
Alyssandrakis (GUE/NGL ).
    Arvoisa puhemies, Guatemalasta saamieni tietojen mukaan Guatemalan kansallisen vallankumousunionin (URNG) ehdokas Ricardo de� León� Regil murhattiin raa'asti 16.� marraskuuta.
Ricardo de� León� Regil oli lääkäri, jonka työtä tunnustettiin ja arvostettiin laajasti. Hänestä tuli Guatemalassa jo aiemmin kehittyneen ja nyt vaaliprosessin käynnistyttyä yhä akuutimmaksi muuttuvan väkivaltaisen tilanteen uhri.
Muiden Latinalaisen Amerikan kansojen tapaan guatemalalaiset ovat kärsineet paljon ulkovaltojen puuttumisesta maan asioihin ja paikallisen harvainvallan harjoittamasta riistosta. Guatemalalaisten on ollut pakko turvautua aseelliseen taisteluun puolustaakseen perusoikeuksiaan. Guatemalalaisten ankara taistelu johti rauhanprosessiin, jonka seurauksena syntynyt hallitus lupasi tukea tiettyjä uudistuksia. Nyt kuusi vuotta myöhemmin hallitus ei ole edelleenkään antanut tukeaan näille uudistuksille, ja maassa vallitsee suuri köyhyys, samaan aikaan kun puolisotilaalliset joukot murhaavat kansan johtajia saamatta siitä rangaistusta.
Tuomitsen Ricardo de� León� Regilin murhan ja pyydän teitä ottamaan yhteyttä Guatemalan viranomaisiin, jotta tämä katala rikos tutkitaan perinpohjaisesti. 
Puhemies.
   Jäsen Alyssandrakis, teen sen mielihyvin parlamentin puolesta. 
Cappato (NI ).
    Arvoisa puhemies, käytän puheenvuoron puhuakseni parlamentin sisäisestä organisaatiosta. Anoin minua avustavalle palkattomalle harjoittelijalle kulkulupaa parlamentin rakennuksiin, mutta anomukseni hylättiin. Syyksi kerrottiin, että ainoastaan valtuutetuilla avustajilla on oikeus päästä Strasbourgin rakennuksiin istuntojen välillä. Arvoisa puhemies, tämä on mielestäni täysin järjenvastainen päätös. Järjenvastaista on jo se, että parlamentilla on kaksi toimipaikkaa. Mielestäni on kohtuuttoman byrokraattista, että henkilöiltä, jotka eivät ole välttämättä Euroopan unionin työntekijöitä tai virallisesti avustajiksi rekisteröityjä, evätään kaikki mahdollisuudet työskennellä Strasbourgin toimipaikassa istuntojen välillä. Arvoisa puhemies, pyydän teitä tekemään jotain tällaiselle parlamentissa laaditulle säännölle ja muuttamaan sitä. 
Puhemies.
   Jäsen Cappato, ajankohta on kaiketi liian varhainen kahden toimipaikan kysymyksen käsittelemiselle, mutta esittämänne nimenomaisen pyynnön vuoksi pyydän tänään toimivaltaista yksikköä ottamaan teihin yhteyttä tapauksen yksityiskohtien selvittämiseksi. Pyrimme pääsemään yhteistyössä kanssanne asianmukaiseen ratkaisuun, jossa noudatetaan työjärjestyksen sääntöjä.(1) 
Puhemies.
   Esityslistalla ovat seuraavana neuvoston ja komission julkilausumat hallitustenvälisen konferenssin edistymisestä, mukaan lukien talousarvionäkökohdat.
Haluan ilmoittaa parlamentin kollegoille, että olen käynyt muutamien viime viikkojen aikana intensiivisiä poliittisia keskusteluja useiden sellaisten jäsenvaltioiden pääkaupungeissa, joiden valtiovarainministerit olivat Ecofin-neuvostossa pyrkineet vaivihkaa horjuttamaan valmistelukunnassa neuvottelemaamme herkkää tasapainoa. Tältä osin meidän on toimielimenä, erästä sanontaa lainatakseni, puolustettava reviiriämme.
Valmistelukunnassa neuvotellun tasapainon säilyttäminen on tärkeää Euroopan parlamentille, ei niinkään kokonaisuuden kannalta. Budjettioikeus on erittäin tärkeä parlamentaarisen demokratian, edustuksellisen demokratian ja julkisen valvonnan kannalta. Budjettivalta on parlamentarismin kehityshistorian keskeisiä tekijöitä, eikä parlamentti voi tukea muita toimielimiä ottamalla askelia taaksepäin EU:n tulevan edistyksen hyväksi.
Antonione,
   .  Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, olen iloinen voidessani tulla tänään, välittömästi 18.� marraskuuta pidetyn ministerikokouksen jälkeen ja vain muutama päivä ennen Napolissa pidettävää ministerikonklaavia, jälleen tänne parlamenttiin vaihtamaan näkemyksiä kehityksestä, jota hallitustenvälisessä konferenssissa (HVK) on tapahtunut sen jälkeen, kun olin viimeksi parlamentin kuultavana 5.� marraskuuta.
Minun on nähdäkseni syytä aloittaa puheenvuoroni toistamalla, että puheenjohtajavaltio Italia noudattaa edelleen samaa kattavaa lähestymistapaa, jonka hallitukseni on tuonut julki useita kertoja parlamentissa ja myös HVK:ssa. Olemme edelleen vakuuttuneita siitä, että kunnianhimoinen ratkaisu, jolla täytetään laajentuneen unionin tarpeet ja odotukset, on mahdollista saavuttaa vain tekstillä, joka poikkeaa mahdollisimman vähän valmistelukunnan ehdotuksesta.
Säännölliset tapaamiset Euroopan parlamentin ja kansallisten parlamenttien edustajien kanssa samoin kuin eri eurooppalaisilta kansalaisjärjestöiltä tulevat pyynnöt vahvistavat tätä neuvoston vakaumusta. Muutamat jäsenvaltiot näyttävät HVK:ssa aika ajoin haluavan poiketa yleisestä linjasta ja pyrkivät avaamaan uudelleen keskustelun monista valmistelukunnan ehdotuksen näkökohdista. Haluan kuitenkin ilmaista puheenjohtajavaltion alustavasti myönteisen kannan asiaan. Jotkin jäsenvaltiot suhtautuvat valmistelukunnan ehdotukseen erittäin varauksellisesti neuvottelutaktisista syistä, mihin niillä on myös oikeus, ja vaativat itsepintaisesti osin olennaisiakin muutoksia valmistelukunnassa saavutettuun tasapainoon. Yksikään jäsenvaltio ei ole kuitenkaan kyseenalaistanut tavoitetta saattaa hallitustenvälisen konferenssi menestyksellisesti päätökseen valtioidemme ja hallitustemme päämiesten Thessalonikissa ehdottaman ja Brysselissä lokakuussa vahvistaman aikataulun mukaisesti, mikä on myös tärkeä poliittinen edellytys. Nimenomaan HVK:n työn edistyminen on lisäksi osoitus valmistelukunnan ehdotuksen todellisesta arvosta. Lähes kaikkien tähän mennessä keskusteltujen kysymysten kohdalla olemme havainneet, ettei valmistelukunnan laatiman tekstin muuttamista kannattavalla revisionistisella lähestymistavalla luoda yhteisymmärrystä vaihtoehtoisista ratkaisuista vaan loitonnetaan vastakkaisia kantoja entisestään. Olenkin sitä mieltä, että aloittaessamme viimeiset tiukat neuvottelut jokainen jäsenvaltio ymmärtää yhdentymisprosessin kunnianhimoiseen perustuslaillistamiseen liittyvät yhteiset hyödyt huolimatta erinäisistä vähäisistä uhrauksista, joita jotkin sopimuksen määräykset saattavat edellyttää.
Keskustelimme eilisessä kokouksessa erityisesti unionin ulkoministerin asemasta ja perustuslakisopimuksen sopimuksen tarkistamisesta. Otimme huomioon myös useita Tanskan hallituksen antamia suosituksia, jotka koskevat pöytäkirjaa, johon sisältyvillä oikeus- ja sisäasioita koskevilla poikkeuslausekkeilla Tanskalle on myönnetty erioikeuksia. Ensiksi mainittua kysymystä oli käsitelty jo HVK:n aiemmissa kokouksissa. Puheenjohtajavaltio päättikin esittää useita yksityiskohtaisia ehdotuksia, jotka perustuvat seuraaviin periaatteisiin: Ensimmäinen niistä on valmistelukunnassa suunnitellun kaksoistehtävän säilyttäminen sillä selvennyksellä, että komission varapuheenjohtajan / ulkoministerin riippumattomuus koskee asioita, jotka liittyvät hänen tehtäviinsä komissiossa, eikä hänen toimiaan neuvostossa (esimerkiksi yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan toteuttamista eikä yleisten asioiden ja ulkosuhteiden neuvoston puheenjohtajuutta). Toisena periaatteena on ulkoministerille aiheutuvien seurausten täsmentäminen, mikäli Euroopan parlamentti antaa komissiolle epäluottamuslauseen. Kolmannen periaatteen mukaan mainitaan nimenomaisesti, ettei komission puheenjohtaja voi vaatia varapuheenjohtajan/ulkoministerin eroa ilman Eurooppa-neuvoston suostumusta, ja neljäntenä periaatteena on vahvistaa määräystä, jolla varapuheenjohtajalle/ulkoministerille annetaan vastuu yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan ja unionin ulkosuhteiden johdonmukaisuuden varmistamisesta.
Monet jäsenvaltiot kannattivat näiden ehdotusten esittämistä, jossa noudatettiin täysin valmistelukunnassa määritettyä lähestymistapaa. Merkittävää on, että puheenjohtajavaltion ehdotukset ovat oikeansuuntaisia, myös niiden valtuuskuntien kannalta, jotka suhtautuvat kielteisesti valmistelukunnan tekstiin. Tulevan ulkoministerin tehtäviä koskevaa lopullista ratkaisua ei voida selvästikään irrottaa unionin tulevaa kokonaisvaltaista toimielinkehystä koskevasta ratkaisusta. Tähän asiaan palaamme 28.� ja� 29.� marraskuuta pidettävän ministerikonklaavin yhteydessä ja myöhemmin HVK:n päätösistunnossa valtioiden ja hallitusten päämiesten tasolla.
Perustuslakisopimuksen tarkistamista koskeva valmistelukunnan ratkaisu perustuu kahteen perusperiaatteeseen. Kaikkien perustuslakisopimuksen määräysten muodollinen tarkistaminen on ensinnäkin hyväksyttävä yksimielisesti ja ratifioitava jäsenvaltioissa. Toiseksi otetaan käyttöön sekä yleisiä että spesifisiä "siirtymäväylälausekkeita" ("passerelles"), jotka mahdollistavat tarkasti määritellyillä aloilla äänestyssääntöjen muuttamisen, yksimielisyyspäätöksen korvaamisen määräenemmistöpäätöksellä tai lainsäädäntömenettelyn muuttamisen korvaamalla erityismenettely tavanomaisella lainsäätämisjärjestyksellä, mikä varmistaa neuvoston ja Euroopan parlamentin täyden yhdenvertaisuuden. "Siirtymäväylälausekkeiden" aktivoinnin edellytyksenä on Eurooppa-neuvoston yksimielinen päätös, Euroopan parlamentin kuuleminen ja kansallisille parlamenteille etukäteen ilmoittaminen.
Puheenjohtajavaltio on ehdottanut joitakin muutoksia näihin valmistelukunnassa määriteltyihin mekanismeihin lisätäkseen kansallisten parlamenttien osallistumista edellä mainittujen lausekkeiden aktivointiprosessiin sekä vahvistaakseen vaihtoehtoa, jossa perustuslakitekstin tarkistusmenettelyä tehdään joustavammaksi muutamien perustuslakisopimuksen kolmannen osan jaksojen osalta. Kuten parlamentti on aivan oikein huomauttanut, valmistelukunnassa laadittu menetelmä vaikuttaa todellakin liian kankealta ja uhkaa viedä laajentuneelta unionilta kyvyn ajantasaistaa omia perustuslaillisia säännöksiään, vaikka kyse olisikin vähämerkityksisistä määräyksistä.
Eilinen näkemystenvaihto vahvisti, että jäsenvaltioilla on edelleen eriäviä näkemyksiä tästä kysymyksestä. Meidän on kuitenkin jatkettava toimiamme yhteisen pohjan löytämiseksi sopimukselle, jossa otetaan lähtökohdaksi valmistelukunnan ehdotus ja jossa sovitetaan yhteen kaksi tarvetta: yhtäältä parlamenttien oikea-aikainen ja tehokas osallistuminen, joka on erittäin tärkeää demokraattiselle legitimiteetille valtioiden ja oikeusvaltiossa elävien kansalaisten muodostamassa unionissa, ja toisaalta tarve ehkäistä tarkistusmenettelyjen joustamattomuutta, joka voisi haitata tulevaa kehitystä jäsenmäärältään jo nyt suuressa unionissa.
Eilisen kokouksen aikana Tanskan ulkoministeri kiinnitti hallitustenvälisen konferenssin huomion kysymykseen pöytäkirjasta, jolla säännellään Tanskan osallistumista oikeus- ja sisäasioiden alaan kuuluviin unionin toimiin. Perustuslakisopimuksen uusi rakenne, jolla hylätään kehnosti toimiva ja vanhentunut pilarirakenne, edellyttää todellakin tämän pöytäkirjan tarkistamista. Pöytäkirjaa laadittaessa oikeudellinen yhteistyö rikos- ja poliisiasioissa kuului nimittäin vielä hallitustenvälisten menettelyjen piiriin. Tulevina päivinä laadimme Tanskan hallituksen suositusten pohjalta pöytäkirjasta ajantasaistetun version, jonka on täytettävä useita keskeisiä vaatimuksia. Niitä ovat nykyisen poikkeusjärjestelmän (opt-out) riittävä mukauttaminen perustuslakisopimuksen myötä syntyvään oikeudelliseen kehykseen, Tanskan hallituksen mahdollisuus ottaa tulevaisuudessa käyttöön niin sanottu opt-in-malli omien perustuslaillisten määräystensä pohjalta sekä pöytäkirjan yhteensopivuus oikeus- ja sisäasioiden alalla toteutettavien unionin tehokkaiden toimien kanssa – tätä seikkaa pidettiin perustellusti keskeisenä valmistelukunnan tekstissä.
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, olemme siirtymässä hallitustenvälisessä konferenssissa käytävien neuvottelujen ratkaisevaan vaiheeseen. Puheenjohtajavaltio esittää tulevassa Napolin ministerikonklaavissa perustuslakisopimusta koskevan ehdotustekstin, jonka neuvoston oikeudellisen yksikön johtama ryhmä on tarkistanut kaikkien jäsenvaltioiden, Euroopan parlamentin ja komission avustuksella. Tämä vaikuttava oikeudellinen hienosäätöoperaatio on tuottanut erinomaisen tuloksen ja parantanut perustuslakitekstin toimituksellista kokonaislaatua valmistelukunnan hyväksymään sisältöön verrattuna.
Puheenjohtajavaltio esittää Napolissa myös kattavan ehdotuksen kohdista, jotka aiheuttavat edelleen kiistaa perustuslakisopimusta koskevissa neuvotteluissa, lähentääkseen näin jäsenvaltioiden kantoja. Puheenjohtajavaltion toiminta perustuu joka tapauksessa uskollisuuteen valmistelukunnan ehdotukselle, jota voidaan tarvittaessa mukauttaa, täydentää, täsmentää ja selventää muttei missään tapauksessa kirjoittaa uudelleen. Tässä yhteydessä haluan korostaa hallitukseni puolesta, että pyrimme päättäväisesti välttämään vesittyneitä kompromisseja sekä löytämään yleviä ja jaloja ratkaisuja, jotka ovat valmistelukunnassa käydyn demokraattisen, avoimen ja läpinäkyvän vuoropuhelun arvoisia. Olemme tietoisia siitä, että tehtävä, joka meidän on saatettava päätökseen 12.� ja� 13.� joulukuuta mennessä, on arkaluonteinen ja monitahoinen. Uskomme kuitenkin jäsenvaltioiden hallitusten kykyyn täyttää unionin kansalaisten odotukset aiempaa yhtenäisemmästä, arvovaltaisemmasta ja osallisuutta voimakkaammin edistävästä Euroopan unionista – odotukset, joita parlamentti on onnistunut tulkitsemaan niin tehokkaasti ensin valmistelukunnassa ja sittemmin hallitustenvälisessä konferenssissa, jossa se on ollut täysimääräisesti mukana.
Verheugen,
   . Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, hyvät parlamentin jäsenet, komissio seuraa hallitustenvälisen konferenssin työn edistymistä yhä huolestuneempana ja levottomampana. Todellisen sopuratkaisun luonteesta johtuen on tietysti tavallista, että tällainen ratkaisu syntyy vasta hallitustenvälisen konferenssin varsin myöhäisessä vaiheessa. Epätavallista on kuitenkin se, että tässä hallitustenvälisessä konferenssissa jokainen kokous herättää enemmän kysymyksiä kuin antaa vastauksia. Komissio yhtyy täysin julkisessa keskustelussa usein esitettyyn näkemykseen siitä, että koko hallitustenvälisen konferenssin onnistuminen on nyt vaakalaudalla. Annan tukeni puheenjohtajavaltio Italian esittämille huomioille. HVK on nyt siirtymässä ratkaisevaan vaiheeseen, ja yksi asia on täysin selvää. Meidän on varmistettava, ettei yksittäisten jäsenvaltioiden etujen välinen köydenveto vahingoita valmistelukunnan laatimaa kokonaiskompromissia, ja meidän on suojeltava yli 16� kuukautta jatkuneiden keskustelujen tuloksena aikaansaatua toimielinten välistä tasapainoa.
Saanen muistuttaa teille, että oli olemassa hyvä syy, miksi tämä perustuslakisopimusta koskeva ehdotus laadittiin valmistelukunnassa eikä diplomaateista ja virkamiehistä koostuvassa konferenssissa, kuten tavallisesti on tapana tehdä. Tämä menettely johtui Nizzan prosessin aiheuttamasta järkytyksestä. Meidän on ymmärrettävä, ettemme voi ottaa tavoitteeksemme huippukokousta, jossa valtioiden ja hallitusten päämiehet istuvat jälleen koolla yökausia laskutikkuineen ja jonka tulos on järkytys myös heille itselleen.
Vaikka sekä parlamentti että komissio suhtautuivat Nizzan sopimukseen varauksellisesti, hyväksyimme sopimuksen, koska tarvitsimme sitä. Tarvitsimme Nizzan sopimusta saattaaksemme laajentumisen valtaisan historiallisen hankkeen päätökseen ajallaan. En kuitenkaan usko kenenkään täällä salissa olevan sitä mieltä, että Nizzan sopimuksella pystytään todellakin takaamaan 25 tai 27� jäsenvaltion Euroopan unionin toimintakyky. Me kaikki tiedämme, että tarvitsemme paremman sopimuksen ja että aika on käymässä vähiin. Tämän vuoksi komissio odottaa malttamattomana HVK:n työn saattamista päätökseen ajallaan. Laajentumisprosessi saatetaan päätökseen 1.� toukokuuta� 2004 mennessä, ja siihen mennessä meidän on saatava myös aikaan poliittinen ratkaisu siitä, miten aiomme työskennellä yhdessä.
Nyt edessämme olevassa työssä pyritään komission mielestä ennen kaikkea säilyttämään perustuslakisopimusta koskevassa ehdotuksessa saavutettu merkittävä edistys ja puolustamaan sitä. Keskeisiä edistysaskelia ovat mielestämme kaksinkertainen enemmistö, 50/60� prosenttia-säännön käyttöönotto, määräenemmistöäänestyksen soveltamisalan laajentaminen koskemaan uusia aloja ja Euroopan parlamentin aseman vahvistaminen lainsäädäntöprosessissa.
Kun perustuslakisopimus edustaa kaiken kaikkiaan erittäin huolellisesti tasapainotettua kompromissia, jokaista sopimukseen sisältyvää jaksoa on myös tarkasteltava tasapainoisena ja johdonmukaisena kokonaisuutena, jonka yksittäisiä osia ei saa vaarantaa. Eilisessä ulkoministerikokouksessa käytyyn keskusteluun ja puheenjohtajavaltio Italian äsken antamaan julkilausumaan viitaten haluan tehdä erittäin selväksi tulevan EU:n ulkoministerin kaksoistehtävän. Jos haluamme taata unionin ulkopoliittisten toimien ja sisäisen politiikan välisen johdonmukaisuuden, on ehdottoman välttämätöntä, että EU:n ulkoministerillä on neuvoston antaman valtuutuksen lisäksi myös komission varapuheenjohtajana täydet äänioikeudet komissiossa ja että hän on olennainen osa komissiota. Eräänlaisena vierailevana viranhaltijana komissiossa toimiva ulkoministeri ei voi hoitaa tässä tarkoitettua tehtävää. Ulkoministerille komissiossa myönnettävä erityisasema, oli se sitten millainen tahansa, ei täyttäisi ulkoministerin kaksinkertaisen legitimiteetin asettamia vaatimuksia.
Valmistelukunnan työn tarkoin tasapainotettu tulos on nähtävissä myös unionin rahoituksen kolmessa osa-alueessa, joita ovat omat varat, monivuotinen rahoituskehys ja vuosittainen talousarviomenettely. Kaikkien hallitustenvälisen konferenssin onnistunutta lopputulosta toivovien on varottava purkamasta valmistelukunnassa tehtyjä sopimuksia. Komissio antaa tältä osin täyden tukensa ajatukselle, jonka mukaan valmistelukunnan ehdotusta on myös suojeltava kansallisia velvoitteitaan ensisijaisina pitävien tahojen intresseiltä, asian hyvin hienovaraisesti ilmaistakseni.
Puheenjohtajavaltio Italia viittasi yhteen erittäin tärkeään seikkaan, jolle haluan erityisesti antaa tukeni, nimittäin yksinkertaistettuun sopimuksen tarkistusmenettelyyn. Komissio pitää tällaista menettelyä erittäin tärkeänä.
Unioni ei saa pakottaa itseään perustuslailliseen korsettiin, joka on sille liian tiukka ehkä jo muutaman vuoden kuluttua. Puheenjohtajavaltio Italian tältä osin tekemät ehdotukset ovat nähdäkseni oikeansuuntaisia.
Haluan esittää vielä huomautuksen niistä poliittisista vaikeuksista, joita unioni kohtaa, jos hallitustenvälinen konferenssi saadaan menestyksellisesti päätökseen, mitä me kaikki toivomme ja tuemme. Olemme silloin tilanteessa, jossa erittäin kauaskantoinen, monitahoinen ja perustavanlaatuinen sopimus on ratifioitava 25� jäsenvaltiossa ja jossa tämän sopimuksen on voitettava kansanäänestyksen asettama este monissa jäsenvaltioissa. Kukaan ei yllättyisi, jos tämän esteen voittaminen osoittautuisi melko vaikeaksi erityisesti uusissa jäsenvaltioissa. Meidän on oltava tietoisia myös tästä seikasta.
Haluan myös pyytää parlamentin jäseniä osoittamaan hieman ymmärtämystä uusien jäsenvaltioiden hallitustenvälisessä konferenssissa edustamaa kantaa kohtaan, joka herättää toisinaan arvostelua. Toivon teidän ymmärtävän, ettei uusien jäsenvaltioiden hallitusten ja parlamenttien asema ole ollut kovinkaan helppo, sillä ne joutuvat nyt selittämään äänestäjilleen, että Euroopan unioniin liittymistä koskevat perusperiaatteet ovat jälleen muuttumassa, vaikka Nizzan sopimuksen perusteella käydyistä kansanäänestyskampanjoista ja myönteiseen tulokseen johtaneista EU:n jäsenyyttä koskevista kansanäänestyksistä on kulunut vain muutama viikko.
Ajattelen tässä yhteydessä erityisesti puolalaisten ystävieni intressejä, sillä he ovat omaksumassa erittäin jyrkän kannan määräenemmistöäänestykseen. Minusta tuntuu, että Puolassa käytävän julkisen keskustelun kuluessa on syntynyt väärinkäsitys siitä, että kyse olisi yksittäisten jäsenvaltioiden keskinäisestä tärkeysjärjestyksestä, mikä ei pidä paikkaansa. Uudet järjestelyt perustuvat periaatteeseen, jonka mukaan kaikki jäsenvaltiot ovat tasavertaisessa asemassa. Päätös on lainvoimainen vain, jos sillä on jäsenvaltioiden enemmistön tuki, mikä tarkoittaa, että jokaisella jäsenvaltiolla on samat oikeudet ja että Puolalla on samat oikeudet kuin kaikilla muillakin jäsenvaltioilla.
Toinen tekijä – se, että jäsenvaltioiden enemmistön on edustettava myös unionin kansalaisten enemmistöä – takaa tällaisen prosessin edellyttämän demokraattisen legitimiteetin. Unionin jäsenmäärän kasvaessa myös vastuumme kasvaa, päätöstemme sisällön merkitys lisääntyy ja demokraattisesta legitimiteetistä tulee entistä välttämättömämpää. Juuri tästä asiassa on kyse. Toivon, että vielä jäljellä olevana aikana tämä seikka otetaan huomioon Puolassa käytävässä keskustelussa.
Haluan lopuksi todeta, että sopuratkaisua tehtäessä on viime kädessä otettava huomioon, että perustuslakisopimusta koskeva ehdotus on ratifioitava 25� maassa. Viittaan tällä erityisesti komission koosta ja kokoonpanosta käytävään keskusteluun.
Vakuutan, että komissio tukee parlamenttia perustuslakisopimusta koskevan ehdotuksen keskeisen rakenteen ja tasapainon toteuttamisessa. Komissio tukee parlamenttia myös oikean suhteen löytämisessä toisaalta yhteisömenetelmän ja jäsenvaltioiden suvereniteetin ja toisaalta kansallisten toimien ja yhteisön toimielinten demokraattisen legitimiteetin välille. Valmistelukunnan ehdotus on oikeansuuntainen. Komissio tekee kaiken voitavansa varmistaakseen, että tämä prosessi saatetaan päätökseen.
Berès (PSE ).
    Arvoisa puhemies, me kaikki olemme uskoakseni tyytyväisiä parlamentin Eurooppa-valmistelukunnan valtuuskunnan panokseen. Nyt ainoan liittymäkohtamme muodostavat kaksi edustajaamme hallitustenvälisessä konferenssissa.
Arvoisa puhemies, esitän teille seuraavan kysymyksen. Uskotteko te, että yhden parlamentin ryhmän suljettujen ovien takana tekemillä pienimuotoisilla järjestelyillä vahvistetaan sitä arvovaltaa, jota kaksi edustajaamme tarvitsevat hallitustenvälisessä konferenssissa? Arvoisa puhemies, miksei teidän ryhmänne ole esittänyt jäsen Duffin ehdokkuutta, jolle olisi uskoakseni ollut tiettyjä perusteita, kun ajatellaan parlamentin edustusta hallitustenvälisessä konferenssissa? 
Puhemies.
   Jäsen Berès, esitän muutamia huomautuksia työjärjestyspuheenvuorostanne, mutta osoitan sanani ensin kollegallemme Méndez� de� Vigolle. Kiitän jäsen Méndez� de� Vigoa johtajuudesta, jota hän on osoittanut Euroopan parlamentin puolesta valmistelukunnan työn aikana ja edustajanamme HVK:ssa. Arvostamme tätä työtä suuresti.
Toiseksi jäsen Méndez� de� Vigo pyysi äskettäin eroa parlamentin hallitustenvälisen konferenssin edustajan tehtävistä. Sain tästä tiedon ja hoidin tehtäväni uskoakseni asianmukaisesti. Välitin tiedon eronpyynnöstä puheenjohtajakokoukselle, jossa keskustelimme siitä, miten pyyntöön olisi vastattava. Tämän jälkeen puheenjohtajakokous päätti – ei suinkaan yksimielisesti mutta kuitenkin yhteisymmärryksessä – nimittää jäsen Brokin parlamentin edustajaksi.
Nimitys tehtiin avoimesti ja menettelysääntöjä noudattaen. Hyvä jäsen Berès, puheenjohtajakokouksessa esitettiin näkemyksiä, jotka eivät poikenneet kovinkaan paljon teidän työjärjestyspuheenvuorossa esittämistänne näkemyksistä. Puheenjohtajakokouksessa esitettiin monia erilaisia näkemyksiä, ja myös eri ryhmänjohtajien kannat poikkesivat toisistaan. Kokouksen osanottajat olivat kuitenkin tarpeeksi halukkaita vahvistamaan kollegamme Brokin nimityksen tähän tehtävään, jossa hän toimii parlamentin puolesta, ja korostan – parlamentin puolesta. 
Brok (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, HVK:n eilinen ministerikokous mielestäni osoitti, että ratkaisu on mahdollista saavuttaa joulukuuhun mennessä. Todella kiistanalaisia kysymyksiähän on loppujen lopuksi vain muutama, eikä niitä pystytä luultavasti ratkaisemaan vielä ensi vuonnakaan. Meidän pitäisikin rohkaista puheenjohtajavaltio Italiaa jatkamaan nykyistä linjaansa ja pitäytymään mahdollisimman tiukasti valmistelukunnan laatimassa tekstissä, koska siinä aikaansaatua tasapainoa olisi vaikea saavuttaa uudelleen. Tämä pätee myös asiakirjaan, joka on määrä esittää ensi viikolla pidettävässä ministerikonklaavissa. Tällä edellytyksellä HVK on uskoakseni mahdollista saattaa onnistuneesti päätökseen.
Meidän on kuitenkin ymmärrettävä, että perustuslakiehdotusta vastustavat tahot tekevät edelleen töitä estääkseen HVK:n päätökseen saattamisen. Tästä olemmekin jo keskustelleet parlamentissa lakia säätävän neuvoston yhteydessä. Arvoisa puhemies, kuten huomautitte, myös parlamentti on kuitenkin oikeutetusti tehnyt tällä viikolla useita unionin budjettioikeuksia koskevia päätöksiä. Molemmat asiat – lakia säätävä neuvosto, joka estää kaikenlaisen avoimuuden ja sallii kansallisten byrokraattien jatkaa työtään entiseen tapaan, sekä parlamentin budjettioikeuksien heikentäminen – tuovat mieleeni elokuvatrilogian, jonka keskimmäinen osa on nimeltään Imperiumin vastaisku. Tarkoitan imperiumilla tässä kansallisten ministeriöiden byrokraattisten menettelyjen muodostamaa imperiumia. Trilogian päätösosassa hyvä voittaa pahan, joten meillä on hyvät mahdollisuudet torjua tällaiset pyrkimykset. Puheenjohtajavaltio Italia ryhtyi viimeistä edellisessä kokouksessa asianmukaisiin toimiin suojellakseen budjettioikeuksiamme, ja toivon sen pitävän kiinni tästä kannasta loppuun saakka.
Yksi asia on kuitenkin tehtävä erittäin selväksi, nimittäin se, että molempien lainsäädäntöelinten kokousten on oltava julkisia. Olemme sen velkaa Euroopan kansalaisille avoimuuden nimissä. Lisäksi on hyväksyttävä, että budjettioikeudet ovat kaikkien parlamenttien keskeisiä valtaoikeuksia, ja sota julistetaan varmasti, jos näihin budjettioikeuksiin tehdään muutoksia, joita parlamentti ei hyväksy. Olen varma, että myös tämä pidetään mielessä.
Sitten ovat niin sanotut valtakysymykset, toisin sanoen äänioikeudet neuvostossa, komission kokoonpano ja äänioikeudet komissiossa sekä Euroopan parlamentin kokoonpanoon liittyvät kysymykset. Tiedän varsin hyvin, että valtioiden ja hallitusten päämiehet pystyvät ratkaisemaan tämän asian luultavasti vasta viimeisenä yönä. Meidän on kuitenkin pidettävä mielessä muutama kysymys, kuten se, pitäisikö vähimmäismäärää nostaa 60� prosentista 66� prosenttiin, sekä muita komissioon liittyviä kysymyksiä. Kun tehdään sopuratkaisuja, joihin ollaan yleisesti valmiita, ei saa unohtaa yhtä asiaa, nimittäin tehokkuutta. On oltava selvää, että neuvoston päätöksentekokyky on taattava laajentuneessa unionissa. Juuri tästä syystä valmistelukunnan ehdotus oli sellainen kuin oli, mitä emme saa unohtaa. Arvoisa komission jäsen Verheugen, arvostelimme Nizzan sopimusta, koska emme katsoneet neuvoston äänestysmenettelyn täyttävän laajentuneen unionin tarpeita, minkä on täytynyt olla selvää puolalaisille ystävillemme alusta alkaen. Unioniin liittyvien valtioiden kansalaiset eivät voi nyt vedota siihen, että Nizzan sopimuksen yksityiskohdat ja mekanismit esiteltiin näissä maissa järjestetyissä kansanäänestyksissä, eivätkä käyttää näitä yksityiskohtia ja mekanismeja perusteluna hallitustenvälisessä konferenssissa käytävissä keskusteluissa. Jos halutaan taata neuvoston päätöksentekokyky, etusijalle on asetettava tehokkuus, johon yhdistyy tietysti aina riittävä demokraattinen legitimiteetti. Olen toisinaan hyvin huolissani siitä, etteivät muutamat hallitukset ajattele, miten Euroopan unioni pystyy saamaan enemmistön tuen tarvittavalle päätökselle, vaan pikemminkin, miten helposti voimme estää päätöksen. Tällainen ajattelu antaa aihetta huoleen, ja meidän pitäisi pyrkiä ratkaisemaan tämä ongelma.
Viime istunnossamme käsitellystä ulkoministerin virasta haluan huomauttaa, että kyse on kolmoistehtävästä eikä pelkästään kaksoistehtävästä. Ulkoministerillä olisi kolme tehtävää: hän olisi komission jäsen, neuvoston korkea edustaja ja ulkoasiainneuvoston puheenjohtaja. Kaikki kolme tehtävää on yhdistettävä, jos virasta halutaan toimiva. Parlamentti ei olisi tyytyväinen järjestelyyn, jossa ulkoministeri ei olisi komission täysjäsen. Ulkoministerin on äärimmäisen tärkeää olla komission täysjäsen, koska vain tällä tavoin on mahdollista turvata todellinen demokraattinen valvonta ja demokraattinen nimitysmenettely sekä parlamentin myöntämä legitimiteetti. Emme myöskään toivo komission menettävän pisaraakaan ulkopoliittisesta vaikutusvallastaan, kuten tapahtuu, jos komissiolle ei anneta täyttä vastuuta sen toimivaltaan tällä hetkellä kuuluvilla ulkopolitiikan aloilla. Tämä tarkoittaisi välillisesti myös sitä, että parlamentti menettäisi ulkopoliittista vastuutaan. Näin ollen kannatamme voimakkaasti näiden kolmen tehtävän yhdistämistä. Ulkoministerin on myös toimittava ulkoasiainneuvoston puheenjohtajana, koska vain siten voimme saavuttaa samanaikaisesti johdonmukaisuutta ja jatkuvuutta ja koska vain silloin tämän viran perustaminen on todella mielekästä.
Haluan esittää lopuksi vielä yhden huomautuksen tarkistuslausekkeesta. Muistutan, että yhdessä jäsen Amaton ja jäsen Duffin kanssa laatimassani kirjeessä esitetty ehdotus pitäisi oikeastaan ottaa uudelleen käsiteltäväksi. Perustuslakisopimuksen tarkistusmenettelyä olisi laajennettava, lukuun ottamatta toimivallan muutoksia ja perusoikeuskirjaa koskevia perustuslakisopimuksen määräyksiä, joihin on tietysti sovellettava edelleen tähänastista tarkistusmenettelyä. Meidän pitäisi kuitenkin muistaa eräs valmistelukunnan pohdittavana ollut ajatus, nimittäin se, että sopimuksen tarkistuslauseketta laajennetaan ja että samaan aikaan otetaan käyttöön eroamislauseke. Jäljelle on nyt jäänyt enää vain eroamislauseke, ja tässä on tapahtunut mielestäni virhe, jota meidän pitäisi vielä harkita. 
Barón Crespo (PSE ).
    Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, olen kuunnellut tarkasti neuvoston puheenjohtajan vaikeaselkoista julkilausumaa. Selkokielellä sanottuna haluatte, ettei valmistelukunnan tekstiin kajota. Tekstiin ei voidakaan kajota, sillä jos 80� prosenttia HVK:n osanottajista hyväksyvät ehdotuksen eikä 150 esitetyllä muutosehdotuksella ole takanaan riittävän enemmistön tukea, teidän on pidettävä kiinni alkuperäisestä tekstistä. Meidän on lisäksi muistettava hallitukset, jotka olivat mukana valmistelukunnassa ja osallistuivat sen työhön. Ongelmana on, että ne ovat nyt lukinneet ovet ja jättäneet parlamentin ja komission ovien ulkopuolelle.
Valmistelukunnan sosialistipuolueita edustavat jäsenet tapasivat viime viikolla, jolloin tulimme siihen tulokseen, ettemme halua, että valmistelukunnan ehdotukseen tehdään minkäänlaisia muutoksia, jotka huonontavat tekstiä. Odotamme edistystä ja parannuksia – siitä olemme kanssanne samaa mieltä. Ensisijaisena tavoitteenamme ensinnäkin on, ettei perusoikeuskirjan sitovuutta kyseenalaisteta, ja toiseksi, että perusperiaatteena on Euroopan yhdentymisen sekulaarinen luonne. Viimeksi mainitun tavoitteen kohdalla katsommekin, että perustuslakiteksti on täysin oikea eikä sitä saa muuttaa.
Katsomme lisäksi, ettei parlamentin eikä myöskään neuvoston toimivaltaa saa heikentää lainsäädännön tai talousarvion alalla, ja lakia säätävä neuvosto on mielestämme säilytettävä. Olemme myös sitä mieltä, että unionin taloudellinen ja yhteiskunnallinen hallintomalli pitäisi toteuttaa käytännössä. Tämä tarkoittaa ensinnäkin sitä, että perustuslain ensimmäisessä osassa saavutetun edistyksen pitäisi näkyä myös sen kolmannessa osassa, jossa käsitellään unionin politiikkaa, ja toiseksi sitä, että julkisten palveluiden turvaamisen ja kehittämisen oikeusperusta on säilytettävä, minkä jälkeen tämä malli on mahdollista kirjata puitelakiin.
Esille ottamistanne ja eilen käsitellyistä kysymyksistä haluan todeta, että ulkoministerin on oltava komission jäsen ja sen varapuheenjohtaja. Pöytäkirjan tarkistamisen osalta te itse olette todennut, että Tanskan – Hamletin kotimaan – hallitus haluaa nykyisen poikkeusjärjestelmän (opt-out) jälkeen mahdollisuuden osallistua unionin toimintoihin (opt-in). Emme saa sulkea ovia, vaan meidän on annettava mahdollisuus pöytäkirjan tarkistamiseen.
Puheenjohtaja Prodin eilen esiin ottamasta hyvin ajankohtaisesta kysymyksestä olemme sitä mieltä, että, etenkin budjettivallan kohdalla Ecofin-neuvoston on aika omaksua yhteisökulttuuri, ja osoitamme nämä sanat nimenomaan Ecofin-neuvostolle. Meidän pitäisi ehkä antaa valtiovarainministereille kopio perussopimuksista. Emme voi toimia järjestelmällisesti hallitustenväliseltä pohjalta.
Haluan lisäksi korostaa, että parlamentti on talousarvioasioissa yhtä vastuuntuntoinen tai jopa vastuuntuntoisempi kuin neuvosto, minkä olemme toistuvasti osoittaneet. Emme voi hyväksyä, että perussopimuksia yritetään muuttaa tällä tavalla. Meidän pitäisi mielestäni protestoida tätä menettelyä vastaan ja osoittaa närkästyksemme erittäin selvästi Ecofin-neuvostolle, jolta on mennyt kymmenen vuotta Delorsin infrastruktuurisuunnitelman hyväksymiseen. Miksei tässä asiassa ole tapahtunut mitään kymmeneen vuoteen? Miksi Ecofin-neuvostolla on valtaa Eurooppa-neuvostoon? Tämä asia on nähdäkseni ehdottoman tärkeä meille kaikille.
Arvoisa puhemies, päätän puheenvuoroni mainitsemalla yhden ajankohtaisen asian, nimittäin laajentumisen. Yhdyn komission jäsenen Verheugenin esittämiin huomautuksiin. Haluan sanoa jo joukkoomme kuuluville nykyisille jäsenvaltioillemme, että äänestimme parlamentissa Nizzan sopimuksen puolesta siksi, että halusimme laajentumista, emmekä siksi, että pitäisimme Nizzan sopimuksesta. Emme ole koskaan pitäneet siitä. Emme voi kuitenkaan nyt todeta, että Ranska ja Saksa ymmärtävät toisiaan, kun näiden kahden maan väliset vihollisuudet ovat aiheuttaneet eurooppalaisille huolta vuosisatojen ajan, vaan meidän pitäisi mielestäni osoittaa edes hieman johdonmukaisuutta.
Pyydän komissiota pitämään kiinni lähestymistavastaan osoittaakseen, ettei kenelläkään ole sopimusten yhteydessä erioikeuksia, ja viittaan tällä vakaus- ja kasvusopimukseen. Arvoisa puhemies, tämä viesti pitäisi uskoakseni tehdä ehdottoman selväksi hallitustenväliselle konferenssille. Pitäkää kiinni kannastanne, jotta saamme kaikkia eurooppalaisia koskevan perustuslain.
Puhemies.
   Esitän yhden huomautuksen talousarviosta. Jäsen Barón� Crespo on oikeassa huomauttaessaan, että vuodesta� 1988 lähtien, jolloin allekirjoitimme neuvoston kanssa rahoitusnäkymiä koskevan sopimuksen, neuvosto on päihittänyt parlamentin menoihin tehtävissä harkinnanvaraisissa mukautuksissa luvuin kolme kaksi. Parlamentti on toiminut vastuullisesti silloin, kun sille on annettu vastuuta.
Duff (ELDR ).
    Arvoisa puhemies, kiitoksia vain, että ehätitte mainitsemaan yhden niistä seikoista, joita olin juuri aikeissa käsitellä puheenvuorossani. Kiitän teitä rahoitusjärjestelmää koskevien parlamentin valtaoikeuksien puolustamisesta.
Haluan todeta omasta puolestani, että olen erittäin kiitollinen jäsen Berésin moraalisesta tuesta. Puheenjohtajakokous on kuitenkin tehnyt päätöksen, jonka hyväksyn, ja annan täyden tukeni jäsen Brokille, jonka työn ja ominaisuudet tunnemme.
Neuvoston puheenjohtajavaltio on vahvistanut aikomuksensa esittää laajan sopuratkaisun ennen Napolin ministerikonklaavia. Toivottavasti tämä on viisas päätös. Kokemuksesta voidaan sanoa, etteivät lopullista sopimusta tee ulkoministerit eivätkä varsinkaan virkamiehet. Vain valtioiden ja hallitusten päämiehet pystyvät ratkaisemaan sunnuntaina 14.� joulukuuta klo� 4 aamulla joillekin jäsenvaltioille jo lähes pakkomielteeksi tulleet suuret kansalliset kysymykset, jotka koskevat esimerkiksi neuvoston ääntenpainotuksen muuttamista prosentin sinne tai tänne.
Ulkoministerit näyttävät olevan taitavia valmistelukunnan ehdotusten olennaisten osien purkamisessa. Monet heistä kyseenalaistivat eilen kuuluisan "siirtymäväylälausekkeen", jolla mahdollistetaan perustuslain vakaa kehitys ja poikkeuksellisten päätöksentekomenettelyjen määrän tasainen vähentäminen. Tästä "siirtymäväylälausekkeisiin" perustuvasta lähestymistavasta on kuitenkin ollut useita esimerkkejä sekä aiemmissa että nykyisissä perussopimuksissa. Näiden eri lausekkeiden yhdistäminen yhdeksi ainoaksi yleiseksi lausekkeeksi on näin ollen selkeää, yksinkertaista ja mutkatonta. Puheenjohtajavaltio on aivan oikeassa pysyessään tiukkana tässä asiassa ja ulkoministerikysymyksessä sekä puolustaessaan valmistelukunnan ehdotuksia. Puheenjohtajavaltio tietää, että sillä on Euroopan parlamentin täysi tuki.
Tuemme myös puheenjohtajavaltion pyrkimyksiä herättää keskustelua tulevasta tarkistuslausekkeesta. "Siirtymäväylälausekkeen" ja perustuslain tehokkaan ja kitkattoman toiminnan edellyttämien pehmeämpien tarkistusmenettelyjen välillä ei kuitenkaan voida tehdä vaihtokauppoja, vaan ne molemmat on sisällytettävä tulevaan perustuslakiin. 
Puhemies.
   Jäsen Duff, pyydän anteeksi, että vein niin sanotusti sanat suustanne! 
Wurtz (GUE/NGL ).
    Arvoisa puhemies, olemme lähestymässä HVK:n työlle alun perin asetettua määräaikaa. Neuvoston puheenjohtaja on juuri muistuttanut meille, mitkä ovat edelleen tärkeimmät esteet tämän työn päätökseen saattamiselle. Niitä ovat komission jäsenyys, ulkoministerin tehtävät, neuvoston määräenemmistön määritelmä, Euroopan parlamentin asema talousarviomenettelyssä ja perustuslain tarkistusmenettely. Nämä eivät ole mitään vähäpätöisiä asioita. Jotkut näistä kysymyksistä koskevat toimielinten ja jäsenvaltioiden välistä vallanjakoa, ja toisiin liittyy erittäin arkaluonteinen kysymys kansallisesta identiteetistä. Joidenkin tarkoituksena on taas estää meitä sulkemasta itseämme toimielinjärjestelmään, jota on lähes mahdotonta muuttaa.
Mielestäni oli epärealistista kuvitella, ettei tällaista kitkaa syntyisi. Minulle nämä konfliktit eivät ole tulleet yllätyksenä, enkä ole myöskään huolissani niistä. Jos nämä olisivat ainoita esteitä, jotka on ylitettävä, jotta voidaan juhlia hallitustenvälisen konferenssin onnistumista, sanoisin, että meillä on nyt ratkaisu 95� prosenttiin ongelmista, kuten Italian ulkoministeri Frattini on todennut muissa yhteyksissä. Tämä ei pidä valitettavasti paikkaansa, koska perustuslakiehdotukseen sisältyy selvästikin ulottuvuus, joka näyttää olevan yhtä suuri tabu valtioiden ja hallitusten päämiehille kuin se oli valmistelukunnan puheenjohtajallekin. Tarkoitan tällä unionin politiikkaa ja erityisesti kysymystä, jota nimitin parlamentissa 3.� syyskuuta Valéry Giscard� d'Estaingin läsnäollessa käydyssä keskustelussa perustuslaillisen aseman antamiseksi liberaalin Euroopan mallille – toisin sanoen EU:n ja Naton välisen lojaaliuden vahvistamista unionin tulevassa perustuslaissa.
Unionilla on kansalaisille merkitystä ainoastaan politiikkojensa toteuttamisen kautta. Tämä ei ole minun ajatukseni, vaan komissio on todennut näin 17.� syyskuuta� 2003 antamassaan perustuslakia koskevassa tiedonannossa. Koskaan ei kuitenkaan kyseenalaisteta unionin politiikkaa, joka muodostaa kolme neljäsosaa perustuslakisopimusta koskevasta ehdotuksesta. Luuletteko näin ollen, että kansalaiset ovat yksimielisiä unionin harjoittamasta politiikasta? Se olisi ilmiselvästi typerä luulo. Jotkut teistä ehkä nauravat, kun viittaan tässä yhteydessä Pariisin alueella äskettäin järjestettyyn Euroopan sosiaalifoorumiin. Olisi suuri virhe suhtautua foorumin unionille äskettäin esittämään vetoomukseen ironisesti tai välinpitämättömästi. Sosiaalifoorumin yhteydessä käydyt sadat keskustelut, joihin osallistui 50� 000� nuorta kaikkialta Euroopasta, olivat osoitus näiden nuorten halusta saada tietoa, ymmärtää sekä saada aikaan muutoksia ja konkreettisia toimia. Nämä nuoret ovat täysin hylänneet liberaalin mallin ja ilmaisseet samalla hartaan toiveensa Euroopasta. Miten meidän pitäisi vastata tähän vetoomukseen? Koko sisämarkkinoita koskevan yhteisön säännöstön ja Maastrichtin sopimuksen vakiinnuttaminen huomioon ottaen nämä nuoret eivät ole tyytyväisiä perustuslakiehdotuksen 3� artiklan 2� kohtaan, jossa luvataan paratiisia maan päällä. He vaativat todellisia muutoksia, ja juuri näitä vaatimuksia monet kansalaiset tukevat.
Joissakin valtioissa, esimerkiksi Ranskassa, perustuslakisopimusta koskevasta ehdotuksesta ei keskusteltu lainkaan ennen 3.� syyskuuta, jolloin otimme nimenomaan parlamentissa esiin perustuslakiehdotuksen salaista puolta koskevan ongelman, jonka myös te, arvoisa puhemies, mainitsitte. Tämän jälkeen keskustelu on näissä maissa jatkuvasti laajentunut ja muuttunut syvällisemmäksi siinä määrin, että useat julkista keskustelua seuraavat tahot pitävät ei-äänten voittoa mahdollisena, mikäli perustuslakisopimuksen ratifioinnista järjestetään kansanäänestys. Te varmastikin huomautatte minulle tavalliseen tapaanne, ettemme ole vielä siinä vaiheessa. Tällä hetkellä useiden jäsenvaltioiden yleisessä mielipiteessä perustuslakiehdotukseen suhtaudutaan vielä varsin tyynesti. Pitäisikö meidän olla tästä riemuissamme? Meidän ei pidä luottaa tämän tyynen mielialan jatkumiseen. Tällä hetkellä vallitseva hiljainen levottomuus voi aiheuttaa maanvyöryn tulevissa vaaleissa. Haluaisin paljon mieluummin hieman sekasortoisen mutta laajakatseisen ja solidaarisen reaktion, ja takeet siitä, ettei tilanne muutu enää huonommaksi.
Tämän vuoksi haluan ryhmäni puolesta vedota niihin teistä, jotka yhtyivät tähän lähestymistapaan. Eurooppaa on rakennettu liian pitkään huipulta käsin, mutta se ei päde enää nykyään. Meidän on vaadittava ponnekkaasti, että kansalaistemme vaatimukset kuullaan ja otetaan vakavasti. Meillä on enää vain vähän aikaa vaikuttaa Euroopan yhdentymishankkeeseen ja antaa sille mielekkyyttä kansalaistemme silmissä. 
Buitenweg (Verts/ALE ).
   – Arvoisa puhemies, valmistelukunta perustettiin, koska valtioiden ja hallitusten päämiehet eivät olleet onnistuneet tekemään Euroopan unionista aiempaa demokraattisempaa, avoimempaa ja tehokkaampaa. Kansalliset hallitukset osallistuivat valmistelukunnan julkisiin keskusteluihin ja ovat antaneet siunauksensa valmistelukunnan työn lopputulokselle. Nyt, turvallisesti HVK:n suljettujen ovien takana, ne tuntevat kuitenkin olevansa jälleen vapaita muuttamaan valmistelukunnan ehdotusta. On esimerkiksi esitetty tarkistus, jolla pyritään muuttamaan vuosittaista talousarviomenettelyä siten, että alhaisin ehdotettu summa otetaan automaattisesti sellaisiin budjettikohtiin, joista neuvosto ja parlamentti eivät ole pystyneet sopimaan. Tanskan hallitus perustelee tätä ehdotusta toteamalla, että näin neuvostosta ja parlamentista tulee tasavertaisia, sillä jos jompikumpi on ehdottanut alhaisinta summaa, se todellakin otetaan lopulliseen talousarvioon. Samaan aikaan Tanskan hallitus väittää vakavalla naamalla taistelevansa parlamentin täysien budjettioikeuksien puolesta. Tässä voi olla kyse kahdesta asiasta. Ministerit eivät joko ymmärrä ehdotuksensa vaikutuksia eivätkä ole näin ollen kovinkaan älykkäitä tai he yrittävät saada aikaan niin suurta hämmennystä, ettei heidän tarvitse julkisesti selittää sitä, että he tuhoavat parlamentin lähes 30� vuotta nauttiman demokraattisen oikeuden hylätä talousarvio. Jos jälkimmäinen pitää paikkansa, ministerit ovat onnistuneet hämäämään kaikkia.
Toinen hankala ala on monivuotista talousarviota koskevat rahoitusnäkymät. Niitä on sovellettu vuodesta� 1988 lähtien, mutta ainoastaan toimielinten välisten sopimusten muodossa. Parlamentti voi rikkoa tällaisen sopimuksen milloin tahansa, ja sillä on näin ollen käytettävissään tärkeä valtakeino. Rahoitusnäkymät sisällytetään nyt perustuslakisopimukseen, mikä tarkoittaa sitä, että parlamentti menettää tämän valtakeinon. Vieläkin pahempaa on, että jotkin hallitukset haluaisivat talous- ja raha-asiain neuvoston tapaan antaa parlamentille tästä lähtien pelkästään neuvoa-antavan roolin monivuotisen talousarvion laadinnassa, vaikka olemme nyt tasavertaisia kumppaneita.
Valtiovarainministerien avoimen valtausyrityksen uhreiksi ovat vaarassa joutua Euroopan parlamentin lisäksi myös omat, eri politiikan aloista vastaavat ministerimme. Mielestäni on hyvin outoa, etteivät jäsenvaltioiden ministerit ole vielä havainneet tätä yritystä. Mainitsen yhden esimerkin. Jos Euroopan parlamentti ja jäsenvaltioiden kulttuuriministerit ovat sopineet monivuotisesta eurooppalaisesta kulttuuriohjelmasta, valtiovarainministerit voivat viime kädessä tehdä tämän sopimuksen tyhjäksi pelkästään ehdottamalla alhaisempaa summaa ja vaatimalla, että lainsäädäntöä mukautetaan talousarvioon eikä toisin päin. Kuka oikeastaan määrää tahdin Euroopassa? Parlamentille myönnetystä lainsäädäntövallasta voi tulla pelkkä tyhjä kuori vailla sisältöä, jos parlamentilla ei ole tarpeeksi valtaa varmistaa, että lainsäädännön täytäntöönpanoa varten on käytettävissä riittävästi varoja. Valtioiden ja hallitusten päämiehet uhkaavat korvata parlamentin 30-vuotisen budjettioikeuden suljettujen ovien takana kokoontuvien valtiovarainministerien kaikkivaltiudella, mikä on heikko osoitus demokratiasta tai avoimuudesta.
Collins (UEN ).
    Arvoisa puhemies, haluan ilmaista tukeni Italian hallituksen pyrkimyksille saattaa EU:n perustuslakisopimusta koskevat neuvottelut päätökseen 13.� joulukuuta pidettävään neuvoston kokoukseen mennessä.
Me kaikki myönnämme, että aikataulu on kunnianhimoinen, mutta siinä pysyminen on mahdollista. Valmistelukunnan ja sen puheenjohtajan Giscard� d'Estaingin sopimusehdotus luo perustan uuden Euroopan unionin uuden perussopimuksen hyväksymiselle. On sanomattakin selvää, että jokaisella tätä uutta sopimusta neuvottelevalla kansallisella hallituksella on omat sopimuksen tiettyihin näkökohtiin liittyvät huolenaiheensa ja varauksensa.
Neuvotteluissa keskitytään kahteen keskeiseen osa-alueeseen, joista ensimmäinen koskee toimielinuudistusta ja toinen politiikkaa. Toimielinten näkökulmasta on tärkeää, että pienillä jäsenvaltioilla on tasavertainen edustus Euroopan komissiossa.
Unionissa vallitsee laaja yhteisymmärrys määräenemmistöäänestyksen ja yhteispäätösoikeuksien laajentamisesta koskemaan useita eri sekä Eurooppa-neuvoston että Euroopan parlamentin toimialaan kuuluvia poliittisia kysymyksiä. Euroopan unionin on kuitenkin otettava ulkopolitiikassaan huomioon yksittäisten jäsenvaltioiden tarpeet.
Euroopan unionilla ei saisi olla ensisijaista valtaa määrätä veropolitiikkaa kaikilla Euroopan unioniin kuuluvilla alueilla. Veropolitiikkaa koskevat päätökset on parasta jättää yksittäisille jäsenvaltioille. Tähän näkemykseen yhtyvät monet parlamentin jäsenet ja myös useat jäsenvaltioiden hallitukset.
Euroopan unionilla on edessään suuria haasteita oikeus- ja sisäasioiden alalla. Meidän on tehtävä entistä tiiviimpää yhteistyötä torjuaksemme järjestäytynyttä rikollisuutta ja kansainvälistä terrorismia. Meidän on tiivistettävä yhteistyötämme torjuaksemme ihmiskaupan vitsausta. Minusta ei ole kuitenkaan oikein, että kaikki oikeus- ja sisäasioita koskevat päätökset tehdään määräenemmistöäänestyksellä. Tähän on syynä arkaluonteinen kysymys eroavaisuuksista, joita EU:n jäsenvaltioiden oikeusjärjestelmien välillä tällä hetkellä on. 
Abitbol (EDD ).
    Arvoisa puhemies, palatakseni lyhyesti jäsen Berèsin äskettäiseen puheenvuoroon totean, että mielestäni on lievästi sanottuna erityisen tökeröä, että Euroopan parlamenttia edustaa hallitustenvälisessä konferenssissa kaksi samaa kansallisuutta olevaa jäsentä, nimittäin kaksi Saksan kansalaista. Tämä on osoitus seikasta, joka otettiin usein esiin valmistelukunnan työn aikana, nimittäin Saksan yliedustuksesta Euroopan parlamentissa, mikä on epäilemättä yksi Nizzan sopimuksen vaarallisimmista seurauksista.
Myönnän, etten tiedä, miten puheenjohtajakokous tekee päätöksensä, mutta tämän kaikkea muuta kuin toisarvoiselta vaikuttavan seikan mainitsematta jättäminen on mielestäni valitettavaa parlamentin ja EU:n imagon kannalta tulevina vuosina.
Vaikka HVK:ta onkin vaikeaa arvioida tässä vaiheessa, meidän pitäisi nähdäkseni yhtyä komission ilmaisemaan huoleen hallitustenvälisen konferenssin edistymisestä, koska minusta vaikuttaa siltä, että olemme joutumassa ojasta allikkoon. Valmistelukunnan tarkoituksena oli alun perin tutkia perinpohjaisesti unionin talous-, sosiaali-, raha- ja ulkopolitiikan sisältöä, mutta tosiasiassa se tyytyi lopulta tekemään vaatimattoman toimielinkompromissin. Valmistelukuntaan verrattuna hallitustenvälinen konferenssi on kuitenkin uskoakseni etääntymässä vieläkin kauemmas unionin kansalaisille tärkeistä asioista ja muuttumassa jonkinlaiseksi yleiseksi tappeluksi äänikiintiöistä ja paikoista. Kuten jäsen Wurtz muistutti, samaan aikaan unionin kansalaisten asenne EU:ta kohtaan on kuitenkin muuttumassa entistä kielteisemmäksi, ja kansalaiset kyseenalaistavat Euroopan yhdentymisen perusteet, kuten olemme nähneet Euroopan sosiaalifoorumissa, jonka itse olisin foorumissa käytyjen keskustelujen perusteella nimennyt uudelleen "Euroopan suvereniteettifoorumiksi".
Lopuksi totean, että parlamentissa puhutaan paljon "siirtymäväylälausekkeista", jotka ovat itse asiassa pimeitä tunneleita, joihin kansallisten demokratioiden viimeiset valtaoikeudet ovat häviämässä. Haluaisin kuitenkin palata eilisen istunnon tapahtumiin antaakseni parlamentille pienen osoituksen siitä, miten skitsofreeniselta sen toiminta aika ajoin vaikuttaa. Yksi poliittinen ryhmä, joka on toimielimemme suurin, moitti puheenjohtaja Prodia Italian sisäpolitiikkaan osallistumisesta, vaikka kaikki Euroopan parlamentin edustajat olivat valmistelukunnan työn aikana vaatineet, että parlamentti valitsee komission puheenjohtajan ja että kampanjoinnin pitäisi näin ollen olla mahdollista. Muistan, että tämä kysymys otettiin esiin monta kertaa. Olisi itse asiassa mielenkiintoista, jos Euroopan parlamentin vaaleissa olisi mahdollista kampanjoida Romano Prodin tai vaikkapa José María Aznarin puolesta.
Eilisessä istunnossa puheenjohtaja Prodi vain ennakoi komission puheenjohtajan roolin politisoimista koskevaa päätöstä, jota pidän valitettavana. 
Berthu (NI ).
    Arvoisa puhemies, 18.� marraskuuta pidetyssä HVK:n ulkoministerikokouksessa käsiteltiin erityisesti yhtä hyvin tärkeää ongelmaa, josta valmistelukunta ei ollut koskaan oikeastaan keskustellut, nimittäin Euroopan perustuslakisopimusta koskevan ehdotuksen tarkistuslausekkeita. Jotkut ovat ehdottaneet yksimielisyysvaatimuksen lieventämistä tietyissä tarkistuksissa, etenkin niissä, jotka koskevat unionin politiikkaa käsittelevää sopimusehdotuksen kolmatta osaa.
Enemmistö ei hyväksy näitä tarkistuksia, koska ne merkitsevät perustuslakisopimuksen muuttamista vähemmistöön kuuluvien kansojen osalta. Yksimielisyys on säilytettävä, ja kaikki mahdolliset umpikujatilanteet on pyrittävä ratkaisemaan eriytetyn yhteistyön avulla. Haluan myös korostaa, että tämä perustuslakiehdotuksen kolmas osa sisältää keskeisiä määräyksiä. Tästä huolimatta valmistelukunta on kuitenkin tuskin edes tarkastellut ehdotuksen kolmatta osaa, ja myös hallitustenvälinen konferenssi toimii todennäköisesti samoin. Kaikki nämä seikat ovat hyvä osoitus siitä, että kiihkeä pyrkimys kirjoittaa kaikki perussopimukset uudelleen yhdeksi sopimukseksi on vaarassa johtaa siihen, että kiistanalaisia poliittisia toimia hyväksytään ilman todellista demokraattista keskustelua.
Ulkoministerikokouksessa on myös tarkasteltu perustuslakiehdotukseen sisältyviä useita spesifisiä tai yleisiä "siirtymäväylälausekkeita". Vastustamme näitä lausekkeita, joilla pyritään sivuuttamaan muodollinen tarkistusmenettely, suljetaan kansalliset parlamentit tarkistusmenettelyn ulkopuolelle ja heikennetään entisestään tarkistusmenettelyn avoimuutta kansalaisten silmissä. Asiat olisivat selvästikin toisin, jos jokainen kansallinen parlamentti pohtisi erikseen sopimuksen tarkistamista tai jos jokaisen jäsenvaltion kansalaisilla olisi kansanäänestyksen kautta muodollinen oikeus vastustaa sopimuksen tarkistamista.
Arvoisa puhemies, tämän perussopimusten uuden tarkistamisen tavoitteena olisi pitänyt olla demokratiavajeen ratkaiseminen, unionin tuominen lähemmäs kansalaisia ja kansallisten parlamenttien aseman uudelleenarviointi. Hallitustenvälinen konferenssi on omaksumassa tämän lähestymistavan, koska se todennäköisesti hyväksyy kokonaisuudessaan valmistelukunnan ehdotuksen, jossa ei käsitellä demokratian todellista ongelmaa ja jolla EU:ta loitonnetaan entisestään sen kansalaisista. Vetoamme hallitustenväliseen konferenssiin asian korjaamiseksi. Aikaa on vielä ennen 28.� marraskuuta tehtävää sopuratkaisua. 
Tajani (PPE-DE ).
    Arvoisa neuvoston puheenjohtaja Antonione, puheenjohtajavaltion kanta näyttää olevan melko selvä, ja se on pääosin yhdenmukainen parlamentin kannan kanssa. Juuri tästä syystä meidän on tuettava sovittelupyrkimyksiä, joiden tavoitteena on saada aikaan ylevämielinen ja jalo sopuratkaisu, joka soveltuu yhteen valmistelukunnan hyväksymän tekstin kanssa. Tekstin kokonaistasapainoa ei voi eikä saa muuttaa.
Kuten jäsen Brok korosti, ulkoministeri Frattinin lausunnot parlamentissa pitämästänne puheesta antavat meille suuria toiveita hallitustenvälisen konferenssin työn lopputuloksesta. Olenkin edelleen yksi niistä, jotka suhtautuvat konferenssin lopputulokseen erittäin optimistisesti. Olen varma, että saavutamme tavoitteen, jonka hyväksi me kaikki teemme työtä. Olen ehdottoman vakuuttunut, ettei kenelläkään ole rohkeutta eikä halua ottaa sitä riskiä, että hänen katsotaan olevan poliittisesti vastuussa sydänkohtauksen aiheuttamisesta unionille ja pitkään vaalitun unelman murskaamisesta.
Arvoisa puheenjohtaja Antonione, katson kuitenkin, että on hyvä tuoda puheenjohtajavaltion tietoisuuteen useita kysymyksiä, jotka todellakin vaativat pohdintaa. Tällainen kysymys on ensinnäkin Euroopan parlamentin asema. Olisi vakava virhe rajoittaa unionin kansalaisia edustavan parlamentin asemaa. Valmistelukunnan hyväksymän tekstin sisältämät määräykset ovat mielestäni asianmukaisia, eikä niitä pidä muuttaa. Toinen kysymys koskee komission kokoonpanoa. Unioniin liittyvillä valtioilla, joiden edustajia on läsnä istuntosalissa, on suuria toiveita tulevaisuuden EU:sta. Emme saa pettää näitä maita sulkemalla ne toimeenpanovallan ulkopuolelle. Tästä syystä onkin oikein, että jokaisella jäsenvaltiolla on täysivaltainen komission jäsen, ainakin tulevan EU:n alkutaipaleella.
Arvoisa puheenjohtaja Antonione, käsittelen seuraavaksi asiaa, josta on keskustelu paljon ja jonka merkitystä parlamentti ei mielestäni saa aliarvioida. Olen ehdottoman vakuuttunut siitä, että perustuslain johdannossa pitäisi mainita nimenomaisesti Euroopan juutalaiskristilliset juuret, eikä tämä mielipide johdu siitä, että olen vahva kirkon tukija. Emme saa kiistää historiamme oleellista osaa emmekä syvimpiä juuriamme. Emme saa myöskään luopua eurooppalaisista periaatteista emmekä tästä nimenomaisesta viittauksesta juuri siksi, että haluamme sekulaariset toimielimet, minkä monet jäsenvaltiot ymmärtävät. Jäsen Barón� Crespo ja Saksan liittokansleri, sosiaalidemokraatti Schröder, ovat ottaneet tämän huomioon ja päättäneet olla vastustamasta ehdotusta, jonka tavoitteena on tehdä yksilöstä sekä yksilön ja kansalaisen keskeisestä merkityksestä tulevan Euroopan unionin painopiste. 
Walter (PSE ).
    Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, komission jäsen Verheugen totesi, että jotkin HVK:ssa käytävistä keskusteluista kantautuvat tiedot antavat meille aihetta huoleen. Voin todellakin vahvistaa, että oma ryhmäni tuntee näin, kun tarkastellaan etenkin perustuslakiehdotuksen vaikutusta yhteen parlamentin demokraattiseen perusoikeuteen.
Keskustelua käydään kaikkien parlamenttien keskeisestä oikeudesta eli budjettioikeudesta, joka on kaikkien demokratisoitumisprosessien perusta ja lähtökohta. Kyse on siis suorilla vaaleilla valituista kansan edustajista koostuvan parlamentin oikeudesta tehdä rahavaroja koskevia päätöksiä. Nyt hyökätään tämän oikeuden perusteita vastaan. Myönnän, etteivät kaikki meistä olleet tyytyväisiä valmistelukunnan lopputulokseen, koska olimme tietysti odottaneet enemmän. Olimme toivoneet suurempaa demokratisoitumista parantaaksemme unionin kansalaisten mahdollisuuksia saada tietoa siitä, kuka on vastuussa mistäkin, mistä rahat tulevat ja miten ne käytetään. Tältä osin tarvitaan lisää avoimuutta, ja kansalaisilla on myös oikeus odottaa sitä.
Valmistelukunnan ehdotuksessa meille määritetään rahoituskehys, jossa asetetaan enimmäismäärä menoille eli näin ollen katto käytettäville varoille. Rahoituskehyksen laatii tulevaisuudessa neuvosto, ja sen hyväksyy parlamentti, mikä tarkoittaa menojen tarkkaa suunnittelua etukäteen.
Tulojen osalta viimeisen sanan sanoo neuvosto, joten niiden kohdalla mikään ei ole siis muuttunut. Olemme arvostelleet tätä järjestelyä, mutta tilanne on nyt kuitenkin tämä. Menoja koskeva lopullinen päätös on valmistelukunnan ehdotuksen mukaan määrä tehdä parlamentissa, ja tämä on se pieni edistysaskel, jonka olemme havainneet. Jotkin jäsenvaltiot ja myös valtiovarainministerit ovat nyt hyökänneet tätä parlamentin oikeutta vastaan. Mistä tässä kaikessa on kyse? Nämä jäsenvaltiot viestittävät, ettei parlamentti pysty tekemään objektiivisia päätöksiä kansalaisten puolesta. Millaisen vaikutelman nämä hallitusten edustajat arvelevat luovansa kuuden kuukauden kuluttua järjestettävissä seuraavissa Euroopan parlamentin vaaleissa, jos he eivät luota siihen, että heidän omat ehdokkaansa äänestävät menoista vastuuntuntoisesti Euroopan tasolla?
Olemme kuulleet jo arvostelua siitä, etteivät parlamentit osaa käsitellä rahaa. Näin ollut aina vuosisatojen ajan. Emme ole kuitenkaan koskaan aiemmin kuulleet demokraattisesti valitun hallituksen viittaavan tällä arvostelulla demokraattisesti valittuun parlamenttiin. Tämä on jotain uutta, ja tällainen arvostelu on tosiasiat huomioon ottaen todellakin sietämätöntä. Joillakin aloilla hyväksyttyjen talousarvion lisäysten taso ei viittaa siihen, että neuvosto, joka on tähän asti voinut päättää asioista itse, olisi erityisen säästäväinen. Neuvosto on esimerkiksi esittänyt pitkälti yli 8� prosentin lisäystä yhdellä sen päätösvaltaan kuuluvalla alalla, nimittäin maatalousmenoissa, kun koko talousarvioon oli kaavailtu enintään 2,5� prosentin lisäystä.
Tarkastelkaapa neuvoston ensi vuoden hallintomäärärahoja. Kehittääkseen ja laajentaakseen hallintoaan neuvosto vaatii hallintomäärärahoihinsa 20,8� prosentin lisäystä, mikä on suurempi kuin yhdenkään toisen toimielimen vaatimus. Me taas olemme aina pitäneet kiinni enimmäismääristämme. Emme tarvitse opastusta siinä, miten hoitaa asianmukaisesti kansalaisten meille uskomia varoja. Emme aio antaa tippaakaan periksi, jos joku yrittää heikentää parlamentin perustavanlaatuista demokraattista oikeutta laatia talousarvio. Jäsenvaltioiden edustajat huomaavat pian, ettei siihen suostu yksikään parlamentin jäsen, joka ottaa työnsä vakavasti. Kuten jäsen Brok asian ilmaisi, tämä tarkoittaisi todellakin sodan julistamista parlamentille.
Kiitän puheenjohtajavaltiota siitä, että se totesi haluavansa kunnioittaa valmistelukunnan ehdotusta ja taistella sen täytäntöönpanon puolesta. Kiitän kaikkia niitä kansallisia hallituksia, jotka tukevat puheenjohtajavaltion kantaa. Varoitan kuitenkin kaikkia niitä jäsenvaltioiden edustajia, jotka leikittelevät ajatuksella parlamentin budjettioikeuden rajoittamisesta, että heitä olisi helppo syyttää siitä, etteivät he halua perustuslain avulla laajentaa, vahvistaa tai lisätä EU:n demokratiaa vaan pyrkivät kiertämään ja heikentämään demokratiaa riistämällä parlamentilta yhden sen keskeisistä oikeuksista.
Jensen (ELDR ).
    Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja Antonione, arvoisa komission jäsen, EU:n demokratiavajeesta puhutaan itse asiassa usein. Joukko ministereitä tekee suljettujen ovien takana päätöksiä, joista he eivät ole suoraan vastuussa äänestäjille, eikä meille kansalaisille ole taattu mahdollisuutta vaikuttaa politiikkaan avoimen keskustelun kautta. Parlamentin on korjattava tämä vaje, ja talousarviota ja talousarvion valvontaa koskeva parlamentin vaikutusvalta on tässä ratkaisevassa asemassa. Kansalliset hallitukset eivät tietenkään ole etunenässä vaatimassa uudistuksia ja EU:n varainhoidon parantamista. Sen tekee parlamentti.
Valtiovarainministerien ehdotus – tai miksi sitä halutaankaan nimittää – jolla parlamentilta halutaan viedä sen talousarviomenettelyä koskevat oikeudet, on näin ollen erittäin nolo hyökkäys demokratiaa vastaan. Toivonkin, että EU:n valtioiden ja hallitusten päämiehet tunnustavat tämän ja hylkäävät ehdotuksen. Toivon heidän hyväksyvän valmistelukunnan talousarviomenettelyä koskevan ehdotuksen, sillä se on tasapainoinen tavalla, johon he voivat olla tyytyväisiä. Parlamentilla on tällä hetkellä tietysti todellista vaikutusvaltaa sekä vuosittaisessa talousarviossa että rahoitusta koskevissa arvioissa. Valmistelukunnan ehdotuksen mukaan meidän pitäisi luopua osittain jälkimmäisestä vaikutusvallastamme, koska meidän on tällä hetkellä mahdollista ilmoittaa milloin tahansa, ettemme hyväksy monivuotista talousarviokehystä vaan palaamme takaisin vuosittaiseen talousarviomenettelyyn, sillä EY:n perustamissopimuksessa määrätään nimenomaisesti vuosittaisesta talousarviomenettelystä.
Parlamentti on tehnyt vapaaehtoisesti monivuotisia sopimuksia, ja voimme hyväksyä sen, että näistä sopimuksista tulee myöhemmin osa lainsäädäntöä, mutta vain sillä edellytyksellä, että voimme vaikutta rahoitusta koskeviin arvioihin ja tietysti myös maatalousbudjettiin. Tämä on valmistelukunnan ehdotukseen sisältyvä tasapaino. Parlamentti antaa jotain ja saa vastineeksi jotain.
Odotan myös innokkaasti Tanskan hallituksen lehdistötiedotteita, joissa se kiistää tukevansa yhtä valtiovarainministerien ehdotusta, nimittäin ehdotusta siitä, että rahoitusta koskevat arviot olisi hyväksyttävä Eurooppa-neuvostossa yksimielisesti, sillä tämä ei voi olla oikein. Meitä uhkaa umpikuja, jossa uudistustyö ja myös maatalouspolitiikan uudistus estetään. Tanskan lähtökohtana on, että Euroopan parlamentilla on oltava enemmän eikä vähemmän vaikutusvaltaa talousarvioon. Tässä asiassa meidän on pysyttävä lujina. 
Maes (Verts/ALE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, ennen kuin laajentuminen oli edes todennäköistä, Euroopassa keskusteltiin jo siitä, olisiko laajentuminen este syventämiselle vai ei. Tämä keskustelu on nyt vaimentunut, ja me kaikki olemme oikeastaan innoissamme laajentumisesta. Jos HVK:ssa käytävät keskustelut kuitenkin jatkuvat samansuuntaisina ja jos kansalaiset todellakin haluavat heikentää Euroopan parlamentin jo nykyiselläänkin hyvin rajallista valtaa, esitetään jälleen kerran kysymys siitä, eikö laajentuminen ole este Euroopan yhdentymiselle. HVK:ssa ei ole aiemmin onnistuttu luomaan tehokkaita, avoimia ja demokraattisia rakenteita. Jos sama tahti jatkuu ja jos hallitustenvälisessä konferenssissa sysätään valmistelukunnan työn tulokset nyt syrjään, saatamme käydä kohta aivan toisenlaista keskustelua. On häpeä, että eräät tahot haluavat rajoittaa Euroopan parlamentin budjettivaltaa.
Monet kysymykset ovat vailla vastausta. Arvoisa komission jäsen Verheugen, vähemmistöjen suojelu oli edellytys unioniin liittymiselle, mutta miten suojelemme vähemmistöjä sitten, kun ne ovat osa Euroopan unionia? Tämä kysymys on vailla vastausta, koska sitä ei ole ratkaistu myöskään EU:n nykyisissä jäsenvaltioissa. Miten Euroopan unioni toimii niiden alueiden kohdalla, joilla on lainsäädäntövaltaa mutta jotka eivät voi puuttua asioihin, joita säännellään yhteisössä ja jotka ovat kuitenkin niille elintärkeitä? Tässä yhteydessä mieleeni tulevat Skotlanti ja kalastuskysymys. Miten tämä kysymys voidaan siirtää alueiden komitean vastuulle, kun tiedetään, että komitean kokoonpano, valta ja toiminta ovat täysin riittämättömiä? Ajatelkaa myös parlamentin talousarvion valvontavaliokunnan toimintoja. Alueiden komitea ei ole vastaus alueiden valituksiin. Alueiden komiteaa pitäisi uudistaa tai se pitäisi lakkauttaa.
Ribeiro e Castro (UEN ).
    Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja Antonione, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, parlamentin keskustelut noudattelevat tietysti HVK:n osanottajien tunnetilojen vaihteluja, ja parlamentin tämänhetkistä tunnelmaa leimaa pohjimmiltaan odotuksen tunne. Huomiomme on kiinnittynyt täysin Napolissa 28.� ja� 29.� marraskuuta pidettävään ministerikokoukseen, jossa esitettävän ehdotuksen avulla pyritään voittamaan meille kaikille tutut vaikeudet, erimielisyydet ja kiistakysymykset.
Tässä yhteydessä minusta on myös erittäin kiinnostavaa nähdä, miten voitetaan vaikeudet, jotka liittyvät kaikkien jäsenvaltioiden tasavertaisuutta koskevan periaatteen turvaamiseen erityisesti komission kokoonpanon ja toiminnan kohdalla, ja miten varmistetaan kansallisen perustuslain ensisijaisuus, tarkemmin sanottuna se, ettei yhdessäkään yhteisön laissa poiketa jäsenvaltioiden perustuslaista. Olen lisäksi utelias näkemään, miten selvittäisimme sen ymmärrettävän esteen, joka tuli äskettäin esiin "siirtymäväylälausekkeiden" yhteydessä, kuten olin ennustanutkin käyvän, ja joka tuo virkistävän tuulahduksen yleiseen tarkistuslausekkeeseen, kun se ennen kaikkea vaikuttaa myös suvereniteetin ydinkysymyksiin.
Toivon, että tämä käsitteellistäminen on hedelmällistä ja ettemme ennen kaikkea poikkea missään vaiheessa ilmoitetusta asialistasta. Tällä hetkellä on muutamia aloja, jotka aiheuttavat merkittävää huolta. On esimerkiksi sanottu, että tämän uudistuksen tavoitteena on tuoda EU:ta lähemmäs kansalaisia, mutta valmistelukunnan ehdotus merkitsee kiertävän puheenjohtajuuden päättymistä eikä tarjoa sille mitään tyydyttävää vaihtoehtoa. On myös todettu, että uudistuksen tarkoituksena on lisätä lainsäädäntöprosessin demokraattisuutta ja avoimuutta sekä tätä prosessia koskevaa tietoisuutta, ja yhdyn näihin tavoitteisiin. Nyt meillä on kuitenkin edessämme lakia säätävän neuvoston julistama "sielunmessu", joka merkitsisi palaamista täysin salaiseen lainsäädäntömenettelyyn, hankaloittaisi julkista ja parlamentaarista valvontaa sekä merkitsisi valitettavaa uutta hyökkäystä talousarviomenettelyä vastaan.
Toivomme hartaasti, että perussopimusten uudistus toteutetaan vain, jos uudistus on järkevä ja mahdollisesti kestävä. 
Pannella (NI ).
    Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, meillä saattaa olla nyt toiveita aiempaa selvemmistä kannoista. Sekä neuvoston puheenjohtajan että komission tämänaamuiset puheenvuorot olivat aiempaa yksityiskohtaisempia ja linjauksiltaan tiukempia. Antavatkohan nämä puheenvuorot kenties viitteitä Napolin tulevista tapahtumista? Onko Napolin kokouksen tuloksena simpukkakastikkeella höystetty EU vai enemmän tai vähemmän napolilainen pizza, joka tarjoillaan unionin kansalaisille ensi vuotta varten? Kun otetaan huomioon tunti tunnilta etenevä kehitys ja esimerkiksi valtiovarainministerien aloite, neuvoston puheenjohtajavaltion pitäisi ehkä tässä ratkaisevassa vaiheessa tarkastella pikaisesti uudelleen Italian sisäpoliittisia tapahtumia, jos valtiovarainministeri Tremontilla on osuutta asiaan, ja myös Italian ja EU:n Israelia koskevaan kantaan vain muutama tunti sitten tehtyä muutosta, jota kukaan ei ole maininnut, eivät edes yleisten asioiden neuvoston ministerit. Panemme tämän muutoksen arvatenkin merkille, mutta pelkäänpä, että näin tehdään vasta muutaman tunnin kuluttua.
Tässä vaiheessa haluamme antaa kaksi neuvoa tai esittää kaksi toivetta. Miksi emme tekisi Euroopan parlamentin tulevia vaaleja silmällä pitäen poliittista, ja nimenomaan poliittista, aloitetta ja järjestäisi eurooppalaista neuvoa-antavaa kansanäänestystä? Voitatte tämän kansanäänestyksen ja voitte myös lisätä tietoisuutta myöhemmin järjestettävistä toimielimiä koskevista kansanäänestyksistä. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja ja arvoisa komission jäsen, tutkitteko kenties mahdollisuutta tehdä jotakin uutta ennen 15.� joulukuuta? Koetatteko ratkaista nähtävästi suurimman ongelmanne, nimittäin sen, että komission puheenjohtajalle annetaan lisää valtaa, jossa on vaikutteita Yhdysvaltain tai Yhdistyneen kuningaskunnan poliittisesta järjestelmästä? Kyse ei ole siitä, onko unionissa 15, 20 vai 25� jäsenvaltiota. Kyse on päinvastoin siitä, että keskitytään vähemmän etniseen edustukseen ja enemmän ohjelmallisen, kulttuurisen ja poliittisen edustuksen kysymyksiin. Luottakaa enemmän itseenne ja luopukaa pyrkimyksistä laatia jatkuvasti uusia sääntöjä, laajennuksia ja poikkeuksia. Tällainen strategia on tyypillinen kirkko-oikeudelle muttei maalliselle oikeudelle tai sellaiselle lainsäädännölle, johon sisältyviä säännöksiä ja yhteiskunnan yleisiä tapoja ja käytäntöjä kaikki voivat noudattaa. 
Evans, Jonathan (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, aloitan puheenvuoroni kiittämällä komission jäsentä Verheugenia hänen puheenvuorostaan. Hän oli kovin avulias muistuttaessaan, että valmistelukunta asetettiin Nizzan sopimuksen aiheuttaman järkytyksen vuoksi. Arvoisa puhemies, muistan, miten te ja minä puhuimme aiemmin tällä viikolla Yhdistyneessä kuningaskunnassa pidetyssä Ison-Britannian teollisuustyönantajien liiton (CBI) kokouksessa, jossa esitin tämän saman huomion. Tämä koko prosessi juontaa juurensa Nizzan sopimuksesta ja Irlannin kansanäänestyksen tuloksen aiheuttamasta järkytyksestä. Arvoisa puhemies, en pyydä teitä kommentoimaan tätä.
Laekenin Eurooppa-neuvostossa puhuttiin unionin lähentämisestä kansalaisiin sekä Euroopan yhdentymisen perusteiden ja tavoitteiden selvittämisestä kansalaisille, jotka tuntevat etääntyneensä EU:sta. -verkkolehdessä ilmestyi kuitenkin viime viikolla artikkeli, jonka otsikkona oli "Kampanja käynnistetty perustuslain pelastamiseksi". Artikkelin mukaan parlamentin jäsenet ovat niin huolissaan kansallisten hallitusten toimista HVK:ssa, että he katsoivat tarpeelliseksi lähteä osoittamaan mieltään puolustaakseen valmistelukunnan suunnitelmia. Tämänpäiväisessä keskustelussa olemme kuulleet todettavan, että valmistelukuntaa on puolustettava jotakin sellaista pahaa vastaan, josta käytetään nimitystä kansallinen etu. Kampanjan käynnistäjät huomaavat, että heidän on melko vaikea saada äänestäjiä puolelleen. Äskettäisen mielipidetutkimuksen mukaan 61� prosenttia EU:n äänestäjistä ei ole koskaan kuullutkaan valmistelukunnasta, ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa vastaava luku on 83� prosenttia.
Kotimaani ja muiden jäsenvaltioiden kansalaiset haluavat, että perustuslaista järjestetään kansanäänestys. Viime viikolla julkistetussa Eurobarometrin mielipidetutkimuksessa tutkimukseen osallistuneista 15� jäsenvaltion ja 10� unioniin liittyvän valtion kansalaisista halusi kansanäänestyksen. Yhdistyneessä kuningaskunnassa vastaava luku on 86� prosenttia. Jäsen Duff kuuluu heihin, ja myös hänen puolueensa on kansanäänestyksen kannalla. Voin olla jäsen Duffin kanssa hyvinkin eri mieltä tämän perustuslain vaikutuksista, mutta demokraatteina meidän pitäisi pystyä perustelemaan asiamme kansalaisille ja katsomaan, mikä tämän keskustelun lopputulos on. Millaisen viestin annamme kotimaani kansalaisille, jos kieltäydymme jatkuvasti kuuntelemasta ihmisiä, joiden etuja meidät on valittu puolustamaan?
Haluan täsmentää paria valmistelukuntaan liittyvää seikkaa. Olisin kiitollinen, jos neuvosto selventäisi, mitä Maltan pääministeri tarkoitti todetessaan äskettäin, että ne maat, joiden ei ole pakko järjestää kansanäänestystä, olivat tehneet jonkinlaisen sopimuksen siitä, etteivät ne salli kansanäänestysten järjestämistä. Tällainen menettely ei ole demokratian mukaista.
Olen hyvin kiitollinen puheenjohtaja Prodille, joka on hyväksynyt sen, että perustuslaki merkitsee suurta muutosta kansallisvaltioiden perusajatukseen. Saksan, Espanjan ja Ranskan hallitukset ovat antaneet tukensa tälle kannalle, jota kotimaani hallitus on kuitenkin kieltäytynyt tukemasta.
Arvoisa puhemies, viimeinen asiani koskee perusoikeuskirjaa. Te ja minä kuulimme erään Yhdistyneen kuningaskunnan ministerin toteavan, ettei meillä ei ole mitään syytä huoleen. Eräs Yhdistyneen kuningaskunnan entinen ministeri taas totesi, että perusoikeuskirjalla on Yhdistyneessä kuningaskunnassa yhtä suuri lainvoima kuin , joka on brittiläinen lasten sarjakuva. Minä olen pikemminkin sitä mieltä, että tällä perustuslailla on aivan toisenlainen merkitys, minkä vuoksi kansalaisilla pitäisi mielestäni olla sananvaltaa perustuslain laatimisessa. 
Hänsch (PSE ).
    Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, haluan kiittää erityisesti puheenjohtajavaltio Italiaa kaikista toimista, joilla se pyrkii varmistamaan, että hallitustenvälisen konferenssin tulos noudattaa tiukasti perustuslakisopimusta koskevaa ehdotusta. Puheenjohtajavaltiolla on meidän tukemme ja myös muutamien, tosin toistaiseksi aivan liian harvojen jäsenvaltioiden hallitusten tuki. Haluaisimme useampien hallitusten tukevan puheenjohtajavaltiota. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, yhdyn teidän ja komission jäsenen Verheugenin ilmaisemaan huoleen. Yhdyn huoleenne, mutta en halua keskustella HVK:n yksittäisistä ehdotuksista. Minua huolestuttaa hallitustenvälisen konferenssin työssä ilmennyt perustavammanlaatuinen ongelma.
Useimmat ministerit eivät ole toistaiseksi osoittautuneet heidän edessään olevien tehtävien veroisiksi. Tämä on kylmä totuus. Hallitustenvälisessä konferenssissa ei ole halua viedä asioita eteenpäin, vaan konferenssin osanottajien asenne on pikemminkin torjuva, mikä ei voi jatkua, jos aiomme saavuttaa joulukuussa hyvän tuloksen. HVK:ssa esitettävät ehdotukset merkitsevät lähes poikkeuksetta taantumista valmistelukunnan ehdotukseen verrattuna. Jokaisessa kokouksessaan ja keskustelussaan hallitustenvälinen konferenssi pyrkii muuttamaan valmistelukunnan ehdotusta sen sijasta, että se ottaisi ehdotuksen oman työnsä lähtökohdaksi. Ministerit tekevät yksinkertaisista ja perustuslakisopimusta koskevassa ehdotuksessa selkeästi käsitellyistä asioista jälleen monimutkaisia, epämääräisiä ja tehottomia.
Lakia säätävän neuvoston hylkääminen on vain yksi esimerkki tästä. Jäsenvaltioiden ministerit kieltäytyvät antamasta perustuslaille sen tarvitsemaa joustavuutta. He menevät itse asiassa vieläkin pitemmälle poistamalla ne muutamat harvat "siirtymäväylälausekkeet", jotka sisällytimme valmistelukunnan ehdotukseen. Tämä tarkoittaa, että keskipitkän aikavälin rahoitusnäkymiä koskevat päätökset on määrä tehdä jälleen yksimielisesti ja että Euroopan parlamentilta riistetään budjettioikeudet. Näin ministerit eivät tee muutoksia pelkästään valmistelukunnan ehdotukseen, vaan kajoavat jopa Euroopan parlamentin nykyisiin oikeuksiin, mitä emme voi hyväksyä. Useimmat jäsenvaltioiden hallitukset eivät ymmärrä, että yli 25� jäsenvaltion unioni tarvitsee uuden perustan. Ne eivät ota valmistelukunnan ehdotusta vakavasti eivätkä tiedosta, että kyseessä on todellakin jo valmis sopuratkaisu, jossa otetaan tasapuolisesti huomioon pohjoisen ja etelän sekä idän ja lännen niin suuret kuin pienetkin Euroopan unionin jäsenvaltiot. Toivomme, että jäsenvaltioiden hallitukset luopuvat torjuvasta asenteestaan ja muistavat, että niiden pitäisi olla Euroopan tulevaisuutta muovaava voima.

