Lissabonstrategien - Overordnede retningslinjer for økonomiske politikker - 2008 (forhandling)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om redegørelser fra Rådet og Kommissionen om Lissabonstrategien og betænkning af Margarita Starkevičiūtfor Økonomi- og Valutaudvalget om integrerede retningslinjer for vækst og beskæftigelse (Del: de overordnede retningslinjer for medlemsstaternes og Fællesskabets økonomiske politikker): Igangsætning af den nye cyklus (2008-2010).
Žiga Turk
formand for Rådet. - (SL) Fru formand! Jeg glæder mig meget over at deltage i dette møde, hvor Europa-Parlamentet drøfter opstarten af næste fase i Lissabonstrategien for vækst og beskæftigelse.
Undertegnelsen af Lissabontraktaten afslutter en periode, hvor vi var dybt optaget af vores egen interne og til tider politiske indretning. Europa er nu betydelig bedre rustet til at åbne sig for omverden, og Lissabonstrategien giver desuden Europa redskaber til at forme den globale udvikling. Der er i dag mindst fire udviklingstendenser.
Da Europa lancerede Lissabonstrategien i 2000 blev globaliseringen primært opfattet som en konkurrence mellem Europa, USA og Japan. Nye og vigtige aktører er efterfølgende kommet ind på det globale marked, hvilket giver os anledning til at genoverveje, hvilket bidrag Europa kan yde til denne globale verden, og hvor dets egentlige konkurrencefordele ligger.
Revolutionen på telekommunikationsområdet sker lige for øjnene af os med internettet og World Wide Web. Kreativitet og innovation foregår ikke længere kun inden for rammerne af ufleksible institutionelle ordninger. Kun én gang tidligere i historien har vi været vidne til en revolution inden for massekommunikation, nemlig for 500 år siden, da vi fik billigt papir og trykning, hvilket dannede grundlag for det europæiske overherredømme.
Vi står på tærsklen til den tredje industrielle revolution, der vil gøre os betydelig mindre afhængige af fossile brændstoffer og sikre overgangen til en kulstoffattig økonomi. I maj 2007 vedtog Parlamentet en erklæring om den tredje industrielle revolution og brintøkonomi og viste således Europas støtte til de førende aktører på dette område.
Efter den industrielle tidsalder bevæger vi os ind i en konceptuel tidsalder, hvor værdier, betydning og empati vil rykke i forgrunden. Den røde tråd i disse udviklingstendenser er den voksende betydning af borgernes kreative potentiale og deres værdier. Disse to aspekter er i sagens natur meget europæiske. Dette er baggrunden for Europas målsætning om at være med til at præge disse fire udviklingstendenser og spille en ledende rolle på dette område.
De europæiske idéer om udvikling er afspejlet i Lissabonstrategien for vækst og beskæftigelse. Lissabonstrategiens effektivitet blev bekræftet i forbindelse med en tilbundsgående revision i 2005. Strukturreformer har forbedret den europæiske økonomis grundlag. Dette er årsagen til, at det er nemmere at håndtere kriser på de finansielle markeder og prisstigninger på råmaterialer, navnlig på råolie og fødevarer. Verdensøkonomien bliver stadig mere usikker. Det er derfor vigtigt, at Europa fastholder kursen og fortsat gennemfører reformer og moderniserer sin økonomi og samfundet.
Kommissionen gjorde en fremragende indsats i forbindelse med forberedelsen af Lissabonpakken, der blev offentliggjort i december. Lissabonstrategien er et af det slovenske formandskabs fem prioriterede områder. Vi glæder os meget over, at Europa-Parlamentet deltager i den brede debat i den næste fase. Vi har allerede udvekslet synspunkter i forbindelse med ECON-høringer, mellem de tre institutioner og på interparlamentariske møder. Vi gør alle vores bedste for at give Det Europæiske Råd mulighed for at lancere denne ambitiøse nye fase i Lissabonstrategien i forbindelse med forårsmødet i marts.
Det Europæiske Råd vil godkende de overordnede økonomiske retningslinjer og vedtage konklusionerne om beskæftigelsespolitikker. Behovet for at ændre de overordnede retningslinjer har været genstand for langvarige drøftelser. I sidste ende blev kolleger fra de fleste medlemsstater enige om, at vi kunne forbedre visse formuleringer, men at det, hvis vi skulle drøfte selve retningslinjerne, ville kræve en lang harmoniseringsperiode og forsinke overgangen til den nye fase, selv om det endelige resultat i høj grad ville ligne det resultat, som vi har opnået i dag.
Økofin-Rådet vedtog enstemmigt afgørelsen om ikke at ændre de overordnede økonomiske retningslinjer. Der ændres kun i de forklarende bemærkninger, dvs. de rammer, inden for hvilke retningslinjerne er blevet fastlagt.
Det Europæiske Råd vil vedtage de specifikke henstillinger til medlemsstaterne vedrørende deres fremskridt med hensyn til gennemførelse af de nationale reformprogrammer. Det vil opfordre alle deltagere, dvs. Rådet, Kommissionen og Parlamentet, til at gennemføre Fællesskabets Lissabonprogram.
Det vil fremme nogle få centrale aktioner og mål på fire prioritetsområder. Disse fire områder afspejler for det første Europas fokus på miljø, for det andet Europas fokus på mennesker og deres position i samfundet, for det tredje bestræbelser på at udvikle et mere driftigt Europa, og for det fjerde bestræbelser på at skabe et mere innovativt og kreativt Europa, der rent faktisk danner grundlag for alt andet. Jeg vil gerne kort kommentere disse fire områder.
Jeg sidestiller uddannelse og innovation. Europa skal vende sin rige kulturelle tradition og etiske værdier til en konkurrencefordel for sine produkter. Vi skal fortsat have som målsætning at investere 3 % i forskning og udvikling. Viden skal være den femte frihed. Vi har brug for et fælles videnområde, hvor der er åben adgang til viden, hvor åben innovation støttes, og naturligvis hvor viden beskyttes behørigt gennem det europæiske patent og ophavsrettigheder. Det bør være muligt at forbedre samordningen af europæiske forsknings- og udviklingspolitikker og nationale politikker.
Europæerne skal være mere entreprenante. Vi mangler i høj grad innovative og kreative små virksomheder. Vi skal derfor lægge mere vægt på oprettelsen og udviklingen af små og mellemstore virksomheder og deres adgang til viden- og forskningsinfrastruktur såvel som til finansieringskilder.
Vi skal styrke det indre marked, navnlig i servicesektoren og netværksindustrien, og fjerne forskellige skjulte barrierer. Et stærkt og effektivt indre marked er også et langt bedre forsvar mod globaliseringens følger end den fristende protektionisme. Det er nødvendigt at øge gennemsigtigheden på de finansielle markeder, forbedre lovgivningen og formindske de administrative byrder.
I Europa er vi nødt til at fastholde vores traditionelle omsorg over for og solidaritet med vores borgere. En fleksibel sikkerhed gør det muligt løbende at søge en balance mellem økonomien, der forudsætter et effektivt arbejdsmarked, og den sikkerhed, der gør, at folk hurtigt vil finde ny beskæftigelse.
Vi skal derfor sikre adgang til livslang læring og anden støtte. Vi skal navnlig sikre, at de unge afslutter en eller anden form for uddannelse og finder beskæftigelse hurtigst muligt. Den ældre generation skal tilskyndes til at forblive på arbejdsmarkedet så længe som muligt.
Endelig værner vi om naturen og miljøet i Europa. Europa skal spille en ledende rolle i den proces, der af nogle benævnes den tredje industrielle revolution, der dybest set handler om at gå over til en kulstoffattig økonomi. Jeg er overbevist om, at dette vil være til gavn for Europas økonomi, da Europa vil blive den førende i verden inden for fremtidige teknologier. Vi er nødt til at nå til politisk enighed om energi- og klimapakken inden årets udgang.
Den nye fase i Lissabonstrategien skal sættes ordentligt i gang, således at Europa bliver et mere dynamisk, kreativt og driftigt videnbaseret samfund, der beskytter borgerne og miljøet. Vi bør hurtigst muligt overveje den strategiske ramme for den europæiske udvikling efter 2010 og den mulige konvergens mellem Lissabonstrategien og strategien for bæredygtig udvikling.
Som Mark Leonhard formulerede det, vil dette århundrede tilhøre Europa, ikke fordi Europa kommer til at dominere hele verden i kolonistil, heller ikke engang fordi den vil have den mest magtfulde industri. Dette århundrede kan blive Europas århundrede, fordi verden vil blive domineret af europæiske værdier og kreativitet, dvs. af de to elementer, der i bund og grund danner grundlag for den globale udvikling. Den europæiske kreativitet understøttes af Europas eminente kulturelle tradition. Europæiske værdier (som naboer samarbejder vi om løsningen af tvister og tager hensyn til natur og mennesker) er et eksempel til efterfølgelse i hele verden. Vi må derfor ikke glemme disse dybest set menneskelige udgangspunkter i forbindelse med vores overvejelser omkring den økonomiske og sociale fremtid for vores Union, dvs. vores strategi for vækst og beskæftigelse.
Günter Verheugen
Fru formand, hr. formand for Rådet, mine damer og herrer! For Kommissionen er dagens debat en principdebat om Europas fremtidige position i verden. Den handler om vores svar på vor tids økonomiske, sociale og miljømæssige udfordringer. Den europæiske integration, som har knyttet 27 lande og næsten 500 millioner mennesker sammen, er vores store strategiske styrke. Vi svækker ikke længere os selv ved at være uenige, og derved er Europa i enhver henseende blevet en af de mest attraktive regioner i verden.
Det indre marked er grundstenen for vores velstand, og den fælles valuta er et kostbart politisk og økonomisk aktiv. Vi er ikke udsat for tidens imponderabilia eller globaliseringens storme. Integration giver os mulighed for at være med til at forme den globale tidsalder i overensstemmelse med vores egne forestillinger.
Men denne globale tidsalder vil ikke kun bære præg af et enkelt land eller kontinent. Japan, USA og EU bliver udfordret af nyindustrialiserede lande som Kina, Indien, Rusland og Brasilien, der - ligesom vi - kæmper om førstepladsen på det økonomiske og teknologiske område.
Vi mener, at denne nye tidsalder giver os store chancer og nye muligheder, men kun hvis vi er opmærksomme på tidens tegn og helt klar over alle risiciene. I en tid med global mobilitet er spørgsmålet om, hvor sikre arbejdspladserne er i EU, og hvordan vi kan garantere flere og vellønnede arbejdspladser i fremtiden, det egentlige sociale spørgsmål. Lad mig gentage, at vor tids sociale spørgsmål er, om vi på sigt vil have tilstrækkeligt med arbejdspladser af høj kvalitet.
Løsningen på dette centrale spørgsmål er i centrum for den fornyede Lissabonstrategi, partnerskabet for vækst og beskæftigelse. Denne strategi er EU's svar på globaliseringen.
Vi har foretaget en evaluering efter tre år, og vi kan være stolt over resultaterne. Det har været gode år for vækst og beskæftigelse. Der er skabt mange millioner arbejdspladser, vækstraten har været højere end i årene før. Produktiviteten er for første gang vokset hurtigere end i USA. Borgerne er begyndt at mærke effekten af de nødvendige strukturreformer. Men det ville være forkert at hvile på laurbærrene. Vi er ikke i mål endnu. Vi har stadigvæk en lang vej og flere reformer foran os. Vi behøver ikke et orakel for at se, at tiden ikke er præget af stilstand, men af permanent forandring. Det skræmmer stadigvæk mange, især dem, der frygter ikke at kunne følge med disse ændringer og blive tabere i globaliseringsprocessen.
Det er endnu en grund til, at det er vigtigt at udbrede partnerskabet for vækst og beskæftigelse endnu stærkere i samfundene. Vi mener at have fundet en strategi, der til forskel fra Lissabonstrategien fra 2000 er realistisk og vil levere de ønskede resultater. Det er også målet med Kommissionens forslag for de kommende tre år. Vi mener, at hovedorienteringen er rigtig, men vi mener også, at der er behov for tilpasninger på nogle af de områder, som udgør nøglen til fremtiden.
I de kommende tre år er der f.eks. særligt behov for at styrke den sociale dimension i partnerskabet for vækst og beskæftigelse yderligere. Det bliver, tror jeg, et centralt punkt. Almen uddannelse, erhvervsuddannelse og kvalificering skal forbedres. Vi kan kun tackle ændringerne ved at hjælpe alle, helt fra den tidligste barndom og op gennem livet, med at udfolde alle deres talenter, blive ved med at lære nyt og være fleksibel. Det har alle krav på. Kun på den måde kan vi sikre, at de, der mister deres arbejdsplads, ikke er dømt til at leve på samfundets rand sammen med deres familier i permanent ledighed eller fattigdom.
Vi har brug for en politik, der styrker beskæftigelsen og gør det muligt for folk at starte på noget nyt i alle faser af livet. Og det er ikke en opgave for politikerne alene, men også for europæiske erhvervsledere og virksomheder. Lad mig skære det ud i pap, navnlig i lyset af de seneste begivenheder. Erhvervsledere og virksomheder, som endnu ikke har bemærket det, vil skulle tænke i nye baner, for en god og motiveret arbejdsstyrke er en virksomheds mest værdifulde aktiv, som kan udgøre den lille, men altafgørende forskel i konkurrencen.
Der er behov for større bestræbelser for at gennemføre vidensamfundet. Vi er desværre langt fra målet om at bruge 3 % af det europæiske BNP på forskning i 2010, og jeg konstaterer med stor bekymring, at afstanden bliver større og ikke mindre. Jeg finder en anden tendens endnu mere alarmerende, nemlig den kendsgerning, at selv om europæiske virksomheder bruger flere midler, ikke færre, på forskning og udvikling end tidligere år, så er de tilbøjelige til at investere disse penge uden for Europa, frem for inden for Europa.
Det europæiske forskningsrum er nødt til at blive en realitet. Hvis det ikke lykkes os at bevare forsknings- og udviklingsaktiviteterne i Europa, så vil det heller ikke lykkes os at bevare arbejdspladserne i Europa.
Vi ved, at vi må fortsætte med at styrke det indre marked. Iværksætterpotentialet i langt størstedelen af vores virksomheder skal udnyttes fuldt ud, hvormed jeg mener de 23 millioner små og mellemstore virksomheder, som beskæftiger to tredjedele af hele den europæiske arbejdsstyrke. Vi har allerede iværksat en del med en række initiativer, men vi agter at sætte motoren op i et højere gear med Small Business Act i juni.
Vi må ligeledes koncentrere indsatsen om at få energi- og klimamålene integreret i vores vækst- og beskæftigelsespolitik. Vi vil gerne bevise, at miljømæssige udfordringer kan forvandles til økonomiske muligheder og socialt fremskridt. Vi har brug for en stærk europæisk industri, der samler depechen op, for vi er fuldkommen overbevist om, at en europæisk førerrolle inden for energieffektivitet, ny teknologi og en forsvarlig brug af ressourcerne ikke kun vil være til gavn for miljøet, men også for beskæftigelsen.
Miljøvenlige produkter og processer efterspørges mere end nogensinde før. En ansvarlig klimapolitik baserer ikke på en afindustrialisering af Europa, men på Europas levedygtighed som industrilokalitet, og på industrier i Europa, der producerer uden at gøre skade på miljøet og eksporterer miljøbeskyttelse.
Vi mener, at vi kunne blive meget bedre til at forholde os til dette problem. Det kræver en stor fælles indsats fra EU's og medlemsstaternes side. Det har vi nu en pålidelig ramme til. Vi har et partnerskab, der baserer på dialog og en kritisk vurdering af det opnåede, og som har vist sit værd. Med de integrerede retningslinjer udviklede vi et pålideligt sæt pejlemærker for tre år siden, som reformerne på europæisk og nationalt plan kan orienteres efter.
Jeg er godt klar over, at der er nogle, der sætter spørgsmål ved vores forslag om ikke at røre ved retningslinjerne i ordets snævrere forstand. Kommissionen har her ikke været drevet af dogmatisme eller stædighed. Vi ønskede ikke at pakke noget ind. Vi ønskede at understrege kontinuiteten i forhold til reformmålet og retningen for reformerne i EU. Men samtidig har vi foretaget en kritisk evaluering og sagt helt klart, hvor svaghederne har ligget i de seneste tre år for at lære af dem. Derfor foreslår vi de nye prioriteringer, jeg har skildret, som de sociale og de miljømæssige dimensioner, og denne ændring har også fundet vej til retningslinjerne.
Vi har også foreslået et nyt fællesskabsprogram, som - i modsætning til sin forgænger - ikke er en broget buket af mange planer, men et fokuseret program. Det afspejler den generelle prioritering i Lissabonstrategien for vækst og beskæftigelse.
Vækst- og beskæftigelsespolitikken forbliver denne Kommissions centrale anliggende. Den står øverst på prioriteringslisten, for den handler om øget beskæftigelse, øget velstand og øget miljøbeskyttelse.
(Bifald)
Joaquín Almunia
medlem af Kommissionen. - (ES) Fru formand, hr. formand for Rådet, mine damer og herrer! Jeg vil begynde med at lykønske fru Starkevičiūtog alle de medlemmer fra Parlamentet og Økonomi- og Valutaudvalget i særdeleshed, der sammen med hende har deltaget i udarbejdelsen af betænkningen, som efter min mening indeholder en meget fin analyse og forslag til fremtiden vedrørende den nye cyklus i Lissabonstrategien for de næste tre år.
Hvis vi ser tilbage på de sidste tre år, er vi enige i den analyse, der er i betænkningen om de resultater, som udspringer af Lissabonstrategien i denne nye fase efter revisionen i 2005.
Som det allerede er blevet sagt her til aften, skabes der job. En betydelig del af den beskæftigelse, der skabes i Europa, har at gøre med de reformer, der er et resultat af Lissabontraktaten, med den måde, vi ser på reformerne af arbejdsmarkedet og andre områder af den økonomiske aktivitet, og som er udformet i Lissabonstrategien og i de nationale reformprogrammer, der blev vedtaget for tre år siden.
Den potentielle vækst stiger, selv om vi kunne ønske os, at den steg mere. Det er imidlertid yderst vigtigt, at evnen til at vokse under normale økonomiske omstændigheder øges i Europa. Vi behøver denne større vækst for at kunne indtage en relevant plads i en verden, der globaliseres, og hvor der opstår nye særdeles dynamiske aktører.
Markedernes funktion forbedres også, der fjernes hindringer for virksomhedslederne, for iværksætterne og for de produktionsrettede investeringer.
Der er indført reformer for at forbedre bæredygtigheden af socialsikringsordningerne og af de offentlige finanser i mange af de europæiske lande, og bevidstheden om behovet for, at vi forpligter os over for miljøet i vores vækstmodel, er helt sikkert også øget.
Lissabonstrategien giver derfor resultater. Vækst- og beskæftigelsesstrategien fra 2005 giver resultater. Det ville være forkert at skifte retning nu. Vi er derfor enige med betænkningen i, at vi her til aften skal drøfte det essentielle, nemlig at vi skal fortsætte i den udstukne retning.
Det er dog naturligvis nødvendigt at være opmærksom på ændringerne i omgivelserne, f.eks. vigtige ændringer i de energi- og miljømæssige omgivelser, behovet for at gøre kampen mod klimaændringerne til vores hovedprioritet, de nye udfordringer, erfaringerne og naturligvis den økonomiske konjunktur samt den økonomiske situation, vi har oplevet i de seneste måneder.
Den situation, vi står over for, fører til større usikkerhed for os og pres på de finansielle markeder, og det betyder, at vi under disse mere flygtige, mere usikre og vanskeligere omstændigheder er nødt til at øge farten på reformerne, gennemførelsesgraden og anvendelsen af Lissabonstrategien.
Vi er enige i, at denne gennemførelse - som det står i de integrerede retningslinjer - skal ske inden for rammerne af makroøkonomisk stabilitet, inden for nogle rammer, der styrker bæredygtigheden af de offentlige regnskaber, af vores velfærdsordninger og af den sociale beskyttelse, den miljømæssige bæredygtighed, og det skal desuden ske inden for rammerne af tillid og forpligtelse blandt de økonomiske aktører.
