A 2009. december 10-11-i Európai Tanács előkészítése (vita)
Elnök
A következő napirendi pont a Tanács és a Bizottság nyilatkozata a 2009. december 10-11-i Európai Tanács előkészítéséről.
Cecilia Malmström
a Tanács soros elnöke. - (SV) Tisztelt elnök úr, Barroso úr, képviselőtársaim! Nagy örömömre szolgál, hogy az Európai Tanács következő ülése előtt sor kerülhet erre a vitára. Ez a második rendes ülés lesz a svéd elnökség ideje alatt, és egyben az utolsó olyan ülés, amelyet soros elnökség vezet.
Mint tudjuk, december 1-jén hatályba lép a Lisszaboni Szerződés, de - az Európai Tanács által 2008 decemberében elfogadott nyilatkozattal összhangban - a soros elnökség a mandátumának az év végén történő lejártáig tölti be az Európai Tanács elnöki tisztségét. Mára valamennyi tagállam ratifikálta a Szerződést, és Rómában letétbe helyezték a ratifikációs dokumentumokat. Így megerősíthetem, hogy a Lisszaboni Szerződés december 1-jén valóban hatályba lép.
Hosszan tartó, fáradságos munkával jutottunk el idáig, amint azt a Parlament is tudja. Az új Szerződés számos tekintetben változást hoz majd az Európai Unió működésébe. A Szerződés eredményeként nagyobb eséllyel ragadhatjuk meg az EU előtt álló fontos problémákat, és ezt demokratikusabb, átláthatóbb és hatékonyabb módon tehetjük meg. A Szerződés sok lényeges reformot is magával hoz, amelyek Önöket is érintik itt, a Parlamentben.
Az Európai Tanács múlt heti, soron kívüli ülésén az állam- és kormányfők megegyeztek abban, hogy Herman van Rompuy urat nevezik ki az Európai Tanács elnökének. Január 1-jétől ő fogja irányítani és előmozdítani az Európai Tanács munkáját.
A Bizottság elnökének hozzájárulását követően megállapodás született Catherine Ashton külügyi és biztonságpolitikai főképviselőnek való kinevezéséről is. A Szerződéssel összhangban Ashton asszony december 1-jétől kezdi meg feladatai, többek között a Bizottság elnöke tisztjének ellátását. Mihelyt az Európai Parlament elfogadja álláspontját a képviselőkre vonatkozóan, Ashton asszony, az Ön meghallgatására is sor fog kerülni. Úgy tudom, Ashton asszony hamarosan megjelenik a Külügyi Bizottság előtt és válaszol a kérdéseikre.
Az Európai Tanács ezenkívül arról is megállapodott, hogy Pierre de Boissieu-t nevezik ki a Tanács főtitkárának.
A Lisszaboni Szerződés hatálybalépésére való felkészülés tovább folytatódott, amint arról az elnökség részletesen beszámolt az Európai Tanácsnak készített októberi helyzetjelentésében. December 1-jén - a Lisszaboni Szerződés teljes körű érvényességének biztosítása érdekében - számos döntést fognak hozni, például a Tanács módosított eljárási szabályzatára és az Európai Tanács eljárási szabályzatára vonatkozóan. Az Európai Tanács decemberi ülésén egy új jelentést terjesztünk elő, amely összefoglalja azokat a kérdéseket, amelyekkel a Lisszaboni Szerződés végrehajtásával és gyakorlati alkalmazásával kapcsolatban foglalkoztunk. Az Európai Külügyi Szolgálat is e kérdések közé tartozik. A jelentés az e területen folytatott munka menetét meghatározó ütemtervet is tartalmazni fogja.
Az Európai Tanács decemberi ülésén elsősorban gazdasági és pénzügyi kérdésekkel fogunk foglalkozni. A válság még sokáig éreztetni fogja hatásait, különösen a munkaerőpiacon. Ugyanakkor fontos számunkra, hogy hosszú távra tervezzünk, és mind közép-, mind pedig hosszú távon sikerüljön megoldanunk a problémákat.
Az EU, a tagállamok és az európai központi bankok számos intézkedést hajtottak végre, például garanciaprogramokat vezettek be a bankok számára, valamint európai gazdaságélénkítési tervet dolgoztak ki. Ezen intézkedések nagyban hozzájárultak a pénzügyi stabilitás növeléséhez, illetve a válság által a növekedésre és a foglalkoztatásra gyakorolt hatások csökkentéséhez.
Bár javultak a gazdasági kilátások, a főbb veszélyforrások még nem tűntek el. Ezért egyelőre még nem vonhatók vissza a támogatási intézkedések. Mindazonáltal a Tanácsban vitát kezdeményeztünk arról, hogyan és mikortól kellene fokozatosan megszüntetni ezeket a speciális válságkezelő intézkedéseket. Az Európai Tanács felül fogja vizsgálni azt a munkát, amit a Tanács ez idáig a kilábalási stratégiákkal kapcsolatban végzett. Az EU gazdaságélénkítési tervét is figyelemmel fogjuk kísérni.
Ami a pénzügyi piacokat illeti, jó látni, hogy e területen nagymértékben javult a helyzet. A pénzügyi ágazatban már nincs szükség támogatási intézkedésekre. Ezért stratégiákat kell kidolgoznunk arra vonatkozóan, hogyan tudjuk fokozatosan, összehangolt módon megszüntetni ezeket az intézkedéseket. Ugyanakkor fontos hangsúlyozni, hogy most még túl korai lenne elkezdeni a támogatási intézkedések általános visszavonását a pénzügyi területen.
A svéd elnökség megállapodást szeretne elérni a támogatási intézkedések megszüntetésének időzítésére, összehangolására és sorrendjére vonatkozó számos vezérelv tekintetében.
Most pedig a pénzügyi felügyeletről szeretnék néhány szót szólni. Egyetértés van abban, hogy fokozottabb és hatékonyabb együttműködésre van szükség az EU-ban a pénzügyi felügyelettel kapcsolatban, különösen a pénzügyi válság idején szerzett tapasztalatok fényében.
Az Európai Rendszerkockázati Tanácsban folytatott munka felépítésére és elsődleges céljára vonatkozó javaslatot az Ecofin október 20-i ülésén fogadták el az EU pénzügyminiszterei. Az elnökség ezt követően megbízást kapott, hogy tárgyalásokat kezdjen az Európai Parlamenttel, amit meg is tettünk.
Ami a három alacsonyabb szintű hatóságot illeti, az elnökség célja az, hogy e hatóságok számára, és ebből adódóan a teljes felülvizsgálati csomagra vonatkozóan általános megközelítést fogadjanak el az Ecofin december 2-án tartandó következő ülésén, hogy decemberben jelenteni tudjunk a Tanácsnak.
Az, hogy egy működő struktúrával rendelkezünk, komoly értéket jelent a pénzügyi szolgáltatási ágazatban, Európán kívül és a saját polgáraink számára egyaránt. A csomag magában foglal majd egy előírást a terv háromévenkénti felülvizsgálatára vonatkozóan. Így képesek leszünk kijavítani minden olyan dolgot, amelyről kiderül, hogy nem működik túl jól vagy nem igazán hatékony.
Az EU munkahelyekkel és a növekedéssel kapcsolatos jelenlegi stratégiája, a lisszaboni stratégia jövőre lejár. Ezért okvetlenül szükséges, hogy az EU megállapodjon egy új stratégiáról, amely képes előmozdítani egy hosszú távú növekedést és fellendülést előrevetítő jövőképet. Az elkövetkező néhány hónapban ez lesz az egyik legfontosabb kérdés, amely kiemelt fontosságú lesz a soron következő spanyol elnökség számára is.
A gazdasági és pénzügyi válság azonnali intézkedéseket tett szükségessé a növekedésre és a munkaerőpiacra gyakorolt hatások minimálisra csökkentése érdekében. Ugyanakkor nyilvánvalóbbá váltak gazdaságaink strukturális gyengeségei, valamint az előttük álló hosszú távú kihívások.
Európa versenyképességének világpiaci fenntartása és megerősítése, az éghajlatváltozás elleni küzdelem, valamint az idősödő népességgel járó problémák kezelése nagy erőpróbát jelent az Európai Unió és tagállamai számára közép- és hosszú távon egyaránt. E kihívások közös és összehangolt megoldásokat és közös jövőképet, valamint az elkövetkező tíz évre egy megerősített európai reformtervet tesznek szükségessé.
A jövőképünk lényege, hogy a kihívásokból lehetőségeket tudjunk kovácsolni. A lehető legteljesebb mértékben ki kell használnunk a belső piacban rejlő lehetőségeket és élnünk kell a külkereskedelem és a piacnyitás előnyeivel. Fel kell ismernünk, hogy milyen lehetőségeket hordoz magában, ha Európát környezethatékony vagy az éghajlati jellemzőket okosan kiaknázó gazdasággá változtatjuk, továbbá magas szintű foglalkoztatást, fenntartható államháztartást és társadalmi kohéziót valósítunk meg.
A svéd elnökség ideje alatt elkészül az EU fenntarthatósági stratégiájának második értékelése. Számtalan területen történt előrehaladás. Ugyanakkor sok olyan terület van, ahol fenntarthatatlan a fejlődés iránya. E területek közé tartozik a természeti erőforrások iránti igény gyors növekedése, a biológiai sokféleség eltűnése, a közlekedési ágazatban az energiafogyasztás növekedése és a világszerte tapasztalható szegénység mérséklődésének elmaradása.
Feltettük azt a kérdést, hogyan tudnánk hatékonyabban és eredményesebben nyomon követni és ellenőrizni a stratégiát, és ezen belül hogyan aknázhatjuk ki a más uniós stratégiákkal - például a lisszaboni stratégiával - való összekapcsolódásból eredő összehangolás előnyeit.
Az integrált tengerpolitika szintén téma lesz az Európai Tanács ülésén. A Bizottság nemrég nyújtotta be az elért haladásról szóló jelentését. Az Európai Tanács megvizsgálja a jelentést, és véleményt alkot ennek a fontos, ágazatokon átnyúló munkának a jövőbeni irányáról. E tekintetben hangsúlyozni szeretném, hogy fontosnak tartjuk a fenntartható gazdasági fejlődést, a környezethatékony munkát és az innovációt.
Most pedig az Európai Tanács ülésének egy másik fontos napirendi pontjára szeretnék áttérni, nevezetesen a szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térségre vonatkozó új ötéves munkaprogram elfogadására. A stockholmi program célja, hogy felváltsa a 2004-ben elfogadott és jelenleg is hatályos hágai programot.
A stockholmi program egy biztonságosabb és nyitottabb Európa képét vetíti előre, ahol védelmezik az egyén jogait. A program a Tanács és az Európai Parlament közötti fokozott együttműködés és gyakori megbeszélések eredménye. A nemzeti parlamentek, a civil társadalom, az uniós szervek és számos különféle ügynökség és hatóság is értékes hozzájárulást nyújtott a programhoz.
Svéd kollégáim, Beatrice Ask igazságügyi miniszter és Tobias Billström bevándorlásügyi miniszter is jelen voltak tegnap, és egy nagyon hosszú vita keretében bemutatták a stockholmi programot. Ezért nem szeretném elismételni, amit ők már elmondtak, de megragadnám az alkalmat, hogy hangsúlyozzam, a stockholmi program olyan egyedi intézkedésekre összpontosít, amelyek hozzáadott értékkel gazdagítják a polgárok mindennapjait. A program az EU-n kívüli együttműködésre is kiterjed. Egy biztonságosabb és nyitottabb Európa megvalósításához valódi együttműködést kell kialakítanunk partnerországainkkal.
A jövőben az e területen végzett munkának is azon kell alapulnia, hogy a biztonságos Európa megteremtésére, illetve az egyének jogainak védelmére irányuló intézkedések egyensúlyban legyenek.
Az eddig végzett céltudatos munka, illetve a jövőbeni munkamódszerünk, amelyben megnő a Parlament szerepe az együttdöntésben, segíthet egy olyan cselekvési terv létrehozásában, amely hatékonyabban képes kezelni ezeket az óriási kihívásokat.
Ami az éghajlatváltozás kérdését illeti, a Európai Tanács ülésével egy időben kerül majd sor a koppenhágai éghajlat-változási tárgyalásokra. Ezek a kérdések fontosak Európa és Földünk egészének jövője szempontjából. Két hete Fredrik Reinfeldt miniszterelnök úr itt, Brüsszelben, a Parlamentben ismertette az Európai Tanács októberi ülésének következtetéseit, többek között az EU koppenhágai tárgyalások előtti álláspontjának legfontosabb elemeit. Elengedhetetlen, hogy újra és újra világossá tegyük partnereink számára, szerte a világon, mennyire fontosnak tartjuk ezt a kérdést, továbbá hogy lendületet adjunk, ami előmozdítja a tárgyalásokat. A svéd elnökség minden erejét erre a munkára fogja összpontosítani.
A jövő hónapban az Európai Tanács értékelni fogja az üléssel egy időben folyó tárgyalások állását, hogy meghozza az ahhoz szükséges döntéseket, hogy Koppenhágában sikert könyvelhessünk el.
Mint megszokott, számos külpolitikai kérdésről is szó eshet az Európai Tanács ülésén, de most még kissé korai lenne arról beszélni, hogy mik lehetnek ezek.
A svéd elnökség kiemelt feladatának tartotta, hogy reagáljon az éghajlatváltozás által előidézett kihívásokra és biztosítsa, hogy az EU megtartja a koppenhágai tárgyalások előtt betöltött vezető szerepét, miközben továbbra is feladatának tekinti a gazdasági és pénzügyi válság kezelését. Ezekkel a kérdésekkel kiemelten fogunk foglalkozni az utolsó csúcson.
José Manuel Barroso
a Bizottság elnöke. - Tisztelt elnök úr! Már számos alkalommal megvitattuk, hogy a Lisszaboni Szerződés milyen óriási lehetőségeket kínál az Európai Unió számára, ezért engedjék meg, hogy újból örömömet fejezzem ki azzal kapcsolatban, hogy amikor legközelebb találkozunk, addigra már hatályba lép a Lisszaboni Szerződés. És e hatályos szerződéssel elérkezik annak az ideje, hogy még határozottabban túllépjünk az intézményi eszmecseréken, szakpolitikákat és eredményeket mutatva fel a polgároknak.
A múlt heti kinevezésekkel, azaz Herman Van Rompuy a Tanács elnökének, illetve Cahterine Ashton főképviselőnek és a Bizottság alelnökének való kinevezésével megtettük az első lépéseket a Lisszaboni Szerződés teljes körű végrehajtása felé. Tudom, hogy Van Rompuy elnök úr és Ashton főképviselő asszony is már alig várják, hogy működésbe lépjen a Lisszaboni Szerződés.
Herman Van Rompuy kinevezéséről az állam- és kormányfők konszenzus alapján döntöttek. Örvendetesnek tartom ezt a döntést, és személy szerint maximálisan támogatom. Herman Van Rompuy Belgium miniszterelnökeként nagy tiszteletet vívott ki magának. Belgium az Unió egyik alapító tagja, olyan ország, amely mindig is az európai projekt élharcosa volt. Rompuy úr ezen ország ösztönös európaiságának és saját konszenzuskereső jellemének kombinációját hordozza magában: pontosan azt a két rendkívüli értéket, amellyel az Európai Tanács elnökének rendelkeznie kell.
Már várom, hogy elkezdhessük közös munkánkat és hogy csatlakozhassak hozzá itt, az Európai Tanács üléseiről szóló plenáris vitákon. Alapvető fontosságú, hogy míg minden intézménynek saját hatáskörén belül és más intézmények hatáskörét tiszteletben tartva kell működnie, mindannyian a közös európai célért dolgozunk.
Rendkívüli büszkeséggel és örömmel tölt el, hogy Catherine Ashtont nevezték ki az első főképviselőnek és az Európai Bizottság alelnökének. Támogattam a kinevezését és az Európai Tanács ülésén jóváhagyásomat adtam, mivel erre a szerződések értelmében szükség van. Mindannyian olyan embernek ismerjük őt, aki rendelkezik a szükséges politikai képességekkel és irányérzékkel ahhoz, hogy első főképviselőként és a Bizottság alelnökeként felvállalja a rá váró komoly feladatokat. Biztosíthatom Önöket, hogy Ashton asszony, akivel a Bizottságban már volt szerencsém együtt dolgozni, mélyen elkötelezett az európai projekt iránt.
Mint ahogyan tegnap már említettem, az összes biztos kinevezésére sor került. Nagy örömmel tölt el, hogy egyetlen hét alatt lehetséges volt háromszorosára, azaz kilencre növelni a női jelöltek számát. Tehát a következő Bizottságnak kilenc női tagja lesz, eggyel több, mint a jelenlegi Bizottságban, és ismételten köszönetet mondok mindazoknak, akik segítettek nekem e bonyolult feladat megoldásában, ami arra irányult, hogy ha nem is ideális, de legalább elfogadható számú női biztosunk legyen a következő Bizottságban.
Most pedig a portfóliók elosztásáról szólnék pár szót. Biztosíthatom a Parlamentet arról, hogy a portfóliók elosztásakor minden szempontból tiszteletben fogom tartani azokat a prioritásokat, amelyeket az általam Önök elé terjesztett és az Önök szavazata révén a Parlament által támogatott politikai iránymutatásokban meghatároztunk, és tiszteletben fogom tartani mindazokat a kötelezettségvállalásokat, amelyeket akkor tettem a Parlament irányába. Ezt követően a Parlament ténylegesen megtarthatja a meghallgatásokat és januárban szavazhat a következő biztosi testületről.
A következő hónapban az Európai Tanács megadja nekünk az első komoly lehetőséget annak bizonyítására, hogy most már a szakpolitikák lényegi elemeire összpontosítunk, és ez változást fog hozni. Most nagyon röviden szólnék három kulcsfontosságú területről, amelyekkel kiemelten fogunk foglalkozni.
Az első az éghajlatváltozás. Rendkívül jó időzítéssel az Európai Tanács ülésére egy héttel a koppenhágai tárgyalások lezárása előtt kerül sor. Az Európai Unió úttörő szerepet vállalt az éghajlatváltozás hatásai elleni fellépésben. Elsőként bizonyítottuk, hogy a szén-dioxid-kibocsátás korlátozását és kereskedelmét szolgáló (az ún. "cap and trade”) rendszer működhet. Elsőként vezettünk be kötelező, szigorú célt a kibocsátások csökkentése érdekében. Utat mutattunk annak meghatározásában, hogy a fejlődő világ hogyan járulhat ténylegesen hozzá az éghajlatváltozás kapcsán felmerülő költségek finanszírozásához a fejlődő országokban.
De ahogyan egyre közeledünk a koppenhágai konferenciára való felkészülés végéhez, úgy növekszik a nyomás. Egységesnek kell maradnunk és a célunkra kell összpontosítanunk, azaz arra, hogy világszerte csökkentsük a kibocsátásokat és előteremtsünk a szükséges finanszírozást. Ez a mi feladatunk. Jól hallhatóan ki kell mondanunk, hogy ez nem lehet egyedül Európa feladata: másoknak is - és itt a nagy gazdaságokat értem -, tehát másoknak is tenniük kell a nagy célok eléréséért.
Mi legyen az Európai Tanács legfontosabb üzenete? Először is az, hogy nagyra törő és jelentőségteljes megállapodást szeretnénk látni Koppenhágában, amely mindenekelőtt magában foglalja a 2 Celsius fokos célt. Ez alapvető fontosságú. Időnként láthatunk politikusokat és diplomatákat tárgyalni. Tudnak - ahogyan mi is - egymással tárgyalni, de a tudománnyal nem lehet tárgyalni. Nem tárgyalhatunk a természettudománnyal. Nem tárgyalhatunk a tudományos ajánlás ellen, és az a minimum, hogy olyan megállapodást érjünk el, amely összeegyeztethető a 2 Celsius fokos céllal. Tehát a fejlett országok számára reális és eredményes kibocsátáscsökkentési célt, a fejlődő országok - különösen a gyorsan növekedő, gazdaságilag felemelkedő országok - számára pedig jelentőségteljes intézkedéseket kell meghatároznunk. Átfogó célokra van szükségünk, amelyek lefedik a bali útitervben foglalt összes kérdést.
Most lássuk a második témát. Még ha Koppenhágában úgy is alakul, hogy sajnálatos módon nem nyílik lehetőségünk véglegesíteni egy új szerződést, mindenképpen születnie kell egy olyan operatív megállapodásnak, amely az összes érintett fél valódi kötelezettségvállalásain alapul, amelyhez minden jelentős szereplő hozzájárul és amely a legmagasabb szintű politikai támogatásban részesül. Egyértelmű és egyszerű politikai szövegre van szükségünk, amely jelzi, hogy már nem csak beszélünk az éghajlatváltozás elleni küzdelemről, hanem teszünk is érte valamit. A szövegnek arra is ki kell terjednie, hogy a megállapodást a lehető legrövidebb időn belül teljes értékű szerződéssé kell átdolgozni.
