Medlemsstaternes kontrol af Kommissionens udøvelse af sine gennemførelsesbeføjelser (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning af hr. Szájer for Retsudvalget om forslaget til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om de generelle regler og principper for, hvordan medlemsstaterne skal kontrollere Kommissionens udøvelse af gennemførelsesbeføjelser - C7-0073/2010-.
József Szájer
Hr. formand! Det er kun ca. et år siden, Lissabontraktaten trådte i kraft, hvor der lægges op til betydelige ændringer i Parlamentets og Rådets uddelegering af beføjelser til Kommissionen.
For et par måneder siden drøftede vi her i Parlamentet min betænkning om delegerede retsakter. Delegerede retsakter er, når Parlamentet og Rådet uddelegerer beføjelser, men fra nu af kan vi i forhold til tidligere når som helst tilbagekalde dem. Vi kan fastsætte en frist, vi kan ændre tingene, og vi kan nedlægge veto, hvis Kommissionens holdning ikke er i tråd med det, lovgiveren ønskede.
For så vidt angår den foreliggende forordning, vi drøfter i medfør af traktatens artikel 291, taler vi om gennemførelsesretsakter. For så vidt angår gennemførelsesretsakter, forholder det sig lidt anderledes. Her er det medlemsstaterne, der udøver deres rettigheder med hensyn til, hvordan man skal gennemføre de forskellige EU-retsakter. Så der er en klar forskel.
Den nye forordning og det nye system for delegerede retsakter giver os meget udstrakte beføjelser. Set ud fra Parlamentets synspunkt ændrer det vores indflydelse markant, især på visse lovgivningsmæssige områder.
Vedrørende gennemførelse har vi imidlertid som parlament, som lovgiver, ret til at fastsætte bestemmelser om, hvordan gennemførelsesproceduren i medlemsstaterne skal forløbe.
Jeg mener, at Parlamentet gjorde ret i efter lange forhandlinger at indtage det standpunkt, at vi gerne ville bekræfte og få klare tilsagn fra både Rådet og Kommissionen med hensyn til, at Parlamentets rettigheder bliver overholdt. Efter meget lange forhandlinger har vi gjort meget betydelige fremskridt på dette område, hvilket har indflydelse og indvirkning ikke alene - og især ikke alene - på området vedrørende gennemførelsesretsakter, men også på delegerede retsakter.
Selv for så vidt angår gennemførelsesretsakter, fik og bevarede Parlamentet indsigelsesret, hvilket betyder, at vi på baggrund af aftalen med de øvrige institutioner har en procedure, som vi kan anvende.
Min første prioritet var, at vi kunne holde fast i disse væsentlige standpunkter. Der er også et andet spørgsmål her, nemlig at der er andre igangværende drøftelser i Parlamentet via andre udvalg - navnlig Udvalget om International Handel, Udviklingsudvalget og Udenrigsudvalget - og også mellem Parlamentet og Rådet om lovgivningen vedrørende finansielle instrumenter og om spørgsmålet om, hvorvidt og hvordan de skal reguleres.
Mit mål i den forbindelse var, at denne forordning ikke bør foregribe denne drøftelse. Vi vil gerne hjælpe vores kolleger, der kæmper for vores standpunkt i en væsentlig drøftelse med Rådet, således at vi omsider kan ende med at få samarbejdet med Rådet på plads.
Min taletid er forbi, så til sidst vil jeg gerne takke både Kommissionen og Rådet for deres fleksibilitet under forhandlingerne. Jeg forstår, at det var særdeles vanskeligt at få en aftale i Rådet. Jeg mener, at dette er den aftale, som Parlamentet ønskede sig, og alle medlemmer kan være tilfredse med denne aftale, især fordi det ikke kun drejer sig om den tekst, vi drøfter her og nu, men vi forventer, at både Kommissionen og Rådet deler den fælles opfattelse vedrørende disse vigtige spørgsmål. Vi forventer også nogle udtalelser, der gør det klart, at der er en klar forpligtelse fra Kommissionens side vedrørende tilpasningen af den resterende del af den gældende fællesskabsret. Det tekstforslag, der er vedlagt min betænkning, burde stille alle medlemmer i Parlamentet tilfreds.
Maroš Šefčovič
Hr. formand! Her til formiddag havde vi en virkelig god forhandling om borgernes initiativ, og i aften drøfter vi det særdeles vigtige spørgsmål om komitologi. Jeg synes, det er et rigtig godt tegn, at vi her efter Lissabontraktatens ikrafttræden faktisk lægger sidste hånd på de vigtigste elementer af den lovgivning, der er nødvendig for den fulde gennemførelse af traktaten.