Vi skal udnytte det manøvrerum, vi har vundet ved de sunde reformer og politikker, vi har gennemført i løbet af disse år, vi skal udnytte det manøvrerum, som de usikre tider giver os, da vi har forbedret vores økonomiers fiskale position i de fleste af vores lande.
Vi kan lade de automatiske stabilisatorer fungere i størstedelen af vores økonomier, nu hvor væksten er mindre som følge af de flygtige pres på finansmarkederne eller den bratte afmatning i USA.
Vi befinder os i en bedre position end i 2001 til at klare en betydelig afmatning i den økonomiske aktivitet takket være politikker, som baserer sig på de integrerede retningslinjer i vores strategi.
Når vi i lyset af presset på de finansielle markeder har draget sammenligninger mellem situationen for de europæiske økonomier og USA's, er der mange af os, der i de sidste uger og måneder har noteret sig den fordel, de europæiske økonomier har på grund af vores sunde økonomiske fundamenter. Disse solide økonomiske fundamenter er blevet styrket takket være de politikker, der er udstukket i disse retningslinjer, såvel med hensyn til Den Økonomiske og Monetære Unions funktion som de mange strukturelle reformer, der indgår i Lissabonstrategien.
Der er især nogle prioriteringer for den kommende tid, der også er åbenlyse, og som kommer til udtryk i analyserne i fru Starkevičiūtės betænkning. Det er en prioritering for os nu at styrke fremskridtene med hensyn til den finansielle integration.
Den finansielle integration er et instrument, vi kan bruge til at styrke vores evne til at håndtere en situation, som den vi oplever nu. Der er nogle initiativer, en køreplan, der for nylig blev vedtaget af Økofin-Rådet. Vi skal alle bidrage til, at disse initiativer bliver ført ud i livet hurtigst muligt på europæisk plan, og vi skal sørge for, at Europa taler med én stemme om de initiativer, der også skal diskuteres og vedtages på globalt plan i Den Internationale Valutafond eller i det såkaldte Forum for Finansiel Stabilitet.
I den forbindelse er jeg sikker på, at vi vil samarbejde, at vi vil kunne regne med Europa-Parlamentets samarbejde, som skal styrke konsensussen om de grundlæggende aspekter i vores strategi og budskaber, så de økonomiske og sociale aktører også deltager aktivt i denne reformproces, så reformerne ikke bliver noget påtvunget, men derimod opstår og præciseres via den sociale dialog. Vi bør have et frugtbart samarbejde mellem de europæiske institutioner, dvs. Rådet, Parlamentet og Kommissionen, for at ikke kun de europæiske institutioner, men også vores medlemsstater i deres nationale reformprogrammer udvikler og gennemfører disse mål, som vi er enige om her til aften.
Margarita Starkevičiūtė
ordfører. - (LT) Fru formand! Jeg vil gerne takke hr. Verheugen og hr. Almunia for deres definition er EU's Lissabonstrategi. Jeg har imidlertid altid haft svært ved at forstå strategiens vigtigste målsætninger.
Dette dokument fra Kommissionen fylder omkring 300 sider, der er opdelt i særskilte kapitler med egne prioriterede målsætninger. Der er i alt 24 rammer, som EU skal følge for at sikre en vellykket gennemførelse af EU's økonomiske politik og strategi. Vi ønsker ikke, at man får det indtryk, at vi halter bagefter Kommissionen, og Parlamentet har således vedtaget tre forskellige beslutninger om disse 24 rammer på grundlag af tre forskellige procedurer. Dette er tilsyneladende vores bidrag til en mindskelse af bureaukratiet.
Jeg vil også gerne takke Kommissionen, der har understreget betydningen af videreførelsen af reformerne. Jeg kan ikke være mere enig. Livet ændrer sig imidlertid, og udviklingen ændrer sig hver dag, navnlig i lyset af globaliseringen. Hvis vi beslutter, at der kun skal gennemføres kosmetiske ændringer, vil vi næppe fremme innovation og kreativitet som understreget af vores ærede repræsentanter fra Slovenien.
Jeg er enig med Rådet i, at enhver ny strategi bør skabe merværdi. Jeg mener imidlertid, at vi bør give udtryk for, at vi bifalder videreførelsen af reformerne, men på betingelse af at de er blevet styrket og tilpasset nye omstændigheder. Lissabontraktatens eneste prioritet bør være borgernes velfærd.
For at opfylde denne målsætning kan vi gennemføre en række forskellige økonomiske politikker, der bør være forenelige. Med hensyn til pengepolitik bør vi understrege betydningen af Den Europæiske Centralbanks uafhængighed. Henset til de mange forskellige interesser og globale udfordringer skal der være et enkelt organ, der kan imødegå disse. Vi må heller ikke glemme, at det endnu ikke er alle medlemsstater, der har tilsluttet sig det fælles valutaområde.
Centralbankens muligheder for at opfylde inflationsmålene og dets muligheder for at imødegå inflationspresset og globale udfordringer fra lande uden for EU er imidlertid begrænsede. Der bør således indføres alternative løsninger, der giver centralbanken mulighed for at blive uafhængig. Vi bør naturligvis først og fremmest koncentrere os om den fiskale balance.
Jeg vil imidlertid vove at være direkte imod ethvert forsøg på at opnå fiskal balance gennem en mekanisk nedsættelse af udgifterne. I sådanne tilfælde er det de mest sårbare og ugunstigt stillede befolkningsgrupper, der bærer byrden, snarere end tjenestemænd, der ikke har for vane at nedskære deres egne lønninger. Vores første målsætning bør være at styrke forvaltningsinstitutionerne og reducere forvaltningsudgifterne. Disse midler kan herefter fordeles til sektorer til gavn for borgerne.
Et andet relevant spørgsmål, som jeg gerne vil understrege, er den finansielle sektors rolle. Det giver ikke meget mening at tale om budgetstramninger og samtidig bruge milliarder på forsøg på at redde banker. Den finansielle sektors rolle bør fastlægges og defineres klart i Lissabonstrategien. Det står klart, at det ikke er muligt at sikre langsigtet økonomisk stabilitet uden en stabil finansiel sektor.
Til trods for de åbenlyse problemer i den finansielle sektor i dag kan jeg helt ærligt ikke se, at der gøres en særlig alvorlig indsats for at løse disse problemer. Indtil den næste krise så at sige.
Hvordan kan vi hjælpe vores befolkning, borgerne i medlemsstaterne? Vi kan for det første reducere deres arbejdsrelaterede omkostninger, leveomkostninger, etableringsomkostninger og omkostninger i forbindelse med tilpasning til nye udfordringer og en ny tilværelse.
Forskere har fremlagt forskellige forslag til løsning af disse problemer. Jeg er enig med de forslag, som efter deres opfattelse kan skabe positive resultater, dvs. øget repræsentation og mere tilgængelige finansieringsmuligheder for små virksomheder.
Marianne Thyssen
Fru formand, hr. formand for Rådet, kommissærer, mine damer og herrer! Det er første gang, at vi afholder vores årlige forhandling om forberedelsen af forårstopmødet om eftermiddagen. Her i Parlamentet plejer vi at sætte prioriterede forhandlinger på dagsordenen om formiddagen. De behøver imidlertid ikke heraf konkludere, at vi nu betragter forårstopmødet og Lissabonstrategien som mindre vigtige. Tværtimod var vi så galante for en gangs skyld at overlade formiddagen til hr. Corbett og hr. Méndez de Vigo og vores forhandling om deres fremragende betænkning om traktatreformen, som sammen med Lissabonstrategien bliver afgørende for Europas fremtid.
I sidste uge stak vi sammen med de nationale parlamentsmedlemmer i Bruxelles hovederne sammen for at se på fremskridtene med strategien, og der var én ting, vi hurtigt blev enige om, og det var, at den nye strategi, hvor der fokuseres på vækst og beskæftigelse, for ikke at glemme bæredygtighedsdimensionen, bærer frugt. Strategien fremmer den europæiske økonomis vækstpotentiale og skaber et klima for jobskabelse. Der er indtil nu skabt 6,5 millioner job, og vi forventer endnu 5 millioner. Det, det nu gælder om, er, hvad Kommissionen foreslår, nemlig modigt at fortsætte med den kurs, vi har valgt, for vi er ikke færdige endnu. I alle medlemsstater og på alle områder er der stadig mange ting, der kan forbedres, og det er også nødvendigt. Vi kan stadig lære meget af hinanden, og vi må også benytte de regionale muligheder bedre. Derfor vil vi helhjertet støtte det fælles beslutningsforslag om Lissabonstrategien.
For vores gruppe er prioriteterne tydelige. Større investeringer i forskning og innovation og en effektiv beskyttelse af den intellektuelle ejendom er afgørende, hvis vi skal udvikle økonomien i fremtiden og skabe kvalitetsjob. Et bedre forretningsklima er lige så væsentligt. Fuldendelsen af det indre marked, bedre lovgivning og mindre bureaukrati er vigtige for alle virksomheder, men specielt for disse 23 millioner SMV'er. Derfor er denne Small Business Act nødvendig, og den skal være mere end et symbol. Derfor synes vi også, at det er fortræffeligt, at vi i denne uge kan afslutte lovgivningspakken om det indre marked for varer, men vi er ikke så glade for, at der for levnedsmidler er foreslået nye mærkningsregler, som vil gøre bureaukratiet uacceptabelt.
For det tredje skal der foretages en reform af arbejdsmarkedet. Fleksibilitet og jobsikkerhed skal gå hånd i hånd, og vi skal investere mere i folks færdigheder.
Endelig støtter vi 20-20-20-målene, men således, at de skaber job her og ikke job, der eksporteres til andre verdensdele.
Til sidst vil jeg sige, at der under forårstopmødet med rette lægges vægt på den vedvarende krise på finans- og forsikringsmarkederne. Vi skal absolut passe på, at denne krise ikke undergraver vores bestræbelser på at skabe vækst og job. Hvis vi er opmærksomme på det, og hvis vi fortsætter med at følge vores kurs, kan vi genoprette befolkningens tillid. Tillid betyder stabilitet, og denne vil sætte os i stand til at give Europa en god fremtid. Og det er vores opgave.
Robert Goebbels
Fru formand! Med Lissabonstrategiens - om end ufuldendte - gennemførelse har EU gjort fremskridt på mange områder. Der er skabt job, investeret mere i erhvervsuddannelse, forskning og nye teknologier.
Men der er stadig udfordringer. Verden forandrer sig. Nye problemer dukker op. Det har minister Turk og kommissær Verheugen og Almunia netop påvist. Selv om den såkaldte subprimekrise har udgangspunkt i USA, er europæiske banker, forsikringsselskaber og investeringsselskaber blevet grebet af samme griskhed, som er finansverdenens hoveddrivkraft. Mens visse topledere har åbnet deres guldfaldskærm, betaler lønmodtagerne og den brede befolkning gildet.
Der har været kreditstramninger så godt som overalt. Realøkonomien står i stampe, recessionen er åbenbar i USA, væksten mister pusten i Europa, inflationen tager afsæt, oliepriserne stiger, fødevarerne følger efter, priserne på kunstgødning skyder i vejret og varsler nye stigninger på næste års høst.
Den Europæiske Centralbank indskrænker sig til udelukkende at bekæmpe inflationen. Arbejdstagerne og fagforeningerne opfordres til mådehold, når faldende købekraft er en realitet næsten overalt.
Ja, hr. Verheugen, fattigdom og social udstødning står på dagsordenen i alle EU-lande. 68 millioner europæere lever under den officielle fattigdomsgrænse i deres respektive lande. 13 % af lønmodtagerne har usikre arbejdskontrakter og ingen social tryghed på længere sigt. Der regnes med 23 millioner falske selvstændige. Samtidig lægger 1 % af befolkningen beslag på mere end 15 % af Europas velstand.
Kampen mod klimaændringerne vil forstærke denne tendens til forarmelse af mange europæere. Princippet om, at forureneren betaler, lyder pænt, men i sidste ende er det stadig forbrugerne, der kommer til at betale. I Storbritannien kæmper myndighederne mod energifattigdom. I desto mindre forklarer Kommissionen os, at EU ikke har liberaliseret energimarkedet tilstrækkeligt, som om forbrugerne frit kunne vælge deres leverandører i en verden, hvor 90 % af energiressourcerne hører under suveræne stater.
På de tiltagende problemer har Kommissionen og navnlig kommissionsformand Barroso kun ét svar, nemlig ikke at lave noget om i Lissabonstrategien. De integrerede retningslinjer er åbenbart hugget i portugisisk marmor og lader ikke til at kunne justeres i kommissionsformand Barrosos øjne.
På Den Socialdemokratiske Gruppes vegne vil jeg kraftigt advare kommissionsformand Barroso mod et blankt nej fra Kommissionen angående retningslinjerne. Det hører en anden tid til, og vi vil ikke lade os nøje med det svar. Verden omkring Lissabonstrategien forandrer sig. Den tekst, der skal styre vores indsats, må også tilpasses den nye situation i Europa og resten af verden.
(Bifald)
Bilyana Ilieva Raeva
for ALDE-Gruppen. - (BG) Fru formand, repræsentanter for Det Europæiske Råd, kommissærer, mine damer og herrer! For tre år siden blev det i den relancerede Lissabonstrategi klart understreget, at der var behov for bæredygtig økonomisk vækst og flere og bedre job. I dag gennemføres der nationale reformer i et fornuftigt tempo, den europæiske økonomi er i stabil vækst, og ledigheden er den laveste siden 1998. På trods af de gode resultater skal der gøres en langt større indsats som følge af den stigende globale konkurrence for at sikre en dynamisk og konkurrencedygtig økonomi baseret på viden og innovation.
Gruppen Alliancen af Liberale og Demokrater for Europa anser denne strategi for at være drivkraften bag dybtgående økonomiske og sociale reformer. Den er svaret på globaliseringens udfordringer, der gør det muligt for EU at gå i spidsen med hensyn til økonomisk vækst, social og miljømæssig fremgang, teknologisk udvikling og modernisering. Der skal gøres en større indsats i de kommende år for at nå disse målsætninger. Gruppen Alliancen af Liberale og Demokrater for Europa glæder sig over, at der er blevet udviklet en ny struktur til forvaltning af strategien igennem de sidste tre år med en bedre fordeling af ansvarsområder mellem Fællesskabet og medlemsstaterne.
Bulgarien og Rumænien har deltaget fuldt ud i gennemførelsen af Lissabonstrategien efter deres tiltrædelse, og i 2007 kom den første meddelelse om, at de have gennemført deres reformplaner. Uanset de nuværende forskelle mellem enkelte medlemsstater har Lissabonstrategien øget hele EU's vækstpotentiale.
Virksomhederne, som De Liberale lægger meget stor vægt på, har haft stor gavn af disse reformer. EU-strategien for bedre lovgivning er gradvis ved at tage form. Det er nemmere og billigere at registrere et selskab og starte en virksomhed i de fleste medlemsstater i dag. Ikke desto mindre mangler vi stadig en integreret iværksætterkultur på europæisk plan. Vi har brug for en samlet tilgang på EU-plan til små og mellemstore virksomheders vækst og kompetence. EU-medlemsstaterne har forpligtet sig til at investere 3 % af BNP i innovation, forskning og udvikling senest i 2010.
Det fremgår imidlertid af tilgængelige data, at der er betydelige forskelle mellem medlemsstater. Der skal derfor gøres en seriøs indsats på dette område, herunder i den private sektor, således at dette mål kan opfyldes.
EU har gjort store fremskridt hen imod udviklingen af et miljøsamfund. Der er blevet indgået nye ambitiøse forpligtelser om at nedbringe kuldioxidemissionerne kraftigt og anvende vedvarende energikilder senest i 2020. De Liberale mener, at det kun er muligt at skabe et kulstoffattigt samfund, hvis forskning og innovation tilvejebringer de nødvendige "grønne" teknologier.
De høje standarder, som vi ønsker at have i Europa, kan kun sikres gennem solidariske tiltag. Derfor er udvekslingen af erfaringer, støtte og mulighederne for at lære af hinanden af afgørende betydning. Den videnbaserede økonomi forudsætter også viljen til at lære. Økonomisk vækst, lav ledighed, høje sociale standarder og et dynamisk forretningsmiljø udelukker ikke hinanden. Tænk blot på lande som Danmark og Finland.
En lang række af De Liberales prioriteter er blevet afspejlet i Europa-Parlamentets beslutning om Lissabonstrategien, bl.a. skabelse af betingelser for et mere fleksibelt og bedre fungerende arbejdsmarked, hvor der tages højde for social udstødelse, mindskelse af den administrative byrde og en bedre regulering, styrkelse af europæiske virksomheders stilling på internationalt plan, øget import og eksport og øgede investeringer, større gennemsigtighed og stabilitet på de finansielle markeder, bedre forbrugerbeskyttelse, større fokus på miljø, en mere effektiv anvendelse af Fællesskabets strukturfondsmidler med henblik på at opnå konkrete resultater i forbindelse med gennemførelsen af strategien og styrkelse af projekter vedrørende det transeuropæiske transportnet.
Indikatorerne er til stede, og målene er klart definerede. Nu gælder det gennemførelsen.
Guntars Krasts
for UEN-Gruppen. - (LV) Fru formand! Tak. I dag vil jeg gerne fokusere på det aktuelle spørgsmåls mulige indvirkning på Lissabonstrategiens opgaver og mål. Problemerne på det globale finansielle marked og indvirkningen af de økonomiske vanskeligheder i USA på den globale vækst er den først alvorlige test af den nye Lissabonstrategi og dens evne til at være en modgift mod eventuelle hindringer for den europæiske økonomis vækst. Uanset de nuværende komplikationer prioriterer Europa fortsat en stærkere vækst på lang sigt. En forudsætning herfor er, at der kommer en lang række nye, aktive virksomheder på markedet. Jeg tvivler ikke på, at turbulensen i det finansielle system nødvendiggør foranstaltninger, der kan genskabe stabilitet. Det bør imidlertid understreges, at tiden er inde til at træffe ansvarlige beslutninger. En genskabelse af stabiliteten i det finansielle system bør ikke stå i vejen for det finansielle systems opgaver, nemlig at fremme de europæiske virksomheders vækst. Jeg vil gerne understrege dette specifikt, da det er af afgørende betydning at udvide finansieringsmulighederne for nystartede virksomheder. Konkurrencen mellem finansieringsmuligheder skal fremmes kraftigt. Jeg glæder mig over, at det i alle dokumenterne vedrørende Lissabonstrategien understreges, at de små og mellemstore virksomheders vækstpotentiale skal understøttes. Jeg glæder mig også over Kommissionens forslag om en lov om små virksomheder. Som forholdene er i dag, har store veletablerede virksomheder på markedet imidlertid uforholdsmæssigt bedre finansieringsmuligheder end personer, der ønsker at starte egen virksomhed. Lissabontraktaten indeholder ingen forpligtelse til at sikre tilvejebringelsen af forskellige konkurrencedygtige finansielle instrumenter, men dette er rent faktisk en afgørende forudsætning, hvis Europas vækstpotentiale skal fremmes. Den nuværende reaktion på det finansielle systems ustabilitet må ikke få lov til at hæmme innovationen i den finansielle sektor.
Rebecca Harms
Fru formand, mine damer og herrer! Inden for klimapolitikken bliver 2007 - og der er allerede gået et stykke tid siden da - betragtet som det år, hvor man officielt anerkendte klimaændringerne som en realitet. Hvis vi tager i betragtning, at debatten om global opvarmning og bæredygtighedsstrategier har stået på i næsten to årtier, så bliver det klart, hvor lang tid det tager at påvirke en sådan politisk proces, og hvor vanskeligt det er rent faktisk at omstille strategierne. Selv om vi hører forsikringer overalt i EU om, at bæredygtighed nu endelig er blevet integreret i Lissabonstrategien, så tvivler jeg fortsat på, om vi virkelig mener det alvorligt med dette paradigmeskift, og om vi virkelig er klar til at slå ind på en ny kurs og gå bort fra et rent kvantitativt vækstmål og forfølge et vækstmål orienteret efter kvalitet.