Pontosan megfogalmazott megállapodásra van szükség. Ez a kibocsátások csökkentésével kapcsolatban konkrét számokat, a fejlődő országok megsegítésével kapcsolatban - egyrészt az éghajlatváltozás hatásait enyhítő programok kidolgozása, másrészt az éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodás tekintetében - pedig részletes pénzügyi csomagot jelent. Kiváltképpen a támogatások gyors megindítása lesz nagyon fontos.
Végezetül véleményem szerint a vezetők elkötelezettsége alapvető fontosságú lesz, mivel ezeket a nehéz döntéseket a legmagasabb kormányzati szinten kell meghozni. Örömmel hallom, hogy Rasmussen miniszterelnök úr meghívására legalább 65 állam- és kormányfő jelentette be, hogy részt vesz a koppenhágai tárgyalásokon. Én is ott leszek.
Egy másik kulcsfontosságú terület a szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térséghez kapcsolódó stockholmi program. Az emberek egy virágzó és békés Európai Unióban szeretnének élni, ahol tiszteletben tartják a jogaikat és garantálják a biztonságukat. Szabadon szeretnének utazni, szeretnék, ha ideiglenesen vagy állandó jelleggel másik európai országba költözhetnének tanulás, munkavállalás, családalapítás, vállalkozás létrehozása vagy nyugdíjba vonulás céljából.
Sokat haladtunk előre az elmúlt 10 évben. A schengeni térségen belüli határellenőrzések megszűnése lehetővé tette, hogy a 25 ország több mint 400 millió polgára anélkül utazzon az Ibériai-félszigettől a balti államokig, vagy Görögországtól Finnországig, hogy bármely határnál is fel kellene mutatniuk az útlevelüket.
Most a Lisszaboni Szerződés új lehetőséget nyújt számunkra a továbblépéshez. Mindannyian tudjuk, hogy a Szerződésből adódó legjelentősebb változások egy része a szabadság, a biztonság és a jog érvényesülése terén következik be. A Szerződés teljes mértékben a rendes eljárásaink hatáskörébe vonja ezt a szakpolitikai területet. Meghatározza, milyen intézkedések tehetők, de mindenekelőtt a Parlament teljes körű bevonásával kibővíti e politikák demokratikus keretét.
A nagyrészt a Bizottság ötletein és javaslatain alapuló stockholmi program jelenti a kulcsot ahhoz, hogy mindez valósággá váljon. Megteremti egy átfogó és hatékony intézkedési program keretét, amely valódi változást, valódi előnyöket hoz polgáraink számára.
A programnak - az Európai Tanács által létrehozott formájában - meg kell határoznia az elkövetkező évekre vonatkozó, irányadó bel- és igazságügyi prioritásokat, és be kell mutatnia, miként történik majd a gyakorlati megvalósításuk. Javulás az alapvető jogok tiszteletben tartásában; az igazságszolgáltatáshoz való jobb hozzáférés; határozottabb fellépés a szervezett bűnözéssel, az emberkereskedelemmel és a terrorizmussal szemben; a migráció hatékony kezelése - ezek mind oly területek, ahol a stockholmi programnak egy sor konkrét, előremutató lépést kell meghatároznia. Ezek ráadásul a harmadik országbeli partnereink irányában egy erőteljes megközelítést kívánnak meg, amit mindenképpen szem előtt fogok tartani a globális érdekeink lehető legnagyobb mértékű érvényesítéséért végzett munkánk során.
Végezetül továbbra is a gazdasági válság megoldására kell összpontosítanunk. Az európai uniós fellépés óriási előrelépést jelentett a múlt évben. Továbbra is céltudatosnak kell lennünk. Szorosan figyelemmel kell kísérnünk a gazdaságélénkítő intézkedéseinket, különösen azért, mert a munkanélküliség még mindig növekszik. A legfontosabb feladatunk változatlanul az, hogy az embereket megtartsuk a munkahelyükön, és segítsünk munkát találni azoknak, akik munkanélkülivé váltak.
Ugyanakkor hozzá kell látnunk a válság utáni időszakra vonatkozó program kidolgozásához is annak érdekében, hogy kiaknázhassuk az új növekedési forrásokat és új foglalkoztatási lehetőségeket találjunk. Ez a program nem más, mint amit a 2020-as stratégiában, a Bizottság által tegnap köröztetett konzultációs dokumentumban is felvázoltunk. Már nagyon szeretném hallani, mit gondolnak a tisztelt képviselők, többek között milyen véleményt fogalmaztak meg a záró dokumentumban.
Az Európai Tanács emellett vizsgázni fog abból is, mennyire haladt előre a pénzügyi felügyeletre vonatkozó csomaggal. Tudom, hogy ez közös célunk a Parlamenttel, és nyomatékosan kérem Önöket a Tanáccsal való együttműködésre, hogy 2010 közepén lehetővé váljon a csomag elfogadása, és 2010 végére már ténylegesen új hatóságok működhessenek.
Éghajlatváltozás; szabadság, biztonság és a jog érvényesülése; reagálás a gazdasági és pénzügyi válságra - ez az a három terület, amely hatással van a polgárok mindennapjaira; a három terület, ahol az Európai Tanács megmutathatja, hogy a Lisszaboni Szerződés valóban új fejezetet nyitott az európai projekt történetében.
A jelentőségteljes eredmények eléréséhez partnerséget kell alkotnunk - partnerséget a Bizottság és a Parlament között, amiért hálás vagyok, mert kitartóan támogatta a Bizottság által az említett három területen előterjesztett politikai célokat; partnerséget a Tanács svéd elnökségével, amelynek őszintén gratulálok kitartó munkájáért; és partnerséget dán barátainkkal, akik a koppenhágai konferencia előkészítésén dolgoznak.
Hozzuk ki a legtöbbet az előttünk álló kihívásokból. Dolgozzunk együtt a közös európai célokért. A Bizottság és én magam is készen állunk a kihívásokra. Biztos vagyok abban, hogy ez a Parlament - az új szerződésben rögzített megerősített hatásköreivel - kinyilvánítja az európai polgárok iránt érzett felelősségérzetét és elkötelezettségét.
Joseph Daul
a PPE képviselőcsoport nevében. - (FR) Tisztelt elnök úr! Hölgyeim és uraim! Ez a nap is eljött.
Az állam- és kormányfők Herman Van Rompuy urat választották meg az Európai Tanács első elnökének, Catherine Ashton asszonyt pedig főképviselőnek. Köszönetet mondok Fredrik Reinfeldt úrnak, az Európai Tanács soros elnöki posztját betöltő utolsó miniszterelnöknek. Köszönöm, hogy sikerült konszenzust elérni arról a két személyről, akik a Lisszaboni Szerződés által létrehozott új feladatkörök ellátásával járó nehéz terhet fogják viselni.
Ma, ebben az ülésteremben, elismerően szeretnék szólni a Van Rompuy úr által tett első kijelentésekről, aki szerint "a Tanácsról kialakított képet az általa elért eredmények fogják meghatározni”, és aki támogatja a fokozatos előrehaladás elvét. Ez az a módszer - amit a "Jean Monnet” módszernek neveznék, azaz a hatékony, mindenféle politikai modorosságot nélkülöző cselekvés módszerének -, ez az a módszer, amellyel az Európai Néppárt (Kereszténydemokraták) megtalálja a legjobb utat. Ez az a módszer, amely a tegnap konfliktusaitól a mai eszmecserékhez elvezetett minket. Ez az a módszer, amellyel a schengeni térség határainál ránk kényszerített hosszú várakozásoktól ide, illetve a hullámzó árfolyamoktól a stabil euróig jutottunk. A fokozatosan megvalósuló európai integrációnak köszönhetően jelentős mértékű előrehaladás történt, amit senki sem vonhat kétségbe.
Figyelmeztetni szeretném Önöket, hölgyeim és uraim, azokra a felületes bírálatokra, amelyeket az elmúlt napokban hallhattunk. Különösen azokra a személyekre gondolok, akik - csupán egy szellemes megjegyzés kedvéért - felelőtlen kijelentéseikkel hiteltelenné tették magukat.
Mint mindenki, a PPE képviselőcsoport tagjainak is vannak álmai, de köztünk és mások között az a különbség, hogy mi minden erőnkkel azon vagyunk, hogy ezeket az álmokat valóra váltsuk. Ezt tettük az európai integráció kapcsán, ezt tettük az újraegyesüléskor, és ezt tettük a Lisszaboni Szerződés esetében is, amely - hiányosságai ellenére - kicsit előrébb visz bennünket a helyes irányba. Ez az, nem pedig a pusztán feltűnést kereső és tiszavirág-életű kijelentések, amit az európaiak elvárnak tőlünk.
Meggyőződésünk, hogy Van Rompuy elnök úr ugyanolyan eltökéltséggel és akarattal fog nekilátni feladatának, mint amit saját országában mutatott, ahol ezek a jellemvonások sikert és mindenki általi elismerést hoztak számára. Van Rompuy elnök úr a PPE képviselőcsoport teljes támogatását élvezi, és támogatásunkról biztosítom őt az általa vállalt, kétségkívül nagyon nehéz feladat ellátásában.
A Tanácstól pedig fejlődést várok. Az várom, hogy átláthatóbb intézménnyé váljon, és még szorosabban együttműködjön a Parlamenttel és a Tanáccsal. Azt várom, hogy a miniszterek hagyjanak fel azzal, hogy Brüsszelből hazájukba visszatérve nemzetük győzelmét hangoztatják partnereik felett, és hagyjanak fel azzal, hogy minden sikertelenségért Európát okolják. Végül azt várom, hogy a Tanács ne változtatgassa álláspontját attól függően, hogy ki az elnöke. A PPE képviselőcsoport és jómagam is ezeket várjuk el a Tanács első állandó elnökségétől. Malmström asszony, ez Önre nem vonatkozik, mert Önt hazája már biztosnak jelölte. Ezért Önnek már nincs más választása, beszélnie kell Európáról.
A PPE képviselőcsoport nevében gratulálni kívánok Catherine Ashton asszonynak, az új főképviselőnek és az első Barosso-bizottság alelnökének. Örvendetesnek tartjuk Ashton asszony kinevezését, és figyelmesen fogjuk hallgatni, milyen válaszokat ad kérdéseinkre a biztosok januári meghallgatásán. Ashton asszony csak ennek a folyamatnak a végén ruházható fel a második Barroso-bizottság alelnöki tisztségével.
Tisztelt elnök úr! Hölgyeim és uraim! Örülök, hogy már nem kell személyekről vitatkoznunk, és végre - teljes lelki nyugalommal - elkezdhetünk foglalkozni a legfontosabb kérdésekkel. Tudjuk, hogy két kiemelkedő fontosságú téma uralja majd a decemberi Európai Tanácsot. Az első a növekedés fellendítése, amely nem történhet meg a foglalkoztatás fellendítése nélkül. E tekintetben konkrét kötelezettségvállalásokat várunk az Európai Tanácstól.
A másik téma az éghajlatváltozás. Mindenki tudja, hogy a Tanács ülése egybeesik a koppenhágai tárgyalásokkal, amelyeknek nem csak politika célokat, hanem számszerűsíthető kötelezettségvállalásokat is eredményeznie kell. Ez alapvető fontosságú. A Lisszaboni Szerződés szellemében tartott első Európai Tanácsnak lehetővé kell tennie Európa számára, hogy szerepének megfelelően képviseltesse magát. Reményeim szerint így a múlthoz képest eltökéltebben tudja majd alkalmazni a befolyását és érvényesíteni álláspontjait.
Martin Schulz
az S&D képviselőcsoport nevében. - (DE) Tisztelt elnök úr! Tisztelt jelen levő és távollévő képviselőtársaim! Az elmúlt néhány napban, az Európai Tanács ülését követően rengeteg szó esett személyekről és tisztségekről. Ismételten Önhöz szeretnék szólni, Barroso úr. Fontosnak tarjuk, hogy beszéljünk a személyekről és a tisztségekről. Ami a tisztségeket illeti, képviselőcsoportunknak egy világos prioritása volt. Azt mondtuk, hogy a Parlament második legnagyobb képviselőcsoportjaként azt szeretnék, hogy közülünk kerüljön ki az a személy, aki betölti a Bizottság második legfontosabb tisztségét, azaz a főképviselő és a Bizottság alelnökének posztját. Mindezt azért kértük, mert szerintünk a Bizottságnak - amely nem egy semleges szervezet, hanem egy politikai testület - tükröznie kell a Parlamentben fennálló helyzetet. Sikerült elérni a célunkat. Tudom, hogy Ön is harcolt ezért, ezért fogadja őszinte köszönetemet, minden bírálat ellenére, amit rendszerint tőlem kap ebben a Házban.
Ez pozitív üzenet, mert azt jelzi, hogy Ön komolyan veszi az általunk, szociáldemokraták által a Parlamentben megfogalmazott igényt, mert még van néhány tennivaló a Bizottságról történő végleges szavazásig. Azt is elvárjuk, hogy az Ön által az egyes biztosok tekintetében kiosztott portfóliók szerkezete tükrözze azokat témákat és kihívásokat, amelyekkel az adott személyeknek szembe kell nézniük. Véleményem szerint ez sokkal fontosabb a tisztségekről és a személyekről folytatott vitánál.
Természetesen örülünk annak, hogy Cathy Ashton tölti be a főképviselői tisztséget. Van Rompuy úrról már sok szó esett, és lényegében csatlakozom az előttem szólókhoz. Ennél azonban sokkal fontosabb az a kérdés, hogy ezek az emberek milyen feladatok végrehajtásáért lesznek felelősek. Nem hiszem, hogy Európa polgárait különösebben érdekelné az, hogyan választották meg Van Rompuy urat és Ashton bárónőt. Az viszont fontos kérdés, hogy miként csökkenthetjük a munkanélküliséget, amely jelenleg nem csökken, hanem nő Európában. Az embereket az érdekli, hogy valóban meg tudjuk-e akadályozni az éghajlatváltozást, és hogy Koppenhága sikeres lesz vagy kudarcot vall. De mindez nem elég. Véleményem szerint nem beszélünk eleget az éghajlatváltozásról. Nem folytatunk kellő mélységű eszmecseréket például arról, hogy az éghajlatváltozás problémáinak megoldása és a környezetbarát ipari technológiákba való beruházás óriási munkahely-teremtési lehetőségeket rejt magában, hogy a zöld technológia a jövő érdekeit szolgálja, és hogy az iparpolitika és a környezetvédelem nem zárják ki kölcsönösen egymást, hanem összekapcsolhatók.
Az Önök által a Bizottság felépítésével kapcsolatban ismertetett elképzelések helyes irányba mutatnak. Ez olyan kérdés, amelyre megoldást kell találni Koppenhágában, csakúgy mint a globális egészségpolitikára, arra kérdésre, hogy Európának szolidaritást kell-e tanúsítania egy haldokló kontinenssel - mint Afrikával - szemben, harcolva az AIDS-cel és erőforrásokat biztosítva a jövő érdekében. Megoldhatók-e békésen Európa energiabiztonsággal kapcsolatos problémái? Vagy fenyegetnek-e bennünket az Európa határainál egyre fokozódó, a földgáz, a kőolaj és más nyersanyagok vásárlásából adódó konfliktusok? Mindez az Európai Unió főképviselőjének hatáskörébe tartozik. A pénzpiacok ellenőrzés alá vonása az egyik kiemelt európai szakpolitikai cél, mivel egyszerűen botrányos, hogy egy olyan időszak közepén, amikor az európai adófizetők még mindig a válság utóhatásainak a költségeit fizetik, a kaszinó ismét megnyitotta kapuit és a szerencsejátékosok ismét elkezdtek utazgatni szerte a világban. Ebben az esetben nem arra van szükség, hogy vitát folytassunk a tisztségek kiosztásáról, hanem hogy egyértelmű szabályokat vezessünk be az Európai Unió pénzpiacaira vonatkozóan. Ez sokkal fontosabb.
(Taps)
Ezért mondom, hogy igen, megtörtént Herman Van Rompuy és Cathy Ashton kinevezése, de most már a munkájukra kell koncentrálniuk, és létre kell hozni az új Bizottságot. Ezért végezetül meg szeretném ismételni a Barroso úrnak tett észrevételeimet. Mi, szociáldemokraták megvitattuk Önnel az elképzeléseinket. Az egyik kérésünk, amely a főképviselői poszttal volt kapcsolatos, megelégedésünkre teljesült. Úgy véljük, hogy az Ön Bizottságának környezetvédelmi, szociális és pénzügyi politikai struktúrája összhangban lesz azzal, amit a szociáldemokraták kérnek Öntől, e portfóliók pedig lehetőség szerint szociáldemokrata politikusokhoz kerülnek, és akkor minden rendben lesz.
Guy Verhofstadt
az ALDE képviselőcsoport nevében. - Tisztelt elnök úr! Nem fogok beszélni a múlt heti kinevezésekről. Csak annyit mondanék, hogy volt jó hír, és volt rossz hír is. A rossz hír az volt, hogy az elnök székébe nem egy liberális politikus került, a jó hír viszont az, hogy az illető belga állampolgár. Ahogyan azt a Bizottság elnöke is említette, Belgium olyan ország, ahol teljes egyetértés uralkodik az európai ügyeket és Európa jövőjét illetően.
Tehát, Barroso úr, most azt reméljük, hogy a lehető legrövidebb időn belül létrejön az új Bizottság. Remélem, hogy sok liberális biztos lesz a tagjai között - néhányak szerint már így is sokan vannak, de én az 50%-os arányt tartanám jónak! Szerintem az, hogy a biztosok csaknem harmada liberális politikus, jó aránynak mondható. Mindenesetre nagy örömömre szolgál, hogy a biztosjelöltek közül nyolc liberális politikusból négy nő, tehát a Bizottság liberális részében megvalósul a nemek közötti egyensúly.
Ami a prioritásokat illeti, úgy vélem, három fő prioritással kell foglalkoznunk az elkövetkező napokban és hetekben. Az első: Koppenhága. Koppenhágát sikerre kell vinnünk. Már csak két megválaszolandó kérdés marad: hogyan oldjuk meg a fejődő világ problémáit, és hogyan hozzunk létre egy jogilag kötelező érvényű szerződést, mert ez a legfőbb kérdés. A szerződés tartalma is fontos lesz, de véleményem szerint sokkal fontosabb, hogy az egész jogilag kötelező érvényű legyen.
A második prioritás a stockholmi program. Képviselőcsoportunk számára ezzel kapcsolatban a biztonság és a szabadság közötti egyensúly a legfontosabb. Nyilvánvaló, hogy meg kell védeni polgárainkat a terrorizmus és a szervezett bűnözés ellen, de szeptember 11-e után talán túl nagy hangsúlyt fektettünk a biztonságra és a védelemre. A stockholmi programnak - és az Ön elnöksége filozófiájának - vissza kell billentenie az egyensúlyt az alapvető jogok tiszteletben tartása és a társadalom nagyobb nyitottsága felé. Szerintem ez az a nagy cél, amit a stockholmi programnak el kell érnie. Az ALDE képviselőcsoport álláspontja az, hogy ez a program nagyra törőbb a tamperei és a hágai programnál, és - ami fontos - nagy hangsúlyt helyez az emberi jogokra. Jó dolog a védelem és a biztonságról való gondoskodás, de mindezt kiegyensúlyozott módon, az alapvető jogok tiszteletben tartása mellett kell megtenni.
Az elkövetkező napok harmadik nagy feladata, amint azt a Bizottság elnöke is említette, a pénzügyi felügyelettel kapcsolatos. Barroso úr, véleményem szerint egyre világosabbá válik, hogy végül egy közös európai pénzügyi ellenőrre lesz szükségünk. Kell egy hatékony felügyeleti szerv a határokon átnyúló pénzügyi intézmények számára, amely összekapcsolná a mikro- és a makroszintű felügyeletet, és talán a lehető legszorosabban összekapcsolná azt az Európai Központi Bankkal - miért is ne? -, és persze azzal, ami a Bizottságban történik.
Most az a fontos, hogy a Tanács ne vegyen vissza a már előterjesztett javaslatokból. Jelenleg ez az, amitől tartok. A Parlamentben nagyra törőbb javaslatokat szeretnénk látni, de úgy hiszem, hogy a Tanács most az ellenkező irányba hajlik. Ezért mindenképpen szükséges, hogy ez világos legyen a Bizottság és a Parlament számára, ami azt is jelenti, hogy meg kell mondani a Tanácsnak: ez az együttdöntési eljárás, tehát ha te javaslatokkal állsz elő és a Tanács is javaslatokkal áll elő, amelyek a bizottsági javaslatokkal ellentétesek, az nem fog működni a Parlamentben. Így az ellenkező irányba megyünk.
Úgy vélem, hogy itt, a Parlamentben a többség egyetértene a közös ellenőrrel. A jövőben erre van szükségünk, és azt hiszem, ez a legfontosabb üzenet, amit Ön átadhat az elnökségnek, mert bizonyosan komoly viták folynak majd december 10-én és 11-én az Európai Tanács soron következő ülésén.