Forordningen om gennemførelsesretsakter vil få en væsentlig indvirkning på den måde, hvorpå Kommissionen gennemfører europæisk lovgivning fremover. Den vil få en særdeles stor indflydelse på EU's evne til af hensyn til borgerne at føre sine politikker ud i livet. Da vi fremlagde vores forslag, opstillede vi hovedformålet, nemlig at man via nogle nye regler skulle iværksætte et system til vedtagelse af gennemførelsesretsakter i Kommissionen, som ville være enklere, mere effektivt og mere gennemsigtigt - og i fuld overensstemmelse med traktaten.
Hvordan nåede vi så målene i de forslag, vi er ved at drøfte? Som tidligere er kontrolmekanismen ifølge forordningen baseret på komitologi, hvilket vil sige udvalg bestående af repræsentanter fra medlemsstaterne, hvortil Kommissionen fremsender forslag til foranstaltninger, men i modsætning til det nuværende system vil der som sådan ikke være mulighed for intervention fra Rådets side.
Som det klart fremgår af traktaten, kan kun medlemsstaterne og ikke Rådet kontrollere Kommissionens udøvelse af gennemførelsesbeføjelser. Desuden fremgår det af forordningen, at alle særlige procedurer vil forsvinde, og at alle gennemførelsesforanstaltninger, herunder vedrørende handel - dvs. forskellige foranstaltninger såsom antidumping- eller udligningsforanstaltninger - vil være omfattet af forordningen. Dette vil virkelig være en omvæltning inden for handelspolitikken.
Vi vil gerne have enklere procedurer, så ikke alene vil den nye forordning indeholde bestemmelser om blot to procedurer - rådgivnings- og undersøgelsesproceduren - i stedet for fire, men den vil også indeholde en bestemmelse om en automatisk tilpasning af de eksisterende komitologiprocedurer. De nye procedurer vil finde anvendelse på al gældende lovgivning fra dag ét. Dette er naturligvis uden, at det berører karakteren af de beføjelser, der tillægges Kommissionen i basisretsakterne.
Kommissionen har i en erklæring forpligtet sig til at revidere hele regelværket for at tilpasse det så meget, som juraen kræver det til systemet for delegerede retsakter, og jeg ved, hvor vigtigt dette punkt er for Parlamentet. Vi har indtil videre fundet frem til 153 retsakter, der ikke var underkastet den fælles beslutningsprocedure inden Lissabontraktaten, og som tillægger Kommissionen beføjelser, som er blevet til delegerede beføjelser. Desuden er der 299 retsakter, der tidligere var tilpasset til forskriftsproceduren med kontrol, og som nu skal revideres på baggrund af traktatens bestemmelser om delegerede retsakter. Men det er vores mål, at alle eksisterende retsakter, inden Parlamentets nuværende valgperiode er slut, er fuldt i overensstemmelse med den nye bestemmelse i Lissabontraktaten.
Dette indebærer fuld tilpasning. Dette er jo et ambitiøst mål, og jeg er derfor overordentlig glad for, at den belgiske minister hr. Chastel venligt har bedt mig om over for Parlamentet at fremlægge formandskabets tilsagn og redegørelse.
Det fremgår, at formandskabet er bevidst om Kommissionens ambitiøse hensigter i denne henseende. Man ser positivt herpå og bakker op om målene. Det kan bekræftes, at formandskabet er rede til at gøre sit yderste for at drage omsorg for, at denne tilpasning afsluttes snarest muligt, når forslagene fra Kommissionen er blevet fremlagt. Formandskabet er parat til at samarbejde loyalt med Parlamentet og Kommissionen om at nå disse mål.
Vi ville naturligvis gerne have denne erklæring nedfældet i et officielt dokument, men jeg tror, vi er nødt til at glæde os over den meget samarbejdsvillige ånd og kollegiale indfaldsvinkel fra det belgiske formandskabs side.
Vi vil gerne have et system, der er mere effektivt, og derfor er de nye regler fuldt ud udtryk for Kommissionens rolle i henhold til traktaterne - blot med én beklagelig undtagelse, som jeg vender tilbage til senere - fordi kun en afstemning med kvalificeret flertal i det udvalg, der er imod udkastet til gennemførelsesretsakt, kan hindre Kommissionen i at vedtage den.
Den ene undtagelse, jeg lige nævnte, hvor Kommissionen udtrykkelig er nødt til at have en positiv udtalelse fra udvalget, inden man har lov til at vedtage udkastet til gennemførelsesretsakt, vedrører endelige multilaterale handelsbeskyttelsesforanstaltninger. Selv om der kun er indført et begrænset antal retsakter på dette område, var vi af institutionelle grunde imod disse undtagelser, da vi ville have foretrukket en fuld tilpasning til de nye regler.