Da vi forberedte Lissabonbeslutningen for Parlamentet, med hr. Lehne og jeg som medordførere, skændtes vi igen - ikke os personligt, men på tværs af grupperne - om energipolitikken og energistrategierne. Det er der heller ikke noget at sige til, for det er et emne, det er værd at skændes om. I beslutningen er der nu forankret et begreb, som lige akkurat dækker den potentielle kløft mellem vores respektive holdninger om bæredygtighed. Begrebet "low-carbon economy" bliver nu præsenteret for Parlamentet som kompromis. Efter min mening dækker det blot over konflikten mellem status quo, hvis fortalere ville lade energisektoren fortsætte som hidtil, der baserer på det gamle energimiks med kul og atomkraft, og den strategi, som vi ønskede, nemlig en radikal kursændring med henblik på at nedbringe ressourceforbruget. Det begreb, som vi nu har indføjet, skjuler kun dårligt vores manglende evne til at træffe en beslutning. Lad mig gentage, at jeg ikke tror, at Europa virkelig vil kunne spille den fremtrædende rolle, som ville indfri folks forhåbninger i hele verden, med højrisikabel atomenergi eller en tilbagevenden til kul. Jeg vil gå videre nu, men vi vil genoptage diskussionen ved en anden lejlighed.
Jeg tror for øvrigt også, hr. Verheugen, at retningslinjerne på området skal tilpasses nu, for når man blot tilføjer energiforsyningssikkerhed og vedvarende energiformer, så er der jo ikke tale om at ændre strategi. En ny strategi er noget helt andet, som skal afspejle sig i nye foranstaltninger og instrumenter. Men jeg tror, at behovet for at ændre retningslinjerne i Lissabonstrategien ikke er begrænset til miljøområdet, men også omfatter socialpolitikken. Vi bliver ved med at høre om et opsving for vækst og beskæftigelse i Europa i de seneste tre år. Men vi har samtidig oplevet en social marginalisering og en stigning i prekære job. Efter vores mening kan det fælles mål med social integration og sammenhæng kun fortolkes derhen, at lønmodtagere i Europa også skal kunne leve af det, de tjener. Jeg undrede mig derfor over uenigheden grupperne imellem under forberedelsen af Lissabonbeslutningen om, hvorvidt det er rigtigt eller forkert at aftale minimumslønninger inden for visse sektorer i Europa. Jeg tror ikke, at der er noget alternativ, og jeg kunne godt ønske mig, at der herskede større enighed om det punkt. Jeg kunne også godt ønske mig, at parlamentsmedlemmerne i højre side af salen ikke altid fortolkede begrebet flexicurity derhen, at det kun er de svageste i samfundet, der skal være fleksible og ydmyge, mens de andre frit kan fortsætte med deres gøremål, som de har lyst.
Der er noget, jeg finder meget vigtigt ved den beslutning, der vil blive sat under afstemning i morgen - denne bemærkning er også møntet på fru Figueiredo, som spillede en hovedrolle her - og det er, at vi har formået at fremlægge fælles forslag til nye indikatorer, som man kan måle resultaterne af Lissabonstrategien med, navnlig målet om at forbedre borgernes livskvalitet. At den indkomstbaserede metode i form af den gamle indikator "nationalindkomstens vækstrate" fuldkommen ignorerer uligheder i indkomststigningerne, viser, at denne indikator på ingen måde er tilstrækkelig. Den bliver selvfølgelig endnu mere utilstrækkelig, hvis vi rent faktisk ønsker at måle faktorer som forbedring af livskvaliteten og miljøkvaliteten. Det ville glæde mig meget, om Kommissionen kunne kommentere disse bemærkninger vedrørende miljømæssige og sociale indikatorer.
Ilda Figueiredo
for GUE/NGL-Gruppen. - (PT) Fru formand! Otte år efter vedtagelsen af Lissabonstrategien er de sociale uligheder i praksis blevet større, og fattigdommen, der berører omkring 78 millioner mennesker, herunder 25 millioner lavtlønsmodtagere med usikre job, er blevet forværret.
De fleste af de nye arbejdspladser er usikre, og deltidsstillinger besættes navnlig af kvinder, der fortsat udsættes for forskelsbehandling i forbindelse med adgang til beskæftigelse, efteruddannelse og karriereudvikling og på lønområdet. Ungdomsarbejdsløsheden er dobbelt så høj som den samlede arbejdsløshed og omfatter mange unge med en videregående uddannelse, der ikke kan finde et arbejde, og da slet ikke et arbejde, der svarer til deres uddannelse, samtidig med at omkring 6 millioner unge forlader skolen for tidligt hvert år, hvilket også er en trussel mod deres fremtid. Disse følger kunne forudses med en strategi, hvis neoliberale vision blev udviklet i forbindelse med reformen i 2005, idet strategiens prioriterede foranstaltninger omfattede liberaliseringer og privatiseringer af struktursektoren og offentlige tjenester, og idet der blev lagt vægt på arbejdstagernes fleksibilitet.
Fattigdommen og den sociale uretfærdighed vil nu muligvis blive forværret som følge af den finansielle krise, der startede i USA, og som følge af de høje priser på fossile brændstoffer og en række landbrugsprodukter, der er af afgørende betydning for kosten. Det er således bydende nødvendigt at ændre politikkerne for at afhjælpe deres følger i EU, navnlig i de mest skrøbelige økonomier, således at vi undgår en forværring af den sociale situation.
Vi understreger således i vores beslutning, at "Lissabonstrategien" skal erstattes af "en europæisk strategi for solidaritet og bæredygtig udvikling" for at skabe nye muligheder for et Europa med fuld beskæftigelse uden forskelsbehandling, anstændige job med tilknyttede rettigheder, bedre lønninger, social og økonomisk samhørighed og passende beskyttelse og offentlig og universel social sikring, eller kort sagt garanti for større social retfærdighed.
Johannes Blokland
Fru formand! Kreditkrisen i USA har i de forløbne måneder vist, at et rent kapitalistisk system spiller fallit. At et kommunistisk, eller om De vil socialdemokratisk, system ikke fungerer, har vi længe vidst. I 1989 blev det helt tydeligt. Men nu, hvor det viser sig, at kapitalisme heller ikke fungerer, er det på høje tid at handle i overensstemmelse med denne viden.
Med Lissabonstrategien forsøger vi at sikre, at Europa økonomisk kan blive ved at konkurrere med resten af verden. Det er kun muligt, hvis alle, som kan spille en rolle, også virkelig gør det, og hvis vi sørger for et godt miljø.
Fremme af beskæftigelse og bæredygtig udvikling er derfor med rette den fornyede Lissabonstrategis vigtigste målsætninger. De løsninger, som vores kolleger fra GUE/NGL-Gruppen foreslår, viser efter min mening, at de hverken er velinformerede eller realistiske. Hvis vi virkelig træffer sådanne foranstaltninger, stiger inflationen, og investorernes tillid til Europa forsvinder. Når alt kommer til alt, er inflation tyveri.
I tidligere forhandlinger om forårstopmødet har jeg allerede opfordret til, at medlemsstaternes regeringer spiller en aktiv rolle. Det gør jeg igen i dag. Medlemsstaterne skal selv sætte reformerne i gang og gennemføre dem. Nu, hvor der endnu ikke er tale om en recession, er det på høje tid, at vi træffer passende foranstaltninger for at foretage en reform af velfærdsstaten. Europa kan godt koordinere, men ikke kommandere.
Sergej Kozlík
- (SK) Fru formand, mine damer og herrer! Den pågældende betænkning understreger med rette de risici, der er forbundet med et dereguleret finansielt system. Det ligger uden for EU-politikkernes direkte indflydelse og kan udgøre en risiko for overførsel af finansiel ustabilitet. Det er således nødvendigt at foretage en revurdering af virkningerne af de multinationale finanskoncerners forretningsmodel og rolle på de globale finansielle markeder og at forsøge at strukturere dem på et bredt internationalt grundlag.
Jeg er enig i, at sunde og stabile makroøkonomiske forhold forudsætter en omfattende budgetkonsolidering og en intelligent privat og offentlig investeringspolitik, som kan levere en fremtidsorienteret infrastruktur og åbner morgendagens markeder. Jeg mener ikke, at offentligt ejerskab er en af de vigtigste årsager til forvridninger på det europæiske energimarked. Ingen har indtil videre bevist, at private monopoler opfører sig mere korrekt end monopoler, hvor staten er aktionær.
Det handler udelukkende om at fastlægge reglerne korrekt. Det er således nødvendigt at forbedre reglerne om konkurrence i energisektoren såvel som inden for transport- og informationssystemer med det formål at sikre en gradvis åbning af de pågældende markeder og for at udvide og harmonisere den europæiske infrastruktur.
Klaus-Heiner Lehne
(DE) Fru formand, mine damer og herrer! Den beslutning, som styringsgruppen har forberedt, er koncentreret om tre nøgleområder: det indre marked, hvor det for os navnlig handler om at få lukket visse huller, jeg skal her blot nævne eksempler som en manglende fælles patentret og et manglende indre marked på forsikringsområdet; arbejdsmarkedet, hvor det for os navnlig handler om sikkerhed gennem fleksibilitet; og overvågning og kontrol, hvor det for os navnlig handler om at gennemføre strategierne i medlemsstaterne.
Vi har denne gang helt bevidst valgt ikke at fokusere på energi og klima, fordi det har været hovedtema de seneste to år, og fordi vi strategisk egentlig har opnået det, som vi ønskede at opnå med beslutningerne, nemlig at Kommissionen og Rådet beskæftiger sig intensivt med emnet, og det gør de.
Et aspekt, som vi fortsat betragter som vigtigt, og som bliver nævnt i beslutningens generelle del, er hele komplekset med bedre lovgivning. Vi gør især opmærksom på de problemer, der fortsat findes inden for konsekvensanalyse og afbureaukratisering.
I forberedelsesfasen har der naturligvis også været stridspunkter grupperne imellem, som næsten alle er blevet løst. Til sidst var der kun et afgørende stridspunkt tilbage. Min gruppe står ved de integrerede retningslinjer og er, ligesom Kommissionen, af den opfattelse, at vi ikke behøver at ændre de integrerede retningslinjer på nuværende tidspunkt.
Som helhed kan vi betragte det, der er blevet opnået i de senere år, som en succes. Da vi på en måde genoplivede Lissabonstrategien i 2005, gik alle ud fra, at Lissabon blot fra hovedstaden i medlemsstaten Portugal. Ingen forbandt navnet med en konkret strategi. Det var ikke tilfældet med f.eks. Kyoto, som ikke kun står for en by, men også en global strategi. Vi har gjort væsentlige fremskridt i de seneste år med hensyn til vores opfattelse af, hvad Lissabon står for.
Vi støtter Kommissionens holdning om, at vækst og beskæftigelse er hovedaspekterne, og at fremskridt på området er helt afgørende. For vi kan kun føre en god miljø- og socialpolitik, hvis vi har vækst og beskæftigelse.
Udo Bullmann
(DE) Fru formand, mine damer og herrer! Det er lidt af et problem. "Vi står ved retningslinjerne", det lyder lidt dogmatisk. Vi i Den Socialdemokratiske Gruppe går ikke så højt op i, hvilket dokument vi støtter eller ikke støtter, for os er det centrale spørgsmål, om disse retningslinjer er et svar på den reelle økonomiske situation, og hovedspørgsmålet er, om de hjælper med at tage hånd om borgernes behov i EU. Det er det centrale spørgsmål i debatten, så lad tallene tale for sig selv.
Jean-Claude Juncker, formand for Eurogruppen, har netop meddelt, at væksten vil gå i stå, at den ikke længere vil udgøre 2,7 % i 2008, men 1,6 %, 1,7 % eller 1,8 %. Det lyder som et klart advarselssignal, navnlig fordi vi ved, at udsigterne i USA allerede var dystre i slutningen af 2007. Samtidig har vi en inflationsprognose på 3,2 %. Det er ensbetydende med tab af velstand, realløn og købekraft. Vi frygter naturligvis, at stagnation og inflation går hånd i hånd her, og det er et advarselssignal.
Vi ved også, at fattigdommen ikke er faldet i EU i de seneste fem år, men at flere rent faktisk er blevet udelukket fra velstandssamfundet. Forskning og udvikling har nået et nogenlunde stabilt niveau, men slet ikke de 3 %, der er behov for til Lissabonstrategien, kun lidt over halvdelen, i gennemsnit 1,6 %, 1,7 % eller 1,8 % - alt for lidt til at kunne spille den rolle internationalt, som vi ønsker at spille.
Vi har at gøre med et modsætningsforhold. Jeg kan da ikke foregive, at de integrerede retningslinjer giver mig et styringsinstrument og så samtidig udforme det instrument på en måde, så det ikke reagerer på de økonomiske og sociale data i EU. Jeg kan da ikke på den ene side stille mig op - åbenbart som kommissionsformand - og sørge for, at der ikke bliver ændret en tøddel ved kerneteksten i disse retningslinjer, og så samtidige håbe, at borgerne i EU's medlemsstater, arbejdsgiverne, arbejdstagerne, de, der spiller deres rolle i den økonomiske proces, føler, at de ser politisk ledelse her. Det er ikke måden at løse op for dette modsætningsforhold på.
De tilstedeværende kommissærer har fortalt os mange gange, hvad der skal ændres. Lad os diskutere disse ændringer, uanset hvilket område de vedrører. Hvor er de produkter og ændringer, som vil hjælpe folk videre? Socialdemokraterne støtter en offensiv strategi, således som den fremgår af Parlamentets dokumenter, men vi ønsker reelle svar, der kan forbedre borgernes tilværelse.
Wolf Klinz
(DE) Fru formand, mine damer og herrer! Det er og bliver medlemsstaternes ansvar at udforme og gennemføre den økonomiske politik. Og derfor kan Lissabonstrategien kun blive gennemført ved hjælp af målrettede foranstaltninger i medlemsstaterne. Der findes ingen europæisk økonomisk politik, der bliver defineret centralt i Bruxelles. Derfor er de overordnede økonomiske retningslinjer så vigtige. De udgør grundpillen i samordningen af medlemsstaternes økonomisk-politiske strategier, og de er et pejlemærke, der skal sikre, at medlemsstaterne bevæger sig i den rigtige retning ved at indføre de nødvendige reformer og så holder denne kurs. De forankrer EU's økonomiske grundprincipper: åbne markeder, fair konkurrence, innovative private iværksætteraktiviteter uden statsregulering.
Desværre gennemfører medlemsstaterne ikke altid de integrerede retningslinjer for vækst og beskæftigelse, og undertiden noget behersket. Særligt i forhold til udfordringerne fra globaliseringen må EU holde fast ved sine grundprincipper, da det er den eneste måde at bevare sin konkurrenceevne på på lang sigt.
På det seneste har vi desværre set flere eksempler på det, jeg ville kalde kreativ afskærmning. F.eks. - dette er møntet på fru Harms til hendes orientering - holder det tyske postvæsen, Deutsche Post, enhver konkurrent ude fra det officielt liberaliserede marked med urimeligt høje minimumslønninger. Den aktuelle turbulens på de finansielle markeder viser også, at virksomhederne er meget hurtige til at bede staten om hjælp, hvis de kommer i vanskeligheder. At redde private finansieringsinstitutter som Northern Rock i Det Forenede Kongerige eller IKB i Tyskland ved hjælp af skatteborgernes penge er en lovgivningsmæssig fejl, der ikke kan accepteres. Bankernes overskud bliver hos aktionærerne, og der udbetales meget store bonusser til et lille antal medarbejdere, men tabene socialiseres. Denne praksis undergraver borgernes tillid til den sociale markedsøkonomi.
Det er statens opgave at støtte markedet ved at skabe en rammelovgivning, men det er markedets opgave at styrke økonomien og sikre, at Europa fortsat er konkurrencedygtigt.
Eoin Ryan
- (EN) Fru formand! Den seneste finansielle uro, der rystede forbrugernes og markedets tillid, mindede os om, at det er meget vigtigt at indføre strategier for bæredygtig vækst. EU har altid haft den rette tilgang på dette område og således altid haft sådanne strategier og samarbejds- og koordinationspolitikker, der styrker os som individuelle nationer og som en enhed. Mange af Lissabontraktatens vigtige spørgsmål er blevet rejst i dag såsom støtte til innovation, retfærdig konkurrence, løsning af energispørgsmål, klimaændringer, livslang læring eller investering i viden blot for at nævne nogle få.
Jeg mener, at det er absolut afgørende at skabe større konkurrence og vækst og at forsøge at opfylde målet om 3 %, hvis vi skal sikre den ønskede vækst i Europa. Jeg mener, at vi er nået overordentlig langt. Vi er til tider for selvkritiske. Der er blevet skabt godt 12 eller 13 millioner arbejdspladser i Europa i løbet af de seneste år, hvilket er flere end i USA.
Hvis vi ønsker oplyste socialpolitikker og at få råd til oplyste socialpolitikker, er vi imidlertid nødt til at liberalisere vores økonomier. Det er et af de spørgsmål, som vi ikke tager fat på i de enkelte medlemsstater. Jeg mener, at det er udfordringen: at skabe økonomier, der vokser, således at vi kan bruge penge på oplyste socialpolitikker.
Mikel Irujo Amezaga
- (ES) Fru formand! Det ville være en god ting, hvis prioriteringerne samt de ressourcer, der vedrører Lissabonstrategien, kunne identificeres tydeligere i medlemsstaternes og de kompetente institutioners budgetter. Kæden af uddannelses- og træningssystemer burde undersøges indgående, og indholdet burde for så vidt angår den almene kultur og den videnskabelige og tekniske uddannelse være på det højst mulige niveau med det formål at gøre det muligt for folk at tilpasse sig de ændrede omgivelser samt at fremme borgernes deltagelse, job af bedre kvalitet, iværksætterånden samt innovationen.
Det er samtidig nødvendigt at undersøge de demografiske ændringer og deres indvirkning på den offentlige finansiering og sundhedsydelserne. Desuden burde den innovative reform af arbejdsmarkedet være styret af reglerne om flexicurity, der fremmer konkurrenceevnen og samtidig sikrer en passende social sikkerhed, men De skal ikke kun nikke til højre side af salen, som min kollega fru Harms sagde i sin tale.
Endelig er det vigtigt, at medlemsstaterne og alle de kompetente institutioner gør effektivt brug af udveksling af bedste praksis, hvilket desuden har den fordel, at det fremmer konvergensen af målene i hele Europa.
Helmuth Markov
(DE) Fru formand! De sagde, hr. kommissær, at vi har skabt flere arbejdspladser på det seneste. Det er korrekt, men det er hovedsageligt prekære arbejdspladser. De sagde, at produktiviteten er vokset. Det er korrekt, men den produktivitetsstigning er ikke blevet brugt til lønforhøjelser - hvilket man kunne have gjort - og den er heller ikke blevet brugt til reinvestering. De sagde, at det stigende BNP også er et tegn på, at vi er på rette vej, at Lissabonstrategien er rigtig. Hertil vil jeg sige, at vi trods de positive tre tal, de nævnte, slet ingen resultater har set endnu.
Vi har stigende overskud, men lønindkomsterne stiger ikke, vi har stadigvæk en økonomisk politik, der er orienteret efter udbuddet og ikke efterspørgslen, vi har ikke tilstrækkelig efterspørgsel inden for EU. Dvs. at vi stadigvæk har de samme problemer, vi havde for fem år siden, som vi havde for tre år siden med Lissabonstrategien. Der er intet, der har ændret sig. Hvordan kan De så sige, at vi er på rette vej? Hvad har vi? De sagde også, at vi må støtte SMV'erne. Her vil jeg gerne bede Dem om at henvende Dem til Deres kollega, hr. Mandelson. Hvad har han bidraget med i den globale EU-strategi? At markederne skal åbnes for store koncerner, der opererer globalt. Der står intet om SMV'er, ikke et ord!
Vi gennemfører skattereformer i medlemsstaterne, hvor kapitalselskaberne får præferencebehandling. De bliver fritaget for at betale skat. De overskud, der opstår i den forbindelse, bliver ikke tilført samfundsøkonomien. Vi siger, at arbejdstagerne skal være fleksible. De må acceptere at tjene færre penge. Det har de gjort i årevis. Hvis overskuddene øges, kunne man også lade dem få del i dem. Det sker ikke. Bankerne spekulerer nådeløst, og en meget stor del af de store selskabers overskud bliver investeret som finanskapital, fordi fortjenstmargenen er større her, og ikke i produktionen. Det er den forkerte vej for Lissabon.