Garriga Polledo (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, haluan korostaa kahta seikkaa. Ecofin-neuvoston ehdotukset merkitsevät ensinnäkin Nizzan sopimuksesta johtuvan nykytilanteen kannalta askelta taaksepäin. Toiseksi haluan korostaa, että Euroopan parlamentin on hyväksyttävä rahoitusnäkymät ja että Ecofin-neuvoston ehdotuksissa esitetään pelkästään parlamentin kuulemista.
Demokratia on myös keino hallita ristiriitoja, ja tällä hetkellä Euroopan parlamentti sanoo viimeisen sanan yli 60� prosentissa vuosittaisesta talousarviosta, jos neuvoston kanssa ei päästä sopimukseen. Ecofin-neuvoston ehdotuksissa toimielinten poliittinen tahto korvataan eräänlaisella automaattisella mekanismilla, jossa talousarvioon otetaan alhaisin ehdotettu määrä.
Ecofin-neuvoston ehdotukset tuhoavat valmistelukunnassa saavutetun tasapainon. Tästä tietoisena Euroopan parlamentti hyväksyi rahoitusnäkymien kirjaamisen perustuslakiin rajoittaen näin omaa budjettivaltaansa, koska valmistelukunnan ehdotuksessa tunnustettiin parlamentin oikeus hylätä monivuotinen rahoituskehys ja neuvoston kanta jäsentensä erittäin suurella enemmistöllä, mikäli parlamentti ei pääse neuvoston kanssa sopimukseen vuosittaisesta talousarviomenettelystä.
Ecofin-neuvoston ehdotus, jonka mukaan talousarvioon otetaan alhaisin ehdotettu määrä, jos asiasta ei ole päästy sopimukseen, ei kannusta neuvostoa ja parlamenttia sopimaan asioista. Alhaisinta summaa ehdottava on varma voittaja. Kyse ei ole siitä, että Ecofin-neuvoston ehdotus rajoittaa parlamentin budjettivaltaa, vaan siitä, että se muuttaa koko talousarviomenettelyn pelkäksi hollantilaiseksi huutokaupaksi, jossa tavaran lähtöhintaa pudotetaan alaspäin niin kauan, kunnes joku ostaa tavaran.
Ryhmälläni oli suuria vaikeuksia, ja sen sisällä käytiin monia keskusteluja valmistelukunnan lopullisen ehdotuksen hyväksymisestä rahoituksen osalta. Jäsen Méndez� de� Vigon oli käytettävä kaikki kaunopuhujan kykynsä vakuuttaakseen meidät siitä, että tämä ehdotus perustuu oikeudenmukaiseen vallanjakoon. Ei olisi todellakaan suositeltavaa aloittaa koko prosessia uudelleen. Se vaarantaisi toimielinten välisen luottamuksen ja veisi parlamentilta mahdollisuuden vaikuttaa unionin talousarviopolitiikan laadintaan.
Ryhmäni vaatii, että perustuslakiehdotuksen koko varainhoitoa koskevaa lukua tarkastellaan erottamattomana kokonaisuutena, josta ei neuvotella. 
Napolitano (PSE ).
    Arvoisa puhemies, osoitan sanani puheenjohtajavaltion edustajalle Antonionelle. Arvoisa puheenjohtaja Antonione, en epäile aikeidenne vilpittömyyttä, mutta olen kovin huolissani joistakin käyttämistänne ilmaisuista – voisinpa melkein sanoa lipsahduksista. Totesitte puheenvuorossanne, että jotkin jäsenvaltiot tai joidenkin hallitusten edustajat pitävät tiukasti kiinni muutosvaatimuksistaan neuvottelutaktisista syistä. Tässä on syntynyt perustavanlaatuinen väärinymmärrys, sillä hallitustenvälisen konferenssin ei ollut tarkoitus olla mikään neuvottelufoorumi. Kuten jäsenet Hänsch ja Brok huomauttivat, hallitusten ei olisi saanut antaa hyväksyä kantoja, jotka oli jo esitetty ja hylätty valmistelukunnassa, koska oli löytynyt vakuuttavampia ratkaisuja, joilla oli myös laajempi tuki. En väitä, että hallitustenvälisen konferenssin olisi pitänyt vain sokeasti hyväksyä valmistelukunnan ehdotus, kuten valtioiden ja hallitusten päämiehet viisaasti tekivät perusoikeuskirjaa koskevan ehdotuksen kohdalla. Hallitustenvälisen konferenssin olisi mielestäni pitänyt pelkästään tarkistaa, onko valmistelukunnan ehdotuksessa puutteita ja ristiriitaisuuksia, ja keskustella siitä, miten nämä ongelmat voidaan ratkaista, kuten sen pitäisi tehdä tälläkin hetkellä.
Totesitte myös, että puheenjohtajavaltio Italian kanta on selvä. Puheenjohtajavaltio kannattaa tekstiä, joka poikkeaa mahdollisimman vähän valmistelukunnan ehdotuksesta. Käsite "mahdollisimman vähän" on kuitenkin täysin tulkinnan- ja harkinnanvarainen. Meidän on tehtävä selväksi, että HVK:n on parasta olla kajoamatta valmistelukunnan tärkeimpiin innovaatioihin, joita ovat Euroopan parlamentin toimivaltuudet erityisesti talousarviota koskevissa kysymyksissä, kaksinkertaisen enemmistön järjestelmä, lakia säätävä neuvosto ja ulkoministerin nimittäminen. Älkää pakottako Euroopan parlamenttia hylkäämään hallitustenvälisen konferenssin tulosta ja kehottamaan kansallisia parlamentteja jättämään peruslakisopimuksen ratifioimatta.
Böge (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, laadimme näinä viikkoina Euroopan unionin tulevaa perustuslakia. Haluan lisätä, ettei kansalaisilla ole koskaan aiemmin ollut tällaista mahdollisuutta osallistua ja vaikuttaa perustuslain laatimiseen kuin nyt valmistelukunnan aikana, ja me teimme sen mahdolliseksi Euroopan parlamentin aloitteella. Kyse ei ole pelkästään unionin tehokkuudesta ja avoimuudesta vaan myös unionin parlamentarismin, vastuullisuuden ja kansalaisläheisyyden vahvistamisesta. Kyse on toisin sanoen paitsi unionin joustavasta mukautumisesta tulevaan kehitykseen myös sen kyvystä selviytyä laajentumisesta.
Tässä yhteydessä haluan erityisesti jälleen kerran korostaa, että valmistelukunnan kokonaistulos oli parlamentin näkökulmasta tietysti monessa suhteessa kipeä mutta loppujen lopuksi tasapainoinen sopuratkaisu, jonka olemme valmiita hyväksymään yleisen edun vuoksi. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, jos tässä yhteydessä puhutaan lakia säätävän neuvoston lakkauttamisesta, sallikaa minun esittää seuraava hyvin vakava huomio. Jos unioniin liittyvillä valtioilla olisi lainsäädäntöelin, joka toimii kuten neuvosto tällä hetkellä, näiltä mailta olisi evätty EU:n jäsenyys, koska ne eivät aivan yksinkertaisesti olisi täyttäneet lainsäädäntöprosessia, avoimuutta ja parlamentarismia koskevia perusvaatimuksia. Tämän vuoksi pidämme kiinni lakia säätävästä neuvostosta.
Täällä on jo puhuttu paljon myös budjettioikeuksista. Pidän myös budjettioikeuden kohdalla viime kädessä kompromissina sopimuksia, joiden mukaan jäsenvaltiot tekevät lopullisen päätöksen omista varoista, neuvosto päättää monivuotisesta talousarviokehyksestä parlamenttia kuultuaan ja sen hyväksynnän saatuaan ja joiden mukaan parlamentti sanoo viimeisen sanan vuosittaisessa talousarviosuunnitelmassa. Emme voi hyväksyä, että Stresan epävirallisessa Ecofin-neuvostossa yritetään heikentää Euroopan parlamentin pitkäaikaisia oikeuksia ja itse asiassa torpedoida nämä oikeudet. Kaikki parlamentin budjettioikeuksien rajoituspyrkimykset törmäävät parlamentin jäsenten suuren enemmistön yhtenäiseen ja voimakkaaseen vastarintaan. Tästä syystä luotan tässä vaiheessa siihen, että puheenjohtajavaltio omaksuu yhteisöä puoltavan kannan ja asettuu vastustamaan neuvoston pelkurimaisia, unionin kehittämiseen kielteisesti suhtautuvia jäseniä saadakseen aikaan tyydyttävän ratkaisun.
Terrón i Cusí (PSE ).
    Arvoisa puhemies, koska olen samaa mieltä ryhmäni ja useiden muiden ryhmien jäsenten esittämistä huomautuksista, halusin käyttää minuutin puheaikani tässä mielenkiintoisessa keskustelussa kiinnittääkseni komission jäsenten Vitorinon ja Barnierin tapaan huomiota yhteen erityiskysymykseen, nimittäin uhkaan, että yhteisössä aletaan jälleen soveltaa yksimielisyyttä rikosasioissa tehtävän oikeudellisen yhteistyön ja poliisiyhteistyön kaltaisessa arkaluonteisessa kysymyksessä.
Olen ollut parlamentin jäsen lähes kymmenen vuotta ja muistan erittäin hyvin ne ongelmat, joita meillä oli ennen Amsterdamin sopimusta, ja sen täydellisen umpikujan, johon hallitustenvälinen toimintatapa ajoi meidät tällä alalla. Tehokkuutta on onnistuttu lisäämään jonkin verran, mutta yksimielisyys on edelleen erittäin huomattava taakka.
Olemme epäonnistuneet tätä alaa koskevassa parlamentaarisessa valvonnassa: kansalliset parlamentit eivät harjoita tätä valvontaa sen enempää kuin Euroopan parlamenttikaan. On aivan loogista, että parlamentaarisen valvonnan puute herättää pelkoa, koska kyse on erittäin arkaluonteisesta alasta, mutta näitä pelkoja voidaan poistaa ottamalla ratkaisevia askeleita kohti yhteispäätösmenettelyä.
Perustuslaissa tehdään selväksi, missä ja miten meidän on puututtava näihin asioihin. Meidän on osoitettava rohkeutta tarjotaksemme kansalaisille turvallisuuteen ja myös vapauden puolustamiseen perustuvan alueen. 
Katiforis (PSE ).
    Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, on ehkä onnellinen yhteensattuma, että parlamentin viimeisessä puheenvuorossa tänään käsitellään perustuslain sosiaalista Eurooppaa koskevaa sisältöä.
Euroopan sosiaalista ulottuvuutta, toisin sanoen sosiaalista Eurooppaa, koskevat määräykset olivat Euroopan tulevaisuutta käsittelevän valmistelukunnan laatiman perustuslakiehdotuksen tärkeimpiä edistysaskelia. Valmistelukunnan syventyminen tähän kysymykseen on erityisen tärkeää siksi, ettei se sisältynyt Laekenin Eurooppa-neuvoston valmistelukunnalle antamaan toimeksiantoon, vaan asiaa alettiin käsitellä valmistelukunnan jäsenten omasta aloitteesta. Sosiaalista Eurooppaa koskevien kysymysten käsitteleminen olikin perusteltua, koska unionin kansalaiset ovat uskoakseni paljon kiinnostuneempia tavoitteeksi asetetusta täystyöllisyydestä, työmarkkinaosapuolten vuoropuhelun vahvistamisesta ja yleishyödyllisten yritysten tai kansanterveyden oikeusperustan vahvistamisesta kuin siitä, onko komission jäseniä 13 vai 23 tai onko unionissa yksi vai kaksi ulkoministeriä.
Hallitustenvälisen konferenssin on kunnioitettava valmistelukunnan tekstiä. Sen on kuitenkin tehtävä siihen yksi parannus, nimittäin yhdenmukaistettava ehdotuksen ensimmäisen ja kolmannen osan sanamuotoa, koska emme voi puhua täystyöllisyydestä 3� artiklassa ja toisaalta korkeasta työllisyystasosta kolmannessa osassa. Hallitustenvälinen konferenssi ei saa ottaa tunnuslauseekseen sanontaa "" [mitä enemmän muutoksia tehdään, sitä vähemmän mikään muuttuu]. 
Antonione,
   .  Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, haluan aloittaa puheenvuoroni kiittämällä teitä tämän keskustelun yhteydessä esittämistänne pyynnöistä. Haluan lisäksi todeta, kuten olen tehnyt muissakin yhteyksissä, että pidämme parlamentin pyyntöjä arvokkaana panoksena työhön, jota puheenjohtajavaltio tekee saavuttaakseen tavoitteen, jota voidaan parlamentin jäsenten ylivoimaisen enemmistön puheenvuoroista päätellen pitää yhteisen edun mukaisena.
Keskustelussa käsitellyistä erityiskysymyksistä olen totta puhuen sitä mieltä, että tämänpäiväiset puheenvuorot ovat olleet toisinto viimeviikkoisesta keskustelustamme eikä mitään uusia seikkoja ole näin ollen ilmennyt. Voinkin ainoastaan mainita jälleen kerran ja aivan entiseen tapaan muutamia seikkoja, joita olen jo kommentoinut aiemmissa puheenvuoroissani. Antaakseni selkeän ja täsmällisen vastauksen yhteen esiin ottamaanne kysymykseen totean, ettei puheenjohtajavaltio Italia hyväksy Ecofin-neuvoston puuttumista valmistelukunnan ehdotukseen, koska katsomme, ettei millään neuvoston kokoonpanolla – ei edes Ecofin-neuvostolla – ole oikeutta esittää tarkistuksia. Jos hallitustenvälisen konferenssin edustaja haluaa esittää ehdotuksia, jotka saattavat myös pohjautua Ecofin-neuvoston keskusteluihin, edustaja esittää ehdotuksensa edustamansa hallituksen muttei Ecofin-neuvoston puolesta. Katsonkin, että tämän näkökohdan osalta minun on annettava sama vastaus kuin viime kerralla.
Euroopan parlamentin ja yleensä parlamenttien perustavanlaatuisen aseman suojelemista koskevan sitoumuksemme osalta korostan edelleen, että pidämme tämän aseman suojelemista erittäin tärkeänä. Tarkasteltaessa yleisesti ottaen kysymystä siitä, voidaanko hallitusten tekemistä ehdotuksista keskustella HVK:ssa, minun on todettava, että on vaikea kuvitella puheenjohtajavaltion kieltäytyvän täysin ja ehdottomasti harkitsemasta ehdotuksia, joita hallitukset mahdollisesti haluavat esittää. En suoraan sanoen pidä tätä edes mahdollisena. Eiväthän teidänkään edustajanne, siis Euroopan parlamentin edustajat hallitustenvälisessä konferenssissa, ole toimineet mitenkään puheenjohtajavaltiosta poiketen. Parlamentin kaksi edustajaa eivät nousseet seisomaan ja kävelleet ulos kokouksesta siksi, että muutamat hallitukset halusivat avata uudelleen keskustelun kysymyksistä, joista on jo keskusteltu valmistelukunnassa. Toistan jäsen Napolitanolle, että kyseessä on neuvotteluvaihe, jota pidän rehellisesti sanottua aivan tavanomaisena ja luonnollisena. En ymmärrä, miten muutenkaan voisimme edetä.
Haluan pikemminkin korostaa, että pidän erittäin tärkeänä työtä, jota teette parhaillaan tukeaksenne pyrkimystämme noudattaa valmistelukunnan työn henkeä ja sen tuloksena syntyneitä suosituksia. Ei voida kuitenkaan varmastikaan olettaa, että hallitustenvälinen konferenssi kokoontuu pelkästään ratifioidakseen työn, joka on jo saatu päätökseen ja jota voitaisiin joidenkin hallitusten mielestä selkeästi parantaa, oli tämä työ miten arvokasta ja tärkeää tahansa. HVK etenee tähän suuntaan, ja toivon vilpittömästi, että pystymme kaikkien osapuolten myötävaikutuksella saavuttamaan tämän tärkeän ja arvokkaan tuloksen, joka on – toistan – meidän kaikkien yhteinen perintömme.
Verheugen,
   . Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, haluan kommentoida lyhyesti kahta puheenvuoroa, jotka olivat mielestäni erityisen tärkeitä. Ensiksi haluan vastata jäsen Maesille. Hän esitti keskustelun aikana mielestäni hyvin tärkeän huomion todetessaan, että nyt on myös tarpeen osoittaa, ettei laajentuminen ole este syventämiselle. Tämä on jo kauan esillä ollut kysymys, jota ei ole todellakaan vielä ratkaistu. Haluankin käyttää tilaisuutta hyväkseni ja sanoa jälleen kerran tuleville jäsenvaltioillemme, että niiden tehtävänä on nyt osoittaa, että nämä pelot ovat perusteettomia ja että laajentuminen ja syventäminen voivat aivan hyvin kulkea käsi kädessä.
Jäsen Maes, minun on kuitenkin todettava, ettei valitsemanne esimerkki ollut erityisen osuva. Uudet jäsenvaltiot eivät olleet mukana Ecofin-neuvoston yrityksessä rajoittaa parlamentin budjettioikeuksia. Niillä ei todellakaan ollut osaa eikä arpaa tässä hyökkäyksessä, mutta tällä ei ole merkitystä perusongelman kannalta.
Toinen henkilö, jolle haluan vastata, on Klaus Hänsch. Hän on mielestäni aivan oikeassa päätellessään, että nyt on kyse poliittisesta tahdosta. Ongelmathan eivät ole ylitsepääsemättömiä, eikä keskustelussa ole tullut muutamien viime kuukausien aikana esiin mitään merkittäviä uusia seikkoja. Kaikista tässä keskustelussa käsitellyistä kysymyksistä keskusteltiin perinpohjaisesti ja yksityiskohtaisesti valmistelukunnassa, minkä jälkeen tehtiin päätös, jonka kaikki voivat varmasti hyväksyä.
Haluan esittää teille lopuksi vielä yhden ajatuksen. Meidän on ymmärrettävä, mikä on vaihtoehto. Teidän on aina mietittävä, mitä tapahtuu, jos emme onnistukaan saamaan mitään aikaan ja jos perustuslakisopimus kariutuu. Sillä olisi kauaskantoisemmat vaikutukset kuin minkään toisen lainsäädäntöhankkeen epäonnistumisella. Perustuslakisopimuksen kariutuminen merkitsisi yhdentymishankkeen hyvin keskeisen tekijän epäonnistumista, millä olisi muitakin kuin oikeudellisia seurauksia. Olisi kohtalokas virhe kuvitella, että voisimme sen jälkeen vain jatkaa Nizzan sopimuksen pohjalta. Perustuslakisopimuksen kariutuminen synnyttäisi Euroopan unionissa kokonaan uusia poliittisia skenaarioita, joilla voisi jopa olla hajottava vaikutus unionin sisällä. Tämän vuoksi meillä on niin suuri vastuu, ja tämän vuoksi hanke on niin tärkeää saattaa päätökseen.
Puhemies.
   Paljon kiitoksia, komission jäsen Verheugen.
Äänestys päätöslauselmaesityksestä toimitetaan huomenna klo� 12.00.
Alyssandrakis (GUE/NGL ),
    Eurooppa-neuvoston ja Euroopan komission edustajat eivät ole peitelleet huolestuneisuuttaan erimielisyyksistä, joita hallitustenvälisessä konferenssissa on ilmennyt EU:n uutta "perustuslakisopimusta" koskevan keskustelun yhteydessä.
Nämä erimielisyydet koskevat kuitenkin täysin toisarvoisia kysymyksiä, jotka eivät muuta mitenkään tekstin taantumuksellisuutta. Eurooppa-neuvoston ja komission edustajat ovat huolissaan ulkoministerin asemasta, mutta kukaan heistä ei kyseenalaista EU:n militarisoitumista eikä unionin tiiviitä suhteita Natoon. Kukaan ei ole huolissaan siitä, että jäsenvaltiot luovuttavat yhä suuremman osan kansallisesta suvereniteetistaan, mutta kylläkin siitä, miten valta on tarkasti ottaen jaettava. Kukaan ei sano ainoatakaan poikkipuolista sanaa "markkinatalouden" palvomisesta tai sortomekanismien vahvistamisesta samalla kun Euroopan parlamentti on huolissaan pelkästään sille varatusta roolista. Jokainen puolustaa toisin sanoen vain omia etujaan.
Eurooppa-neuvoston ja komission edustajat kertovat joka tapauksessa olevansa jonkin verran huolissaan kansanäänestysten tuloksesta (siellä missä niitä järjestetään). Tämä on osoitus siitä, että he ovat huolissaan ruohonjuuritason kasvavasta tyytymättömyydestä, jota on ilmennyt harhaanjohtavasta propagandasta ja kansanäänestysten tähänastisista tuloksista huolimatta.
Jäsenvaltioiden kansalaiset eivät tarvitse "europerustuslakia"; he tuskin tarvitsevat edes koko Euroopan unionia. Kansalaisten on kiihdytettävä taisteluaan oikeuksiensa puolustamiseksi ja laajentamiseksi sekä hajotettava rakenteilla oleva järjestelmä, jolla riistäjät pyrkivät viime kädessä muuttamaan yhteiskuntaa. 

Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana neuvoston ja komission Euro–Välimeri-julkilausumat. 
Antonione,
   .  Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, minulla on ilo esitellä parlamentille Napolissa 2.� ja 3.� joulukuuta 2003 järjestettävän kuudennen Euro–Välimeri-ministerikokouksen odotettavia tuloksia.
Jo ennen kuusi kuukautta kestävää Euroopan unionin puheenjohtajakautta Italiassa ymmärrettiin selvästi, miten tärkeä merkitys Napolin kokouksen onnistumisella olisi maan puheenjohtajakauden loppuarvosanalle. Uuden entistä laajemman unionin ulkosuhteiden kannalta suhteet Välimeren eteläpuolisiin maihin ovat edelleen merkittävässä asemassa ja toimivat tärkeänä esimerkkinä.
Alusta alkaen Barcelonan prosessilla on voitu mitata näiden suhteiden tilaa, ja se on usein määrännyt vuoropuhelun tahdin Välimeren molempien rantain välillä ja toiminut siten vuoropuhelua säätelevänä – ja ennen kaikkea kannustavana – voimana siinä määrin kuin Lähi-idän tilanne on vuosien varrella sallinut.
Napolin kokousta valmistellessaan Italia on voinut koko ajan luottaa kaikkien Euro–Välimeri-kumppanien hedelmälliseen yhteistyöhön. Ne ovatkin osoittaneet poikkeuksetta viime kuukausina jakavansa vakaan odotuksemme, että Barcelonan prosessin kuudes kokous todella elvyttää Euro–Välimeri-kumppanuuksia. Ajatus elvyttämisen tarpeesta on peräisin Espanjan puheenjohtajakaudella huhtikuussa 2002 laaditusta Valencian toimintasuunnitelmasta. Se vahvistettiin viime toukokuussa Kreetan ministerikokouksessa Kreikan puheenjohtajakaudella, ja neuvosto pitää sitä selvänä osoituksena valtuutuksesta laatia yhdessä entistä lujempi perustus Barcelonan prosessille. Se tuntuu tätä nykyä entistäkin tarpeellisemmalta, kun yhtäältä unionin laajentumisprosessi ja toisaalta Lähi-idän tilanne saavat Välimeren etelärannikon valtiot kohdistamaan suuria odotuksia Euroopan unioniin.
Euroopan unioni on tarmokkaasti ja yhtenäisesti ehtinyt jo vastata tilanteeseen alustavasti ottamalla käyttöön uuden naapuruuspolitiikan, jossa unionin suhteet naapurialueisiin määritellään uudella ja yhtenäisellä tavalla. Unioni on myös ottanut käyttöön entistä purevammat menettelytavat ihmisoikeus- ja demokratia-asioissa. Pitkälti komission toimien ansiosta menettelytapoja on jo alettu noudattaa.
Uudessa ja toiveikkaassa tilanteessa puheenjohtajavaltio Italia aikoo suoriutua suuresta velvollisuudestaan mahdollisimman hyvin tekemällä kaikkensa Napolin konferenssin onnistumiseksi. Tavoitteena oleva uudelleen elvyttäminen on nimensä veroinen vain siinä tapauksessa, että tuloksena on todella entistä elinvoimaisempi ja dynaamisempi Euro–Välimeri-alueen kumppanuus – kyse on siis laadullisesta näkökohdasta. Virkamiesten ja menettelytapojen laatijoiden lisäksi mukaan on saatava lopulta myös jäsenvaltioiden kansalaiset. Tässä yhteydessä on syytä tähdentää, että entistä lujemmalla perustuksella tarkoitetaan yksinkertaisesti sitä, että Barcelonan prosessille annetaan välineet, rakenteet ja mekanismit Euro–Välimeri-kumppanuuden tuomiseksi kansalaisten ulottuville, jotta se voi vaikuttaa myönteisesti kansalaisten arkielämään sekä tukea ja kunnioittaa lukuisia erilaisia näkökantoja.
Vain tällä tavoin voidaan lujittaa aitoa ja vahvaa kumppanuutta Välimeren rantojen välillä. Tätä silmällä pitäen 35 Euro–Välimeri-alueen kumppania toivoo, että Napolin kokouksessa vahvistetaan Barcelonan prosessia kolmella uudella välineellä, jotka on suunniteltu tuomaan kumppanuus entistä tiiviimpään yhteyteen alueen kansalaisyhteiskuntien ja niiden tärkeimpien tavoitteiden kanssa. Tarkoitan ensinnäkin –� ja olen erittäin tyytyväinen, että voin mainita asian tänään täällä parlamentissa – Barcelonan prosessin neuvoa-antavan toimielimen, parlamentaarisen Euro–Välimeri-alueen edustajakokouksen perustamista. Toiseksi viittaan kansojen ja kulttuurien välistä vuoropuhelua käyvän Euro–Välimeri-säätiön perustamiseen ja lopuksi uuteen toimielin- ja toimintarakenteeseen, josta kumppanit päättävät Euro–Välimeri-alueen investointeja ja kumppanuutta koskevan rahoitusvälineen. Euroopan investointipankki perusti välineen yli vuosi sitten kannustaakseen yksityissektoriin – erityisesti pk-yrityksiin – sijoittamista Välimeren eteläpuolisissa valtioissa.
Neuvosto on varma, että näillä toimilla tuetaan vahvasti kumppanuutta, jotta se voi jatkua itsenäisesti. Näin kumppanuudella pystytään vastaamaan parlamentaaristen kanavien kautta esitettyihin kansalaisyhteiskunnan pyyntöihin, tukemaan kulttuurien välisestä synergisestä vuoropuhelusta syntyvään keskinäiseen kunnioitukseen perustuvia hyviä hankkeita ja toteuttamaan kohdemaiden erityistarpeet entistä paremmin ymmärtävän rahoituslaitoksen toimia – joka on varustettu entistä useammilla ja paremmin organisoiduilla välineillä. 
Nämä syyt ja huolenaiheet ovat joulukuun alun ministerikokoukselle asetetun kolmen painopistealueen taustalla, ja olemme tarkastelleet niitä Välimeren pohjois- ja eteläpuolen valtioiden uudelleen elvytetyn kumppanuuden kehittämisen näkökulmasta. Viime kuukausien tapahtumat ovat osoittaneet, että tämä on entistä tärkeämpää alueen rauhallisten sekä poliittisesti, taloudellisesti ja sosiaalisesti vakaiden olojen säilyttämiseksi.
Tämän vuoksi neuvoa-antavan parlamentaarisen Euro–Välimeri-alueen edustajakokouksen muodollinen sisällyttäminen kumppanuuteen on erittäin tärkeää, sillä on ensisijaisesti kokouksen tehtävä tuoda Barcelonan prosessi lähemmäs kansalaisia ja saada kansalaiset osallistumaan ja – mikä tärkeintä – kommunikoimaan entistä enemmän. Barcelonan prosessi on tähän asti selvästi kärsinyt kansalaisten osallistumisen puutteesta.
Katsomme, että kulttuurienvälisen vuoropuhelun säätiö on elin, joka – pragmaattisuudellaan ja näköaloillaan – voi panna alulle vuoropuhelua ja yhteisymmärrystä kehittäviä aloitteita Kreetan kokouksessa hyväksyttyjen, kansojen ja kulttuurien vuoropuhelua ohjaavien periaatteiden mukaisesti. Napolin kokouksessa on tarkoitus antaa lupa säätiön perustamiselle ja toivon mukaan samalla julkistaa myös säätiön sijoituspaikka. Lisäksi katsomme, että on erittäin tärkeää parantaa Euro–Välimeri-alueen investointeja ja kumppanuutta koskevan rahoitusvälineen toimintaa muokkaamalla sitä vastaamaan entistä paremmin pk-yritysten ja yksityissektorin tarpeisiin.
Napolissa keskitytään lähinnä edellä esitettyihin kysymyksiin, mutta lisäksi kokouksessa on tarkoitus vahvistaa pyrkimystä kumppanuuden kehittämiseen politiikan ja turvallisuuden alalla tiivistämällä Euroopan yhteisen turvallisuus- ja puolustuspolitiikan yhteistyötä ja syventämällä vuoropuhelua terrorismista, joka on erityisen vaikea aihe.
Talousalalla Napolin kokouksessa on mahdollisuus muun muassa lähentyä ja arvioida heinäkuussa� 2003 Palermossa järjestetyn kaupankäyntiä koskeneen Euro–Välimeri-konferenssin tuloksia. Lisäksi voimme arvioida Venetsiassa 27.� marraskuuta järjestettävän maatalousministerien Euro–Välimeri-konferenssin tuloksia sekä juuri ennen kuudetta Barcelonan prosessin kokousta 1.� ja 2.� joulukuuta 2003 järjestettävän investointia, infrastruktuuria ja energiaa koskevan konferenssin tuloksia.
Kokouksen sosiaali- ja kulttuuriasioiden esityslistalle on varattu väistämättä eniten tilaa säätiötä koskevalle keskustelulle, mutta kokouksessa voidaan varmasti myös arvioida hyvää hallintotapaa ja oikeusvaltiota koskevan alueellisen ohjelman käynnistämisen jälkeen saavutettua edistymistä. Ohjelma on ratkaisevan tärkeä Euro–Välimeri-alueen oikeus-, poliisi- ja maahanmuuttoalalla tehtävän yhteistyön tulevaisuuden kannalta. Erityisesti tästä aiheesta käytävässä keskustelussa korostuu maahanmuuttopolitiikan tasapainoinen hallinta, sillä oikein suunnattuna sen avulla voidaan tukea koko alueen sosioekonomista kasvua.
Napolin konferenssin tavoitteena on tuoda kumppanuutta lähemmäs kansalaisia, joten konferenssissa ollaan tyytyväisiä yhteistyön alkamiseen alueellisten viranomaisten välillä Välimeren molemmilla rannoilla. Palermossa järjestettävä alueiden välinen konferenssi on tärkeä virstanpylväs tässä yhteistyöprosessissa. Lisäksi Napolissa olisi otettava huomioon kansalaisten osallistumiseen käytettävä mekanismi, kansalaisfoorumi, joka järjestetään kaupungissa juuri ennen konferenssia. Kansalaisfoorumin osallistujalista on entistä laajempi ja foorumin rakenne on johdonmukaisempi foorumin vaikutuksen ja vaikutelman parantamiseksi. Lisäksi konferenssissa esitellään Maltalla Euroopan sosiaalikomitean yhteydessä juuri järjestetyn sosiaalialan edustajien kokouksen päätelmät.
Kaikki tämä on mukana siinä vahvassa viestissä, joka toivon mukaan annetaan Napolin konferenssissa. Näiden tavoitteiden saavuttamiseksi pyrimme varmistamaan, että kaikki Euro–Välimeri-kumppanit ovat samaa mieltä näistä asioista. Toimimme käytännön lähtökohdista ja käytämme strategista lähestymistapaa, jonka avulla pitäisi olla mahdollista löytää sopu erilaisissa etukysymyksissä entistä lujemman suhteen luomiseksi ja vaalimiseksi Välimeren molempien rantain välillä –entistä laajemmassa Euroopan unionissa.
Arvoisa puhemies, hyvät kuulijat, uskon, että olemme valinneet oikean tien.
Verheugen,
   .  Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, hyvät parlamentin jäsenet, tänään – muutamaa päivää ennen Napolissa järjestettävää Välimeren alueen maiden ulkoministerien kokousta – on hyvä tilaisuus puhua Euro–Välimeri-kumppanuudesta, joka tunnetaan paremmin Barcelonan prosessina. Euroopan parlamentti on osallistunut merkittävästi kumppanuuden kehittämiseen lausunnoilla ja päätöslauselmilla, joita se on antanut ennen ulkoministerien kokouksia. Sillä oli keskeinen asema Euro–Välimeri-alueen parlamenttien välisen yhteistyön tiivistämisessä.
Komissio on tyytyväinen, että työryhmä on päässyt yksimielisyyteen parlamentaarisesta Euro–Välimeri-edustajakokouksesta, ja odottaa voivansa hyväksyä sen Napolissa neuvoa-antavaksi elimeksi ja yhdeksi Barcelonan prosessin toimielimeksi. Mikä on edustajakokouksen tehtävä? Komissio katsoo, että edustajakokouksen tehtävänä on edistää tehokkaasti ihmisoikeuksien kunnioittamista ja alueen demokratisoitumista. Parlamentti ja neuvosto olivat tyytyväisiä komission toukokuussa aiheesta antamaan tiedonantoon. Komissio aikoo keskustella Välimeren alueen kumppaneidensa kanssa toimintasuunnitelmista, joita toteutetaan MEDA-ohjelman rahoituksella, ihmisoikeuksien ja demokratian konkreettiseksi parantamiseksi kaikissa kumppanuusmaissa.
Euro–Välimeri-alue on todennäköisesti yksi maailman haavoittuvimmista alueista terrorismin, ihmiskaupan, huumeiden, globalisaation, ympäristöonnettomuuksien ja muiden 2000-luvun vaarojen vuoksi. Euroopan unionin on tärkeä osoittaa tilanteessa solidaarisuutta naapurialueilleen auttamalla kumppaneitaan vastaamaan haasteisiin ihmisoikeuksia kunnioittaen ja demokratian periaatteita noudattaen. Emme voi kuitenkaan saavuttaa enempää kuin kumppanimme itse haluavat. Sen vuoksi politiikan uudistaminen on suunnitelman keskeinen osa. Uudessa -naapuruusstrategiassa, josta keskustellaan parlamentissa tänään iltapäivällä, määritellään yksityiskohtaisesti, miten voimme paremmin edistää alueen politiikan ja talouden uudistamista. En halua puhua asiasta tässä yhteydessä sen enempää, sillä siihen on hyvä tilaisuus tänään iltapäivällä. Haluan huomauttaa, että olemme edistyneet useilla aloilla, ja tätä edistystä arvioidaan Napolissa. Sitä on pidettävä jatkossa edistyksen perustana. Lisäksi haluan tähdentää, että pelkkä pohjoisen ja etelän yhdentyminen ei riitä. On jatkettava myös kumppaniemme yhdentymisen tukemista. Siinäkin on edistytty, mutta meidän on kannustettava kumppaneitamme jatkamaan työtään.
Lopuksi haluaisin todeta, että kulttuurienvälisellä vuoropuhelulla on oltava tässä tärkeä asema. Kulttuurienvälisen vuoropuhelun tärkeys tunnustettiin jo varhain Barcelonan prosessissa, ja vuoropuhelua on käyty yhteisissä ohjelmissa kulttuuriperinnön, audiovisuaalisten yhteistuotantojen ja nuorisovaihdon kehittämiseksi. Valencian ulkoministerikokousta valmisteltaessa komissio antoi ehdotuksen, joka hyväksyttiin lopulta. Ehdotuksen mukaan ohjelmia täydennetään itsenäisellä kansojen ja kulttuurien välistä vuoropuhelua käyvällä Euro–Välimeri-säätiöllä. Olen erittäin tyytyväinen, että olemme lähellä yksimielisyyttä, ja toivon, että Napolissa päästään yhteisymmärrykseen myös säätiön sijoituspaikasta. Kaikilla sijoituspaikasta kilpailevilla ehdokkailla, Roomalla, Vallettalla ja Alexandrialla, on omat hyvät puolensa, mutta en halua ilmaista kantaani tässä yhteydessä, vaan haluan ainoastaan korostaa, että on tärkeää, että säätiö pääsee aloittamaan työnsä ensi vuoden puoliväliin mennessä. Säätiö lisää merkittävästi Euro–Välimeri-kumppanuuden tunnettuutta, näkyvyyttä ja tärkeyttä kansalaisten kannalta. 
Fiori (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, 2. ja 3.� joulukuuta järjestettävän Napolin kokouksen esityslistalla olevan parlamentaarisen foorumin muuttaminen parlamentaariseksi edustajakokoukseksi on erittäin merkittävä poliittinen kehitysaskel, kuten parlamentti on voinut havaita AKT-valtioista saaduista kokemuksista. Parlamentaarinen edustajakokous on poliittisen yhteistyön väline, joka muistuttaa jäsenvaltioita niiden velvollisuuksista parlamentaarisin toimin ja kokoaa voimia uusiin toimiin. Seuraavaksi Napolissa vaaditaan neuvostolta pikaisia toimia Valencian ministerikonferenssissa jo tehtyjen päätösten, erityisesti kansojen ja kulttuurien väliseen vuoropuheluun perustuvien aloitteiden – sekä kahden- että monenvälisten – täytäntöönpanemiseksi. Niiden tarkoituksena on elvyttää naapuruuspolitiikkaa, joka on avainasemassa Välimeren alueen tasapainon ja kehityksen kannalta.
Muuttuneen toimielimen on lisäksi otettava käyttöön uusi työmalli, joka on selvästi tarpeen. Päätöksemme on pantava täytäntöön, sillä olemme kieltämättä epäonnistuneet siinä jossain määrin. Jos tarkastelemme Barcelonan prosessia, Meda- ja Meda II -ohjelmia, Valencian konferenssia sekä näiden kehitysaskeleiden herättämiä menneitä ja nykyisiä odotuksia, emme ole välttämättä onnistuneet panemaan täytäntöön kaikkia päätöksiä. Paljon on kieltämättä saatu aikaan, mutta tehtävää riittää yhä. Edustajakokous on selvästikin oikea toimielin varmistamaan, olemmeko noudattaneet asettamiamme tavoitteita ja saavuttaneet ne. Erityisesti on tarkasteltava demokratian ja oikeusvaltion edistämistä, sillä aidossa, yhtenäisessä ja tehokkaassa Euro–Välimeri-kumppanuudessa on otettava täysin huomioon paitsi sosiaalinen ja taloudellinen ulottuvuus myös ihmisoikeuksien kunnioitus ja edistäminen.
Haluamme mainita kohta kohdalta kehitysaskeleet, jotka on sisällytettävä esityslistaan ja katsottava painopisteiksi. Ensimmäisenä mainittakoon yhteistyö- ja tukiohjelma Välimeren pohjois- ja eteläpuolen välillä kamppailussa terrorismia ja kansainvälistä järjestäytynyttä rikollisuutta vastaan. On toteutettava erityistoimia – usein pakosti tapahtuvan – muuttovirran pysäyttämiseksi, mikä on koko ihmiskuntaa koskettava murhenäytelmä. Toiseksi on tarkistettava, millaista kehitystä on saavutettu Välimeren ja Lähi-idän alueelle annetulla Euroopan investointipankin tuella, jota pidetään uudessa strategiassa asetettuja tavoitteita tukevana välineenä. Tukea ovat antaneet myös muut Välimeren valtiot. Haluan huomauttaa, että edustajakokous odotti pankkilaitoksen toimivan aktiivisesti alueella. Kolmanneksi on tärkeää korostaa Välimeren eteläpuolisten valtioiden keskinäisten suhteiden kehittämistä. Mielestäni Agadirin sopimuson tärkeä väline luotaessa aitoa vapaakauppa-aluetta. Neljänneksi mainittakoon, että MEDA-asetuksen menettelyjä on virtaviivaistettava hankkeen tehostamiseksi. 
Napoletano (PSE ).
    Arvoisa puhemies, Antonione totesi jo edellä, että Napolissa järjestettävä parlamentaarinen edustajakokous on erittäin tärkeä sen päätöksen kannalta, jonka mukaan parlamentaarinen foorumi muutetaan aidoksi edustajakokoukseksi, sekä Euro–Välimeri-pankin ja kulttuurienvälisen vuoropuhelun Euro–Välimeri-säätiön kannalta. Uskon, että näihin tavoitteisiin pyrkimisen ohella Euro–Välimeri-aluetta koskevaa politiikkaa on arvioitava uudelleen yleisemmän naapuruuspolitiikan yhteydessä. Siinä asetetaan vihdoinkin itäinen ja eteläinen ulottuvuus samalle viivalle. Tämä on merkki, joka meidän on annettava neuvoa-antaville kumppaneillemme, ja haluamme, että toimintasuunnitelmissa vahvistetaan Barcelonan prosessin alueellista ulottuvuutta, jotta voimme vastata yhä paremmin kulttuuri-, ihmissuhde-, talous-, kaupankäynti-, sosiaali-, oikeus- ja turvallisuuskysymyksiin. Mielestäni kumppanuuden monitahoinen luonne olisi säilytettävä. Kumppanuus on muuttunut erittäin tiiviiksi ja yksiulotteiseksi, koska siinä on keskitytty vain vapaakauppaan.
Haluan korostaa, että ihmisoikeudet ja demokratia eivät ole vain vaihtoehtoja, vaan ne on sisällytettävä strategiaan ja ennen kaikkea terrorismin torjunnan lähestymistapaan, sillä terrorismin torjumiseksi meidän on murrettava paitsi terrorismin ja sodan myös terrorismin ja yksinvaltaisten hallitusten noidankehät. Uskon, että näin on mahdollista käynnistää demokratisoitumisprosessit, joissa myös ihmisoikeudet otetaan asianmukaisesti huomioon näissä maissa, kuten vaaditaan Yhdistyneiden Kansakuntien kehitysohjelman tärkeässä raportissa, jota meidän olisi pidettävä ohjeellisena suhteissamme näihin maihin. 
Vallvé (ELDR ).
    Arvoisa puhemies, haluan aluksi ilmaista tyytyväisyyteni Euroopan komission ehdottamaan hyvien naapuruussuhteiden politiikkaan ja kertomukseen, josta keskustellaan tänään iltapäivällä ja joka toimii perustyövälineenä Euro–Välimeri-aluetta koskevassa yhteistyössä. Olen tyytyväinen myös aloitteeseen, jolla muutetaan Euro–Välimeri-foorumi parlamentaariseksi edustajakokoukseksi.
Arvoisa puhemies, haluan erityisesti mainita suhteet, jotka olisi solmittava tai joita olisi parannettava tiettyyn Välimeren eteläpuoliseen valtioon. Tarkoitan Libyaa, jossa minulla oli taannoin tilaisuus johtaa parlamentaarisen ryhmäni valtuuskuntaa.
Yhdistyneiden Kansakuntien turvallisuusneuvosto poisti syyskuussa pakotteet, jotka se oli asettanut Libyalle, mutta UTA:n tuhotun lentokoneen ja -diskoon Berliinissä 1989 tehdyn iskun korvauskysymysten käsittely jatkuu yhä. Libya osallistuu Barcelonan Välimeri-prosessiin tarkkailijana, eikä sitä ole otettu mukaan prosessiin.
Kuten pääministeri Mohamed Ghanem totesi, Libya on ryhtynyt asteittain yksityistämään talouttaan ja aikoo lopettaa valtion valvonnan. Libya on myös valmis kiristämään kamppailua laitonta maahanmuuttoa vastaan koko sen 2� 000 km pitkällä Välimeren rannikkokaistalla.
Kamppailu laitonta maahanmuuttoa vastaan on joka tapauksessa vaikeaa ilman Euroopan unionin jäsenvaltioiden tehokasta yhteistyötä. Mielestämme Euroopan unionin on näin ollen arvioitava uudelleen suhteitaan Libyaan. Tässä yhteydessä on tietenkin vaadittava, että Libya kunnioittaa ihmisoikeuksia, poistaa kuolemanrangaistuksen ja kieltää amputoinnit. Näitä käytäntöjä noudatetaan yhä Libyassa, tai ainakin niistä on säädetty laeissa. 
Boudjenah (GUE/NGL ).
    Arvoisa puhemies, ensinnäkin haluan todeta, että on mahdotonta sivuuttaa Israelin ja Palestiinan konfliktia, koska sen vaikutukset ovat niin dramaattiset alueen väestölle ja koska se on esteenä myös Euro–Välimeri-kumppanuuden kehittämiselle.
Ainoastaan oikeudenmukaisella ja kestävällä ratkaisulla voidaan edistää rauhan vakiinnuttamista alueelle. Vain palestiinalaisalueiden miehityksen lopettaminen, häpeällisen muurin purkaminen ja Palestiinan valtion perustaminen Israelin valtion rinnalle johtaa rauhaan ja lopettaa kestämättömän ja tuhoisan koston kierteen, josta miehitettyjen alueiden palestiinalaiset ja israelilaiset kärsivät.
Yossi Beilinin ja Yasser Abed Rabbon johtamien valtuuskuntien yli kaksi vuotta käymien neuvottelujen tuloksena solmitut niin sanotut Geneven sopimukset ovat antaneet toivon kipinän. Napolissa kokoontuvien ulkoministereiden olisi asianmukaista osoittaa tukevansa tätä suunnitelmaa, joka on osoitus siitä, että kummallakin puolella on neuvottelukumppaneita, jotka pyrkivät oikeudenmukaiseen rauhaan, vaikka poliitikot ja erityisesti Sharonin hallitus antavat jatkuvasti ymmärtää päinvastaista. Euro–Välimeri-kehyksellä voi olla tärkeä merkitys luottamuksellisen ilmapiirin luomisessa aidon vuoropuhelun mahdollistamiseksi.
Ensimmäinen askel olisi unionin ja erityisesti arabivaltioiden korkean tason valtuuskunnan osallistuminen 1.� joulukuuta Genevessä juuri ennen ministerikokousta järjestettävään viralliseen sopimusten allekirjoittamistilaisuuteen. Toinen kiistaton edistysaskel olisi se, että unioni tekisi kaikkensa saadakseen myös kvartettiryhmän tukemaan aloitetta.
Konferenssin yleisistä tehtävistä mainittakoon se hyvä asia, että unioni ottaa huomioon tulevat naapurinsa erityisesti etelässä. Ilmoitus kulttuurienvälisen vuoropuhelun säätiön perustamisesta on myös myönteinen asia, vaikka se riippuukin vielä varojen saatavuudesta. Komission alustavassa tiedonannossa ehdotetut suuntaviivat ovat kuitenkin yhä huolestuttavia. Ei ole varmaa, että uusi naapuruuspolitiikka onnistuu luomaan uutta dynamiikkaa Barcelonan prosessiin, sillä maiden suora liittäminen unionin suureen markkina-alueeseen merkitsee, että niille tyrkytetään liberaaleja järjestelmiä ottamatta huomioon maiden erityispiirteitä tai vakavia taloudellisia ja sosiaalisia ongelmia.
Koska mallia arvostellaan yhä enemmän ja jopa Ranskan ehdotuksissa kumppanuuden uudelleen käynnistämiseksi mainitaan seuraukset, jotka voivat vaarantaa alueen vakauden, kukaan ei kyseenalaista komissiota missään vaiheessa. Komissio ei ole ottanut huomioon järjestämäänsä tutkimusta vapaakauppa-alueen vaikutuksista, vaan se toimii täysin tutkimustulosten vastaisesti kannustamalla maatalouden ja palveluiden vaihdon vastavuoroista vapauttamista. Yksityissektoriin keskittymisen kannustaminen ei riitä alkuunkaan Välimeren alueen maiden tarpeiden täyttämiseksi.
Tällainen lyhytnäköinen ajattelutapa on erittäin vaarallinen. Tämä tarkoittaa, Välimeren aluetta on kehitettävä yhdessä. Muutoin erityisesti arabimaailman lähes jatkuva leimaaminen ja nöyryyttäminen sekä eriarvoinen kohtelu aiheuttavat vain uskonnollista fundamentalismia tai entistä vaarallisempien ryhmien turvautumista terrorismiin.
Lopuksi haluan esittää vielä kaksi haastetta: on lopetettava pakonomainen turvallisuuden vaaliminen ja vahvistettava liikkuvuuden vapautta. Ihmisoikeuksien kunnioittamisen varmistamiseksi on luotava aitoja erityismekanismeja. Haluan vielä ilmaista tukeni tunisialaiselle lakimiehelle Radhia Nasraouille, joka on juuri aloittanut uuden nälkälakon. 
Mayol i Raynal (Verts/ALE ).
    Arvoisa puhemies, Välimeren kahden rannikon kansojen lähentämisprosessi alkoi maani pääkaupungista Barcelonasta kahdeksan vuotta sitten. Tuolloin prosessin alussa annettu julistus oli täynnä toivoa. Nykyään tilanne on ikävä kyllä hyvin erilainen. Kansainvälinen tilanne on muuttunut entistä vakavammaksi, ja yksi pahimmista kriisipesäkkeistä on juuri Välimeren rannalla, jonka yli pyrimme rakentamaan siltoja. Nykyisin vallitsevaa tilannetta kutsutaan katalaaniksi sanalla , joka tarkoittaa pettymystä. Pohjois-Afrikan kansojen elinolosuhteet eivät ole parantuneet millään tavoin. Andalusian rannikolle huuhtoutuu säännöllisesti kurjuutta lautoilla paenneiden huono-onnisten pohjoisafrikkalaisten ruumiita. Tämä inhimillinen tragedia loppuu vasta sitten, kun näiden ihmisten auttamiseksi on tehty kaikki tarpeellinen heidän yhteiskuntansa, kulttuurinsa ja taloutensa kehittämiseksi. Liiallinen liberalismi on tässä tilanteessa suorastaan tuhoisaa. Siksi en usko, että vapaakauppa-alueen luominen on ratkaisu ongelmiin. Emme ole myöskään havainneet alueella aitoa demokratisoitumiskehitystä emmekä kansalaisyhteiskunnan edistämistä. Individualismia korostavat yhteiskuntamme hiovat jatkuvasti yksilöiden oikeuksia. Se kuulostaa hyvältä, mutta emme saa myöskään unohtaa kollektiivisia oikeuksia.
Haluan ottaa tässä yhteydessä esille Länsi-Saharan kysymyksen. Mielestäni markkinamme saattavat vaikuttaa näiden kansojen itsemääräämisoikeuteen Yhdistyneiden Kansakuntien lupauksista huolimatta. Saharan asukkaiden viralliset edustajat ovat hyväksyneet Kofi Annanin erikoislähettilään puoltaman uuden ratkaisuluonnoksen. Miehittäjämaa Marokko puolestaan vastustaa ehdotusta. Meidän on ennen kaikkea vaadittava, että Marokko hyväksyy suunnitelman. 
Galeote Quecedo (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, mielestäni voimme olla tyytyväisiä, että Euroopan parlamentti on pyrkinyt vahvistamaan Euro–Välimeri-suhteet yhdeksi Euroopan unionin ulkopolitiikan painopisteeksi. Tänään iltapäivällä käsittelemme laajemman Euroopan strategiaa – Napoletanon mietintöä – jossa korostetaan, että entistä lujemmat ja kokonaisvaltaisemmat suhteet Välimeren kumppaneihin ja naapureihin ovat strategisesti tärkeitä.
Euro–Välimeri-alueen ulkoministerikonferenssissa Napolissa saavutetaan tähän liittyvä tavoite, jota parlamentti on ajanut pitkään, eli Euro–Välimeri-foorumin muuttaminen aidoksi edustajakokoukseksi. Mielestäni tämä on selkeä viesti suhteiden vahvistamisen puolesta kaikilla aloilla. Siihen on myös liityttävä perustavanlaatuinen tavoite eli Euro–Välimeri-yhteistyön asianmukaisen toiminnan varmistaminen, koska uusi edustajakokous pystyy valvomaan Euroopan unionin assosiaatiosopimusten asianmukaista soveltamista unionin jokaisen Välimeren yhteiskumppanin kanssa. Euroopan parlamentti kannattanut vahvasti tällaista valvontaa. Kun ottaa huomioon sopimusten laajan sisällön, johon kuuluu muitakin kuin talouspolitiikkaan liittyviä poliittisia lausekkeita, edustajakokouksen käytännön tehtävänä on toimia poliittisena valvojana Välimeren eri osapuolten välisissä suhteissa.
Mielestäni jatkossa on saavutettava edistystä neljällä alalla. Ensinnäkin on helpotettava vapaita vaihtoja: mitä lähemmäs pääsemme vapaakauppa-alueen perustamista, sitä enemmän edistämme taloudellista ja sosiaalista kehitystä, mikä helpottaa myönteisten synergioiden syntymistä.
Toiseksi on perustettava Euro–Välimeri-kulttuurisäätiö, ja toivon, että konferenssissa tehdään aiheesta erityispäätöksiä.
Kolmanneksi on kamppailtava entistä päättäväisemmin ihmiskauppaa harjoittavaa mafiaa vastaan, mikä tarkoittaa myös laittoman maahanmuuton entistä aktiivisempaa torjuntaa.
Arvoisa puhemies, lopuksi haluan todeta, että mielestäni emme saa unohtaa Barcelonan prosessin ulkopuolisia maita – tarkoitan tällä Libyaa ja Mauritaniaa. Maghrebin suhteista vastaava parlamentin valtuuskunta tekee maista työskentelynsä painopistealueen seuraavien viikkojen ja kuukausien aikana.
Arvoisa puhemies, mielestäni meillä on syytä olla tyytyväisiä aloitteeseen, jolla Napolissa annetaan toimielimen muoto ja jonka ansiosta voimme käsitellä uusia aloitteita. 
Terrón i Cusí (PSE ).
    Arvoisa puhemies, mielestäni tätä keskustelua on tarkasteltava uusista naapurimaista tänään iltapäivällä käytävän keskustelun yhteydessä. Mielestäni on oikea aika keskittyä niihin Barcelonan prosessin esityslistan näkökohtiin, joiden osalta on saavutettu vähiten edistystä. Olen erityisesti kiinnostunut kulttuuri- ja ihmiskysymyksistä. Mielestäni näillä aloilla on vielä paljon tehtävää.
On olemassa yksi ala, jolla työtä voidaan tehdä, jos pystymme käsittelemään asiaa sen kaikessa monitahoisuudessa. Kyse on ihmisten liikkuvuudesta ja maahanmuutosta. Maahanmuutosta olisi pyrittävä tekemään alkuperä- ja kohdemaiden suhteita ja vakautta vahvistava tekijä. Olisi luotava positiivista dynamiikkaa, jolla on taloudellisia vaikutuksia, ja otettava käyttöön sellaisia käsitteitä kuin "liikkuvuus", joka sopii paremmin nykyaikaan kuin jäykän byrokraattiset säännöt, joilla yritämme hallita maahanmuuttoa. Esityslistalle olisi otettava uudelleen yhteisen kehityksen käsite. Voimme toimia alalla merkittävästi ja luoda eurooppalaisia Erasmuksia tai tukea monien alojen paikallista yhteistyötä.
Kokonaisvaltaista näkökulmaa käyttämällä voimme ehkäistä tehokkaasti laitonta maahanmuuttoa ja sen kauheimman puolen, josta olemme saaneet karmaisevia kuvia rannikoillemme yksi toisensa jälkeen huuhtoutuneiden ruumiiden muodossa. Lisäksi voimme ehkäistä ihmiskauppiaiden järjestämää laitonta maahanmuuttoa.
Uusi esityslista, joka tehtäisiin komission sekä puheenjohtajamaiden, Kreikan ja Italian, ennen Thessalonikin kokousta antamien maahanmuuttoa ja sen lähtömaita koskevien ehdotusten perusteella, voisi vahvistaa konferenssin ihmis- ja kulttuuriasioiden pilaria. Lisäksi meidän on tehostettava integraatiopolitiikkaamme, jotta joukossamme asuvat ihmiset voivat edistää yhteiskuntiemme vakautta ja arvojamme. 
Gasòliba i Böhm (ELDR ).
    Arvoisa puhemies, hyvät kuulijat, haluan korostaa erästä Napolin kokouksen valmistelujen tärkeää näkökohtaa ja kiittää puheenjohtajamaa Italiaa siitä, että se on ottanut huomioon Euroopan unionin politiikassa erityisesti Välimeren ulottuvuuden, mikä onkin erittäin loogista.
Kyse on Euroopan investointipankin antamiin luottoihin perustuvan Euro–Välimeri-alueen sijoitus- ja assosiaatiorahaston kehittämisestä ja hyödyntämisestä yksityisen sijoittamisen ja yksityisyritysten toiminnan helpottamiseksi.
Euroopan taloudellisen yhteistyön liiton Välimeren valtuuskunnan puheenjohtajana olen tutkinut vuosia unionin ulkopuolisten Välimeren maiden jälkeenjääneisyyden taloudellisia syitä Euroopan unionin kanssa havaitun epätasapainon poistamiseksi. On erittäin tärkeää turvata yrittäjyyteen perustuva kasvu ja hyödyntää näiden yhteisöjen mahdollisuudet nykyisen epätasapainon poistamiseksi.
Mielestämme kamppailu epätasapainoa sekä taloudellista ja sosiaalista jälkeenjääneisyyttä vastaan perustuu pitkälti yrittäjyyden ja yksityisten aloitteiden luomaan taloudelliseen kehitykseen. Siksi esitän, että kiinnitämme asiaan erityistä huomiota ja noudatamme suositusta 7. 
Hernández Mollar (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, Barcelonan prosessin alusta nykypäivään koko Välimeren alue on kärsinyt lukuisista ongelmista, jotka ovat edelleen ratkaisematta ja joissain tapauksissa pahenevat hälyttävästi.
Napolin konferenssissa on todellakin kiinnitettävä huomiota vakaviin aiheisiin Lähi-idän konfliktista Saharan ratkaisemattomaan tilanteeseen, maahanmuuton täydellisestä hallitsemattomuudesta sekä Andalusian rannikon ja Kanarian saarten lähes päivittäisistä tragedioista ihmiskauppaan, huumekauppaan ja fanaattiseen terrorismiin, jota jotkin naapurimaamme joutuvat kestämään ja joka pyrkii kaikin keinoin leviämään Euroopan unionin alueelle.
Meillä on yhteisiä ongelmia sekä yhteisiä vastuita, ja kunkin osapuolen on kannettava vastuunsa. Esimerkiksi maahanmuuttokysymys voidaan ratkaista vain, jos alkuperämaat ja vastaanottavat maat ottavat yhdessä vastuun maahanmuuttovirroista ja laitonta maahanmuuttoa edistävän järjestäytyneen rikollisuuden torjumisesta, kuten vaadittiin Barin Euro–Välimeri-foorumissa kesäkuussa 2002. Rajavalvonta kuuluu molemmille osapuolille, ei vain toiselle niistä.
Entä kehitysyhteistyö? On tehtävä kaikki tarvittava ja enemmänkin. Euroopan unionin ulkopuolisten Välimeren maiden poliittisten ja hallinnollisten rakenteiden on kuitenkin toimittava avoimesti ja kunnioitettava ihmisoikeuksia vaivattoman ja tuloksellisen parlamentaarisen ja poliittisen vuoropuhelun edistämiseksi esimerkiksi tänään keskustelun aiheena olevassa uudessa edustajakokouksessa. Näin pyritään varmistamaan tehokas yhteistyö, mutta arvoisa puhemies, ikävä kyllä tilanne ei ole tällainen joissakin näissä valtioissa, mutta en mainitse niiden nimiä tässä yhteydessä. 
Carlotti (PSE ).
    Arvoisa puhemies, Euroopan yhdistyminen lähestyy, vaikka vielä on paljon tehtävää. Olemme kuitenkin todistamassa uuden historian lehden kääntymistä. Seuraavalla lehdellä odottaa Välimeri. Välimeren yhdistäminen kokonaisuudeksi, joka koostuu lähes 900 miljoonasta ihmisestä, on haasteenamme seuraavien 30 vuoden ajan. Uuteen haasteeseen vastaamiseksi tarvitsemme aitoa kunnianhimoa ja aidot vuoropuhelun välineet. Parlamentaarinen Euro–Välimeri-alueen edustajakokous on tarvitsemamme poliittisen vuoropuhelun väline. Napolin konferenssissa on vahvistettava sen perustaminen, sillä vain poliittisella vuoropuhelulla voidaan luoda aidosti tasapainoinen, perusteellinen ja kestävä kumppanuus. Juuri tätä varten luotiin parlamentaarinen Euro–Välimeri-foorumi vuonna 1998. Epämuodollisen luonteensa vuoksi foorumi on ollut usein passiivinen sivustakatsoja, riippuvainen muuttuvista kansainvälisistä tapahtumista ja Lähi-idän konfliktin panttivanki.
Napolissa foorumista on tehtävä aito parlamentaarinen edustajakokous uuden demokraattisen oikeutuksen saamiseksi, jotta se voi täyttää täysimittaisesti tehtävänsä rauhan, vakauden ja alueellisen kehityksen vuoropuhelun välineenä. Olen varma, että edustajakokous on paljon muutakin, koska siitä tulee myös uusi lähtökohta kaikille Euro–Välimeri-alueen suhteille. Nyt on tilaisuus luoda eteläpuolisille alueille uudet kunnianhimoiset tavoitteet. Unioni tuntuu tänään vihdoin ymmärtäneen tämän pyrkiessään antamaan muodon naapuruusaatteelle. Emme saa kuitenkaan unohtaa tavoitettamme. Hyvien naapureiden erotteleminen ja kunnioittaminen voi tarkoittaa sitä, ettei niistä koskaan tule perheenjäseniä. Nyt ei ole aika yrittää huijata etelää kaupanteossa. Vapaakauppa-alue ja ajatus, että "unionin kanssa voi jakaa kaiken paitsi toimielimet", mikä on vallinnut tähän asti Euro–Välimeri-suhteissa, on unohdettu. Politiikassa on otettava käyttöön tuleva Euro–Välimeri-suhteiden kehys, Euroopan neuvoston innoittama vapaa unioni, joka perustuu yhteisiin tavoitteisiin ja arvoihin: yhteinen turvallisuus, sekularismi, oikeusvaltio ja demokratia. Taloudessa on käynnistettävä aito Välimerta koskeva Marshall-ohjelma, jonka tavoitteena on yhteinen hyvinvointi, joka mainittiin jo Barcelonan julistuksessa. 
Puhemies.
   Kellonajan perusteella komission jäsen Verheugen on kieltäytynyt puhumasta toistamiseen. Olemme siitä samanaikaisesti sekä pahoillamme että kiitollisia.
Olen vastaanottanut viisi työjärjestyksen 37� artiklan 2� kohdan mukaisesti käsiteltäväksi jätettyä päätöslauselmaesitystä.(1)
Äänestys toimitetaan huomenna klo 12.00.