Jeg ville gerne komme med denne institutionelle pointe her, om end det i sidste ende var det eneste mulige grundlag for en kompromisløsning for lovgiveren, og vi er tilfredse med løsningen. Vi vil gerne have et system, der er mere gennemsigtigt. Hele proceduren vil blive gennemført med fuld gennemsigtighed.
Alle dokumenter, der fremlægges i udvalget, sendes samtidig til Parlamentet og til Rådet. Disse to institutioner vil have indsigelsesret på fuldstændig lige vilkår. De kan på et hvilket som helst tidspunkt under proceduren tilkendegive over for Kommissionen, at de mener, at udkastet til gennemførelsesretsakt overskrider dens beføjelser. Hvis vi overskrider vores beføjelser, har man ret til at gøre os det fuldstændig klart.
Afslutningsvis vil jeg sige, at tekstforslaget alt i alt er udtryk for et virkelig godt resultat for Europa. Der er en klar styrkelse af fællesskabsmetoden, og der er en klar udvidelse af Parlamentets kontrolbeføjelser til samtlige områder.
F.eks. fremgår det af den nye forordning, at Kommissionen i nogle tilfælde kan være forpligtet til at drøfte sagen i et klageudvalg. Dette udvalg vil dog være et normalt komitologiudvalg med Kommissionen som formand og under iagttagelse af de samme regler, dvs. at kun et kvalificeret flertal imod Kommissionens udkast kan hindre Kommissionen i at vedtage det.
Hvis den nye komitologiforordning i dag vedtages af Parlamentet, træder den i kraft i løbet af kort tid, allerede den 1. marts 2011, og dette er faktisk en rigtig god nyhed. Vi skal have de nye retlige rammer til at fungere så hurtigt som muligt, og jeg håber også, at vi sideløbende hermed kan begynde i fællesskab at reflektere over skillelinjen mellem Kommissionens delegerede beføjelser og gennemførelsesbeføjelser. Vi har brug for denne afklaring ikke alene for at undgå yderligere konflikter, når vi drøfter forslag til den nye lovgivning, men også for at strømline tilpasningsprocessen.
Afslutningsvis vil jeg gerne takke ordføreren, hr. Szájer, for alt det arbejde, han har gjort i hele forhandlingsforløbet og også alle de politiske grupper for deres samarbejde og den fleksibilitet, de udviste. En sidste tak skal gå til det belgiske formandskab, der ydede et bemærkelsesværdigt stykke arbejde ved at få denne sag gennem Rådet og ved at finde frem til dette meget vanskelige kompromis. Jeg mener, at det, vi er ved at drøfte og forhåbentlig i morgen vedtager, er rigtig gode nyheder for Europa.
Gay Mitchell
Hr. formand! Jeg vil gerne takke ordføreren, hr. Szájer, for hans indsats og for hans betænkning.
Efter Lissabontraktatens ikrafttræden vil de nuværende komitologibestemmelser, sådan som det er blevet forklaret, blive erstattet af delegerede retsakter og gennemførelsesretsakter ifølge artikel 290 og 291, men jeg er rigtig bekymret over Kommissionens rolle med hensyn til at gennemføre de beslutninger, der bliver truffet i forbindelse med Lissabontraktaten.
Jeg synes, jeg lige hørte kommissæren sige, at deres mål er at gøre dette inden afslutningen på Parlamentets valgperiode. Det er der tre et halvt år til, og de har det kun som "mål"! Dette er ikke nogen beboerforening, dette er Europa-Parlamentet! Hvis Rådet er involveret, er Parlamentet involveret. Som parlamentsmedlem - og det huer mig ikke at sige dette - ser det for mig ofte ud til, at Kommissionen i stedet for at optræde som en oprigtig mægler mellem Rådet og Parlamentet er alt for tæt på Rådet, mens Parlamentet, der jo er så stort, let bliver splittet og nogle gange alt for let fremmer det, der er en fælles holdning, som Rådet og Kommissionen er nået frem til.
Jeg må først understrege, at Parlamentet efter min opfattelse ikke burde være under noget pres med hensyn til helt og fuldt at tilslutte sig det ved førstebehandlingen foreslåede tekstforslag i den henseende. Det vigtigste er, at vi når frem til et rimeligt kompromis, der er den bedst opnåelige mulighed for Parlamentet og for de borgere, vi repræsenterer, samtidig med at man tager højde for det, som vores kollega hr. Szájer sagde. Hvis det betyder, at man må vente på en aftale ved andenbehandlingen, ja, så må det være sådan. Som sagt må reglen være, at hvis Rådet er involveret, er Parlamentet involveret. Vi er også med til at træffe beslutninger, og vi er på dette punkt medlovgivere.
