkomröstning.
Innehållet skulle vara detsamma, men namnen och symbolerna skulle ändras som en del av ett fullständigt oärligt hävdande att det var två skilda fördrag och att det inte var nödvändigt att hålla en folkomröstning. Hur vågar någon kalla denna bluff och oärlighet för demokrati?
Fredrik Reinfeldt
rådets ordförande. - (EN) Herr talman! Först och främst vill jag tacka gruppordförandena för deras kommentarer. Jag märker att många av dem vill att denna process ska gå snabbt, och det kan jag förstå.
Enligt min uppfattning måste vi vara på det klara över att vi befinner oss på mer eller mindre okänd mark. Om man ser till den rättsliga grunden så hade man beräknat att Lissabonfördraget skulle ha trätt i kraft redan den 1 januari i år. Vi försöker nu agera på ett flexibelt sätt i en ny situation som uppstår ur situationen i Irland, men också i andra länder.
I svenska debatter hänvisar man ofta till demokrati när man framhåller sin ståndpunkt. Det är positivt. Det är också vad jag försöker göra här. Om ett nytt fördrag ska träda i kraft så råder det inga tvivel om att det måste ratificeras av samtliga 27 medlemsstater. Det är vad som måste ske, och det är anledningen till att jag är så noggrann med att säga att vi nu befinner oss på nummer 24. Det är fortfarande tre länder kvar, och det land som vi förmodligen kommer att få vänta längst på är Tjeckien.
När fördraget har ratificerats av den 27:e medlemsstaten så går vi vidare. Irland har ännu inte ratificerat det. Det krävs en ratificering av landets parlament innan processen är avslutad. Ni kanske inte anser att det är något problem, men man måste vara noggrann, så man vet aldrig. När alla 27 medlemsstater är färdiga så är paketet klart, och vi kommer att gå vidare med Lissabonfördraget.
I det avseendet är det också mycket viktigt att säga att alla fördrag som vi har diskuterat har uppstått genom att olika ståndpunkter har balanserats, och det står ganska klart att jag och andra närvarande här måste följa dessa fördrag. Det sker väldigt ofta att man gör något annorlunda, som inte går i linje med fördragen. Det är vad vi försöker uppnå nu med det svenska ordförandeskapet.
Det är anledningen till att jag säger att vi ska försöka agera snabbt i en situation som för närvarande faktiskt ligger i händerna på författningsdomstolen i Prag, Tjeckien. När den talar om huruvida den kommer att agera på detta klagomål så kommer det svenska ordförandeskapet att ta nästa steg i denna process. Det är så demokrati fungerar i praktiken, för vi efterlever helt fördragen och reaktionerna från de olika länderna.
Mitt budskap till er är att vi med denna tydliga majoritet måste se till att Lissabonfördraget träder i kraft så snart som möjligt, för vi anser att det kommer att leda till ett mer välfungerande Europa, men detta ska göras noggrant. Jag kommer att efterleva fördragen och respektera att samtliga 27 medlemsstater måste ratificera det innan vi kan ta det steget.
Tack så mycket för era kommentarer, och tack för ert stöd.
José Manuel Barroso
kommissionens ordförande. - (EN) Herr talman! Jag vill bara kommentera de kommentarer som gruppordförandena har framfört, och tacka dem alla för deras inlägg. Dessa institutionella frågor om övergång mellan två fördrag är mycket svåra utifrån en rättslig och politisk synvinkel, och de kräver klokhet av alla institutioner. Vi skulle naturligtvis vilja att det nya fördraget godkändes så snart som möjligt. Majoriteten av ledamöterna i Europaparlamentet önskar detta, alla regeringar vill det och kommissionen vill det verkligen.
Saken är den att fördraget, som statsministern just påpekade, inte kommer att godkännas innan kommissionens mandatperiod är slut. Kommissionens mandat upphör i slutet av denna månad, vilket innebär att vi oundvikligen kommer att få en övergångskommission under en period. Det är anledningen till att jag anser att parlamentet fattade rätt beslut när man redan för en tid sedan beslutade om en ordförande för kommissionen, för det ger kommissionens ordförande behörighet, politisk behörighet, att företräda kommissionen i mycket viktiga internationella åtaganden. Det var ett klokt beslut från Europaparlamentets sida.
Den viktiga frågan i nuläget är hur vi ska hantera denna övergång. Vi har diskuterat detta i kommissionen i dag, och kommissionskollegiets åsikt är att vi om möjligt borde inrätta den nya kommissionen inom ramen för Lissabonfördraget. Det är vår åsikt, eftersom vi vill ha detta fördrag. Detta är ett fördrag som ger er, parlamentet, fler rättigheter i fråga om bildandet av själva kommissionen. Den höga representanten kommer t.ex. att vara kommissionens vice ordförande, och ni kommer följaktligen att rösta om den höga representanten. Så kommer det inte att bli om vi genomför Nicefördraget, och därför anser vi att vi om möjligt borde inrätta den nya kommissionen inom ramen för Lissabonbestämmelserna. Men det är naturligtvis också fråga om klokhet och god tidsplanering. Vi har tidigare, nämligen i den första kommission som jag var ledamot av, också inlett med en förlängning med tre veckor av den föregående kommissionen.
Frågan är alltså: hur lång tid kommer det att ta? Det är anledningen till att jag mycket snabbt framhöll - och statsminister Reinfeldt vet vad jag anser om detta - att det är en sak att vänta i några veckor och en annan att vänta vi vet inte hur länge. Det är en bedömningsfråga, en fråga om politisk bedömning, och jag hoppas att Europeiska rådet kommer att fatta rätt beslut utifrån den information som vi får från våra tjeckiska partner. Detta är en fråga som måste beslutas i Europeiska rådet i slutet av denna månad.
Vi vill verkligen inte - det tror jag inte ligger i någons intresse - ha en kommission som inte har fullständig rättslig behörighet. Det ligger inte i kommissionens intresse, och jag är övertygad om att det inte heller ligger i Europaparlamentets intresse. Det är anledningen till att jag har sagt att jag är beredd: jag är beredd att börja bilda den nya kommissionen så snart som vi har fått rättslig klarhet och Europeiska rådet inleder processen. För att jag ska kunna göra detta måste rådet fatta några beslut. Europeiska rådet måste föreslå en hög representant, för den höga representanten måste, enligt Lissabonfördraget, godkännas som kommissionens vice ordförande av kommissionens ordförande.
I fråga om vissa kommentarer vill jag understryka några punkter och lugna vissa parlamentsledamöter. Några av er har sagt att vi kommer att få en ”EU-ordförande”. Jag vill påpeka att vi inte kommer att få en ”EU-ordförande”. Om Lissabonfördraget träder i kraft kommer vi få en ordförande för Europeiska rådet: det är inte samma sak. Vi har parlamentets talman, kommissionens ordförande och så kommer vi att få en ordförande för Europeiska rådet. Det är viktigt att understryka detta, för ibland får jag uppfattningen att det finns idéer om vissa dérives institutionnelles, och jag accepterar inte, och Europeiska kommissionen accepterar inte, tanken att ordföranden för Europeiska rådet ska vara ordförande för EU, för detta står inte i fördragen.
(Applåder)
Det står inte i fördragen, och vi måste respektera fördragen. Vi måste respektera institutionerna. Vi har en talman för Europaparlamentet och en ordförande för kommissionen. Om Lissabonfördraget träder i kraft kommer vi att få en ordförande för Europeiska rådet.
Det är mycket viktigt att förstå att alla våra beslut måste fattas inom ramen för de befintliga fördragen. Det är anledningen till att jag anser att vi bör gå vidare med detta så snart som tjeckerna har kontrollerat situationen. Det är anledningen till att jag anser att vi bör arbeta med de frågor som jag nämnde förut, från medborgarinitiativet till de externa tjänsterna, i samarbetsanda mellan alla institutioner så att vi, när besluten fattas formellt, beslutsamt kan genomföra allt som Lissabonfördraget medför, vilket jag anser är större ansvarsskyldighet, ökad demokrati och ökad effektivitet i gemenskapen.
Gay Mitchell
(EN) Herr talman! Jag vill, i egenskap av den första irländaren att tala i denna debatt, tacka mina kolleger för deras vänliga kommentarer om den irländska väljarkåren. Jag har också noterat de personer som ni har tackat hittills. Jag vill påpeka att två personer som spelade en ståndaktig roll i kampanjen för ja-rösterna och satte sitt lands intressen framför sina egna partiers intressen - parlamentsledamoten Enda Kenny, ledare för partiet Fine Gael, och parlamentsledamoten Eamon Gilmore, ledare för Labourpartiet - inte har tackats. De gjorde osjälviskt mer än någon annan för att se till att denna kampanj drevs, och jag vill att detta ska föras till protokollet här i dag.
Processen med Lissabonfördraget i Irland visar att vi kan anstränga oss för att få människor på vår sida. De är beredda att låta sig påverkas av ledarskap. EU-projektet är fortfarande det största hoppet för folket i Europa och på andra håll för en fredlig och blomstrande framtid. Vi kan inte ta för givet att människor ska inse fördelarna. Vi måste vara så öppna och så inbegripande som möjligt när vi förklarar dessa fördelar för dem. Utvidgningarna har inte brutit udden av projektet. De har snarare gjort det möjligt för oss att dela med oss av fördelarna till andra. Det råder verkligen enhet i mångfald.
Vissa irländare var osäkra på innehållet i fördraget. Andra var oroliga över att landet i egenskap av medlemsstat skulle påtvingas en förändring i lagen om abort, över neutraliteten, över förlusten av sin kommissionsledamot och över att landet eventuellt skulle förlora kontrollen över sin egen direkta skattepolitik. Det irländska parlamentet identifierade med hjälp av en särskild kommitté folkets farhågor efter den första folkomröstningen, och regeringen fick garantier från våra partner i dessa frågor, och framför allt i fråga om förändringen i förhållande till den framtida sammansättningen av kommissionen.
Det var fungerande demokrati på alla nivåer. Anledningen till att det irländska parlamentet hade rätt och skyldighet att göra som det gjorde är att det suveräna folket i Irland gav dem den rätten och skyldigheten. Det framgår tydligt av det höga valdeltagandet och det överväldigande ja-beslutet att folkets demokratiska vilja tjänades.
Herr talman! Jag håller med om det ni sade om oro hos vissa personer i vår befolkning. Jag ska nu ta upp en fråga som jag anser måste tas upp. Vissa personer i Irland och på andra håll anser att EU håller på att bli en kylig plats för kristendomen i synnerhet och religionen i allmänhet. Jag måste säga att jag personligen har upplevt respektlöshet i detta sammanhang från personer som betraktar sig som rättvisa och liberala, men som är allt annat än detta när det gäller att försöka se saker utifrån den synvinkel som personer som har en religiös övertygelse har. Jag respekterar personer som inte har någon religiös övertygelse, men jag förväntar mig att de ska återgälda denna respekt. Det är detta som EU-projektet handlar om. Jag upprepar: enhet i mångfald. Den andra irländska folkomröstningen visar vad som kan uppnås om vi verkligen är inbegripande. Jag säger detta till dem som har öron att höra med, och till kommande generationer.
Låt oss nu agera för att slutföra ratifikationen och därefter uppfylla löftena att Lissabonfördraget ska innebära ökad demokrati och öppenhet, en sammanhängande roll i världen och tillämpande av samma toleranta och inbegripande principer i förbindelser med andra regioner i världen, framför allt de fattigaste, som vi måste tillämpa internt.
Proinsias De Rossa
(EN) Herr talman! När vi diskuterade denna fråga senast förutspådde jag att den irländska väljarkåren skulle förkasta den politiska cirkus som innefattar Gerry Adams, Nigel Farage och Joe Higgins. Det gläder mig att jag hade rätt.
Nigel Farages svulstighet bidrog till den irländska nationens munterhet ett tag, det måste man säga, men det förakt som han hyser för den irländska demokratin sipprade förstås fram ur varenda por på hans kropp här i dag. Hans intriger för att få den irländska väljarkåren att få Storbritannien att lämna EU visar enligt min uppfattning hans bristande begrepp om Storbritanniens och Irlands gemensamma historia.
Viktigare är ändå att den irländska väljarkåren med stor majoritet har förklarat att vår framtid ligger i Europa, att EU är bra för Irland och att Irland kan bidra på ett positivt sätt till gemenskapens utveckling. Jag har förhoppningar om att alla medlemsstater ska ha ratificerat fördraget inom kort och att de institutionella och demokratiska och sociala reformerna ska kunna genomföras utan vidare dröjsmål. Världen behöver en effektivare union för att vi garanterat och med kraft ska kunna arbeta vidare för att uppnå en hållbar utveckling på ett ekonomiskt, miljömässigt och socialt plan.
Jag vill klargöra för er, ordförande Barroso, och för er, herr rådsordförande, att folket i Europa kräver att unionen agerar. De behöver inte längre övertygas om att det krävs både globala och inhemska lösningar på de problem som vi står inför. De vill se ett agerande som innebär att gemenskapen verkligen börjar ta itu med dessa kriser. De vill se ett påtagligt agerande, inte ett retoriskt.
Jag hoppas att vi får en kommission som är effektiv, som är duglig, och som framför allt är i stånd att göra sig av med den döda ekonomiska ideologi som har fört oss till katastrofens brant i Europa och i resten av världen. Vi måste genomföra det mål som har angetts i Lissabonfördraget: en social marknadsekonomi som ger arbeten, som ger välstånd och som ger alla våra invånare en anständig levnadsstandard.
Pat the Cope Gallagher
(EN) Herr talman! I förra veckan visade den irländska befolkningen ett stort förtroende för projektet Europeiska unionen i folkomröstningen, genom en seger med 619 000 röster. Jag vill tacka de övriga 26 regeringarna i EU och de politiska grupperna i Europaparlamentet som har samarbetat nära med den irländska regeringen under de senaste 15 månaderna för att den oro som uttrycktes av den irländska befolkningen i fråga om det första Lissabonfördraget skulle få en omfattande respons.
Detta var en seger för det irländska folket, inte nödvändigtvis för regeringen eller de politiska partierna. Det irländska folket visade på ett överväldigande sätt att Irlands plats är i centrum av Europeiska unionen.
(GA) De politiska partier som var för fördraget samarbetade den här gången i betydligt större utsträckning än inför förra folkomröstningen.
Samhällsgrupper som Ireland for Europe och We Belong spelade en central roll för att visa allmänheten att det inte bara var det politiska systemet som ville att Irlands befolkning skulle rösta ja i folkomröstningen. Jordbrukarna var starkt för fördraget, och de var mycket aktiva i kampanjen.
Detta är en stor förändring jämfört med förra omröstningen, och det var tydligt för alla.
(EN) De rättsligt bindande garantierna för Irland på de politiska områdena skattefrågor, neutralitet och etiskt-sociala frågor klargjorde frågor av central betydelse för det irländska folket. Nu hoppas jag att fördraget kommer att ratificeras inom kort, och det gläder mig att höra nyheterna från er, herr talman, om ert land.
Men jag måste säga att de kommentarer som framförts av Nigel Farage från UKIP i dag var en förolämpning mot det irländska folket, och det accepterar vi inte. Det irländska folket är en intelligent och insiktsfull väljarkår, och de ser skillnaden mellan det förra fördraget och detta fördrag, att protokollen är ett rättsligt bindande avtal. Herr Farage! Det borde glädja er och era kolleger att er inblandning i fördraget innebar ett omkring 3-4 procent större stöd för ja-sidan. Så stor respekt har det irländska folket för er och er grupp.
Ulrike Lunacek
(DE) Herr talman, mina damer och herrar! Jag blev också mycket glad och lättad i lördags över att det irländska folket röstade ja med två tredjedels majoritet och därför helt klart inte längre tror på felaktiga påståenden och skräckhistorier om till exempel en minimilön på 1,84 euro och över att de sade ja till detta gemensamma Europa.
Äntligen finns det en möjlighet att samarbeta inom utrikespolitiken för att skapa ett bättre konfliktförebyggande, bättre skydd för de mänskliga rättigheterna och mer demokrati i alla delar av världen, med andra ord, att få en starkare känsla av det globala ansvar som Europeiska unionen har. Men för att detta ska bli verklighet, och några har redan påpekat detta, behöver vi få hjälp av samtliga europeiska stats- eller regeringschefer med att övertala president Václav Klaus att också skriva under fördraget. Och jag menar samtliga. Jag blev verkligen bestört i morse när jag fick höra att en regeringschef, nämligen den österrikiske kanslern, Werner Faymann, hade sagt i en intervju att om president Václav Klaus inte skriver under fördraget, så ser han en möjligt för Österrike att också genomföra en ny folkomröstning. Det tyder på en allvarlig ansvarslöshet vad gäller europeisk politik. I det sammanhanget vill jag be rådets tjänstgörande ordförande göra klart för den österrikiske regeringschefen att vi måste ta ett gemensamt europeiskt ansvar. Jag vill också uppmana de socialdemokratiska ledamöterna att göra detta klart.
Alla som är för detta gemensamma Europa måste göra klart för president Václav Klaus att även han måste underteckna fördraget och att vi inte behöver något som undergräver processen som leder till förverkligandet av Lissabonfördraget. Låt oss alltså inte ha någon Spompanadln som vi säger i Österrike. Låt oss med andra ord inte haka på något bara för att det skulle kunna vara populärt hos allmänheten. Jag tycker att det är mycket oansvarigt i samband med europeisk politik, och jag hoppas att den österrikiska regeringschefen tar tillbaka sitt uttalande i detta avseende.
Jan Zahradil
(CS) Mina damer och herrar! Jag tänker inte lägga mig i Irlands inre affärer, och jag erkänner de irländska politikernas rätt att hålla så många folkomröstningar som de anser vara lämpligt om detta fördrag. Jag respekterar naturligtvis dessutom resultatet av folkomröstningen, precis som jag respekterade resultatet av förra årets folkomröstning, som gav det motsatta resultatet. Jag vet inte vilket resultat som väger tyngst eller som är giltigast, och kanske mina irländska kolleger kan berätta det för mig. Men hur som helst, en sak som jag kan konstatera just nu är hur detta ser ut utifrån och hur hela atmosfären kring ratificeringen av Lissabonfördraget ser ut om man betraktar den utifrån. Dessvärre måste jag säga att bilden är förskräcklig. Jag levde de första 26 åren av mitt liv under en regim som inte tillät fria val, där det inte var möjligt att hålla fria val, och där bara ett enda valresultat var möjligt. Jag är verkligen rädd för att många av personerna här i parlamentet och på andra håll i EU kände att det enda tänkbara eller möjliga resultatet när det gäller Lissabonfördragets ratificering var och är ett ja, och att de inte kommer att acceptera eller tillåta något annat resultat.
Jag undrar också varför uppståndelsen är så stor och de politiska påtryckningarna så starka i samband med Lissabonfördraget, eftersom EU trots allt inte skulle falla sönder eller kollapsa utan det, utan fortsätta fungera på grundval av befintliga avtal. Jag skulle vilja påstå att vi här bevittnar ett fullt utvecklat exempel på realpolitik eller maktpolitik, som har föga att göra med ett mer demokratiskt Europa eller ett bättre fungerande eller öppnare EU och har mycket att göra med de nyetablerade maktrelationerna i EU. Jag säger detta utan bitterhet, för jag har hållit på med politik tillräckligt länge för att veta vad realpolitik är, men låt oss åtminstone inte ljuga för oss själva.