Hvis jeg vil have penge, så må jeg som EU eller medlemsstat insistere på flere skatteindtægter. Dem kan jeg kun skaffe der, hvor der er tilstrækkeligt med skatter at hente. Det ville være den rigtige tilgang for en Lissabonstrategi: en radikal nytænkning i den økonomiske politik. Hvis vi fortsætter på den måde, som De har foreslået, vil vi ikke løse problemet i EU.
John Whittaker
- (EN) Fru formand! Det nytter virkelig ikke noget at blive ved med at tale om Lissabondagsordenen, idet det gennem de sidste otte år hvert år er blevet almindelig anerkendt, at den ikke har fungeret særlig godt.
Denne betænkning, der indeholder en meget lang liste over de tiltag, som EU bør gøre, rammer helt ved siden af. EU er ikke drivkraften for vækst og produktivitet, men snarere en hæmsko for Europas økonomier med sin endeløse indblanding i erhvervslivet.
Et andet forhold, der ses bort fra, er, at de forskellige økonomier i EU har meget forskellige strukturer og resultater. Det giver ikke mening at tale om den europæiske økonomi som en samlet enhed. Sammenlign Tyskland, der har haft en vis moderat økonomisk vækst, med de sydlige EU-lande, der på forskellig vis er ramt af enorme handelsunderskud, kraftigt stigende huspriser, der er ved at kollapse, og en enorm offentlig gæld. Disse lande har desperat brug for lavere renter og en devaluering, hvilket ikke er muligt, da de alle har tilsluttet sig euroområdet. Hvis Den Europæiske Centralbank sænker rentesatserne for at yde støtte, er den nødt til at se bort for sit inflationsmål, hvilket helt sikkert ikke vil passe tyskerne.
I stedet for at fortsætte den ufrugtbare diskussion om Lissabontraktaten burde vi for pokker have fokuseret på disse noget mere presserende problemer. Men jeg formoder, at dette ville understrege den grundlæggende svaghed ved en økonomisk og monetær union, nemlig at en fælles valuta ikke er en bæredygtig ordning på lang sigt for en gruppe meget forskellige økonomier med uafhængige regeringer.
Frank Vanhecke
(NL) Fru formand! Alle ved, at Europa skal udvikle sig yderligere til en videnøkonomi, som bedre kan klare den globale konkurrence. Vi må ikke træffe for mange overflødige foranstaltninger her. Det er vi alle enige om. Hvad vi ikke er enige om, er f.eks., at Kommissionen betragter en ny massiv økonomisk indvandring som et af de vigtigste midler til at nå Lissabonmålene. Dette er absurd. Vi har talent nok i Europa. Vi har frem for alt mange millioner arbejdsløse i Europa. Der findes den enorme udfordring for regeringerne og for erhvervslivet. Desuden ønsker de europæiske borgere slet ikke en ny indvandringsbølge. De ønsker derimod, at det enorme antal udlændinge, der allerede er her, integreres, assimileres og inddrages i arbejdsprocessen.
Kommissionen er igen helt forkert på den. Jeg husker stadig, at Kommissionen for et par måneder siden sagde, at den belgiske politiske krise ville bremse tempoet for de reformer, som er nødvendige for at nå Lissabonmålene. I virkeligheden er det lige omvendt. I virkeligheden har den belgiske politiske krise vist, at den belgiske stat har spillet fallit, og at netop eksistensen af Belgien forhindrer, at Flandern moderniserer sin arbejdsret og sit arbejdsmarked, reducerer sine sociale udgifter, forenkler og reducerer sine skatter, netop for at nå disse Lissabonmål. Men det kan selvfølgelig ikke gå an, at Kommissionen erkender, at Belgien udgør en hindring både for Flandern og for Vallonien.
Cristóbal Montoro Romero
- (ES) Fru formand, hr. kommissær, hr. formand for Det Europæiske Råd! Vi befinder os atter på et vanskeligt tidspunkt i EU, hvor vi står over for en vanskelig konjunktur, og vi behandler udarbejdelsen af disse hovedlinjer for den økonomiske politik under nogle omstændigheder, der er fundamentalt set er kendetegnet ved en svækkelse af den økonomiske vækst, der først og fremmest skyldes manglende tillid til de økonomiske aktører: forbrugerne, iværksætterne og i særdeleshed de små og mellemstore virksomheder.
Derfor vil jeg gerne, ud over at udtrykke vores glæde over de andre gruppers positive holdning, især Den Socialdemokratiske Gruppe, som vi har nået brede aftaler med for at definere disse retningslinjer for den økonomiske politik, fra min gruppes side, Gruppen for Det Europæiske Folkeparti, understrege det betimelige i at styrke EU, at styrke den europæiske økonomi, ved at støtte og forpligte os til økonomiske reformer. I denne henseende støtter vi Kommissionen i dens bestræbelser på via disse integrerede retningslinjer at fremme grundlæggende reformer, der medvirker til at skabe en ny ramme af tillid, der gør det muligt at overvinde de vanskeligheder, vi når står med.
En ny ramme, der går ind for arbejdsmarkedsreformer, der er aftalt med de sociale samtalepartnere, med skattereformer, der fremmer væksten blandt de små og mellemstore virksomheder og jobskabelsen. Kort sagt, reformer, der fremmer det indre marked som den bedste måde at stimulere den økonomiske vækst, så der kan skabes job i EU.
I denne forbindelse vil jeg også gerne tage afstand fra protektionisme, et punkt vi forsvarer i vores politiske holdning, og være fortaler for, at vi en gang for alle får støbt fundamentet i EU for økonomisk vækst, som skaber beskæftigelse, hvilket er den virkelige grundpille i den europæiske integration.
Edit Herczog
- (EN) Fru formand! Efter en lang debat har vi endelig en tekst, vi som socialdemokrater kan støtte, og jeg glæder mig over dette kompromis vedrørende beslutningen om Lissabon.
Jeg vil imidlertid gerne indledningsvis give udtryk for en personlig holdning, nemlig at det ikke er hele løsningen at have en idé. Alt afhænger af gennemførelsen. De to ting hænger sammen. I 2000 var idéen om Lissabon god og vældig godt timet. Vi kunne heller ikke have fastsat bedre målsætninger, end vi gjorde i forbindelse med revisionen i 2005. Hvis vi ser på selve gennemførelsen - navnlig hvis vi ser tilbage på gennemførelsen gennem tiden og i hele beslutningstagningskæden - forholder det sig imidlertid anderledes. Der er sket en forbedring i forhold til de første fem år, og vi har fået en vis dynamik, men henset til behovene og de globale udfordringer, som vi står over for, og henset til vores potentiale er resultaterne begrænsede.
Der har været en række fremragende initiativer og succeshistorier som f.eks. programmet for vækst og beskæftigelse eller projektet "tænk småt først", og der er blevet skabt en række fremragende lovgivningsmæssige succeshistorier - tjenesteydelsesdirektivet, tilsynet med lovgivningen om finansmarkederne, klimaændringspolitikken og den nye energipakke for blot at nævne nogle få. Den generelle følelse mangler imidlertid, og selve engagementet mangler. I de europæiske institutioner kommer dette til udtryk gennem den mindre hyppige brug af udtrykket "i overensstemmelse med dagsordenen". Det kommer til udtryk gennem den meget ringe interesse for spørgsmålet i sidste uge under mødet med de nationale parlamenter, og det kan ses blot ved at læse resultaterne af Eurobarometers undersøgelser.
Jeg vil gerne nævne to tal fra Eurobarometers undersøgelser. Det såkaldte optimismeindeks er faldet gennem de seneste ni måneder med ni point fra +26 til +17. Hvis man ser på andre centrale resultatindikatorer, er indekset for beskæftigelsesoptimisme desuden faldet med tre point fra +4 til +1 i løbet af de seneste ni måneder. Hvis man kigger nærmere på tallene, er de centrale elementer i Lissabontraktaten blandt de spørgsmål, som borgerne lægger mindst vægt på. Otte år efter Lissabon tror de europæiske borgere således ikke på, at EU kan tilvejebringe passende løsninger på disse problemer.
Lissabon er således stadig at finde i vores dokumenter, men helt sikkert ikke i vores hjerter og tanker. I det 21. århundrede vil udfaldet af kontinenternes kapløb ikke kun afhænge af natur- og energiressourcer eller af finansielle ressourcer. Den menneskelige kapital og de menneskelige ressourcer vil være afgørende for, hvem der vinder. Kombinationen af antallet af borgere og deres omfattende viden vil tilsammen være afgørende for Fællesskabets styrke. Fællesskabet skal stadig gøre en stor indsats med hensyn til videnskabelse, videnstyring og motivering af folk. Vi er nødt til at opfatte Fællesskabet som en helhed og bekæmpe enhver forskelsbehandling. Vi må ikke udelukke nogen, hverken unge eller gamle, sorte eller hvide, rige eller fattige. Vi har brug for alle - for hele befolkningen. I det 21. århundrede vil virkelige mennesker komme i centrum, om end Kommissionens formand ikke er til stede i dag for at tale om dette ...
(Formanden afbrød taleren)
Lena Ek
- (EN) Fru formand! Efter syv års arbejde er Lissabontraktaten en delvis fiasko. Dette skyldes primært problemer i forbindelse med gennemførelsen. Jeg vil nævne en række eksempler vedrørende det indre marked.
I forbindelse med energipakken var vi nødt til at skabe en helt ny lovgivning. Da vi besluttede at øge budgetposten vedrørende forskning, fik vi kun 50 % af det beløb, vi mente, var nødvendigt. Vi har et europæisk paradoks på innovationsområdet. Vi investerer, men får ikke den industrialisering og de arbejdspladser, vi ønskede.
Vi var fulde af lovord om SMV'erne, men de kæmper stadig med den samme regulering som de store globale industrier.
Vi ved, at ligestilling mellem mænd og kvinder fremmer økonomisk vækst, men vi skal stadig gøre en stor indsats på dette område. Vi ved, at transportsektoren er meget ringe i Europa, og der skal fortsat gøres en stor indsats med hensyn til jernbaner og transporttider gennem Europa. Tiden er inde til at ændre dette. Hr. Turk og hr. Almunia! Det første, der bør gøres, er at overveje ordlyden i beslutningen om klimaændringer, der skal behandles på forårsmødet - De kan måske overbringe dette budskab til hr. Verheugen.
Vi er alle enige om, at klimaændringer kan være til alles fordel, i det omfang vi kan løse miljøproblemer og skabe nye arbejdspladser. Parlamentet har allerede udtalt sig om dette spørgsmål, og nu afventer vi Kommissionens og Rådets udspil på forårstopmødet.
Der er stadig 18 millioner arbejdsløse europæere, over 18 millioner mennesker uden arbejde, og vi ved, at små- og mellemstore virksomheder, rene teknologier, innovation og tjenester kan sikre de nødvendige arbejdspladser. Vil De give dem chancen?
Zbigniew Krzysztof Kuźmiuk
(PL) Fru formand! I mit indlæg i denne forhandling om Lissabonstrategien vil jeg for det første gøre opmærksom på, at der efter min opfattelse ikke er blevet taget tilstrækkeligt hensyn til den amerikanske finanskrises virkning på den økonomiske vækst og arbejdsløsheden i Europa. De forskellige medlemsstaters forudsigelser om bruttonationalproduktet for 2008 og 2009 er ganske vist mindre end det opnåede vækstniveau i 2007, men virkeligheden kan sagtens vise sig at være værre end forventet.
USA's regering og det amerikanske Federal Reserve System har for det andet reageret hurtigt og kraftigt på denne situation. Regeringen har foreslået at støtte forretningsdrivende og forbrugere med et beløb på 150 milliarder dollars, og eftersom centralbanken flere gange har sænket rentesatsen, er den virkelige basisrentesats negativ.
Regeringerne i medlemsstaterne, Den Europæiske Centralbank og de andre centralbanker skaber derimod indtryk af at være tilfredse med, at den økonomiske vækst reduceres, samt at eurokursen styrkes. Jeg bakker op om betænkningens konklusion, hvori der tales om nødvendigheden af at overføre skat på arbejde til skat på miljøet. Og man bør slet ikke acceptere forslaget om at samordne virksomhedsskatten i medlemsstaterne.
Sahra Wagenknecht
(DE) Fru formand, mine damer og herrer! Det er rigtigt, at den europæiske økonomi står over for store problemer. Kriser på finansmarkederne i hele verden, stigende priser på energi og fødevarer, træg efterspørgsel internt i EU som følge af løndumping og socialt røveri, voksende prekær beskæftigelse - det er alt sammen presserende problemer, der skal tages fat på. Men de bliver ikke nævnt i betænkningen.
Vi bliver mindet om, at højere lønninger bør følge produktivitetsudviklingen på mellemlang sigt. Samtidig kræves der i betænkningen en fortsættelse af de neoliberale strukturreformer, altså af netop de angivelige reformer, som har forårsaget de problemer, vi står over for i dag. Frem for at skabe arbejdspladser ved hjælp af offentlige investeringer, skal der lægges yderligere pres på ansatte og ledige, arbejdstiderne skal øges, og beskyttelsen mod uberettiget afskedigelse undergraves yderligere.
Frem for at gribe regulerende ind over for finansmarkeder og kapitaltransaktioner, skal vi se hjælpeløst til, mens den aktuelle finanskrise breder sig mere og mere. Og frem for at afslutte den liberaliseringspolitik, som i meget væsentlig grad har bidraget til, at priserne på energimarkederne er skruet i vejret, skal vi fortsat ubøjeligt fokusere på privatisering og deregulering.
Vores gruppe vil ikke stemme for betænkningen, for den vil ikke støtte en betænkning, der slår til lyd for en neoliberal dagsorden, træder de sociale rettigheder under fode og forårsager stadig nye kriser. Det, vi virkelig har brug for, er en radikal anden økonomisk politik, hvor de ansattes og de lediges interesser går forud for koncernernes profitinteresser.
Patrick Louis
- (FR) Fru formand, mine damer og herrer! At ønske en videnbaseret økonomi er fint, men det er ikke tilstrækkeligt. For at skabe flere direkte eller afledte job må de aktiviteter, som bruger mindre kvalificeret arbejdskraft, bevares. Men den slags virksomheder er stærkt i klemme. Deres konkurrenceevne er truet af de stigende omkostninger ved vores samfundsindretning, og de bliver kvalt af den absurde forvaltning af euroen, hvilket betyder en yderligere konkurrencefordel for lande uden bekostelig social- og miljøpolitik.
Vi vender den forkerte side udad. Vi er socialdemokrater inden for EU og liberale udadtil, når vi tværtimod har behov for mere beskyttelse over for den øvrige verden og mere frihed indadtil. Det viser kendsgerningerne. Lissabonstrategien virker ikke, fordi de europæiske økonomier er asymmetriske, fordi konkurrencepresset forværres, og fordi kapitalmarkedernes mobilitet forstærkes yderligere.
Derfor bør vi opgive den afvæbnende myte om en europæisk samfundsstrategi, der garanterer velstand for alle. En plante vokser ikke, fordi man trækker i bladene! Løsningerne skabes ikke i Bruxelles, men gennem frivilligt samarbejde og sund fornuft i medlemsstaterne. Det er i vores nationale rødder, vi skal søge den nødvendige intelligens, reaktivitet og dermed indsigt og styrke til at leve op til tidens udfordringer. Og i denne sammenhæng nytter det ikke at skrive til julemanden.
Malcolm Harbour
- (EN) Fru formand! Jeg har deltaget i Parlamentets forhandlinger siden fremlæggelsen af den oprindelige Lissabonstrategi, og jeg deltager også i Parlamentets koordineringsgruppe om Lissabonstrategien. En af de ting, jeg til stadighed har efterlyst, er, at Kommissionen sætter skarpere fokus på Lissabonstrategien og udarbejder en klart defineret prioritetsliste. Jeg mener ikke, at der er nogen, der har nævnt dette indtil videre, eller at Kommissionen har fået ros for et sådant tiltag. Fællesskabets Lissabonprogram indeholder i dag 10 prioriterede foranstaltninger.
Som medlem af gruppen er jeg med en vis beklagelse nødt til at sige, at Parlamentets beslutning efter min opfattelse peger i stik modsat retning. Denne beslutning, som vi drøfter i dag, forekommer mig at være noget mere vidtløftig og tvetydig end de tidligere beslutninger. Jeg tror, at Kommissionen vil blive skuffet, idet et af Kommissionens vigtigste krav i Fællesskabets Lissabonprogram med dets 10 prioriterer, som alle helt sikkert har læst, er følgende: " ... det (er) af afgørende betydning, at Europa-Parlamentet, Rådet og Europa-Kommissionen når til enighed om de strategiske reformmål og -foranstaltninger." Det er jeg helt enig i. Jeg håber, at Kommissionen kan udlede dette af denne beslutning, idet jeg mener, at det meste er kommet med.
Jeg mener ikke desto mindre, at en af de erfaringer, som vi kan drage af vores samarbejde med Kommissionen, er, at vi i forbindelse med det kommende arbejde med denne strategi skal fokusere på disse prioriterede foranstaltninger, og det glæder mig, at Kommissionen agter at fokusere på disse foranstaltninger med henblik på at stabilisere og fremme disse. En del af problemet ligger i, at vi modtager stakkevis af dokumenter - forskellige meddelelser om forskellige aspekter af strategierne og reviderede prioriteter. Disse ændringer, disse 10 prioriteter afviger fra dem, vi fik forelagt sidste år. Det er ærlig talt ikke en god fremgangsmåde.
I sidste uge deltog jeg som ordfører i mødet med de nationale parlamenter. Jeg vil blot gentage den holdning, som en række kolleger gav udtryk for. De anførte, at foranstaltningerne til opfyldelse af Lissabonprogrammet nu i højere grad træffes af de nationale parlamenter og ikke her, fordi vi er nødt til at forpligte dem til at opfylde disse 10 hovedmålsætninger i de nationale parlamenter, og vi er også nødt til at overveje dette aspekt. Jeg glæder mig navnlig over ministerens tilstedeværelse, hvilket er et udtryk for den betydning, som Rådet tillægger dette spørgsmål.
Anne Van Lancker
(NL) Fru formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær! Jeg er ærlig talt skuffet over manglen på sociale ambitioner på den liste for forårstopmødet, som De i dag har gjort rede for. Min gruppe synes stadig, at der er gode grunde til at justere Lissabonstrategien og de integrerede retningslinjer på en række væsentlige punkter. Tre af disse vedrører den sociale dimension. Det er rigtigt, at Lissabon har sikret vækst og job, men ikke alle har kunnet nyde godt af det. Seks millioner unge forlader skolen uden eksamensbevis. Indvandrere og handicappede har uhyre svært ved at finde et job, 16 % af europæerne lever i fattigdom. Det er et bevis på, at en strategi med vækst og job ikke automatisk fører til social inddragelse og værdigt arbejde for alle. Derfor ønsker vi, at den sociale dimension i Lissabonstrategien forstærkes gennem en ny retningslinje, som sikrer en aktiv social integrering af alle.
For det andet er ikke alle job af god kvalitet. Andelen af prekære kontrakter (midlertidigt arbejde, ufrivilligt deltidsarbejde, vikararbejde) er steget betydeligt. Især kvinder og unge bliver ofte hængende i job af lav kvalitet. Desuden er medlemsstaternes udgifter til en aktiv arbejdsmarkedspolitik, støtte og uddannelse faldet i stedet for at stige. Medlemsstaterne har altså tydeligvis endnu ikke forstået, at en afbalanceret strategi med fleksibilitet og sikkerhed skal føre til kontrakter, som både er fleksible og sikre, og at aktiv investering i personale er en ufravigelig betingelse for at hindre en opdeling af arbejdsmarkedet. Vi vil derfor have alle grundlæggende principper om fleksibilitet og sikkerhed optaget i retningslinjerne, inklusive arbejdskvalitet og investering i personale.
For det tredje er den sociale dimension i Lissabonprogrammet temmelig mager. Der gives tilsagn om, at der kommer en ny social dagsorden, og det er udmærket, at denne bliver en del af Lissabonpakken. Vi forventer dog af Kommissionen, at den forelægger en ambitiøs social dagsorden, ikke blot meddelelser om demografi, uddannelse og indvandring, som det bebudes, men også lovgivningsinitiativer, som skal forbedre beskæftigelsens kvalitet og forstærke bekæmpelsen af fattigdom og social udelukkelse. Jeg ønsker i hvert fald, hr. rådsformand, at forårstopmødet får en ekstra dosis sociale ambitioner.