Rebecca Harms
a Verts/ALE képviselőcsoport nevében. - (DE) Tisztelt elnök úr! Barroso úr, Ön meg fogja érteni, hogy az egyik képviselőcsoport vezetőjeként természeten örülök annak, hogy nekünk, nőknek sikerült láthatóbbá tenni az Európai Unió élén álló nőket. Ugyanakkor fontos számunkra, hogy a nőket ne csak számuk alapján vegyék tekintetbe. Számíthat ránk, hogy támogatni fogjuk Önt abban, hogy ezek a nők befolyásos pozícióba kerüljenek a Bizottságban. Nem akarunk több jelképes gesztust.
Az utóbbi időben nagy sajtóvisszhangot kaptak a legmagasabb pozíciókba kinevezett személyek, Herman Van Rompuy és Ashton bárónő. Képviselőtársaim jobban ismerik Ashton bárónőt, mint Van Rompuy urat. A meghallgatásokon lehetőségünk nyílik arra, hogy többet megtudjunk róluk. A következőt ajánlanám Önnek: javasolja Van Rompuy úrnak, hogy jöjjön el és látogassa meg a parlamenti képviselőcsoportokat, így közelebbről is megismerhetjük őt. Mindenki azt mondja, hogy a belgák nagyon büszkék rá. Miért nem vállalkozik önként vitára a parlamenti képviselőcsoportokkal, hogy hivatalának megkezdése előttjobban megismerjük egymást?
Ennyit akartam csak mondani a múlt hétről. Már itt van a küszöbön a következő csúcs. Schulz úr! Nem hiszem, hogy túl keveset beszélnénk Koppenhágáról. Inkább arról van szó, hogy túl kevés logikus következtetést vonunk le a megbeszéléseinkből. A Parlament ezen a héten szavaz egy állásfoglalásról, amely mindent tartalmaz, ami Koppenhága szempontjából helyesnek mondható, ha hiszünk az ENSZ-nek és a tudósoknak. Ahogyan telik az idő, az európaiak egyre kevésbé hisznek ezeknek az ajánlásoknak. Véleményem szerint ennek az a legfőbb oka, hogy az éghajlatvédelmet tehernek tartják, és nem ismerik fel a következetes klímapolitikában rejlő lehetőségeket.
A következő csúcs másik napirendi pontja a lisszaboni stratégia. E stratégia egyik hosszú távú feladata a fenntartható fejlődés előmozdítása, de ezt eddig még nem sikerült megvalósítani. A lisszaboni stratégia különböző pilléreihez mindig különböző fontossági szintet rendeltek. A környezetvédelem, a társadalmi igazságosság és a fenntarthatóság mindig is kevesebb figyelmet kapott a régebbi - és véleményem szerint - elavult prioritások javára, amelyek az ipar- és gazdaságpolitikához, sőt a kutatási politikához kapcsolódnak. Ha a következő csúcson úgy szándékoznak dönteni, hogy tavasszal elfogadjuk a felülvizsgált lisszaboni stratégiát, nem lesz időnk elemezni a stratégia gyengeségeit, amely stratégia - véleményem szerint - megbukott. Miért kerültünk bele egy ilyen katasztrofális gazdasági válságba? Miért van olyan sok társadalmi és munkaerő-piaci probléma az Európai Unióban? Nem hisszük, hogy jó ötlet lenne gondos elemzés, önkritika és egy valódi konzultációs folyamat - mint amilyet a szakszervezetek és a szociális platform kértek - nélkül kidolgozni és felülvizsgálni a lisszaboni stratégiát, mert az mindannyiunk számára és az Európai Unió jövője számára egyaránt nagyon fontos.
Végezetül a stockholmi programról szeretnék szólni néhány szót. Mint sok más nagy program, ez is jó dolognak tűnik, és ez az, amit folyamatosan hallunk róla, és amit általában véve az emberek hisznek róla. Képviselőcsoportomnak azonban az a benyomása, hogy nincs egyensúly a szabadság és a biztonság között. Szerintünk ez nem elfogadható, és erre a SWIFT-egyezmény példáján keresztül fogunk rávilágítani. Súlyos hiba volt, hogy a SWIFT-egyezmény nem került fel a napirendre. Barroso úr, Ön megpróbálja megkerülni a Parlamentet ezzel az ideiglenes SWIFT-egyezménnyel, és mindeközben figyelmen kívül hagyja az adatvédelemmel kapcsolatos aggályokat. Ez annak a jele, hogy megbomlott a szabadság és a biztonság egyensúlya.
Timothy Kirkhope
az ECR képviselőcsoport nevében. - Tisztelt elnök úr! Először is engedjék meg, hogy sok sikert kívánjak Van Rompuy úrnak és Ashton bárónőnek új feladatkörükhöz, és remélem, olyan mintákat tudnak létrehozni tisztségük számára, amelyek még sokáig követendő példák maradnak.
Ha az Európai Tanács egy félig állandó elnököt szeretne, annak olyan személynek kell lennie, aki mérsékelt, de ugyanakkor gyakorlati megközelítést alkalmazva épít konszenzust a tagállamok között, amennyiben ez lehetséges és kívánatos. Ha egy erős külügyi főképviselőt szeretnénk, a legfontosabb feladata az lenne, hogy szorosan együttműködjön a tagállamokkal a közös politikák koordinálása érdekében, ha vannak közös célok.
Ezek a kinevezések lehetőséget kínálnak arra, hogy egyszer és mindenkorra véget vessünk a végtelenségig központosított és bürokratikus európai kül- és biztonságpolitikának, és ehelyett egy olyan kül- és biztonságpolitikát alkossunk, amely a tagállamaink közötti önkéntes együttműködésen alapul.
Ashton bárónő kinevezése, aki jelenleg biztosi posztot tölt be, bizonyosan nagy öröm volt Barroso elnök úr számára, bár ez nem jelentheti azt, hogy a Bizottság - Európa demokratikus intézményei helyett - még nagyobb hatalmat kapjon.
Az Európai Uniónak, miután tíz évig saját intézményeivel volt rögeszmésen elfoglalva, most már munkához kell látnia. Sokszor elhangzik, hogy tagállamaink polgára nem ismerik Európát, és ha megismernék, akkor Európa népszerűbb lenne. De nem ez lényeg. Polgáraink nagyon is jól ismerik Európa önteltségét. Csak azt nem értik, hogy miért kell annyi időt, energiát és erőforrást fordítani az intézményi folyamatokra, és miért olyan keveset a szakpolitikai eredményekre, amelyek viszont változást hozhatnának az életükbe.
Polgáraink látják, hogy gazdaságaink válsággal küzdenek, hogy nő a munkanélküliség, hogy a vállalkozások egyre nehezebben tudnak növekedést produkálni, hogy az éghajlatváltozás folyamata súlyosbodik, valamint hogy a világ más részeinek szemmel láthatóan és egyre fokozódóan növekszik a versenyképessége.
Ha pedig Európára néznek, azt látják, hogy itt évek telnek el az intézmények közötti huzakodással. Miért kellene foglalkozniuk a minősített többségi szavazás részleteivel, amikor elveszítették munkahelyüket? Miért kellene, hogy érdekeljék őket az együttdöntés finomságai, ha gyermekeik előtt ilyen bizonytalan jövő áll?
Remélem, hogy a múlt heti kinevezésekkel lezárulnak az önvizsgálat évei. Az Európai Uniónak most tovább kell lépnie, és a rá váró valódi feladatokra kell összpontosítania: dinamikus és versenyképes gazdaságok építésére, egy erős világkereskedelmi rendszer létrehozására, az elkövetkező hetekben pedig elsősorban annak biztosítására, hogy egy valóban hatékony éghajlat-változási megállapodás jöjjön létre.
Bevallom, e tekintetben a svéd elnökség és Barroso elnök úr szavai bizakodásra adnak okot. Reméljük, hogy más, a polgáraink számára alapvető fontosságúnak számító területeken is számíthatunk gyakorlati eredményekre.
(A felszólaló hozzájárul ahhoz, hogy az eljárási szabályzat 149. cikkének (8) bekezdésében meghatározott eljárással összhangban válaszoljon egy kérdésre.)
John Bufton  (EFD
). - Tisztelt elnök úr! Miután hallhattuk Kirkhope úr szép szavait jelenlegi helyzetünkről, a következőt szeretném kérdezni tőle: nem érzi úgy, hogy megtagadta a brit polgároktól azt a népszavazást, amire David Cameron ígéretet tett az Egyesült Királyságban? Ön most is mandátum nélkül van jelen, a végeredmény pedig az, hogy az Egyesült Királyságban és Európa legtöbb részén az embereknek nem volt beleszólásuk a Lisszaboni Szerződésbe.
David Cameronnak szégyellnie kellene magát. Ami pedig e képviselőház konzervatívjait illeti, számukra a szavazás mindössze azt jelenti, hogy újra és újra megnyomják a zöld gombot. Újra és újra. Ők EU-pártiak. Eljött az ideje az őszinte beszédnek. Eljött az ideje annak, hogy elmondja a brit embereknek, hogyan is vélekedik a dolgokról.
Timothy Kirkhope  (ECR
). - Tisztelt elnök úr! Nagyon sajnálom, hogy a brit belpolitika így betolakodott a délelőtti vitába. Mindazonáltal egyértelművé szeretném tenni, hogy nem szégyellem magam amiatt, amit a konzervatív párt vezetője mond vagy tesz, és hangsúlyozni szeretném, hogy köztudottan mindig azt vallottuk, hogy amennyiben a Lisszaboni Szerződés nem került volna ratifikálásra, akkor a brit nép elé terjesztettük volna a kérdést. Úgy vélem, ez tisztességes álláspont részünkről.
Azok, akik Európával kapcsolatban nem reális célkitűzésekről beszélnek, akik szélsőséges hangnemben és megszállottan beszélnek, nem tesznek jót azoknak az embereknek, akiket felszólalásomban említettem - a polgároknak, sem Európa polgárainak, sem a saját hazám polgárainak, akik jólétre vágynak, akik bizonyosságot akarnak az életükben és a jövőjüket illetően. Ez az általánossá vált belső vívódás ezekre az emberekre ugyanúgy jellemző, mint bármelyik európai intézményre.
Lothar Bisky
a GUE/NGL képviselőcsoport nevében. - (DE) Tisztelt elnök úr! Üdvözölni szeretném az Egységes Európai Baloldal/az Északi Zöld Baloldal Képviselőcsoportja két jelöltjét. De leginkább annak örülünk, hogy egy nőt is megválasztottak. Feltételezzük, hogy a két vezető tisztségre jelölt személyek nem csak feladataik tartalmára fognak koncentrálni, hanem a Parlamenttel való együttműködés módszerét is kidolgozzák.
Azt várjuk a Tanácstól, hogy foglalkozzon többet a válságból adódó társadalmi kérdésekkel és vonja le a helyes következtetéseket. Eddig milliárdokat fizettek ki a bankároknak, de a hétköznapi emberek jóformán még semmi segítséget sem kaptak. Schulz úrnak igaza van abban, hogy ismét kinyitott a kaszinó, és ezzel egy időben nő a szegénység, különösen a gyermekszegénység.
Európa-szerte négymillió ember veszítette el a munkáját a válság miatt. A Bizottság jelentései szerint ez a szám akár hétmillióra is nőhet a jövő év során. Tudjuk, hogy az ilyen típusú becslések sokszor alacsonyabbak a valós számoknál. Németországban például 1,5 millió ember dolgozik rövidített munkaidőben, amit fontos kiemelni.
A növekvő munkanélküliség és szegénység azonban csak az első jele annak, hogy még inkább megnőnek az esélyegyenlőségbeli különbségek, ami óriási hatással lesz a tanulási lehetőségekre. Ezt a témát is meg kell vitatnunk. A kérdés az, hogy az állam- és kormányfők találnak-e olyan kiutat a válságból, amely az integráció európai koncepcióját kombinálja a társadalmi haladással és valódi hatással van az európai polgárokra. A gazdaságélénkítési programok kilábalási stratégiái és a kötelező költségvetési konszolidáció helyett a szakpolitikák változására van szükség. Ezzel kapcsolatban csak három észrevételt szeretnék tenni. Először, azt várjuk a Tanácstól, tegyen közzé egy nyilatkozatot, amelyben ismerteti a 2020-as stratégiára vonatkozó terveivel kapcsolatos álláspontját, amely stratégia a megbukott lisszaboni stratégiát hivatott felváltani. Innováció és tudás, a kirekesztés elleni küzdelem, környezetbarát gazdasági stratégiák, digitális Európa - mint kulcsszavak, nem hangzanak rosszul. Nekünk viszont sürgősen konkrét javaslatokra van szükségünk arra vonatkozóan, hogy mindezt hogyan fogják megvalósítani.
Másodszor, a Tanácsnak végre el kell köteleznie magát egy szigorú pénzpiaci felügyeleti rendszer mellett. Számos jogos kérdést tudnék feltenni arról, hogy a Tanács ezt hogyan tudná összhangba hozni a meglévő szerződésekkel, mivel néhány esetben a tőke szabad mozgására és a kifizetésekre vonatkozó korlátozások nem megengedettek vagy nemkívánatosak. Kíváncsiak vagyunk arra, miként tudják majd ezt megvalósítani.
Végezetül pedig ismételten hangsúlyozni szeretném, hogy Koppenhága után a Tanácsnak egyértelmű jelét kell adnia annak, hogy kötelező erejű éghajlat-változási megállapodásra van szükség. Önkéntes kötelezettségvállalásokkal még sohasem sikerült elérni a kívánt célt.
Nigel Farage
az EFD képviselőcsoport nevében. - Tisztelt elnök úr! Önök mind nagyon visszafogottak ma délelőtt. Azt gondoltam, hogy ez egy nagyszerű pillanat lesz, amely mindenkit büszkeséggel tölt el! Nyolc és fél éven keresztül kellett erőszakoskodniuk, hazudniuk és figyelmen kívül hagyniuk a nemzeti népszavazásokat. Nyolc és fél évükbe telt, amíg átküzdötték ezt a szerződést, és december 1-jén végre megkaphatják!
Persze az a személy, aki mindezt megtervezte - Giscard -, azt várta ettől ez alkotmányos szerződéstől, hogy az Európai Unió egységesen tudja majd hallatni a hangját, de attól tartok, hogy a vezetők kollektív emlékezetkiesésben szenvednek. Úgy döntöttek, hogy láthatóvá teszik magukat a világszínpadon ezért most kineveztek - nem csak akárkit az Európai Unióból, hanem - két politikai törpét!
És megint nem adtak választ a kissingeri kérdésre, azaz arra, hogy "Kit hívjak, ha Európával akarok beszélni?” Szerintem a válasz csak Barroso úr lehet, mivel ő az egyetlen, akiről már hallottak a világban, és aki e tisztségek kiosztása után a legnagyobb nyertesnek tekinthető. Nem csoda, uram, hogy ilyen vidám ma délelőtt!
Mostantól új elnökünk van Európa élén, Herman Van Rompuy. Ez a név nem szalad ki valami könnyen az ember száján, nem igaz? Nem hiszem, hogy Pekingben vagy Washingtonban megállna miatta a forgalom; sőt, azt is kétlem, hogy bárki Brüsszelben felismerné. És ennek ellenére nagyobb fizetést fog kapni, mint Obama elnök, ez pedig mindent elmond erről az európai politikai osztályról és arról, hogyan tekintenek magukra.
De ő legalább megválasztott politikus, nem úgy, mint Cathy Ashton bárónő, aki a modern kori politikai osztály igazi képviselője. Bizonyos tekintetben ideálisnak tekinthető: soha nem volt rendes munkája, és soha nem választották meg semminek életében. Tehát ki más, ha nem ő lesz a tökéletes választás az Európai Unió számára?
(Az elnök arra kéri a felszólalót, hogy fejezze be a felszólalását.)
Soha nem választották meg semminek és senki sem tudja, hogy kicsoda ő! Még a miniszterelnök is "Ashdown” bárónőről beszélt "Ashton” helyett. Úgy értem, soha senki sem hallott róla. Még Herman Van Rompuy-nál is kevésbé ismert! Ez aztán a teljesítmény!
Minden előzmény nélkül került előtérbe. Része ennek a demokrácia utáni kornak. Jól házasodott: a férje Tony Blair tanácsadója, barátja és támogatója. Ezt követően betették a Lordok Házába. Amikor pedig bekerült oda, nagy feladatot kapott, mégpedig azt, hogy a Lisszaboni Szerződést elfogadtassa a Lordok Házában, és mindeközben tegyen úgy, mintha ez a szerződés teljesen különbözne az EU alkotmányától. Nagyon tud komoly arcot vágni, és határozottan elnyomott minden arra irányuló kísérletet a Lordok Házában, hogy a britek népszavazáson dönthessenek.
Ez ő: sohasem indult állami tisztségért, soha nem volt egy rendes munkahelye, most pedig megkapja az Unió egyik legmagasabb tisztségét! Cathy Ashton kinevezése szégyen Nagy-Britannia számára.
(Közbeszólás az ülésteremből)
Uram, engem legalább megválasztottak, nem úgy, mint őt! Ő soha nem lett megválasztva, és az emberek nem tudják eltávolítani őt!
De figyeljenek csak, most valami sokkal komolyabbat mondok. Cathy Ashton aktív tagja volt a "Campaign for Nuclear Disarmament” (Kampány a Nukleáris Lefegyverzésért) szervezetnek. Sőt, ő volt a kincstárnok, amikor a szervezet komoly támogatási összegeket fogadott el, de nem volt hajlandó megnevezni a támogatás forrását. Csak annyi ismert, hogy ezeket az adományokat egy Will Howard nevű férfi szerezte, aki a bit kommunista párt tagja volt. Tagadja-e Ashton bárónő, hogy mialatt kincstárnok volt, adományokat vett át olyan szervezetektől, amelyek a nyugati kapitalizmus és a demokrácia ellenségei voltak? Feleletet várunk erre a kérdésre.
És valóban elégedettek vagyunk azzal, hogy egy olyan valaki fogja felügyelni a tengerentúli biztonsági politikánkat, aki néhány éve egy olyan szervezetnek volt az aktivistája, mint a CND? Ha tényleg így gondoljuk, akkor őszintén mondom, önvizsgálatot kell végeznünk! Úgy gondolom, hogy Cathy Ashton nem a megfelelő személy e pozíció betöltésére. Nincs tapasztalata, és válaszolnia kell az említett kérdésekre is. Elfogadott pénzt a nyugat ellenségeitől? Erre a kérdésre választ kell adnia.
Megvan hát a két törpénk. Mostantól tehát a jellegtelenek vezetik a jellegteleneket, de én nem ünnepelek, mert a politikai uniót fogják erőltetni, és bár vezetőinknek talán sikerül megőrizniük a méltóság látszatát a nemzetközi színpadon, mindannyian elárulták saját nemzeti demokráciájukat. Itt van az európai állam. Nemsokára új törvények lavinája indul meg a Lisszaboni Szerződés miatt, és nincs kétségem afelől, hogy az Egyesült Királyságban teljes értékű, szabad és tisztességes népszavazást kell tartani arról, hogy részei maradjuk-e ennek az Uniónak. Remélem és imádkozom azért, hogy a kilépésre szavazunk, de bárhogy is történjen, az embereket egyszerűen meg kell kérdezni.
(A felszólaló hozzájárul ahhoz, hogy az eljárási szabályzat 149. cikkének (8) bekezdésében meghatározott eljárással összhangban válaszoljon egy kérdésre).
Elnök
Csak néhány szót szeretnék mondani Farage úrnak. Nagyra értékelnénk, ha kicsit változtatna a hangvételén, mert az Ön által használt egyes szavak és kifejezések sokszor nehezen elfogadhatók.
Edit Herczog
Tisztelt elnök úr! Farage úr azt mondta, hogy a múlt héten megválasztott személyek nem olyanok, akik miatt megállna a forgalom. Pontosan ezért választottuk meg őket - mert olyan személyeket akartunk megválasztani, akik biztosítják a folyamatos haladást az összes európai polgár számára, hogy jobb életük legyen. És ez az, amit tenni fognak.
Van Rompuy úr és Cathy Ashton asszony az emberekért vannak, és a 480 millió európai ezt hamarosan érezni is fogja. Ez az, ami számít. Ki kell állnunk értük. Meg kell védenünk a becsületüket. Önnek pedig, Farage úr, egy magyar mondást szeretnék idézni: jó, hogy itt van, mert ha felmegy a majom a fára, jobban láthatjuk a fenekét!