Som ordfører for udtalelsen fra Udviklingsudvalget mener jeg, det er overordentlig vigtigt, at vi gør Parlamentets selvstændige status gældende, og at Kommissionen respekterer begge institutioner. Jeg er ikke sikker på, at man med dette "kompromis" opnår dette.
Saïd El Khadraoui
Hr. formand! Jeg vil gerne begynde med at takke ordføreren for hans arbejde med det, der er et kompleks og meget teknisk dossier, men som ikke desto mindre spiller en særdeles vigtig rolle for vores fremtidige aktiviteter.
Den gamle komitologiprocedure med fire forskellige muligheder var ikke ukendt for os i Transport- og Turismeudvalget, og vi har i lang tid været bekendt med, hvordan man håndterer gennemførelsesbeslutninger. Med hensyn til de tilpasninger, der skal til ifølge Lissabontraktaten, vil jeg dog gerne sige, at vi støtter de kompromiser, som ordføreren har aftalt med Rådet. Der er ikke desto mindre to ting, som man efter vores mening skal være opmærksom på.
For det første vil vi gerne have den størst mulige informationsstrøm til Parlamentet og også den størst mulige inddragelse af Parlamentet ved udarbejdelse af udvalgets beslutninger.
For det andet vil jeg gerne understrege betydningen af en god indstilling til overgangsperioden, og i den henseende anmoder vi Kommissionen om at være large over for Parlamentet, når man reviderer komitologiproceduren som fastlagt i EU's regelsæt til de nye delegerede retsakter og gennemførelsesretsakter, hvis valget mellem de to procedurer kan være omdiskuteret.
Dette gælder derfor ikke alene reformen, men også anvendelsen af det nuværende regelværk forud for en eventuel reform.
Danuta Maria Hübner
Hr. formand! Jeg er bekymret over, at man ved at afvise at inkludere delegerede retsakter i finansielle instrumenter måske skaber en farlig præcedens for andre politikker. Det skaber også interinstitutionel mistillid, og vi er alle foruroliget over denne situation.
De kommende forslag om lovpakken for regionalpolitik efter 2013 kan kræve anvendelse af gennemførelsesretsakter, men kan også kræve delegerede retsakter. Vi kan ikke acceptere, at man på forhånd udelukker delegerede retsakter. Dette skal medlovgiverne forhandle om fra gang til gang.
Dette standpunkt er i mine øjne udtryk for politisk og juridisk konsekvens, og jeg tror, at Rådet og Kommissionen tydeligvis vil være enige med Parlamentet. Vi har uden tvivl nogle vanskelige år foran os. Det er vores pligt som EU-institutioner at få det bedst mulige ud af vores politikker, og ved at undgå unødige konflikter og procedurer kan vi være mere effektive i forbindelse med denne fælles opgave.
Paolo De Castro
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Som formand for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter er jeg af adskillige grunde dybt skuffet over indholdet i hr. Szájers betænkning, som vi stemmer om i morgen.
For det første blev der ikke taget højde for nogen af de ændringsforslag, som mit udvalg enstemmigt vedtog - og jeg understreger enstemmigt vedtog - selv om den fælles landbrugspolitik er en af de politikker, der har de fleste retsakter, som er vedtaget ifølge komitologiproceduren, og derfor også et af de områder, der påvirkes mest af tilpasningen af de lovgivningsmæssige retsakter ifølge Lissabontraktaten.
For det andet får Parlamentet ifølge teksten i artikel 10 ingen magt til at udøve pres eller noget spillerum til at forhandle med Rådet om tilpasning af lovgivningen for den fælles landbrugspolitik til den nye traktat.
Vi er sådan set klar over, at Rådet allerede har tilkendegivet sin uvilje mod at vedtage retsakter, der er uddelegeret til Parlamentet, og med vedtagelsen af denne forordning vil Rådet ikke have nogen som helst interesse i at gå videre med forhandlinger, fordi den automatiske tilpasning - der udelukker delegerede retsakter og kun omfatter gennemførelsesretsakter - ingen tidsfrist har, da det er en overgangsforanstaltning.