Adina-Ioana Vălean
- (EN) Hr. formand! En af Europa-Parlamentets hovedanbefalinger er at bekæmpe protektionisme såvel i som uden for EU.
Jeg er overbevist om, at protektionisme snarere underminerer end forsvarer borgernes rettigheder. Europa bør imidlertid feje for egen dør først. Vores højeste prioritet burde nu være at fjerne protektionistiske barrierer i EU. Hvis EU's indre marked skal blive til virkelighed, er vi nødt til at forbedre det fælles markeds fire grundlæggende friheder, navnlig arbejdskraftens frie bevægelighed. Det understreges i vores betænkning, at mange arbejdsmarkeder er forblevet segmenterede, og at arbejdskraftens mobilitet stadig er begrænset. Hvilken overraskelse! Har vi glemt, at de fleste statsborgere i de nye medlemsstater stadig skal have arbejdstilladelse for at arbejde i andre EU-lande?
Fire år efter "big bang"udvidelsen har der ikke været nogen alvorlig forstyrrelse af arbejdsmarkederne i de gamle medlemsstater og ingen tilstrømning, der kunne retfærdiggøre overgangsrestriktionerne. Udbredelsen af komplekse nationale kvoteordninger og kvalitative restriktioner underminerer tværtimod Lissabonstrategien, der har til formål at sikre fleksible markeder og en mobil arbejdsstyrke.
Vi har kun to år tilbage til at blive verdens mest konkurrencedygtige økonomi og til at fremme konkurrenceevnen og skabe flere arbejdspladser og højere vækst, men jeg er fortrøstningsfuld. I mit land, Rumænien, har den gennemsnitlige økonomiske vækstrate ligget på omkring 6 % gennem de sidste fem år, og ledigheden er nede på 4 %. Vi er begyndt at bekymre os om manglen på arbejdskraft.
Det er nødvendigt at åbne grænserne for arbejdstagere fra tredjelande, men vores topprioritet burde være at fjerne EU's interne barrierer først. Arbejdstagere fra de 12 nye medlemsstater bør få fortrinsret til at arbejde i enhver anden EU-medlemsstat, og overgangsordningerne bør fjernes. Det kan på ingen måde begrundes at efterlyse arbejdstagere fra tredjelande, samtidig med at vores borgere stadig er underlagt restriktioner.
Restriktionerne er ubegrundede og uforenelige med Lissabonstrategien, og vi kan kun skabe et konkurrencedygtigt og innovativt Europa, hvis vi fjerner disse.
Andrzej Tomasz Zapałowski
(PL) Hr. formand! Lissabonstrategien er et dokument, der viser de mål, som vi skal opnå i fremtiden for at skabe et Europa, der svarer til borgernes forventninger. Europa er dog ikke blot en ø på verdenskortet, og selv når vi indfører meget nødvendige ændringer, f.eks. vedrørende klimaet, begrænser vi mulighederne for vores industri og produktivitet, hvis lignende mål ikke gennemføres af de største verdensmagter. På denne måde forspilder vi andre mål i strategien.
Kampen mod den demografiske nedgang i Europa føres ved at modtage immigranter fra andre kontinenter, og samtidig nedbrydes familieinstitutionen og de værdier, som familien er baseret på. Dette er selvmord, eftersom det højner risikoen for, at kulturelt betingede konflikter opstår i fremtiden. Det forholder sig lignende på mange andre områder. Lederne af de største stater i Europa taler om behovet for at liberalisere handelen, og samtidig promoverer de en økonomisk nationalisme i deres egne lande. EU skal langt om længe vågne op og kaste sig ind i kampen på verdens økonomiske markeder med samtidig respekt for de rettigheder, som er traditionelle for vores kontinent.
Kyriacos Triantaphyllides
(EL) Hr. formand! Mit spørgsmål er meget enkelt. Hvor stor betydning tillægges de sociale krav fra arbejdstagere, små og mellemstore virksomheder, unge og kvinder i udvalgets rapport om den nye cyklus af strategien?
Er det en løsning, at borgernes krav om fuldtidsbeskæftigelse med sikkerhed i ansættelsen forvandles til fleksibelt og usikkert arbejde? Er udvidelse af arbejdstiden og forhøjelse af pensionsalderen det korrekte svar på øget konkurrenceevne, eller har vi måske ret i, at det korrekte svar er bedre løn og sikkerhed i ansættelsen, som vil bidrage til produktiviteten og først og fremmest forbedre levestandarden?
Hvad ønsker de unge og kvinderne? Vil de gerne befinde sig i en konstant overgangsfase mellem uddannelse og beskæftigelse, eller vil de gerne bruge deres kvalifikationer? Vi tror det sidste.
Hvad angår miljø og klimaændringer, er der positive elementer i målet om at mindske drivhusgasemissioner, i hvert fald mere positive end i USA og andre lande, men hvis vækst i de enkelte lande ikke kædes fuldt og helt sammen med miljøbeskyttelse, vil resultaterne være tilfældige.
Og kan man på den ene side fremme opsplitningen af de offentlige leverandører af energi, el og gas, samtidig med at man siger, at det tjener den offentlige interesse, og at målet er energimæssig selvforsyning, oven i købet til lave priser, mens der i praksis sker det modsatte?
Til sidst vil jeg gerne tilføje, at forskning og innovation ikke kun kan være en handelsvare, men også skal være et offentligt gode og først og fremmes bør vurderes ud fra, hvorvidt den tjener samfundsmæssige fremskridt. Derfor er det nødvendigt med en reel forøgelse af offentlige investeringer og forskning. Forskningspotentialet bør ikke ofres af hensyn til privat vinding.
Kathy Sinnott
- (EN) Hr. formand! Økonomisk konkurrence er en central faktor i Lissabonstrategien. Lissabonstrategien er baseret på konkurrence, konkurrenceevne og vækst, og selv om konkurrence er vigtig for enhver bæredygtig økonomi, skal vi huske på, at konkurrencens grundlæggende mekanisme er, at der er én vinder og én taber. Den stærkeste overlever.
I Europa betyder dette generelt, at virksomhederne smøger ærmerne op og tager fat, forbedrer deres produkter og tjenester og gør en større indsats globalt. På den anden side kan det på globalt plan betyde ekstrem fattigdom for taberne, men selv i Europa er vi nødt til at tage fat på tabsproblematikken, da der er borgere i vores Union, der bliver de tabende, fordi de ikke kan opnå de fordele, der lægges vægt på i strategien. Målsætningerne om beskæftigelse til vores borgere og afhjælpning af fattigdom er langtfra opfyldt. Det fremgår rent faktisk af statistikkerne, at arbejdsløsheden er steget enormt, navnlig ungdomsarbejdsløsheden, og at de sociale uligheder og fattigdommen er blevet øget
José Albino Silva Peneda
- (PT) Hr. formand! I 2006 registrerede EU sin højeste vækstrate siden 2000. I 2007 var væksten i EU højere end i USA, og en række nye medlemsstater nærmede sig eller brød barrieren og nåede op på en tocifret vækst. For dem, der påstår, at reformen af Lissabonstrategien er neoliberal og ikke længere er fokuseret på sociale spørgsmål, er svaret klart. I 2006 steg beskæftigelsen tre gange mere end gennemsnittet i de foregående fem år. Der er skabt over 6,5 millioner nye arbejdspladser i de sidste to år, og der forventes skabt yderligere 5 millioner arbejdspladser frem til 2009. Sidste gang vi så sådanne tal, var i 1980'erne.
I 2006 steg den europæiske produktivitet desuden mere end det årlige gennemsnit i de foregående fem år, og for første gang i mange år var produktivitetsvæksten større end i USA. Selv om disse resultater ikke udelukkende kan tilskrives Lissabonstrategien, kan det ikke nægtes, at den har bidraget til disse resultater. Jeg lykønsker derfor Kommissionen med dens koordinering af Lissabonstrategien under meget vanskelige forhold.
Med hensyn til fremtiden kan den europæiske økonomi fortsat vokse, og der kan skabes flere arbejdspladser på trods af det nuværende økonomiske klima, hvis medlemsstaternes økonomiske politikker samordnes bedre i de kommende år, hvis det indre marked udvikles yderligere, hvis den sociale dialog fremmes, hvis lønstigningerne ledsages af produktivitetsvækst, hvis der er et effektivt finanstilsyn, hvis den femte frihed - viden - fremmes, og - efter min opfattelse en meget vigtig forudsætning - hvis EU viser klare tegn på, at den ønsker at forsvare sine interesser, dvs. at EU ikke blot affinder sig passivt med globaliseringen, men tværtimod viser, at den er indstillet på at spille en afgørende rolle for at styre globaliseringen.
Jan Andersson
- (SV) Hr. formand, hr. kommissær, hr. formand for Rådet! Mange tak. Jeg er enig i, at Lissabonstrategien har skabt resultater og være vellykket i en årrække, men jeg mener ikke, at den således ikke bør ændres.
På den ene side forholder det sig præcis som Udo Bullmann siger. Væksten falder i øjeblikket, og inflationen stiger. Situationen er ikke helt enkel. På den anden side er der sket forskellige ting. For det første har vi hele diskussionen om klimapolitik, der vil ændre alle vores politikker i EU. Jeg er optimistisk på dette punkt, fordi det også vil betyde nye investeringer og en ny type arbejdspladser med et stort videnelement, der er mere bæredygtige på lang sigt. Dette burde i højere grad have været afspejlet i Lissabonstrategien og i retningslinjerne.
For det andet havde vi gennem en årrække en debat om flexicurity, der også foranledigede Rådet til at vedtage gode retningslinjer, men dette er ikke blevet afspejlet i de integrerede retningslinjer. Vi har de samme gamle retningslinjer som før. Der burde også have været taget højde for hele den proces, der er blevet gennemført.
For det tredje ønsker jeg at nævne et aspekt, som bl.a. blev rejst af Anne von Lanker. Det er rigtigt, at det er gået godt i EU i en periode, men det er ikke rigtigt, at det er gået godt for alle. Der er en omfattende social udstødelse. Der er job, der ikke altid er gode, og som man ikke kan leve af. I nogle regioner i Europa er udviklingen ikke så positiv. Vi må knytte de integrerede retningslinjer sammen med en social dimension. Der er ikke noget modsætningsforhold mellem den sociale dimension og udvikling, beskæftigelse og vækst. Det ene afhænger af det andet.
Olle Schmidt
- (SV) Hr. formand! Det er vigtigt at sikre væksten i EU, at væksten er kraftig, og at der skabes arbejdspladser. Det skaber også forudsætningerne for en større legitimitet til Unionen.
I de seneste år har EU klaret sig bedre end i lange tider. Det går også bedre i EU end i f.eks. USA. Vi ved, at det indre marked og eurosamarbejdet har skabt helt nye betingelser for vækst i Europa. Som påpeget fra mange sider er der stadig lang vej igen.
Jeg vil gerne fremhæve et konkret eksempel. Det er muligvis en smule chauvinistisk, men alligevel. I mit hjemland har den svenske regering gennemført en vækstpolitik, der har skabt næsten 100.000 nye arbejdspladser, til dels gennem målrettede foranstaltninger i form af nedsættelser af skatter og afgifter og arbejdsgiverbetalte bidrag. Et forslag vedrørte specifikt en nedsættelse af arbejdsgiverbetalte bidrag for servicevirksomheder i en række sektorer, der ikke er konkurrencedygtige på det globale marked. Håbet var at skabe 17.000 nye arbejdspladser på denne måde. Kommissionen har nu sat en effektiv stopper for dette ved at kræve, at forslaget begrænses, hvilket gør det så udvandet, at den svenske regering sandsynligvis vil blive tvunget til at trække hele forslaget tilbage.
Det er vanskeligt for mig at forstå Kommissionens handling af to grunde. Henset til risikoen for en forestående global recession sætter en lang række regeringer naturligvis ind med forskellige former for tilskyndelsespakker for at sikre beskæftigelsen og købekraften. Hensigten med forslaget var at give den ekstremt underudviklede svenske servicesektor et hårdt tiltrængt skub i håb om, at dette ville have en stabiliserende virkning på vores økonomi som helhed. Jeg mener, at dette i høj grad er uforeneligt med Lissabonstrategiens generelle sigte. Hvis vi skal udvikle os til en konkurrencedygtig økonomi, verdens mest konkurrencedygtige økonomi inden 2010, bør vi så ikke have mod til at afprøve nye veje? Hr. kommissær, jeg vil gerne spørge Dem direkte, hvorfor De på denne måde hindrer skabelsen af nye arbejdspladser?
Wojciech Roszkowski
(PL) Hr. formand! Under kommunismen sagde man i Polen, at der findes tre ontologiske kategorier: væren, ikkeværen og planlægning. I dag siger vi hele tiden som plankommunisterne, at man skal stræbe efter det ene og det andet, at vi skal opnå dette eller hint, men vi nærmer os ikke de udstukne mål. Vi sidder nemlig fast i en tilsyneladende modsætning mellem de udviklede staters ambition om at forsvare deres perfektionscentre - hvilket i praksis betyder deres arbejdspladser - og samhørighedspolitikken, der behandles som en almissepolitik.
De asiatiske tigeres økonomiske udvikling, bl.a. Kinas, har dog vist, at man opnår de bedste løsninger ved hjælp af andre løsninger: ved at investere i moderne teknologi i lande med lave produktionsomkostninger. Hvis vi ikke overvinder den nævnte modsætning i EU, vil vi hele tiden gentage fraser om strategier, vi vil hele tiden for fuld røst skrige "fremad!", men vil stå tilbage på scenen ubevægelig.
Lambert van Nistelrooij
(NL) Fru formand! Det er godt, at vi i dag yder et aktivt bidrag til debatten på forårstopmødet og sætter prikken over i'et på det. Med rette talte vi også om det i formiddags, hvor vi navnlig over for medlemsstaterne præciserede, hvad vi forventer. Jeg henviser til, at vores strategi jo gennemføres på decentralt plan, i virksomhederne, i kommunerne og i regionerne. Af alle offentlige investeringer går 66 % til lokale og regionale projekter, og som PPE-DE-koordinator for regionalpolitik konstaterer jeg, at vi også med de europæiske instrumenter fra 2007 har givet en betydelig impuls ved at ændre prioriteterne inden for strukturfondene og inden for regionalpolitikken. Vi er gået fra fysisk infrastruktur over til videnbaseret infrastruktur, til uddannelse og innovation. Vi taler her om EU's største budget med mere end 450 milliarder indtil 2013. Det fremhæver vores beslutningsforslag heldigvis også. Regionsudvalget har også bekræftet dette i en rapport, der blev fremlagt samtidigt.
Må jeg gøre opmærksom på et andet punkt, som vi talte om i formiddags i forbindelse med den nye traktat? Deri blev foruden social og økonomisk samhørighed også den territoriale dimension atter bekræftet som den tredje målsætning. Det betyder, at klyngedannelse, en koncentration af virksomheder i topregioner, er udmærket. Samtidig må vi imidlertid også sørge for, at viden ikke kun udnyttes i en begrænset del af Europa, men at den også overføres til andre regioner inden for medlemsstaterne, som ikke må være bagefter. Derfor betragter jeg den regionale dagsorden med Lissabonstrategien som en investering i viden, konkurrenceevne, iværksætterånd og SMV'er som en vigtig reaktion. Der er mange programmer i gang, som vi kan bruge til at vise vores vælgere, vores borgere og virksomheder, at dette ikke blot er en europæisk dagsorden, men også en dagsorden for decentraliserede partnere.
Elisa Ferreira
- (PT) Hr. formand, hr. formand for Rådet, kommissærer, mine damer og herrer! Den såkaldte subprimekrise har betydet, at mange af de argumenter, der er blevet fremført igen og igen af de mest liberale politikere, er faldet til jorden med et brag. I sidste ende regulerer markederne ikke sig selv, tab berører ikke kun folk, der bevidst og forsætligt deltager i sofistikerede meget risikobetonede spekulationsforretninger, og god adfærd i Europa er ikke en garanti for, at vi er immune over for udefrakommende omvæltninger. Det er blot et af de mange eksempler, der taler for, at Europa som påpeget af Den Socialdemokratiske Gruppe bør udforme strategier og instrumenter, der er forenelige med dets mål og med den rolle, som Europa ønsker at spille i en vanskelig globaliseret økonomi
I 2000 definerede vi et centralt mål gennem Lissabonstrategien, der efterfølgende er blevet revideret. Dette mål er stadig gyldigt, om end det ikke er blevet opfyldt i tilstrækkelig grad. Målet var at gøre Europa til verdens mest produktive og konkurrencedygtige område om to år, dvs. i 2010, på grundlag af en videnbaseret økonomi, der ville skabe større social samhørighed og flere og bedre job. Nu er udfordringerne mere presserende, og en række konklusioner er klare. For det første skal der være fuldstændig overensstemmelse mellem de vigtigste retningslinjer for den økonomiske politik og Lissabonstrategien. For det andet skal der skabes balance mellem de politiske retningslinjers stabilitet og evnen til at reagere på hurtigt skiftende forhold, navnlig med hensyn til klima, energi, udvikling af de finansielle markeder, ekstern handelspolitik eller valutakursernes rolle. For det tredje er målene om social og geografisk konvergens nu en af strategiens største fiaskoer.
Endelig skal der kort sagt indføres mere effektive interventionsmekanismer, hvis vi skal sikre den eksterne konkurrenceevne og samtidig bevare den interne sammenhængskraft. En effektiv samordning af den økonomiske politik til fremme af vækst og beskæftigelse er blot en af disse mekanismer. Det er nødvendigt at revurdere politikkerne på social- og uddannelsesområdet, investeringspolitikken og politikkerne til fremme af forskning, videnskab og teknologi i lyset af denne nye virkelighed. Dette var hensigten med Den Socialdemokratiske Gruppes bidrag, som jeg håber, at Kommissionen og Rådet vil hilse velkommen. Vi har først og fremmest brug for, at løfterne om fremskridt opfyldes, og borgerne forventer, at dette sker. Kun derved vil deres håb og tillid til Europa give mening og kunne fastholdes.
Anneli Jäätteenmäki
- (FI) Hr. formand! Otte år efter fastsættelsen af målet kan vi med sikkerhed sige, at det ikke vil lykkes EU at opfylde det. Konkurrenceevnemålet har været propaganda snarere end konkret handling. Som følge af Europas aldrende befolkning vil det i praksis være en enorm udfordring at opfylde målene i Lissabonstrategien, navnlig henset til at de konkurrerende lande og regioner kæmper sig frem.
Vi kan også helt legitimt spørge os selv, om målet om at blive den mest konkurrencedygtige økonomi var et realistisk mål, selv i sin oprindelige udformning, eller om det var et mål, som vi burde forsøge at opfylde i Europa for enhver pris uden nogen form for hensyntagen til alle andre værdier. Jeg vil i denne forbindelse blot understrege, at der er 18 millioner arbejdsløse i Europa, og at ungdomsarbejdsløsheden når op på 25 % i visse områder. Jeg har desværre ikke set, at dette problem har vakt stor bekymring hos EU's ledere, eller at de har været særligt interesseret heri. Det er ikke desto mindre meget vigtigt at drage omsorg for disse unge mennesker og for de arbejdsløse.
Ryszard Czarnecki
(PL) Hr. formand! Skal Lissabonstrategien være en form for harejagt? Ønsker vi blot at jagte haren, eller vil vi gerne fange den? Efter min opfattelse er det en grundlæggende opgave at skabe en vis tillid til de europæiske institutioner, der repræsenterer Lissabonstrategien. Og i denne sammenhæng vil jeg gerne meget klart sige, at resultaterne af den europæiske økonomiske vækst skal fordeles på en mere hensigtsmæssig måde end hidtil.
Det er meget dårligt, hvis Lissabonstrategien bliver forbundet med endnu større sociale og økonomiske kontraster. Hvis dette bliver tilfældet, vil Lissabonstrategien i praksis blive afvist af EU's samfund og ikke af regeringerne. På dette punkt er jeg enig med nogle af de tidligere talere.
Piia-Noora Kauppi
- (EN) Hr. formand! Forhandlingen i dag viser, hvor følsomt dette spørgsmål er for Europa-Parlamentet. Dagens emne er vores eksistensberettigelse. Det handler om europæernes velfærd i fremtiden.