Nigel Farage
Elnök úr! Nem szeretnék tiszteletlen lenni, de úgy vélem, hogy a tisztelt képviselőtársam teljesen félreértette a lényeget, miután kétszer is azt mondta, hogy "a múlt héten megválasztott személyek”. Őket nem választották meg. Ez az, amiről beszélek. Például Ashton bárónőt még sohasem választották meg semmilyen közfeladat ellátására. Most pedig egy rendkívül befolyásos tisztséget tölt be, és Európa, Nagy-Britannia és egyetlen más tagállam polgárai sem tehetnek semmit az elszámoltatása és az eltávolítása érdekében, és ez az, ami alapvetően rossz ezzel az egész Európai Unióval kapcsolatban. A bürokrácia áll szemben a demokráciával. Szörnyen félrecsúsztak a dolgok.
De elnök úr, kérdezhetek én is egyet Öntől? Mintha azt próbálta volna érzékeltetni, hogy valami nem volt helyénvaló, vagy inkább helytelen volt. Elmondaná kérem, mi volt az? Tudni szeretném.
Elnök
Az, ahogyan azoknak a személyeknek a kiválasztásáról beszélt, akik olyan fontosak az Európai Unió számára, illetve az, amit az egész témával kapcsolatban elmondott, véleményem szerint egyáltalán nem helyénvaló a helyzet egészére nézve.
(Tiltakozások)
Ez a véleményem, kollégák.
Nigel Farage
Elnök úr! Amikor megválasztották elnöknek, azt mondta, hogy semleges elnök lesz, és ezzel biztosítja majd, hogy a vitában minden oldal lehetőséget kapjon a hozzászólásra. Ha Ön az általam elmondottak politikai tartalma miatt bírál engem, akkor nem semleges elnökként végzi munkáját.
Andreas Mölzer  (NI
). - (DE) Tisztelt elnök úr! Mindezen izgalmak után most egy kicsit gyakorlatiasabb szempontból közelíteném meg a dolgokat. Az energiaéhes, felemelkedőben levő gazdaságok és a pazarló ipari országok még csak fel sem készültek a kiotói jegyzőkönyv végrehajtására. Ezért kétlem, hogy a koppenhágai konferencia után bármi is változni fog. A kibocsátáskereskedelem célja szintén megkérdőjelezhető: milliókat költenek erre, míg a valódi alternatívákat - mint például a megújuló energia - olcsón elintézik. Ez nem vezethet ahhoz, hogy a nukleáris erőműveket a kiotói jegyzőkönyvvel összhangban lévő lehetőségként népszerűsítsék.
A másik sürgősen megoldandó válság, azaz a gyengélkedő Opel autógyár megsegítéséért folyó versenyfutás, ugyancsak kényes kérdést jelent. Nem vették elég komolyan az intő jeleket, például a megrendelések számának csökkenését, és a tömérdek rendelettel valószínűleg maga az EU is hozzájárult az egykor virágzó iparág hanyatlásához. Le kell vonnunk ebből a tanulságot: a jövőben meg kell teremtenünk az alapvető feltételeket, amelyek lehetővé teszik a tervezést és a kiszámíthatóságot, és addig, amíg nincs teljes mértékben kidolgozott elképzelésünk, felelőtlenség eurómilliárdokat elszórni az adófizetők pénzéből a probléma megoldására. Fontos legalább azt biztosítani, hogy ez a pénz ne kerüljön az USA-ba. Ezenkívül visszafizetési szabályokat is be kell vezetni.
Ha mást nem is, de lehetőséget kell biztosítani arra, hogy a következő ülésen kialakítsák az "átlátható” európai polgári kezdeményezés véglegesítésének az alapjait. A stockholmi program nem több, hanem kevesebb jogot biztosít az embereknek, mivel nem lesz beleszólásuk abba, hogyan történik az adatok felhasználása. Semmi sem utal arra, hogy véget érne az utasok átvizsgálása, az adatvédelem vitatott kérdését pedig még nem sikerült megoldani. Az európai menekültügyi rendszer bevezetéséhez pedig - véleményem szerint - a legszigorúbb kritériumokat kell alkalmaznunk, hasonlóan a Dániában alkalmazottakhoz.
Cecilia Malmström
a Tanács soros elnöke. - (SV) Tisztelt elnök úr! Köszönöm a képviselőcsoportok vezetőinek a gondolatébresztő hozzászólásokat. A nagy többség - bár nem mindenki - úgy tűnik, hogy a svéd elnökséghez hasonlóan elégedett Herman Van Rompuy és Catherine Ashton kinevezésével. Mindkét személy hozzájárul majd ahhoz, hogy az Európai Unióban egység, stabilitás és fokozott összhang valósuljon meg, mivel ezekre feltétlenül szükséges van ahhoz, hogy összpontosítani tudjunk a hathónapos elnökségeken átnyúló komoly kihívásokra. Ez pedig nagyon jó.
Ahogyan Schulz úr is mondta, most, hogy már megválasztották őket, végre a saját feladataikra összpontosíthatnak, mi pedig végre magunk mögött hagyhatjuk ezt a vitát. Talán december 1-jén, amikor a Lisszaboni Szerződés végre hatályba lép, a brit belpolitikai vita is kikerülhet ebből az ülésteremből. Az EU-nak korszerűbb alapszabályokra van szüksége, és a Lisszaboni Szerződés ezeket biztosítani fogja számunkra. Több eszközünk lesz majd az előttünk álló súlyos problémák megoldására.
Az európai csúcsig hátralévő időszakban három olyan kérdés van, amelyek tekintetében a svéd elnökség reméli, hogy előrehaladást tud elérni az Önök részvételével és a Bizottság segítségével. Az első az éghajlatváltozás kérdése, amelynek terén minden tőlünk telhetőt megteszünk annak érdekében, hogy egy menetrendet is tartalmazó, nagyra törő politikai megállapodás kerüljön elfogadásra, amely később jogilag kötelező erejűvé válik. Hosszú ideig együtt kell majd élnünk a koppenhágai tárgyalások eredményével és azzal, ami azután következik, ezért fokozatosan át kell formálnunk a társadalmainkat, hogy mindinkább környezetbarát szemléletűvé váljanak.
Ami a gazdasági kérdéseket illeti, bár a pénzpiacokon már jobb a helyzet, sok országban magas a munkanélküliség és ez még évekig jellemző marad a gazdaságainkra.
Verhofstadt úr felügyeletre vonatkozó kérdésével kapcsolatban pedig örömmel mondhatom, hogy e kérdésben mégis sikerül haladást elérünk. A pénzpiaci felügyelettel eddig az volt a problémánk, hogy túlságosan az egyes vállalatokra koncentrált és csak kis figyelmet fordított a pénzügyi rendszer egészére. A különböző felügyeleti szervek közötti együttműködés sem működött. Az új európai felügyeleti szervekkel ezt helyre tudjuk majd hozni. Ezek a szervezetek nagy rálátással bírnak majd és fokozott együttműködést fognak folytatni. És természetesen elszámoltathatók lesznek a Tanács és az Európai Parlament felé. E kérdés további részleteit a december 2-i Ecofin ülésen fogjuk megvitatni, és remélem, akkor további előrelépéseket fogunk tenni.
Végezetül a stockholmi programról szeretnék néhány szót mondani: ez egy nagyon fontos döntés, amellyel hosszú ideig együtt kell majd élnünk, és amelynek tekintetében az Európai Parlament a jövőben nagy befolyással rendelkezik majd. Mint ahogyan Önök közül sokan elmondták, a lényege az, hogy megoldásokat találjunk olyan szörnyű problémákra, mint például a határokon átnyúló bűnözés, a csempészet és a terrorizmusveszély, továbbá hogy mindezt egyensúlyba hozzuk egy olyan politikával, amely a polgárokat helyezi a középpontba és garantálja az egyének magánélethez való jogának tiszteletben tartását.
Remélem, a stockholmi program keretein belül képesek leszünk egy hosszú távú programot alkotni e problémák megoldására. Ez a három kérdés - sok más fontos dologgal együtt - képezte a svéd elnökség prioritásait, és nagy örömömre szolgál, hogy decemberben - reményeim szerint - sikeresen lezárhatjuk ezeket. Nagyon köszönöm. A vita végén természetesen még szólok Önökhöz.
José Manuel Barroso
a Bizottság elnöke. - Tisztelt elnök úr! Felmerült a SWIFT-egyezmény kérdése, és ezzel kapcsolatban tisztázni szeretném a helyzetet, mert ezt nagyon fontosnak tartom. Ennek a stockholmi programhoz is köze van.
A SWIFT-program tulajdonképpen egy nagyon értékes eszköz ad a tagállamok kezébe a terrorizmus elleni küzdelemhez. Lehetővé teszi a tagállami hatóságok számára, hogy megakadályozzák Európában a terrortámadásokat. Nem elméleti síkon beszélünk, hanem konkrét esetekről.
Az Európai Unió és az Egyesült Államok közötti megállapodás-tervezet, amelyről jelenleg tárgyalások folynak, egy legfeljebb 12 hónapos időtartamra szóló ideiglenes megállapodás. Erre azért van szükség, hogy jogilag a jelenleg hatályos megállapodás helyébe lépjen, miután az USA-ban megszűnik az adatok tárolása.
Ha az ideiglenes megállapodást december 1-jéig elfogadják, és a jogalap megváltozik, ez megszüntet egy biztonsági rést, és ezáltal elkerülhető lesz, hogy ezen a téren jelentősen megrendüljön az EU és az USA közötti kapcsolat.
A legutóbbi ülésen, amelyen az Európai Unió képviselői és Obama elnök úr is részt vett, az elnök úr által felvetett első kérdés az Egyesült Államok és az Európai Unió által a terrorizmus ellni harcban folytatott együttműködésre irányult. Konkrétan megnevezte azokat az európai országokat, ahol az USA és az EU közötti együttműködés eredményeként a közelmúltban sikerült terrorcselekményeket meghiúsítani.
Ha érdekli Önöket, erről adatokkal is tudok szolgálni. A terrorizmus finanszírozásának felderítésére irányuló program (TFTP) keretében ez év januárja és szeptembere között eddig több mint 5450 ügyet adtak át európai kormányoknak, és több mint 100 új nyomon tudtak elindulni az európai országok.
Konkrét példákat is mondhatok. Ezek az információk óriási segítséget nyújtottak az európai kormányoknak az al-Kaida azon terveinek a felderítésében, amelyek az Egyesült Királyság és az Egyesült Államok közötti transzatlanti légi járatokon végrehajtott támadásokat tűzték ki célul.
2009. szeptember közepén három személyt ítéltek el, mindegyiküket legalább 30 évi börtönbüntetésre. 2009 elején e rendszer segítségével azonosították egy al-Kaidához köthető, Európában tevékenykedő személy pénzügyi tranzakcióit, aki szerepet játszott egy állítólagos repülőgép elleni merényletben. Az információt továbbították az európai és a közel-keleti országoknak.
2007 nyarán ugyanennek a rendszernek a segítségével fedték fel az Iszlám Dzsihád Unió Németországban tevékenykedő tagjainak pénzügyi tranzakcióit. Az így nyert információk segítettek a nyomozásban és végső soron az Iszlám Dzsihád Unió azon tagjainak a letartóztatásában, akik Németország területén támadásokat terveztek. Ezek a személyek később bevallották, hogy részt vettek ezekben a tevékenységekben.
Ez a rendszer tehát már számos életet mentett meg Európában és azon kívül. Rendkívül komoly kérdésről beszélünk. Teljes mértékben egyetértek azzal, hogy az egész terrorizmus elleni harcot az alapvető jogok maximális tiszteletben tartása mellett, valamint nyitott, szabad társadalmaink sérelme nélkül kell folytatnunk. Mi mondtuk a világon először Bush elnöknek, hogy be kell zárnia Guantánamót. Mi, európaiak. És ma is kitartunk a véleményünk mellett. Ugyanakkor tennünk kell azért, hogy egységesek és elkötelezettek maradjuk a terrorizmus elleni küzdelem iránt.
Ezért akarom mindenáron biztosítani Önöket arról, hogy az új Lisszaboni Szerződés alapján új mandátummal fognak gazdagodni, pontosan e kérdés megoldása érdekében, amelynek terén az Európai Parlamentnek teljes hatásköre lesz.
Tehát 2010 elején - a Lisszaboni Szerződéssel összhangban - új alapokra helyezzük tevékenységünket, ami természetesen minden tekintetben lehetővé teszi majd a Parlament számára, hogy intézkedjen ebben a kérdésben, mert mi is azt akarjuk, hogy a Parlament élen járjon a terrorizmus elleni és a biztonságért folytatott küzdelemben, természetesen maradéktalanul tiszteletben tartva az alapvető jogokat és jogi garanciáinkat.
Végezetül, mivel olyan sokan említették a nemek egyensúlyának kérdését, amely számomra, a Bizottság számára és az európai intézmények számára is egyaránt nagyon fontos - köszönöm az ezzel kapcsolatos észrevételeiket -, engedjék meg, hogy jelezzem: ma ünnepeljük 10. alkalommal a nők elleni erőszak felszámolásának nemzetközi napját. Ez olyan terület, ahol még van mit tennünk itt, Európában. Sajnos még mindig sok esetben fordul elő Európában, hogy a nők férfitársaik vagy korábbi partnereik támadásának esnek áldozatul. Meg szeretném ragadni ezt az alkalmat, hogy kinyilvánítsam e fontos kérdés iránti elkötelezettségünket, amely az európai társadalomban is jelen van.
Mario Mauro
(IT) Tisztelt elnök úr! Hölgyeim és uraim! Az új európai uniós ciklus megnyitásakor történt kinevezésekről szóló beszámolókban a nemzetközi sajtó gyakran használt olyan fordulatokat, mint például "a feladatra nem megfelelő jelöltek” vagy "nem elég jó jelöltek”.
Én gátat szeretnék vetni ennek a tendenciának. Verhofstadt úr nagyon találóan fogalmazott, amikor azt mondta, hogy egy poharat lehet félig telinek és félig üresnek is látni. Ezért kíváncsi vagyok, milyen érvek vezették a Tanácsot e két személy kiválasztásakor. Úgy gondolom, a Közösség érdekét szolgáló okok voltak ezek. Megpróbálom elmagyarázni, mit értek ez alatt. Az Európai Bizottság egyik leköszönő tagját megválasztani az európai külügyminiszteri tisztségre egyértelmű üzenetet hordoz: azt, hogy a cél egy közösségi külpolitika folytatása, nem pedig egy olyan külpolitikáé, amely valamely konkrét nemzet véleményét vagy értékeit tükrözi. Tehát, ami engem illet, számomra nem az a hír, hogy Ashton asszony brit, hanem az, hogy a Bizottságból érkezik. Más szóval, közösségi megközelítést alkalmaz a külpolitikai ügyekben, és nem egyetlen nemzet sajátos álláspontját képviseli.
Ami a belga miniszterelnök jelöltként való kinevezését illeti, e jelölést többen megkérdőjelezték, miközben Van Rompuy urat más, nagy ismertséggel rendelkező személyekkel állították szembe. Úgy vélem, hogy az Európai Tanács elnökétől, aki két és fél évig tölti majd be tisztségét, nem azt várjuk el, hogy hangosabban kiabáljon másoknál vagy másoknál nagyobb mértékben vesse latba befolyását, hanem azt, hogy rávegyen másokat arra, hogy közös hangon szólaljanak meg. Ezért szerintem Van Rompuy úr jelölése jó döntés volt.
Közösségi megközelítés mentén kell haladnunk, mert ha valóban építeni szeretnénk Európát, az a helyénvaló, hogy ezeket a személyeket e kritérium alapján válasszuk ki. Később majd értékelhetjük e döntés hatékonyságát és eredményességét, amikor e két személy már a munkáját végzi, de mindenkit arra szeretnék felszólítani, hogy erőteljesen támogassák munkájukat, máskülönben életünk legjobb lehetőségét fogjuk elszalasztani.
Juan Fernando López Aguilar
(ES) Tisztelt elnök úr! Tegnapi felszólalásomban fel akartam hívni a figyelmet a stockholmi program fontosságára, amely az Európai Tanács december 10-i ülésének napirendjén is szerepel. Ezzel az volt a szándékom, hogy felhívjam a figyelmet a program tartalmára, de legfőképpen az, hogy a Parlament lehető legszélesebb körű támogatását kérjem a három együttműködő bizottság által kidolgozott jelentés előremozdítása érdekében. A Jogi Bizottságra, az Állampolgári Jogi, Bel- és Igazságügyi Bizottságra és az Alkotmányügyi Bizottságra gondolok. Tegnap ezért hívtam fel a figyelmet a polgárokat szolgáló Európa és piac megteremtésének jelentőségére.
Úgy vélem, itt az ideje hangsúlyoznunk, hogy mennyire fontos ez a kérdés alkotmányügyi szempontból, tekintve, hogy e kérdés a december 10-11-i Európai Tanács napirendjén is szerepel. Elvégre a Lisszaboni Szerződésből adódóan a Parlament meg fog erősödni.
A Parlament elsősorban a szabadságon, biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térség tekintetében - a spanyol elnökség által elfogadásra kerülő cselekvési terv kidolgozása révén - kap nagyobb hatáskört. Mindez azért van így, mert az Európai Unóról szóló szerződés 17. cikke és az Európai Unió működéséről szóló szerződés 295. cikke értelmében ilyen együttműködést kell folytatni. Ezek a cikkek intézményközi együttműködésre szólítanak fel, és előírják, hogy megállapodás jöjjön létre az intézményközi együttműködésről a Lisszaboni Szerződés végrehajtási stratégiájának közös kidolgozása érdekében. Ugyanakkor meg kell felelnünk a lehető legnagyobb átláthatóság, a szubszidiaritás és a nemzeti parlamentekkel folytatott együttműködés követelményének. Az utóbbiak ennélfogva részt vesznek a lisszaboni stratégia kidolgozásában.
Ez azt jelenti, hogy sokkal keményebben kell dolgoznunk. Nem lesz könnyebb az életünk. Sőt, ellenkezőleg, sokkal nehezebb lesz. Egy értékelési folyamatot is el kell végeznünk, hogy tanuljunk a tapasztalatokból. Ennek az lesz a legfőbb célja, hogy biztosítsuk az összhangot az európai modellel és az alapvető jogokkal. Az Európai Parlamentnek szintén nagyobb szerepet kell vállalnia az adatvédelem terén. Itt a korábban említett SWIFT-megállapodás nyomon követésére gondolok, amely nagy fontossággal bír az Egyesült Államokkal meglévő kétoldalú kapcsolatainkra.
A legfontosabb viszont az, hogy az Európai Parlament részt vesz majd az európai intézményi keretben működő ügynökségek teljesítményének értékelésében és nyomon követésében. Itt az Europolra, az Európai Menekültügyi Támogató Hivatalra, az Eurojustra és a Frontexre gondolok.
Mindezen okokból kifolyólag azt szeretném, ha az Európai Tanács napirendje tükrözné annak fontosságát, hogy megerősödjön az Európai Parlamenttel együttműködésben történő cselekvés és munka iránti elkötelezettség, kiváltképpen a spanyol elnökség elkövetkező hat hónapja alatt elfogadásra kerülő cselekvési terv kidolgozása és nyomon követése kapcsán.
Alexander Graf Lambsdorff  (ALDE
). - (DE) Tisztelt elnök úr! Megcsináltuk! A Lisszaboni Szerződés hatályba lépett! Köszönetet szeretnék mondani Cecilia Malmström asszonynak, a svéd elnökségnek és az egész csapatnak, akik mindannyian nagyon keményen dolgoztak és nagyon sokat tettek le az asztalra.
Ezzel összefüggésben röviden beszélnék arról a két témáról, amelyekről a vitában már szó volt. Először a Tanács elnökéről. Barroso úr, Ön az imént azt mondta, hogy együtt kíván dolgozni Van Rompuy úrral. Szerintem ez nagyon jó ötlet! Helyénvaló, hogy együtt dolgozzon a Tanáccsal. Van azonban egy dolog, amit egyértelművé szeretnék tenni: a Tanács elnöke nem felel sem az Európai Parlamentnek, sem más parlamentnek. Ez azt jelenti, hogy - a Bizottság elnökekeként - Ön a legitim és demokratikus intézmény és Ön Európa legitim és demokratikus elnöke. Tehát természetesen dolgozzanak együtt, de gondoskodjon arról, hogy Ön üljön a kormánynál.
A másik dolog, amiről szólni szeretnék, az, hogy a Tanács képviselője szerint 2009. december 1-jétől Cathy Ashton látja el mind a főképviselő, mind pedig a Bizottság alenöki hivatalát. Először is ez csak egy hivatal: főképviselő, a Bizottság alelnöke. Másodszor, nem töltheti be hivatalát a Parlament jóváhagyása nélkül. December 1-jétől az első Barroso-bizottság jogi szempontból a senki földjére kerül, a hatályát vesztő Nizzai Szerződés és a hatályba lépő Lisszaboni Szerződés közé. Cathy Ashton csak akkor léphet hivatalba, miután 2010. január végén megkapta a Parlament jóváhagyását.