Vem kommer att tjäna på Lissabonfördraget? Det kommer att bli Europeiska kommissionen, så jag är inte förvånad över att kommissionen stöder fördraget. Det kommer att bli Europaparlamentet, så jag är inte förvånad över att många i parlamentet stöder fördraget. Det kommer också att bli flera av de mäktigaste staterna i EU och federalisterna i samtliga grupper, oavsett om det är Europeiska folkpartiet, socialisterna eller liberalerna. Min största rädsla är emellertid att en strategi som denna, som bygger på principen att låta målet rättfärdiga medlen kommer att vändas mot oss alla och att vi kommer att få se en motreaktion under åren som kommer. Jag är rädd att trycket för att godkänna Lissabonfördraget kommer att leda till en backlash i form av ökat stöd för de verkliga antieuropéerna, för extremister, främlingsfientliga och antieuropeiska krafter, och att detta i slutändan kommer att visa sig bli en pyrrhusseger.
Zoltán Balczó
(HU) Jag vill ställa följande korta fråga till en av ledamöterna: Anser ni att det faktum att den irländska regeringen kan anordna folkomröstning hur många gånger den vill är förenligt med den demokratiska processen? Vad anser ni då om nyheten att den österrikiske regeringschefen nu för första gången planerar att anordna en folkomröstning om denna fråga? Accepterar ni även detta som ett uttryck för demokrati, eller skulle ni, som föregående talare beskrev saken, vilja kalla det för maktmissbruk? Vill ni vara vänlig att besvara detta.
Jan Zahradil
(CS) Jag kom inte hit för att värdera Irlands, Österrikes eller någon annan regerings handlande. Det har jag aldrig gjort, och det kommer jag aldrig under några omständigheter att göra.
Bairbre de Brún
(GA) Herr talman! Det irländska folket har talat. Jag accepterar det. De som säger att detta var ett ja till Europa hävdar att förra årets folkomröstning var ett nej till Europa. Det var den inte. Att Irland stöder Europa har varken ifrågasatts förra året eller i år.
Europeiska kommissionen beslutade att spendera stora resurser på en propagandakampanj om fördelarna med Europeiska unionen direkt före folkomröstningen. Detta bidrog till uppfattningen att omröstningen handlade om ja eller nej till Europa snarare än ja eller nej till Lissabonfördraget. Det är beklagansvärt!
Alla i detta rum måste nu inse att vi har en tydlig och tuff utmaning framför oss. Vi måste ta itu med mycket av den oro som visade sig under folkomröstningskampanjen. Människor oroar sig särskilt för löner, för arbetstagarnas rättigheter, för offentliga tjänster liksom för icke-militarisering och små staters röster.
Denna gång fick det irländska folket höra att Irland skulle bli isolerat och stå ensamt i den ekonomiska krisen om man röstade nej en andra gång.
De som gav sitt stöd till fördraget för att det skulle skapa jobb och investeringar bör nu tillhandahålla dessa jobb och bidra till att skapa denna återhämtning.
De löften som gavs bör inte glömmas bort så snart som man har uppnått det resultat som den irländska regeringen och EU:s ledare önskade.
Morten Messerschmidt
(DA) Herr talman! Om det finns något att utläsa av folkomröstningen som ägt rum på Irland är det att det absolut är möjligt att få ett ja-svar om följande villkor uppfylls: att det råder en tillräckligt stor obalans mellan ja- och nej-lägren, att det finns en tillräckligt stor obalans i massmediernas bevakning av frågan och att frågan ställs tillräckligt många gånger. Om emellertid en av dessa förutsättningar saknas kommer ni inte att få européer att ge upp mer suveränitet till dessa institutioner än vad de redan har gjort. Detta är den verklighet som vi alla måste grunda vår inställning på.
En annan realitet vilken, åtminstone för dem som stöder fördraget, måste vara mycket obekväm är det sätt på vilket fördraget förverkligas. Det enda möjliga sättet att förverkliga fördraget är i ett klimat av rädsla för att ett nytt läge ska uppstå i Storbritannien, vilket skulle kunna leda till en folkomröstning i landet. Det måste vara obekvämt att bara vara i stånd att förverkliga sina visioner i ett klimat av rädsla för att folket i ett annat land ska komma att tillfrågas om sin uppfattning. Det måste vara obekvämt att styras av rädsla för demokratiska uttryck.
Vi hörde att talmannen tidigare sade till parlamentet att nej-sidan kommer att respekteras. I sanningens namn är det dock mycket svårt att respektera nej-sidan. Vi har hört att symbolerna skulle tas bort från fördraget - ändå är hela parlamentet fullbelamrat med flaggor. Vi har hört att hymnen skulle tas bort ifrån fördraget - ändå firades det nya parlamentet genom att Beethovens nionde symfoni spelades. Detta skapar inte så stort förtroende för de garantier som gavs till de irländska väljarna eller till oss skeptiker. Vi vill känna förtroende - det är det dock mycket ont om.
Proinsias De Rossa
(EN) Herr talman! Jag vill be dem som inte tycker om resultatet av den irländska folkomröstningen att sluta ifrågasätta de demokratiska processerna i Irland. Irland är ett demokratiskt land. Det är ett oberoende demokratiskt land. Republiken Irlands parlament fattade beslutet att hålla en folkomröstning. Den folkomröstningen har nu hållits. Den stöddes av 95 procent av de valda företrädarna i det irländska parlamentet. Ni kan alltså kritisera Europeiska unionen, men ni har ingen rätt att ifrågasätta demokratin i mitt land.
Talmannen
Inom ramen för regeln för ”blått kort” måste man ställa en fråga, man får inte göra ett uttalande. Ordalydelsen är mycket exakt, och det är mycket viktigt att denna regel respekteras.
Morten Messerschmidt
(DA) Herr talman! Demokrati för mig betyder att ställa en fråga och sedan få ett svar. Demokrati betyder inte att fortsätta att ställa samma fråga tills man får det svar som man i förväg har räknat ut. Varför var det, om ledamöterna i parlamentet, kommissionen och rådet verkligen inte är rädda för befolkningen, bara i ett land som försöken att förhindra genomförandet av en folkomröstning inte lyckades? Regeringarna och EU:s institutioner lyckades förhindra att det hölls folkomröstningar i de andra 26 medlemsstaterna. Detta är inte demokrati.
Francisco Sosa Wagner
(ES) Herr talman! Detta parlament är ett fantasins och drömmarnas palats.
Med folkomröstningens tydliga utslag ger det irländska folket oss energi och styrka att fortsätta att skapa välstånd och att bygga ett starkt och framför allt federalt Europa
Det är bara genom att göra detta som vi kommer att förtjäna titeln som våra Europeiska fäders legitima arvtagare. Det är tack vare deras ansträngningar som vi alla står här idag.
Othmar Karas
(DE) Herr talman, mina damer och herrar! Majoriteten är glad och lättad. Jag förväntar mig att minoriteten accepterar resultatet.
Majoriteten i 27 länder och i Europaparlamentet har upprepade gånger sagt ja till ytterligare utveckling av Europeiska unionen. Vi har en demokratisk majoritet och en blockerande minoritet. Detta den demokratiska majoritetens ja var ett ja till det sunda förnuftet, ett ja till en mer demokratisk och öppen europeisk union som står närmare medborgarna, ett ja från positiva europavänliga -europeiska tänkare och aktörer, ett ja till ett stärkande av Europeiska unionens position i världen och ett viktigt steg i rätt riktning.
Vi har fortfarande en lång väg att gå, eftersom vi behöver en gemensam utrikes- och säkerhetspolitik för att kunna fungera som global aktör. Vi måste fortsätta att arbeta för mer demokrati, genom att exempelvis göra det möjligt att hålla en europeisk folkomröstning, genom att skapa en enhetlig europeisk rösträtt, och många andra saker. Vi har ett arbete att utföra nu, och vi har ingen tid att förlora. Jag förväntar mig att kommissionen påskyndar reformen och inleder samtal med medlemsstaterna om kommissionsledamöterna. Jag förväntar mig att rådet klargör sin inställning till detta resultat. Jag förväntar mig också att vi i parlamentet förbättrar vår kommunikation och vår dialog med medborgarna och att vi tillhandahåller bättre information till dem.
Vi har tydligt sett att ju bättre information, kommunikation och dialog, desto större majoritet. Politiker som inte tror sig vara kapabla till detta är på fel ställe, liksom politiker som gömmer sig bakom folkomröstningar. De vill inte själva närma sig medborgarna, och de vill inte ta något ansvar. Ju mer debatten fokuserades på Europa, desto större blev majoriteten. Vi säger nej till nationalisering av europeisk politik och nej till nationella folkomröstningar om europeiska frågor, utom när det gäller det egna landets anslutning.
Hannes Swoboda
(DE) Herr talman! Jan Zahradil frågade vilka som kommer att dra fördel av detta. Han tror att det är vi parlamentariker. Så kan vara fallet, och det är inte så dåligt om det i viss utsträckning skapas positiva effekter för parlamenten - det gäller naturligtvis inte bara Europaparlamentet utan även nationella parlament - i en parlamentarisk demokrati. Emellertid är det faktiskt medborgarna som kommer att gynnas om vi blir i stånd att representera deras intressen på ett starkare och bättre sätt.
Martin Schulz har redan påpekat att vi lever i en föränderlig värld, en värld där Kina är starkt, Indien och Brasilien växer i styrka och Förenta staterna är lika starkt som tidigare.
Om vi tittar på Washington idag ser vi att den nya administrationen till och med frågar efter Europas åsikter i olika frågor, från frågor om Afghanistan till andra frågor. Har vi ett tydligt uttalande, och talar vi i klarspråk när det gäller detta? Om inte kommer vi inte att tas på allvar.
Ryssland försöker alltid att spela ut EU:s medlemsstater mot varandra eftersom oenighet naturligtvis är mer tillfredsställande för våra partner. Till alla som idag fortfarande kämpar mot detta fördrag i den felaktiga tron att det stärker Europeiska unionen vill jag säga att de som kämpar emot detta fördrag i själva verket stärker våra så kallade partner eller, om ni så vill, våra motståndare.
Som redan nämnts har vi fortfarande några institutionella frågor kvar att lösa, särskilt sådant som har med avdelningen för yttre åtgärder att göra. Låt oss emellertid inte föra några ytterligare institutionella diskussioner nu. Våra medborgare vill ha ett tydligt och innehållsrikt svar. De vill att vi uttrycker oss kraftfullt gällande frågor som har med klimatskydd, säkerhetsfrågor och budgetförordningen att göra. På varje enskilt område kan vi visa att Lissabonfördraget innebär förbättringar. Våra argument måste emellertid innehålla substans så att människor inte känner att Europeiska unionen bara bryr sig om sig själv. De bör även få se att den bryr sig om sina invånares intressen.
Franz Obermayr
(DE) Herr talman! Utöver denna fråga kommer jag eventuellt att ställa en fråga till Othmar Karas. Denna fråga riktar jag dock till Hannes Swoboda, eftersom Ulrike Lunacek redan har kritiserat vår förbundskansler Werner Faymann och hans partivänner. Vad anser han, som österrikisk socialdemokrat, om förslaget från Österrikes partiledare och förbundskansler att anordna en folkomröstning där?
Hannes Swoboda
(DE) Herr talman! Jag tror inte att detta är rätt plats för att hålla en intern österrikisk debatt. En sak står dock helt klart - det kommer inte att bli någon folkomröstning om Lissabonfördraget i Österrike heller. Lissabonfördraget har ratificerats och måste träda ikraft så snart som möjligt. Det är min och vår åsikt.
Talmannen
Tack för att ni svarar på frågan, men kolleger, jag ska läsa upp regeln för er, för vi måste känna till den.
”Talmannen får ge ordet till ledamöter som genom att hålla upp ett blått kort visar att de vill ställa en fråga på högst en halv minut” - endast en fråga - ”till en annan ledamot under dennes anförande,” - inte senare - ”om talaren godtar detta och talmannen anser att detta inte kommer att störa debatten.”
Om blå kort hålls upp för ofta så kommer jag inte att ge er ordet, eftersom det skulle störa debatten. Det måste ni vara medvetna om.
Håll upp kortet i tid och bara för att ställa en fråga som tar högst en halv minut. Svaret får inte överstiga en minut. Så lyder regeln, och vi måste hålla oss mycket strikt till den.
Alexander Graf Lambsdorff
(DE) Herr talman! En sak har inte uppskattats fullt ut här, och det är det faktum att ja-resultatet i folkomröstningen på Irland knappast, vilket Guy Verhofstadt nämnde, var det första ja-resultatet i en folkomröstning om utarbetandet av konstitutionen. Vi fick ja-resultat i folkomröstningarna i Luxemburg och Spanien; denna var på intet vis först.
Det är alltid underhållande att lyssna på Nigel Farage. Idag var det emellertid för en gångs skull inte så underhållande. Euroskeptikerna är verkligen dåliga förlorare. Chocken med en två tredjedels majoritet talar sitt tydliga språk. Det var också intressant att se hur Timothy Kirkhope vred sig på sin stol, eftersom Torypartiet står så nära detta parti när det gäller synen på europeisk politik. Jag hoppas verkligen att detta förr eller senare kommer att ändras.
Vi har sett att det finns demokratiskt stöd på Irland för den europeiska integrationsprocessen. Är Europa tillräckligt demokratiskt? Har vi en perfekt demokrati i Europa? Inte alls. Men detta var en bra dag för europeisk demokrati.
Nu klagar vissa personer på att man satt press på Irland. Men Proinsias de Rossa uttryckte tydligt att det var ett suveränt beslut av Irland att anordna ännu en folkomröstning. Låt oss komma ihåg att Europeiska unionen försökte bojkotta Österrike när Jörg Haider kom till makten. Det fungerade inte. Vi kan inte sätta press på medlemsstaterna; de har suverän rätt att besluta om dessa frågor.
Andra beklagar sig över att Irland bara röstade ja på grund av krisen. Att Irland fick uppleva solidaritet från Europa under krisen är dock något positivt! Vi förväntar oss också solidaritet från Europa om det blir kallt i hemmen i Bulgarien eller Ungern på grund av att Ryssland och Ukraina dras in i ännu en gaskonflikt. När europeisk solidaritet blir resultatet är detta något bra!
Fördraget öppnar nya möjligheter. Det finns ett antal politikområden inblandade här: budgetpolitik, politik inom rättsväsendet och sådant som rör den inre marknaden. Men det viktigaste för mig är utrikespolitik. Även om Hannes Swoboda sade att vi inte skulle föra några institutionella diskussioner måste vi ha en allvarlig debatt om den europeiska avdelningen för yttre åtgärder. Vi måste utrycka oss samstämmigt. Det här parlamentet, och jag vill klargöra detta för kommissionen och rådet, vill ha en stark hög representant och en effektiv europeisk avdelning för yttre åtgärder. Vi vill att den ska ha en bred bas, att den ska arbeta nära kommissionen och att den ska ha tillgång till alla tjänster, däribland rådets sekretariats tjänster. Detta kommer att fungera som ett lackmusprov, inte minst vid kommissionens utfrågningar. Det kommer även att tjäna som ett lackmusprov för den europeiska utrikespolitikens framtid under 2000-talet och vara en garant för att vi kommer att kunna agera samstämmigt.
Hélène Flautre
(FR) Herr talman! Det är helt enkelt så att i och med ratificeringen av Lissabonfördraget kommer vårt parlament att få ytterligare 18 parlamentsledamöter från 12 av Europeiska unionens medlemsstater.
Vi har varit försiktiga eftersom Europaparlamentet i mars i år bad alla medlemsstater att föregripa resultatet genom att uttala att valet den 7 juni skulle utgöra den demokratiska basen för tillsättningsförfarandet av dessa ytterligare arton parlamentsledamöter.
Några medlemsstater gjorde detta, exempelvis Spanien och ert eget land, fru rådsordförande. Andra länder, som emellertid liksom jag själv säger sig vara mycket nöjda med resultatet av den irländska folkomröstningen och vill se Lissabonfördraget genomföras, har ännu inte gjort sin plikt när det gäller att ange hur tillsättningsförfarandet av ledamöterna ska gå till.
Kan vi räkna med att ni, fru rådsordförande, vid Europeiska rådets sammanträde den 29-30 oktober kommer att be varje medlemsstat att ange tillsättningsförfarande för de parlamentsledamöter som i enlighet med Lissabonfördraget ska tillkomma?
Det andra som verkligen förvånar mig är att alla talar om Lissabonfördragets höga ambitioner. Men enligt fördraget åläggs vi även en skyldighet som har att göra med en mycket enkel sak: jämställdhet mellan män och kvinnor. Detta är ett bindande mål i stadgan om de grundläggande rättigheterna i enlighet med Lissabonfördraget. Vad jag förstår är det för de ytterligare två poster som återstår att tillsätta, den höga representanten som vice ordförande i kommissionen samt rådets ordförande, endast manliga namn som cirkulerar.
Ert land, Sverige, är tämligen exemplariskt när det gäller detta. Jag förväntar mig att ni tar detta på extremt stort allvar. Det är inte möjligt för oss att endast ha män på de fyra viktigaste ansvarsposterna i Europa. Det är inte värdigt Lissabonfördraget och det är inte värdigt Europa. Jag räknar med att ni säkerställer att jämställdheten mellan män och kvinnor respekteras även på denna nivå.
Peter van Dalen
(NL) Herr talman! Den nederländske fotbollslegenden Johan Cruyff sade en gång ”Alla fördelar har även nackdelar”. Fördelen med Lissabonfördraget är att det ger medlemsstaterna mer att säga till om och de nationella parlamenten större inflytande. Nackdelen är att det flyttar maktens fokus till Europa. Detta är en nackdel som inte får underskattas, särskilt inte här i parlamentet. Under de senaste trettio åren har vi när allt kommer omkring sett hur Europas makt har ökat i omvänd proportion till valdeltagandet i valen till Europaparlamentet. Överföringen av mer makt till Bryssel har gått hand i hand med ett lägre valdeltagande i valen till Europaparlamentet. Om Lissabonfördraget träder i kraft måste Europa lära sig följande: Låt unionen agera pragmatiskt, och låt den gång på gång bevisa att den tillför något mervärde. Bara då kan vi vinna stödet från väljarna i EU.
Joe Higgins
(EN) Herr talman! Jag motsätter mig Lissabonfördraget ur ett vänster- och socialistperspektiv, och jag förkastar interventionen av rasister och högerorienterade krafter. Det som skedde i folkomröstningen i Irland var inte en seger för demokratin. Det irländska folket hotades av en betydande koalition - det politiska etablissemanget, stora företag, den största delen av den kapitalistiska pressen och Europeiska kommissionen - med att om man röstade ”nej” så skulle Irland bli ekonomiskt isolerat, man skulle straffas av Europeiska unionen och det skulle leda till en kapital- och investeringsflykt. Man fick också veta att ett ”ja” skulle innebära arbetstillfällen, investeringar och återhämtning. Allt detta var lögner.
Den irländska regeringens dubbelspel framgick när den bad styrelsen för Aer Lingus att skjuta upp tillkännagivandet av den hänsynslösa nedskärningen av 700 jobb inom Aer Lingus till i dag, efter folkomröstningen. Europeiska kommissionen ingrep hela tiden och lade sig i processen. Ingen av de tre ordförandena är här, men jag vill att deras företrädare ska be dem om en reaktion på följande skandal. Antonio Tajani, ledamot av kommissionen med ansvar för transport, reste runt i Irland en hel dag i ett jetflygplan tillhörande Ryanair tillsammans med den verkställande direktören för detta multinationella företag och bedrev kampanj för en ja-röst. Han är tillsynsman för transport och ska skydda konsumenter och arbetstagare. I hans ställning är det oerhört komprometterande att åka runt med en vd för ett av de största transportföretagen. Vad har ni att säga om detta?