Vi har forskellige holdninger til værktøjskassen - hvordan vi opfylder Lissabonmålene - men jeg tror, at alle i Parlamentet ønsker at opfylde målene, selv om vi desværre ikke har set store fremskridt, hvilket jeg vil give fru Jäätteenmäki ret i.
Jeg tror, at vi er nødt til at drøfte to forskellige handlingsplaner. På europæisk plan har vi kun en central opgave, som vi bør varetage for at øge konkurrenceevnen, og det er det indre marked. EU's indre marked er den største drivkraft for konkurrence i en global sammenhæng. Vi har også en hel del bureaukrati, og vi er nødt til at samarbejde med vores SMV'er - disse virksomheder er i høj grad nøglen til europæisk succes.
Derefter er vi naturligvis nødt til at fokusere på tiltag på nationalt plan, på medlemsstatsplan, og her er der brug for langt flere tiltag, end vi har set på det seneste, navnlig med hensyn til strukturreformerne på arbejdsmarkedet. Den svenske statsminister talte i dag om strukturreformernes betydning for arbejdsmarkedet, også med henblik på imødegåelse af demografiske ændringer. Jeg mener, at det er åbenlyst, at medlemsstaterne ikke har gjort deres pligt på dette område.
Med hensyn til skattepolitik og makroøkonomi mener jeg desuden, at vi fremover bør undgå budgetoverskud. Vi er virkelig nødt til at fokusere på makroøkonomien. Det kan EU ikke gøre, selv om vi har en fælles valuta. Denne opgave skal varetages af medlemsstaternes politikere.
Endelig er jeg enig med fru Starkevičiūtė, der efter min mening har udarbejdet en fremragende betænkning. Finansielle tjenesteydelser er en af hjørnestenene i det indre marked. Der skal langt mere fokus på finansielle tjenesteydelser, også på europæisk plan.
Pervenche Berès
- (FR) Hr. formand! Jeg tror, vores forhandling her i år er særlig betydningsfuld, eftersom vi reviderer Lissabonstrategiens cyklus.
Jeg forstår egentlig godt Kommissionens strategi, når den hævder, at her går det godt, fru kammerherreinde, vi laver ikke om på noget, eftersom Europas økonomiske nøgletal er fine. Det siger den, fordi vores nøgletal i sammenligning med den økonomiske situation i USA faktisk er langt bedre. Dog vil jeg tilføje, at det nok bliver forholdsvis svært at forhandle om en ny definition af retningslinjerne, når vi er 27 om det.
Men det er ikke hele sandheden. Den økonomiske situation i USA får indflydelse på alle EU-landenes og måske især Eurolandenes økonomi. Ligeledes må vi fastholde de berettigede nye strategiske målsætninger, som stats- og regeringscheferne vedtog i marts sidste år på miljø- og energiområdet. Endelig må vi gøre os klart, hvor stor indvirkning uroen - for at sige de mildt - på de finansielle markeder har på disse markeder og dermed på realøkonomien.
Derfor anmoder vi om, at disse tre punkter bliver indføjet i de reviderede retningslinjer. Da vi mødtes i Ljubljana i november sidste år, hr. Turk, spurgte De, hvad Europa-Parlamentet egentlig ville. Det skal jeg sige Dem. Vi vil have, at der i disse retningslinjer lægges mere vægt på at samordne de økonomiske politikker, bekæmpe klimaændringerne og overvåge de finansielle markeder. Hvis der kan gøres endnu en indsats i den retning, vil vi betragte det som et velkomment fremskridt for vores muligheder for at samordne de økonomiske politikker bedre og dermed anvende retningslinjerne bedre.
Men tro ikke, hr. kommissær, at vi lader det blive derved. Vi ønsker også, at der er sammenhæng mellem disse retningslinjer og alle de andre værktøjer, Kommissionen har til rådighed, således at denne strategi, som vi fastlægger i fællesskab, kan gennemføres ved hjælp af de midler, EU råder over på dette felt.
Charlotte Cederschiöld
(SV) Hr. formand, kommissær Verheugen, mine damer og herrer! Lissabonstrategien er nu på vej ud af en langsom startfase og begynder at skabe optimisme og vilje, hvilket er præcis det, vi har brug for. Forslagsstillerne fokuserede med succes på det, der er vigtigt, og blev ikke påvirket af Parlamentets dårlige vane med at inddrage alt muligt.
Der er forskellige måder at møde globaliseringsudfordringerne på. Nogle stikker hovedet i busken som strudsen og tror, at alt ordner sig. Andre er klogere og ser som betænkningens forfattere muligheder og forbedrer deres egne evner.
Det, der ligger først for og er vigtigst nu, er i det mindste at sikre, at medlemsstaterne overholder deres egne forpligtelser. Det betyder at overvåge det indre marked, at sikre, at medlemsstaterne gennemfører og retter sig efter de beslutninger, som er truffet, og at sikre, at bestemmelserne er velfunderede, ikke for komplicerede og ikke for bekostelige for små og mellemstore virksomheder. Vi bør også holde os til vigtige temaer som f.eks. forenkling, benchmarking, sammenligning og konkurrence.
Det vil også kræve større samarbejde mellem myndighederne på lokalt og regionalt niveau. Det er godt for borgerne, det er godt for virksomhederne, og det bidrager til integration. Det kræver systematisk overvågning af den frie bevægelighed, så vi kan få markedet for tjenesteydelser til at blomstre.
At måle resultater er et skridt fremad. EU bygger sin legitimitet på at levere ikke mindst livskvalitet til borgerne. Det kræver et stimulerende iværksætterklima, hvilket Lissabonstrategien kan hjælpe med at tilbyde, hvis den gennemføres meget bevidst. Kommissionen må lægge pres på medlemsstaterne.
Sluttelig er jeg overbevist om, at Kommissionen vil finde en fornuftig løsning på det svenske problem vedrørende arbejdsgiverbidrag.
Antolín Sánchez Presedo
. - (ES) Hr. formand, mine damer og herrer! Reformen af stabilitets- og vækstpagten og relanceringen af Lissabonstrategien, der understreger vækst og bæredygtig beskæftigelse som europæiske prioriteringer, han båret frugt siden Rådet i foråret 2005.
Europa har iværksat en fælles agenda, og som nævnt af kommissær Almunia er der i dens første tre år sket en forøgelse af væksten, der er blevet skabt job, de offentlige finanser er blevet forbedret og den europæiske økonomis vækstpotentiale er vokset.
Selv om resultaterne er forskellige i de forskellige medlemsstater, er den generelle tone positiv. Det undrede mig virkelig meget at lytte til et medlem, der sagde, at det var umuligt at kvadrere cirklen, at det var umuligt at vokse, at skabe job, øge den sociale sikkerhed og spare. Det er der eksempler på i EU, og det, jeg kender bedst, er naturligvis Spanien.
Kommissionen har meddelt, at Spanien har gjort gode fremskridt med iværksættelsen af dets nationale reformprogram, det har opnået et beskæftigelsesniveau, der ligger 66 % over gennemsnittet i Europa tre år før forudset, investeringerne i forskning og udvikling (F&U) er øget, og der er opnået overskud i alle budgetårene. Det er et eksempel på Lissabonstrategien, der har styrket landets økonomi og fremmet konvergensen på en måde, der ikke er set før, og så den nu ligger på 105 %, hvilket er over det europæiske gennemsnit.
Derfor skal vi fastholde de samme strategiske udfordringer, der udspringer af den stadig voksende globalisering og den demografiske aldring. For at opnå det er det nødvendigt at styrke den sociale dimension.
Et Europa, der er et vidensamfund, har brug for at opbygge en frihed til viden, gennemføre den digitale inddragelse og fremme den sociale dimension ved at forbedre folks grundlæggende evner, give de SMV muligheder og etablere en flexicuritymodel med sociale standarder.
Det bliver nødvendigt at tage fat på de problemer, der er opstået for nyligt, f.eks. subprimekrisen og priserne på brændstof og fødevarer, men når vi gør det, skal vi være opmærksomme på, at vi har et stærkere udgangspunkt, og at vi til næste år skal fejre euroens 10-års-fødselsdag, og endelig at vi skal styrke det internationale økonomiske samarbejde.
Françoise Grossetête
- (FR) Hr. formand! Vi må indrømme og erkende, at Lissabonstrategien ikke har gjort det muligt at opnå den fremgang, vi håbede på. Derfor er vi nødt til igen i dag at drøfte en fornyet Lissabonstrategi.
Væksten i euroområdet er stærkt svækket i sidste kvartal af 2007, og Europas problemer stammer fra denne manglende vækst. Altså må vi, for at næste cyklus i strategien skal lykkes, gå videre end blot at stille en diagnose og i stedet begynde at behandle Europas problemer med en klar forvaltningsproces. Den næste cyklus i strategien må ikke bare blive en bureaukratisk øvelse mere.
Det er vigtigt at inddrage de nationale parlamenter mere i denne strategi sammen med Europa-Parlamentet, sådan som det skete i sidste uge. Hvis medlemsstaterne er enige om, hvad de skal gøre hver især for at forbedre deres økonomiske stilling, må de også forpligte sig til at melde tilbage om reformernes iværksættelse.
Hidtil har de fleste af vores medborgere for øvrigt ikke anet, hvad Lissabonstrategien er for noget. EU bør derfor undgå at skyde sig selv i foden nu, hvor vi står over for talrige udfordringer, f.eks. faldende befolkningstal fra 2020, økonomisk pres, stigende energipriser, klimaændringer, sociale skævheder.
Derfor er det nødvendigt med toneangivende tiltag, som fremmer iværksætterånd, udvikling og vækst i millioner af SMV'er og dermed jobskabelsen.
På miljøområdet bør foranstaltninger, der hurtigt forbedrer byggeriets energieffektivitet, tildeles anselige budgetter for at fremme innovation og dermed jobskabelsen.
Lad os huske på Churchillcitatet, som bør være motto for strategiens næste cyklus: "However beautiful the strategy, you should occasionally look at the results" (uanset hvor god strategien er, bør man af og til se på resultaterne). EU kan komme tættere på sine borgere ved at bevise sin effektivitet. Det er selve kernen i et Europa, der beskytter sin befolkning og sine interesser.
Donata Gottardi
(IT) Hr. formand, mine damer og herrer, hr. kommissær! Jeg vil komme ind på nogle nøglepunkter i Europa-Parlamentets holdning og navnlig i Den Socialdemokratiske Gruppes holdning til de integrerede retningslinjer for afslutningen af Lissaboncyklussen for vækst og beskæftigelse.
Et af disse nøglepunkter er nødvendigheden af at skabe en forbindelse mellem budgetkonsolideringsprocessen, der er karakteristisk for stabilitetspagtens konvergensprogrammer, og kvaliteten af de offentlige udgifter. Det er nødvendigt, at medlemsstaternes offentlige udgifter målrettes og koordineres med henblik på strategiens prioriteringer, så man sikrer makroøkonomisk stabilitet, bæredygtig vækst og opnåelse af fuld beskæftigelse.
En målretning og samordning af de offentlige udgifter mellem medlemsstaterne med henblik på fælles investeringsmål, også ved hjælp af initiativer med offentlig-private partnerskaber, skal omfatte forskning og udvikling, undervisning og uddannelse, infrastruktur, transport og energi, og det kan udgøre grundlaget for en vækst- og beskæftigelsesstrategi, der gør den europæiske økonomi stærk og modstandsdygtig, også over for økonomisk uro og bivirkningerne af, at de finansielle aktiviteter får stadig større indflydelse på økonomien.
Offentlige udgifter, hvor der tages højde for disse prioriteringer, gør det muligt at forbedre konkurrenceevnen og produktiviteten. Der bør lægges særlig vægt på sammenhængen mellem budgetpolitikker, øget produktivitet og lønpolitik. I den forbindelse er det efter Den Socialdemokratiske Gruppes mening nødvendigt at sørge for en stærk forbindelse mellem øget produktivitet og en retfærdig fordeling af de fordele, der følger heraf, med det formål at sikre den sociale samhørighed.
En vigtig forudsætning for social samhørighed er indførelsen af en national minimumsløn. Her tror jeg, at Europa-Parlamentet med sin afstemning i morgen vil sende et stærkt og afgørende signal ved at anmode medlemsstaterne om at forpligte sig til at sørge for en konkret gennemførelse i rette tid.
Gay Mitchell
(EN) Hr. formand! Den finansielle krise og stramningen af pengemarkederne har smittet af på realøkonomien og udgør et alvorligt problem, som kræver velovervejet handling. Forum for Finansiel Stabilitet har udtalt, at vi sandsynligvis står over for en langvarig tilpasning, som kan byde på vanskeligheder.
Væksten i euroområdet vil opleve en markant opbremsning i 2008. Formanden for Eurogruppen, hr. Jean-Claude Juncker, har forudsagt, at væksten bliver mellem 1,6 % og 1,8 % i år, hvilket er et fald på et helt procentpoint i forhold til sidste år. Den langvarige og vedholdende prisstigning på globale råvarer skaber yderligere vanskeligheder for den europæiske økonomi, hvor priserne på olie, stål, mineraler og basislandbrugsprodukter alle stiger til hidtil ukendte niveauer og øger inflationspresset yderligere.
Euroen er blevet styrket i en tid, hvor dollaren svækkes, hvilket påvirker de globale ubalancer og europæisk konkurrenceevne yderligere, og alle disse faktorer skaber et yderst vanskeligt penge- og skattepolitisk miljø. Men før vi bliver deprimerede, så lad os undersøge, hvor langt vi er kommet. 60 millioner europæere døde i første halvdel af sidste århundrede. Berlinmuren faldt i 1990, og vi befinder os stadig på fosterstadierne af integration.
På trods af dette kan vi, hvis vi ser på euroens succes og overordnet set Den Europæiske Centralbanks succes og dens inflationsmål og lave rentesatser, se, at vi på trods af alle disse vanskeligheder kan klare og kan indfri de målsætninger, vi sætter for os selv. Jeg vil derfor bede Kommissionen om venligst at gå ufortrødent videre med sin 10-punktsplan og om at gøre konkurrenceevne til sit yndlingsudtryk. Der er blevet skabt helt op til 12 millioner arbejdspladser, siden euroen blev indført. Vær venlig at fremme iværksætterånden. Gør det at skabe en arbejdsplads til det mest indbringende, en EU-borger kan foretage sig. Dette vil bringe folk ud af fattigdom og ud af elendighed.
Dariusz Rosati
(PL) Hr. formand! Vores forhandling finder sted i en situation med en stadig større krise på finansmarkederne, en aftagende vækst og en stigende inflation. Det er derfor desto vigtigere at fortsætte strukturreformerne indeholdt i Lissabonstrategien. Hvis vi skal klare globaliseringens udfordringer, skal vi bygge en økonomi på basis af viden, vi skal investere i uddannelse, i skabelse af menneskelig kapital. Vi skal også modernisere arbejdsmarkederne, udbrede flexicuritymodellen, højne den erhvervsmæssige aktivitet i de europæiske samfund. Kommissærer! Viden og arbejde er bestemmende for Europas fremtid for at sige det i en nøddeskal. Det er også de bedste instrumenter til at bekæmpe fattigdom og udelukkelse med.
Det er godt, at disse to forhold afspejles på passende vis i Kommissionens dokumenter. Kommissionen kan regne med Parlamentets opbakning til at iværksætte initiativer til gavn for udvikling, viden og beskæftigelse. Det vil have stor betydning for den økonomiske vækst og beskæftigelse at frigøre det potentiale, som findes i europæernes iværksætterkultur, det handler her især om de små og mellemstore firmaer, der skaber over to tredjedele af EU's bruttonationalprodukt. Jeg venter utålmodigt på, at kommissionen vedtager chartret for små virksomheder og tager skridt til at reducere de administrative byrder med 25 % inden 2012.
De forelagte dokumenters svaghed er de manglende analyser, manglende analyser om årsagerne til den langsomme og uensartede gennemførelse af Lissabonstrategien i de forskellige stater. Vi ved ikke, hvorfor bidragene til forskning og udvikling vokser så langsomt. Vi ved ikke, hvorfor outsidere stadig diskrimineres på arbejdsmarkederne. Vi ved ikke, hvorfor efter- og videreuddannelse ikke udvikles efter hensigten. Vi ved sluttelig heller ikke, hvorfor åbningen af servicesektoren og netværkssektorerne møder modstand. Vi finder ikke svar på disse og mange andre spørgsmål i Kommissionens dokumenter.
Kommissærer! Vi kan ikke blot stikke hovedet i sandet og gemme os! Selv de bedste initiativer er ineffektive, hvis de ikke ledsages af passende diagnoser. Jeg vil gerne opfordre til en grundig forklaring af årsagerne til den forsinkede gennemførelse af Lissabonstrategien.
Philip Bushill-Matthews
(EN) Hr. formand! Der er 59 punkter i dette forslag til beslutning og derfor mange budskaber. Jeg henleder især opmærsomheden på punkt 20 og 21 om betydningen af små virksomheder, punkt 29 og 30 om konkurrenceevne og betydningen af det indre marked, og punkt 42 og 43 om behovet for at presse på for en arbejdsmarkedsreform. I den forbindelse vil jeg især understrege betydningen af fleksibilitet, ikke blot for arbejdsgivere, men også for arbejdstagere, et koncept, som venstresiden konsekvent ikke kan forstå, deraf nogle af deres typiske forældede bemærkninger i dag.
Men jeg vil gerne opfordre Kommissionen og Rådet til at træde et skridt tilbage fra detaljerne i betænkningen og se på den som en helhed. Jeg opfordrer dem især til at sammenligne den med andre forslag til beslutning, som Parlamentet tidligere har vedtaget, forud for tidligere forårsmøder i Det Europæiske Råd. For så kan ét enkelt budskab forhåbentlig træde frem, nemlig dette, at nærværende forslag til beslutning på mange selv om desværre ikke på alle måder er langt mere robust end nogen af dets forgængere. Det bekræfter, på hvilken måde Parlamentet ønsker, at Lissabonstrategien skal forfølges. Faktisk bestyrker det det stærkt. Som forslag til beslutning er dette bogstavelig talt meget beslutsomt.
Jeg opfordrer derfor kraftigt Kommissionen og Rådet til at være lige så beslutsomme i deres svar og at lægge tilbageholdenheden på hylden, således at vi, næste gang Parlamentet udarbejder et forslag til beslutning om emnet, i stedet for at parlamentsmedlemmerne med endnu større eftertryk skal fortælle, hvad der stadig mangler at blive gjort, kan stå i en situation, hvor vi kan ønske alle interessenter tillykke med det reelle og målelige fremskridt, som er sket. Det er den udfordring og det centrale budskab, vi vil give jer ved vores afstemning i morgen.
Silvia-Adriana Ţicău
(RO) Hr. formand, kære kommissærer! EU er ikke kun et fællesmarked baseret på konkurrence. Vi er nødt til sammen at opbygge et socialt Europa.
Det er yderst vigtigt at forbedre livskvaliteten i Europa i lyset af globaliseringen, demografiske ændringer og miljøudfordringer. Ved at skabe nye højtkvalificerede og velbetalte arbejdspladser og gennem bæredygtig økonomisk vækst er Lissabonstrategien også et instrument i opbygningen af et nyt socialt Europa.
Det sociale Europa bør sikre generel adgang til sundhedspleje og sociale sikringsydelser samt adgang til offentlige ydelser af høj kvalitet og fremme den sociale samhørighed ved effektiv anvendelse af struktur- og samhørighedsfonde. Regional udvikling skal også fortsat være en af prioriteterne for perioden 2008-2010.
Det er blevet bevist, at informations- og kommunikationsteknologi øger arbejdskraftens produktivitet. I dag bruger vi computersystemer og elektroniske kommunikationsnet på områder som transport, finansielle tjenesteydelser, offentlige tjenesteydelser, uddannelse og sundhedspleje.
EU-statistik fra 2004 om innovationsevne viste, at virksomheder i Bulgarien, Rumænien og Slovakiet med mere end 10 ansatte fik mere end 36 % af deres fortjeneste ved at sælge innovative produkter og tjenester. Vi er ikke desto mindre nu nødt til at investere mere i den videnbaserede økonomi, øge investeringerne i forskning og innovation og især anvendt forskning. Dette bør blive en prioritet for alle medlemsstater. Faktisk bør investeringerne i den forskning og innovation, som foregår i forskerparker og på tekniske universiteter, også opmuntres ved hjælp af skatteforanstaltninger, som skal skabe øget privat investering i forskning.