És még egy szó az ebben Házban uralkodó vitatkozási kultúráról. Csak Farage urat kell hallgatnunk. Ha ő és a pártja valaha is kormányra kerülne az Egyesült Királyságban, a britek valóban megtanulnák értékelni az Európai Unióban érvényes letelepedés szabadságát, mivel nagyszámban költöznének Franciaországba, Németországba, Spanyolországba és Olaszországba, de Portugáliába is, Barroso úr.
Jill Evans  (Verts/ALE
). - Tisztelt elnök úr! A Tanács ülésére nem egészen két héttel a Lisszaboni Szerződés hatálybalépését követően kerül sor, és mi - ahogyan a miniszter asszony mondta - egy hosszú és nehéz folyamatot zártunk le, hogy eljussunk idáig. De sokan közülünk úgy érzik, elszalasztottunk egy nagyon fontos lehetőséget. Még mindig hiányzik egy darab, egy alapvető demokratikus elem az EU és az európai emberek közötti kapcsolatból: ez az államok alatti vagy regionális kormányzati szint.
Sok választó úgy érzi, hogy Európa távolabb van tőle, mint valaha, és erre sürgősen megoldást kell találnunk. Nem minden országban volt népszavazás, nem mindannyiunknak volt lehetősége kinyilvánítani a véleményét Európa jövőbeni alakulásáról, ugyanakkor EU-szerte történnek olyan dolgok, amelyek közvetlenül befolyásolják az annak érdekében végzett munkánkat, hogy leküzdjük az előttünk álló kihívásokat, illetve megoldjuk a már korábban is említett szakpolitikai kérdéseket - foglalkoztatás, szociális jogok, gazdasági szabályozás, terrorizmus elleni küzdelem, béke és igazságosság -, és büszkén beszélhetek, mellékesen a walesi "Campaign for Nuclear Disarmament” (Kampány a Nukleáris Lefegyverzésért) elnökeként.
Már csak hetek vannak a koppenhágai csúcstalálkozóig, a legnagyobb kihívásig. Az éghajlatváltozás hatásainak csökkentését célzó intézkedések és az alkalmazkodási stratégiák 80%-át helyi és regionális szinten kell majd megvalósítani. És számos regionális kormányzat, például a walesi, élen jár az éghajlatváltozás elleni küzdelemben alkalmazott radikális stratégiák terén. Ez az a szint, ahol a nemzetközi megállapodások megvalósításra kerülnek. Tehát a tagállami szintnél mélyebbre kell tekintetnünk, Európa népeire.
December 13-án, vasárnap, 150 katalóniai önkormányzatban tartanak népszavazást a Spanyolországtól való függetlenedésről. Mi a véleménye erről az EU-nak? Ez is szerepelni fog a Tanács napirendjén? Nagyon kétlem, bár szerepelnie kellene. Európa változik és remélem, hogy az új elnök felismeri ezt és reagálni is tud majd erre.
Peter van Dalen
(NL) Először is, elismerésemet szeretném kifejezni a svéd elnökségnek az elmúlt néhány hónapban tett erőfeszítéseikért. Külön elismerést érdemel az, ahogyan sikerült kirakniuk a Rubik-kockát, azaz sikeresen véghez vinniük Van Rompuy úr és Ashton bárónő kinevezését.
Nagyon elégedett vagyok ezekkel a kinevezésekkel, mivel Van Rompuy úr az imént azt mondta, hogy a személyes véleménye teljességgel lényegtelen. Szavai bölcsességről és éleslátásról tanúskodnak. Gratulálok Van Rompuy úrnak eurorealista megközelítéséhez, és a jövőben erre folyamatosan emlékeztetni fogom, függetlenül attól, hogy ezeket az emlékeztetőket elvárják-e vagy szükségesek-e.
Sajnálatos módon az elégedetlenség hangjait is hallottam azok részéről, akik attól félnek, hogy a Tanács első állandó elnöke nem rendelkezik megfelelő képességekkel feladata ellátásához. Ezek az emberek nyilvánvalóan valamiféle európai supermant szerettek volna látni az elnöki székben. Egyáltalán nem osztom az efféle nézeteket, és Rompuy úr első nyilatkozatai megnyugtattak engem. Soha nem utalt arra, hogy ilyen európai superman kívánna lenni.
Elnök úr! A Tanács következő ülésén az európai állam- és kormányfőknek nagyon kell figyelniük minden részletre a koppenhágai stratégiájukat illetően, hogy a lehető legjobb eredményt érhessék el. Van Rompuy elnök úrnak és Bildt úrnak, a Tanács soros elnökének azt kívánom, hogy sok sikert könyveljenek el e nehéz feladat megoldása során. És remélem, mindannyiunk számára pozitív és előremutató eredmény születik.
Takis Hatzigeorgiou  (GUE/NGL
). - (EL) Tisztelt elnök úr! A következő Tanács előtt egy komoly kérdés fog állni, a bővítés kérdése. Ha bővítésről beszélünk, akkor tudjuk, hogy Törökország nagy fejezet lesz a vitában. Mi - mind Ciprus, mind pedig a pártom - és ezt nagyon egyértelműen ki szeretném jelenteni az Európai Parlament előtt - minden tekintetben támogatjuk Törökország uniós csatlakozását. Azt viszont már nem tartom szükségesnek megismételni, hogy ez a csatlakozás csak akkor történhet meg, ha Törökország - a többi, eddig csatlakozott országhoz hasonlóan - teljesíti mindazokat a kötelezettségvállalásokat, amelyeket Ciprusnak és az Európai Uniónak tett.
Cipruson már folynak a tárgyalások a két vezető között, és ha sikerült megegyezniük, az az egész Európai Unió számra győzelem lesz. Ez a győzelem arra ösztönzi majd az Európai Uniót, hogy elfoglalja helyét a modern világban. De addig is szembe kell néznünk az igazsággal, és az igazság az, hogy Törökország Ciprus felét megszállás alatt tartja, és 40 000 katonát állomásoztat a szigeten, akik állítólag a 80 000 török cipriótát védelmezik. Ekképpen két török katona jut minden ciprusi török háza elé. Nem ismerek egyetlen olyan parlamenti képviselőt, akit ilyen erősen védenének. Tehát a ciprusi törökök elszigeteltségéről beszélünk, és nyilvánosan támogatjuk a ciprusi törökök megszálló hadsereg okozta elszigeteltségének felszámolását.
Végül szeretnék rámutatni arra, hogy Ciprus - bár támogatja Törökország csatlakozását - nem járulhat hozzá az energiafejezet megnyitásához mindaddig, amíg Törökország nem teljesíti az Európai Unió és Ciprus irányába tett kötelezettségvállalásait, és amíg fel nem számolja azokat az akadályokat, amelyekkel a Ciprusi Köztársaságot gátolja, miközben saját gazdasági területének bővítésére törekszik.
Zoltán Balczó
(HU) A közelmúltban, a Lisszaboni Szerződéssel összhangban két fontos személyi döntés született. Van az Európai Uniónak most már állandó elnöke és külügyi főképviselője. Van-e e személyi döntéseknek fontos üzenete számunkra? Igen, van. Sokat beszélünk itt arról az egyensúlyról, ami az Európai Bizottság a Tanács és a Parlament között áll fönn. Szerintem egyensúlytalanság van, hiszen azzal, hogy az Unió kormánya, a Bizottság a jogszabály-kezdeményezés monopóliumával is rendelkezik és adott esetben kvázi bírói szerepet ellát, övé a főhatalom, mi itt a demokrácia pecsétjét rakjuk rá erre. A Lisszaboni Szerződés nem pontosítja az állandó elnök feladatkörét, nyilvánvaló attól függ, hogy mennyire karizmatikus, mennyire határozott személyiség kerül ide. A döntésből az olvasható ki, hogy a hatalom, az irányítás maradjon - önök nyilván így mondják -, a nemzetek fölötti közös érdeket képviselő Bizottságnál, mi meg azt mondjuk, hogy 500 millió ember életét egy központból irányító birodalom vezetőjénél maradt.
Nagyon fontos lenne egyébként azt is elérni, hogy határozottan lépjünk föl a közvetlen feladatnál, amikor a klímakonferenciáról beszélünk, de ott az Egyesült Államokkal szembe kell egy határozott lépés, talán bízom benne, hogy Barroso elnök azért ment ki, mert jelenleg épp telefonál ebben az ügyben.
Marietta Giannakou
(EL) Tisztelt elnök úr! Nagy eredmény, hogy a Lisszaboni Szerződés végre hatályba lépett. Az európai polgárok már tíz éve figyelik, hogy vall kudarcot az Európai Unió abban, hogy megoldást találjon intézményei hatékony működésére a 12 tagállam csatlakozásával megvalósult bővítést követően. Ma azonban megváltoztak a dolgok. A Tanácsnak van elnöke - és mindenki biztosít bennünket arról, hogy ez a személy konszenzusra és megállapodásra fog törekedni -, illetve van külügyi főképviselőnk.
Nem az a fontos, hogy előzetesen észrevételeket tegyünk e személyek megfelelőségéről, azokkal összevetve, akiknek a nevét korábban mindenhol hallani lehetett vagy akik állítólagosan nagy szakértelemmel bírnak az ilyen ügyekben. Az a fontos, hogy a Szerződés miként kerül majd alkalmazásra. Az Európai Bizottság és az Európai Parlament közötti együttműködésnek itt óriási szerepe van. Jóllehet a Szerződés megerősíti a Parlament szerepét, ahhoz, hogy ez valóban megtörténjen és az európai polgárok ezt érzékelni tudják, az kell, hogy az Európai Bizottságnak haladéktalanul kérdéseket kell felvetnie, tekintve, hogy az Európai Tanácsban kezdeményezési joga van.
A Tanács működése elméletileg felgyorsul majd, mivel már nem a tagállami elnökségek irányítása alatt fog tevékenykedni, és a kormányoknak nem lesz lehetőségük arra, hogy manipulálják a Tanácsot, csak hogy azt mondhassák, minden jó a kormányoktól származik és minden rossz Brüsszeltől.
Egyértelmű, hogy a Tanács decemberi ülésén felmerülnek majd a bővítéssel kapcsolatos kérdések is, de erről sem a miniszter asszony, sem a Bizottság elnöke nem szolgált részletekkel; csak általánosságban beszéltek más témákról. Tény, hogy a Nyugat-Balkán és Törökország felé irányuló bővítés - amit a Bizottság javasol - számos kétséget és kérdést vet fel azon kitűzött cél ellenére, hogy ezeket az országokat integráljuk az Európai Unióba.
Catherine Trautmann
(FR) Tisztelt elnök úr! Biztos úr! Csütörtökön az Európai Tanács Van Rompuy urat nevezte ki a Tanács első állandó elnökének, és Ashton asszonyt az európai diplomácia vezetőjének. Hölgyeim és uraim, vissza szeretnék kanyarodni ahhoz a vitához, amely az intézményeinkben azóta folyik, hogy sor került az említett kinevezések bejelentésére.
A neveken és a funkciókon túl úgy vélem, az állam központi kérdésével is foglalkozni kell. Hadd magyarázzam el, mit értek ez alatt. Aminek most szemtanúi vagyunk, az a legrosszabb rémálma lehet azoknak, akik az Európai Közösség eszményét, az unió iránti vágyukat hirdették. Ugyanakkor azt is gondolták, hogy az Unió gyökerei az államok legitimációjában rejlenek, és a jövőt a nemzeti önzésen való felülemelkedés jelenti. Két, egymásnak ellentmondó elem közötti feszültség, ami időnként fájdalmas is lehet, gyakran eredeti mechanizmusokat szül, de mindenekelőtt egy olyan politikai megközelítést szolgál, amely egyedülálló a világon.
Ez a rémálom, hölgyeim és uraim, egy olyan Európáról szól, amely csak kormányközi vívmányok közösségére korlátozódik. Az eredmény, ahogyan ma is láthatjuk, az alkalmatlanság gyanúja, a törvénytelenség feltételezése és a politikai családok közötti feszültség lenne.
Felszólalásommal nem akarok - mint már kitalálhatták - pusztán szándékokról ítélkezni. Inkább feleleveníteném a parlamenti képviselők jogait és kötelességeit. Kötelességünk, hogy megkérdőjelezzük azt az áthatolhatatlan alkudozást, amely a Lisszaboni Szerződés által létrehozott tisztségekre való kinevezéseket veszi körül. A jövőben pedig kötelességünk lesz arra kényszeríteni a Tanácsot, hogy véget vessen e demokráciával ellentétes, archaikus kinevezési módszer alkalmazásának, amely azt az elképzelést támogatja, hogy Európa - önmaga építésekor - elhatárolja magát saját polgáraitól.
Kötelességünk, hogy az új parlamenti előjogokat alkalmazva befolyásoljuk azokat a politikákat, amelyek a Lisszaboni Szerződés által számunkra garantált új hatáskörök eredményeként létrejönnek.
A Parlamentnek - amely egy meggyengült Bizottság és egy megerősödött kormányközi központ között áll - az intézményi egyensúlyi pont szerepét kell betöltenie. E tekintetben remélem, hogy a Bizottság alelnökének ugyanolyan meghallgatáson kell majd részt vennie, mint a többi biztosnak. Mert jogunk van ennek az eljárásnak a lebonyolításához; ezt a jogot a Szerződések biztosítják számunkra. Ezenkívül támogatom Harms asszony arra irányuló javaslatát, hogy jöjjön létre találkozó az új elnök és a képviselőcsoportok között.
Feladatunk, hogy mozgásba lendítsük az európai integrációt, amely súlyos helyzetben van. Természetesen senki sem akarhatja, hogy a Van Rompuy úrnak és Ashton asszonynak biztosított mandátumok kudarccal végződjenek, és különösen Ashton asszonynak szeretnék sok sikert kívánni, mert büszkeséggel tölt el, hogy a főképviselői posztra egy nőt neveztek ki.
Marielle De Sarnez  (ALDE
). - (FR) Tisztelt elnök úr! Először is köszönetet szeretnék mondani a svéd elnökségnek azért, hogy úgy búcsúznak tőlünk most, az év végén, hogy elmondhatják, a legjobb tudásuk szerint dolgoztak. Ez a Bizottság és a Parlament számára egyaránt jó hír.
Most pedig más témákról szeretnék szólni. Először is a kinevezések kérdéséről. Nem vitatom magukat a személyeket, de az eljárást igen. Ezenkívül nagyon remélem, hogy ez volt az utolsó alkalom, hogy a kinevezések így történhettek. Az európaiak átláthatóságot, demokráciát és egyértelműséget várnak el tőlünk a vitákban, de ehelyett csak zavarosságot és az Európai Tanács utolsó percekre halasztott, zárt ajtók mögött folytatott tárgyalásait kapta. Ez nem ismétlődhet meg, és véleményem szerint a Parlament feladata, hogy új eljárásokat és új szabályokat javasoljon a jövőre vonatkozóan.
A következő témám az éghajlatváltozás. Ezzel kapcsolatban azt szeretném, ha az EU közös hangon szólalna meg és közösen lépne fel Koppenhága után, függetlenül a konferencia eredményétől. Haladnunk kell előre! Legyen célunk az üvegházhatást okozó gázok kibocsátásának tényleges 30%-os csökkentése! Amikor azt mondom, hogy "tényleges”, ezen azt értem, hogy egy napon foglalkoznunk kell az eltérések és a kibocsátáskereskedelem kérdésével. Haladjunk előre, és tegyünk határozott pénzügyi kötelezettségvállalásokat a fejlődő országok tekintetében. Ezzel tartozunk nekik.
Végezetül a gazdasági és társadalmi helyről szeretnék néhány szót mondani. Azért kell dolgoznunk, hogy létrehozzunk egy új gazdasági modellt, amelyben kiemelt szerepet kap a foglalkoztatás, a társadalmi haladás és a hosszú távlatokban való gondolkodás - más szóval - a fenntarthatóság, annak minden formájában. Ezét felügyeletre és szabályozásra, a kis- és középvállalkozások számára kedvezőbb feltételeket teremtő stratégiára, valamint a rövid távú helyett inkább a hosszú távú megoldásokat előnyben részesítő adórendszerről való közös gondolkodásra van szükségünk.
Gerald Häfner  (Verts/ALE
). - (DE) Tisztelt elnök úr, hölgyeim és uraim! Milyen helyzetben vagyunk most, az európai csúcstalálkozó előtt? Egyes felszólalásokból úgy tűnhet, mintha minden rendben lenne akkor, ha elegendő számú szociáldemokrata vagy liberális - igen, Schulz úr - biztosunk lenne. Szerintem ez nem így van. Minden rendben lesz, ha megegyezünk az Európa előtt álló komoly feladatokról.
20 évvel ezelőtt lebontottuk a vasfüggönyt Európában, és számomra fontos, hogy az emberek, a polgárok voltak azok, akik mindezt elérték, nem pedig a fegyveres erők, a kormányok és a titkosszolgálatok. Úgy gondolom, hogy a jövőben is csak a polgárokkal együtt tudjuk építeni Európát.
Másodszor, más falak is lebontásra várnak, a saját fejünkben is. Például sokan azt gondolják, a szabadság és a biztonság kijátszható egymással szemben, bár tudjuk, hogy a szabadság csak akkor érvényesül, ha védelmezzük. E védelem azonban nem mehet az alapvető jogok rovására, és nem vezethet egy polgárait "megfigyelő” állam létrehozásához, a SWIFT és más kérdések példájával élve.
Sokan úgy gondolják továbbá, hogy Európa és a demokrácia is kijátszható egymással szemben. Hosszú távon viszont csak egy demokratikus Európa lehet sikeres. Sokak szerint a környezetvédelem és a gazdaság két ellentétes fogalom, ugyanakkor a hosszú távú konjunktúra csak a környezeti szempontokat figyelembe vevő gazdaság létrehozásával biztosítható.
Még egy dolgot szeretnék elmondani. Itt állunk Stockholm előtt, és ha ott nem teszünk meg minden tőlünk telhetőt, függetlenül a költségektől - ugyanis sokan készek százmilliókat fordítani a bankok megsegítésére, ugyanakkor szűkmarkúak, ha az éghajlatváltozásról van szó -, ha nem cselekszünk gyorsan és következetesen, akkor az, ami most rám, mint felszólalóra vonatkozik, érvényes lesz az emberiségre is. Lejár az ideje.
Roberts Zīle
(LV) Köszönöm a szót, elnök úr! Múlt héten az európai társadalom két "emlékezetes” eseménynek lehetett a szemtanúja. A labdarúgó-társadalom láthatta, hogy a bíró hogyan döntött egy csapat javára, amely így részt vehet a labdarúgó-világbajnokságon, és az egész társadalom értetlenül állt azelőtt, hogy bizonyos döntéshozók hogyan és milyen alapon választották ki a legmagasabb európai tisztségeket betöltő személyeket. Ha valaki megkérdezi, hogy a Fehér Ház vagy a Kreml lakója kit fog majd a telefonhoz kérni, a válasz az, hogy azokat, akiket eddig. Ami a Tanács decemberi intézkedéseit illeti, figyelembe véve a gazdasági, pénzügyi és foglalkoztatási helyzetet, a svéd elnökség feladata, hogy ne feledkezzen meg arról, hogy a balti államok e tekintetben milyen helyzetben vannak. Tekintve az ezen országokba irányuló agresszív befektetéseket, ezek az országok kénytelenek kétségbeesetten megfelelni annak, hogy nemzeti valutájukat szigorúan és befektetésbarát módon az euróhoz igazítják. A valóságban ez nem jelent mást, mint gazdaságuk leértékelését, így a balti népek a munkanélküliség bajnokaivá válnak, mialatt demokratikus társadalmuk elvérzik. Miféle európai szolidaritásról beszélhetünk polgárainknak, ha társadalmi és gazdasági szempontból még annyira sem közelítik meg az európai átlagot, mint az Európai Unióhoz való csatlakozásuk előtt?
Andrey Kovatchev
(BG) A Lisszaboni Szerződés hatálybalépésének nagyobb átláthatóságot, erősebb demokráciát és nagyobb hatékonyságot kell hoznia a döntéshozatali folyamatba. Ugyanakkor mindannyian tudjuk, hogy a hatékonyság és a demokrácia nem mindig tart egy irányba, különösen akkor, ha nincs megfelelő összhang az intézmények és a polgárok közötti kapcsolatokban. Kétségtelen, hogy demokratikusabb lenne megtalálni a megfelelő módját annak, hogy az európai polgárok miként vonhatók be a Tanács elnökének megválasztásába, hogy ezáltal az Európai Unió valóban közelebb kerüljön a polgáraihoz. Úgy vélem, ez a jövő feladata lesz. Mindezek ellenére sok sikert kívánok a megválasztott elnöknek és főképviselőnek.