Slutligen går ryktet att Tony Blair kommer att bli ny ordförande för Europeiska rådet. Låt oss tala klarspråk. Tony Blair är en krigsförbrytare. Han kan inte under några omständigheter ...
(Talmannen uppmanade talaren att avsluta eftersom han hade överskridit sin talartid.)
Jag avbröts i onödan, herr talman! Det är ni som innehar ordförandeskapet, inte ledamoten här.
Det jag ville avsluta med att säga var att Blair inte får utnämnas till EU-ordförande.
(Talmannen avbröt talaren.)
Talmannen
Jag ser ett blått kort. Jag vill påpeka till den ledamot som håller upp sitt kort att ni, varje gång som ni gör detta hindrar en ledamot vars namn står på talarlistan från att tala. Vid presidiets sammanträde kommer jag att försöka ändra denna bestämmelse, eftersom vi inte kan tillåta att ledamöter som har sina namn på talarlistan hindras från att tala på grund av att andra ledamöter avbryter med frågor, något som för tillfället är tillåtet.
Nessa Childers
(EN) Herr talman! Jag skulle vilja fråga Joe Higgins vad som skulle ha kunnat få honom att stödja fördraget.
Joe Higgins
(EN) Herr talman! Lissabonfördraget innebär en intensifiering av den nyliberala ekonomiska dagordning som har orsakat en ekonomisk katastrof över hela Europa med 21 miljoner arbetslösa, en intensifiering av militariseringen och vapenindustrin och större påtryckning för privatisering. Det finns inget i fördraget i denna bemärkelse som en övertygad socialist skulle kunna stödja.
Vi stöder uppriktiga initiativ där arbetstagarnas rättigheter inom EU främjas, men hur ska vi kunna stödja Lissabonfördraget när detta fördrag och själva stadgan om de grundläggande rättigheterna i själva verket institutionaliserar EG-domstolens beslut, som gynnar utnyttjande av migrerande arbetstagare av entreprenörer som tillhandahåller gränsöverskridande tjänster?
Timo Soini
(FI) Herr talman! Jag tillbringade min barndom och min ungdomstid i Finland, i närheten av Sovjetunionens kommunistiska diktatur. Det är ett litet land, och rädslan var ständigt närvarande där. Icke desto mindre kunde vi hantera detta eftersom vi var ett oberoende land. Nu är jag alldeles paff över att bara ett slutresultat tillåts i Europeiska unionen. Åsikter kan uttryckas, man tillåts vara oeniga och till och med euroskeptiker tillåts utrycka sin mening. Men slutresultatet måste vara detsamma.
Om man vinner genom att fuska har man redan förlorat. För att referera till fotboll, låt oss komma ihåg incidenten med Diego Maradonas hand på bollen. Vem kommer ihåg matchen mellan Argentina och England och vad resultatet blev i slutändan? Den vanns genom fusk, eller hur? Se på Maradona idag, han som vann genom att fuska.
Till slut vill jag uppmana Sverige, det land som är ordförandeland, att fortsätta att respektera det beslut som tagits av svenska folket när det röstade emot euron. Ni omprövade inte detta efter ett år, efter två eller ens efter fem år. I detta fall omprövades emellertid beslutet redan efter ett år. Detta är EU-demokrati, och den kommer en dag att få vad den förtjänar.
Liisa Jaakonsaari
(FI) Herr talman! Jag har också bott i ett litet land och gör så fortfarande. Jag skulle vilja fråga Timo Soini om han inte håller med om att detta handlar om att Irland visade sin styrka som litet land genom att praktiskt taget få hela Europa på knäna. Denna gång, efter en lång debatt, sökte Irland, som precis som Finland är ett litet land, stöd hos Europeiska unionen. Är det inte just det som Europeiska unionen och Lissabonfördraget handlar om - att skydda små länder? Dessutom vill landet hjälpa till att stärka EU.
Timo Soini
(FI) Herr talman! Detta är ett dåligt avtal för små länder. Det kommer att försvaga Irlands, Danmarks och Finlands röster i ministerrådet. De stora länderna kommer att vinna i styrka.
Jag älskar Irland; jag har varit där 20 gånger. Jag blev katolik på Irland. Men det handlar inte om det. Jag är bara ledsen över att se ett sådant stort jordskred. Först var det 53 procent emot och 47 procent för. Denna gång blev resultatet 67 procent för och 33 procent emot. Vad hände och varför? Jag vidhåller att det var rädsla. Jag önskar Irland och irländarna all framgång, och Gud välsigne dem.
(Liisa Jaakonsaari fällde en kommentar utan att använda mikrofonen.)
Csanád Szegedi
(HU) Mina damer och herrar! Först och främst vill jag tacka det irländska folket, särskilt var och en av de 600 000 modiga irländare som motsatte sig det diktatoriska Lissabonfördraget och anslöt sig till kampen för demokrati i Europa. Den som är nöjd med resultatet av denna upprepade folkomröstning kommer också att vara nöjd med demokratins död och med globalismens diktatur. Europeiska politiker bör inte stödja globalismens diktatur utan handskas med verkliga frågor: hur man utrotar arbetslöshet, en skenande massinvandring samt se till att få de diskriminerande och inhumana Benešdekreten och den slovakiska språklagen upphävda. Jag uppmanar också alla andra parlamentsledamöter att stödja försöken att uppnå autonomi för den största av de grupper som har berövats sin rösträtt i Europa, ungrarna som bor utanför Ungerns gränser. Jobbiks företrädare kan bara stödja en europeisk union grundad på nationella traditioner. Tack så mycket!
Marian-Jean Marinescu
(RO) Det gläder oss att folkomröstningen som hölls på Irland ledde till en otvetydig seger för Lissabonfördragets anhängare. Vi måste gratulera och samtidigt tacka dem som drev ja-kampanjen på Irland.
Detta röstresultat representerar det irländska folkets beslut att fortsätta processen med att utveckla Europeiska unionen. Det har gjort det möjligt för oss att föreställa oss en tid i framtiden när Europeiska unionen uttrycker sig samstämmigt på de 27 medlemsstaternas vägnar i vilken diskussion som helst med de största världsmakterna.
Frågan om ett nytt grundläggande fördrag började att diskuteras 2002. Förra fredagen avslutades processen med att anta det nya fördraget. Anledningen till att jag säger detta är att jag tror att Europas medborgare har uttryckt sin åsikt, antingen direkt eller indirekt. Polen tillkännagav att landet kommer att ratificera fördraget omedelbart. Det finns fortfarande bara en person kvar som tror att ratificeringen av fördraget måste förhindras, trots att parlamentet i det land där han är ledare har ratificerat fördraget. Jag hoppas att ordföranden kommer att göra som medborgarna i alla 27 medlemsstater önskar, däribland i Tjeckien, och skriva under ratificeringen av fördraget.
Det kommande genomförandet av fördraget kommer att medföra att Europaparlamentet får nya ansvarsområden. Parlamentet måste göra nödvändiga förberedelser för att kunna axla dessa så snart som möjligt, utan att det leder till någon försening i lagstiftningsprocessen. Idag har vi ett tydligt exempel på detta i och med att de två betänkandena om användning av Europeiska unionens solidaritetsfond för jordbävningen i Italien tagits bort från föredragningslistan. Även dagens problem med blåa kort är ett sådant exempel.
Jag hoppas att de administrativa avdelningarna kommer att uppmärksamma detta åtminstone lika mycket som de har uppmärksammat ledamotsstadgan.
Talmannen
Jag vill än en gång förklara för er att det enligt arbetsordningen först och främst är talmannen som ”kan ge ordet”. Att ge ordet innebär rätt att besluta om att antingen ge ordet eller att inte ge ordet till en ledamot. Talmannen föredrar att ge ordet till ledamöter som finns med på talarlistan hellre än att ge ordet till ledamöter som tar talartid och därigenom förhindrar ledamöter som finns med på listan att tala i enlighet med den talartid som fördelats till varje politisk grupp. För det andra bör enligt arbetsordningen det blå kortet hållas upp under tiden som parlamentsledamoten till vilken frågan ställs talar - inte efteråt.
Ramón Jáuregui Atondo
(ES) Herr talman! Först av allt vill jag säga att jag är oroad över denna debatt. Det som borde ha varit en dag av firande för Europa håller på att förvandlas till en debatt i vilken vi har kommit till den punkt där vi ifrågasätter det sätt på vilket parlamentets talman välkomnar resultatet.
Det har hållits mer än tio anföranden i vilka inte bara Europa - viket skulle ha varit legitimt - har kritiserats öppet, utan även det demokratiska resultatet av folkomröstningen på Irland.
Jag anser att tiden är inne för att i denna kammare säga att nio av tio medborgare som är representerade här, där de europeiska medborgarnas suveränitet har sitt hem, är för Europa och att de underliggande åsikterna hos de största europeiska demokratiska partierna är för Europa. Jag skulle också vilja påpeka att Lissabonfördraget är en förutsättning för att skapa mer Europa, för att göra Europa mer förenat och starkare. Men detta räcker tyvärr inte i sig.
Jag vill säga till er alla att Europa idag har ett annat berättigande än förr. För 60 år sedan ansåg antagligen grundarna att Europa representerade ett behov att skapa ett gemensamt område med fred efter krigets tragedi, som en reaktion på försöket av vissa i Europa att tvinga på andra européer politiska idéer eller hegemonier. Idag står vi inför att bli världsledare, och antingen ska vi göra det eller inte. Debatten har ekon från Shakespeare: att vara eller inte vara för Europa.
För bara några dagar sedan fick jag tillfälle att prata med folk i Pittsburgh. Utifrån deras perspektiv blickar inte världen ut mot Europa utan mot Asien. Europa måste vara enat och starkt för att utgöra en stark närvaro vid förhandlingsborden med världens ledare. Om vi inte är där kommer vi inte att räknas, och vi kommer inte att ha något inflytande. Lissabonfördraget är en väg i riktning mot detta, men det är en väg som vi fortfarande har att tillryggalägga.
Andrew Duff
(EN) Herr talman! Vi borde uppriktigt sagt tacka Nigel Farage för hans bidrag till kampanjen i Irland. Hans märkliga, postkoloniala chauvinistiska stil bidrog verkligen till att rekrytera många av de irländska republikanerna till den fördragsvänliga saken.
Ännu underligare är emellertid den totala frånvaron i denna kampanj av det brittiska Torypartiet, som gömde sig bakom Declan Ganleys och president Václav Klaus' kjolar. Det konservativa partiet står i själva verket alldeles ensamma som eventuellt regeringsparti som fortfarande motsätter sig detta stora kvalitativa steg framåt i fråga om europeisk integration.
Tänk på EU-skeptikernas absurditet, för att motsätta sig Lissabonfördraget innebär att hålla fast vid det befintliga Nicefördraget och den nuvarande tämligen osmidiga och tröga - och alltför ofta ineffektiva - union som inte lyckas uppfylla allmänhetens krav eller bemöta globala utmaningar. Storbritannien förtjänar mycket bättre än det konservativa partiet, och EU behöver verkligen mer.
Reinhard Bütikofer
(DE) Herr talman! Liksom många av dem som redan har talat idag är jag glad över Irlands ja, och jag skulle vilja gratulera alla dem som kämpade för detta, särskilt De gröna på Irland i Comhaontas Glas. Om det emellertid är sant att det ska firas denna dag handlar det hur som helst om en svårvunnen seger. Det skulle vara fel av oss att nu helt enkelt återvända fulla av tillfredsställelse till de vanliga institutionella rutinerna som om ingenting stort verkligen hade hänt.
Parlamentets talman refererade i sitt första uttalande i denna fråga till nej-rösterna. Jag vill tillägga att vi också bör lyssna till de röster som nästan är ohörbara, de som under valet till Europaparlamentet i juni ansåg att det inte var nödvändigt att delta i valet och bidra med sin del i att stödja denna process. Vad jag menar är att vi måste ta i beaktande det faktum att en hängiven väg framåt bara kan bli framgångsrik om vi gör en mer seriös ansträngning än vi hittills har gjort för att involvera medborgarna.
Vi har sannerligen förlorat tid. Vi har förlorat år. Europa har halkat efter utifrån ett internationellt perspektiv. Vi behöver bara titta på G20-mötena för att se detta. Emellertid kommer Europa bara att bli mer dynamiskt om dess medborgare engagerar sig mer. Jag tror inte att Tjeckiens befolkning bör utsättas för påtryckningar. Om det råder något tvivel om politiken bör man inte hota med att inte ge landet någon kommissionsledamot med anledning av den skadliga politik som deras president för.
Det finns emellertid något som ännu viktigare: Att besluta om Tony Blair, eller någon annan möjlig kandidat för uppdraget som ordförande för rådet, bakom stängda dörrar skulle vara ett allvarligt misstag. Detta behöver istället diskuteras öppet med Europas folk. Jag föreslår att vi ordnar en utfrågning i parlamentet för alla som kandiderar till detta uppdrag.
(Talmannen avbröt talaren.)
Ashley Fox
(EN) Herr talman! I juni valdes jag att företräda sydvästra England och Gibraltar, och under valkampanjen blev jag beklämd över att jag träffade så många människor som inte längre stöder Storbritanniens medlemskap i EU. Det gjorde mig beklämd, eftersom jag anser att EU har varit en god kraft i världen. EU har främjat fred och försoning bland Europas folk. Jag hoppas att det fortsätter så. Den inre marknaden främjar handel och välstånd. Världsledande företag som Airbus i min valkrets har visat vad vi kan uppnå när vi för samman våra industriella resurser.
Som student bodde jag ett år i Frankrike och kom hem som frankofil. Jag vill att Storbritannien ska ha varma och vänskapliga förbindelser med samtliga europeiska grannländer. Jag oroar mig över att den pågående utvecklingen mot en politisk union utan stöd av Europas folk hotar att undergräva det förtjänstfulla arbete som EU åstadkommit. Jag respekterar att irländarna nu har röstat för Lissabonfördraget, även om jag anser att det var skamligt att de tvingades till en andra omröstning av länder som inte ens hade hållit en enda folkomröstning. Gordon Browns hållning är särskilt klandervärd. Han lämnar efter sig inte endast ett Storbritannien på ruinens brant utan också en vägran att låta det brittiska folket rösta om denna senaste maktförskjutning från Westminster till Bryssel. Att bryta löftet om en folkomröstning innebär att britternas stöd till EU undergrävs, vilket jag beklagar djupt. Det övergår mitt förstånd varför de som stöder en politisk union verkar fast beslutna att bygga den på sämsta möjliga grund. Inser de inte att en politisk union utan folkligt stöd sannolikt kommer att vara dömd att misslyckas?
Jiří Maštálka
(CS) Mina damer och herrar! Jag ser många nöjda uttryck och till och med glädje i denna kammare över resultatet av den andra folkomröstningen på Irland. Men det återstår att fullfölja ratificeringsprocessen för Lissabonfördraget, och jag föreslår att vi väntar med att vara nöjda och glada tills Europas medborgare har bekräftat, exempelvis i framtida val till Europaparlamentet, att Lissabonfördraget först och främst varit till gagn för dem, att det har förbättrat de sociala villkoren, reducerat antalet farliga och väpnade konflikter samt i betydande utsträckning bidragit till ett modernt demokratiskt Europa. Jag erkänner att resultatet av den andra irländska folkomröstningen inte kom som någon överraskning för mig. Vi har alla bevittnat de europeiska organisationernas uttalade intresse - på gränsen till betvingande av Irland - vilka fick stöd genom motsvarande nivåer av finansiering.
Jag var en hängiven federalist även under den tid när tjeckerna och slovakerna delade samma stat. Jag är och jag kommer att förbli federalist i ordets bästa bemärkelse. Det oroar mig emellertid - och jag är inte ensam om detta - att EU-medborgarna inte tilläts besluta om något så viktigt som Lissabonfördraget i en folkomröstning som omfattar alla medlemsstater. Jag anser att det var ett misstag att driva på ett fördrag som möjliggör ett stärkande av de finansiella institutionernas roll utan att ta hänsyn till det sociala Europa. Jag anser att den upprepade folkomröstningen på Irland utgör ett prejudikat för hela Europeiska gemenskapen. Tiden kommer att visa innebörden i detta, och jag tror att den kommer att visa att resultatet av den andra folkomröstningen på Irland blev en pyrrhusseger. Jag begär att Tjeckiens konstitutionella organisation respekteras och att inga påtryckningar utövas på de tjeckiska myndigheterna och särskilt inte på presidenten angående beslutandet av ...
(Talmannen avbröt talaren.)
Talmannen
Mina damer och herrar! Jag beklagar att inte bara hissarna, utan även den knapp som talmannen använder för att avbryta en talare som har överskridit sin talartid och därmed tar tid från en annan ledamot på talarlistan är ur funktion. Var snälla att sluta tala när jag ber er att göra detta, eftersom ordförandeskapet inte har någon knapp att stänga av mikrofonen med. Annars kommer hälften av de ledamöter som står på talarlistan i denna extremt viktiga debatt inte att få tala, och det skulle vara mycket olyckligt och inte alls samarbetsvilligt.
Fiorello Provera
(IT) Herr talman! Jag kommer att försöka hålla mig inom min talartid. Det parti som jag företräder, Lega Nord, röstade för fördraget i det italienska parlamentet, och jag var personligen föredragande. När det gäller folkomröstningen var vi mycket respektfulla inför Irlands motstånd mot fördraget, och vi är på samma sätt respektfulla inför landets godkännande av fördraget med 67 procent, vilket är en ansenlig andel. Folkets vilja uttryckt i en folkomröstning är direkt och otvetydig.
I morse välkomnade jag talet som hölls av parlamentets talman. Han sade att vi bör lyssna till anledningarna hos dem som röstade nej, och framför allt fråga oss varför ett stort antal inte röstade alls. Jag anser att detta är ett intelligent och insiktsfullt beaktande, eftersom europeisk demokrati inte bygger på beslut som tas däruppe utan på Europas befolknings växande politiska medvetenhet. Jag tror att folket vill se demokratiska framsteg ...
(Talmannen avbröt talaren.)
Andreas Mölzer
(DE) Herr talman! I alla debatter som vi har haft om Lissabonfördraget under de senaste åren har till och med fördragets anhängare alltid sagt att detta fördrag inte är så bra som det skulle kunna vara, att det har många brister och att det faktiskt inte är någon särskilt framgångsrik kompromiss.
Nu är dessa anhängare glada eftersom fördraget är nära att genomföras, och det är inte mer än rätt. När vi emellertid nu hör dessa anhängare säga att majoriteten har sagt sin åsikt på ett demokratiskt vis och att minoriteten helt enkelt måste acceptera detta, har de verkligen rätt. Jag hade dock förväntat mig att även höra detta uttalande efter den första folkomröstningen på Irland. När allt kommer omkring står en sak klart: vi vet inte om detta fördrag kommer att bli förmånligt för Europeiska unionen eller om det, vilket jag tror, kommer att bli ödesdigert. Jag tror att det kommer att leda till en centraliserad superstat.