Vi er nødt til at investere mere i uddannelse, fremme højere uddannelse og livslang læring. Lissabonstrategien bygger et Europa baseret på social retfærdighed og anstændigt arbejde. Økonomisk sikkerhed for alle EU-borgere, social integration, etablering af børnepasningsordninger, ligestilling mellem mænd og kvinder og etablering af en social markedsøkonomi vil gøre Unionen til en økonomisk og social model i global sammenhæng.
Karsten Friedrich Hoppenstedt
(DE) Hr. formand! Penge er ganske enkelt en del af Europas udvikling. Så lad mig derfor vende tilbage til finanssituationen, til finansmarkederne og de eksempler på turbulenser, vi har kendt hidtil.
Vi kender alle situationen for mange banker i Europa - for slet ikke at nævne banker i USA - og Den Europæiske Centralbanks store indsats for at opretholde et velfungerende finansmarked. Derfor må enhver tilpasning af den grundlæggende tilgang frem til 2010 naturligvis også omfatte et nødvendigt øget samarbejde med alle globale markedsdeltagere for at beskytte vores europæiske finanssektor bedre mod yderligere angreb udefra samt bedre regler for rating med afstemt tilsyn og stor gennemskuelighed og genoprettelse af tilliden bankerne imellem og af investorernes tillid.
Der er en grund til, at der er behov for en mere intensiv dialog med andre globale markedsdeltagere, navnlig med USA. I de seneste syv år er værdien af USA's økonomi steget med 4,2 billioner, men de samlede lån er steget med 21,3 billioner. Det er ensbetydende med et gældsniveau, der er 350 % for højt i forhold til BNP. USA har desværre til hensigt at fortsætte med den pengepolitik, der har ført til denne voldsomme gældsætning. USA nedsætter basisrenterne markant, hvorved der bliver pumpet penge ind i finansinstitutterne. Følgerne er stigende pengeværdiforringelse, hvorved borgernes købekraft bliver mindre, og en stagnation, der er vanskelig at styre, som kan få stor indvirkning på Europa. Disse pengepolitiske metoder har i væsentlig grad forårsaget den seneste krise.
Europa og alle globale markedsdeltagere må bekæmpe den næste bølge af kriser hurtigt og i fællesskab, så vi ikke bliver ramt af en ægte tsunami, og så de mange bestræbelser på at nå Lissabonmålene ikke har været forgæves.
Margaritis Schinas
(EL) Hr. formand! Jeg mener, vi bør anerkende tre positive elementer inden for de reformer, som er iværksat med Lissaboncyklussen hidtil:
Det første positive element er, at regeringerne, selv de mest skeptiske af dem, lidt efter lidt er begyndt at gå ind i reformtankegangen og er begyndt at skabe de første forsigtige resultater.
Det andet - som vi bør kreditere Kommissionen for - er, at den nye strategi er mere målrettet. "Juletræsmodellen", hvor alting var samlet inden for en reformramme, er opgivet.
Det tredje positive element er, at store europæiske flagskibsprojekter som Galileo og EIT har fået en fremtrædende plads i den nye strategi, og i denne forbindelse vil jeg udnytte, at den slovenske minister er til stede, og anmode ham om at bede sine kolleger afslutte Galileo-sagen så hurtigt som muligt, så vi kan begynde at udnytte de meget betydelige beløb, der er afsat til dette projekt.
Der er imidlertid også to negative punkter, to mangler, som vi er nødt til at undersøge med vores fornuft:
Den første mangel er, at borgerne desværre ikke følger, overvåger, lægger pres eller kender til Lissabontraktaten. Det er et problem, at borgerne betragter Lissabontraktaten som et fjernt og administrativt anliggende, som ikke har noget med dem at gøre, og vi er nødt til at overbevise dem om, at den vedrører dem.
Den anden mangel er overvågningsmekanismerne. Hvordan kontrollerer vi, at medlemsstaterne gør, hvad de lover at gøre i løbet af reformcyklusserne? Jeg er bange for, at problemet også er, at denne overvågning er degenereret til en procedure med udveksling af breve mellem embedsmænd i Bruxelles og i medlemsstaternes hovedstæder, uden at der er noget politisk input.
Selv om vi gør reformerne retsgyldige, tror jeg, vi er nødt til at bringe politik tilbage i centrum for overvågningsprocessen. Denne voluminøse bureaukratiske brevveksling er nødt til at ophøre.
Zsolt László Becsey
(HU) Hr. formand! Tak. For det første har jeg to korte bemærkninger til Lissabonprocessen. Den ene er, at vi er nødt til at arbejde mere, næsten lige så meget som amerikanerne. Den anden er, at Lissabonprocessen kun vil være til nogen nytte, hvis der knyttes sanktioner til den, som der gøres i tilfælde af uforholdsmæssigt store underskud.
For det andet er der direktiverne. Set fra de nye medlemsstaters synspunkt, vil jeg gerne have os til at se tingene ikke blot ud fra neoliberale indikatorer, men med en lidt større distance. Hvad får vi dybest set ud af at have f.eks. et underskud eller en inflation på 0 %, hvis kvalitetsindikatorerne forringes? Depressionen stiger, mens det omvendte er tilfældet for iværksættervirksomhed og for antallet af nye familier, som grundlægges. Sådan fortsætter det. Dette er uheldigvis langt mere alvorligt.
Hvis vi f.eks. tager reformen af de store distributionssystemer, er det livsvigtigt, at vi skærer ned om nødvendigt. Endnu vigtigere er imidlertid spørgsmålet om, hvad der vil ske med sundhedsfremmende foranstaltninger, eller hvorvidt uddannelsessystemet vil matche beskæftigelsen, eller med andre ord om markedet vil være i stand til at bruge folk med det samme, og hvorvidt der vil komme mere vægt på og muligheder for erhvervsfaglig uddannelse? Med andre ord er vi også i denne kontekst nødt til at indlemme et sæt kvalitetskriterier og ikke blot tage en kniv og begynde at hakke løs.
For det tredje er der statistikken. Jeg ville også meget gerne have, at ting blev målt i BNI, ikke kun BNP. Pengene strømmer ud af de nye medlemsstater i form af udbytte, men deres BNP stiger, siger de. Vi bør virkelig se på, hvad der bliver inden for landets grænser.
Stabilitets- og vækstpagten: Hvad er det for en slags ting, vi giver fradrag for? Når alt kommer til alt, er det for en ny vækstøkonomi ikke indlysende, at det skal være så vigtigt, at forskning og udvikling ligger på 5-6 % eller over 3 %, eftersom de i deres tilfælde hovedsageligt fokuserer på at indhente Europa. Vi burde belønne dem for at skabe arbejdspladser og fremme samhørigheden.
Noget andet, som jeg mener mangler i denne betænkning, er at sætte tal på den sorte økonomi. I mit hjemland ligger den på omkring 30 %. Vi er nødt til også at give det lidt opmærksomhed. Sidst og vigtigst er, at de fire friheder skal gennemføres på lige fod for alle, ikke noget med at "plukke lidt hist og pist", hvor vi det ene øjeblik åbner op for kapitalen, mens vi ikke åbner op for noget til de nye medlemsstater i form af tjenesteydelser. Mange tak.
Jacques Toubon
- (FR) Hr. formand, mine damer og herrer! Denne beslutning om en fornyet Lissabonstrategi er helt på linje med den betænkning, jeg foreslog, og som Parlamentet godkendte i oktober sidste år, om fremtidens strategi for det indre marked.
Jeg vil først takke Marianne Thyssen, Klaus-Heiner Lehne og alle deres kolleger i specialgruppen for deres beslutningsforslag, der er kendetegnet ved både at være velafbalanceret og svare til den politiske, økonomiske og sociale virkelighed i EU.
Jeg vil navnlig fremhæve forslagene om de sociale rettigheders betydning og om at forlige konkurrencedygtighed med vores samfundsmodel. Jeg vil i denne forbindelse sige, at vi naturligvis må gå endnu videre og vedtage bestemmelserne om tjenesteydelser af almen interesse.
Jeg vil også understrege betragtningerne om intellektuel ejendomsret. Det er et vigtigt våben for EU og for små og mellemstore virksomheder. Den internationale dimension i denne beslutning er noget nyt og indlysende nødvendigt. Det indre marked styrker 500 millioner europæiske borgeres position i en globaliseret verden.
Til slut vil jeg blot sætte spørgsmålstegn vil metoden. Jeg er ikke sikker på, at den åbne koordinationsmetode, som anvendes på nuværende tidspunkt, er den mest effektive. Jeg tror personligt, at vi på en række områder i Lissabonstrategien bør gå over til egentlige fælles politikker, til egentlige fællesskabspolitikker, hvis vi vil nå vores mål fremover.
Bogusław Sonik
(PL) Hr. formand! Hvad har man hidtil udrettet for at sænke beskatningen af firmaer? I stedet for at sænke skatten bruges pengene på forskellige former for uddannelsesprogrammer med tvivlsomme resultater til følge.
I den europæiske integrations horisont findes nye problemer og spørgsmål, som skal løses, bl.a. miljøbeskyttelse, klimafarer og vedvarende energikilder. Afbalanceret vækst og beskæftigelse skal forstås i et bredt perspektiv, der ikke udelukkende er økonomisk, men også socialt, kulturelt og økologisk betinget. Vi tilbringer mere end en tredjedel af vores liv på arbejdspladsen. Ud over lønnens størrelse skal man derfor også være opmærksom på forhold som komfort, sikkerhed, solidaritet eller den enkeltes værdighed.
Det næste aspekt, som jeg gerne vil fremhæve, vedrører betydningen af liberaliseringen af energimarkedet. Den vedvarende tendens med høje priser på energi og kulminationen af klimafarer betyder, at det fortsat er vigtigt at promovere energieffektivitet i bred forstand. Vedvarende energikilder, ren kulteknologi, atomenergi, diversificering af energiforsyningen og en europæisk infrastruktur er basisopgaver, som vi skal forholde os til de kommende år.
Siden vi nu har realiseret det fælles marked for varer, skal vi koncentrere os om at forbedre funktionen af markedet for tjenesteydelser. Vi har behov for en hurtig integration ved konsekvent og samhørigt at gennemføre og håndhæve den vedtagne lovgivning, og vi skal ligeledes fjerne alle hindringer for adgang til markedet.
Her til sidst vil jeg gerne sige, at jeg håber, at Det Europæiske Råds forårstopmøde resulterer i nye retningslinjer for de næste tre år, samt at der tages hensyn til de forelagte bemærkninger og holdninger i dagens forhandling. Et grundlæggende spørgsmål, som skal besvares, er, hvilket fremskridt vi opnår ved at eliminere direktiver, der ikke tjener til udvikling af EU-staterne.
Reinhard Rack
(DE) Hr. formand! Slagord er gode for den politiske debat, men vi må ikke lade det blive ved slagord. Både i Kommissionens meddelelse om de integrerede retningslinjer for vækst og beskæftigelse, i de fem gruppers fælles beslutning om EU's forårstopmøde 2008 og i fru Starkevičiūtės betænkning synges der en lovsang til den femte frihed, frihed for viden, som på lige fod skal supplere de fire velkendte friheder - fri bevægelighed for varer, tjenesteydelser, personer og kapital. Det får mig til at tænke på et klassisk citat: "Jert budskab hører jeg, men troen fattes". Vi har hørt slagordet om det videnbaserede samfund i årevis. Nu tager vi det op igen. Men når det kommer til konkrete foranstaltninger, så hører vi helt forskellige budskaber.
I de senere år har vi ofte beskæftiget os med spørgsmålet om, hvorvidt og i hvilken grad EU bør have flere beføjelser med hensyn til viden og videnskab. Der er gentagne gange blevet argumenteret med, at viden ikke er et område, hvor medlemsstaterne bør afgive ansvar, det er deres hellige enemærke. Vi har hørt det samme igen og igen med hensyn til budgettet. Uanset hvornår vi drøfter og vedtager budgetspørgsmål, det være sig kort- eller langsigtede, så har vi fået at vide, at vi må spare, og at de mest fornuftige områder at begynde at spare på er almen uddannelse, erhvervsuddannelse og viden.
Hr. Verheugen nævnte for et øjeblik siden de beklagelige tal for forskning og udvikling. Jeg kan huske de konstante forsøg på at skære ned, navnlig på udvekslingsprogrammer, som er vigtige inden for videnskab. Jeg mener derfor, at det er den forkerte tilgang.
Vi har behov for nye instrumenter og nye finansielle midler. Lad mig komme med et helt konkret forslag: 10 % af alle unge i alderen 15-25 år bør studere et halvt år i et andet land i EU. Det ville skabe mere viden og fleksibilitet og gøre det sjovere at uddanne sig.
Jerzy Buzek
(PL) Hr. formand, hr. minister, hr. næstformand i Kommissionen! Jeg er overbevist om, at bekæmpelsen af klimaændringer i dag har den største virkning på Lissabonstrategiens gennemførelse. Og jeg tilslutter mig fuldt ud næstformandens synspunkt om, at EU's nuværende strategi på dette område udgøres af eksport af forurening og emissioner og import af arbejdsløshed.
Vi skal være forgangsmænd for disse initiativer, for det er i vid udstrækning vores ansvar. Vi skal også overbevise andre om, at det er nødvendigt at tage et fælles ansvar, så vi ikke er alene om det. Bekæmpelse af klimaændringer skal skabe udvikling og konkurrencedygtighed. Det er muligt, at vi skal øremærke flere finansielle midler til teknologi for at gennemføre dette. Det er nødvendigt at revidere budgettet. Næstformanden er den bedste modtager af dette synspunkt. Vi skal revidere budgettet, og det skal allerede gøres fra 2009!
Czesław Adam Siekierski
(PL) Hr. formand! Jeg vil gerne gøre opmærksom på følgende problemstillinger: Det bør for det første være en prioritet for EU effektivt at uddanne unge folk. Kun mobile, fleksible og faguddannede individer, især inden for teknik, vil være i stand til at sikre en løbende økonomisk og teknologisk udvikling i EU.
Finansieringen af forskning samt videnskabelige og tekniske løsninger skal for det andet ikke være afhængig af konkrete resultater. Resultaterne skal betales af industrien, der modtager støtte fra de nationale budgetter.
EU skal for det tredje uddanne informationssamfund, skabe de bedst mulige betingelser for oprettelse og udvikling af innovative virksomheder. Betingelserne skal endvidere hjælpe med til at åbne økonomien over for nye teknologier og tekniske fremskridt.
Europas ansatte skal for det fjerde højne arbejdseffektiviteten og arbejdsmængden.
Vi skal for det femte samtidig bekæmpe social udelukkelse ved at sikre adgang til arbejde og uddannelse, bekæmpe forskelsbehandling på arbejdsmarkedet samt forebygge og behandle afhængighed.
Inés Ayala Sender
- (ES) Hr. formand! Jeg vil gerne give udtryk for min utilfredshed over, at jeg ikke i Kommissionens 10 målsætninger for den nye etape kan se den anbefaling, som Europa-Parlamentet kom med allerede sidste år om en bedre integration af transportsektoren, logistikken og de transeuropæiske netværk i Lissabonstrategien.
Da jeg ikke kan forestille mig, at Kommissionen ikke er klar over betydningen af disse konkurrencevektorer - husk på, at logistikken i disse globaliseringstider allerede udgør en omkostning for industrien, der overstiger omkostningerne til arbejdskraft, for slet ikke at tale om udfordringen i forbindelse med klimaændringerne - håber jeg, at Kommissionen denne gang vil notere sig afsnit 27 og afsnit 16 om Galileo og innovation, så vi fuldt ud formår at udnytte den meget nyttige synergi, som Lissabonprocessen skaber mellem Kommissionen og medlemsstaterne, så de kan komme videre med de europæiske projekter om bæredygtig transport, logistik og transeuropæiske netværk, især de grænseoverskridende dele heraf, som altid bliver glemt.
Hvad angår Rådet, anmoder jeg formandskabet om også at notere sig afsnit 27, hvori det gentages over for medlemsstaterne, at de bør integrere de grundlæggende transport- og logistikaspekter i deres nationale planer med passende, dvs. indgående, fokus på udviklingen af transeuropæiske netværk.
Emanuel Jardim Fernandes
(PT) Hr. formand! Hr. Almunia sagde i sit indlæg, at væksten i de sidste tre år er øget, og at markedet, de sociale reformer, de offentlige finanser og den miljømæssige del fungerer bedre. Jeg er enig i, at det er sandt. Jeg anerkender, at forbedringen hovedsageligt skyldes en bedre dialog og større deltagelse fra medlemsstaternes side, som vi blev enige om i sidste uge på det fælles møde mellem Europa-Parlamentet og medlemsstaternes parlamenter.
Det spørgsmål, jeg gerne vil stille, er, om vi ikke kunne øge væksthastigheden, hvis vi involverede og opmuntrede regionerne til at deltage, eftersom det er de parter, som ofte anvender fondene, og dette også er relateret til Lissabonstrategiens effektivitet? På statsligt niveau var "hr. Lissabon" positivt og stimulerende. Selv om ansvaret påhviler medlemsstaterne, kunne vi så ikke stimulere etableringen af "hr. Lissabon" på regionalt niveau?
Žiga Turk
formand for Rådet. - (SL) Hr. formand, kommissær Almunia og Verheugen, mine damer og herrer! Tak for denne forhandling. Lissabonstrategien er en strategi for reform og modernisering. Den kræver samarbejde, støtte og idéer fra alle, som arbejder mod det fælles mål, og jeg er oprigtigt taknemmelig for jeres velfunderede bemærkninger.
For det første har jeg en generel kommentar til forhandlingen om Lissabonstrategiens effektivitet. Nogle parlamentsmedlemmer som f.eks. hr. Andersson mente, at den var effektiv, men andre - og dem var der en hel del af - mente, at den ikke var. Dette tyder på en bred vifte af politiske holdninger i EU. Fru Starkevičiūtspurgte til Lissabonstrategiens prioriteter, og hvorvidt de var blevet tilstrækkeligt belyst. Svaret kom faktisk fra hr. Harbour, som sagde, at Fællesskabets Lissabonprogram var en fremragende opstilling af prioriteter.
Mange spørgsmål vedrørte de integrerede retningslinjer, og hvorvidt de løste aktuelle problemstillinger. Som jeg har sagt, spekulerede vi også på dette, og vi kom til den konklusion, at vi må fortsætte i samme retning og bevare kontinuiteten og først og fremmest tempoet i gennemførelsen af Lissabonstrategien. Jeg var glad for, at nogle af Europa-Parlamentets grupper og medlemmer mente det samme. Hr. Leinen, hr. Harbour og fru Herczog understregede, at det, der var brug for, var gennemføring og ikke idéer, særligt i en tid, hvor optimismen omkring den europæiske strategi var dalende.
Der er blevet peget på andre gode idéer om procedurer, f.eks. udveksling af bedste praksis, den territoriale dimension og udbredelse af Lissabonstrategien ud over Fællesskabets og medlemsstaternes rammer og muligvis til lavere niveauer. Lissabonstrategien breder sig også globalt.
Med hensyn til forskning og udvikling var De enige i, at det lige netop er her, Europas fremtid ligger. Jeg kunne godt lide fru Herczogs bemærkning om, at der er lige så stor brug for hjerter og sind som for tal. Jeg forstår Deres støtte til den femte frihedsrettighed og det europæiske patent, der knytter sig til det. Vi tager advarslen om europæisk talent alvorligt. Det er nødvendigt at sikre gode forhold for mennesker med talent i Europa. 700.000 af de bedste europæiske forskningsingeniører befinder sig i udlandet. Vi må bestræbe os på at tiltrække dem igen, for syv ud af 10, som tager til USA, bliver der. Der bør opmuntres til udenlandske studier.
Hvad angår erhvervsklimaet, slog nogle af jer til lyd for et indre marked uden protektionisme, dvs. at et effektivt marked er det, der giver Europa en konkurrencemæssig fordel. Jeg kan godt lide tankerne om iværksætterkultur, dvs. fremme af iværksætterånden, at det bedste, man kan gøre, er at etablere et nyt firma eller skabe en ny arbejdsplads. Faktum er, at vi må forbedre mange ting på dette område, først og fremmest for udviklingen af små og mellemstore virksomheder og deres adgang til finansielle midler og forskningsinfrastruktur. Fru Kauppi og fru Starkevičiūtudarbejdede en betænkning om dette emne.