Kratsa-Τsagaropoulou (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, Euroopan kansanpuolueen ja Euroopan demokraattien ryhmän puolesta pyydän, että äänestystä Smetin mietinnöstä lykättäisiin joulukuun ensimmäiseen istuntojaksoon sen vuoksi, että saimme mietinnön 13 kohdan eri kielitoisinnot kovin myöhään. Koska ne on tarkoitus sisällyttää mietintöön, poliittiset ryhmät haluavat saada tilaisuuden jättää tarkistuksia käsiteltäviksi tai ehdottaa erillistä äänestystä. Emme voineet tehdä tätä ehdotusta käytettävissämme olleessa ajassa, sillä noudatimme työjärjestyksen� 110� a� artiklan mukaista menettelyä. Siksi pyydämme äänestyksen lykkäämistä joulukuun ensimmäiseen istuntojaksoon, jotta kaikilla ryhmillä olisi mahdollisuus pyytää kyseisestä kohdasta erillistä äänestystä. 
Puhemies.
   – Työjärjestyksen mukaisesti tiedustelen, haluaako joku nyt puoltaa tai vastustaa tätä pyyntöä äänestyksen lykkäämisestä. 
Karamanou (PSE ).
    Arvoisa puhemies, naisten oikeuksien ja tasa-arvoasioiden valiokunnan puheenjohtajana katson, että tässä on noudatettu ehdottomasti oikeaa menettelyä eikä tämänpäiväistä äänestystä ole syytä siirtää myöhemmäksi. Toisin sanoen meidän olisi seuraavaksi äänestettävä mietinnöstä. Emme siis hyväksy jäsen Kratsan ehdottamaa äänestyksen siirtämistä.