Detta Europa kommer bara att bli ett gott Europa om det är demokratiskt. En demokrati enligt vilken man upprepar folkomröstningar ända tills etablissemanget har fått det resultat som det vill är inte en demokrati. Jag hoppas därför att vi nu inte kommer att försöka sätta press på den tjeckiska presidenten för att han ska avsluta jobbet så snabbt som möjligt.
(Talmannen avbröt talaren.)
Elmar Brok
(DE) Herr talman, herr rådsordförande, herr vice kommissionsordförande! Jag är mycket ledsen över att de som i samband med den första folkomröstningen spred ut lögner under den irländska kampanjen nu måste medge att de 26 ländernas parlament har ratificerat fördraget, att Irland har ratificerat fördraget i en folkomröstning och att alla beslut av författningsdomstolarna som rör Lissabonfördraget än så länge har varit positiva. De kan inte undgå detta faktum.
För det andra är Lissabonfördraget i jämförelse med Nicefördraget ett fördrag av parlamenten och medborgarna och därmed ett mer demokratiskt fördrag.
För det tredje skulle jag vilja tacka de irländska ledamöterna, det irländska folket och också deras oppositionsledare Enda Kenny, som bör inkluderas i nämnda lista.
Slutligen vill jag säga att jag är övertygad om att ratificeringsprocessen kommer att fortsätta eftersom alla parlament har ratificerat fördraget. Jag kan inte tro att den tjeckiske presidenten hellre skulle hörsamma önskemål som inkommit brevledes från oppositionsledaren i ett land som redan har ratificerat fördraget än uppfattningen hos det egna parlamentet och den egna författningsdomstolen. Det skulle vara som om en fransk oppositionsledare skriver till den brittiska drottningen och ber henne att inte underteckna en lag som antagits av underhuset.
En sista sak: Fru Malmström, jag vill be er att allvarligt beakta de åsikter som vi uttryckte i utskotten igår angående den europeiska avdelningen för yttre åtgärder. De underlag som jag hittills har fått ...
(Talmannen avbröt talaren.)
Libor Rouček
(CS) Mina damer och herrar! Först vill jag gratulera det irländska folket för det framgångsrika genomförandet av folkomröstningen om Lissabonfördraget. Det tydliga ja-svaret från Irland är goda nyheter för hela Europa. Efter den historiska utvidgningen behöver EU en ny och starkare konstitutionell grund. Bara på detta sätt kommer Europa, i en tid av global ekonomisk kris och global konkurrens från alla håll, att kunna ta sig förbi alla 2000-talets utmaningar och fallgropar. Tjeckerna har också sagt ja till Lissabonfördraget. Båda kamrarna i det tjeckiska parlamentet har genom en tydlig konstitutionell demokrati ställt sig bakom Lissabonfördraget.
Tjeckien stöder Lissabonfördraget, precis som en tydlig majoritet av de tjeckiska medborgarna gav sitt stöd åt anslutningen till Europeiska unionen i folkomröstningen 2003. Tjeckerna är väl medvetna om att ett land med tio miljoner människor, precis som Europa som helhet, kan uppnå frihet, oberoende, säkerhet och ekonomisk och social framgång bara genom förekomsten av en stark och effektiv europeisk union. Tjeckien är en parlamentarisk demokrati. Presidentens befogenheter är avhängiga av parlamentets önskan. Den tjeckiske presidenten är inte någon absolut monark och inte heller högsta representant som i f.d. Sovjetunionens politiska system.
Jag skulle därför vilja uppmana Václav Klaus att respektera den tjeckiska befolkningens vilja och att, efter ett klarläggande av situationen i den tjeckiska författningsdomstolen, underteckna Lissabonfördraget utan dröjsmål. Jag anser inte att undanflykter och hinder bidrar till att öka värdigheten i den tjeckiske presidentens roll och ställning.
Olle Schmidt
Herr talman, fru minister, fru kommissionsledamot! För de allra flesta Europavänner var resultatet från Irland ett glädjens besked. Vi får nu, som många har sagt, ett mer demokratiskt och öppet EU. Nu har irländarna gjort sitt för att EU ut ur en konstitutionell kris. Nu handlar det om oss andra.
Jag tror att det var flera skäl som denna gång talade till EU:s fördel. Ensam är inte stark när det blåser stormar i världen. Det tror jag att vi alla kan enas om. Tveksamheterna kring fördraget har undanröjts, men jag tror också att det var ett gammalt, historiskt argument som fanns med i bilden. Irland vill inte förknippas med den brittiska EU-kritiken. Dublin är inte London!
En del har sagt att man inte kan folkomrösta mer än en gång. Med den logiken borde man väl säga att man inte kan ha val mer än en gång. För de flesta av oss här är det bra att människor - kanske till och med en del av kollegerna här - kan ändra uppfattning om förutsättningarna ändras. Det är därför man har demokrati och röstar flera gånger.
Nu står Polen och Tjeckien på tur för att godkänna fördraget. Polen är nog inget problem. Värre kan det bli det med herr Klaus i Prag - han verkar envis. Hans misstro mot Lissabonfördraget uttryckte han ju mycket tydligt här i kammaren i våras - om inte med svavel, så i varje fall salvelsefullt.
Vi vet nu att denna fråga är mycket känslig i Storbritannien. Blir det ett regeringsskifte i London nästa vår - vilket ju en del talar för - så riskerar EU att ställas inför en ny duvning om fördragets godkännande, om den tjeckiska processen blir längre eller om man vill ha en folkomröstning.
Nu hade jag tänkt vända mig till den svenske statsministern, men han finns inte här. Han har goda relationer med David Cameron. Jag hoppas att han utnyttjar de relationerna och ser till att vi får en bättre EU-debatt inte bara i Europa utan också i Storbritannien. Vi behöver ett starkt...
(Talmannen avbröt talaren.)
Mirosław Piotrowski
(PL) Herr talman! Den upprepade folkomröstningen om Lissabonfördraget på Irland har skapat ett farligt prejudikat. Det fanns signaler som tydde på att Irland, om inte fördraget accepterades, skulle tvingas fortsätta att rösta tills man uppnått ett önskat resultat. Under kampanjen användes en mängd taktiska påtryckningar, alltifrån medgivanden i form av garantier att EU inte kommer att lägga sig i nationell lagstiftning om etik, religion och ekonomi, hot om att landet skulle gå miste om sin kommissionsledamot, till utpressning om att Irland skulle marginaliseras och kastas ut ur EU:s strukturer.
Alla dessa åtgärder i en kontext av rädsla underbyggd av krisen ledde till det kända resultatet. Genom att använda omfattande ekonomiska medel lovade många av EU:s förespråkare till och med jobb i utbyte mot ett godkännande av fördraget. Man underlät att fokusera på de viktigaste frågorna. Politiska kommentatorer har riktat uppmärksamheten på de odemokratiska metoderna och på arrogansen hos EU:s politiska elit. I ljuset av den dubbelmoral som tillämpats vill jag lämna in ett överklagande om att ytterligare en folkomröstning, en tredje sådan, ska hållas i Irland, och för att de nationella parlamenten i EU:s medlemsstater ska få möjlighet att rösta på nytt om detta.
Gerard Batten
(EN) Herr talman! En tidigare talare anklagade min kollega Nigel Farage för att sakna respekt för irländsk demokrati. Jag försäkrar att så inte är fallet. Vad han inte respekterar är att folkomröstningskampanjen bedrevs på ett så orättvist och partiskt sätt. Både hans och vårt partis respekt för demokratin är i själva verket av det slaget att vi skulle vilja ha folkomröstningar i alla de 26 länder som hittills har förvägrats det.
En annan talare menade att detta inte var den första ja-rösten och att Luxemburg och Spanien hade röstat ja, men dessa folkomröstningar gällde väl konstitutionen och inte Lissabonfördraget? Det sägs att Lissabonfördraget inte är samma sak som konstitutionen, så vad handlar det då om? Har vi haft samma folkomröstning i sex länder, eller har vi haft folkomröstning i fyra länder om konstitutionen och i två länder om Lissabonfördraget? I det första fallet står det 3-3. I det andra står det 2-2 och 1-1. Knappast ett rungande ja till Lissabonfördraget.
(Talmannen avbröt talaren.)
Martin Ehrenhauser
(DE) Herr talman! Det är en skam för demokratin att etablerade politiker nekar sina egna medborgare att ha en folkomröstning samtidigt som man kräver två folkomröstningar på Irland. Det är också en skam att dessa politiker kräver att vi accepterar resultatet av den andra folkomröstningen när de själva faktiskt inte accepterade resultatet av den första.
Oavsett om den konstitutionella reformen Lissabonfördraget träder i kraft eller inte behöver vi ett nytt grundfördrag. Detta nya grundfördrag bör bygga på en verklig maktfördelning, en helt oberoende domstol för frågor som rör subsidiaritet, total öppenhet och ekonomi samt, viktigast av allt, på bindande folkomröstningar. På så sätt kan vi fortfarande undkomma den europeiska fällan, och det är något som vi bör lägga all vår kraft på att göra.
Mario Mauro
(IT) Herr talman! Det råder inget tvivel om att ja-sidans seger i Irlands folkomröstning om Lissabonfördraget är ett oerhört positivt steg när det gäller att återuppliva Europeiska unionen och genomföra de avgörande politiska och institutionella reformer som fördraget medför. Det gläder mig att Irlands medborgare tog sitt ansvar och röstade ja, så att vi kan undvika att det europeiska projektet förlamas helt. Jag hoppas att president Václav Klaus och president Lech Kaczyński också kan övertygas om detta, eftersom vi får hoppas att Irlands ratifikation via folkomröstningen kommer att bidra till bemödandena att se till att fördraget kan träda i kraft den 1 januari 2010.
Irlands ja visar emellertid att ett enat Europa är det enda politiskt trovärdiga projekt som kan vara till gagn för nationerna och framför allt medborgarna. Det finns ingen politiker i Irland, eller i någon av de andra medlemsstaterna, som i dag kan lägga fram en utvecklingsstrategi för sitt land om det skulle lämna Europeiska unionen, eller kanske delta i mer begränsad omfattning.
Nu måste vi visa handlingskraft, och kommissionen måste ta mod till sig och lägga fram djärva pilotinitiativ på olika områden. Till exempel behövs det större mod i fråga om att utfärda euroobligationer, större mod i fråga om den gemensamma hanteringen av invandringen och större mod när det gäller att ta itu med energifrågorna. Framför allt måste vi dock ta hänsyn till de allvarliga misstag som har begåtts de senaste åren. Utförsbacken för det politiska projekt som vi kallar Europeiska unionen beror på en specifik faktor: den började när vi insisterade på att detta projekt inte längre skulle utvecklas i enlighet med folkets önskemål utan byråkraternas.
Så när jag talar om större mod tänker jag först och främst på större mod hos kommissionens ledning, så att vi kan nå de mål vi har satt upp.
Wojciech Michał Olejniczak
(PL) Herr talman! Det irländska folket har sagt ja till Europeiska unionen. Nu är tiden mogen att eliminera de två största hindren i Europa, som irländarna faktiskt redan har bringat i vanrykte. Till presidenterna i Polen och Tjeckien säger jag: nu räcker det med detta förakt för européerna! Låt oss inte slösa bort tid, som vi har så lite av, när vi har så mycket att göra. Jag uppmanar Polens premiärminister Donald Tusk att anta stadgan med grundläggande rättigheter i vårt land, av uppenbara skäl.
Hittills har vi politiker sagt att vi inte har tillräckligt med instrument och lagar för att kunna agera. Nu har vi en viktig uppgift framför oss här i parlamentet. Inom kort kommer vi att ha ett nytt fördrag till vårt förfogande, och vi måste rusta Europeiska unionen så att vi snabbt kan ta oss ur krisen gemensamt, agera till medborgarnas fromma och stärka EU:s ställning i världen. Vi måste kämpa mot ojämlika löner och för bättre och lika tillgång till utbildning, kultur och hälsovård. Ny lagstiftning kommer att hjälpa oss att bibehålla mångfalden i EU, men vi måste öka jämställdheten mellan EU-medborgarna, där det finns stora brister i dag. Vårt mål bör dessutom vara att bevisa för alla dem som var emot Lissabonfördraget att vi också kan arbeta för dem och att deras nej ökade och ökar vår motivation att arbeta.
Jag är 35 år gammal och förväntar mig större dynamik i det vi gör. Jag förväntar mig att vi snabbare ska kunna kommunicera med Europeiska kommissionen och Europeiska rådet om procedurfrågor och personfrågor, liksom om väsentliga frågor. Vi kommer att presentera stora europeiska projekt. Jag vill också fråga Europaparlamentets talman, talmanskonferensen och de politiska gruppernas ordförande hur långt de har kommit i sina förberedelser. Kommer vi att vara redo att tillämpa Lissabonfördraget, och i så fall när?
Riikka Manner
(FI) Herr talman, mina damer och herrar! Utgången av den irländska folkomröstningen var klar, och detta var en utmärkt signal för både EU och Irland. Irländarna förtjänar att gratuleras till detta resultat av en mängd olika skäl. Själv är jag dock särskilt nöjd med att den irländska folkomröstningen gjorde att Europeiska unionen och dess framtid hamnade på löpsedlarna igen. Det behövs en ordentlig debatt, för försöken att få till stånd en riktig vision av EU:s framtid har varit ganska patetiska de senaste åren.
Man ska också komma ihåg att Lissabonfördraget är en kompromiss om det tidigare förslaget till en konstitution för EU. Om irländarna hade tillbakavisat fördraget den här gången hade vi på allvar tvingats överväga och diskutera vilket håll vi, Europeiska unionen, egentligen är på väg åt. Vi hade också tvingats fundera på om vi kanske hade gått lite för snabbt fram de senaste åren, och med för få begränsningar.
Enligt min uppfattning visar de problem som har uppstått under ratifikationsprocessen bara att Europeiska unionen betraktas som någonting lite avlägset som är svårt att kontrollera. För att lösa detta problem hoppas jag för min del att debatten om EU:s framtid inte bara slutar här, utan att den kommer att fortsätta att vara genomblickbar, i och med reformfördraget.
Vi måste skapa ett enat Europa, och vi kan inte nonchalera orsakerna till att det här fördraget ursprungligen tillbakavisades. Jag anser att Lissabonfördraget och förverkligandet av det i den meningen är helt rätt väg att gå och ett stort steg på vägen mot en mer demokratisk union, en union som visar större solidaritet. För att nå dit måste vi dock fortsätta att föra en öppen dialog.
Det gläder mig också att Lissabonfördraget kommer att bidra till ökat samarbete mellan de nationella parlamenten och Bryssel. Nu är det dags att flytta strålkastarljuset från Irland till Tjeckien. Jag hoppas att EU inte ska behöva fortsätta att hålla andan. Det är viktigt att Lissabonfördraget snabbt blir verklighet och att vi ...
(Talmannen avbröt talaren.)
James Nicholson
(EN) Herr talman! Beslutet är fattat. Även om jag beklagar att det första utslaget inte respekterades får vi avvakta resultatet av detta utslag. Nu är det andras sak att besluta, och jag hoppas att de ges handlingsutrymme att fatta detta beslut. Jag hoppas bara att den höga procentandel som röstade ja på Irland inte får ångra det på längre sikt. Jag har inget mer att tillägga.
Bördan och ansvaret vilar nu tungt på dem som så hett önskar en ännu mer långtgående centralisering av beslutsprocessen här i Bryssel. Jag uppmanar dem att inte lägga så stort avstånd mellan sig och människorna att människorna inte har en aning om vart de är på väg eller vad som väntar dem i slutändan. Jag är inte antieuropeisk, men jag vill ha ett Europa som är nöjt med sig självt och som kan tillåta dem som är av annan åsikt att framföra en avvikande mening, vilket vi inte alltid ges möjlighet till längre här i kammaren.
Philip Claeys
(NL) Det finns absolut ingen anledning att vara euforisk över den andra folkomröstningen i Irland. Ja-sidans seger var en stulen seger, eftersom den ursprungliga folkomröstningen genomfördes på ett fullkomligt lagligt sätt och i enlighet med reglerna. Majoriteten av dem som röstade nej 2008 kände förståeligt nog att det officiella EU aldrig skulle ta någon hänsyn till deras dom om den inte passade EU. Därför stannade många väljare hemma. Demokratin är enkelriktad i EU. Valkampanjen var inte rättvis. Ja-sidans dominans i medierna förstärktes ytterligare av Europeiska kommissionens 16-sidiga lunta i alla söndagstidningarna: ett olagligt sätt att använda skattebetalarnas pengar som sista ordet inte är sagt om än. Man skrämde väljarna. Den ekonomiska krisen användes som ett redskap för att tvinga människor att rösta ja. Mina damer och herrar i Europeiska kommissionen! Jag kan förutspå att er hokus-pokuspropaganda förr eller senare kommer att slå tillbaka mot er.
Íñigo Méndez de Vigo
(ES) Herr talman, mina damer och herrar! Låt oss föreställa oss att vi i kväll, efter denna oändliga debatt, går ut härifrån och att vi är 27 ledamöter som samlas där nere och måste komma överens om vilken restaurang vi ska gå på. Om vi antar att vi klarar av det kan vi föreställa oss att alla 27 måste komma överens om vad vi ska äta och att alla 27 också måste bestämma om vi ska dricka vin eller inte.
Denna metafor, som kommer från en som håller diet, är en bra illustration av den situation som Europeiska unionen för närvarande befinner sig i och det som Lissabonfördraget medför: jag anser att detta, att få bort kravet på enhällighet, är det allra viktigaste.
Om alla de som har talat här vill att Europeiska unionen ska fungera ordentligt, vara effektiv, skapa mervärde för folket, måste vi först och främst ersätta kravet på enhällighet med ett krav på extrakvalificerade majoriteter. Detta är det mest betydelsefulla resultatet av Lissabonfördraget.
Den som är emot Lissabonfördraget vill inte att EU ska fungera ordentligt och ha en viktig funktion i världen.
Jag förstår inte att en del ledamöter som av fri vilja har låtit sig väljas in i det här parlamentet kan ha större förtroende för ministerrådet än för Europaparlamentet - och jag tycker det är tråkigt. Det är dessutom människor som aldrig kommer att ingå i ministerrådet. Varför tror de att ministerrådet kan ta till vara deras intressen bättre än parlamentet, där de är närvarande och kan rösta?
En annan sak jag inte förstår är varför en viss ledamot sade att han ville att hans land skulle gå ur Europeiska unionen - vilket är ett legitimt krav. I så fall måste man vara för Lissabonfördraget, som är det första fördrag som innehåller en utträdesklausul. Om sanningen ska fram måste man dock också ha modet och ambitionen att säga till sitt folk att det är nödvändigt att lämna Europeiska unionen. Det är också någonting som jag skulle vilja se.
För att sammanfatta anser jag att vi fullbordar processen genom resultatet av den irländska folkomröstningen.
Jag vill säga till Libor Rouček och Elmar Brok - som är bekymrade över den inställning som Tjeckiens president intagit - att jag inte hyser några tvivel. Jag hyser inga tvivel, för om en person skulle vägra att underteckna någonting som har antagits av de församlingar som har valt honom, om en person skulle vägra underteckna fördraget, skulle det vara som att Englands drottning vägrade att underteckna en lag från Westminster. Det är omöjligt. Jag är också säker på att en person som är så patriotisk som Václav Klaus inte skulle vilja se sitt land uppslukat av en inhemsk konstitutionell kris.