Ami a december 10-11-i következő tanácsi ülést illeti, nagyon remélem, hogy sikerül egy nagyra törő programot elfogadni a Lisszaboni Szerződésből eredő intézményi kérdésekre vonatkozóan. Az Európai Külügyi Szolgálatra gondolok. Egyértelmű tájékoztatást kívánunk kapni a szolgálat felépítéséről, jogállásáról és hatásköreiről. Ebben az értelemben a Parlament a Brok-jelentéssel kapcsolatos álláspontjáról szavaz. Emellett világos magyarázatot várok a Tanácstól azoknak az összehangolt stratégiáknak az eredményeiről, amelyeket a válságból való kilábalás érdekében alkalmaztak, illetve javasoltak, ideértve minden gazdasági és pénzügyi intézkedéscsomagot. Legfőképpen azt szeretném megtudni, hogy mi a Tanács véleménye a jövőbeni európai pénzügyi felügyeleti hatóságokról, amelyek feladata az lenne, hogy a jövőben csökkentsék a pénzügyi kihágások kockázatát, amelyek oly nagy mértékben hozzájárultak a jelenlegi válság kialakulásához.
Egy másik kérdés, amelyben döntést várok a Tanácstól, például az integrált "Lisszabon utáni” stratégia, amelyet - úgy hallottam - várhatóan 2010 márciusában fogadnak el. Remélem, a Parlament tevékeny szerepet vállal majd ebben a stratégiában. Az európai polgároknak e stratégiában központi szerepet kell kapniuk. A beruházásokon, kutatáson, innováción, környezetbarát technológiákon keresztül történő munkahelyteremtésnek a fenntartható gazdasági fejlődés fontos tényezőjének kell lennie. A stockholmi stratégiával kapcsolatban azt szeretném, ha minél előtt kibővülne a schengeni térség, és Bulgária és Románia is e térség részévé válna. Köszönöm, és sok sikert kívánok az üléshez.
Glenis Willmott
Tisztelt elnök úr! Először is szeretném elmondani, hogy nagy öröm számomra Van Rompuy úr kinevezése, és különösen büszkeséggel tölt el, hogy Cathy Ashton asszony személyében egy rendkívül rátermett és tehetséges brit hölgyet választottak meg főképviselőnek.
Ami a Tanács decemberi ülését illeti, láthattuk, hogy ezen a héten a mostoha időjárás milyen pusztítást okozott Cumbria területén, Északnyugat-Angliában, ahonnan súlyos áradásokat jelentettek. De nem csak Európa területén okoz az időjárás váratlan nehézségeket: bolygónk egészén történnek előre nem látható emberi tragédiák a kedvezőtlen időjárási viszonyok miatt.
A legkönnyebb az, ha mindezt egyszerűen nem akarjuk észrevenni. De én nem azért lettem politikus, hogy a legkönnyebb megoldásokért küzdjek. Nem akarom, hogy a gyermekeim és az unokáim számon kérjék tőlem, hogy miért nem tettem semmit. Az én régiómban a konzervatívokat Roger Helmer képviseli, aki az ember által előidézett éghajlatváltozást kitalációnak tartja. És bár David Cameron, a toryk vezetője azt állítja, hogy pártja környezetbarát párt, Helmer a konzervatív környezeti politika veszélyét és megbízhatatlanságát testesíti meg.
Cselekednünk kell, de az nem fog működni, ha csak egyedül küzdünk. Minden szinten cselekvésre van szükség, ami az általunk kibocsátott szén-dioxid legalább 2%-ra való csökkentését is maga után vonja. Támogatom az olyanokat, mint például a miniszterelnökünk, aki ígéretet tett a szénkibocsátások 2050-ig történő 80%-os csökkentésére. A brit munkáspárti kormány egy nagyra törő, eredményes és tisztességes megállapodást szeretne elérni, továbbá támogatni kívánja a legszegényebb országokat kibocsátásaik csökkentésében és az éghajlatváltozás hatásaihoz való alkalmazkodásban.
Az éghajlatváltozással kapcsolatos minden finanszírozásnak a meglévő fejlesztési támogatási célokat kell kiegészítenie, és e pénzösszegek nem származhatnak már meglévő költségvetésekből. Minden olyan támogatásnak, amelyről Koppenhágában megállapodás születik, kifejezetten az éghajlatváltozás által a fejlődő világban kifejtett hatásokra kell irányulnia, és nem helyettesíthetnek más értékes segélyeket. Jelenleg elsősorban a közeljövőben megvalósuló, gyors finanszírozásra helyezik a hangsúlyt, de szükség van hosszú távú kötelezettségvállalásokra is. Barroso úr tudja garantálni azt, hogy a koppenhágai megállapodásban - bármilyen is legyen az - kiemelt szerepet kapjanak a 2012 utáni pénzügyi kötelezettségvállalások?
Diana Wallis
Tisztelt elnök úr! Egy új kor küszöbén állunk, és talán fel kellene tennünk magunknak három kérdést: ki, hogyan és mit? A "ki”-re múlt héten többé-kevésbé megkaptuk a választ, és nálam senki sem lehet elégedettebb. A hét elején mindössze három nő volt a Bizottságban, a hét végére viszont már kilencen vannak!
Néhányuknak azt a tanácsot tudom adni, hogy az öltönyös-nyakkendős női parlamenti képviselők jelenleg nincsenek a színen, de öt év múlva visszajönnek, ha a folyamat nem javul. Azt szeretném, ha a következő alkalommal olyan eljárásunk lenne, amelyben minden tagállam egy nőt és egy férfit jelöl, hogy ne legyen kapkodás az utolsó pillanatban.
És ez az, amiről még beszélni szeretnék: a "hogyan” kérdése. A jelenlegi folyamat átláthatatlan. Mint említették, most már a Lisszaboni Szerződés gyakorlati hatásaira is gondolnunk kell. Legyen az átláthatóság a kulcsszó a három intézmény számára, ez jellemezze azt, ahogyan egymás között rendezzük dolgainkat, ahogyan az emberek láthatnak bennünket. A jövőben az átláthatóságnak kell mindenben érvényesülnie.
A "mit” kérdésének a polgárokra kell irányulnia. Az új stockholmi program jó kezdet, sokkal inkább polgárbarát, mint az elődei, de továbbra is védenünk kell a polgáraink jogait oly módon, hogy egyrészt védelmet nyújtunk számukra, ugyanakkor biztosítjuk, hogy mindennapi életük könnyebb legyen szerte Európában.
Mirosław Piotrowski
(PL) Tisztelt elnök úr! Az Európai Tanács következő ülését változatlanul a Tanács elnökének és az uniós diplomácia vezetőjének közelmúltbéli kinevezéséről folytatott vita fogja uralni. Sokakat nem csak e személyek megválasztása érte váratlanul, hanem az is, hogy nem határozták meg egyértelműen a feladatkörüket. Már hosszú ideje azt halljuk, hogy az új Lisszaboni Szerződés javítani fogja az EU működését, de most, a kezdetekkor, úgy tűnik, vitát gerjeszt a személyzeti kérdésekben. Egyik jelölt sem állt elő programmal, Barroso úrral ellentétben, aki megválasztása előtt bemutatta a programját.
Egy kísérleti szakaszba lépünk át, amelyben rengeteg minden függ majd az új vezetők személyiségétől és elképzeléseitől. Csak remélhetjük, hogy olyan ügyek kezelésekor, mint például a Bizottság testületében történő személyi változások vagy a természetnek az emberi tevékenységtől nagyrészt független, ciklikus változásai, az uniós polgárok konkrét problémáinak megoldására is szánnak időt, például a gazdasági válságra, a legszegényebb uniós régiók megsegítésére és a terrorizmus elleni küzdelemre.
Gunnar Hökmark
Tisztelt elnök úr! Úgy vélem, hogy a Lisszaboni Szerződés valósággá válását, illetve az Európai Tanács múlt heti ülését és a biztosok jelölését követően itt az ideje, hogy új célokat tűzzünk ki és feltárjuk az előttünk álló új kihívásokat.
Az egyik kihívás nyilvánvalóan az lesz, hogy a Koppenhágát követő munka legalább olyan nehéz lesz, mint amit Koppenhágát megelőzően folytattunk. Továbbra is ez lesz az egyik legfőbb megoldandó feladat az Európai Unió és az új Bizottság számára. Ugyanakkor mérlegelnünk kell azt a tényt, hogy itt van annak is az ideje, hogy Európában magunk mögött hagyjuk a "Kelet” és a "Nyugat”, vagy a "régi” és az "új” jelzőket, és egységesként tekintsünk Európára.
És végre azt is meg kell látnunk, hogy most, a Lisszaboni Szerződésről folytatott viták után, új lendülettel kell fordulnunk a bővítési folyamat felé.
Horvátország és Izland - szeretném, ha ők versenyeznének a 28-as számért. De természetesen a Nyugat-Balkán országairól és a Törökországgal folytatott tárgyalásokról sem feledkezhetünk meg. Most ezekkel a kérdésekkel kell foglalkoznunk, mert ezek révén javíthatjuk az Európai Unió erejét egy új világban, ahol erőseknek kell lennünk és vezető szerepet kell betöltenünk az elképzelések és az értékek tekintetében.
Ugyanakkor gondoskodnunk kell arról, hogy új programunk legyen a szociális Európára vonatkozóan - ami munkahelyeket, innovációt és jólétet teremt -, és ez csak egyetlen módon valósítható meg, mégpedig annak biztosításával, hogy a válság után versenyképes és vezető gazdasággá válhassunk.
Hangsúlyozni szeretném továbbá, hogy az új Bizottságnak lehetősége nyílik annak biztosítására, hogy ne érvényesüljön a protekcionizmus, hogy a kis- és középvállalkozások számára könnyű legyen a növekedés, a fejlődés és a tevékenykedés szerte Európában, és hogy gondoskodhassunk arról, hogy Európa dinamikus gazdasággá váljon. Ez nagyon fontos, ezért a Bizottság elnökének és a biztosoknak azt üzenem: a szociális Európa megvalósításához versenyképes európai gazdaságot kell biztosítanunk.
Csaba Sándor Tabajdi
(HU) Tisztelt Elnök úr, tisztelt Wallström asszony! A Lisszaboni Szerződés ratifikációs folyamata lezárult, és az állam- és a kormányfők Catherine Ashton biztos asszony személyében megválasztották az Unió első külügyminiszterét, bár nem ez a neve.
Most a következő feladat az uniós külügyi szolgálat felállítása lesz. Fontosnak tartom figyelembe venni ennek a szolgálatnak a felállításában, és kérem a svéd elnökséget Cecilia Malmström asszonyt személy szerint -, hogy figyeljenek oda a külügyi szolgálatnál, mert az új tagállamok a DG Relex és DG Enlargement főigazgatóságban rendkívül alacsonyan vannak reprezentálva. És amikor az országoknak, tagállamoknak kiosztják a nemzeti kvótákat, akkor figyelembe kell venni, hogy az új tagállamok lényegében alig vannak bent ebben a két főigazgatóságban. Tehát ne legyenek diszkriminálva, mert ahhoz, hogy a külügyi szolgálat hiteles legyen az emberek szemében, ahhoz erre az arányosságra oda kell figyelni. Nagyon fontos, hogy ez az arányosság az egységes bánásmód érvényesüljön a külügyi szolgálatban. Ez mindannyiunk közös érdeke.
Kérem az Európai Bizottságot is és a Tanácsot is, hogy erre az elemre figyeljenek oda. Az Unió 143 külképviseletéből egyetlenegy nagykövet van új tagállamból. Ez a tény önmagáért beszél.
Charles Goerens  (ALDE
). - (FR) Tisztelt elnök úr! Az én mondanivalóm nem a soros svéd elnökséggel kapcsolatos, amely egyébként kiváló munkát végzett, és ezért fogadják elismerésemet. Most kifejezetten a teljes európai tanácsi testülettel kapcsolatban szeretnék néhány szót szólni.
Mi az, amit még nem tettünk meg a Lisszaboni Szerződés megmentése érdekében? Évekig küzdöttünk azért, hogy Európa átláthatóbbá, hatékonyabbá, láthatóbbá váljon és közelebb kerüljön a polgárokhoz.
Véleményünk szerint a 2009. november 19-i rendkívüli Európai Tanács nem lett volt ellentétes a Lisszaboni Szerződés szellemével, ha a Tanács elnökét és a főképviselőt csak az új szerződés hatálybalépése után választják meg. 10 évig küzdöttünk ezért a szerződésért, és a Tanács nem tudott 10 napot várni, hogy végrehajtsa a két új tisztségre való kinevezésre vonatkozó rendelkezéseket.
A Lisszaboni Szerződés szelleme, amelyért olyan keményen harcoltunk, nem sérült volna, ha az elnöki tisztet Jean-Claude Juncker-re bíztuk volna, aki elvhű európai, remek tanár és Európa-párti személyiség, aki kimagasló tapasztalattal és szakértelemmel rendelkezik. Az ember ritkán találkozik olyasvalakivel, aki ilyen sok értéket hordoz magában. Még nem sikerült elmagyarázni nekünk, hogy Juncker úr megkérdőjelezhetetlen kvalitásai miért jelentettek akadályt a kinevezésében, mivel úgy tűnik, ez volt a helyzet. Nem én vagyok az egyetlen, akik magyarázatot vár ebben a kérdésben.
A rendes európai tanácsi ülésből rendkívüli európai tanácsi ülés lett, de a múlt csütörtöki ülés még arra sem volt képes, hogy elrejtse a kormányközi szellem és a közösségi módszer között megbúvó szakadást. Nem én vagyok az egyetlen, aki helyteleníti a dolgok ilyetén állását. Még ha az ír népszavazás után is sokan gondolták úgy, hogy Európa új esélyt kapott, ugyanilyen sokan sajnálták, hogy e parlamenti ciklus ennyire kevéssé hitelt érdemlően indult.
Zárásként még egy szó: csak remélni tudom, hogy a kinevezett elnök, akinek emberi kvalitásai és politikai jártassága jól ismert, a lehető leggyorsabban friss lendületet tud hozni Európába, amelynek nagy szüksége van erre.
Simon Busuttil  (PPE
). - (MT) Van, hogy úgy elmerülünk a napi dolgainkban, hogy nem vesszük észre a velünk szembejövő történelmi pillanatokat. A Lisszaboni Szerződés hatálybalépése is ilyen alkalom, amelyet feljegyeznek majd a történelemkönyvekbe, és amelyről gyermekeink és a jövő nemzedékei tanulni fognak majd. Az ilyen alkalmakkor azonban el kell gondolkodnunk e történelmi pillanatok jelentésén. Két rövid gondolatot szeretnék megosztani Önökkel.
Először is, a Szerződésnek köszönhetően végre búcsút inthetünk azoknak a - meglátásom szerint - értelmetlen vitáknak, amelyeket az európai intézményekről és az Európai Unió alkotmányáról folytattunk. Most már jobb helyzetben leszünk ahhoz, hogy ehelyett az Európa előtt álló problémákkal foglalkozzunk, mint például a gazdasági helyzet, a foglalkoztatás, az éghajlatváltozás és a bevándorlás kérdése. Ezek azok a kihívások, amelyek megoldását választóink elvárják tőlünk.
A második gondolat a Parlament szerepével kapcsolatos. Ez az utolsó alkalom, hogy a Parlament ez eddigi hatásköreivel a zsebében ülésezik. Ez a Parlament ötven éve született, tagjait pedig a nemzeti parlamentek választották. Ma a Parlament osztozik a döntési és a jogalkotási hatáskörön, és jogszabályokat dolgoz ki a Miniszterek Tanácsával együttműködésben. Úgy vélem, hogy ez olyan európai uniós jogszabályok létrehozását eredményezi, amelyek jobban tükrözik polgáraink érdekeit. Ez a Parlament elkötelezett amellett, hogy védelmezi a polgárok érdekeit az általa elfogadott jogszabályokban.
Azt jósolom, hogy a jövő héten ülésező Tanács hosszan elidőzik majd e pillanat történelmi jelentőségén, és együtt fogunk dolgozni azoknak a kihívásoknak a megoldásán, amelyekkel jelenleg küzdünk.
Jörg Leichtfried
(DE) Tisztelt elnök úr! Hölgyeim és uraim! Úgy vélem, hogy számomra, mindannyiunk számára és az egész Európai Unió számára a jövőt tekintve egyetlen vitathatatlan prioritás létezik: a munkaerőpiac. Sokkal, sokkal több figyelmet kell fordítanunk a munkahelyteremtésre és a meglévő munkahelyek megtartására. Ez a rendkívül fontos terület lehet a kulcsa a sikeres és fenntartható Európának, ugyanakkor úgy vélem, hogy az elmúlt néhány hónapban nagyon elhanyagoltuk ezt a területet. Tudatában kell lennünk annak, hogy az alacsony munkanélküliségi ráta pozitív hatással van számos egyéb területre. Gondoskodjunk arról, hogy a megfelelő helyen fejtsünk ki erőt.
Ezenkívül nem értem azokat a felszólalókat, akik azért panaszkodnak, mert egyes európai politikusok nem voltak világszinten ismertek megválasztásuk előtt. Miért kellene híresnek lenniük? Európaiként elég magabiztosnak kell lennünk, hogy megmondjuk, ki tetszik nekünk és kit tartunk alkalmasnak, hogy megválasszuk ezeket az embereket, és hogy ne az alapján döntsünk, hogy mások hallottak-e a jelöltjeinkről vagy megfelelnek-e a partnereink igényeinek szerte a világban. Minden más megközelítés nevetséges lenne, éppoly nevetséges, mint sok képviselőtársam beszéde, akik - ha egyáltalán itt vannak - élénk színű zászlóik mögött bujkálnak.
Tunne Kelam  (PPE
). - Tisztelt elnök úr! Jó így kezdeni az adventet - a Lisszaboni Szerződés hatálybalépésére várva.
De ez nem csak Isten ajándéka. Határozott erőfeszítést kell tennünk annak érdekében, hogy hozzáadott értékkel tudjuk gazdagítani közös európai projektünket. Ami a legfontosabb: az út már nyitva áll a közös európai politikák előtt. Már nincsenek hivatalos kifogások az ezektől való tartózkodásra. Most már a Tanács feladata, hogy erőteljes közös kül-, biztonsági és energiapolitikába kezdjen, amelyet partnereink valóban hitelesnek tarthatnak majd. Az egyik legsürgetőbb feladat az egységes energiapiac létrehozása, az európai energiaellátó hálózatok és tároló létesítmények kialakítása, valamint az energiával kapcsolatos szolidaritási záradék végrehajtása.
A másik probléma a gazdasági válságból adódik. Az euróövezeten kívüli országokban volt a legdrámaibb a beruházások csökkenése és a munkanélküliség növekedése. Ezek az országok később még inkább kiszolgáltatottá váltak az euróövezet országaival szembeni versenyhátrányuk miatt. Ezért az EU-nak egyértelműen ideiglenes intézkedéseket kell tennie, például kiegészítő hiteleszközöket kell biztosítania a kkv-k, valamint energetikai és infrastrukturális projektek támogatására. Ezenkívül elő kell segíteni az európai alapokhoz való jobb hozzáférést a nemzeti társfinanszírozásra vonatkozó követelmények ideiglenes enyhítésével.
Mint az Ön is tudja, elnök úr, országom, Észtország határozott erőfeszítéseket tesz az euro 2011-ben történő bevezetésére. Észtország egyike a legkisebb külföldi adósságállománnyal rendelkező országoknak, és a költségvetési hiányt sikeresen kordában tudta tartani. Az, hogy az OECD és Almunia biztos a közelmúltban elismerően szólt Észtország erőfeszítéseiről, bíztató jele annak, hogy jó úton járunk.
Zoran Thaler
(SL) Decemberben az Európai Tanács nagyon fontos kérdésekkel fog foglalkozni. Ez lesz az első tanácsi ülés a Lisszaboni Szerződés ratifikációja óta, és képviselőtársaim már beszéltek arról, melyek lesznek ezek a kérdések.
Én egyetlen fontos kérdésre szeretném felhívni a figyelmüket, amelyről sokszor megfeledkeznek, de amely Európa és az egész Európai Unió stabilitását is érinti: ez Macedónia Volt Jugoszláv Köztársaság (FYROM) kérdése.
Macedónia már négy éve tagjelölt ország, és az utóbbi 18 évben tulajdonképpen befagyasztott konfliktusban állt déli szomszédjával, Görögországgal, az EU régi tagállamával. Tehát azt is mondhatjuk, hogy Európa szívében létezik egy befagyasztott konfliktus.
Az idei év nagyon sikeres volt Macedónia számára. 2009-ben jelentős haladást tudott elérni. Pozitív jelentést kapott a Bizottságtól, amely azt ajánlotta, hogy a Tanács adjon engedélyt az országnak a teljes jogú tagságról szóló tárgyalások megkezdésére. December 20-án megszűnik a vízumkötelezettség, és nem túl régen választások voltak Görögországban.
Arra kérem egyrészről a Tanács és a Bizottság képviselőit, másrészről a tagállamokat, hogy támogassák Papandreou és Gruevski miniszterelnököt, e két bátor embert, hogy végre megoldást találhassanak és Macedónia csatlakozhasson a nagy európai családhoz.