Mayol i Raynal (Verts/ALE ).
    Arvoisa puhemies, haluan tuoda parlamentin tietoisuuteen eilen kohtaamani ongelman. Olin pyytänyt saada lehdistösalin käyttööni klo� 15.30–16.00 voidakseni esitellä katalonialaisen itsenäisyysliikkeen jäseniä koskevan tapauksen, sillä aamulla käynnistyi Euroopan ihmisoikeustuomioistuimessa oikeudenkäynti, joka koskee väitteitä valtion harjoittamasta kidutuksesta... 
Puhemies.
   – Jäsen Mayol i Raynal, pahoittelen, mutta työjärjestyksemme on tässä erittäin tiukka: teidän on esitettävä pyyntönne kvestorikollegiolle eikä täysistunnolle. Jos teillä on jotain tiedotettavaa täysistunnolle, tällaisille puheenvuoroille on varattu aikaa istunnon alkupuolella. En voi keskeyttää äänestyksiä tämänkaltaisen selityksen vuoksi. Toivon että annatte minulle anteeksi. 
Lisi (PPE-DE ),
   .  Arvoisa puhemies, haluaisin ilmoittaa parlamentille kemiallisten nimikkeiden ja lyhenteiden välisen sekaannuksen välttämiseksi, että liitteen� 1 ensimmäisen jakson englanninkielinen toisinto on oikea.
Puhemies.
   – Älkää olko huolissanne, jäsen Lisi. Kielipalveluyksiköille ilmoitetaan tästä.
Paasilinna (PSE ),
   .  Arvoisa puhemies, selvennyksenä ilmoitan, että jotkin teollisuus-, ulkomaankauppa-, tutkimus- ja energiavaliokunnassa toimitetuissa äänestyksissä hyväksytyistä tarkistuksista on peruutettu, kuten luettelosta käy ilmi. Tarkoitan tarkistuksia 11� ja� 12. 
Puhemies.
   – Se todellakin periaatteessa näkyy luetteloista. Merkittävä osa tarkistuksista 11� ja� 12 on peruutettu eikä kuulu niin sanottuun kompromissipakettiin.
Verheugen,
   . Arvoisa puhemies, komissio on täysin tietoinen parlamentin tätä asiaa koskevista kannoista ja suhtautuu niihin todellakin hyvin vakavasti. Komissio selvittää parhaillaan perusteellisesti tätä asiaa ja asianmukaisia sisäisiä menettelyjä. Tämän perusteella kollegani Ana de Palacio esittää kollegiolle lähiaikoina suosituksen. Hän toivoi minun vakuuttavan teille, että komissio hoitaa kaikki puitesopimuksen mukaiset sitoumuksensa. Teille ilmoitetaan komission päätöksestä viipymättä.

Adam (PSE )
   , esittelijä. – Arvoisa puhemies, tämä mietintö hyväksyttiin maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokunnassa yksimielisesti. Sen tavoitteena on jäljitettävyyden parantaminen sairauden puhjetessa, kuten hiljattain puhjenneen suu- ja sorkkatautiepidemian tapauksessa.
Valiokunnan mielestä olisi sallittava sekä eläineriin kohdistuvat valvontajärjestelmät että komission ehdottama yksittäisten eläinten valvontajärjestelmä. Tämä on keskeinen mielipide-ero komission kanssa. Valiokunnan ehdotus tarkoittaa sitä, että jäsenvaltiot voivat ottaa käyttöön järjestelyjä, jotka ovat niiden omien lammastarhausmenettelyjen mukaisia.
Eilisiltaisen keskustelun aikana komission jäsen Byrne ei lähentynyt valiokunnan kantaa lainkaan. Olemme samaa mieltä jäljitettävyyden parantamisen tärkeydestä, mutta eri mieltä sikäli, että tavoitteen yhdenmukaistaminen ei välttämättä merkitse menetelmän yhdenmukaistamista.
Puheenjohtajavaltio Italia on sitä vastoin ollut erittäin avulias, ja neuvosto on nyt hyvin lähellä valiokunnan kantaa. Tämän vuoksi keskusteltuamme tänä aamuna perusteellisesti menettelykysymyksistä poliittisten ryhmien kesken ja erityisesti PPE-DE-ryhmän varjoesittelijän Parishin kanssa olimme samaa mieltä siitä, että asia olisi saatava päätökseen Italian puheenjohtajakaudella.
Vahvimpana poliittisena viestinämme on se, että meidän olisi sinetöitävä valiokuntakäsittelyn yksimielinen äänestystulos äänestämällä tänä aamuna yksimielisesti mietinnön hyväksymisen puolesta. 
Puhemies.
   – Jäsen Adam, päättelen puheenvuoronne perusteella, että mahdolliset pyynnöt mietinnön palauttamisesta valiokuntakäsittelyyn on peruutettu. Siirrymme siis äänestykseen, kuten pyysitte.
Puhemies.
   – Hyvät jäsenet, olen iloinen voidessani ilmoittaa teille, että osana parlamenttien välistä yhteydenpitoa Euroopan parlamentissa vierailee suhteista Euroopan parlamenttiin vastaava knessetin valtuuskunta puheenjohtajansa Naomi Blumenthalin johdolla.
Toivotan Naomi Blumenthalin ja hänen valtuuskuntansa jäsenet lämpimästi tervetulleiksi ja korostan vielä, kuinka tärkeänä pidämme tätä vierailua erityisesti nykytilanteessa. Israelilaisia ja palestiinalaisia päivittäin kohtaavien järkyttävien tapahtumien vuoksi on entistäkin tärkeämpää jatkaa osapuolten välistä vuoropuhelua, jota myös Euroopan parlamentti on aina tukenut. En halua nyt käsitellä yksityiskohtaisemmin alueellanne jo liian pitkään jatkunutta konfliktia, vaan toivon, että Euroopan parlamentin jäsenten kanssa käymänne keskustelut olisivat antoisia. Toivon, että molempien osapuolten saadessa enemmän tietoa tilanteesta meillä olisi parempi käsitys siitä, millä edellytyksin voitaisiin lopultakin saada aikaan oikeudenmukainen ja kestävä rauha, joka viimein päättäisi alueellanne jo niin pitkään jatkuneen konfliktin, joka päivittäin aiheuttaa liian monen viattoman uhrin kuoleman israelilaisten ja palestiinalaisten keskuudessa.
Jäsen� Cappato, olemme parhaillaan äänestämässä, ja haluaisin jatkaa sitä, jos suinkin mahdollista. Varsinkaan juuri tekemäni ilmoituksen jälkeen en halua avata keskusteluja enää uudelleen.

Puhemies.
   –Hyvät parlamentin jäsenet, ehdotan äänestysten lykkäämistä, sillä aikaa on niukasti. Jatkamme äänestyksiä heti juhlaistunnon jälkeen. 
Annan nyt puheenvuoron jäsen Chichesterille. 
Chichester (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, on hiukan epäselvää, miksi meitä on pyydetty äänestämään kahdesti juuri tämän jäsen Karlssonin laatiman mietinnön hylkäämisestä. Voisitteko selventää tilannetta?
Puhemies.
   – Saatte kyllä kaikki kaipaamanne selitykset.
Nyt kuitenkin keskeytän istunnon muutamaksi minuutiksi juhlaistunnon ajaksi.
(1) 

Liese (PPE-DE ),
   .  Arvoisa puhemies, käsillä on nyt äänestys tarkistuksesta� 24, joka koskee kuuluisaa Nisticòn kompromissia. Tässä kohdin käännöksissä on hiukan epäselvyyksiä. Haluaisin huomauttaa, että englanninkielinen toisinto on oikea. 
Puhemies.
   – Olemme panneet merkille huomautuksenne, vaikken olekaan varma siitä, että istunnon kielenä on englanti.
Liese (PPE-DE ),
   .  Arvoisa puhemies, minun on valitettavasti ilmoitettava, etten ole onnistunut saamaan aikaan kompromissia, jonka myös neuvosto olisi voinut hyväksyä. Minun on siksi valitettavasti sanouduttava irti äänestystuloksesta ja pyydettävä kollegojani äänestämään mietinnön hyväksymistä vastaan.
Puhemies.
   – Hyvä on, jäsen Liese, panemme ilmoituksenne merkille.

Arvidsson, Cederschiöld, Grönfeldt, Bergman, Stenmarck ja Wachtmeister (PPE-DE ),
    Ruotsin maltillista kokoomuspuoluetta Euroopan parlamentissa edustava valtuuskunta on tänään äänestänyt naisten oikeuksia ja EU:n kansainvälisiä suhteita koskevan mietinnön puolesta. Meistä on itsestään selvää, että naisilla ja miehillä on samat oikeudet. 
Vapaakauppa on paras keino vaurauden saavuttamiseen maailmassa. On hyvä, että EU tekee kauppa- ja kehityssopimuksia muiden maiden kanssa. Mielestämme on myös myönteistä, että sopimuksiin sisältyy demokratiaa ja ihmisoikeuksia koskevia lausekkeita, jotta sopimuksilla voitaisiin parantaa kansalaisten tilannetta kyseisissä maissa.
Emme toivo, että tätä mietintöä tulkittaisiin siten, että Euroopan parlamentti kannattaisi kauppaboikotteja niitä maita vastaan, jotka eivät täysin noudata demokratiaa ja ihmisoikeuksia koskevia sopimuslausekkeita. Yleensä kauppaboikotit koituvat köyhien maiden heikko-osaisen väestön vahingoksi.
Figueiredo (GUE/NGL ),
    Mietinnössä käsitellään pääasiassa AKT-maita Cotonoun sopimuksen pohjalta ja Välimeren alueen maita osana Barcelonan sopimuksen seurantaa. Ennen kaikkea siinä käsitellään islaminuskoisissa maissa esiintyvää fyysistä väkivaltaa, kuten sukupuolielinten silpomista, vahingoittamista hapon avulla, julkisia kurittamisia, kivityksiä, niin sanottuja kunniarikoksia, pakkoavioliittoja ja polttamisia. Maailman muut alueet jätetään huomiotta.
Pidämme erittäin myönteisenä ja kannatamme täysin ehdotusta siitä, että jäsenvaltiot ottaisivat pakolaisaseman saamiseksi tehtyjä hakemuksia tarkastellessaan huomioon sen, ovatko naiset sukupuolensa vuoksi mahdollisesti alttiina vainolle tai sen uhalle.
Kannatamme mietinnössä esitettyä kehotusta siitä, että jäsenvaltiot antaisivat lainsäädäntöä, jossa nimenomaan kielletään sukupuolielinten silpominen, mutta korostamme myös, että näiden yhteisöjen sosiaalisen osallisuuden edistämiseksi tarvitaan aktiivisia toimia erityisesti asumisen, terveydenhuollon sekä yleissivistävän ja ammatillisen koulutuksen alalla.
Keskusteluja asianomaisten instituutioiden ja sellaisten kansalaisjärjestöjen kanssa, jotka keräävät kolmansissa maissa tietoja naisiin kohdistuvasta väkivallasta, on tuettava lisäämällä apua ja luomalla parempia kehitysapuohjelmia erityisesti naisten emansipaatiosta huolehtimiseksi.