Jeg stillede derfor sammen med andre parlamentsmedlemmer et ændringsforslag, der gør den automatiske tilpasning til noget virkelig midlertidigt, og jeg opfordrer alle til at støtte det for at styrke Parlamentets rolle. Der er egentlig ingen grund til at indgå en aftale ved førstebehandlingen om en så ømtålelig sag, hvor reglerne for, hvordan traktaten skal gennemføres i de kommende år, fastlægges. Det er grunden til, dvs. på grund af denne altafgørende sag, at vi har ret til - og jeg vil endda gå så vidt at sige pligt til - at forbedre teksten mest muligt og derfor gå videre til en andenbehandling uden at give efter for afpresning fra Rådet, der truer med ikke at udvise bevægelighed vedrørende denne sag for at tvinge os til at acceptere denne negative aftale.
Næst efter budgettet tror jeg, at dette er den vigtigste sag, vi skal stemme om, fordi man rokker ved magtbalancen mellem EU's institutioner. Vi skal her i Parlamentet med stor energi stå vagt om de beføjelser, Parlamentet, der er blevet demokratisk valgt og repræsenterer de europæiske borgere, har.
Antolín Sánchez Presedo
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Lissabontraktaten medfører væsentlige ændringer af processen med at udvikle og gennemføre EU's lovgivning, idet der skelnes mellem delegerede retsakter og gennemførelsesretsakter. Den tidligere primære ret gav kun mulighed for gennemførelsesforanstaltninger.
Nærværende forordning er af afgørende betydning af hensyn til en ordentlig overgang fra det gamle system til det nye system og af hensyn til en hensigtsmæssig anvendelse af de gennemførelsesbeføjelser, Kommissionen tildeles ifølge Lissabontraktaten. Man styrker det demokratiske princip, fordi man anerkender Parlamentets ret til at udøve kontrol, øger gennemsigtigheden ved hjælp af årsberetningen og indføjer en revisionsklausul for - på baggrund af erfaringer - at gøre forordningen mere fuldendt. Den opfylder derfor de ønsker, som Økonomi- og Valutaudvalget havde fremsat i den henseende.
Med hensyn til finansielle tjenesteydelser vil den være med til at øge retssikkerheden og gøre lovgivningen mere effektiv. Den supplerer formålet med omnibusdirektivet med hensyn til at begrænse de beføjelser, der overdrages til Kommissionen i det gamle regelsæt, og som er forenelige med det nuværende regelsæt, til en periode på tre år efter den nye traktats ikrafttræden, og den indeholder bestemmelser om, at de tekniske gennemførelsesstandarder, som er en del af den nye tilsynsstruktur og sektorforordningerne vedrørende finansielle tjenesteydelser, kan indføres senere.
Som ordfører for udtalelsen fra Økonomi- og Valutaudvalget ser jeg derfor positivt på betænkningen, og jeg vil gerne ønske hr. Szájer tillykke med den.
Jeg vil gerne takke formanden for at have været så large og overbringe ham mine bedste ønsker for den forestående højtid og det kommende år.
Klaus-Heiner Lehne
Hr. formand, mine damer og herrer! Der er behov for en række forklaringer, bl.a. her i mødesalen, vedrørende de vildledende drøftelser, som har fundet sted i grupperne, på Udvalgsformandskonferencen og i nogle tilfælde i udvalgene.
Først og fremmest handler denne forordning ikke om at beslutte, hvad delegerede retsakter er i henhold til betingelserne i artikel 290, og hvad gennemførelsesretsakter er i henhold til betingelserne i artikel 291. Nærværende forordning vil med sikkerhed ikke resultere i en beslutning desangående. Dette er fastlagt i basisretsakten. Dvs. at der i loven selv træffes afgørelse om bemyndigelsen i henhold til artikel 290 eller artikel 291, hvis man har taget højde for dette. Forordningen omfatter kun proceduren, for så vidt angår artikel 291.
Mit andet punkt drejer sig om kritikken af artikel 10. Denne artikel vedrører også kun proceduren og intet andet. Kommissionen har i den forbindelse endnu en gang klart præciseret, at den naturligvis agter at revidere alle de eksisterende retsakter fra tiden før Lissabontraktaten som led i tilpasningen og fremlægge nye forslag for begge lovgivende organer, dvs. Parlamentet og Rådet. Dette er endnu en gang blevet underbygget i sammenligning med den tidligere tværinstitutionelle aftale.
Det eneste, der virkelig er nyt, er proceduren for udenrigshandel. Jeg medgiver, at det kompromisforslag, som det belgiske formandskab er kommet med, er temmelig bureaukratisk. Det er der ingen tvivl om. Men i betragtning af de to blokerende mindretal i Rådet var dette den eneste mulige løsning.