Således anser jag att det är dags att vi förenar våra krafter och inser att världen inte väntar på oss, européerna. Antingen måste vi européer förena oss och inta konstruktiva ståndpunkter i fråga om de problem som våra medborgare upplever för närvarande, eller så kommer EU som makt att försvinna från kartan.
Detta är vad jag anser att vi nu måste göra tillsammans, som européer och som parlament.
Glenis Willmott
(EN) Herr talman! Jag vill börja med att gratulera kollegerna från Irland till ett så fantastiskt resultat. I Storbritannien har vi UKIP och Torypartiet, vilka som bekant har argumenterat för ett nej i den irländska folkomröstningen. UKIP hävdar ständigt att vi inte ska blanda oss i nationella angelägenheter, men de lade sig förvisso otvivelaktigt i omröstningen på Irland. Jag vill tacka Nigel Farage. Jag anser att han gjorde ett utmärkt arbete, eftersom jag uppfattar det som att det faktiskt var hans ingripande som hjälpte ja-kampanjen. Detta brukar kallas oavsiktliga följder, men vi är tacksamma för hans ingripande.
Inom Torypartiet däremot råder total förvirring. Meningsskiljaktigheterna är stora om Europa, vilket kastar en slagskugga över konferensen i Manchester nu i veckan. David Camerons inställning till Lissabonfördraget är fullständigt ohållbar. Han upprepar gång på gång sitt löfte att om han vinner ett allmänt val ska han anordna folkomröstning om fördraget inte har ratificerats av 27 medlemsstater. I bästa fall kan man anklaga honom för obeslutsamhet i sämsta fall för att föra det brittiska folket bakom ljuset, eftersom jag inte begriper hur han ska kunna genomföra detta.
Vid en tidpunkt när dagens stora frågor, exempelvis klimatförändringen, hanteringen av finanskrisen och den ökande arbetslösheten, kräver mer, inte mindre samarbete, har Torypartiet dessutom beslutat att Storbritannien ska isoleras och marginaliseras inom EU. De vill att vi ska stå och titta på i stället för att vara med och påverka.
Vi har nu i veckan fått veta vad de planerar: nedskärningar av offentliga tjänster, höjningar av pensionsåldern och stöd till de besuttna genom en sänkning av arvsskatten. Än en gång slåss de som råttor i en säck, som talesättet lyder i Storbritannien, om Europa. De påstår att de har förändrats, men så är absolut inte fallet. Nej, det är samma gamla Toryparti som fortfarande står på de få privilegierades sida på den stora massans bekostnad och som fortfarande sätter testuggande framför det brittiska folkets intressen.
Det irländska folket har klart röstat för ett mer demokratiskt, effektivt och dynamiskt EU, och EU står nu bättre rustat för att ta itu med dagens verkliga utmaningar. Det brittiska Torypartiet måste nu ta bladet från munnen och klargöra om de tänker sätta britternas framtid inom EU på spel, med alla de ödesdigra konsekvenser detta får för sysselsättningen och välståndet. Varsågod, herr Cameron, tala klarspråk och säg sanningen.
Ryszard Czarnecki
(PL) Herr talman, fru Malmström, fru Wallström! I stället för att använda stora ord - och det verkar som om det har gått inflation i stora ord i Europaparlamentet - bör man fundera på varför det irländska folket sade ja, när det sade nej förra året.
Jag tycker att de som säger att det var krisen som drev irländarna i armarna på Lissabonfördraget förenklar saker och ting betydligt. Det verkar som att huvudskälet till att irländarna, medborgarna på den gröna ön, stödde fördraget var att de fick löften från Europeiska unionen i mellantiden. Irland har tillskansat sig självt och alla medlemsstaterna en egen, nationell kommissionsledamot. Det bör vi tacka Irland för.
EU har också lovat att inte lägga sig i skatterna i Irland, tack vare Dublin. Låt oss hoppas att detta blir spiken i kistan för Tysklands och Frankrikes planer på att standardisera skatterna i EU.
Slutligen har Bryssel lovat att inte lägga sig i Irlands lagstiftning i fråga om moral och sociala normer, inklusive skydd för ofödda barn. Den irländska regeringen och nationen förtjänar att gratuleras för sina verkningsfulla förhandlingar.
För övrigt är det lustigt att se hur lyckliga de som är nöjda med resultatet av folkomröstningen i Irland är. I många fall är det exakt samma människor som var emot att det skulle hållas folkomröstningar i deras egna medlemsstater.
Diane Dodds
(EN) Som jag vid ett tidigare tillfälle har sagt i kammaren står jag här som anhängare av ett Europa av samverkande stater. Jag har konsekvent motsatt mig såväl den överstatlighet som kännetecknar Lissabonfördraget som nationalstaternas maktöverlåtelse. Utgången av den andra folkomröstningen på Irland om Lissabonfördraget innebär ingen förändring för Storbritannien. Ett dokument som var negativt för brittiska nationella intressen den 2 oktober 2009 är lika negativt den 2 oktober 2010. Polens ratificering förändrar inget. Tjeckiens ratificering förändrar inget. Datumet för allmänt val i Storbritannien förändrar inget. Jag vill därför ta tillfället i akt i kammaren att för det brittiska folkets, liksom för samtliga europeiska nationers räkning, begära en folkomröstning om Lissabonfördragets text, oavkortad och i sin helhet.
Paulo Rangel
(PT) Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill bara framföra att resultatet av folkomröstningen i Irland gläder oss, och det säger jag inte bara som företrädare för Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater), som många ledamöter redan har gjort, utan särskilt som företrädare för de portugisiska ledamöterna i PPE-gruppen.
Jag anser att detta klart ökar Europeiska unionens möjligheter till utveckling och tillväxt, och att det krattar manegen för en ny fas. Vi vill naturligtvis gratulera alla dem som bidrog till Lissabonfördraget, i synnerhet kommissionen och den här närvarande kommissionsledamoten, liksom förstås det portugisiska ordförandeskapet för Europeiska unionen som spelade en mycket viktig roll i detta. Därför vill jag också säga att det gläder oss att kunna konstatera att det portugisiska folket, trots alla dessa svårigheter och det faktum att vi fortfarande ivrigt väntar på Tjeckiens ståndpunkt, med stor glädje kommer att se sin huvudstads namn förknippat med ett avgörande steg i Europeiska unionens utveckling. I samband med detta vill jag också säga att vi kommer att kunna räkna med en annan faktor, som också alltid kommer att vara viktig för de portugisiska ledamöterna i PPE-gruppen, och det är de nationella parlamenten.
Jag anser att Lissabonfördraget är ett avgörande steg på vägen mot att göra de nationella parlamenten delaktiga i den europeiska demokratin. Därför tycker jag att denna aspekt, som är den viktigaste aspekten av demokratin - nämligen representativiteten och inte folkomröstningar, som vi ibland har fått höra här i kammaren - är det väsentliga och oumbärliga i demokratin, det vill säga representativitet och inte direkta omröstningar. Lissabonfördraget är också ett stort steg mot att öka de nationella representativa demokratiernas delaktighet i den europeiska processen. Därför är vi mycket nöjda med det irländska folkets beslut.
Stéphane Le Foll
(FR) Herr talman, mina damer och herrar! Jag kommer säkerligen att upprepa saker som redan har sagts och välkomnar hur som helst resultatet av den irländska omröstningen om Lissabonfördraget.
Jag vill bara göra de ledamöter som är kvar i kammaren uppmärksamma på skälen till förändringen, för vi är nöjda med detta ja, men för ett år sedan var det ett nej. Vad är det som har förändrats? Texten? Inte mycket. Sammanhanget? En hel del. Det är det som är det viktiga. Vi kan diskutera institutionella frågor här, men det medborgarna väntar på är politiska svar från EU.
Detta är enligt min mening den analys av denna dubbla omröstning som vi bör göra. Det var inte bara en omröstning, utan två. Först ett nej och sedan ett ja. Irländarna sade att de behöver EU under krisen, och det ska understrykas kraftigt, för de ber EU att skydda dem och det är viktigt.
Jag ska upprepa något som åtskilliga ledamöter har sagt. Jag anser att vi måste skynda oss nu. Vi vänder oss alltså till det svenska ordförandeskapet för rådet, och vi vänder oss till kommissionen. Om vi vill svara på det irländska folkets krav måste vi ge konkreta svar.
Den ekonomiska krisen: har EU förmåga att stimulera tillväxt på europeisk nivå? Den sociala krisen: kan EU bedriva en politik som skapar sysselsättning? Jag anser att dessa frågor är centrala för debatten och är glad att Lissabonfördraget ger oss en annan sak: att parlamentet får större befogenheter. Jag anser att det har en viktig roll i den politiska debatten, nämligen att visa att det finns olika alternativ och diskutera dem.
Om nu detta emellertid ska bli en demokratisk debatt och om EU ska kunna ge några svar måste vi snabbt utse en kommission och se till att tjeckerna så snart som möjligt ratificerar fördraget så att EU kommer tillbaka på spåret mot tillväxt och hopp.
Simon Busuttil
(MT) Jag välkomnar också resultatet av den irländska folkomröstningen. Låt mig göra ett påpekande. De som följer debatten från sina hem undrar förmodligen hur detta resultat kommer att påverka dem. Jag ska bara ta några konkreta exempel på hur detta resultat kommer att påverka dessa medborgare, några exempel från mitt område, som är rättsliga och inrikes frågor.
Vi bör vara stolta över stadgan om grundläggande rättigheter, inte bara som medborgare i våra respektive länder, utan som medborgare i Europeiska unionen. De samhälleliga rättigheter vi har som medborgare kommer att förstärkas genom detta fördrag. Det gäller bland annat skyddet av personuppgifter. Säkerheten och tryggheten kommer också att öka, eftersom Europeiska unionen har för avsikt att intensifiera kampen mot terrorism och kriminalitet, tack vare fördraget. Våra juridiska rättigheter kommer att förstärkas, såsom i domstolsärenden om internationell adoption, eller underhållsfrågor med internationella återverkningar. Dessutom kommer våra intressen på det särskilt känsliga invandringsområdet att stärkas genom en utbredd solidaritet.
Det betyder att fördraget kommer att ha en konkret påverkan på medborgarna. Varför det? Därför att regeringarna kommer att ge det här parlamentet större befogenheter och parlamentet kommer att se till att dessa befogenheter utövas på ett ansvarsfullt men entusiastiskt sätt, till gagn för medborgarna. Vi, som företräder medborgarna, måste alltid stå vid deras sida i allt detta.
Adrian Severin
(EN) Herr talman! Irländarnas överväldigande ja berodde inte endast på en ökad förståelse för Lissabonfördraget utan även på förståelse för att verklig respekt måste bygga på ömsesidighet och medkänsla. Våra irländska landsmän inom EU insåg också att det europeiska tåget inte väntar i evighet på dem som missar mötet med historien.
Tjeckiens situation är annorlunda. Det tjeckiska folket uttryckte på ett adekvat sätt sitt stöd för ett mer politiskt, socialt, effektivt och demokratiskt Europa. Regeringen stödde också ratificeringen av fördraget, och parlamentet ratificerade fördraget. Det ankommer alltså inte på oss att visa respekt för det tjeckiska folket utan på Tjeckiens president att visa respekt för sitt folk och för landets parlament.
Vi måste klart ange var skiljelinjen går mellan rätt och missbruk, och vi måste agera på ett sätt som visar och påvisar att för oss upphör all rätt i samma stund som missbruket inleds. Vi kan inte acceptera att vara fångna i en förhalningstaktik. Vi måste inse att Lissabonfördraget i laga ordning ratificerades av samtliga medlemsstater och utifrån detta inleda uppbyggnaden av institutionerna. Parlamentet bör fullt ut engageras i denna process.
Carlo Casini
(IT) Herr talman! Jag fick också veta att jag har tre minuter på mig, men jag ska försöka hålla mig inom två. I likhet med många andra ledamöter vill jag säga att jag är nöjd. Jag tycker att det nu är dags att förverkliga, genomföra, Lissabonfördraget så fort det har ratificerats, vilket vi hoppas kommer att ske mycket snart.
Det utskott som jag är ordförande för gör sedan en tid tillbaka allt som står i dess makt, men det är framför allt viktigt att parlamentet känner till sina nya skyldigheter: att det inte i praktiken låter sig berövas någon del av sina utökade lagstiftningsbefogenheter.
Jag vill emellertid framhålla en fråga som jag inte tror har tagits upp tidigare: det fanns många skäl till att det irländska folket tillbakavisade fördraget tidigare, men ett av dem var att somliga väljare var rädda för att EU:s rättssystem skulle kunna kränka vissa grundläggande värden i Irland som har med rätten till liv och familjebegreppet att göra.
Dessa farhågor stillades genom de förklaringar som Europeiska rådet antog i december 2008 och juni 2009. Jag tycker att detta är viktigt inte bara för Irland, utan för hela EU. Det klargjordes nämligen att gemenskapens regelverk inte berör rätten till liv och familjen. Detta klargörande gäller inte bara Irland, utan alla medlemsstaterna. Egentligen behövde detta inte klargöras, eftersom Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna redan i olika domar som rör Frankrike, Storbritannien och Polen har hävdat att när det gäller livet, livets värde, respekten för livet och familjen, så måste det vara medlemsstaterna som beslutar i enlighet med sin historia, sina traditioner och sin kultur.
Tack vare att Irland var så noga med detaljerna fick vi emellertid ett formellt klargörande på denna punkt, vilket, som jag sade, nu gäller hela Europeiska unionen. Jag tycker att det är bra. Det gjorde att de dubbla folkomröstningarna var mödan värda. Givetvis vet vi mycket väl att den europeiska kulturen består av summan av kulturerna i alla de europeiska länderna, och vi vill alla att EU inte bara ska vara ett ekonomiskt område, utan också och framför allt en värdegemenskap. Därför anser jag att vi bör visa Irland att vi både är nöjda och tacksamma för allt som landet erbjuder EU i form av historia och ideal.
EU behövde Irland, inte bara av tekniska skäl som har med dess mekanismer och organisatoriska struktur att göra, utan också för att Irland bidrar till det vi alla strävar efter: Europas själ.
Edite Estrela
(PT) Ja-segern i Irland är en god nyhet för EU och för mig personligen, som portugisisk medborgare och hängiven europavän. Det sunda förnuftet segrade över demagogi och manipulation. Det irländska folket har klart sagt att de tror på det europeiska projektet. I och med ja-segern har det största hindret för Lissabonfördragets ikraftträdande undanröjts.
Nu kan inte president Václav Klaus komma med fler ursäkter, utan måste respektera demokratin och det parlament som har valt honom, och som redan har godkänt Lissabonfördraget. Lissabonfördraget är början på en ny tid. Europeiska unionen kommer att fatta beslut på ett effektivare sätt och bli mer verkningsfull i sina yttre förbindelser. Den kommer att bli mer demokratisk och mer genomblickbar, komma närmare allmänheten och vara mindre beroende av regeringarna. Genom det nya fördraget kommer Europeiska unionen att bli bättre rustad att bekämpa klimatförändringar och klara globaliseringens utmaningar.
Mairead McGuinness
(EN) Herr talman! Diskussionen har varit lång men inte särskilt dramatisk. Man kan lätt föreställa sig att om det hade blivit ett nej skulle det vara fullt i kammaren, och känslorna skulle svalla, och jag antar att det faktum att det blev ett ja och att alla nu tar det väldigt lugnt här i EU säger en hel del. Givetvis välkomnar jag, liksom mina kolleger i Fine Gael-partiet här i parlamentet, resultatet av folkomröstningen på Irland. Jag lade ned ett mycket stort arbete på att få ett ja, och jag vill påstå att det irländska folket bortsåg från nationella problem och andra inhemska frågor och beaktade den europeiska frågan och Lissabonfördraget, det förflutna och våra förbindelser med EU och sade ett rungande ja till EU, vilket är ett fantastiskt resultat.
Kommissionsledamot Margot Wallström, som var vänlig nog att vid ett flertal tillfällen besöka Irland, fick nog ändå en stark känsla, som jag tror återfinns i samtliga medlemsstater, av att väldigt många människor inte känner någon samhörighet med det som EU står för. Vi får väl alla ta på oss skulden för detta. Vi talar förmodligen inte tillräckligt om projektet, om EU, om solidaritet och om vad detta egentligen betyder. Vi talar mer om vad vi kan få eller vad vi ger och vad som är fel med det och det direktivet eller negativt med den och den förordningen. I vår politik måste vi nog därför bortse från en del av dessa frågor, eftersom man, när man som vi stod inför en folkomröstning, måste förklara för människor på gatan, i affärer och i skolor vad EU står för, hur det fungerar, vad jag gör, vad kommissionen gör, vilket är en mycket stor utmaning. Det är verkligen en mycket stor utmaning att tala direkt med människor om EU. Människorna på Irland är mer insatta nu än tidigare, eftersom vi har etablerat så fin kontakt med dem.
Jag uppmanar alltså oss alla här i kammaren att göra mer av detta hemma i våra egna länder. Och att låta bli att i onödan klanka på EU. Vi ska dock inte tveka att kritisera när det behövs, och till dem som i likhet med Nigel Farage oroar sig för att irländarna blev hunsade vill jag säga att vi inte låter oss hunsas så lätt. Det blev inte så. Det kommer aldrig att bli så. Jag vill dessutom tillägga, fru kommissionsledamot, att om jag inte är kvar under hela diskussionen beror det inte på bristande respekt för er eller talmannen eller ordförandeskapet. Det beror på andra åtaganden, men jag vill tacka er alla för stödet under den senaste tiden.
Csaba Sándor Tabajdi
(HU) Mina damer och herrar! Som ny parlamentsledamot från Ungern, som var det första land som ratificerade Lissabonfördraget, välkomnar jag resultatet av den irländska folkomröstningen. Jag önskar dock verkligen att vi kunde se bortom ratifikationsprocessen och tala om hur vi ska tillämpa Lissabonfördraget, som är ett stort kliv mot en politisk union och skapandet av en värdegemenskap. Det kommer att utöka de samhälleliga rättigheterna enormt och skydda dem genom att stadgan om grundläggande rättigheter blir bindande. Det kommer också att göra språklig och kulturell mångfald till norm i EU. Lissabonfördraget innehåller emellertid också en oerhört viktig ny bestämmelse.
För första gången i EU:s historia nämns de rättigheter som personer som tillhör minoriteter har. Nationella och etniska minoriteter utgör tillsammans med invandrarminoriteter 15 procent av EU:s befolkning. Nu kan vi äntligen börja skapa en EU-struktur för skydd av minoriteter. Tack för att ni lyssnade.
Lena Barbara Kolarska-Bobińska
(PL) Herr talman! Genom att Lissabonfördraget antas avslutas den historiska processen med stora utvidgningar av Europeiska unionen med 10 nya medlemsstater. Denna process inleddes på 1990-talet och slutar med en överenskommelse om institutionella förändringar som kommer att anpassa EU till den nya verkligheten.
Att fördraget antas innebär att ett nytt skede börjar och att EU får möjlighet att ta ett steg framåt. De institutioner som vi kommer att kunna upprätta är bara en möjlighet. Sedan beror det på oss hur vi utnyttjar denna möjlighet. Detta är också ett bra tillfälle att visa de medborgare som är skeptiska till det europeiska projektet att EU lever, förändras och framför allt löser människors problem. Därför framstår det som oerhört viktigt att lägga fram en ny politik, en politik som svarar mot de utmaningar vi har framför oss. Det finns emellertid en oro för att vi, i stället för att koncentrera oss på detta, kommer att drunkna i en diskussion om formella ting och personfrågor: vem ska ha vilken position? Vi får inte låta nationell egoism, som kan intensifieras i kristider, underminera den chans som EU nu har. Framför allt måste vi övertyga medborgarna om att EU inte bara handlar om en elit, om befattningar och en överdriven byråkrati, utan att unionen erbjuder nya och effektivare sätt att lösa deras problem.