Fatuzzo (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, Lisin mietinnössä käsitellään vaarallisten aineiden kuljetuksista aiheutuvien suuronnettomuusvaarojen valvontaa erityisesti, kun kyse on kyseisten tuotteiden louhinnasta ja kuljetuksesta. Koska en todellakaan voinut äänestää mietintöä vastaan, äänestin sen puolesta, mutta mieleeni jäi kysymys, jonka esitän jäsen Lisille: eikö euro saattaisi olla vaarallinen aine, joka pitäisi myös luokitella vaaralliseksi aineeksi, jolta meitä on suojeltava, kun se lasketaan liikkeeseen? Arvoisa puhemies, tarkoituksenani ei ole järkyttää teitä, mutta euron liikkeessä olo on valitettavasti lisännyt Italiassa kaikkien työntekijöiden ja eläkeläisten kustannuksia, sillä sen hinta on merkittävästi korkeampi. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
   Kannatan tätä Lisin mietintöä, jossa suositellaan sovittelukomiteassa sovitun yhteisen tekstin hyväksymistä ja vaarallisista aineista aiheutuvien suuronnettomuusvaarojen torjunnasta annetun neuvoston direktiivin saattamista ajan tasalle.
Olemme erityisen tyytyväisiä siihen, että on hyväksytty seuraavat parlamentin esittämät tarkistukset, joiden tavoitteena on
– laajentaa direktiivin soveltamisala kattamaan sellaiset vaaralliset aineet kuten kaliumnitraatti, joka aiheutti vuonna 2001 Toulousessa sijaitsevassa tehtaassa räjähdyksen, jossa 30� henkeä kuoli ja noin 2� 000 vahingoittui
– parantaa mahdollisesti vaarallisessa tuotantolaitoksessa työskentelevän koko henkilöstön ja myös kaikkien alihankkijoiden koulutusta ja asettaa etusijalle onnettomuuden sattuessa toteutettavat kiireellisimmät hätätoimet
– parantaa yleisölle tiedottamista ja korostaa, kuinka tärkeätä on perustaa maankäytön suunnittelua koskeva tietokanta vaarallisten tuotantolaitosten ja erityisen herkkien alueiden yhteensopivuuden arviointia varten
– varmistaa, että vaarallisten tuotantolaitosten operaattorit laativat yleisön saatavilla olevia turvallisuusselvityksiä, jotka sisältävät karttoja, kuvia ja vastaavia kuvauksia.
Koska yhteisellä kannalla tekstiin lisättiin huomattavia parannuksia, joiden ansiosta päästiin paljon pidemmälle kuin toisessa käsittelyssä olisi voitu ennustaa, kannatan…

Fatuzzo (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, viime yönä näin jälleen unta eräästä Fatuzzo-nimisestä merimiehestä, joka työskenteli New Yorkin ja Bahamasaarten välillä purjehtivalla aluksella vuosina� 1963–1965. Koska minun oli kerrottava käsitykseni Miguélez Ramosin mietinnöstä, jossa käsitellään alusten ja satamien turvatoimien parantamista, minulla oli merimiehenä toimineena parhaat mahdolliset edellytykset antaa hyviä neuvoja. Minulle kuitenkin sanottiin, että tarvitaan vielä yksi tarkistus lisää. Toisin sanoen, miksi Miguélez Ramos ei ensi kerralla esittäisi, että eläkerahansa ensi kerran saaneille eläkeläisille annettaisiin ilmainen risteily? 
Figueiredo (GUE/NGL ),
   Tämän asetuksen tavoitteena on siirtää osaksi yhteisön oikeutta kansainvälisen merenkulkujärjestön IMO:n hyväksymät muutokset, jotka on sisällytetty ihmishengen turvallisuudesta merellä tehdyn kansainvälisen SOLAS-yleissopimuksen uuteen lukuun vuoden� 2001� syyskuun� 11.� päivän tapahtumien vuoksi, sillä aluksia on suojeltava ja merenkulun turvallisuutta lisättävä mahdollisten hyökkäysten varalta. Näin varmistetaan, että IMO:ssa hyväksytyt, kansallista merenkulkua koskevat kansainväliset toimet pannaan yhtenäisesti täytäntöön koko Euroopan yhteisössä.
SOLAS-yleissopimukseen sekä alusten ja satamien kansainvälisen turvasäännöstön (ISPS-säännöstön) A-osaan tehdyt muutokset sisältävät velvoittavia määräyksiä, jotka ovat eri tavoin tulkittavissa ja mukautettavissa jäsenvaltioissa. Säännöstön B-osa koostuu suosituksista, mutta komissio ehdottaa, että osasta niitä tehtäisiin velvoittavia määräyksiä. Jäsenvaltiot voivat antaa yksityiskohtaisia säännöksiä ainoastaan sellaisista satamista, jotka tarjoavat palveluja kansainväliselle liikenteelle vain satunnaisesti. Tosin niiden on mahdollista saada vapautus reittiliikennettä jäsenvaltioissa tai kahden tai useamman jäsenvaltion välillä harjoittavien alusten pakollisista satamaan tuloa edeltävistä tarkastuksista. Jäsenvaltioiden on hyväksyttävä kansallinen suunnitelma asetuksen säännösten täytäntöönpanoa varten.
Mietinnössä myös vahvistetaan se, että jäsenvaltiot nimeävät yhden kansallisen viranomaisen vastaamaan alusten ja satamarakenteiden turvallisuudesta. Lisäksi siinä annetaan komissiolle tehtäväksi tarkastusten ja arviointien tekeminen ja Euroopan meriturvallisuusvirastolle tehtäväksi avustaa komissiota näiden tehtävien hoidossa.
Ribeiro e Castro (UEN ),
    Komissio teki nyt käsiteltävänämme olevan ehdotuksen, jotta yhteisön oikeuteen voitaisiin siirtää kansainvälisen merenkulkujärjestön IMO:n täysistunnossa hyväksytyt määräykset, joiden lopullinen versio hyväksyttiin ihmishengen turvallisuudesta merellä vuonna� 1974 tehdyn kansainvälisen SOLAS-yleissopimuksen allekirjoittaneiden hallitusten kansainvälisessä diplomaattikonferenssissa Lontoossa joulukuussa� 2002. Kyseessä on erittäin tärkeä yleissopimus.
Käytännössä se tarkoittaa, että lentoliikenteessä noudatettavia periaatteita ryhdytään nyt soveltamaan myös merenkulussa. Jäsenvaltioiden on laadittava kansallisen merenkulun turvasuunnitelmat, joissa määritellään turvallisuusnormit, ja nimettävä yksi ainoa tällä alalla toimivaltainen kansallinen viranomainen, jonka tehtävänä on erityisesti taata alusten turvallisuus myöntämällä turvatodistuksia.
Tiedän, että tämä on erityisen herkkä ala. Ottaen huomioon mietinnössä esitetyt turvatoimet, jotka kohdistuvat aluksiin ja niihin satamarakenteisiin, jotka muodostavat sataman ja aluksen välisen vuorovaikutuksen mutta eivät varsinaisesti kohdistu itse satamiin, kehotan komissiota pysymään aikomuksessaan esittää lainsäädäntöaloite yhteisön satamien suojelun sääntelemiseksi.
Olen esittelijän tavoin tietoinen kyseisten turvatoimien talousvaikutuksista ja kannatan hänen pyyntöään siitä, että komissio esittäisi selvityksen tästä asiasta.
Äänestin mietinnön puolesta. 
Vachetta (GUE/NGL ),
    – Kun on kyse turvallisuudesta, ei voida myöntää poikkeuksia eikä olla liian sallivia. Merenkulku on pidettävä erillään voiton maksimoinnin lainalaisuuksista, ja on luotava toinen kansainvälinen merenkulkujärjestö, joka kykenisi ottamaan huomioon yhteiskunnan tarpeet, työntekijät ja ympäristön. Tarvitaan lisää sääntöjä ja lisää velvoittavia kansainvälisiä lakeja, ja mukavuuslippujärjestelmä on lopetettava. Prestige-säiliöaluksen uppoamisesta on kulunut tuskin vuottakaan, ja sen inhimilliset, sosiaaliset ja ympäristöön liittyvät seuraukset muistuttavat meitä päivittäin näistä välttämättömistä toimista La Coruñasta aina Calais’hen asti.
En pidä tällä alalla tärkeimpänä asiana terrorismin torjuntaa vaan merten huligaanien vastaista toimintaa. Kannatan kaikkia tarkistuksia, joiden tarkoituksena on sisällyttää asetukseen tiukemmat yhteisön satamissa noudatettavat turvatoimet, saada asetuksen piiriin kaikki asianomaiset, ei ainoastaan merimiehet vaan kaikki alan ammattilaiset, jotka satunnaisesti työskentelevät satama-alueilla, ja lisäksi sisällyttää asetuksen soveltamisalaan alukset, joilla kuljetetaan kontteja, öljytuotteita ja vaarallisia aineita. Näistä syistä äänestin mietinnön puolesta.

Fatuzzo (PPE-DE ).
    Paasilinnan mietinnössä esitetään Euroopan verkko- ja tietoturvallisuuden viraston perustamista nimenomaan, jotta voitaisiin torjua tietoihin, tietokoneisiin ja sähköisiin viestiyhteyksiin kohdistuvia laittomuuksia. Arvoisa puhemies, mielestäni Paasilinnan mietintö olisi ollut parempi, jos siinä olisi ollut myös tarkistus tehokkaammasta suojasta sellaisten rosvojen varalta, jotka vievät työntekijöiden rahat, jotka näiden olisi pitänyt saada pitää itsellään eläkkeitään varten. Siksi olisi parempi, jos säädettäisiin toimista tietoverkkorikollisuuden ja eläkeläisten rahojen varastamisen estämiseksi.
Bordes, Cauquil ja Laguiller (GUE/NGL ),
    – Neuvosto valmistelee verkko- ja tietoturvallisuudesta vastaavan viraston perustamista. Perustajien päähuomio kohdistuu niin kutsuttuun liikemaailmaan, ja tätä pientä yhteisöä halutaan suojella tietoverkkorikollisuudelta.
Jotkin tähän niin sanottuun liikemaailmaan kuuluvat tahot saavat luultavasti taloudellista lisähyötyä tästä hankkeesta, sillä tuleva virasto käyttää niiden tarjoamia tietoturvapalveluja.
Meillä ei tietenkään ole mitään parempaa tietoturvaa vastaan. Äänestimme kuitenkin tyhjää, sillä liikesalaisuuksien suojeleminen yksityisyritysten välisissä suhteissa ei ole meidän mielestämme keskeinen kysymys.
Ribeiro e Castro (UEN ),
   Äänestin ehdotuksen puolesta.
Niin julkisten kuin yksityisten tietoverkkojen turvallisuuden parantamisesta Euroopan yhteisössä on tulossa yhä välttämättömämpää pääasiassa siksi, että se on niin tärkeätä kansalaisten, liikeyritysten ja yleensäkin talouden toimijoiden kannalta Internetin todella räjähdysmäisen kasvun vuoksi. Internetissä on tarjolla lähes rajattomasti tietoa, ja sen kautta on hämmästyttävän helppoa siirtää tietoja. Siksi Internetiä käytetään paljon, ja kuten tiedämme, tämä luo otollisen maaperän rikollisten toiminnalle, jossa usein on tarkoituksena vahingoittaa järjestelmää ja siten horjuttaa verkon luotettavuutta ja turvallisuutta.
Komission ehdotuksessa todetaan seuraavaa: "Viraston on erityisesti kyettävä antamaan apua verkko- ja tietoturvaan liittyvien yhteisön sääntöjen soveltamisessa. Sen antama apu auttaa varmistamaan verkkojen ja tietojärjestelmien tietoturvatoimintojen yhteentoimivuuden, mikä myötävaikuttaa sisämarkkinoiden toimintaan." Olen täysin samaa mieltä.
Nähdäkseni viraston kuuluisi myös aktiivisesti etsiä ratkaisuja tietoverkkorikollisuudesta aiheutuviin ongelmiin, mikä tietenkin tarkoittaa sitä, että lapsiimme kohdistuvia erityisiä vaaratilanteita ja heidän merkittävämpää altistumistaan on tarkasteltava hyvin perusteellisesti. 

Alavanos (GUE/NGL ),
   . –Ehdotus neuvoston suositukseksi syöpäseulonnasta on erityisen tärkeä, sillä siinä painotetaan yleisön valistamista ja terveyskasvatusta, tietoisuuden parantamista varoittavista oireista, ajoissa tehtävää diagnoosia ja tehokkaampia hoitomuotoja.
Neuvosto ehdottaa 50–69-vuotiaiden naisten mammografiaseulontoja, piilevän suolistoverenvuodon tutkimista 50–74-vuotiailta sekä kohdunkaulan irtosolunäytteiden ottamista 20–30-vuotiailta, minkä lisäksi tarvitaan muitakin kiireellisiä toimia, kuten erikoisohjelmia valikoiduilla työpaikoilla, joissa on suuri syöpäriski työympäristön vuoksi. Toisena toimena ovat erikoisohjelmat ja testaukset yliopistoissa ja korkeakoululaitoksen piirissä yleensäkin, jotta syövän tarkkailuun totutaan väistämättä jo nuorena. 
Caudron (GUE/NGL ),
    – Syöpä on hirvittävä sairaus, joka koskettaa miljoonia eurooppalaisia ja maailman muita ihmisiä.
Olen aina sanonut ja toistan edelleenkin, että yhteiskuntamme ei ole tehnyt tämän sairauden voittamiseksi niin paljon kuin sen laajuus ja vakavuus edellyttäisivät tutkimusmäärärahojen, hoitokeinojen ja parantumattomasti sairaiden tukemisen suhteen.
Seulonta on osa näitä toimia, ja kannatan siis sitä, vaikka se ei ratkaisekaan kaikkia ongelmia. 
Kun syöpä on todettu, on käytettävä sellaisia hoitokeinoja, että potilas paranisi.
Queiró (UEN ),
   Noin joka neljäs eurooppalainen (eli vuosittain yhteensä noin miljoona ihmistä) sairastuu syöpään. Tämä on inhimilliseltä kannalta hirvittävä taakka syöpään sairastuneille ja heidän perheilleen, minkä lisäksi taudin diagnosointi, hoito ja parantaminen vaativat runsaasti voimavaroja. Siksi syövän torjunta vuonna 1985 perustetun Eurooppa syöpää vastaan -ohjelman avulla on jo pitkään ollut etusijalla Euroopassa.
Esittelijänä toiminut ystäväni ja kollegani Mussa, joka sai keskusteluiden aikana kaikkien ryhmien varjoesittelijöiden innostuneen tuen, on todennut, että "on siis tärkeätä keskittää Euroopan laajuinen toiminta seuraaville neljälle alalle:
a) terveysasioista tiedottaminen Euroopan kansalaisille ja niitä koskevan koulutuksen tarjoaminen
b) jo hyväksi havaittujen seulontojen täytäntöönpano
c) seulontojen laadun tarkkailu tietyin väliajoin
d) uusien seulontamenetelmien toteutettavuutta koskeva tutkimus.
Komission asiakirjan avulla Euroopan unioni voi yhdessä pyrkiä torjumaan näitä yleisiä, julmia ja yhteiskunnallisesti tuhoisia sairauksia. Euroopan tasolla on kiireesti ryhdyttävä strategiseen toimintaan syöpää vastaan, mitä osoittavat sairauksia koskevat huolestuttavat tiedot."
Näin ollen en ainoastaan äänestänyt mietinnön puolesta, vaan tein sen innostuneena ja siinä toivossa, että suositus hyväksyttäisiin, sillä vaikkei se olekaan oikeudellisesti velvoittava, sen on todellinen poliittinen ensisijainen tavoite.
Ribeiro e Castro (UEN ),
    Kiitän vilpittömästi jäsen Mussaa hänen erinomaisesta mietinnöstään, jonka aiheena on meille kaikille niin suunnattoman tärkeä asia – syöpä ja sen varhainen toteaminen. Kyseessä on kammottava sairaus, joka on merkittävimpiä kuolinsyitä ja koskettaa suoraan useita kansalaisia ja sen vuoksi myös heidän perheitään. Tutkimustietojen perusteella tiedämme, että noin joka neljäs eurooppalainen sairastuu syöpään. 
Vaikka kyse onkin suosituksesta, joka ei ole oikeudellisesti velvoittava, ehdotusta on pidettävä todellisena poliittisena ensisijaisena tavoitteena. Tämä kävi ilmi sen täysistunnossa saamasta valtavasta ääntenenemmistöstä: 528 puolesta ja vain 6 vastaan.
Olen myös tyytyväinen tukeen, jota tälle ehdotukselle saatiin parlamentin erityisvaliokunnassa nimenomaan ehdottamalla toissijaisia ehkäisytoimia ajoissa tehtävän diagnoosin helpottamiseksi, jotta voitaisiin käyttää vähemmän aggressiivisia ja potilaan kannalta siedettävämpiä hoitomuotoja.
Pidän myös myönteisenä sitä, että selkeästi pyritään lisäämään ihmisten valveutuneisuutta, jotta he eivät suhtautuisi seulontoihin pelokkaasti, ja että on päätetty tiedotuskampanjasta ihmisten opettamiseksi itse tutkimaan itseään. 

Fatuzzo (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, Adamin mietintö käsittelee lammas- ja vuohieläinten tunnistusta ja rekisteröintiä. Äänestin esityksen puolesta, sillä on toki hyödyllistä rekisteröidä myös lampaiden ja vuohien kehittyminen, mutta eräs eläkeläinen esitti minulle toiveen, että unionissa oltaisiin myös kiinnostuneita – ja toivon jäsen Adamin puuttuvan tähän pian – työntekijöiden maksamien eläkemaksujen kirjaamisesta ja säilyttämisestä. Ainakin Italiassa ja, pelkään pahoin, myös muissa Euroopan maissa eläkemaksut hyvin usein häviävät jonnekin rattaiden pyörteisiin ja katoavat, minkä vuoksi työntekijät saavat pienempää eläkettä kuin mihin heillä on oikeus. Meidän on siksi varmistettava, että työvuodet kirjataan ja niitä seurataan henkilön koko elämän ajan. 
Figueiredo (GUE/NGL ),
   Tässä asetusehdotuksessa pyritään esittämään nykytilanteessa ratkaisu siihen, kuinka voitaisiin rekisteröidä ja jäljittää lampaiden ja vuohien siirtoja tartunnan saaneiden eläinten tunnistamisen parantamiseksi epidemian puhjetessa. Euroopan parlamentti ehdotti tällaista järjestelmää ja erityisesti tunnistamisen ensisijaisuutta 17.� joulukuuta� 2000 antamassaan päätöslauselmassa suu- ja sorkkatautia käsittelevän väliaikaisen valiokunnan mietinnön perusteella. Vaikka nämä toimet ovatkin merkittäviä, ne eivät tuo ratkaisua maatalousjärjestelmämme nykyongelmiin. Olisi erityisen tärkeätä supistaa elävien eläinten siirrot ja erityisesti vienti muihin maihin aivan vähimmilleen, vastustaa paikallisten teurastamoiden häviämistä, tukea paikallista tuotantoa ja lyhyitä jakelukanavia, vastustaa eläinlääkintäpalveluihin tehtäviä riittämättömiä investointeja ja ottaa huomioon sisärajojen poistumisesta aiheutuvat ongelmat.
Asetus tuo esiin kolme tuottajien, erityisesti pientuottajien, kannalta tärkeätä kysymystä: onko hallintotaakka oikeasuhtainen, onko asetettuja määräaikoja mahdollista noudattaa ja ovatko kustannukset kohtuulliset. Mietinnössä ehdotetaan järjestelmän yksinkertaistamista joiltain osin, kuten määräaikojen pidentämistä, yhteisön osallistumista suunniteltuun elektroniseen tunnistusjärjestelmään ja yhteisön rahoitusta yksilöllisten jäljitettävyysjärjestelmien perustamisesta aiheutuviin kokonaiskustannuksiin. Ainoastaan näin voimme välttyä siltä, että yhä useammat tuottajat jättävät tämän alan.
Ribeiro e Castro (UEN ),
   Asetusehdotuksessa esitetään järjestelmä lammas- ja vuohieläimiä käsittävien eläinerien ja yksittäisten eläinten tunnistamiseksi ja siinä säädetään mahdollisuudesta käyttää elektronista tunnistamista. Tarkoituksena on kehittää tunnistusjärjestelmää ja luoda lammasten ja vuohien siirtojen rekisteröimistä varten atk-järjestelmä nopean ja tarkan jäljitettävyyden takaamiseksi, mikä on välttämätöntä, jotta voitaisiin valvoa sairauksia ja kansanterveyteen mahdollisesti vaikuttavia ongelmia tai tapauksia.
Koska tällaisen teknisen järjestelmän tehokkuutta ei ole testattu asianmukaisesti kaikissa jäsenvaltioissa eikä sitä ole hyödyllistä tai taloudellista soveltaa kaikissa tilanteissa, mielestäni olisi tärkeätä, että komissio laatisi tällä alalla saaduista kokemuksista kertomuksen, jossa tarkasteltaisiin sähköisen tunnistusjärjestelmän taloudellisia vaikutuksia ennen kuin se otetaan yleisesti käyttöön pakollisena järjestelmänä.
Esittelijän tavoin minulla on epäilykseni tehdyn ehdotuksen asianmukaisuudesta ja toteutettavuudesta. Lisäksi olen samaa mieltä hänen esittämistään tarkistuksista ja yhdyn hänen huoleensa siitä, että ikääntyvää erikoistyövoimaa, jonka tulotaso on erittäin alhainen, on niin paljon ja sen osuus kasvaa nopeasti. Lampaiden ja vuohien kasvattajien on luovuttava elinkeinostaan, sillä tuottajien kustannukset ovat lisääntyneet, ja unionin on pelkästään jo tästä syystä vastattava yksilöllisestä tunnistusjärjestelmästä aiheutuvista kustannuksista.
Äänestin mietinnön puolesta. 
Sacrédeus (PPE-DE ),
    Mietintö vahvistaa sen, että on luotava yhteinen atk-pohjainen lampaiden ja vuohien rekisteröintijärjestelmä, joka on samanlainen kuin nautakarjan ja sikojen kasvatuksen alalla nykyään käytetty. Euroopan parlamentin enemmistö haluaa kuitenkin tehdä tähän järjestelmään selvän eron sen rahoittamistavan suhteen.
Nykyisiä järjestelmiä rahoitetaan maksuin, mutta lampaita ja vuohia koskeva uusi järjestelmä halutaan rahoitettavaksi yhteisön varoin. Siksi äänestin koko mietintöä vastaan.
Tässä tilanteessa, jossa EU:ta vaaditaan uudistamaan yhteinen maatalouspolitiikkansa, on valitettavaa, että parlamentti haluaa jälleen uusia kustannuksia maksettaviksi unionin yhteisestä talousarviosta.
Erityisesti johdanto-osan kappaleissa 5� b ja 17� a ilmaistaan selvästi, että EU:n olisi vastattava kustannuksista. Johdanto-osan kappale 5� b kuuluu seuraavasti: "Yhteisön talousarvion on vastattava osasta uuden elektronisen tunnistusjärjestelmän käyttöönoton kokonaiskustannuksia, sillä on kyse elintarvikkeiden turvallisuutta ja valvontaa koskevasta toimenpiteestä, joka vaikuttaa koko tuotantoketjuun samalla, kun tuottajien on otettava käyttöön järjestelmä ja huolehdittava sen toiminnasta." 

Fatuzzo (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, jäsen Blokland esittää mietinnössään vapaata liikkuvuutta Euroopassa jätteille, niin yhdyskunta- kuin teollisuusjätteille, ja äänestin päätöslauselmaesityksen puolesta. Olisin kuitenkin tyytyväinen, jos eurooppalaisten eläkeläisten katsottaisiin ansaitsevan vähintään samanlaisen vapaan liikkuvuuden kuin yhdyskunta- ja teollisuusjätteet. Kuten tiedätte, sosiaaliavustuksia saavat henkilöt, kuten kuulo- tai näkövammaiset tai jatkuvan avun tarpeessa olevat kansalaiset, menettävät haittarahansa matkustaessaan Euroopassa muualla kuin kotimaassaan. Mielestäni tässä direktiivissä olisi siksi käsiteltävä eläkeläisten liikkuvuutta siinä kuin jätteidenkin liikkuvuutta. 
De Keyser (PSE ),
    – Jätteiden siirrot ovat keskeisellä sijalla pyrkimyksissämme teollisuusmaina säilyttää talouskehitys ja suojella ympäristöä. Kannatan siksi Bloklandin mietinnön linjauksia. Protestoin kuitenkin jätteiden hyödyntämisen esteitä vastaan, sillä – kuten Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen asiassa C-228/00 antamassa tuomiossa todettiin – kotimaani sementintuottajat joutuvat kärsimään niistä. Sementin valmistamiseen käytetyistä vaihtoehtoisista energialähteistä 36� prosenttia saadaan pääasiassa naapurimaista toimitettavista jätteistä. Jos tällaiset jätteiden siirrot vaarantuvat, Belgian sementtitehtailta tulee kahdenlaisia epäpuhtauspäästöjä, nimittäin jätteistä peräisin olevat päästöt ja sementtitehtailla käytettävästä polttoaineesta peräisin olevat päästöt. Tällaiset kaksoispäästöt olisivat kalliita ja myös ympäristön kannalta haitallisia. Lisäksi vaarana ovat työpaikkojen menetykset sementtitehtailla, jotka sijaitsevat jo pahoin työttömyyden vaivaamilla alueilla (tavoite 1).
Tämän vuoksi en puolla tarkistuksia, joissa vastustetaan jätteiden hyödyntämistä. Turvautuminen varovaisuusperiaatteeseen, vaikka vastaukset ovatkin jo tiedossa, merkitsee sitä, että myönnämme olevamme voimattomia pitämään saastuttamisen kurissa. Tämä on tilanne ainakin jätteiden tilapäistä käsittelyä suorittavilla keskuksilla, jotka on kielletty, sillä ne eivät kykene seuraamaan kyseisten jätteiden etenemistä varsinaiseen määränpäähänsä tai valvomaan niiden jäljitettävyyttä. 
Figueiredo (GUE/NGL ),
   Vaikka edellisen mietinnön jälkeen on edistytty, kaikkien jäsenvaltioiden vastaukset kyselyyn saatiin kuitenkin myöhässä (Portugalin ja Irlannin yli vuoden myöhässä). Jätehuoltosuunnitelmien laatimisessa on tapahtunut edistystä, vaikka joillain mailla ei ole minkäänlaisia suunnitelmia tai ne eivät noudata niitä. Onkin käynnistetty lukuisia oikeuskäsittelyjä, koska kyseistä direktiiviä ei ole noudatettu.
Mietinnössä ei puututa tavoitteeseen, jonka mukaan jätteiden syntyminen on pidettävä vuoden 1985 tasolla, sillä jäsenvaltiot ja/tai komissio eivät ole määritelleet vähentämistoimia. Komissio kehottaa jäsenvaltioita tehostamaan kierrätettävien materiaalien erillistä keräystä ja huolehtimaan, että niillä on riittävä kierrätys- ja hyödyntämiskapasiteetti sekä valmiudet jätteenpolttoon, johon liittyy energian talteenotto, jos ei ole parempia käsittelyvaihtoehtoja. 
Kannatamme yleisesti ottaen mietinnössä esitettyjä kantoja ja siinä ehdotettuja toimia, varsinkin sellaisia, joiden ansiosta maista tulisi omavaraisia jätteiden käsittelyssä ja direktiiviä noudatettaisiin ja tarkistettaisiin. Kyse on erityisesti jätteiden hyödyntämisen, niistä huolehtimisen, niiden vähentämisen ja niiden käsittelyn edellytyksistä, jotka perustuvat vähimmäisvaatimuksiin, joissa otetaan huomioon näiden toimien ympäristövaikutukset. Kaasupäästöjä ja muita päästöjä koskevien säännösten on oltava samat jätteiden kaikessa käsittelyssä. 
Fitzsimons (UEN ),
   . Kannatan täysin Euroopan komissiota, joka haluaa säännellä hyvin tiukasti jätteiden siirtoja EU:n alueella ja vesillä. Samoin kiitän esittelijää hänen erinomaisesta työskentelystään tässä asiassa. Monet hänen esittämistään tarkistuksista merkitsevät sääntöjen ja valvonnan tiukentamista entisestään.
Olemme kaikki tietoisia niistä tuhoisista seurauksista, joita voi aiheutua ympäristöllemme sekä eläimille ja joskus myös ihmisille, jos jätteiden siirtoja varten ei ole asianmukaisia valvontatoimia.
Viime viikkoina saatoimme todeta, kuinka käytöstä poistettujen loppuun kuluneiden yhdysvaltalaisten sota-alusten laivue yritettiin kuljettaa EU:n vesien halki. Toivon, että asianmukaisilla lainsäädäntötoimilla voidaan estää se, että vielä muutkin vaarallista jätettä täyteen lastatut ruostuneet rämät ylittäisivät Atlantin matkallaan romutettaviksi Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Jos emme estä tämän hengenvaarallisen lastin lähtöä matkaan, sen reitti kulkee hyvin läheltä Irlannin kaakkoisrannikkoa ja minun vaalipiiriäni Leinsteriä.
Olen samaa mieltä siitä, että komission ehdottamista uusista valvontatoimista aiheutuu jonkin verran hallintokuluja.
Ribeiro e Castro (UEN ),
    Kannatan tätä komission ehdotusta, joka käsittääkseni vastaa Euroopan unionin kansalaisten odotuksia, sillä siinä tehostetaan ympäristönsuojelua ja esitetään toimia jätteiden käsittelyä, kierrättämistä, hyödyntämistä ja siirtoja varten.
Käsitys ympäristön kannalta vastuuntuntoisen jätehuollon tärkeydestä hyväksytään nyt onneksi laajalti. Tämä on näkynyt selvästi siitä huomiosta, jota tiedotusvälineet ovat viime aikoina kiinnittäneet jätteiden (ja haitallisten aineiden) siirtoihin erityisesti meritse ja sisävesillä. Alan toimijoiden – olivatpa ne vain siirtoja hoitavia tai jätteiden käsittelystä, kierrätyksestä tai hyödyntämisestä vastaavia tahoja – on nykyisin täytettävä mahdollisimman tiukat turvallisuus- ja suojeluvaatimukset sekä noudatettava asianmukaisia menettelyjä. Tämän vuoksi on laadittava valvontaa koskevia määräyksiä sen mukaan, minkä tyyppisen jätteen siirroista on kyse ja kuinka sitä on tarkoitus käsitellä sen määränpäässä. 
Olen myös samaa mieltä ehdotetuista punaisesta luettelosta (jäte sisältää vaarallisia aineita) ja vihreästä luettelosta (jäte ei enää sisällä vaarallisia aineita).
Lopuksi haluaisin korostaa, kuinka tärkeätä näissä asioissa on jatkuvasti vaihtaa tietoja ja parhaita käytäntöjä, sillä usein esiintyy tieteellistä ja teknistä epävarmuutta siitä, kuinka tietyn tyyppisiä jätteitä olisi lopulta käsiteltävä.