Beskæftigelse og hele den sociale dimension var hovedemner for en række drøftelser. Jeg er ikke enig i, at Lissabonstrategien er neoliberal. Tværtimod danner Europas omsorg for mennesker og miljøet to af de fire store søjler i Lissabonstrategien.
Der var lidt diskussion omkring flexicurity, som blev introduceret af hr. Goebbels og fru Vălean. Faktum er, som en eller anden bemærkede, at hvis vi ikke indfører det, vil arbejdsgivere ty til andre former for beskæftigelse, som er meget fleksible, men betydeligt mindre acceptable for arbejdstageren. De økonomiske forhold er ikke skabt til også at fremme sikkerheden, men den fleksible sikkerhedsordning yder faktisk sikkerhed.
Forslagene til nye indikatorer er interessante og knytter sig til OECD's indikatorer for livskvalitet. Der må også komme en forhandling i fremtiden om, hvordan Lissabonstrategien skal evalueres.
Der blev sagt meget om miljøet. Jeg tror, vi er klar over, som en eller anden sagde, at det skal blive en "win-win"situation for Europa. Problemet er, hvordan vi skal få resten af verden til at tilslutte sig vores bestræbelser på at overgå til en lavemissionsøkonomi, selv om vi helt sikkert kan bidrage ved vores eksempel.
Vi har en fremragende forhandlingspartner på områder som kapitalmarkeder og skattepolitik. Jeg beklager, at jeg ikke lagde mærke til Dem og hilste på Dem, da vi startede. For at opsummere går vi herfra beriget med nogle vigtige informationer. Jeg vil gerne takke fru Starkevičiūtfor betænkningen og hr. Lehne og fru Harms for forslaget til beslutning. Vi har allerede studeret det. Vi vil også omhyggeligt gennemgå den endelige udgave.
De holdninger, der er kommet til udtryk i Europa-Parlamentet, er forskellige, men det forekommer mig, at de peger i samme retning som Lissabondokumenterne, dvs. som den overordnede pakke. Jeg er overbevist om, at vi er på rette vej og vil få succes med at lancere en ny fase for at møde dagens udfordringer, og at budskabet i den nye fase ikke blot vil blive budskabet fra den laveste fællesnævner, som vi er i stand til at blive enige om.
Günter Verheugen
næstformand i Kommissionen. - (DE) Hr. formand! Lad mig tilføje nogle få, meget korte bemærkninger. Vores strategi for vækst og beskæftigelse, også kendt som Lissabondagsordenen, er i virkeligheden ikke andet end et forsøg på at kompensere så intelligent som overhovedet muligt for det faktum, at vi ikke har en fælles økonomisk politik i EU og - vi er netop nu i færd med at ratificere en ny traktat - heller ikke vil få en fælles økonomisk politik på grundlag af den nye traktat. Hr. Toubons krav var derfor ud fra de bedste intentioner, men ikke særligt realistiske på nuværende tidspunkt. Vi har intet andet valg end at arbejde ud fra partnerskabet for at overbevise de 27 om at handle solidarisk med Fællesskabets institutioner og gøre det, der er nødvendigt for at nå vores fælles målsætninger på medlemsstatsniveau og på europæisk niveau.
Er det virkelig en af vores målsætninger at blive, hvad skal vi sige, den mest dynamiske og konkurrencedygtige og bedste region i verden inden 2010? Helt tilbage i 2004 sagde Rådet, Parlamentet og Kommissionen, at denne Lissabonmålsætning, som blev vedtaget i 2000, ikke ville blive indfriet. Det er ikke noget nyt, at vi ikke kommer til at indfri den. Det har vi vidst siden 2004. Det var derfor, vi fremlagde en fuldstændig revideret strategi i 2005, som ikke længere nævner denne dato. Det betyder, at vi ikke bør måle den vækst- og beskæftigelsespolitik, vi har i dag, ud fra målsætninger, som blev udstukket i 2000, og som vi ved, ikke kan blive indfriet. Jeg giver Dem min personlige mening om emnet. Jeg tror ikke, pointen er, hvorvidt vi gør det bedre end andre på et givet tidspunkt. Det, jeg mener er vigtigt, er, at vi så hurtigt som muligt bør opnå en position, som er god nok til at indfri de sociale målsætninger, vi alle ønsker at indfri i Europa. dvs. en høj levestandard for alle vores borgere, et højt socialt sikringsniveau for alle vores borgere, en høj miljøstandard for Europa som helhed og bevidsthed om vores globale ansvar. Dette er vores største sociale målsætninger. Hvis vi vil indfri dem, har vi brug for et stærkt og stabilt økonomisk grundlag, hvilket er præcis, hvad denne strategi sigter mod.
Jeg tror, at hr. Rosati gjorde ret i at spørge til underskuddene. Hvis han kigger omhyggeligt på landerapporterne og på vores henstillinger, vil han se, hvor vi har fundet underskud, og at vi har fundet dem på præcis de områder, han nævnte. Jeg skal svare ham. Hvorfor er der ikke livslang læring i Europa, som der burde være? Hvorfor har vi ikke så meget moderne infrastruktur i hele Europa, som vi burde have? Hvorfor har vi ikke prioriteret den forskning og udvikling, uddannelse og erhvervsuddannelse, som vi virkelig burde have gjort? Svaret er enkelt, for i mange medlemsstater og også på fællesskabsniveau - som De alle ved - ligger de finansielle prioriteter stadig andre steder. Hvis vi i fællesskab beslutter at forsøge at ændre disse prioriteter, ville det være en god ting. Det forudsætter imidlertid - og det siger jeg ikke kun, fordi Kommissionens makroøkonom og store stabilitetspolitiker sidder ved siden af mig, men fordi jeg er fuldt overbevist herom - at vi har en stabil og solid makroøkonomisk ramme. Det betyder først og fremmest f.eks. konsolidering af den statslige økonomi. Uden en solid statslig økonomi i de enkelte medlemsstater vil det ikke være muligt at opstille nye investeringsprioriteter.
Hvad retningslinjerne angår, forstår jeg de behov, der er her, og Kommissionen vil med glæde fortsætte med at drøfte dem med Parlamentet. Lad mig blot understrege én ting. Disse retningslinjer er ikke et politisk program som sådan. De er ikke et handlingsprogram. Retningslinjerne, om De vil, er det intellektuelle grundlag for de nationale reformprogrammer og for Fællesskabets Lissabonprogram. Jeg taler med fuldkommen overbevisning her. Retningslinjerne, som de er formuleret i dag, gør det muligt at gøre alle de ting, som der blev stillet krav om fra forskellige talere i Europa-Parlamentet i dag, hvis de gennemføres i praksis i de nationale reformprogrammer og i Fællesskabets Lissabonprogram.
Vi er ganske glade for at tage imod den meget konkrete udfordring fra hr. Schmidt til hr. Almunia og jeg selv, nemlig om at undersøge en specifik hændelse i Sverige. Lad mig blot sige én ting om emnet. Kommissionen støtter fuldt ud en politik, hvor skatteincitamenter for virksomheder og iværksættere også bruges til at skabe beskæftigelse. Det er vores politik. Vi vil faktisk meget snart stille et forslag om reducerede momssatser for serviceintensive virksomheder. Joaquín Almunia og jeg ved ikke præcis, hvad der skete i Sverige, men vi vil undersøge det nærmere. Det forekommer mig, at det snarere er et teknisk end et virkeligt grundlæggende politisk spørgsmål, men vi vil finde ud af det og sikre, at den nødvendige dialog finder sted.
Joaquín Almunia
medlem af Kommissionen. - (ES) Hr. formand! Jeg vil fatte mig i korthed. Hvis De beder mig om at sammenligne den økonomiske situation i dag med situationen for tre år siden, da den nye etape i Lissabonstrategien begyndte med den fornyede strategi, synes jeg, at vi kan lægge tilstrækkeligt mange tal på bordet til at sige, at vi i dag befinder os i en bedre situation end for tre år siden. Der er flere job, der er en bedre produktivitet, den fiskale situation er bedre, der er mere bæredygtige sociale sikringsordninger, og der er iværksat mange aktioner.
Men hvis De beder mig om, at jeg, som kommissær, drager den konklusion, at der ikke længere er brug for at gøre noget, er mit svar, at der naturligvis er brug for at gøre mange ting, at det er nødvendigt at blive ved med at gøre mange ting, og at vi på grund af den aktuelle økonomiske situation og de finansielle spændinger, skal sætte farten op. Det sagde jeg i begyndelsen, og det gentager jeg nu.
Jeg ville derfor ikke bryde mig om, hvis der er nogen, der står tilbage med det indtryk, at det er Kommissionens og kommissærernes opfattelse, at vi er meget tilfredse, og at det ikke er nødvendigt at gøre mere. Vi skal ikke blande det at fortsætte i samme retning sammen med det ikke at gøre mere. At fortsætte i samme retning betyder, at vi skal blive ved med at gøre ting i henhold til Lissabonprogrammet - hvilket nogle medlemmer allerede har nævnt, og det takker jeg dem for - i medlemsstaterne og i regionerne og i andre organer under de nationale regeringer som nævnt af hr. Fernández.
Og hvis De som konklusion på de mange interessante indlæg, jeg har lyttet til i aften, beder mig om at vælge tre temaer, der har særlig høj prioritet, er jeg for det første enig med de medlemmer, der har talt om integration af de finansielle tjenesteydelser. Det er et centralt spørgsmål for Europa og for Den Økonomiske og Monetære Union, men ikke kun for landene i euroområdet, men også for dem, der i den nærmeste fremtid ønsker at komme med i euroområdet.
Det andet centrale spørgsmål er klimaændringerne. Jeg vil ikke gentage det, som mange af medlemmerne har sagt. Og det tredje spørgsmål er den sociale inddragelse, som er en af de integrerede retningslinjer. Vi kan ikke sige til borgerne, at det er nødvendigt at håndtere udfordringerne i forbindelse med globaliseringen, at det er nødvendigt at være mere konkurrencedygtige, og at det er nødvendigt at forbedre vores markeders funktion, hvis vores politikker ikke kommer med et svar på en større social inddragelse, der samtidig skyldes nogle mere konkurrencedygtige og produktive økonomier. Hvis ikke produktiviteten øges, får vi ikke kvalitetsjob, og hvis ikke der er kvalitetsjob, hvis ikke der er karriereudsigter, hvis ikke der findes livslange uddannelsessystemer, er der ingen mulighed for at få konkurrencedygtige økonomier.
Og det er, om jeg så må sige, forbindelsen mellem det økonomiske og det sociale, som Lissabonstrategien har haft fra starten af, og som i dag er mere tydeligt end i 2005 eller i 2000.
Endelig er jeg enig med de medlemmer, bl.a. fru Berès, der har talt om behovet for at koordinere de økonomiske politikker. Som nævnt af hr. Verheugen er der ikke på europæisk plan mulighed for at gennemføre mange af reformerne, mange af politikkerne i Lissabonstrategien. Det er dog helt nødvendigt at koordinere medlemsstaternes økonomiske politikker bedre, og Europa har instrumenter - de er indeholdt i Lissabonstrategien, som er en øvelse i koordinering af økonomiske politikker - og det har Den Økonomiske og Monetære Union også.
Jeg lover Dem i denne forbindelse en særlig drøftelse af dette spørgsmål til maj, når Kommissionen har forelagt en rapport og retningslinjer med udgangspunkt i den analyse, vi er i gang med at lave af de første 10 år med Den Økonomiske og Monetære Unionen.
Margarita Starkevičiūtė
ordfører. - (LT) Hr. formand! Jeg vil gerne tale om koordinering. Der er stillet utallige forslag til, hvilke strategier vi skal have for at opnå det. Efter min mening ville det, hvis vi skulle gennemføre dem alle, skabe en kolossal økonomisk krise i EU.
Den rigtige strategi er at vedtage prioriterede handlinger og målsætninger. Vi er ikke i stand til at udrydde fattigdom og afsavn inden 2010 som planlagt i Lissabonstrategien. Det ville ikke være rigtigt at støtte en samlet efterspørgsel over hele EU. Hvis vi støtter efterspørgslen i de nye medlemsstater, står vi med en økonomisk krise. Vores økonomier bliver overophedede.
Der sker det, at vi meget ofte ikke bemærker, hvad vores naboer foretager sig. Forskere har allerede bevist, at det største problem i EU er den manglende anerkendelse af de nationale forskelle og forsøget på overdrevet harmonisering. For at fremme individuelle resultater er vi nødt til at skabe et gunstigt miljø. Jeg er enig med hr. Verheugen i, at EU-politikken bør være en samarbejdspolitik, ikke et diktatur.
Jeg kommer fra det tidligere Sovjetunionen, hvor der plejede at være mange fastsatte indikatorer, som alle skulle nås. Butikkerne var imidlertid tomme. Indikatorer er ikke et mål i sig selv. Jeg er også uenig i planer om at basere EU's sociale model på resultatfordeling, ellers vil vores næste forhandling udelukkende handle om migration. Hele verden kunne komme til os og kræve en del af overskuddet. Vi taler om behovet for at opnå et socialt miljø i Europa, som ville gøre europæerne i stand til at finde arbejde, finde deres plads i livet og udtrykke sig selv. Efter min mening er dette det ultimative formål med Europa såvel som essensen af dets sociale model og befolkning.
Formanden
Jeg har modtaget to beslutningsforslag, jf. forretningsordenens artikel 103, stk. 2.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted onsdag den 20. februar 2008.
(Mødet udsat kl. 20.00 og genoptaget kl. 21.00)
Skriftlige erklæringer (artikel 142)
Gábor Harangozó  
Målet med at skabe et dynamisk og innovativt samfund i Europa med vækst og beskæftigelse inden 2010 vil kun kunne indfries med succes, hvis tiltagene virkelig tager hensyn til bekæmpelse af fattigdom og den sociale dimension.
Mens vi retter fokus for vækst- og beskæftigelsesstrategien mod et forbedret præstationsorienteret tiltag, bør social integration og miljøstandarder under ingen omstændigheder blive lagt til side for at opnå økonomiske mål. Udsigten til at skabe nye arbejdspladser i en innovationsorienteret økonomi bør øge udviklingen på områder som uddannelse og erhvervsuddannelse for at fremme lige integration for de mest udsatte og dårligt stillede befolkningsgrupper i hele EU. Investeringer i innovation, forskning, transport og energieffektivitet bør fokusere på at give virkelige fordele til de europæiske forbrugere i en fri og bæredygtig økonomisk Union. Faktisk er økonomisk vækst ikke et mål i sig selv, og økonomiske tal skal naturligvis ikke forveksles med de europæiske borgeres velfærd.
Lissabonstrategiens egentlige mål bør i sidste ende stadig være at forbedre livskvaliteten for vores borgere og kommende generationer. Derfor kræves der en stærk social dimension.
Gyula Hegyi  
skriftlig. - (HU) Vi nærmer os gradvist afslutningen på den 10-års-periode, i løbet af hvilken EU skulle være blevet det mest konkurrencedygtige økonomiske område i verden, med et sundt socialt sikkerhedsnet og eksemplariske miljøindikatorer.
Man skal ikke være specielt dristig for at forudsige, at vi ikke vil være i stand til at udvirke mirakler i løbet af de næste to år. Den opgave, vi stillede os, var for ambitiøs, og resultaterne har været temmelig beskedne. Hvis vi imidlertid også tager hensyn til det faktum, at EU har gennemgået en udvidelse af historiske proportioner, genforenet Europa, skabt en fælles valuta og udarbejdet fælles lovgivning på utallige områder for 27 nationer, bør vi under ingen omstændigheder være skuffede over det, vi har opnået.
Hvad angår vores miljøforpligtelser, fortsætter Europa på mange måder med at være et eksempel for verden vedrørende grøn tankegang og lovgivning. Vi ved imidlertid kun alt for godt, at der også er uoverensstemmelser på dette område. Mange love er kun et dødt bogstav for nogle medlemsstater, og miljøgrænseværdierne er i nogle tilfælde mere lemfældige end i mange lande uden for EU. Lissabonmålene er derfor på deres plads, men at indføre dem i den konsolideringsperiode, der følger efter det store boom af EU-udvidelser, vil kræve en langt større indsats end tidligere.
Tunne Kelam  
skriftlig. - (EN) Jeg byder bestræbelserne på at opfylde Lissabonstrategiens målsætninger velkommen, men jeg er ikke særligt overbevist om, at det er praktisk muligt at opfylde dens planer inden den fastlagte deadline.
Det er derfor yderst vigtigt at lægge vægt på det videnbaserede samfund. Vi bruger færre penge på forskning i EU end i USA, og vi står i dag overfor det faktum, at vi ikke kan konkurrere med verdensmarkedet inden for opfindelser og teknologi. EU og dets medlemsstater må lægge flere bestræbelser i og afsætte flere finansielle ressourcer til at udvikle og ajourføre europæisk uddannelse og forskning.
Østersøen er blevet en indsø i EU, som viser en stabil, høj økonomisk vækst. Østersøområdet har potentiale til at blive et af de mest konkurrencedygtige områder i verden.
Østersøstrategien forudsætter bæredygtig udvikling og vækst, den forudser og udstikker alle de områder, som kan udvikles yderligere, og den kan derfor i realiteten blive måske det eneste område, som faktisk gennemfører Lissabonstrategien. Jeg opfordrer derfor på det kraftigste EU og især medlemsstaterne omkring Østersøen til at anvende denne strategi i fuldt omfang. Østersøstrategien har potentiale til at blive en succeshistorie om Lissabonstrategien.
Marian-Jean Marinescu  
skriftlig. - (RO) Lissabonstrategiens grundlæggende målsætninger kan ikke opfyldes uden udvikling af konkurrenceevnen og hensyntagen til alle de nuværende globale udfordringer (globalisering, klimaændringer, svingninger på kapitalmarkederne og internationale markeders åbenhed).
For at øge konkurrenceevnen bør EU fremskynde sine bestræbelser på at bygge et videnbaseret samfund og på konstant at forbedre den administrative kapacitet. Vi kan ikke opnå udvikling af stabile samfund og sammenhæng mellem industri og tværfaglige politikker uden en god forvaltning af det lokale og regionale potentiale ved at øge de lokale og regionale myndigheders kompetencer og fuldt ud satse på mangfoldighed og konsolidering af interregionale og grænseoverskridende forbindelser og udveksling.
Rumænien har planlagt at følge harmoniseringsprocessen og reducere de huller, der fandtes på tiltrædelsestidspunktet. Landets menneskelige og materielle ressourcer er en vigtig kilde til konkurrenceevne for alle medlemsstaterne og udgør en af de største fordele, som landets tiltrædelse har givet Unionen.
Vækstpotentialet i den rumænske økonomi, i energikilder og i de overordnede naturressourcer, landets attraktivitet og territoriale tilgængelighed er en fordel for de europæiske økonomiers indbyrdes afhængighed, og vi sætter vores lid til solidarisk støtte fra de gamle medlemsstater, således at de rumænske ressourcer hinsides enhver form for konjunkturmæssige og midlertidige afvigelser vil vise sig at være en fordel for Unionen, når de når deres sande potentiale.
Esko Seppänen  
skriftlig. - (FI) EU har mange gode intentioner, hvoraf en af lidt ældre dato er den Lissabonstrategi, vi nu forhandler om, og en af lidt nyere dato er den seneste energipakke.
De midler, som anvendes til at indfri disse formål, er ikke på højde med målene. Man kunne opsummere det ved at sige, at Lissabonstrategien ikke bliver gennemført på den planlagte måde, og at medlemsstaterne ikke rigtigt er tilstrækkeligt engagerede til at nå dens målsætninger. På en måde er det fint, for Lissabonstrategien er designet til at gå stik imod opbygningen af et socialdemokratisk Europa.
Manglende gennemførelse kan også få indflydelse på energimålene: De bliver ikke indfriet inden 2020. Markedet bevæger sig i en anden retning, og EU går ikke imod markedstendenserne.
I betragtning af denne situation er vi nødt til at genoverveje Lissabonstrategien. Vi bør trodse markedskræfterne.