Alan Kelly
(EN) Herr talman! Jag är stolt över att vara Europaparlamentariker från Irland när jag står här i dag. Det krävdes blod, svett och tårar från politiskt förtroendevalda, idrottsmän, företagskoncerner, jordbrukare och fackföreningar för att säkra ett historiskt ja i folkomröstningen. En annan sak som gör mig stolt är att jag var i mitt hemdistrikt Tipperary i fredags och såg jordskredssegern växa fram. Den visade någonting som jag alltid har trott på, nämligen att Irland är en stor Europavän. Vi har för avsikt att spela vår roll till fullo i framtiden.
Jag vet att tomtarna i UKIP, som uppträdde här i kammaren efter den förra folkomröstningen, har försvunnit. Jag är fast övertygad om att det irländska folket har förvisat dem härifrån för evigt. Det gläder säkert många av er. Domen för Lissabonfördraget var en seger för sanningen över de förbannade lögner och myter som extremisterna på nej-sidan ibland har spridit för att försöka utnyttja människors oro. Dessa extremister mötte sina övermän i fredags.
Vi måste dock dra lärdom av detta. Alla vi som stöder en progressiv politik och ett progressivt EU måste tillsammans ge medborgarna större incitament att samverka med våra europeiska institutioner. Vi får aldrig ta dem för givna.
Damien Abad
(FR) Herr talman, mina damer och herrar! Det irländska folket har gjort ett tydligt val att ställa sig i hjärtat av Europa genom att anta Lissabonfördraget med en mycket stor majoritet. Som den yngsta av de franska ledamöterna välkomnar jag detta beslut, som gör att vi äntligen kan börja ägna oss åt de frågor som är viktiga för våra medborgare.
Jag vill dock göra två påpekanden. Det första är att ingen bör bortse ifrån att det i grund och botten var krisen som gjorde irländarna till EU-vänner och att detta irländska ja därför innebär att man har ett verkligt behov av EU, av ett politiskt EU som skyddar och lägger fram förslag, ett EU som kan rida ut stormen och som ser till att dess medborgare har den trygghet de kräver.
För det andra bör den första misslyckade folkomröstningen i Irland bli ett varnande exempel och en läxa för oss. Vi kan inte vara utelämnade åt förfaranden som är olämpliga för EU-27 varje gång vi vill föra EU framåt. Med dagens system ligger det ibland i slutändan mer i en medlemsstats intresse att säga nej till ett fördrag än att säga ja. Denna nej-bonus bör driva på oss att införa ett riktigt förfarande på gemenskapsnivå som förhindrar att debatter kidnappas av enskilda länder.
I dag är EU dynamiskt igen, och vi parlamentsledamöter kommer äntligen att kunna ta itu med känsliga frågor som krisen i mejeribranschen eller till och med gaskrisen förra vintern. Låt mig bara för ett ögonblick fästa kammarens uppmärksamhet på det som kommer att bli huvudproblemet i gemenskapens budget för 2010, nämligen finansieringen av den andra fasen i den europeiska återhämtningsplanen, i storleksordningen två miljarder euro. Jag tillhör dem som anser att vi bör se till att denna plan inte enbart finansieras genom avsättningar till jordbruket, för det skulle vara fel signal till våra jordbrukare i samband med den här krisen och också utgöra en risk för vår framtida livsmedelssäkerhet och våra marker.
Avslutningsvis vill jag än en gång tacka våra irländska vänner och sända dem mina varmaste och hjärtligaste gratulationer till att de tydligt och klart har valt Europa. Nu uppmanar jag våra polska och tjeckiska vänner att vidta åtgärder för att se till att EU har den verktygslåda som behövs för att klara globaliseringens utmaningar de närmaste decennierna.
Juan Fernando López Aguilar
(ES) Herr talman! Jag har tre saker att säga, mycket kort.
För det första välkomnar jag, i likhet med de föregående talarna, det övertygande ja som kom till uttryck i den irländska folkomröstningen.
För det andra vill jag som ordförande för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor understryka hur viktigt det faktum att Lissabonfördraget troligen kommer att träda i kraft är för att ge projektet för europeisk integration ökad legitimitet. Det handlar ju om medborgarskap, rättigheter, friheter och vår förmåga att gemensamt bekämpa organiserad brottslighet och terrorism, samt att inom ramen för Schengenavtalet på ett effektivt sätt hantera känsliga frågor som asyl, invandring, utlänningars status och kontrollen över EU:s yttre gränser.
För det tredje vill jag dock, i likhet med föregående talare, påpeka att detta inte är slutet på den här historien. Det säger jag inte bara på grund av att Tjeckien fortfarande inte har ratificerat fördraget, utan för att vi måste dra lärdom av de svårigheter vi har haft med att få Lissabonfördraget ratificerat. Det har inte varit lätt. Vi har diskuterat i 10 år, och detta kommer att göra oss mycket mer krävande, inte bara internt utan också när det gäller framtida utvidgningar. Vi kommer att kräva lojalitet, samarbete och ansvarstagande av alla dem som ställer sig bakom de nya regler som kommer att gälla från den tidpunkt då Lissabonfördraget träder i kraft.
Anne Delvaux
(FR) Herr talman! Några dagar efter den positiva folkomröstningen i Irland anser jag verkligen att vi kan säga att vi i dag är européer i högre grad än tidigare. I tysthet gläder jag mig verkligen mycket åt detta. Tyvärr är vi dock fortfarande till stor del beroende av författningsdomstolens beslut, liksom av den tjeckiske presidentens goda vilja.
Nu måste vi sända ut en tydlig signal om ansvarsskyldighet till dem som i sina händer håller framtiden för detta fördrag som är så viktigt för unionen, för våra institutioner och för de 500 miljoner européer som vi företräder. Vi kan inte längre låta ett fåtal människor som bara strävar efter att motverka det allmänna europeiska intresset hålla oss som gisslan. Om det är legitimt att en del inte vill gå vidare med den europeiska integrationen, om det är legitimt att lufta sina betänkligheter, då är det också legitimt att låta dem som vill ha mer av europeisk integration arbeta vidare.
Generellt sett framstår processerna för att ratificera EU-fördrag alltför ofta som sagor eller pyrrhussegrar. Måste vi hela tiden tvingas utöva ett sådant tryck för att se till att ett fördrag och de institutionella reformer det medför kan träda i kraft?
Vi måste dra lärdom av denna kaotiska ratifikationsprocess och också givetvis av detta förhandlande om hur en andra folkomröstning i Irland skulle organiseras, som om det vore normalt att tvinga ett folk som har fattat ett självständigt beslut att rösta igen, och som om det vore normalt att tillstyrkandet av ett fördrag används som en bricka i ett spel. Det europeiska projektets institutionella konsekvens och balans står på spel.
Att man ratificerar fördrag är det minsta man kan begära i termer av lojalitet och sammanhållning av dem som har beslutat att deras land ska vara med i Europeiska unionen. Vi ville sända ut ett kraftfullt budskap till medborgarna genom att se till att fördraget var ratificerat till Europavalet i juni 2009. Vad tror ni medborgarna anser om Lissabonfördraget i dag, och om vår interna sammanhållning och legitimitet?
Zoran Thaler
(SL) Irländarnas otvetydiga ja till Lissabonfördraget är ett viktigt steg mot ett enat EU och ett mindre bakslag för euroskeptikerna.
Detta beslut är ännu viktigare eftersom det fattades av folket, i en folkomröstning, och av ett land som hade fått ett år på sig att fundera på om dess ursprungliga nej verkligen skulle gagna Irland eller inte.
Nu kommer strålkastarljuset inte bara att riktas mot Tjeckiens trovärdighet, utan också mot Storbritanniens, detta EU-land där oppositionsledaren David Cameron har lovat att hålla en folkomröstning om fördraget om han vinner valet 2010. Han har gett det löftet trots att båda kamrarna i det brittiska parlamentet ratificerade Lissabonfördraget sommaren 2008.
En av våra medlemsstater har redan ratificerat fördraget, men hotar nu att upphäva sina beslut och åtaganden, två år senare. Hur påverkar detta trovärdigheten hos Storbritanniens beslut och internationella åtaganden?
Enikő Győri
(HU) Mina damer och herrar! När nästan 84 procent av Ungerns medborgare våren 2003 röstade för att vårt land skulle gå med i Europeiska unionen kände de det som att de kom tillbaka hem, till den sammansvetsade familj av europeiska folk som de förvisades från genom en över 40 år lång kommunistisk diktatur. Därför betraktade ungrarna Europeiska unionen inte bara som en form för ekonomiskt samarbete på grundval av regelverk, utan också som en gemenskap som fungerar på grundval av värden. Det gläder oss att Irland har ställt sig bakom Lissabonfördraget, eftersom detta gör att våra värden får sin rättmätiga plats i grundfördraget, och dessa värden inkluderar definitivt också erkännande av de rättigheter som personer som tillhör minoriteter har.
Det var därför jag var den förste att visa mitt blåa kort när Csanád Szegedi kom med sina kommentarer, herr talman. Jag hade velat fråga honom om han har läst Lissabonfördraget, för om han har läst det känner han säkert till den artikel om minoriteter som jag just nämnde. Ungerns medborgare är förvissade om att EU kommer att bli mer medvetet om minoritetsfrågor när väl fördraget träder i kraft, så att åtgärder som den slovakiska språklagen blir oacceptabla en gång för alla. Det betyder inte bara att alla måste följa lagens bokstav, utan också att de måste respektera den attityd som Europeiska unionen ger uttryck för. Med andra ord har alla europeiska medborgare ett ansvar för att se till att minoriteter fritt kan använda sina modersmål utan några begränsningar och att de känner sig hemma i de länder där de är födda.
Jag är fast övertygad om att Lissabonfördraget också kommer att vara till stor hjälp när det gäller att få EU-institutionerna att bättre förstå att vi måste värna om våra värden också i EU, och att vi omedelbart måste vidta åtgärder om de kränks. Jag vädjar till de socialdemokratiska och liberala ledamöterna och till de grupplösa: vi kan helt enkelt inte ha dubbla måttstockar. Vi hänvisar till dessa värden om det ligger i vårt intresse, men vi glömmer dem när det passar oss. Ett sådant EU vill Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) inte ha.
Ivari Padar
(ET) Herr talman! Jag var i Irland förra veckan, för att stödja mina vänner i det irländska Labourpartiet. Det gläder mig att ja-sidan vann stort i Irland. Detta är ett mycket viktigt beslut för både Irland och Europeiska unionen. Som jordbrukare gläder det mig särskilt att de irländska jordbrukarna den här gången stödde folkomröstningskampanjen redan från början. Det var ett mycket bra beslut, för när fördraget träder i kraft kommer Europaparlamentet att få lika stora befogenheter som rådet i jordbruksfrågor, däribland medbeslutande i fråga om den gemensamma jordbrukspolitiken, vilket definitivt är en god nyhet för de europeiska jordbrukarna.
Seán Kelly
(GA) Herr talman! Som nyvald ledamot vill jag säga att jag är stolt över det positiva resultat som Irlands folk frambringade i folkomröstningen om Lissabonfördraget i fredags. Jag är också stolt över den livliga debatt som förs här i dag.
(EN) En del har frågat varför Irland ändrade sig. Det fanns nog fyra huvudfaktorer. Den första tror jag var att vi fick en kommissionsledamot, den andra garantierna, den tredje att vi hade en ordentlig debatt och att människor var ordentligt informerade den här gången, till skillnad mot förra gången. Den ekonomiska krisen spelade också in. Men det viktigaste var att ja-sidan mobiliserade den här gången. Det skedde inte förra gången. Medborgargrupper och politiker gick samman, och för första gången såvitt jag minns bortsåg de politiska partierna - de vanliga politiska partierna - från sina meningsskiljaktigheter och kampanjade för Irlands bästa. Det irländska folket svarade.
Nej-sidan var också välorganiserad och alla fick komma till tals, också Storbritanniens Självständighetsparti, som såg till att det här dokumentet - The truth about the Treaty: Stop the EU bulldozer [Sanningen om fördraget: Stoppa EU-bulldozern] - fick stor spridning i Irland. Det irländska folket tyckte dock att det är mycket bättre att vara med på EU-tåget än att sitta på UKIP:s bulldozer.
Kommunikationen triumferade förra helgen. Ni har ofta hört talas om ett kommunikationsunderskott. Det här var en triumf för kommunikationen, och om vi fortsätter så här kommer vi att föra EU närmare folket.
Nu måste Tjeckiens president underteckna fördraget så att det kan träda i kraft. Om han inte gör det anser jag att det är det värsta uttrycket för maktfullkomlighet i världshistorien och ett fullständigt förnekande av demokratin.
Tack så mycket för allt ert stöd! Vi ser fram emot att få vara positiva européer från Irland under lång tid framöver.
Jo Leinen
(DE) Herr talman! Efter åtta år och många debatter och förhandlingar finns det nu en reell möjlighet att detta ändringsfördrag kommer att träda i kraft, bland annat tack vare det hårda arbete som många människor här i parlamentet har lagt ned. De har varit engagerade i detta projekt från första början i konventet och senare i regeringskonferenserna.
Jag anser att parlamentet har spelat en konstruktiv roll för detta ändringsfördrag. Jag anser att om författningsdomstolen i Prag i Tjeckien ställer sig positiv så finns det inte längre någon rättslig grund för president Václav Klaus att blockera EU. De övriga konstitutionella organen i Tjeckien kommer också att finna sätt att häva en sådan olaglig blockad.
Vi har förstås fått höra att det finns ett nytt hot om att Storbritannien ska ställa till med problem. Men om en brittisk regering skulle tillåta en folkomröstning så skulle den inte handla om Lissabonfördraget utan om huruvida det brittiska folket är för EU eller om det vill dra sig ur. Det skulle bli ämnet för folkomröstningen, inte ett fördrag som har ratificerats. Detta skulle vara helt oacceptabelt. Jag anser att vi måste dra en lärdom av detta, nämligen att våra medborgare behöver mer information. Därför hoppas jag att vi i den nya kommissionen också får en vice ordförande för kommunikation och information, och kanske till och med en kommissionsledamot med ansvar för europeiskt medborgarskap. Det skulle vara lösningen på dessa kontroverser om EU-politiken.
Jarosław Leszek Wałęsa
(PL) Herr talman! Tack vare Lissabonfördraget kan EU anta utmaningar som är mycket mer omfattande än medlemsstaternas interna problem. Kommer EU att vara redo att göra det? Det är fortfarande svårt att veta det. Säkert är att mycket kommer att bero på EU:s medborgare här.
Men förutom fördraget måste EU också ha viljan att handla och vara närvarande i världen. Unionen måste känna ett ansvar för världen, för dess stabilitet och utveckling. EU:s egen säkerhet och utveckling hänger också på detta. Vi måste stå emot den vanliga metaforen att EU är ett säkert, välmående och demokratiskt land som hyllar mänskliga rättigheter, men som är upptaget med sina interna affärer och har vänt världen ryggen.
Lissabonfördraget tvingar oss att bättre förstå de utmaningar som ligger framför oss. Efter Irlands ja vänder nu ett enat EU blickarna mot Polen och Tjeckien. Jag tvivlar inte en sekund på att Lissabonfördraget snart kommer att träda i kraft. Men låt oss, medan vi väntar på president Lech Kaczyńskis och president Václav Klaus namnteckningar, fundera på hur diskussionen gick under den här reformen, och låt oss dra slutsatser av det som har hänt. Vi bör förbereda oss för framtiden. Vi bör förbereda oss för nya reformer, för den fantastiska skapelse som vi håller på att ta fram - Europeiska unionen - är en idé som inte är genomförd än. Slutligen vill jag säga en sak till: tack, Irland!
Paolo De Castro
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Den 2 oktober var en härlig dag för EU, tack vare att irländarna röstade för Lissabonfördraget. Att medbeslutandet införs kommer att bli en riktig demokratisk revolution, särskilt för den gemensamma jordbrukspolitiken. Parlamentet kommer äntligen att få samma beslutsrätt som rådet (jordbruk), tack vare irländarnas ja och tillstyrkandet från de nationella parlamenten, också det tjeckiska.
En fördröjning skulle skapa problem för jordbrukarna i alla medlemsstaterna. Jordbrukssektorn upplever nämligen en av de känsligaste och svåraste perioderna på senare år. Priserna på de flesta produkterna har fallit, inte bara på mejeriprodukter, som vi har sett de senaste dagarna.
Nu väntar vi på att fördraget ska träda i kraft formellt, och vi förväntar oss att rådet och kommissionen från och med i dag noga överväger de beslut som fattas av parlamentet - som de europeiska medborgarna har utsett i demokratiska val - bland annat i jordbruksfrågor, till att börja med åtgärder för att klara krisen i mejerisektorn.
Petru Constantin Luhan
(RO) Herr talman, mina damer och herrar! Även jag är glad över att irländarna slutligen har godkänt Lissabonfördraget, för jag anser att detta dokument är viktigt för den europeiska integrationen.
Vi behöver ett nytt fördrag som förser EU med moderna instrument och förbättrade arbetsmetoder. Därigenom kommer det att bli möjligt för oss att ta itu med den moderna världens utmaningar på ett effektivt sätt. Fördraget utgör först och främst ett steg framåt när det gäller att demokratisera beslutsfattandeprocessen på EU-nivå, och vi i Europaparlamentet får vara bland de första att åtnjuta det positiva utbyte av ståndpunkter som föreskrivs i detta fördrag.
Det utvidgade medbeslutandeförfarandet innebär att Europaparlamentet jämställs med rådet när det gäller lagstiftande befogenheter för 95 procent av gemenskapens lagstiftning. I exempelvis utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor, där jag är ledamot, kommer medbeslutandeförfarandet att utvidgas från 40 till 80 expertisområden, och därigenom ökar EU-lagstiftningens demokratiska legitimitet.
Jag tror att den nya rättsliga grunden kommer att hjälpa till att påskynda den ekonomiska utvecklingsprocessen och anpassa medlemsstaternas rättssystem. Det är också min bestämda uppfattning att denna åtgärd kommer att göra det möjligt för oss att lättare uppnå en av EU:s huvudsakliga målsättningar, nämligen att skapa ekonomisk, social och territoriell sammanhållning.
Jag emotser med stort intresse slutförandet av ratificeringsprocessen, och jag är angelägen om att fördragets införlivande ska komma igång.
José Manuel Fernandes
(PT) Mina damer och herrar! Jag välkomnar det rungande ja som uttrycktes av det irländska folket i söndags, i folkomröstningen om Lissabonfördraget. Låt oss hoppas att den mödosamma processen med att ratificera detta fördrag till sist har nått ett slut.
Jag är säker på att fördraget också kommer att ratificeras av Tjeckien. Jag anser att det skulle vara obegripligt och oacceptabelt om EU:s framtid skulle hejdas, om ratificeringen skulle blockeras av en personlig ståndpunkt som fullkomligt ignorerar och går stick i stäv med majoriteten av det berörda parlamentet. Vi vill alla att det institutionella dödläge vi stått inför under nästan tio års tid äntligen ska ta slut.