Ó Neachtain (UEN ).
    Arvoisa puhemies, me kaikki kannatamme tukitoimia yhteiskunnassamme esiintyvien sairauksien hoitamiseksi. On myös selvää, että lääketieteen tutkijat ovat hyvin erimielisiä tästä kysymyksestä. Oman käsitykseni mukaan on olemassa vaihtoehtoja alkion kantasoluja käyttävälle tutkimukselle. Tästä on useita esimerkkejä, eikä ole asiallista väittää, että ne meistä, jotka ovat tämänkaltaista tutkimusta vastaan, vastustaisivat hoitokeinojen etsimistä näihin sairauksiin.
Komission ehdotukset sellaisen tutkimustoiminnan rahoittamiseksi, joka on laitonta joissain jäsenvaltioissa, loukkaavat toissijaisuusperiaatetta, eikä näin pitäisi käydä. Tämä on selvästikin hyvin arkaluonteinen asia. Esittämissäni tarkistuksissa todetaan, ettemme kannata EU:n varojen myöntämistä alkion kantasoluja käyttävään tutkimukseen Euroopassa. Koska Euroopan parlamentti on nyt tuonut esiin näkökantansa, asian käsittely siirtyy neuvostolle ja jäsenvaltioiden hallituksille.
McKenna (Verts/ALE ).
    Arvoisa puhemies, myös minä äänestin Liesen mietintöä vastaan.
Meidän on oltava hyvin varovaisia. Elämme Huxleyn Uljaassa uudessa maailmassa, miellyttipä tämä ajatus meitä tai ei. Meidän on oltava hyvin tarkkoina siinä, minkälaisen vallan ja toimintavapauden annamme tutkijoille.
Mielestäni tässä asiassa käytetyt vaikuttamiskeinot ovat olleet erityisen loukkaavia, sillä Alzheimerin tautia – johon oma isäni kuoli – on käytetty verukkeena alkion kantasoluja käyttävän tutkimuksen sallimiselle. Monien tutkijoiden mielestä Alzheimerin taudin tutkimuksessa saadaan aikuisten kantasoluilla luotettavampia tuloksia.
Ei voida millään hyväksyä sitä, että eurooppalaisten veronmaksajien rahoja käytettäisiin joissain jäsenvaltioissa kielletyn toiminnan rahoittamiseen. Jos jäsenvaltiot haluavat harjoittaa sellaista tutkimusta, ne voivat käyttää omien veronmaksajiensa rahoja eivätkä koko Euroopan unionia varten tarkoitettuja varoja.
Koska jäsen Ó Neachtainilla on noin vahvat mielipiteet tästä asiasta, hän voi erota puolueestaan, jos hänen hallituksensa ei äänestä ministerineuvostossa tätä ehdotusta vastaan. Irlannin hallituksen on äänestettävä tätä vastaan! On aivan turhaa esittää täällä äänekkäästi paljon mielipiteitä, jos hallitus ei toimi niin kuin sen odotetaan toimivan ja kannata Saksaa ja muita maita, jotka vastustavat esitystä. Se on ainoa looginen ja kunniallinen tapa toimia. 
McAvan (PSE ).
    Arvoisa puhemies, äänestin tänään alkion kantasoluja käyttävän tutkimuksen rajoittamista vastaan. Olen hyvin iloinen, että se oli koko parlamentin kanta.
Toisin kuin edeltävän puhujan mielestä, minun mielestäni meidän olisi kiitettävä sellaisia järjestöjä kuin Parkinson's Disease Society ja Progressive Supranuclear Palsy Society, jotka ovat määrätietoisesti selvittäneet parlamentin jäsenille, mitä todellista hyötyä alkion kantasoluja käyttävästä tutkimuksesta on jo ollut noista sairauksista kärsiville ihmisille ja toivottavasti on tulevaisuudessakin.
Tämä aihe tulee esiin täällä vähän väliä, ja monet jäsenistä yrittävätkin käyttää hyväkseen Euroopan parlamenttia taistellakseen ihan muista asioista, kuten alkiotutkimuksen ja abortin kieltämisestä. Toivon, että tämänpäiväisen äänestyksen myötä he luopuvat siitä, myöntävät tämän asian kuuluvan ensi sijassa jäsenvaltioiden omille hallituksille ja toteavat olevan täysin asianmukaista, että käytämme unionin varoja rahoittaaksemme tutkimusta, jolla voidaan edistää erittäin vaikeiden sairauksien parantamista.
Raschhofer (NI ).
    Arvoisa puhemies, hyvät jäsenet, minäkin äänestin tänään esitettyä ehdotusta vastaan, sillä en voi kannattaa sitä, että yhteisiä varoja käytetään tutkimukseen, joka on nimenomaan kiellettyä joissain jäsenvaltioissa. Juuri siksi, että jäsenvaltioiden omissa lainsäädännöissä on niin suuria eroja niiden suhtautumisessa ihmisalkioita käyttävään tutkimukseen, meidän ei olisi jätettävä huomiotta rajoittavampia kantoja alkiotutkimukseen. Jokaisen jäsenvaltion on voitava päättää oman lainsäädäntönsä mukaisesti, minkälaiseen tutkimukseen se haluaa käyttää rahaa ja minkälaiseen tutkimukseen varoja ei myönnetä. Koska alkiotutkimuksesta – toisin kuin aikuisten kantasoluja käyttävästä tutkimuksesta – ei ole vielä saatu kiistattoman lupaavia tuloksia, en myöskään ymmärrä, miksi siihen olisi myönnettävä rahoitusta kuudennesta puiteohjelmasta. 
Posselt (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, äänestäjäni eivät halua verorahojaan käytettävän syntymättömien ihmisten tappamiseen, vaikka – toisin kuin Saksassa – se on useissa jäsenvaltioissa sallittua tutkimusta varten. Tämän vuoksi vastustin mietintöä nykymuodossaan varsin selvästi ja olen alusta pitäen kannattanut parlamentin oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokunnan sekä jäsen Garganin esittämää selkeätä linjaa. Olimme kuitenkin valmiita tekemään merkittäviä myönnytyksiä saadaksemme aikaan kompromissiehdotuksen vieläkin huonomman vaihtoehdon välttämiseksi. Haluan kiittää jäsen Nisticòa ja jäsen Liesea siitä, että he ovat suoneet parlamentille mahdollisuuden näin pitkälle menevään mutta kuitenkin rajoituksia asettavaan kompromissiin. Parlamentin pieni vasemmistoliberaalien enemmistö kuitenkin hylkäsi tuon ehdotuksen, ja haluan nyt sanoa aivan selvästi, että tässä asiassa tuskin voidaan enää tehdä kompromisseja. Parlamentti on erimielinen tästä tärkeästä kysymyksestä, ja luulen, että tilanne on sama ministerineuvostossakin. Mielestäni meidän ei pitäisi käyttää muutoinkin varsin niukkoja tutkimusvarojamme rahoittaaksemme näin kovin kiistanalaista tutkimusta suurta erimielisyyttä aiheuttavasta aiheesta, vaan meidän olisi keskityttävä aiheisiin, jotka eivät aiheuta EU:ssa niin suurta erimielisyyttä, ja jätettävä jäsenvaltioiden ratkaistavaksi tämä kysymys, johon olisi sovellettava toissijaisuusperiaatetta. 
Banotti (PPE-DE ),
   .  Äänestin Liesen mietinnön puolesta, sillä siinä muodossa, jossa siitä äänestettiin, se on maltillinen kannanotto tutkimuksen puolesta.
Äitini kuoli Parkinsonin tautiin, ja seurasin, kuinka hän rappeutui pitkän ajan kuluessa. Toivon, että tätä kammottavaa sairautta voidaan torjua tutkimuksen avulla.
Äänestin kunnioittaakseni äitini ja työtoverini Nicholas Bethelin muistoa. 
Bowe, McNally ja Read (PSE ),
   . Olemme tyytyväisiä tämänpäiväiseen äänestystulokseen kuudetta puiteohjelmaa käsitelleestä Liesen mietinnöstä.
Ihmisalkioiden kantasoluja ja kantasolulinjoja käyttävien yhteisten tutkimushankkeiden rahoituksesta keskusteltiin perusteellisesti teollisuus-, ulkomaankauppa-, tutkimus- ja energiavaliokunnassa, ja siitä päästiin yhteisymmärrykseen, joka toistettiin tänään täällä parlamentissa. Näin ollen meidän on mahdollista jatkaa tätä elintärkeätä tutkimusta, jonka avulla on mahdollista tuoda helpotusta miljoonille Alzheimerin tai Parkinsonin taudista tai diabeteksesta kärsiville ihmisille.
Useat kollegoistani esittivät mietintöön tarkistuksia henkilökohtaisten tai kotimaansa tilanteeseen perustuvien kantojensa ilmaisemiseksi, ja niissä esitettiin rajoituksia kantasolujen tai kantasolulinjojen käyttöön liittyviin määräaikoihin. Tämä kuitenkin heikentäisi tai suorastaan estäisi alan innovatiivista tutkimusta, jos tiedemiesten ja tukijoiden olisi näin ollen mahdollista käyttää ainoastaan vanhenevia ylimääräisiä ihmisalkioita, jotka eivät ole parhaassa mahdollisessa kunnossa. Tämän vuoksi saatettaisiin jopa joutua käyttämään yhä suurempia määriä kantasoluja.
Tästä aiheesta ei ole eettistä yksimielisyyttä Euroopassa.
De Rossa (PSE ),
   . Kannatan Liesen mietintöä, sillä kantasoluja käyttävä tutkimus voi olla avain useiden erittäin vaikeiden sairauksien ja vaurioiden vuoksi tuhoutuneiden fyysisten toimintojen palauttamiseen ja regeneroimiseen. Se voi tarjota mahdollisuuden hoitaa Huntingtonin tautia, Parkinsonin tautia, Alzheimerin tautia, selkäydinvaurioita, halvauksia, palovammoja, sydänsairauksia, diabetesta, nivelrikkoa ja nivelreumaa.
Ehdotuksen mukaan tutkimusta rahoitettaisiin vain niissä jäsenvaltioissa, joissa kyseistä tutkimusrahoitusta haetaan. Tutkimuksessa käytettäisiin vain lääketieteellisesti avustettua koeputkihedelmöitystä varten ennen vuoden� 2002 kesäkuuta aikaan saatuja alkioita, jotka ovat nyt "ylimääräisiä" ja jotka muutoin tuhottaisiin. Alkioiden täytyy olla vapaaehtoisesti luovutettuja siten, että luovuttaja on tietoinen asiasta eikä saa niistä maksua.
Tutkijoiden on tarkoin noudatettava laajaa eettistä säännöstöä ja oikeudellisia sääntöjä. Tutkimukseen voidaan myöntää rahoitusta ainoastaan silloin, kun se on sovittujen tavoitteiden mukaista eikä sille ole varteenotettavaa vaihtoehtoa. Lisäksi tutkimustulokset on julkistettava.
Näin ollen katson, että Euroopan parlamentin olisi hyväksyttävä tämä ehdotus ja kaikkien jäsenvaltioiden olisi tuettava sen kantaa neuvostossa 27.� marraskuuta. 
Figueiredo (GUE/NGL ),
   Vaikka minun täytyykin todeta, että keskusteltaessa yhteisössä harjoitettavan tutkimuksen ensisijaisista tavoitteista ja rahoituksesta kuudennen puiteohjelman yhteydessä ei ole kyse ainoastaan tärkeästä kantasoluja käyttävää tutkimusta koskevasta kysymyksestä, kannatan ryhmäni esittämää kantaa, jonka mukaan on: 
– vastustettava pyrkimyksiä estää yhteisöä rahoittamasta kantasoluja, erityisesti alkion kantasoluja, käyttävää tutkimusta sen sallivissa EU:n jäsenvaltioissa 
– kunnioitettava niiden EU:n jäsenvaltioiden omaa lainsäädäntöä, jossa tämä mahdollisuus kielletään 
– vahvistettava tavoite, jonka mukaan pyritään säännellysti harjoittamaan alan tutkimusta erityisesti sellaisten sairauksien lievittämiseksi tai parantamiseksi, jotka aiheutuvat tiettyjen solujen rappeutumisesta, kuten Parkinsonin tauti, Alzheimerin tauti ja diabetes.
Tämän vuoksi vastustan suoria tai epäsuoria toimia, joilla pyritään rajoittamaan tai jopa estämään lähes täysin yhteisön rahoitus tämän alan tutkimusta varten. 
Montfort (PPE-DE ),
    – Komissio ehdottaa alkion kantasoluja käyttävän tutkimuksen rahoittamista, vaikka jotkin tällaisen tutkimuksen kieltäneistä jäsenvaltioista vastustavatkin sitä, eikä komissio ehdotuksessaan välitä toissijaisuusperiaatteesta.
Alkion kantasoluja käyttävä tutkimus, johon automaattisesti liittyy alkion tuhoaminen, on täysin vastoin perusoikeuskirjan 2� artiklassa tunnustettua ihmisarvon periaatetta.
Tällaiseen tutkimukseen liittyy myös teknisiä ongelmia. Emme ole vielä siinä vaiheessa, että tutkimusta tehtäisiin hoidon tehostamiseksi. Vaikka tässä on kyse perustutkimuksesta, uusien alkioiden käyttäminen ei ole millään tavoin perusteltavissa, mikä onkin jäsen Liesen esittämän kompromissin sisältö.
Vain harvat meistä ovat puheenvuoroissaan käsitelleet sairaiden kärsimyksiä ja tarvetta löytää kiireellisesti parantamiskeinoja. Juuri se onkin kantasoluja käyttävän tutkimuksen herättämä kysymys. Tutkimuksen nykyvaiheessa ainoastaan aikuisten kantasoluja käyttävä tutkimus antaa toiveita. Siihen ei liity eettisiä tai teknisiä ongelmia, mutta alalla ei valitettavasti ole käytettävissään riittävästi määrärahoja. Siksi suurin osa yhteisön varoista olisi käytettävän tällaisen tutkimuksen rahoittamiseen, sillä ainoastaan sen avulla voidaan vastata sairaiden kiireellisiin tarpeisiin.
Kaikista näistä syistä kannatan jäsen Garganin ehdottamia tarkistuksia, jotka myös minä olen allekirjoittanut. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
    Euroopan unionin on kieltäydyttävä myöntämästä lainkaan rahoitusta asioihin, joihin liittyy yhteisön varojen käyttöä, mutta jotka koskevat aloja, jotka laillisuutensa tai laittomuutensa vuoksi kuuluvat kansallisen lainsäädännön piiriin ja joihin jäsenvaltiot suhtautuvat eri tavoin. Muutoin se rikkoo toissijaisuusperiaatetta. Kyse ei ole siitä, kieltääkö vai salliiko Euroopan unioni jotain, mikä ei kuulu sen toimivaltaan, vaan siitä, ettei puututtaisi välillisesti, siis rahoituksen avulla, jäsenvaltioiden yksinomaiseen toimivaltaan ja estettäisi sitä, että veronmaksajien rahoja ei käytettäisi sellaisten ohjelmien ja toiminnan rahoittamiseksi, jotka heidän omissa jäsenvaltioissaan ovat kiellettyjä tai jotka on määritelty laittomiksi.
Koska komission ehdotuksessa ei ole noudatettu tätä periaatetta, se selvästi loukkaa toissijaisuusperiaatetta, minkä vuoksi äänestin ehdotusta vastaan.
Kantasolujen ja tähän tutkimukseen kohdistuvien odotusten osalta ehdotan, että kaikki yhteisön rahoitus ohjattaisiin aikuisten kantasoluja käyttävään tutkimukseen, mutta jäsenvaltiot voisivat toki toimia kuten haluavat omien tutkimusmäärärahojensa suhteen. Tästä ei aiheudu eettisiä tai oikeudellisia ongelmia, ja aikuisen kantasoluja käyttävästä tutkimuksesta on saatu selkeästi erittäin rohkaisevia tuloksia, toisin kuin alkion kantasoluja käyttävästä tutkimuksesta.
Kiitän esittelijä Lieseä hänen yrityksestään saada aikaan mahdollisimman pitkälle menevä kompromissi ja siitä, että hän selväsanaisesti ilmoitti hylkäävänsä ehdotuksen ymmärrettyään, että enemmistö tekisi sen hyväksymisen jälleen kerran mahdottomaksi. 
Ries (ELDR ),
    – Olen erittäin tyytyväinen siihen, että Euroopan parlamentti on tänään esittelijä Liesen suosituksen vastaisesti mahdollistanut alkion kantasoluja käyttävän tutkimuksen rahoittamisen.
Tällä äänestystuloksella Euroopan parlamentti lähettää todellisen toivon sanoman kaikille potilaille (diabeetikoille, Parkinsonin ja Alzheimerin tautia sairastaville sekä kroonisesta sydämen vajaatoiminnasta ja muista sairauksista kärsiville ihmisille). Tutkijoilla on nyt mahdollisuus löytää ehkä jo piankin parannuskeinoja parantumattomiin sairauksiin.
Äänestin ehdotuksen puolesta kolmesta syystä. Ensinnäkin äänestin täysin tutkimuksen ja kehittämisen kuudetta puiteohjelmaa koskevan kannan mukaisesti, joka hyväksyttiin Strasbourgin täysistunnossa 15.� toukokuuta� 2002. Siinä kielletään alkioiden kehittäminen sukusoluista, jotka on luovutettu kantasolujen aikaan saamiseksi.
Toiseksi ne viisi jäsenvaltiota, jotka ehdottomasti vastustavat alkion kantasoluja käyttävän tutkimuksen rahoittamista, eivät voi estää Eurooppaa etenemästä, sillä tämän alan rahoittaminen on hoitoa odottavien eurooppalaisten etujen mukaista.
Kolmanneksi tällaisen regeneroivan lääketieteen vastustajat joutuvat tunnustamaan, että heidän kantansa on epäjohdonmukainen. Heidän käsityksensä mukaan alkio on täysin itsenäinen elollinen olento ensimmäisestä päivästä alkaen, vaikka he samalla kannattavatkin koeputkihedelmöitystä varten viljeltyjen ylimääräisten alkioiden tuhoamista.
Sacrédeus (PPE-DE ),
    Olen kannattanut Euroopan kansanpuolueen (kristillisdemokraatit) ja Euroopan demokraattien ryhmää edustavaa esittelijä Lieseä hänen pyrkimyksessään saada aikaan tiukemmat eettiset ohjeet EU:n tutkimusrahoitusta ja tutkimuksen valvomista varten. Tämän vuoksi äänestin tarkistusten� 37–44 puolesta, jotka minä ja monet muut jäsenistä olivat allekirjoittaneet, mutta jotka on hylätty.
Lopullisessa äänestyksessä äänestin koko mietintöä vastaan. Se kuitenkin hyväksyttiin 298� jäsenen äänestettyä puolesta, 214:n äänestettyä vastaan ja 21:n äänestettyä tyhjää.
Alkion kantasoluja käyttävä tutkimus on vastoin Irlannin perustuslakia ja kielletty Saksan, Itävallan ja Portugalin lainsäädännössä. Kun otetaan huomioon toissijaisuusperiaate ja merkittävät erot suhtautumisessa kyseiseen tutkimukseen eri jäsenvaltioiden lainsäädännössä, jäsenvaltioiden pitäisi saada itse päättää, haluavatko ne rahoittaa sitä omista varoistaan.
Siksi on väärin alkion kantasoluja käyttävän tutkimuksen kieltäviä maita kohtaan pakottaa niiden kansalaisia maksamaan osuutensa EU:n yhteiseen tutkimusbudjettiin, josta rahoitetaan heidän omissa maissaan laittomana pidettyä toimintaa. Tuollainen pakko on myös vastoin eurooppalaisen yhteistyön periaatteita. Toivon siksi, että neuvosto hylkää Euroopan parlamentin enemmistön kannan.
Mielestämme etusija on annettava aikuisten kantasoluja käyttävälle tutkimukselle, joka ei ole eettisesti ja lainsäädännöllisesti kiistanalaista. 
Scallon (PPE-DE ),
   . Euroopan parlamentin jäseninä velvollisuutenamme on pitää arvossa edustamiemme kansalaisten demokraattista tahtoa suvereenien jäsenvaltioidemme lainsäädännön ja perustuslakien mukaisesti. Meidän on myös huolehdittava siitä, että Euroopan unionissa suojellaan ihmisarvoa ja valvotaan kaikkein heikoimpien ja haavoittuvaisimpien ihmisten etuja. Ei voida hyväksyä sitä, että inhimillistä elämää, iästä riippumatta, kohdellaan kaupallisena tuotteena ottamatta huomioon tuota elämää tai hintaa, jonka naiset ovat maksaneet luovuttaessaan alkioita.
On erittäin huolestuttavaa, että Euroopan komissio, jota tukevat jotkin Euroopan parlamentin jäsenet ja muutamien jäsenvaltioiden hallitukset, kuten Irlannin hallitus, on onnistunut määräämään kiistellyn ja epäeettisen tutkimuksen julkisesta rahoituksesta ilman, että asiasta on käyty kunnolla julkista keskustelua tai jäsenvaltioiden hallituksilla olisi ollut tilaisuutta reagoida. Irlannin edustajainhuoneessa ei ainakaan ole käyty asiasta keskustelua. Ehdotus on lainsäädännön ja perustuslakien ja samalla myös miljoonien kansalaisten omantunnon vastainen. Lisäksi se painostaa hakijavaltioita ja kolmannen maailman valtioita ryhtymään osaksi ihmisalkioita käyttävää tutkimusta palvelevia EU:n markkinoita.
Tästä kiistanalaisesta tutkimuksesta ei ole saatu tieteellisesti vakuuttavia tuloksia ja, kuten esittelijä on huomauttanut, se on erittäin riskialtista.

Fatuzzo (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, esittelijä Gutiérrez-Cortines, joka on espanjalainen, kehottaa mietinnössään maaperänsuojeluun erilaisten maaperäkarttojen ja lainsäädäntötoimien avulla, jotta meillä säilyisi valmiudet tuottaa huippulaatuisia maataloustuotteita. Pidän tätä sinänsä myönteisenä, mutta lukiessani maaperänsuojelusta minulle tuli yhtäkkiä tarve kysyä esittelijältä ja kysyä Euroopalta, eikö meidän pitäisi pyrkiä huolehtimaan siitä, että maaperän ollessa kyseessä myös johtajamme – sen sijaan että liitelisivät pilvissä – pysyisivät maan kamaralla ja kävelisivät jalat tiukasti maassa. He todellakin aivan liian usein ajattelevat tähtiä ja taivasta ennemmin kuin kaikkien kansalaisten jokapäiväisiä tarpeita.
Arvoisa puhemies, haluaisin lopuksi todeta, että tarvitsemme lisää teidän kaltaisianne presidenttejä, sillä – sallinette sanaleikin – kaikki Euroopan valtiot, ei ainoastaan Ranska, tarvitsevat presidentin, jonka nimi on Onest� ("rehellisyys").
Puhemies.
   – Sukunimeni kiittää teitä huomautuksestanne, jäsen Fatuzzo. 
Figueiredo (GUE/NGL ),
    Mietinnössä käsitellään tärkeän asian, maaperänsuojelun peruskysymyksiä, jotka olisi otettava huomioon tulevissa päätöslauselmissa, mutta ehdotetussa aikataulussa on vaikeata pysyä.
Joitakin tavoitteita on vaikea saavuttaa erityisesti Portugalissa, kun otetaan huomioon toisaalta Portugalin tilanne käytännössä ja toisaalta monet tieteelliset ja tekniset seikat, erityisesti se, että komissio esittää ennen vuoden� 2004 heinäkuuta maaperänsuojelun teemakohtaisen strategian, jossa on tarkoitus määritellä ongelmat, laadulliset ja määrälliset tavoitteet sekä keinot, joilla niihin voidaan päästä, aikataulut sekä arviointia ja valvontaa koskevat yleisperiaatteet. Tällaisen strategian esittäminen edellyttää jäsenvaltioiden yhteistyötä, ja kun otetaan huomioon, missä tilassa tätä tarkoitusta varten perustettujen työryhmien toiminta tällä hetkellä on, kaikkiin esitettyihin tavoitteisiin on vaikeata päästä määräajassa.
Samoin on todettava, että vaikka onkin syytä laatia alan tutkijoiden ja asiantuntijoiden jo pitkään kaipaama "tieteellinen maaperäluettelo" – mikä on kannatettavaa – ehdotettu aikataulu vaikuttaa kuitenkin hyvin tiukalta. Vieläkin hankalampaa olisi yrittää yhdenmukaistaa maaperän analysointimenetelmiä vertailukelpoisten tietojen saamiseksi.
Lopuksi totean, että olisi arvioitava näiden "ongelmien" vaikutusta maatalouden ympäristöohjelmiin erityisesti sosiaaliselta ja taloudelliselta kannalta, jotta maataloudesta ei tehtäisi kannattamatonta. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
   Eroosio, orgaanisen aineksen väheneminen, maaperän saastuminen, (rakennusten, teiden ja muun infrastruktuurin rakentamisen aiheuttama) sulkeminen, (runsaasta kylvöstä, ylilaiduntamisesta ja urheilutoiminnasta johtuvan mekaanisen paineen aiheuttama) tiivistyminen, biologisen monimuotoisuuden heikkeneminen ja suolaantuminen (eli liukenevien natrium-, magnesium- ja kalsiumsuolojen liiallinen kertyminen) sekä tulvat ja maanvyörymät uhkaavat jäsenvaltioiden maaperää huolestuttavalla tavalla. 
Vaikkei tässä asiassa olekaan nimenomaista unionin politiikkaa, esimerkiksi ympäristö-, maatalous-, alue-, liikenne- ja tutkimuspolitiikassa toteutetuilla toimilla on selvä vaikutus maaperänsuojeluun, joka on kovin välttämätöntä.
Äänestän mietinnön puolesta, vaikka minusta tuntuukin, että komissio on polkenut toissijaisuusperiaatetta ehdottaessaan alan lainsäädäntöä. Vaikka tätä strategiaa ollaankin vasta julkistamassa, meillä on aihetta kysyä, mitä lisäarvoa unionin toiminnalla voisi olla sen lisäksi, että vaihdetaan tietoja, osaamista ja parhaita käytäntöjä. Lisäksi tiedustelemme, mitä tarvetta on tarkastella kaupungistumista ja aluesuunnittelua koskevaa asiakokonaisuutta, kun otetaan huomioon, että maaperäkysymys vaihtelee suuresti jäsenvaltioittain ja jopa yksittäisissä jäsenvaltioissa.

Fatuzzo (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, Bloklandin mietinnössä käsitellään kaupungeista ja niiden ulkopuolelta peräisin olevien jätteiden liikkuvuutta Euroopassa. Äänestin päätöslauselmaesityksen puolesta, sillä se toki merkitsee edistystä Euroopassa, mutta toivoisin jäsen Bloklandin ja Euroopan huolehtivan paremmin myös kansalaisten, varsinkin eläkeläisten ja erityisesti vammaisten eläkeläisten, vapaasta liikkuvuudesta. Tilanne on valitettavasti tällä hetkellä se, että asetuksen (ETY)� N:o� 1408/71 nojalla sosiaaliturvaan ja terveydenhoitotukeen oikeutetut henkilöt, kuten kuulo- tai näkövammaiset tai avustajaa tarvitsevat henkilöt, menettävät oikeuden haittarahaan, jos he matkustavat Euroopassa. Eurooppalaisilla on oltava yhtä suuri liikkumisvapaus kuin mitä tässä direktiivissä annetaan yhdyskunta- ja teollisuusjätteille. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
   Äänestin mietinnön puolesta, sillä olen sitä mieltä, että kun kyse on ympäristöasioista, meidän on aina yritettävä tiukentaa vaatimuksia. Ympäristö ei tunne rajoja, ja sen tila koskettaa meitä kaikkia. Jäsenvaltioiden on toimitettava jätteiden käsittelystä, hyödyntämisestä ja kierrättämisestä täsmällisempiä tietoja ja aiempaa nopeammin.
Olen samaa mieltä erityisesti siitä, että jäsenvaltiot olisi velvoitettava laatimaan jätehuoltosuunnitelmia tai esittämään, kuinka ne voisivat parantaa jo olemassa olevia suunnitelmiaan etenkin sellaisten toimien edistämiseksi, joilla voitaisiin tehokkaasti ehkäistä ja vähentää jätteiden syntymistä.
Olen kuitenkin tyytymätön mietinnön yleissävyyn, sillä siinä suositellaan komissiolle annettavaksi suuremmat valtuudet rankaisutoimiin ja sakkojen määräämiseen ympäristöasioissa ja esitetään, että menettelyt sääntöjen rikkomisen selvittämiseksi voitaisiin käynnistää sen perusteella, kuinka laadukkaita tietoja tai kuinka runsaasti tietoja jäsenvaltiot ovat toimittaneet. On olennaisen tärkeätä, että tuollainen toiminta, jonka olisi painotuttava enemmän valvontaan, valppauteen ja ehkäisemiseen kuin rankaisemiseen, perustuu luotettaviin tietoihin erityisesti käsiteltyjen jätteiden lajista. Kuten esittelijä itsekin huomauttaa, ensimmäiset yhdenmukaiset tilastot ovat kuitenkin saatavilla vasta vuonna 2006. Meillä ei siis ole käsillä kaikkia niitä tietoja, joita tarvitsemme voidaksemme arvioida objektiivisesti jätteiden käsittelyn "suhteellista" laajuutta Euroopan unionissa. 
Puhemies.
   – Tämän aamupäivän esityslistan käsittely on päättynyt.