Andrzej Grzyb  (PPE
). - (PL) Tisztelt elnök úr! A december 11-én és 12-én tartandó európai tanácsi ülés összegzi majd a svéd elnökség által elért eredményeket. Gratulálni szeretnék a miniszter asszonynak és az egész kormánynak e rendkívül nehéz ratifikációs eljárás sikeres lezárásához. Másodszor pedig ahhoz, hogy megkezdődik a Lisszaboni Szerződés végrehajtása. A Szerződés új tisztségeket hoz létre, úgy mint az Európai Tanács elnöki tisztjét és a külpolitikai főképviselő tisztjét. Tudjuk, hogy ezek a kinevezések sok vitát és ellentmondást hoztak magukkal, még itt a képviselőházban is.
Sok sikert kívánok a jelölteknek, de el szeretném mondani, hogy a valódi próbát többek között a keleti politika minősége és az Európai Külügyi Szolgálat létrehozásának folyamata fogja jelenteni. Ugyanakkor sajnáljuk, hogy a kinevezett személyek közül senki sem képviseli Kelet- és Közép-Európát. A testület átszervezése bizonyosan ezt a követelményt is teljesítheti majd a későbbiekben.
A koppenhágai éghajlat-változási csúcstalálkozó célja, hogy jóváhagyja - egyebek mellett - az Európai Unió által előterjesztett, nagyra törő célkitűzéseket. Ez szintén téma lesz a Tanács következő ülésén. Csakúgy, mint a stockholmi program, amely lényeges a biztonság, a polgárok, valamint a Lisszaboni Szerződés új rendelkezései szempontjából. Ezenkívül mindenről szó lesz, ami összefügg a gazdasági válsággal.
A Lisszaboni Szerződés bevezetésével kapcsolatos legnagyobb várakozásunk az, hogy az EU hatékonyabbá váljon, megvalósuljon a további bővítés, illetve az, hogy a Szerződés a polgároknak és a tagállamoknak egyaránt előnyöket hozzon. Azt várjuk a Lisszaboni Szerződéstől, hogy a politikai és a gazdasági integráció közötti szakadék megszüntetésével új kezdetet adjon a közös piacnak. Azt is szeretnénk, ha az új Európai Bizottság kinevezése az Európai Parlament és annak jogai tiszteletben tartása, valamint a nemzeti parlamentek új szerepének alkalmazása mellett történne, fenntartva a szubszidiaritás elvét és vitát folytatva arról, hogyan építsük tovább Európát Lisszabon után. A Lisszaboni Szerződés gyakorlati megvalósítása ugyanakkor annak elismerését is jelenti, hogy a szolidaritásra és az energiapolitikára is vonatkoznak a hatályos jogszabályok, például a gázellátás biztonságáról szóló rendelet.
Ivari Padar
(ET) Tisztelt elnök úr! Először a múlt héten kinevezett főképviselőről szeretnék beszélni. Néhány korábbi felszólaló bírálta az elnök és a főképviselő személyét, ami szerintem egyáltalán nem helyénvaló. Mindig is lesznek elégedetlenkedők, de én, személy szerint pozitívnak tartom a két személy kinevezését, mivel sikerült egyensúlyt találni az érdekek között: kis és nagy országok, nők és férfiak, valamint a különböző politikai pólusok érdekei között.
Talán csak az bosszant, hogy egyik kinevezett személy sem az új tagállamokból származik, bár a következő alkalommal talán ez is lehetséges lesz. Mindenesetre szeretnék köszönetet mondani a térségemből jelölt személyeknek, különösen az észt elnöknek, Toomas Hendrik Ilves-nek és a lett elnöknek, Vaira Vīķe-Freiberga-nak. Úgy vélem, hogy folytatnunk kell a fontos munkát és nem szabad, hogy továbbra is személyi kérdésekkel vesztegessük az időt.
A másik fontos kérdés, amiről beszélni szeretnék, az a pénzügyi válság megoldása, amit a Tanács kiemelt kérdésként kezel, úgy gondolom. Európa polgárai azt várják tőlünk, hogy megoldjuk a munkanélküliség problémáit és létrehozzuk a pénzügyi felügyeleti csomagot. Ezzel kapcsolatban nagyon fontos, hogy milyen lesz az új Bizottság, és milyen hatékony lesz a működése. Ezt saját országom, Észtország is így érzi, mivel számunkra a legnyilvánvalóbb cél az új gazdasági növekedés biztosítása, hogy beléphessünk az euróövezetbe. Ehhez nagyon közel állunk, mivel nagyon nagy az esélye annak, hogy teljesíteni fogjuk a maastrichti kritériumokat. Köszönöm.
Alojz Peterle  (PPE
). - (SL) Örülök, hogy sor kerül az első olyan tanácsi ülésre, amely a Lisszaboni Szerződés szabályai alapján zajlik. Sok sikert kívánok Herman Van Rompuy úrnak, a Tanács első elnökének. Meglehetősen hasonló nézeteket vallunk arról, hogyan kellene egységesen fellépnünk, nem megfeledkezve sokféleségünkről.
Az új intézményi megállapodások elfogadásának az volt a célja, hogy a döntéshozatalt közelebb hozzuk a polgárokhoz, valamint egyszerűbbé, demokratikusabbá, átláthatóbbá és hatékonyabbá tegyük. Ennek kapcsán sok szó esett egy erős Európáról. A legfontosabb kérdés, amit fel kell tennünk, azonban az, hogy az erő tekintetében milyen elképzelést kellene kialakítanunk, illetve milyen alapokra építhetünk egy erős Európát. Az Európai Unió ereje és sikere Európa alapító atyjainak két alapvető eszméjéből ered: az első az emberi méltóság tiszteletben tartása, a másik az együttműködés. Ez azt jelenti, hogy mialatt a saját érdekeink védelméért dolgozunk, mérlegelnünk kell mások érdekeit is, legyen szó egyénekről, népekről, kisebbségekről vagy országokról.
Ma, a legnagyobb komolysággal ismét fel kell tennünk magunknak a kérdést, hogy mit jelent az emberi méltóság tiszteletben tartása, mit jelent, hogy egy személyt minden tekintetben figyelembe veszünk. Ez a kérdés szorosan kapcsolódik a stockholmi programhoz. Önök közül sokan felhívták a figyelmet az alapvető jogokra és arra, hogy ezeket védelmezni kell, de úgy tűnik, meglehetősen eltérőek a vélemények arról, hogy pontosan hol is kezdődnek az emberi jogok. Remélem, hogy legalább abban megegyezhetünk, hogy az emberi jogok az előtt kezdődnek, mielőtt egy személy megkapja egy adott ország állampolgárságát.
Azok közé tartozom, akik szerint az Alapjogi Charta 1. cikke az emberi élet egészére vonatkozik, azaz a születéstől a halálig. Különösen azokat kell védelmeznünk, akik nem tudják megvédeni magukat. Az emberi élet védelmét a személy alapvető szabadságainak megvédése elé kell helyeznünk.
Örömmel hallom, hogy Önök közül sokan használták a "közös fellépés” és a "partnerség” szavakat. Európa ereje közös erőfeszítéseinkben van, akár emberbaráti, akár kormányközi módszerről beszélünk. És bár egyre erőteljesebb kihívások elé nézünk, amelyek részünkről egy közös politikai akarat kinyilvánítását kívánják meg, a nagyobb együttműködés nem jelenti identitásunk elveszítését.
Göran Färm
(SV) Tisztelt elnök úr! Bírálatokat hallunk, hogy két meglehetősen ismeretlen politikust neveztek ki az EU legmagasabb tisztségeire. E bírálatok igazságtalanok. Mi, itt a Parlamentben Ashton asszonyt kiváló vezetőnek ismerhettük meg. Ugyanakkor a bírálatokkal foglalkozni kell, mivel sokan most azt a következtetést vonják le, hogy a tagállamok azt szeretnék, ha az EU pusztán kormányközi koordinációs szerepet töltene be, és nem különálló politikai szintet, amelynek feladata az, hogy közös megoldásokat találjon az olyan súlyos problémákra, mint például a növekedés, a munkahelyek, a béke és a környezetvédelem. Ha ez így lenne, elég abszurd helyzetben lennénk.
Ismervén a helyzetet, aggasztónak találom, hogy a Bizottság és a Tanács oly nehezen tudta bebizonyítani, hogy képes a cselekvésre az EU előtt álló egyik legnagyobb belső probléma, az EU hosszú távú költségvetése terén. Most biztosítanunk kell a szükséges erőforrásokat, hogy beruházhassunk a belső piacon. A közlekedésről és az energetikai infrastruktúráról van szó. Biztosítanunk kell az erőforrásokat ahhoz, hogy támogatni tudjuk az új lisszaboni stratégia tartalmát 2020-ig. Megoldást kell találnunk az éghajlatváltozás hatásainak finanszírozására, legalább bizonyos mértékben az EU költségvetésén keresztül, és elő kell készítenünk a következő bővítést.
Ezért azt kérdezem az elnökségtől és a Bizottságtól: egyrészt mikor láthatunk kézzelfogható javaslatokat a félidős értékelésre vonatkozóan, amely hatással lesz a nem létező költségvetési mozgástérre a jelenlegi pénzügyi terv fennmaradó három évében, mivel a pénzügyi terv jelenlegi plafonjai megakadályozzák, hogy bármiféle ésszerű intézkedést tegyünk azon problémák kezelésére, amelyek megoldása nem várhat 2013-ig, másrészt mikor láthatjuk a hosszú távú költségvetési reformra vonatkozó iránymutatásokat meghatározó javaslatot?
Seán Kelly  (PPE
). - (GA) Tisztelt elnök úr! Szeretnék néhány szót mondani Írország nevében az Európai Unió e történelmi pillanatáról.
). - A Lisszaboni Szerződés hatálybalépése, különösen az ír emberek 67%-os "igen” szavazatával, mindenki számára óriási előrelépést jelent az Európai Unióban. Véleményem szerint ez azt tükrözi, hogy a polgárok támogatják azt az előremutató munkát, amit az európai projekt keretében az évek során végeztek.
Sajnálatos módon az elnök és a főképviselő kinevezését sok bírálat érte, amit némiképp méltánytalannak tartok.
Először is, ha valakit kineveznek egy tisztség betöltésére, időt kell adni neki, hogy beilleszkedjen, és az eredményei alapján kell megítélni a munkáját, nem pedig a képességeikről kialakított előítéletek alapján.
Van Rompuy úrról úgy mondták, hogy konszenzuskereső ember és eredményes tárgyaló, mintha ezek negatív tulajdonságok lennének. Ugyanakkor korunkban ezek nagyon fontos jellemvonások. Mit akarunk? Egy elnöki stílusú gurut, aki ott parádézik a világ színpadán és problémákat okoz? Egy pusztítót, egy bomlasztót? Nem. Most egy jó, hatékony és racionális elnökre van szükségünk, és ilyen elnökünk van. Sok sikert kívánok neki.
Ami Ashton bárónőt illeti, elmondták róla, hogy még soha nem töltött be tisztséget oly módon, hogy megválasztották volna. Ez igaz, de ez önmagában nem minősíti magánemberként vagy eredményes politikusként meglévő kvalitásait. Csak azóta látom a tevékenységét, amióta én magam is itt vagyok. Egy alkalommal kérdéssel fordultam hozzá a Dél-Koreával kötendő kereskedelmi megállapodással kapcsolatban, és akkor azt gondoltam, derekasan helytállt.
Úgy vélem, hogy Farage úr megjegyzései sajnálatos módon nagyon túlzóak voltak, de már kezdek hozzászokni, mert Farage úr olyan, mint egy lemez: folyamatosan ugyanazt a politikai programot ismételgeti, és mindig ugyanoda lyukad ki, a "Rule, Britannia!” időszakához és a nemzetek közötti viaskodáshoz. De ezek az idők már elmúltak. Az Európai Unió a legnagyobb békefolyamat, amelyre valaha sor került. A folyamat pedig nem áll le, és nekünk, képviselőknek pedig keményen kell dolgoznunk annak biztosítása érdekében, hogy ez továbbra is így legyen.
Diogo Feio  (PPE
). - (PT) Tisztelt elnök úr! Ez fontos vita, mert véleményem szerint ez az utolsó alkalom, hogy nevekről vitázhatunk. Itt az ideje, hogy továbblépjünk, hogy a szakpolitikákról beszéljünk és megvitassuk az Európai Unió előtt álló kihívásokat. Kiemelném az egyik ilyen kihívást: a válság megoldásának kérdését. Ez az egyik olyan kérdés, amelynek terén az európai politikai intézmények a legegységesebbek.
Gratulálnunk kell a Tanácsnak, hogy kiemelten kezelte ezt a problémát, és különösen gratulálnunk kell a svéd elnökségnek. Gratulálnunk kell a Bizottságnak és az elnökének is, akik mindig is komolyan foglalkozott a válság megoldásával, és ki kell emelnünk, hogy maga a Parlament is mindig készen állt e kérdés megvitatására, létrehozva egy különbizottságot is.
Ezt az időszakot azonban ellentmondások is jellemezték: ellentmondások húzódtak a politikai vezetők és a központi bankok vezetőinek a nyilatkozatai között, nemzeti és európai szinten egyaránt.
Először is óvatosnak kell lennünk a válság végével kapcsolatban. Még nem jött el az ideje a nemzeti gazdaságoknak és a vállalatoknak nyújtott támogatási intézkedések visszavonásának. Viszont most kell megtervezni, hogy merre haladjunk tovább. A központi bankok vezetői figyelmeztették a kormányokat, hogy tegyenek határozott intézkedéseket a hiány korrigálása érdekében.
Változnak az idők. A bankok több kormánynak is üzenetek, és felfedték, hogy elleneznek bizonyos politikákat, például azokat, amelyek alacsonyabb adókat ígérnek. Sajnálom, hogy a portugál kormány nem az adócsökkentés útján halad tovább. A követendő út a versenyképesség mentén vezet, az üzenet pedig egyértelmű: nagyobb versenyképesség, több ösztönzés, nagyobb növekedés, több támogatás a vállalatoknak, több európai támogatás a növekedés és a munkahelyek érdekében.
János Áder  (PPE
). - (HU) Tisztelt Elnök úr! Az Európai Tanács napirendjén negyedik napirendi pontként szerepel a koppenhágai tanácskozásnak a kérdése. Van két fontos vitapont, ami megakadályozza az egységes európai uniós álláspont kialakítását. Az egyik a szén-dioxid-kvóták értékesítése 2012 után. A Bizottság és a régi uniós tagországok egy része meg akarják tiltani a kvóták 2012 utáni értékesítését. 9 ország, Csehország, Lengyelország, Magyarország, Románia, a három balti ország, Szlovákia és Bulgária viszont ragaszkodik ahhoz, hogy a kvótájukat 2012 után is értékesíthessék.
Az említett országok, így Magyarország is teljesítették, nem teljesítették, túlteljesítették kiotói vállalásaikat. Így például Magyarország, amelyik 8 százalékos csökkentést vállalt, 23 százalékos csökkentést hajtott végre. Ezért teljes egészében elfogadhatatlan Magyarország számára a Bizottság álláspontja, és a leghatározottabban ragaszkodunk ahhoz, hogy a szén-dioxid-kvótánkat 2012 után is értékesíthessük. És arra szeretném kérni képviselőtársaimat Bulgáriából, Lengyelországból, Csehországból, Szlovákiából, a balti országokból - pártállásra való tekintet nélkül -, hogy ők is ugyanilyen következetesen ragaszkodjanak ehhez az állásponthoz.
Othmar Karas  (PPE
). - (DE) Tisztelt elnök úr! Hölgyeim és uraim! Először is fogadja őszinte gratulációmat, Malmström asszony, a Parlamentből a kormányba, majd a kormányból az Európai Bizottságba való megválasztásához. A legjobbakat kívánom Önnek.
A Nizzai Szerződés szerinti utolsó ülésünket tartjuk, és a Lisszaboni Szerződés szerinti első ülésünkre készülünk. E kvantumugrásnak, e változásnak, ennek az új fejezetnek észrevehetőnek kell lennie az első csúcson. Európa megváltozott. Az intézményekről folytatott vitának vége, és remélem, hogy a személyi kérdésekről folytatott vita is lezárult.
Mostantól új kontextusba kerül a döntéshozás. Megerősödnek a polgárok és a parlamentek jogai, és az Európai Uniónak és intézményeinek cselekvési képessége is megerősödik. Mi, mind a három intézmény, jogokat kapunk, amelyek révén könnyebben tudjuk majd képviselni kontinensünket a világban.
Papírra bármit leírhatunk. De az, hogy meg tudjuk-e győzni az embereket arról, hogy rendelkezünk a politikai akarattal a cselekvésre, az új célok meghatározására és a polgárok projektekbe való bevonására, ezeken az üléseken fog eldőlni az elkövetkező néhány hétben. Azt várom ettől a csúcstól, hogy új lendületet adjon, egy új felelősségérzetet, valamint egy sokkal komolyabb megközelítést a különböző témák kezelésére vonatkozóan. Amit az elmúlt néhány napban láttunk, az a legkisebb közös nevező keresése volt: a nemzeti és politikai szempontok előtérbe helyezése. A Lisszaboni Szerződés ugyanakkor az európai szempontok hangsúlyozására és döntéshozásra szólít fel.
Ezért gondolom azt, hogy tudjuk, mit fogunk tenni a szociális piacgazdaság modelljével. Hogyan fogjuk kezelni a pénzügyi és a gazdasági válságot? Ez nem a meglévő jogok védelmezésével fog történni, hanem globális megoldások felkutatásával. Pénzügyeink felülvizsgálatára is számítok. Alapvető fontosságú számunkra, hogy tudjuk, mennyi pénzt költünk intézkedéseinkre. A csúcstalálkozónak át kell adnia e pénzügyi felülvizsgálat felelősségét a Bizottságnak. Komolyan, őszintén és nyitottan kell megvitatnunk a különböző témákat, és új célokat kell kitűznünk. A legjobbakat kívánom Önöknek.
Jean-Pierre Audy  (PPE
). - (FR) Tisztelt elnök úr! Biztos asszony! Ma elégedettnek kellene lennünk, mivel éppen megoldottunk egy intézményi problémát. Megvan a Lisszaboni Szerződés, egyenlőség van, megvannak az arcok - és mégis, valahogy furcsán érzem magam.
Ma, itt az ülésteremben, amely szinte kong az ürességtől, nem érzékelem az életet; elkeserítő módon vitázunk az Európai Tanács előkészületeiről. Nem tudok magyarázatot adni erre a furcsa érzésre, ami a soros elnökség alatt megrendezésre kerülő utolsó európai tanácsi ülés előkészületei kapcsán elfog engem.
Mennyire más, mennyire örömteli volt 2004, amikor a volt kommunista országok csatlakoztak az Unióhoz! Mennyire más volt, amikor a berlini fal leomlásának huszadik évfordulóját ünnepeltük! Igen, ma már tudjuk, hogy a megoldás nem a tagállamoktól érkezik majd. A megoldást az emberek adják majd, az Európai Parlamentből fog érkezni.
Ezért a Bizottságra tekintek, amelynek pártatlannak kell lennie, és politikai szövetséget kell kötnie az Európai Parlamenttel annak érdekében, hogy a népek szövetsége biztosítsa, hogy álmodhatunk arról, amit ennek az Európai Uniónak kívánunk: a népek Unióját.
Andreas Mölzer  (NI
). - (DE) Tisztelt elnök úr! Egyetértek a korábban felszólalók többségével abban, hogy a Lisszaboni Szerződés egy új, történelmi szakaszt képvisel az európai integrációban. Mindazonáltal az európai emberek, a polgárok nincsenek mindig ünnepélyes hangulatban, ha erre gondolnak. Sokan attól tartanak, hogy a Lisszaboni Szerződés fokozott központosítást eredményezhet Európában.
Sokan attól félnek, hogy a kis uniós tagállamok - mint például az én hazám, Ausztria - kisebb befolyással bírnak majd, mert az új szavazási módszerekből adódóan a nagy tagállamok képesek lesznek mindenről dönteni. Az emberek ugyanakkor azt is érzik, hogy az EU legmagasabb tisztségeit a leggyengébb és a legkisebb közös nevező alapján osztották ki. Ezzel nem kívánok semmi rosszat mondani Van Rompuy úr és Ashton bárónő személyes kvalitásairól. Mindazonáltal az emberek felismerték, hogy a folyamatnak nem része a demokratikus választás.
Ha az Európai Uniót egy eredményes jövő felé szeretnénk terelni, nekünk, itt a Parlamentben nagyobb demokráciát kell kiharcolnunk, többek között azon a téren, ahogyan a legmagasabb tisztségeket betöltő személyek kiválasztása történik.
Rachida Dati  (PPE
). - (FR) Tisztelt elnök úr, Malmström asszony, biztos asszony, hölgyeim és uraim! 2009 harmadik negyedévében az Európai Unió visszatért a növekedés pályájára, amiből azt gondolhatjuk, már túl vagyunk a nehezén.