Jag tackar därför det irländska folket, eftersom deras vilja ger oss hopp om ett starkare, mer välmående EU som är mer enat och utvidgat, samtidigt som EU:s samtliga institutioner ges en plikt och skyldighet att agera på ett sätt som inte sviker denna vilja. Denna vilja delas dessutom av en stor majoritet av de europeiska medborgarna.
Jag hoppas att vi alla är värda ett EU som är alltmer framstående och sammanhållande, som främjar demokratiska värden, sociala och grundläggande rättigheter och ekonomisk tillväxt över hela världen, samt verkar för att skydda miljön.
Mário David
(PT) Herr talman, fru minister, fru kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag vill bara säga några ord och berömma den irländska folkomröstningens historiska och långtgående resultat. Jag vill också belysa den avgörande roll som spelats av Fine Gael och dess ledare, Irlands nästa premiärminister, Enda Kenny, när det gällt att föra processen framåt. Under denna process stod det klart att EU måste föras närmare dess medborgare. Det är dessa medborgare, och förvisso vi alla, som är de huvudsakliga förmånstagarna till unionens hela verksamhet. Det är avgörande att alla är medvetna om den inverkan och de fördelar som EU har i vårt dagliga liv.
Europa är vårt hem. Det som är positivt för Europa är också positivt för alla medlemsstater, och för medborgarna. Detta gäller definitivt för Lissabonfördraget. Genom fördraget blir det mycket tydligare att människor kan vara både stolta och lojala nationella medborgare, och hängivna anhängare av det europeiska projektet. Efter att ha nått slutet på en ytterst lång diskussion om unionens organisation och funktion kommer EU att kunna fokusera mycket bättre med hjälp av nya, mer effektiva instrument på de verkliga problem som européerna står inför, dvs. konkurrenskraft, tillväxt och sysselsättning.
Jag ska avsluta med ett förslag till framtida generationer. Med hänsyn till den bristfälliga informationen om EU:s värden, befogenheter, mål och arbetsmetoder borde parlamentet föreslå att ett nytt obligatoriskt system för EU-studier införs i slutet av den obligatoriska skolgången i varje medlemsstat. Unga européer skulle effektivt undervisas om våra principer, vilka vi är, vad vi gör och vart vi vill gå, på ett objektivt, genuint och naturligt sätt.
Genom att lära sig vid en tidig ålder kommer de, genom hela livet, att förstå potentialen och den enorma nyttan med den europeiska identitet som skapats genom detta unika projekt för att frivilligt dela på suveräniteten på en kontinental skala.
David Casa
(MT) Ja, detta är i sanning ett historiskt ögonblick, inte bara för att irländarna godkänt fördraget med en stark röst för, utan också för att Polen idag tillkännagav att man kommer att ratificera fördraget.
Med detta fördrag har man kommit långt. Jag har bara varit här i fem års tid, men det finns delegater här som har strävat mot att uppnå detta historiska ögonblick under en lång tid. Bland dem finns en av mina kolleger, Íñigo Méndez de Vigo. Detta betydelsefulla tillfälle innebär att vi nu får ett större ansvar på våra axlar som politiker, och detta gäller även för Tjeckiens president. Hans personliga ståndpunkt räknas visserligen, men man kan dock inte hålla ett helt land, samt hela Europeiska unionen, som gisslan på grund av en personlig politisk ståndpunkt.
I egenskap av politiker är vi tvungna att axla ett mycket stort ansvar. Vi ska tillhandahålla svar och vi ska rätta oss efter EU:s medborgare, för i sista hand är det vi som företräder dem. EU står inför tuffa utmaningar när det gäller frågor såsom finanskrisen, klimatförändringen, invandringsproblemen och skapandet av fler arbetstillfällen i EU. Av denna anledning kan den tjeckiska presidentens ståndpunkt inte hejda EU från att sträva efter att nå de standarder vi fastställt. Jag instämmer med föregående talare som sade att den nya kommissionen måste utses. Vi har en ordförande, och därför kan jag inte förstå varför vi skulle behöva vänta på utslaget från Tjeckiens konstitutionsdomstol innan en kommission kan tillsättas. En hel del arbete ska utföras, och kommissionen är tvungen att ta itu med sina uppgifter omedelbart för att garantera att arbetet hinner utföras.
Iuliu Winkler
(HU) Jag instämmer i lyckönskningarna från flertalet kolleger före mig som välkomnade beslutet av den irländska väljarkåren att rösta för Lissabonfördraget. Vi kan nu optimistiskt se fram emot att avsluta ratificeringen. Detta är dock inget annat än ett första steg på den väg där vi enligt min åsikt har tre mål att uppfylla. Vi måste fördjupa de nya medlemsstaternas integrering, vi måste montera ned de hinder som åstadkommit ett EU i två hastigheter, och vi måste fortsätta processen för EU:s utvidgning mot Balkan.
Lissabonfördraget grundar sig på europeisk solidaritet, och jag hoppas att denna solidaritet kommer att fungera i praktiken och inte enbart förbli en avsiktsförklaring som uttalats vid EU-institutionernas olika forum. Jag anser att också finanskrisen visar att solidaritet är det enda sättet att bemöta de utmaningar vi står inför, och att ett starkt EU kommer att göra det möjligt för oss alla att bli viktiga aktörer på den globala arenan.
Vår resa har hittills varit lång och mödosam. Vi kan inte tillåta oss att försvaga den europeiska integrationens fundament. Jag tror fullt och fast att verkligheten kommer att visa för euroskeptikerna att vi är starkare tillsammans, för att inte nämna att vi inte kan vinna något genom att återvända till det tidiga 1900-talets geopolitiska situation.
Diogo Feio
(PT) Herr talman, fru minister, fru kommissionsledamot! I och med fredagens resultat hoppas jag att EU kan gå vidare från den kris som gällt fördragen, och att det därför kommer att bli möjligt att få ett stabilt institutionellt organ som är lämpat för en organisation med 27 medlemsstater, och som är annorlunda från det som grundade sig på Nicefördraget.
Ett fördrag är i själva verket inget konstverk eller lagstiftningsarbete, som bara existerar för att beundras. Det måste vara användbart och effektivt. Även om det är viktigt ur ett politiskt perspektiv att hålla en diskussion om exempelvis vem som ska bli rådsordförande så är det desto viktigare att ratificeringsprocessen avslutas och att fördraget kan träda i kraft, och detta inte minst på grund av att resultatet i Irland tydligt visar att EU inte kan byggas mot folkets vilja. Vare sig det är genom företrädare eller folkomröstning är denna sammanslutning verklig.
Det är också viktigt att påpeka att en nej-röst är lika demokratisk som en ja-röst. Vissa människor verkar vara förvirrade över den frågan. I och med ratificeringen i Irland, Tjeckien och Polen hoppas jag att det kan skapas en situation av verklig solidaritet bland medlemsstaterna. Jag hoppas också att vi går mot en situation där detta stora steg åtföljs av modellen för Schumans Europa, dvs. ett Europa byggt steg för steg, dag för dag och, ytterst, genom främjandet av europeiska ideal.
Csaba Sógor
(HU) Herr talman! Det framgångsrika resultatet i den irländska folkomröstningen är en triumf för hela den europeiska idén. Till vad kan detta hänföras? En orsak är att irländarna fick en garanti. Med andra ord tog majoriteten hänsyn till minoritetens önskningar. Sann demokrati handlar inte bara om att majoritetens åsikt vinner omröstningen, utan också om att ta hänsyn till minoritetens önskningar. Det skulle också behövas för att skydda Europas minoriteter.
Den andra orsaken till det framgångsrika resultatet är att de som var för fördraget genomförde en bättre kampanj än förra gången, då folkomröstningen resulterade i ett nej. EU är en union som hellre säger ja än nej. Sist men inte minst har även finanskrisen haft en roll att spela för valframgången. Irland skulle ha gått samma öde till mötes som Island, vilket inte är en del av EU. Krisen belyser att vi är starkare tillsammans, och att samarbete och solidaritet är att föredra framför spända förbindelser oss emellan.
Ioan Mircea Paşcu
(EN) Herr talman! Resultatet av den nya folkomröstningen i Irland, varigenom Lissabonfördraget godkändes, är verkligen en god nyhet. Det finns dock minst två aspekter som manar till försiktighet. Den första är att fördraget fortfarande måste undertecknas av president Václav Klaus, som vi bara förargade med vår reaktion på hans öppna skepticism och EU-motstånd när han talade här i plenisalen i våras. Jag önskar att vi hade varit smartare än så.
Den andra aspekten som kräver försiktighet är våra höga förväntningar på att integrationen, och utvidgningarna, ska ta fart igen när Lissabonfördraget träder i kraft. Sanningen är att om vi bromsar in så beror det inte på att det saknas ett Lissabonfördrag, som bara är ett alibi för detta, utan på de negativa effekterna av dagens kris, som främjar åternationalisering av viss EU-politik och de centrifugala tendenserna i unionen. Dem måste vi ta itu med i särskild ordning och ordentligt om vi vill att Lissabonfördraget ska bli det vi väntar oss av det.
Íñigo Méndez de Vigo
(ES) Herr talman! Jag anser att en av slutsatserna av denna diskussion är att när saker och ting förklaras, när en diskussion hålls med människor, när det finns kommunikation och när lögner avvisas, då uppnås större deltagande och ökat stöd för det europeiska projektet.
Därför dristar jag mig till att, vid sidan av det som så många talare har sagt, göra ett positivt och konstruktivt inlägg. Jag uppmanar kommissionen att, inför tillsättandet av den nya kommissionen, överväga huruvida de uppgifter som åligger kommissionsledamoten med ansvar för mänskliga rättigheter i själva verket borde inrymmas inom ett större ansvarsområde såsom kommissionsledamoten med ansvar för medborgarskap, och omfatta kommunikation, som är ytterst nödvändigt för att kunna kommunicera och förklara på ett bra sätt, och för att kunna inleda en verklig dialog om vårt europeiska projekt.
John Bufton
(EN) Herr talman! Resultatet av helgens folkomröstning om Lissabonfördraget i Irland är ett levande bevis på att det här parlamentet inte är demokratiskt, ärligt och ansvarstagande. Men vem här inne bryr sig egentligen om det? Det gör jag. Att irländarna tvingades rösta två gånger bevisar att EU nu har blivit en diktatur. Om omröstningen inte utfaller som EU-diktatorerna vill är det bara att rösta igen och igen tills resultatet blir det rätta.
Detta är inte rättvist, och enligt min mening är det moraliskt fel. Nu kommer Lissabonfanatikerna här i parlamentet att ånga på framåt för full maskin för att skapa en ny europeisk superstat med 500 miljoner människor. Orättvisan består i att människor i mitt land, Storbritannien, blev lovade en folkomröstning men inte fick någon. Det ironiska är att vi får en heltidsordförande genom Lissabonfördraget. Sannolikheten att det blir Tony Blair är stor. EU:s nya ordförande kommer att vara statschef.
Man kan inte ha två statschefer, och eftersom EU har företräde framför nationella organ kommer EU:s ordförande - kanske Tony Blair - att vara överordnad vår drottning. Folket i mitt land kommer inte att acceptera att en misslyckad icke vald person eller någon annan står över vår drottning. Gud bevare vår drottning!
Corneliu Vadim Tudor
(RO) Som ni är väl medvetna om genomgår Rumänien för närvarande en politisk kris utan motstycke, utöver den ekonomiska och sociala krisen. Förberedelser pågår just nu för ett omfattande valfusk. Jag åsyftar det rumänska presidentvalet som ska hållas den 22 november. Vid samtliga val i Rumänien har det förekommit valfusk, men omfattningen av det valfusk som för närvarande planeras är ofattbar.
Jag anklagar ingen särskild, men mekanismer har skapats och slipats för att denna typ av fusk ska kunna genomföras, vilket är absolut skandalöst. Fusket omfattar falska opinionsundersökningar, ”valturism”, extra listor, röster från faktiska väljare som strukits, och röster från döda personer som räknats som giltiga, enorma summor pengar och mängder av konsumtionsvaror som använts för att muta fattiga människor, föräldrar som övertalats genom att skolbarn mutats, datafusk och flera andra olagliga handlingar. Hjälp oss att rädda Rumänien. Jag vädjar genom att sända en nödsignal på det rumänska folkets vägnar.
Europeiska rådets institutioner, däribland huvudsakligen Europaparlamentet, har en moralisk skyldighet att hjälpa en medlemsstat att förbli civiliserad. Låt inte den balkanska maffian få undergräva EU:s nobla projekt. Jag sänder denna varningssignal eftersom EU:s institutioner är det rumänska folkets sista hopp.
Zoltán Balczó
(HU) Anhängarna av Lissabonfördraget firar inte bara en seger, utan en seger för själva demokratin under förevändning av det senaste ja-resultatet i en påtvingad folkomröstning. Det faktiska resultatet är emellertid 3-1 till fördragsmotståndarnas fördel. Låt oss inte glömma att folket i både Frankrike och Nederländerna röstade nej till konstitutionsfördraget, som innehöll fullständigt identiska bestämmelser. Då uppfann man den kreativa, men cyniska, idén att om folket i EU inte godkänner konstitutionen så kan man istället kalla den för ändringsfördraget, och låta de politiska ledarna hålla omröstning om fördraget i de olika parlamenten. Olyckligtvis var det ungerska parlamentet först att göra just detta.
Jag erkänner att många människor tror att Lissabonfördraget är vägen till lycka för EU:s folk, men det ger dem ändå ingen som helst rättslig grund för att säga att detta är vad det europeiska folket ville.
Cristian Dan Preda
(RO) Jag ville bara yttra mig för att påminna Vadim Tudor om att ämnet för den aktuella debatten är folkomröstningen i Irland, och att hans fullständigt falska uttalanden inte har något som helst att göra med denna fråga. Samtidigt vill jag välkomna den seger som vanns av det proeuropeiska lägret i Irland.
Cecilia Malmström
rådets ordförande. - (EN) Herr talman! Jag märker att debatten från den irländska folkomröstningen fortfarande är levande här i kammaren. Det finns mycket att säga om demokrati. Är det demokratiskt att låta det irländska folket rösta en gång till? Ja, det är det. Det är mycket demokratiskt. Om man lyssnar på folket frågar man varför det röstade nej. Man tar reda på skälen. Man reder ut dessa saker genom att ge det irländska folket rättsliga garantier om beskattning, om neutralitet, om vissa etiska frågor, och man ställer också en garanti om att alla medlemsstater, också Irland, kommer att få en kommissionsledamot när det nya fördraget träder i kraft. Efter dessa besked har man en ny folkomröstning. Folket svarade ja med två tredjedels majoritet och högre valdeltagande än förra gången. Det är demokratiskt, och jag tycker att vi bör glädja oss och gratulera det irländska folket till detta.
Jag märker också att det förs en klart inrikespolitisk debatt från Storbritannien här inne. Jag är frestad att ge mig in i den, men ska inte göra det. Jag vill bara säga att Storbritannien behöver Europa och Europa behöver Storbritannien, oavsett vem som bor på Downing Street nästa år.
Dessutom märker jag att det finns viss frustration i fråga om tidtabellen här inne nu. Det kan jag förstå och instämma i, men jag vill försäkra kammaren att vi går fram så snabbt vi kan. Vi har garantier eller löften om att Polens president kommer att skriva på inom några dagar. Tidtabellen i Prag är fortfarande lite oklar. Jag ska åka dit i kväll, om jag hinner med planet, och träffa mängder av människor i morgon för att få en tydligare bild av de olika scenarierna, de olika tidtabeller vi kan förvänta oss. Vi behöver några dagar för att få grepp om situationen i författningsdomstolen och bedöma den. Fördraget ligger hos författningsdomstolen, och presidenten kan inte skriva under det förrän det är färdigbehandlat där. Jag är mycket optimistisk: jag tror att detta kommer att bli färdigt inom kort, men vi måste vänta några dagar på detta klargörande.
Under tiden arbetar förstås ordförandeskapet vidare. Det finns en mängd arbetsgrupper som förbereder ett fullt genomförande av fördraget. Det pågår diskussioner i Europaparlamentet, med kommissionen, för att få allt det vi måste göra på plats, så att fördraget kan träda i kraft mycket snabbt.
Jag fick en fråga om de extra ledamöterna av Hélène Flautre. Detta är en fråga som måste lösas så snart fördraget träder i kraft, och jag vill försäkra henne - om hon lyssnar nu - att vi gör allt som står i vår makt för att se till att beslutet kan fattas så snart som möjligt. Jag vill tacka parlamentet för beslutet att ge dessa ledamöter observatörsstatus i avvaktan på den formella hanteringen när väl fördraget har antagits. Hélène Flautre räknade också upp en rad män som har nämnts som kandidater till toppjobben, men det är män som nämns i medier, i pressen. Rådet har inga officiella kandidater än. Sådana kommer, men alla de namn som nämndes har lanserats i medier. Jag skulle verkligen välkomna om ett av dessa toppjobb gick till en kvinna. Jag kan inte garantera att vi lyckas med detta, för ordförandeskapet måste lyssna på alla huvudstäderna och hitta kandidater som kan nå konsensus hos de 27 medlemsstaterna, men jag skulle verkligen välkomna en kvinnlig kandidat. Det skulle göra EU mycket mer representativt än det är i dag.
Jag känner också att det finns en mycket stark vilja i kammaren att EU ska gå vidare och bli en starkare, större aktör i världen och visa beslutsamhet i fråga om ekonomin, kampen mot arbetslösheten, globaliseringens utmaningar och klimatfrågan. Det behöver vi göra. Lissabonfördraget är ett viktigt verktyg för detta, men vi måste också gå vidare oavsett vilket fördrag vi har, visa upp konkreta resultat och leverera. Det är bara när vi gör det, när vi levererar det som medborgarna förväntar sig av oss - och det gäller såväl rådet som kommissionen och Europaparlamentet - som vi får legitimitet och medborgarnas förtroende. Jag kan försäkra er att ordförandeskapet gör allt det kan för att driva på i dessa frågor, med hjälp av Europaparlamentet. Tack så mycket för en intressant debatt, herr talman!
Margot Wallström
kommissionens vice ordförande. - (EN) Herr talman! Det har varit en intressant debatt, som jag är säker på i viss mån är en upprepning av de diskussioner som har förts i Irland och på andra håll.
Låt mig bara börja med några fakta. Det är medlemsstaternas regeringar som bestämmer vilken ratifikationsmetod som ska användas. EU:s institutioner kan aldrig tvinga en medlemsstat att välja antingen en folkomröstning eller en ratifikation av parlamentet. Jag tycker att det är mycket viktigt att säga det. Det är intressant att samma personer som uttalar sig mycket starkt för oberoende nationalstater också skulle vilja tvinga på alla andra medlemsstater en folkomröstning. Det tycker jag är lite märkligt.
Nu beslutade sig Irland för att genomföra en andra folkomröstning. Låt oss vara mycket ärliga: detta medför alltid en politisk risk, men det var den irländska regeringen som bestämde sig för att göra detta. Och varför gjorde den det?
För övrigt är det inte ovanligt att man upprepar folkomröstningar: det har gjorts tidigare i inrikespolitiska frågor, och i en del medlemsstater kan man återkomma till en inrikespolitisk fråga flera gånger, så låt oss ha en intellektuell ärlighet i fråga om hela detta förfarande.