Dette spørgsmål handler for mig udelukkende om at afveje fordele og ulemper. Vi skal, som ordføreren sagde, også foretage en afvejning af, hvad Parlamentet har forhandlet sig frem til. Vi har en procedure til gennemgang af gennemførelsesretsakter, der ikke er omhandlet i traktaten. Det er et meget vigtigt skridt i den rigtige retning, især vedrørende Parlamentets inddragelse, der går videre end det, som fremgår af traktaten. Når fordele og ulemper afvejes, står det derfor klart, at dette forhandlingsresultat fortjener vores støtte. Jeg går således ind for betænkningen i dens nuværende form, dvs. uden ændringsforslag. Vi vil ikke kunne opnå mere under førstebehandlingen, end vi ville kunne opnå i en senere forligsfase efter et ikke nærmere angivet tidsrum.
Eva Lichtenberger
Hr. formand! Den forordning, der bliver drøftet i dag, har igennem længere tid ikke haft nogen af udvalgenes interesse. Men nogle her i Parlamentet er nu vågnet op, når processen er ved at være slut, og når resultaterne ligger på bordet. Nogle af dem er desværre ikke mødt op til forhandlingerne, hvilket er en skam, da det ville have været særdeles interessant at høre deres mening.
Som tidligere medlem står den ånd, der var på konventet, klart i min erindring. Man krævede åbent, at Parlamentet skulle have bestemte rettigheder på en række områder for at sikre, at det fortsat var troværdigt i forbindelse med institutionerne og over for borgerne.
Til trods for konventets krav, skete der intet. De meget barske forhandlinger, som det belgiske formandskab havde med Rådet, var det, der skulle til, for at der skete betydelige fremskridt. Jeg minder om det, hr. Lehne sagde. Det var et spørgsmål om at have permanent mulighed for at undersøge, om Kommissionen havde overskredet sine beføjelser.
Nogle af forordningerne er jo ikke just ideelle såsom aftalen om international handel, men jeg er ikke desto mindre enig i resultatet. Jeg vil gerne takke det belgiske formandskab. Man har gjort sig alle mulige anstrengelser for at sikre, at der skete noget. Jeg vil også gerne takke ordføreren, der har forhandlet med hjerte og hjerne.
Raffaele Baldassarre
(IT) Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Når vi stemmer om hr. Szájers betænkning i morgen, giver vi grønt lys for ét af de nye instrumenter - gennemførelsesretsakter - ifølge Lissabontraktaten.
Det vil forenkle det gamle komitologisystem. Det er en foranstaltning, der vil sikre større gennemsigtighed ved vedtagelse af lovgivningsmæssige retsakter, idet det fastlægges, hvordan medlemsstaterne kan kontrollere udøvelsen af beføjelser, der er tillagt Kommissionen. Den grundlæggende betydning, forordningen har, har gjort lovgivningsproceduren kompliceret både på interinstitutionelt niveau og i Parlamentet, hvor det imidlertid forhåbentlig på grund af inddragelsen - om end meget sent - af alle udvalg kan lade sig gøre at vedtage forslaget ved førstebehandlingen.
Jeg roser derfor ordføreren, hr. Szájer, for, at det er lykkedes ham at nå det primære mål for Parlamentet, og jeg tænker her på garantierne for at tilpasse de nuværende komitologiprocedurer til den nye procedure, Parlamentets og Rådets indsigelsesret, oprettelse af et klageudvalg med Kommissionen i formandsstolen og indføjelse af en revisionsklausul, der vil gøre det muligt at vurdere, hvor effektiv proceduren er.
Lad mig komme med en sidste kommentar om det, der var den sidste hindring for forhandlingerne, nemlig indføjelse af den fælles handelspolitik i den kommende forordning. Selv om den endelige aftale vil give mulighed for at anvende et valgsystem med simpelt flertal ved vedtagelse af antidumpinglovgivning i en overgangsperiode på 18 måneder, vil foranstaltninger derefter blive vedtaget med kvalificeret flertal. Denne løsning var resultatet af et vanskeligt kompromis, men det er min klare holdning, at løsningen opfylder både erhvervslivets og EU-ledelsens behov, idet man undgår risikoen for, at beslutninger af teknisk karakter bliver genstand for farlig politisering.
Gianluca Susta
(IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg er totalt uenig med de sidste talere. Personlig synes jeg, at denne foranstaltning er til skade for Parlamentets prioriteringer og imod Lissabontraktatens ånd.
Vi kommer til at afslutte 70 % af aftalerne ved førstebehandlingen med Rådet, men jeg begriber ikke hastværket med at indgå en aftale om en så ømtålelig foranstaltning som denne ved førstebehandlingen, da det drejer sig om gennemførelse af Lissabontraktaten, som har udvidet vores beføjelser, især vedrørende handelspolitik. Lige fra påbegyndelsen af antidumpingprocedurerne går vi fra objektiv retssikkerhed over til en indgriben fra medlemsstaternes side, der risikerer at være resultatet af en forhandling mellem Kommissionen og medlemsstaterne.