De a növekvő munkanélküliség miatt még mindig aggasztó a helyzet, ezért továbbra is rendkívül óvatosnak kell lennünk. Sőt, egy november 23-i jelentésben a Bizottság megállapította, hogy 2008 második negyedéve és 2009 közepe között a pénzügyi válság miatt 4 millió munkahely szűnt meg.
Következésképpen most rendkívül fontos, hogy az Európai Tanács következő ülésén a munkanélküliség kérdését a 2010 utáni lisszaboni stratégia összefüggésében vitassák meg. E stratégiának mindenképpen merész célokat és innovatív intézkedéseket kell a zászlajára tűznie.
Véleményem szerint mostantól a vitának elsősorban arról kell szólnia, hogyan igazítsuk ezt a lisszaboni stratégiát ehhez a zavaros időszakhoz. Polgáraink azt várják Európától - és ezt nap mint nap tapasztaljuk -, hogy megoldásokkal álljon elő a munkaerő-piaci válság tekintetében. Ne okozzunk nekik csalódást.
Audy úrhoz hasonlóan én is csalódottságot érzek amiatt, hogy ilyen kevesen vagyunk jelen az ülésteremben most, amikor az európai polgároknak ilyen rendkívül aggasztó helyzettel kell szembenézniük.
Aldo Patriciello  (PPE
). - (IT) Tisztelt elnök úr! Hölgyeim és uraim! Először is köszönetet szeretnék mondani a svéd elnökségnek mindazokért az óriási erőfeszítésekért, amelyeket az elmúlt hónapokban tettek, és amelyek - több más dolog mellett - a Lisszaboni Szerződés elfogadását eredményezték.
Végül, 10 évig tartó intézményi holtpont után az Európai Unió az együttdöntési eljárás megerősítésével ismét növekedési pályára állhat, amely pálya egykor váratlanul véget ért.
Nem a kiválasztott személyek kvalitásairól folytatnék vita, viszont az elmúlt napokban történt kinevezések határozottan felszínre hozták, hogy a kinevezési eljárások igen távol állnak az átláthatóság és a polgárok iránti felelősség elvétől, amit az Európai Unió magáénak vall. Ennek a Parlamentnek gondoskodnia kell arról, hogy a jövőben fokozottabban részt vegyen a tárgyalásokban, amelyeket az államok nem tudnak, illetve az államoknak nem szabad titokban folytatniuk a Tanács keretében.
Végezetül remélem, hogy le tudjuk zárni a 2009-es évet, és nagyra törő megállapodást sikerül elérnünk a koppenhágai konferencián, ahol az Európai Uniónak egységesen kell fellépnie az éghajlatváltozásról képviselt véleményének kifejezésekor.
Czesław Adam Siekierski  (PPE
). - (PL) Tisztelt elnök úr! A svéd elnökség legfontosabb, és mindennél fontosabb munkája a Lisszaboni Szerződés volt, amely új lehetőségeket nyit meg Európa előtt. Programot kell kidolgoznunk a bevezetésére. A személyi kérdések eldöntése csak az első lépés. Ezt követően tervet kell elfogadnunk a gazdaság felélénkítésére vonatkozóan. Arról sem feledkezhetünk meg, hogy nem csak a bankoknak kell segítséget nyújtani, hanem az átlagembereknek is, különösen a munkanélküliség csökkentése révén. Harmadsorban, az éghajlatváltozás elleni küzdelemre vonatkozó stratégián dolgozunk - és ez jó. Döntést hozunk arról, milyen intézkedésekre van szükség ezen a területen, de ne feledjük, hogy a pénzügyi támogatás tekintetében a válság ellni harc áll az első helyen. Negyedszer, a stockholmi program egy biztonságot és nyitott Európát ígér, a szabadságjogok Európáját - és csak akkor beszélhetünk majd közös Európáról. Alapvető, hogy e fontos értékek között valamiféle egyensúlyt találjunk. Végezetül, a balti-tengeri régió fejlesztése fokozottabb együttműködést kíván meg a régióbeli tagállamok részéről, és Svédország sokat tett e téren.
Petru Constantin Luhan  (PPE
). - (RO) Először is gratulálni szeretnék a svéd elnökségnek ahhoz, ahogyan előkészítette a Lisszaboni Szerződésre való átmenetet. A svéd elnökség sikeresen végrehajtotta ezen elsőbbséget élvező feladatát. Véleményem szerint a decemberi tanácsi ülésnek megoldásokat kell találnia az Európa előtt álló kettős kihívás - a gazdasági válság és az éghajlatváltozás - kezelésére.
Jelenleg arra van szükség, hogy a pénzpiacokon helyreálljon a bizalom. Ezért egy felügyeleti rendszert kell bevezetni, amelynek az a feladata, hogy kezelje és megakadályozza a hasonló válságok kialakulását. Az éghajlatváltozásról annyit mondanék, hogy a környezetvédelmi politika kidolgozása nem érintheti a többi szakpolitikát vagy az európai alapoknak a regionális fejlesztéshez hasonló szakpolitikai célokra való szétosztását.
Cecilia Malmström
a Tanács soros elnöke. - (SV) Tisztelt elnök úr! Néhány rövid kérdésre szeretnék válaszolni. Hallottuk a Törökországgal kapcsolatos kérdést. Természetesen nagyon örülünk annak, hogy Törökország számára az európai integráció továbbra is elsődleges cél. Haladunk a Törökországgal folytatott tárgyalásokkal - talán nem olyan gyorsan, mint szeretnénk, mindenesetre van előrehaladás, és reméljük, hogy az év végén sor kerül a környezetvédelmi fejezet megnyitására.
Természetesen támogatjuk a Törökország és Ciprus közötti tárgyalásokat, illetve a szigeten folytatott tárgyalásokat, amelyek célja, hogy megoldást találjanak a sziget megosztottságára. Az érintett pártok felelősek ezért a folyamatért, és az ENSZ támogatást nyújt ehhez. Természetesen az EU is támogatja a folyamatot. Nemrég Cipruson voltam, ahol tárgyaltam az ügyben érintett különböző pártokkal. Fantasztikus lenne, ha rövid időn belül megoldást tudnának találni. Ma délután lesz még egy vita, amelyben Törökország és más tagjelölt országok is érintettek lesznek: a bővítésről lesz szó. A vitán Carl Bildt külügyminiszter is részt vesz, és a képviselőknek lehetőségük lesz kérdéseket feltenni erről és más témákról.
Röviden szólnék a balti-tengeri stratégiáról. Ismételten szeretném megköszönni az Európai Parlamentnek, hogy támogatta a svéd elnökséget ebben az ügyben. Természetesen itt, a Parlamentben született meg a balti-tengeri stratégia ötlete, ezért nagyon örülünk, hogy most már hatályba is lépett. A stratégiának nagyon fontos szerepe lesz a régió környezetvédelmi problémáinak megoldásában, valamint a jólét, az innováció és a biztonság növelésében, csak hogy néhány dolgot említsek.
Az Európai Külügyi Szolgálat az egyik legnagyobb és legjelentősebb változás, amit a Lisszaboni Szerződés magával hoz. Az Európai Tanács októberi ülésén jóváhagyta e Szolgálat általános keretét. Ashton asszony most tovább fog dolgozni ezen a kereten az Európai Parlamenttel együttműködésben, és legkésőbb jövő áprilisig végleges javaslatot terjeszt elő. A Külügyi Szolgálat természetesen fokozatosan kezdi meg működését, és fontos, hogy ez hozzáértő és megfelelő módon történjen. Az Európai Parlamentnek lesz lehetősége megvitatni, hogy ez milyen formát öltsön majd.
Ami a költségvetés felülvizsgálatát illeti, Färm úr, teljességgel egyetértek Önnel abban, hogy most, amikor egy hét múlva hatályba lép a Lisszaboni Szerződés, amely új és korszerű alapszabályokat vezet be az Európai Unió tekintetében, egyértelműen szükségünk van egy korszerű költségvetésre, amely képes kezelni a felmerülő kihívásokat. Remélem, hogy az új Bizottság a lehető legrövidebb időn belül képes lesz ilyen javaslatokat előterjeszteni. Azt hiszem, tegnap az kérdések órájában Barroso úr is említette ezt.
Laeken után nyolc évvel egy új szerződés hatálybalépésének küszöbén állunk. Történelmi pillanatban van részünk: új korszak kezdődik az Európai Unió számára. Nagy örömömre szolgál, hogy a svéd elnökség részt tudott venni ebben a folyamatban. Most már bizonyos mértékig magunk mögött hagyhatjuk az intézményi kérdéseket, és azokra a komoly politikai kihívásokra koncentrálhatunk, amelyekről tudjuk, hogy Európa polgárait foglalkoztatják - hiszen természetesen a polgárok Európájáért küzdünk mindannyian.
E kérdések közül több is megvitatásra kerül az Európai Tanács decemberi ülésén. Ami az éghajlatváltozás kérdését illeti - amely alapvető fontosságú nemzedékünk számára -, a koppenhágai találkozóra a Tanács ülésével egy időben kerül sor. Így a tanácsi ülés lehetőséget nyújt számunkra ahhoz, hogy szükség esetén finomítsunk a Koppenhágában képviselt tárgyalási álláspontunkon.
Ami a pénzügyi kérdéseket és a gazdasági válságot illeti, számos eszközt tudunk alkalmazni, és emellett hosszú távú iránymutatásokat is felvázolhatunk arra vonatkozóan, hogyan tegyük Európát ismét versenyképessé, hogy ezáltal jólétet és társadalmi kohéziót teremtsünk, és ami a legfontosabb, előre tekinthetünk az új lisszaboni stratégiára, amely - hosszú és középtávon - nagyon sok hasznot hozhat e tekintetben Európának.
Végezetül, a stockholmi program biztonságot hoz Európa polgárai számára, ezért rendkívül fontos, hogy elinduljon ez a program. Ezek a kérdések a csúcstalálkozó után is megmaradnak, és mindezek tekintetében nagyon szoros együttműködést kell folytatnunk az Európai Parlamenttel. Reinfeldt miniszterelnök úr itt lesz a decemberi ülésen, és beszámol a csúcstalálkozó eredményeiről, ezenkívül általános beszámolóval szolgál a svéd elnökségről is. Köszönöm Önöknek a hasznos és előremutató vitát.
Margot Wallström
a Bizottság alelnöke. - Tisztelt elnök úr! Ezen a napon, amikor azt ünnepelhetjük, hogy a következő Bizottságban a jelek szerint legalább kilenc női biztos lesz - és ezt mi, akik sokat tettünk ezért, szintén győzelemnek könyvelhetjük el -, azt hallottam a reggeli hírekben, hogy múlt évben egyedül Franciaországban 156 nő halt meg családi erőszak következtében. Mivel ma van a nők elleni erőszak felszámolásának nemzetközi napja, ez a hír talán arra késztet, hogy megálljunk és elgondolkodjunk ezen. Remélem, a jövőben európai szinten, sőt nemzetközi szinten is fel tudunk majd lépni e problémával szemben. Talán ezt a kérdést más üléseken is felvethetjük a mai nap során.
Fontos lépést tettünk előre. Mindez sokat elmond az eljárásról, amelyet mostantól alkalmazunk, amelynek nyitottabbá kell tennie a biztosok kijelölését. Remélem, hogy a jövőben a tagállamok egy nőt és egy férfit is jelölnek. Szerintem ez nagyszerű ötlet.
De engedjék meg, hogy tegyek néhány észrevételt az új főképviselővel és a Tanács új elnökével kapcsolatban. Cathy Ashton asszonyt a brit kormány teljes támogatásával a háta mögött jelölték a Bizottságba. Egy éve itt, a Parlamentben nagyon nagy többséggel - ha nem tévedek 538 szavazattal - választották meg. Mint ahogyan Önök közül többen elmondták, Ashton asszony szorosan együttműködött a Parlamenttel, és mindig kereste a lehetőséget a Parlament bevonására a különböző kérdésekben. Egyhangúan választotta meg őt a 27 állam- és kormányfő, ezért úgy gondolom, minden joga megvan a tisztség betöltésére, és hogy kiérdemelje az Európai Unió külföldi partnereinek tiszteletét. Tetszett az a korábban elhangzott hasonlat, miszerint olyan személy helyett, aki feltartaná a forgalmat, vagy piros lámpát jelentene, egy olyan személy töltse be e fontos pozíciót, aki segíti a forgalom haladását, segít abban, hogy a demokratikus és megfelelő módon szülessenek döntések az Európai Unióban. Ashton asszonyt nagyon jó kollégának ismertem meg, és elmondhatom róla, hogy meggyőződéses Európa-párti. Ez nagyon fontos kiindulópont.
Sok jó észrevételt hallottunk a mai vitában. Úgy vélem, eredményes és építő jellegű vitát folytattunk, és köszönöm a felszólalásokat. Reagálnék még a Göran Färm úr költségvetési felülvizsgálattal kapcsolatos kérdésre. Csak megismételni tudom, amit Barroso úr mondott, azaz hogy ez a feladat az új Bizottsághoz kerül majd. Először is azért, mert az új Lisszaboni Szerződés tartalmaz majd olyan rendelkezéseket, amelyek egy új intézményi felépítést írnak elő, ez tehát jó alapot szolgáltat majd a költségvetési döntésekhez. Másodszor, az új Bizottságnak döntenie kell a politikai prioritásokról, és ezt követően oda teszi a pénzét, ahol arra szükség van, hogy ekképpen a költségvetés tulajdonképpen kövesse a politikai prioritásokat. Ez szerintem fontos fejlesztés és egyben lehetőség is az új Bizottság számára. Ezt szintén örömmel fogjuk átengedni Cecilia Malmström asszonynak. A Bizottság azt mondhatja, hogy a költségvetési felülvizsgálatra vonatkozó javaslat jövő év elején készül el, és ez lesz az új Bizottság első feladata.
Egyetlen észrevételt szeretnék tenni a stockholmi programmal kapcsolatban. A stockholmi program elfogadása egybeesik a Lisszaboni Szerződés hatálybalépésével, és az Európai Parlament döntő szerepet kap majd e politikák kidolgozásában. Ez ismételten növeli a bel- és igazságügyi kérdésekben meghozandó fontos döntések demokratikus legitimitását. Ez jó hír az európai polgárok számára, és az összes uniós intézmény számára is.
Ami az éghajlatváltozást illet, úgy hallom, megegyeznek a nézetek arról, hogy az Európai Parlamentnek már mostantól kezdve tevékeny szerepet kell vállalnia Koppenhágában.
Tehát még egyszer köszönöm a vitát. Az új Lisszaboni Szerződéssel olyan eszköz van a kezünkben, amely segít az összes itt felvetett fontos kérdés megoldásában - legyen szó az éghajlatváltozásról, a pénzügyi válság és annak társadalmi és egyéb hatásai elleni küzdelemről -, és természetesen biztosítani fogja a jövő demokratikus Európai Unióját.
Elnök
A vitát lezárom.
Írásbeli nyilatkozatok (az eljárási szabályzat 149. cikke)
João Ferreira
írásban. - (PT) A Tanács soron következő ülésének az a célja, hogy megteremtse a növekedést és a foglalkoztatást célzó lisszaboni stratégia jövőjének alapjait. Miközben ez történik, Európában rekordméreteket ölt a munkanélküliség, gazdasági visszaesés tapasztalható, amely egy mély válság következménye. Nyolc év elteltével szembe kell néznünk a valósággal: a kinyilvánított célok teljesen kudarcba fulladtak. E kudarc okai abban keresendők, amiben e stratégia valódi programjai megmutatkoztak: a munkakapcsolatok deregulációja és ehhez kapcsolódóan a munka leértékelődése, a szociális jogok elleni támadás, az alapvető fontosságú közszolgáltatások lerombolása, a kulcsfontosságú gazdasági ágazatok privatizálása és liberalizációja, valamint a piac mindenhatóságának erőltetése a közélet mind több területén. A munkavállalóknak és az embereknek minden okuk megvolt arra, hogy az e programtól való radikális elmozdulásban reménykedjenek: egy irányváltásban, amelynek megvalósítása elengedhetetlen. A változás keretében többek között a következőkre van szükség: az oktatás jogként, nem pedig szolgáltatásként vagy másik piaci ágazatként való elismerése; a tudáshoz és a kultúrához való demokratikus hozzáférés megteremtése; a munka és a munkavállalói jogok becsben tartása; a termelő ágazatok, illetve a mikro-, kis- és középvállalkozások védelme; a minőségi közszolgáltatások biztosítása mindenki számára; valamint a vagyon egyenlőbb elosztása.
András Gyürk
írásban. - (HU) Tisztelt Elnök Úr! Tisztelt képviselőtársaim! Az Európai Tanács közelgő ülésén a tagállamok várhatóan megállapodnak a koppenhágai klímacsúcson képviselt főbb alapelvekről. Fontosnak tartom, hogy a kibocsátási kvóták és a fejlődő országoknak nyújtott pénzügyi támogatások ügye mellett ne sikkadjon el az energiahatékonyság kérdése. Az Európai Unió ugyanis hajlamos megfeledkezni erről a könnyű prédáról. Ez különösen azért hátrányos, mivel Európa egyes térségeiben az energiahatékonyság javításával minden más megoldásnál olcsóbban csökkenthetjük a kibocsátások mértékét. A fentiekből két dolog következik. Egyrészt, az Európai Uniónak törekednie kell arra, hogy az energiahatékonysági szabványok az új klímavédelmi rezsim elfogadásával világszerte közeledjenek egymáshoz. Másfelől, a jövőbeni hosszú távú uniós költségvetésben markánsabb szerepet kell kapniuk az energiahatékonysági támogatásoknak, különös tekintettel a volt szocialista országok épületrekonstrukciós programjaira. Ezen a téren ugyanis már viszonylag csekély anyagi ráfordítással is látványos megtakarításokat lehet elérni.
Marian-Jean Marinescu
írásban. - (RO) A stockholmi program legfontosabb eleme a "polgárok Európájának építése”. Számomra ez azt jelenti, hogy mostantól kezdve az európai intézményeknek - a tagállamok mellett - lépéseket kell tenniük az EU-n belüli határok lebontására, mivel a polgárok előtt továbbra is igazgatási és jogi akadályok állnak, amelyek megakadályozzák őket azon joguk gyakorlásában, hogy a választásuk szerinti tagállamban éljenek és dolgozzanak. A stockholmi programnak ezért kell ezt a központi témát valósággá tennie, és olyan, egyértelműen meghatározott eszközöket kidolgoznia, amelyek elősegítik a közösségi munkaerőpiacra való bejutást az EU valamennyi munkavállalója számára - ami az európai polgárság egyik legfőbb szimbóluma.
Ezenkívül a jelenlegi gazdasági válság még inkább felhívja a figyelmet arra, hogy támogatni kell a mozgás szabadságának gyakorlását. Az EU-n belüli mobilitás javítása - a szabadság, a jogok és a kötelezettségek közös területén - a schengeni térség megszilárdításához vezet, és elengedhetetlenné teszi a többi tagállam mielőbbi integrációját. Ez az EU külső hatásainak megfelelő igazgatását is magában foglalja, amelyet a lehető legkövetkezetesebb módon kell végrehajtani.
Sirpa Pietikäinen
írásban. - (FI) Tisztelt elnök úr! Hölgyeim és uraim! Szeretnék köszönetet mondani a svéd elnökségnek az új bel- és igazságügyi munkaprogram kidolgozása kapcsán végzett munkájáért.
A stockholmi programnak köszönhetően az Európai Unió képes lesz jobbá tenni az összes uniós polgár mindennapi életét. A biztonság, a jólét és az egyenlőség a jogállamiság, a szolidaritás és a megkülönböztetésmentesség elvének a különböző szakpolitikai területeken, a jogszabályok kidolgozásakor való következetes betartásából ered.
Azt szeretném, ha sokkal több figyelmet fordítanának a bevándorlók, a kisebbségek, illetve azon személyek mindennapi életének javítására, akik valamilyen okból megkülönböztetést szenvednek. Ez nem elhanyagolható jelenség: az Eurobarométer egyik új felmérése szerint minden hatodik európai arról számolt be, hogy az elmúlt öt évben megkülönböztetést kellett elszenvednie.
Ennek kapcsán hangsúlyozni szeretném az áruk és szolgáltatások biztosítása terén a megkülönböztetés tilalmáról szóló irányelv jelentőségét, amely jelenleg a Tanács előtt van. Sajnos az irányelv tárgyalása nagyon lassan halad a Tanácsban, és némely tagállamok részéről komoly ellenállásba ütközik. Az Európai Unió alapvető értékei az emberi jogok és az egyenlőség elveinek tiszteletben tartása köré rendeződnek. Ezen elvek érvényesülését az európai jogszabályok szintjén is maradéktalanul biztosítani kell.
(Az ülést 11.40-kor berekesztik)
(11.45 és 12.05 között a képviselők összegyűlnek a LUX-díj átadására)
(Az ülést 12.05-kor berekesztik.)