Jag tycker att vi fick en mycket bra analys av de irländska ledamöterna själva, av Seán Kelly, Mary MacDonald och Proinsias De Rossa: de har förklarat varför det irländska folket ändrade sig, varför det blev ja i folkomröstningen, och jag tycker att vi fick bra svar.
Jag anser att en del ledamöter har en väldigt konstig syn på demokrati som någonting mycket statiskt och absolut. De kanske föredrar att glömma att det här är en diskussion om en reform. Det är en process som började i Laeken för många år sedan och där olika demokratiska organ har deltagit i diskussioner under årens lopp för att försöka finna ett gemensamt modernare, mer demokratiskt och effektivare sätt att fatta beslut. Medlemsstaterna och deras ledare har naturligtvis lagt ned en hel del tid och energi på detta, och det är därför det inte är något statiskt förfarande: det går inte att jämföra det med en fotbollsmatch. Jag är ledsen, men det går inte att räkna mål på samma sätt som i en fotbollsmatch; vi måste också lyssna på varandra.
Och det är det man har gjort. Man lyssnade på det irländska folkets farhågor, och det skötte de själva i Irland. Varför måste vi förklara detta? Irländarna själva, deras nationella parlament, diskuterade skälen till att det blev ett nej - eftersom det kom som en överraskning för många där - i ett underutskott. Därför undersökte de vilka skälen var.
Jag var själv där. Jag var på modemässan i Dublin, jag var på fiskmarknaden i Cork, jag var på det offentliga mötet i Donegal, och det som många sade först av allt var att de faktiskt inte hade läst hela fördragstexten, eftersom det är en mycket komplicerad juridisk text och det är svårt att förstå exakt vad den handlar om.
En del sade att de var mycket rädda för att det som stod på affischerna kunde vara sant, att EU skulle besluta att införa en minimilön på 1,48 euro: kan det verkligen stämma? Eller är det sant att EU kommer att tvångsvärva soldater till en europeisk armé och skicka mycket unga människor till Afghanistan i en europeisk armé: kan det vara sant? Vad är det för påståenden? Ska man tro på dem? Så det fanns en hel del oro och många reella farhågor och framför allt en brist på information och ett behov av att oron skulle tas på allvar, skulle jag vilja säga.
Detta är vad som hände. Civilsamhället var också engagerat, vilket jag tycker att Seán Kelly förklarade på ett väldigt bra sätt. Jag skäms inte över att vi gjorde en kort sammanfattning av Lissabonfördraget som sedan publicerades i de stora tidningarna - utan att ifrågasättas av någon, kan jag tillägga - så att medborgarna själva kunde läsa ett sammandrag av hela fördraget på ett begripligt språk, så att de själva kunde se vad det innehåller, vad som är sant och inte.
Jag tror att de rättsliga garantierna hjälpte, för de gjorde det klart att de inte behöver oroa sig för neutraliteten eller aborterna eller någon av de andra frågorna. Så detta reddes ut och de fick rättsliga garantier och de fick en kommissionsledamot - och tack, Irland, för det betyder att det från och med nu också kommer att finnas en svensk kommissionsledamot, och en tysk och en grekisk och så vidare. Vi bör alla tacka irländarna för att de löste den frågan.
Självfallet diskuterar vi inte dessa frågor i ett politiskt vakuum. Verkligheten kommer också att påverka våra resonemang på dessa punkter, och det är inget fel med det. Men jag tycker att vi alltid, när vi analyserar uppföljningen av en folkomröstning, mycket noga bör beakta faktorer som ger upphov till rädsla på båda sidor, för rädsla är en mycket stark känsla som kan missbrukas. Så jag anser att den debatt som kommer att följa i Irland också bör handla om hur man undviker att använda eller missbruka sådana rädslofaktorer. Verkligheten visade emellertid att det irländska folket anser att det har en plats i hjärtat av Europa och att det kommer att ha nytta av att till fullo tillhöra EU och slippa få frågan om det gör det eller inte.
Jag hoppas också att kommissionen ska kunna fortsätta att spela rollen av den som tillhandahåller objektiva fakta, men debatten kommer att fortsätta eftersom det positiva med en folkomröstning är att man måste ha kontakter med medborgarna, som ni vet. Man måste ge information och föra en debatt och en diskussion. Det negativa är att de också splittrar befolkningen. Man måste säga ja eller nej, och detta kan sitta kvar också i irländarnas hjärtan och tankar under lång tid. Vi har en skyldighet, en demokratisk plikt, att också ta nej-sidans oro på allvar, att fortsätta föra debatten och se till att EU-frågorna integreras med den vanliga politiska debatten, också från civilsamhällets sida i Irland från och med nu, och på samma sätt i övriga Europa. Det var delvis därför valdeltagandet inte blev högre: detta ingår inte i de dagliga politiska diskussionerna i varenda medlemsstat.
Det måste det göra, och jag hoppas att vi får en kommissionsledamot med ansvar för både medborgarskapsfrågor och kommunikation från och med nu, och förhoppningsvis under det nya Lissabonfördraget.
Talmannen
Tack, fru kommissionsledamot, och tack till alla som deltog i denna mycket viktiga debatt om resultatet av den irländska folkomröstningen.
Debatten är härmed avslutad.
Skriftliga förklaringar (artikel 149)
Elena Oana Antonescu  
Den irländska omröstningen blev definitivt en röst för EU. När Lissabonfördraget träder i kraft kommer detta att bryta det dödläge som EU har befunnit sig i under några års tid.
Mycket har nämnts om den brist på demokrati som finns i EU, och om avståndet mellan EU och dess medborgare. Vissa ledamöter talade också om EU-institutionernas oförmåga att klara av verkligheten med ett olikartat EU bestående av 27 medlemsstater, där flera av de länder som nyligen anslutit sig har en annan utvecklingsnivå och en annan typ av ekonomi.
Gemenskapens otillräckliga institutionella struktur, behovet av att öka EU:s legitimitet i medborgarnas ögon och av att ha särskilda instrument för att EU ska kunna åta sig ett globalt ansvar i ett svårt ekonomiskt klimat rättfärdigar medlemsstaternas beslut att stödja övergången till ett mer demokratiskt EU.
När fördraget träder i kraft kommer detta att bana väg för en reformering av Europeiska unionen, och ge den institutionell förmåga att vidta åtgärder. Det behövs emellertid politisk vilja för att ta itu med dessa utmaningar. Ett framgångsrikt genomförande av Lissabonfördraget har följaktligen en avgörande roll att spela.
Sebastian Valentin Bodu  
EU närmar sig snabbt den tidpunkt då unionen ska genomföra den viktigaste reformen i dess historia, dvs. genomförandet av Lissabonfördraget. Irland sade ja till fördraget 16 månader efter landets rungande nej som skapade stor oro inom alla regeringar i Europa.
EU väntar nu på att den polske presidenten snabbt ska ratificera fördraget, som han lovat, och på att konstitutionsdomstolen i Tjeckien ska göra det som den tjeckiske presidenten vägrar göra. Detta kommer att göra EU mer flexibelt och snabbare på att reagera, men det är inte allt. Fördraget kommer också att återuppväcka förhoppningarna hos de stater som önskar bli medlemmar i gemenskapen. Länderna på västra Balkan har entusiastiskt välkomnat Irlands ratificering av fördraget.
Detta kommer att ge EU en starkare röst globalt, när väl dess institutioner har etablerats och reformerats. EU kommer då inte längre att bara vara en gemensam marknad, utan också en maktfaktor inom sfären för internationella förbindelser. Unionen får sin styrka av de 27 medlemsstaterna, som skulle kunna komma att öka i antal inom en relativt snar framtid. År 2010 är det år då vi hoppas att fördraget träder i kraft. Det skulle också kunna bli ett år av utveckling för EU, som ideligen har klarat av att förnya sig under unionens hela historia.
Maria Da Graça Carvalho  
Resultatet av den irländska folkomröstningen om Lissabonfördraget är ett avgörande steg för den europeiska integrationen och för att stärka EU:s roll. Lissabonfördraget gör det möjligt för EU att intensifiera unionens roll i politiska frågor som rör energi, klimatförändring, vetenskap och samarbete med utvecklingsländerna.
Lissabonfördraget gör att kampen mot klimatförändringen blir till ett särskilt mål inom ramen för EU:s miljöpolitik, genom att unionen erkänns ha en ledande roll internationellt i kampen mot klimatförändringen.
För första gången lägger man till ett kapitel om energi, och EU:s politik omfattar därigenom målen om att uppnå trygg energiförsörjning, att främja energieffektivitet och att utveckla förnybara energikällor.
Lissabonfördraget lägger grunden för skapandet av ett europeiskt forskningsområde, och EU:s åtgärder stärks på ett område som är avgörande för ekonomisk tillväxt och sysselsättning.
I Lissabonfördraget införs för första gången en särskild rättslig grund för humanitärt bistånd, och man fastställer att en minskning och utrotning av fattigdomen i utvecklingsländerna är det primära målet inom ramen för unionens politik för utvecklingssamarbete.
João Ferreira  
Resultatet av den andra folkomröstningen om Lissabonfördraget som hölls i Irland förändrar inte de antidemokratiska aspekterna av den process där man från första början ignorerat folkets vilja. Vi tänker inte låta de franska och nederländska folkens nej till konstitutionsfördraget falla i glömska, och inte heller det bedrägeri som konstitutionsfördragets omvandling till Lissabonfördraget utgjort.
Ignorerandet av det irländska folkets nej i den första folkomröstningen, samt den oacceptabla utpressning och inblandning som därpå följde, och som kulminerade i en väldig kampanj där man skamlöst utnyttjade resurser från den irländska staten och från EU, kommer också att gå till historien. Vare sig ratificeringsprocessen eller innehållet i fördraget legitimerar att man fortsätter att driva en politik som är roten till den allvarliga ekonomiska och sociala kris som vi genomgår i EU, särskilt i Portugal, och som kommer att förvärras av detta fördrag.
För vår del kommer vi att fortsätta med orubblig beslutsamhet att bekämpa nyliberalismen, federalismen och militarismen inom EU. Vi kommer att fortsätta att med fast övertygelse kämpa för ett annat EU - ett EU av arbetare och folk - och mot de förnyade hoten mot sociala och arbetsmarknadsmässiga rättigheter, demokrati, suveränitet, fred och samarbete, som vi nu står inför.
Bruno Gollnisch  
skriftlig. - (FR) Herr talman, mina damer och herrar! Vem är det vi gör narr av? Den tämligen hånfulla tillfredsställelse som uppvisats här beträffande det ja som tvingats fram från irländarna efter månader av trakasserier, kampanjer om skuld, lögner och halvsanningar är en vanära för demokratin och en förolämpning mot folkets vilja. Vad beträffar rättvisa är ett erkännande som uppnås genom tvång helt värdelöst. Detsamma borde gälla för dessa manipulerade ratificeringar som endast tillåter ett möjligt svar, vilket vi är redo att uppnå genom att låta medborgarna rösta och rösta igen till leda, om vi inte rentav kringgår dem helt och hållet genom att ta den parlamentariska vägen. I dag är Tjeckiens president Václav Klaus den enda kvarvarande person som försöker motstå denna frihetskrossande text som Lissabonfördraget utgör. Alla Europas fosterlandsvänner, alla de som avvisar en europeisk superstat, alla de som anser att folket har rätt att besluta om sin egen framtid, måste i dag visa sitt stöd för honom och hjälpa honom att stå upp mot de påtryckningar han tvingas utstå, och som han även fortsättningsvis kommer att få utstå under den närmaste tiden.
Lívia Járóka  
Jag vill ta tillfället i akt och välkomna resultatet av den irländska folkomröstningen. Resultatet banar väg för Lissabonfördragets ikraftträdande, och därigenom skapas en europeisk union som främjar ökad demokrati och solidaritet. Jag vill belysa att fördraget dels ger nationella parlament större inflytande och dels är grundat på Europeiska unionens stadga för grundläggande rättigheter. Därigenom upprätthålls och befästs denna handlings bindande laga kraft genom att mänskliga rättigheter och minoriteters rättigheter fastslås. Detta är särskilt viktigt för Ungern, eftersom det förbud som fastställs i stadgan mot diskriminering av personer som tillhör en nationell minoritet är en ytterst viktig gest för såväl de ungrare som lever utanför Ungern som de minoriteter som lever i Ungern. Under den nuvarande globala ekonomiska nedgången är det viktigt att erkänna att ett effektivt och ändamålsenligt europeiskt samarbete kan ge ett medelstort land som Irland eller Ungern ett sätt att utvecklas till följd av krisen.
Rareş-Lucian Niculescu  
När Lissabonfördraget träder i kraft kommer lagstiftningsförfarandet att bli mycket enklare. Det mest betydelsefulla framsteget i detta avseende kommer att bli det ökade antal områden där beslut fattas av Europeiska rådet genom kvalificerad majoritet (istället för genom enhällighet), samt det ökade antal områden där Europaparlamentet kommer att ha rollen som medlagstiftare, tillsammans med rådet. Dessa nya inslag kommer i hög grad att underlätta förfarandet för att anta beslut på EU-nivå, särskilt på sådana områden som strukturfonderna och sammanhållningsfonden, som är ytterst viktiga för Rumänien eftersom landet behöver dessa ekonomiska medel för att fortsätta sin utveckling. Jag välkomnar också att Europaparlamentet kommer att få utvidgade befogenheter, till exempel när det gäller jordbruksfonder, ett område som är allvarligt drabbat av den nuvarande finanskrisen. Det är också ett område där det krävs särskilda åtgärder som kan åstadkomma snabba resultat för att förbättra jordbrukares liv och garantera livsmedelsförsörjningen för våra medborgare.
Joanna Senyszyn  
President Lech Kaczyński har, trots ett offentligt uttalat löfte, fortfarande inte undertecknat Lissabonfördraget. Förseningen har nu varat i mer än ett och ett halvt år. Detta är orättfärdigt, klandervärt och till och med olagligt.
Den 1 april 2008 fick presidenten i uppdrag av det polska parlamentet att ratificera Lissabonfördraget. Enligt den polska konstitutionen är presidenten skylig att underteckna. Det handlar inte om hans goda vilja eller huruvida han har lust eller inte - det är en skyldighet. Om han inte uppfyller detta bryter han därmed mot lagen. Genom att göra sitt undertecknande av fördraget beroende av beslutet hos medborgarna i ett annat land har president Lech Kaczyński placerat Polen i rollen av ett land som inte har förmågan att fatta ett suveränt beslut, samt förödmjukat polackernas patriotiska känsla. I Irland segrade anhängarna av ett starkt och förenat EU. I Polen står presidenten i vägen för segern, och nu har han nästan inget stöd från allmänheten.
Kan det vara så att han har dragit ut på tiden av personliga skäl, av fruktan att förlora väljare som hyser ett orubbligt EU-motstånd, däribland de som är knutna till Radio Maryja? Om så är fallet är det hög tid att inleda ett riksrättsförfarande. Enligt den polska konstitutionen finns det två möjliga sätt. Statsdomstolen, eller tillämpning av artikel 131.2.4 i Republiken Polens konstitution - ”en förklaring från nationalförsamlingen om presidentens bestående oförmåga att utöva sina skyldigheter till följd av hans/hennes hälsotillstånd”. Den polska befolkningen vill inte hindra EU:s utveckling. Tvärtom vill de inleda fördelaktiga förändringar i EU. President Lech Kaczyński har inte rätt att blanda sig i detta.
Czesław Adam Siekierski  
Trots att EU och dess institutioner fungerar effektivt dagligdags, utan Lissabonfördraget, skulle ett misslyckat antagande skapa en bild av en gemenskap som inte har förmågan att nå och anta viktiga beslut. I och med Lissabonfördraget införs nya omröstningsprinciper, där ett lands röstbefogenheter är helt beroende av dess befolkningsstorlek. I jämförelse med det nuvarande omröstningssystemet enligt Nicefördraget är stora länder som t.ex. Tyskland bättre gynnade, medan medelstora länder, däribland Polen, drar det kortaste strået. Den del av rösterna som tilldelades Polen enligt Nicefördraget var mycket fördelaktig. Vissa rädslor beträffande fördelningen av befogenheter har väckts genom inrättandet av en ny institution, dvs. Europeiska rådets ordförande, vanligtvis kallad EU:s president. Låt oss påminna oss om att vi redan har en ordförande för Europeiska kommissionen och en talman för parlamentet. Vi har dessutom ledaren för det land som styr EU, eller innehar det så kallade ordförandeskapet, och därutöver inväntar vi utnämningen av en hög representant för utrikes- och säkerhetspolitiken. Förutom införandet av befattningen som hög representant, även kallad EU:s utrikesminister, innebär Lissabonfördraget att EU:s utrikespolitik stärks genom skapandet av gemensam diplomati. Möjligheten till utträde ur EU har dessutom fastställts, det europeiska medborgarinitiativet har skapats, och i fördraget nämns också behovet av att skapa en energipolitik för EU, vilket är mycket viktigt för EU:s framtid. Vi väntar med förhoppningar på de slutliga ratificeringarna av fördraget.
Silvia-Adriana Ţicău
skriftlig. - (RO) Lissabonfördraget kommer att göra det möjligt för nationella parlament att föra upp EU-relaterade frågor på dagordningen för nationell debatt. Så gott som varje lagstiftningsförslag från Europeiska kommissionen kommer att granskas av nationella parlament för att dess överensstämmelse med subsidiaritetsprincipen ska bekräftas. Om en tredjedel av de nationella parlamenten informerar kommissionen om att denna princip har brutits är kommissionen skyldig att granska förslaget. Om hälften av de nationella parlamenten anser att subsidiaritetsprincipen har brutits är Europaparlamentet och rådet skyldiga att göra ett uttalande om huruvida principen har iakttagits eller brutits. Efter att en europeisk lagstiftningsakt har antagits kan nationella parlament begära att EG-domstolen ska upphäva denna akt inom två månader från dess tillkännagivande. Mot bakgrund av lagstiftningsprocessens varaktighet på EU-nivå kommer medtagandet av EU-relaterade frågor på dagordningen för nationell debatt att göra det möjligt för medlemsstaterna att i tid motta tips och riktlinjer för utveckling och samtidigt utforma sina egna. Lissabonfördraget bekräftar på nytt att EU:s ekonomi är en social marknadsekonomi, och ger EU nya befogenheter på områden som klimatförändring och energipolitik. Dessa befogenheter kommer att vara av särskild betydelse, i synnerhet mot bakgrund av EU:s energiberoende av tredjeländer.
Rafał Kazimierz Trzaskowski  
skriftlig. - (EN) Irländarnas ja till Lissabonfördraget är en god nyhet för EU. Det råder inga tvivel om att fördraget kommer att gagna Europeiska unionen genom att förenkla beslutsprocessen och skapa större möjligheter till effektivitet. Tvärtemot vad dess motståndare säger leder inte fördraget till någon stor omvälvning. Aldrig tidigare har dock så mycket berott på genomförandeprocessen. Det är detaljerna som är problemet. Nyheterna i fördraget kan till exempel öka EU:s synlighet på den internationella scenen, men mycket beror på de slutliga arrangemangen som kommer att avgöra vilken karaktär de nya instrumenten, såsom europeiska avdelningen för yttre åtgärder, får. Därför är det viktigt att Europaparlamentet fyller sin funktion i processen genom att när så är möjligt skapa de nya institutionella ramar som anges i Lissabonfördraget. På så sätt blir processen mer genomblickbar, får större legitimitet och kan slutligen få ett bättre resultat, tror jag.