Jeg mener derfor, det er et tilbageskridt, og det samme gælder for automatisk tilpasning uden nogen frister fra det gamle komitologisystem til det nuværende system på landbrugsområdet, hvilket styrker Parlamentets rolle.
Jeg mener derfor ikke, det er klogt at haste en aftale med Rådet igennem ved førstebehandlingen, fordi vi også løber en risiko for tvister ved EU-Domstolen.
Maroš Šefčovič
Hr. formand! Jeg vil gerne takke alle for alle bidragene, der er udtryk for, hvor komplekst et spørgsmål vi har med at gøre.
Lad mig reagere på nogle af kommentarerne. Vedrørende revision og vores forpligtelse dertil i forbindelse med alle de pågældende retsakter har vi her en særdeles ambitiøs plan, og jeg har drøftet den med hr. Lehne under vores rammeaftaledrøftelser. Vi har således 299 plus 153 retsakter, der skal tilpasses. Hvis vi siger, vi gerne vil gøre dette i denne valgperiode, er det efter min mening en meget ambitiøs plan. Hvis jeg siger, det er "vores" ambition, tænker jeg på alle tre institutioner, for det kræver tydeligvis, at vi alle samarbejder loyalt.
Jeg vil gerne forsikre hr. Mitchell om Kommissionens fulde respekt for Parlamentet.
Jeg vil gerne fremhæve ét afsnit i det udkast til redegørelse fra Kommissionen, der er vedlagt forslaget. Jeg vil blot læse det op: "Kommissionen vil under tilpasningsprocessen holde Europa-Parlamentet regelmæssigt orienteret om udkast til gennemførelsesforanstaltninger vedrørende disse instrumenter, der i fremtiden bliver delegerede retsakter." Så vores forpligtelse til gennemsigtighed og klarhed er helt og aldeles åbenlys. Jeg vil også gerne her i Parlamentet bekræfte, at vi vil give Parlamentet den størst mulige mængde oplysninger. Parlamentet vil få alle oplysninger samtidig med udvalgene, så vi vil gøre vores yderste for at holde Parlamentet orienteret også vedrørende denne procedure.
Jeg tror, jeg må sige tak til hr. Lehne for at have afklaret situationen under forhandlingen. Det, vi drøfter i dag, er gennemførelsesretsakter, og den nærværende forordning foregriber på ingen måde, om vi fremover skal anvende delegerede retsakter eller gennemførelsesretsakter.
Vedrørende spørgsmålet om tilpasning tror jeg ikke, at hr. De Castro var her, da jeg læste den redegørelse, der var enighed om, fra det belgiske formandskab op, hvor man fuldt ud forpligter sig til et loyalt samarbejde for at opnå dette ambitiøse mål om fuld tilpasning i de kommende år. Jeg tror, der er en beroligelse her om, at det ikke alene er i Parlamentets interesse, men også i Kommissionens og Rådets interesse meget hurtigt at komme videre. Jeg mener, dette er meget oplagt, og jeg er sikker på, at vi vil leve op til denne aftale.
Vedrørende spørgsmålet om politisering af antidumping- og udligningsforanstaltninger mener jeg egentlig, at vi vil se det modsatte, fordi man ved, hvordan systemet er i dag, dvs. at et simpelt flertal af medlemsstaternes repræsentanter kan blokere for et forslag fra Kommissionen. Dette bliver langt vanskeligere fremover, fordi man er nødt til at have et kvalificeret flertal af medlemsstaternes repræsentanter for at blokere et givet forslag. Så jeg mener, at vi her faktisk styrker EU-tilgangen og styrker Kommissionens position i forhandlinger om samhandel - netop som foreskrevet og forudset i Lissabontraktaten.
Jeg vil med forlov gerne slutte af med at understrege, hvor vigtig retssikkerheden er i denne sag, fordi vi jo, når vi har med ømtålelige spørgsmål som handel såsom antidumpinglovgivning og udligningsforanstaltninger at gøre, skal have meget veletablerede procedurer, og vi skal have en klar fordeling af roller og ansvarsområder. Parlamentet har brug for den meget klare indsigelsesret, som det har fået ifølge Lissabontraktaten, og vi har brug for retssikkerheden for at kunne agere på dette særdeles vigtige lovgivningsmæssige område, fordi disse foranstaltninger jo ofte er til diskussion i diverse internationale fora.
Jeg vil derfor appellere til parlamentsmedlemmerne om at støtte disse forslag uden ændringsforslag, da de efter min mening er virkelig gode for EU's position på den globale scene.
József Szájer
Hr. formand! Jeg vil gerne takke alle for deres bidrag, både nu og i løbet af de sidste ni måneder, hvor vi har arbejdet med dette spørgsmål.
For det første er der en proceduremæssig ting. Mange kolleger har udtrykt deres bekymring over, at vi haster en aftale igennem ved førstebehandlingen under pres fra Rådet. Både Kommissionen og Rådet og en række kolleger, der var med i forhandlingerne, kan bekræfte, at presset var den anden vej rundt. Det var Parlamentet og mig selv, der sagde til Rådet, at hvis man ikke nåede til enighed, kunne det hele falde på gulvet.
Vi fik et meget klart tilsagn fra de to andre institutioner, fordi de ligesom Parlamentet, sådan som hr. Šefčovič netop nævnte, går ind for stabiliteten i Lissabontraktaten. Jo senere vi godkender, og jo senere vi vedtager denne type forordning, desto længere tid fortsætter den gamle komitologiprocedure - som vi ikke bryder os om på grund af dens mange problemer. Set i det perspektiv er ni måneder ikke kort tid og kunne også godt omfatte en andenbehandling. Der har været fuld gennemsigtighed, og adskillige kolleger kan bevidne dette.
Jeg har været med til Udvalgsformandskonferencen seks gange i løbet af de ni måneder og har også haft møde med skyggeordførere og koordinatorer fra alle udvalgene. Det var mig, der besluttede at gå efter en aftale, fordi vi ville få alt det, jeg gerne ville have. Måske bryder Rådet og Kommissionen sig ikke om det, men vi fik det hele.
Hvad gør en ordfører, når alt det, jeg og de forskellige udvalg bad om, er der, om end det nok ikke er i den form, vi gerne ville? Hr. De Castro har ret. Hans anmodninger er ikke med i teksten i nærværende forordning, men det handler om gennemførelsesretsakter, og de er med i Kommissionens tilsagn. Jeg har foretaget denne tilpasning - omnibusretsakten - før, og hvor Kommissionen afgav samme tilsagn, som den så indfriede med meget små undtagelser. I den forstand mente jeg, at jeg kunne regne med dette løfte, og hvis Kommissionen ikke opfylder det, vil jeg rejse mig op og bede om at få det opfyldt, sådan som hr. De Castro gør.
På en måde er der ikke noget pres. Presset kom fra min side. Ved at have et godt samarbejde under de mange vanskelige forhandlinger blev vi enige om noget, som jeg uden forbehold kan fremlægge til godkendelse her i Parlamentet.
Mange tak til alle, især til de kolleger, der deltog i denne meget vanskelige proces. Jeg undskylder over for den brede befolkning, der ikke forstår et ord af det, vi drøfter, men jeg kan med sikkerhed sige, at gennemsigtighed og Parlamentets kontrol med EU-spørgsmål bliver meget bedre, efter at nærværende forordning er vedtaget.
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen.
Skriftlige erklæringer (forretningsordenens artikel 149)
Vital Moreira
Dette lovgivningsinitiativ om kontrol med "den udøvende myndigheds redskaber" fra Kommissionen er en nødvendig udløber af Lissabontraktaten, hvor dette er nævnt under Parlamentets lovgivningsmæssige beføjelser. Det er alt i alt unægtelig også en positiv retsakt, hvor der tages hensyn til den eksisterende situation.
Men flere aspekter lever ikke fuldt ud op til Lissabontraktaten. Blandt disse negative aspekter springer to punkter i øjnene. For det første er der intet ophørstidspunkt for den obligatoriske tilpasning af de utallige eksisterende situationer til det nye system og til Lissabontraktaten. Det var derfor, jeg stillede et ændringsforslag med en sådan bestemmelse. For det andet - og primært - er de undtagelser, der findes i tilfælde af handelsbeskyttelsesinstrumenter (navnlig antidumping- og antitilskudsforanstaltninger samt beskyttelsesforanstaltninger), hvorefter medlemsstaterne vil få mere nærgående kontrol med Kommissionen, uacceptable, da de vil gøre det vanskeligere at anvende disse foranstaltninger og vil føre til politisering deraf. Disse foranstaltninger er af afgørende betydning for at kunne beskytte europæiske virksomheder mod konkurrence i form af importvarer, hvor man nyder godt af sådanne ulovlige fordele.
Der er intet konstitutionelt eller politisk grundlag for denne diskriminerende behandling af handelsbeskyttelsesforanstaltninger, hvilket undergraver Kommissionens (og EU's) mulighed for at forsvare det europæiske erhvervsliv mod illoyal konkurrence fra lande uden for EU's indre marked.