Puhemies.
   Esityslistalla ovat seuraavana neuvoston ja komission julkilausumat EU:n ja Venäjän huippukokouksen tuloksista.(1) 
Antonione,
   .  Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, EU:n ja Venäjän federaation huippukokous on ollut Italian puheenjohtajakauden tärkeimpiä tapahtumia unionin ja kolmansien maiden suhteiden alalla Euroopan unionin ja Venäjän suhteiden strategisen merkityksen vuoksi. Venäjäkin pitää huippukokousta erittäin tärkeänä. Se perustettiin alun perin poliittista vuoropuhelua varten, mutta vuosien varrella huippukokouksesta on tullut foorumi, jossa osapuolilla on tilaisuus tarkastella ja tehostaa kaikkein korkeimmalla tasolla yhteistyönsä kaikkia aloja.
Villa Madamassa pidetyssä huippukokouksessa näytettiin vihreää valoa Pietarin julkilausuman täytäntöönpanolle. Kyseisen julkilausuman mukaan Euroopan unionin ja Venäjän suhteiden on perustuttava yhteisiin alueisiin, jotka on luotava keskipitkällä tai pitkällä aikavälillä voimassa olevan kumppanuus- ja yhteistyösopimuksen puitteissa. Ensisijaisena tavoitteena oli edistyä kaikilla yhteisillä alueilla hyödyntämällä mahdollisimman tehokkaasti olemassa olevia rakenteita ja välineitä, ja parantaa näin strategisia suhteita ja edistää Venäjän federaation integrointia Eurooppaan.
Huippukokouksessa Euroopan unionilla oli tilaisuus muistuttaa Venäjän hallitusta siitä, että olemme yhdessä sitoutuneet käsittelemään nykyisiä haasteita ja vastaamaan mantereemme ympäristönsuojelusta koordinoiduin toimin ja että tiedonvaihto ja yhteistyö ovat välttämättömiä ilmastonmuutoksesta aiheutuvien ongelmien ratkaisemiseksi. Euroopan unionilla ja Venäjän federaatiolla oli huippukokouksessa mahdollisuus tarkastella ajankohtaisia maailmanlaajuisia kysymyksiä, myös kriisitilanteita ja alueen niin kutsuttuja jäissä olevia konflikteja.
Puheenjohtajavaltio Italia pyrki kuitenkin säilyttämään neljän yhteisen alueen perustamisen sekä EU:n ja Venäjän välisen yhteistyön myönteiset piirteet ensisijaisina painopistealueina ja keskittyi siksi huippukokouksen tärkeimpiin konkreettisiin saavutuksiin, erityisesti YUTP:sta annettuun yhteiseen julkilausumaan ja kriisinhallintaa koskevaan yhteistyöhön, Europolin ja Venäjän federaation välisen sopimuksen allekirjoittamiseen, viisumipakon poistamista koskevien neuvottelujen aloittamiseen sekä tiede- ja teknologiayhteistyötä koskevan sopimuksen uusimiseen.
Venäläiset hyväksyivät tämän lähestymistavan ja neljän yhteisen alueen perustamisen painottamisen. Huippukokous, joka pidettiin Venäjän sisäpolitiikan kannalta kriittisellä hetkellä – parlamenttivaalit järjestetään ensi joulukuussa ja presidentinvaalit maaliskuussa� 2004 – tarjosi myös presidentti Putinille tilaisuuden lujittaa siteitä, jotka liittävät Euroopan unionin ja Venäjän federaation yhä tiiviimmin yhteen. Näin ollen presidentti Putin toisti, että pysyvän kumppanuusneuvoston työtä on aktivoitava. Kyseisen neuvoston eri kokoonpanoissa EU:n ja Venäjän yhteistyön avainalojen edustajat voivat vaihtaa näkemyksiä ja tehdä yhteistyötä.
Strategisia seikkoja käsitellessään presidentti Putin sanoi Venäjän hallituksen olevan huolissaan laajentumisen mahdollisista vaikutuksista Venäjän federaation ja entisen neuvostoblokin valtioiden – erityisesti Baltian maiden venäjänkielisten vähemmistöjen – talous- ja kauppasuhteisiin sekä poliittisiin suhteisiin lyhyellä ja keskipitkällä aikavälillä, kun otetaan huomioon kumppanuus- ja yhteistyösopimuksen laajentaminen uusiin jäsenvaltioihin. Presidentti Putinille antamassamme vastauksessa teimme täysin selväksi, että kumppanuus- ja yhteistyösopimuksen laajentaminen on velvoite, joka Venäjän federaation on täytettävä sille asetetussa määräajassa, ja välttämätön edellytys suhteiden tiivistämiselle 25� jäsenvaltion muodostamaan Euroopan unioniin.
Huippukokouksessa tarkasteltiin myös Venäjän federaation tulevaa WTO-jäsenyyttä koskevien neuvottelujen edistymistä. Vaikka merkittäviä kysymyksiä on vielä ratkaisematta, molemmat osapuolet toivovat WTO-jäsenyyden toteutuvan ennen vuoden� 2004 loppua.
Sekä Euroopan unionin että Venäjän edustajat odottivat nykyisten viisumimääräysten poistumista ja panivat tyytyväisenä merkille, että alustavat keskustelut viisumipakon poistamisesta oli aloitettu ja että nykyisiä viisumimääräyksiä on tarkoitus höllentää välittömästi kahdenvälisin ja tietenkin vastavuoroisuuteen perustuvin toimin.
Yksi huippukokouksen avainhetkistä oli kahden sopimuksen allekirjoitusseremonia. Nämä sopimukset olivat uusittu tiede- ja teknologiayhteistyötä koskeva sopimus sekä Europolin ja Venäjän välinen sopimus strategisten analyysien vaihdosta ja poliisikoulutuksessa tehtävästä yhteistyöstä. Tämä on konkreettinen esimerkki Venäjän federaation halukkuudesta tehdä Euroopan unionin kanssa yhteistyötä oikeus- ja sisäasioissa.
Puheenjohtajavaltio Italia panosti paljon kyseisen huippukokouksen valmisteluihin tiiviissä yhteistyössä komission ja sihteeristön kanssa. Tilaisuudesta keskusteltiin 28.� lokakuuta Euroopan unionin troikan ja Venäjän ulkoministerin Igor Ivanovin kokouksessa sekä monissa puheenjohtajavaltio Italian ja Venäjän federaation johtavien virkamiesten kokouksissa. Voitettavana oli ennen kaikkea kahtalainen ongelma. Ongelmana oli yhtäältä se, että venäläiset odottivat suurta edistysaskelta suhteissaan Euroopan unioniin ja toisaalta useimpien jäsenvaltioiden tiukempi suhtautuminen siihen, mitä ne pitävät Venäjän hallituksen puutteellisena sitoumuksena poliittisten lupaustensa toteuttamiseen.
Koska kyseessä on nimenomaan kompromissien tuloksena aikaansaatu ratkaisu, huippukokouksen päätteeksi annettu yhteinen julkilausuma saatiin aikaan vasta Venäjän federaation sekä puheenjohtajavaltion, komission ja sihteeristön välillä käytyjen pitkien ja hankalien neuvottelujen jälkeen. Se on näin ollen ristiriitaisten vaatimusten sovittelun tulos ja arkaluonteinen sopuratkaisu, jossa yhdistyvät useiden jäsenvaltioiden vaatimukset – ne olivat halunneet selkeän viittauksen kaikkiin kiistakysymyksiin – ja venäläisten toive hyvin suppeasta julkilausumasta, jossa korostetaan ainoastaan EU:n ja Venäjän välisen yhteistyön myönteisiä seikkoja.
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, ennen huippukokouksen yksittäisten kohtien tarkastelua haluan tehdä selväksi, että kaikkia esityslistalla olleita asioita käsiteltiin täysimääräisesti presidentti Putinin kanssa käymissämme keskusteluissa. Esityslistalla olivat Tšetšenian tilanne, Kioton pöytäkirjan ratifioinnin epäonnistuminen, Moldovan ja Transnistrian kysymykset sekä Jukos-konserniin liittyvien oikeudenkäyntien seuraukset.
Tšetšenian tilanteesta haluaisin erityisesti huomauttaa, että asia otettiin esiin Euroopan unionin neuvoston puheenjohtajan aloitteesta, ja siitä keskusteltiin pitkään myös täysistunnossa. Se, ettei asiasta ole mainintaa huippukokouksen lopullisessa julkilausumassa, johtuu äsken esittämistäni syistä, nimittäin siitä, että tästä ehdotuksesta oli päästävä yhteisymmärrykseen ja että kyseessä on näin ollen sopuratkaisu. Komissio, YUTP:n korkea edustaja Solana ja puheenjohtajavaltio olivat yhtä mieltä siitä, että viittaus yhteiseen julkilausumaan oli hyväksyttävä ratkaisu. Nämä ovat siis perustelut.
Venäjän sisäisiä tapahtumia käsitellessämme presidentti Putin kuvaili maan sisäistä poliittista ja taloudellista tilannetta sekä mainitsi tässä yhteydessä myös ensi joulukuun parlamenttivaaleista, ensi maaliskuussa järjestettävistä presidentinvaaleista ja Jukosin tapaukseen liittyvistä tapahtumista. Hän toisti, että Venäjä pyrkii ilman muuta jatkamaan yksityistämisohjelmaa sekä prosessia, jossa on tarkoitus perustaa riippumaton oikeusjärjestelmä ja vahvistaa julkisia toimielimiä. Vastasimme, ettemme aio missään nimessä puuttua Venäjän sisäisiin asioihin, mutta seuraamme edelleen hyvin tiiviisti Jukosin tapausta. Totesimme lisäksi, että uskomme Venäjän oikeuslaitoksen toimivan täysin avoimesti ja laillisesti sekä antavan kansainväliselle yhteisölle ja liike-elämän toimijoille täydet takeet siitä, ettei meneillään olevia uudistuksia jarruteta ja että Venäjä toimii jatkossakin markkinatalouden periaatteiden mukaisesti.
Puheenjohtajavaltion erityispyynnöstä presidentti Putin kuvaili toimia, joita Venäjän hallitus toteuttaa Tšetšenian poliittisen ja institutionaalisen jälleenrakentamisen aloittamiseksi kansanäänestyksen, yleisen armahduksen ja vaalien avulla, sekä kehotti Euroopan edustajia vierailemaan alueella. Me puolestamme ilmaisimme solidaarisuutemme Venäjää kohtaan tšetšeenien harjoittaman terrorismin torjunnassa ja ilmoitimme tukevamme perustuslakiuudistusta, jonka piiriin kuuluu myös se yhä suurempi osa tšetšeeniväestöstä, joka ei ole syyllistynyt terrorismiin. Kehotimme Venäjää jälleen ryhtymään kaikkiin mahdollisiin toimiin nopeuttaakseen Kaukasuksella elokuussa� 2002 kaapatun Lääkärit ilman rajoja -järjestön edustajan Arjan Erkelin vapauttamista, ja ilmaisimme toiveemme siitä, että alueelle perustettaisiin ECHO:n toimisto. Presidentti Putin ehdotti, että Tšetšeniaan voitaisiin avata toimisto, jonka turvallisuuden hän itse takaisi.
Yhteisen talousalueen osalta huippukokouksessa hyväksyttiin ja vahvistettiin strategia, joka toivottavasti lisää talouksiemme keskinäistä riippuvuutta tulevina vuosina. Meidän on nyt päätettävä, mikä on sopiva poliittinen foorumi operatiiviselle seurannalle, ja mahdollisesti laajennettava asiasta vastaavan korkean tason ryhmän valtuuksia. Huippukokouksessa tuettiin Venäjän pyrkimyksiä liittyä WTO:hon vuoden� 2004 loppuun mennessä, unohtamatta kuitenkaan tiedossa olevia esimerkiksi energiaan, lentoliikenteeseen ja vakuutuksiin liittyviä vaikeuksia, jotka ovat edelleen merkittäviä kysymyksiä EU:n ja Venäjän välisten neuvottelujen asialistalla.
Energia-alan vuoropuhelu jatkuu, ja EU pyrkii edelleen edistämään Venäjän energia-alan uudistusprosessia huolimatta siitä, että Venäjällä on vaikeuksia täyttää Euroopan ja WTO:n asettamat vaatimukset etenkin valtion sisällä sovellettavien hintojen ja energia-alan yksityistämisen kohdalla. Euroopan unioni vaati lisäksi itsepintaisesti, että Venäjän on ratifioitava Kioton pöytäkirja pikaisesti, ja totesi odottavansa Venäjältä määrätietoisia toimia meriympäristön suojelussa tehtävän yhteistyön lisäämiseksi.
Vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvan yhteisen alueen osalta haluan tuoda esiin Europolin ja Venäjän sisäasianministeriön välisen sopimuksen allekirjoittamisen. Se on merkittävä osoitus yhteisestä tavoitteestamme jatkaa järjestäytyneen rikollisuuden torjuntaa koskevan suunnitelman täytäntöönpanoa. Samassa yhteydessä meillä oli ilo aloittaa teknisellä tasolla neuvottelut viisumijärjestelmän vapauttamisesta, ja panimme merkille molempien osapuolten halukkuuden ottaa käyttöön toimia, joilla höllennetään vaatimuksia, jotka koskevat viisumien myöntämistä voimassa olevan lainsäädännön nojalla. Korostimme lisäksi, että takaisinottosopimus on tärkeää saattaa pikaisesti päätökseen.
Tapaaminen tarjosi Euroopan unionille tilaisuuden vahvistaa vakaumuksensa siitä, että sisäinen turvallisuus täydentää oikeutta ja ihmisoikeuksien kunnioittamista ja että Euroopan unionin ja Venäjän strateginen kumppanuus perustuu edelleen yhteisiin arvoihin, kuten demokratiaan, oikeusvaltion periaatteisiin, ihmisoikeuksiin ja ilmaisuvapauteen. Yhteisen ulkoisen turvallisuuden alueen osalta yhteinen julkilausuma kriisinhallinnassa tehtävästä yhteistyöstä oli selvä merkki Euroopan unionin ja Venäjän federaation halukkuudesta tehdä yhteistyötä tällä Euroopan kannalta elintärkeällä alalla. Tätäkin olisi mielestäni pidettävä yhtenä Rooman huippukokouksen saavutuksena yhteisen ulkoisen turvallisuuden alueen muodostamista ajatellen. Venäjän ehdotusta yhteistyön tiivistämisestä pelastuspalvelun ja luonnonkatastrofien hallinnan alalla harkitaan tarkemmin ja siitä tehdään mahdollisimman pian sopimuksia, joiden nojalla Euroopan unioni ja Venäjä voivat tehdä yhteistyötä ja vahvistaa yhteisiä toimiaan tulevissa hätätilanteissa. Aivan ensimmäiseksi voitaisiin luoda suora yhteys EU:n ja Venäjän toimivaltaisten elinten välille. Asiasta vastaavien monenvälisten elinten on tutkittava samanlaisen yhteistyön mahdollisuutta myös joukkotuhoaseiden alalla.
Yhteisen tutkimus- ja koulutusalueen alalla huippukokous avasi uuden luvun kahdenvälisessä yhteistyössä, jota oli jo lujittanut Venäjän federaation osallistuminen Bolognan prosessiin – hallitusten väliseen yhteistyövälineeseen, jolla pyritään aikaansaamaan sopimuksia akateemisten tutkintojen vastavuoroisesta tunnustamisesta ja yliopistojen opetusohjelmien yhdenmukaistamisesta. Bolognan prosessissa pohjustetaan akateemisten tutkintojen yhdenmukaistamiseksi tehtävän tehokkaan hallitusten välisen yhteistyön muotoja, mikä on ensimmäinen askel yliopisto-opetuksen yhteisen alueen perustamisessa. Tiede- ja teknologiayhteistyötä koskevan sopimuksen uusiminen mahdollistaa lisäksi venäläisten osallistumisen eurooppalaisiin tutkimusohjelmiin.
Huippukokouksessa pohdittiin myös pysyvän kumppanuusneuvoston toimintaa, ja tarkoituksena oli löytää tehokkuuden ja joustavuuden arvoihin perustuva ratkaisu, jossa otettaisiin huomioon sekä Venäjän toiveet aiempaa syvällisemmistä ja pitemmälle ulottuvista keskusteluista yhteistä etua koskevissa asioissa että periaate, jonka mukaan EU:n päätöksentekoprosessien on oltava jatkossakin itsenäisiä. Toivon, että saamme tältä pohjalta pian aikaan sopimuksen, jonka avulla voidaan käynnistää pysyvän kumppanuusneuvoston työ.
Kansainvälisten asioiden yhteydessä keskustelimme Iranin, Irakin ja Lähi-idän ajankohtaisista tapahtumista, joista molemmat osapuolet ovat pitkälti samaa mieltä ja joissa niillä on pohjimmiltaan samat tavoitteet. Näiden keskustelujen lisäksi otimme esiin Moldovan tilanteen erityisesti Transnistrian kriisiin – jossa Venäjän federaatiolla on ratkaiseva rooli – liittyvien lähestyvien määräaikojen vuoksi. Tällaisia määräaikoja ovat Venäjän sotakaluston lopullinen poistaminen 31.� joulukuuta mennessä sekä edistyminen viisikantaneuvotteluissa ja Moldovan valtiolle uutta perustuslakimallia laativan perustuslakikomitean työssä. Venäjän olisi mielestämme noudatettava tarkasti sitoumustaan ilman uusia viivästyksiä. Venäjä vahvisti vetäytymislupauksensa mutta huomautti, että toimia on jatkettava, koska Transnistrian kriisin ratkaisua koskevat neuvottelut eivät ole juurikaan edistyneet.
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, lopuksi voinen todeta, ettei Rooman huippukokous ollut kaiken kaikkiaan helppo, mutta se oli tärkeä hetki EU:n ja Venäjän federaation suhteiden yleisessä vahvistamisessa ja mahdollisti edistymisemme neljän yhteisen alueen perustamisessa. Huippukokous oli ilman muuta merkittävä tapahtuma, jossa oli mahdollisuus vaihtaa laajasti näkemyksiä kansainvälisistä asioista.
Verheugen,
   .  Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, hyvät parlamentin jäsenet, Moskovassa 28.� lokakuuta käydyssä huippukokousta valmistelevassa poliittisessa vuoropuhelussa katsoin tarpeelliseksi ja perustelluksi kuvailla suhteidemme tilaa seuraavasti: Meillä on paljon toimintasuunnitelmia mutta ei juurikaan toimintaa. Meillä on suuria strategioita mutta pieniä tekoja. Meillä on visioita mutta vähän käytännön toimia. Tämä on minun arvioni, johon venäläiset yhtyivät. Tässä valmistelutapaamisessa todettiin, että yhteisenä tavoitteenamme on lisätä käytännön toimia suhteissamme – ei niinkään kehittää uusia suuria suunnitelmia vaan pyrkiä kerrankin toteuttamaan jo olemassa olevat suunnitelmat. Tässä asiassa yhdyn siihen, mitä neuvoston puheenjohtaja sanoi. Siinä mielessä Rooman huippukokous oli todellakin melkeinpä uuden yhteistyömuodon alku, koska siellä todellakin saavutettiin täsmällisiä ja selkeitä tavoitteita.
Huippukokous todisti luonnollisesti monessakin mielessä Euroopan unionin ja Venäjän suhteiden mutkikkuuden. Vahvistimme molempien osapuolten pyrkimyksen edistää integraatiota pitkällä aikavälillä perustamalla yhteisiä alueita yhtäältä kumppanuus- ja yhteistyösopimuksen ja toisaalta Laajempi Eurooppa -aloitteen yhteydessä.
Minusta on erittäin tärkeää, että huippukokouksessa annettiin yhteisen talousalueen käsitteelle todella konkreettinen muoto ja että korkean tason ryhmä onnistui itse asiassa tekemään konkreettisia ehdotuksia: se ehdotti esimerkiksi lainsäädännön lähentämistä ja kaupankäynnin helpottamista koskevan yhteisen ohjelman aloittamista. Ohjelma aiotaan panna täytäntöön hyvinkin pian, ja sitä helpottaa Venäjän tuleva WTO-jäsenyys, jonka uskomme toteutuvan vuonna� 2004. Komissio kannattaa määrätietoisesti Venäjän liittymistä WTO:hon etenkin siksi, että se edistää ja tehostaa Venäjän talousuudistusta.
Olemme jatkaneet tiede- ja teknologiayhteistyötä koskevaa sopimusta, joka on nähdäksemme tärkeä tekijä yhteistyömme kasvussa ja joka perustuu Venäjän merkittäviin resursseihin tieteen ja tutkimuksen aloilla. Venäjä osallistuu yhä tiiviimmin myös Euroopan unionin aloitteisiin, jotka koskevat tutkimus- ja koulutusyhteistyön edistämistä.
Neuvoston puheenjohtaja muistutti jo Europolin ja Venäjän sisäasianministeriön välisen sopimuksen allekirjoittamisesta. Komissio pitää sitä myönteisenä, koska se edistää terrorismin ja järjestäytyneen rikollisuuden torjunnassa tehtävää yhteistyötä. Poliittisesta ja turvallisuusyhteistyöstä aiotaan antaa yhteinen julkilausuma. Nämä ovat selvästikin aloja, joilla on merkitystä molemmille osapuolille.
Olemme kuitenkin havainneet myös asioita, jotka erottavat Euroopan unionin ja Venäjän toisistaan, ja aloja, joilla meidän on tehostettava toimiamme, jotta voimme edistyä ja saavuttaa yhteisiä tuloksia. Aloitan ympäristöongelmista. On täysin selvää, että meidän on tehostettava toimiamme, jotta voimme yhdessä vastata yhteisiin haasteisiin, esimerkiksi ilmastonmuutokseen.
Kioton pöytäkirjan kohdalla tilanne on nähdäkseni suurin piirtein seuraava. Lienee realistista olettaa, että edistys Venäjän valmistautumisessa Kioton pöytäkirjan allekirjoittamiseen kulkee käsi kädessä sen WTO:hon liittymisen valmistelujen kanssa. Vaikka näiden kahden prosessin välillä ei olekaan muodollista yhteyttä, on varsin realistista uskoa, että ne etenevät jossain määrin rinnakkain.
Meidän on erittäin tärkeää päästä sopimukseen myös merenkulun turvallisuuteen ja ydinturvallisuuteen liittyvistä kysymyksistä.
Komission mielestä on keskusteltava Venäjän ETYJ-velvoitteesta, jonka mukaan sen on vedettävä joukkonsa Transnistriasta tämän vuoden loppuun mennessä, sekä kumppanuus- ja yhteistyösopimuksen soveltamisalan laajentamisesta unioniin liittyviin maihin. Nimenomaan Transnistrian kysymyksessä voimme mielestäni odottaa Venäjältä huomattavasti nykyistä enemmän painostusta ETYJ-politiikan toteuttamiseksi.
Jukosin tapauksessa se, että suuri osa Jukosin osakkeista on jäädytetty, on aiheuttanut paljon epävakautta ja epävarmuutta rahoitusmarkkinoilla, ja komissio on tehnyt selväksi Moskovassa käydyssä poliittisessa vuoropuhelussa sekä Rooman huippukokouksessa, että Venäjän viranomaisten on joka tapauksessa sovellettava lakeja oikeudenmukaisesti ketään syrjimättä ja suhteellisuusperiaatteen mukaisesti.
Tšetšenian tilanteesta totesimme, että alueen turvallisuustilanne on vain huonontunut maaliskuussa toimitetun perustuslakia koskevan kansanäänestyksen ja lokakuun presidentinvaalien jälkeen. Euroopan unioni on antanut kaksi lausuntoa, joissa se on ilmaissut huolensa vaalituloksen väärentämistä koskevista väitteistä. Tosiasioiden valossa on selvää, ettei ongelmaan ole löydetty vielä poliittista ratkaisua. Pyrimme edelleen saamaan aikaan entistä toimivamman poliittisen ratkaisun, joka ei ole kuitenkaan mahdollinen, ellei ihmisoikeuksia kunnioiteta täysimääräisesti. Siihen kuuluu lisäksi se, että vakaviin ihmisoikeusrikkomuksiin syyllistyneet saatetaan vastuuseen teoistaan.
Ilmeisistä syistä komissio otti esiin humanitaarisen avun sekä poliittisessa vuoropuhelussa että huippukokouksessa ja totesi humanitaarisen avun estyvän, koska työntekijämme eivät voi toimia itse alueella. Asiasta käydyt keskustelut eivät ole toistaiseksi johtaneet tyydyttävään tulokseen. Haluaisin kuitenkin korostaa, että komission ensisijaisena tavoitteena on edelleen olla läsnä alueella omine resursseineen ja työntekijöineen, jotta se voi tarjota apua juuri oikeaan aikaan ja oikeassa paikassa. Olemmehan kaiken kaikkiaan suurin humanitaarisen avun antaja kyseisessä konfliktissa.
Mitä voimme päätellä tästä kaikesta? Ensinnäkin, jos haluamme luoda aidon strategisen kumppanuuden, Euroopan unionin Venäjän-politiikan on oltava tasapainoista ja johdonmukaista. Ainoastaan toista osapuolta hyödyttävien aiheiden valitseminen ei ole riittävä pohja strategiselle kumppanuudelle.
Toiseksi meidän on pyrittävä myös varmistamaan, että jäsenvaltiot ja koko unioni noudattavat yhdessä määritettyjä tavoitteita. Viisumipolitiikkaan ja takaisinottosopimukseen liittyvistä kysymyksistä, jotka haluamme saattaa päätökseen kumppanimme Venäjän kanssa, olisi keskusteltava jäsenvaltioiden kesken unionin yhteisenä tavoitteena. Jotta asia tulisi täysin selväksi, totean, ettei mielestäni ole hyötyä siitä, että yksittäiset jäsenvaltiot harjoittavat Venäjän kanssa omaa politiikkaansa näissä kysymyksissä, ellei meillä ole yhteistä politiikkaa.
Kolmanneksi, unionin ja Venäjän väliset suhteet ovat äärimmäisen tärkeitä molempien kumppaneiden tulevaisuuden kannalta. Emme saa antaa kummankin osapuolen etujen mukaisten aloitteiden kariutua byrokraattisiin esteisiin. Tällaisia aloitteita ovat esimerkiksi kumppanuus- ja yhteistyösopimuksen laajentaminen tai yhteistyö rikosten torjunnassa ja ympäristöasioissa. Niiden kannalta on erittäin tärkeää, että Euroopan unioni ja Venäjä käynnistävät pysyvän kumppanuusneuvoston työn, jotta kunkin ministeriön yhteistyötä voidaan tehostaa.
Neljänneksi ja viimeiseksi totean, että meidän olisi painotettava erityisesti räätälöidyn suunnitelman kehittämistä yhdessä Venäjän kanssa osana uutta naapuruuspolitiikkaamme, joka ilmentää Euroopan unionin ja Venäjän erityissuhteen ja strategisen kumppanuuden tärkeyttä sekä tarjoaa mahdollisuuden parantaa ja syventää oleellisesti kyseistä suhdetta. Lopuksi minulla on ilo todeta neuvottelujen osoittaneen, että Venäjä on valmis yhteistyöhön Euroopan unionin uuden naapuruuspolitiikan yhteydessä ja että voimme näin ollen mielekkäästi yhdistää nykyisen strategiamme uuteen naapuruuspolitiikkaan. 
Poettering (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, 1.� toukokuuta� 2004 tapahtuvan Euroopan unionin laajentumisen jälkeen meillä uutta Venäjän vastaista rajaa: meillä on raja Venäjän kanssa paitsi Suomen myös Viron, Liettuan ja Latvian kautta, ja Venäjän-suhteidemme merkitys lisääntyy entisestään. Teemme täysin selväksi, että haluamme strategisen kumppanuuden Venäjän kanssa, koska tiedämme, että Euroopan unionin ja Venäjän suhteilla on ratkaiseva merkitys maanosamme rauhalle ja vakaudelle 2000-luvulla.
Haluan esittää kollegalleni Arie Oostlanderille vilpittömät kiitokset siitä, että hän on neuvotellut tekstin muiden ryhmien kanssa. Käsiteltävänämme on kuuden ryhmän esittämä asiakirja, jossa mielipiteemme tuodaan julki. Tunnustamme ilman muuta Venäjän demokratisointiprosessissa tapahtuneen edistyksen, mutta on samalla osoitus kumppanuudesta, että havaittuja puutteita käsitellään avoimesti. Neuvoston puheenjohtaja puhui Venäjän vaaleista, ja vaalit voidaan järjestää vain, jos yhteiskunnassa ei tunneta pelkoa. Vaalit voidaan järjestää vain, jos kansalaisten saatavilla on tarpeeksi tietoa. Vaalit voidaan järjestää vain, jos poliittinen järjestelmä on oikeudenmukainen. Vaalit voidaan järjestää vain, jos oikeusvaltioiden periaatteita noudatetaan. Näissä asioissa on puutteita. Meille on kerrottu, että havaitessaan valtion väärinkäytöksiä Venäjän kansalaiset pelkäävät osoittaa mieltään. Meidän oikeusjärjestelmässämme on itsestään selvää, että jokaista hallintotointa kohtaan voidaan esittää vastalauseita kaikilla tasoilla. Venäjän demokraattisen kehityksen ja vakauden vuoksi onkin tärkeää, että Venäjä edistyy demokratian ja oikeusvaltion toteuttamisessa, sillä vakaus ei ole mahdollista ilman vapautta ja demokratiaa.
Tšetšenia on avoin haava ei vain Venäjällä vaan koko Euroopassa. Meidän on huolehdittava siitä, ettei Tšetšenian kansaa mielletä terroristeiksi tai roistoiksi vaan että Tšetšenian kansalle myönnetään autonomia Venäjän federaatiossa esimerkiksi Tatarstanin tapaan. Olisi varsinainen tragedia, jos Tšetšenian kansa joutuisi viime kädessä maksamaan terrorismin hinnan välttämättömässä terrorismin vastaisessa taistelussa, jota kannatamme määrätietoisesti. Sanon aivan maltillisesti neuvostolle ja komissiolle, että jos järjestämme Venäjän kanssa huippukokouksen ja annamme julkilausuman, kaikkein tärkeimpiä ajankohtaisia kysymyksiä ei saa jättää pois virallisesta asiakirjasta.
Jatkoa ajatellen toivonkin, ettei näin tehdä. Myönnän ilman muuta, että neuvoston puheenjohtaja totesi asiasta jotain 8.� lokakuuta antamassaan julkilausumassa. Ennen seuraavaa tapaamista Venäjän presidentin meidän on kuitenkin tärkeää sopia myös yhteisestä politiikasta ja siten myös muotoilusta.
Kannatamme Venäjän osallistumista Bolognan prosessiin. Tarvitsemme tiede- ja kulttuurivaihtoa Venäjän kanssa, jotta Venäjä ei käännä selkäänsä Euroopalle, kuten se on historian kuluessa monesti tehnyt. Tahdomme kumppanuutta ja haluamme Eurooppaan suuntautuvan Venäjän, ja erityisen tärkeää on saada nuoret mukaan tähän.
Kehotamme Venäjää lopultakin allekirjoittamaan ja ratifioimaan Viron ja Latvian kanssa tehdyn rajasopimuksen sekä lupaamme tukea tulevia jäsenvaltioitamme Viroa ja Latviaa tässä asiassa, sillä niiden huolet ovat meidän huoliamme – ne ovat Euroopan unionin huolia. Kehotamme Venäjää vihdoin ryhtymään tarvittaviin toimiin.
Haluamme olla Venäjän kumppani, ja jos arvostelemme jotakin asiaa, teemme niin, koska haluamme demokratian toteutuvan Venäjällä ja koska haluamme elää rauhassa, ystävyydessä ja kumppanuudessa Venäjän kansan kanssa.
Paasilinna (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, Venäjä on yhä tärkeämpi kumppanimme ja sen merkitys kasvaa koko ajan. Venäjän kulttuuri on ehkä Venäjän kansan suurin ominaisuus, josta me tiedämme vähän. Se on keskeinen rikkaus Euroopalle.
Ryhmääni huolestuttaa Tšetšenian tilanne, ja se ei näytä korjaantuvan. Kannatamme poliittista ratkaisua, jonka kannalla on myös Moskova, mutta tulokset näyttävät vielä huonoilta. Pelkäämme sisällissotaa ja konfliktin leviämistä Tšetšenian ulkopuolelle, alueelle, jossa on konfliktin aineksia jo vaikka kuinka paljon. Haluamme venäläisten tietävän, että tämä haittaa meidän suhteidemme kehitystä ja se on iso kysymys. Vaadimme ihmisoikeuksien toteuttamista. Eikö yhteistä tšetšeenikonferenssia saataisi aikaan? Me tarvitsemme avustusjärjestöt pikaisesti paikalle.
Jukosin tapauksesta emme tiedä kovin paljon, emme ainakaan kaikkea; pidätyksen tekotapa kuitenkin herättää huolestumista. Se, mitä pidämme tärkeänä, on että noudatetaan lakeja ja tarpeellista avoimuutta, mutta tietysti tiedämme, että Neuvostoliiton omaisuuden siirtymisessä muutamien harvojen käsiin on paljon hämärää ja rikoksia on tehty.
WTO:n jäsenyys on hyvin tärkeä ja Kioton sopimuksen hyväksyminen niin ikään. Nämä molemmat auttavat Venäjän kehittymistä mutta myös sen demokratian kasvua. Tarvitsemme myös energiayhteistyötä, se on sitä kovinta ja tärkeintä yhteistyötä. Minun mielestäni pitäisi yhdistää meidän molempien liikenneverkot, teleliikenneverkot ja energialiikenneverkot. Se olisi vuosikymmenen teko ja loisi lujan pohjan meidän yhteistyöllemme. 
Watson (ELDR ).
    Arvoisa puhemies, kun Pietari Suuri halusi länsimaalaistaa Venäjää, hän puki Venäjän aristokraatit länsieurooppalaisiin vaatteisiin ja siirsi Venäjän pääkaupungin lännemmäs, Moskovasta Pietariin. Presidentti Putinin länsimielinen hallitus on kuvaillut Euroopan unionia "luonnolliseksi poliittiseksi kumppanikseen", ja aivan viime aikoihin asti Venäjä on näyttänyt pukeutuvan Euroopan vaatteisiin: vapaakauppaan, poliittisiin oikeuksiin ja kansalaisoikeuksiin sekä orastavaan demokratiaan.
ELDR-ryhmä pitää EU:n ja Venäjän huippukokousta myönteisenä. Teemme oikein etsiessämme poliittisia ja taloudellisia alueita, joilla yhteiskuntamme voivat tehdä yhteistyötä. Tietyin edellytyksin kannatamme Euroopan unionin ja Venäjän taloussuhteiden tiivistämistä. Matkustamisen helpottaminen on välttämätön ja tärkeä osa tätä työtä.
Venäjällä ja unionilla on yhteinen turvallisuusympäristö, ja ne ovat pitkälti riippuvaisia toisistaan, joten on perusteltua pyrkiä parantamaan yhteisten rajojemme ja pallonpuoliskomme turvallisuutta. Suhtaudumme myönteisesti Venäjän pyrkimyksiin liittyä WTO:hon. Sen jäsenyys voi toteutua, vaikka viimeaikaiset tapahtumat vaikeuttavat sitä.
Eurooppa moittii kuitenkin aivan oikeutetusti Venäjän sortopolitiikkaa ja hallituksen sekaantumista naapurikansojen elämään. Tšetšenian kysymys ei katoa mihinkään eikä myöskään Venäjän kieltäytyminen ratifioimasta Kioton pöytäkirjaa. Ei riitä, että pukeutuu Euroopan vaatteisiin. Suhteiden tiivistämisen edellytyksenä on oltava täydellinen sitoutuminen nykyaikaisiin eurooppalaisiin arvoihin, ja meidän on ainakin pysyttävä kriittisinä ja suorapuheisina.
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, EU:n ja Venäjän huippukokouksessa meidän edustajamme luistivat pahasti kannastamme. Puheenjohtajavaltion harkitsemattomat huomautukset Tšetšeniasta sekä Mihail Hodorkovskin pidätyksestä ja vangitsemisesta olivat sopimattomia. Pääministeri Berlusconi puhuu Euroopan puolesta, ja hänen pitäisi valita sanansa huolellisesti. Hänen oma puheenjohtajavaltionsa laati viime kuussa julkilausuman, jossa arvosteltiin kärkevästi Venäjän toimia Tšetšeniassa. Huippukokouksessa annetussa julkilausumassa ei kuitenkaan ollut mitään mainintaa Tšetšenian tilanteesta, ja neuvoston puheenjohtaja katsoi lisäksi tarkoituksenmukaiseksi poiketa vahvistetusta Euroopan kannasta ja esittää improvisoituja huomautuksia räyhäten kuin joku halpa asianajaja. Miksi meidän pitäisi ylipäänsä kiistää venäläisten vähemmistöjen ongelmat Baltian maissa. Ne eivät ole kuitenkaan mitään verrattuna tšetšeenien sortoon.
Sisäinen turvallisuus voi täydentää oikeutta ja ihmisoikeuksia, kuten neuvoston puheenjohtaja totesi, mutta Tšetšenian tapauksessa näin ei ole. Olemme perustellusti tuominneet Venäjän toimet Tšetšeniassa ja yrityksen pelotella Venäjän poliittisia oppositiovoimia. Vaikka venäläiset pukeutuvatkin eurooppalaisiin vaatteisiin, ei ole selvää, että Putinin hallitus tunnustaa kanssamme samoja arvoja, joita ovat demokratia, ihmisoikeudet, oikeusvaltion periaatteet ja sananvapaus. Jos se tunnustaisi, miksi Mihail Hodorkovski on vankilassa? 
Ainardi (GUE/NGL ).
    Arvoisa puhemies, olen erittäin tyytyväinen parlamentin tämänpäiväiseen keskusteluun Euroopan unionin ja Venäjän viimeisimmästä huippukokouksesta. Tämä on tavallaan vastaus pääministeri Berlusconin huippukokouksen päätteeksi antamiin Tšetšeniaa koskeviin lausuntoihin, joissa Venäjän sotilaallista väliintuloa alueella pidettiin oikeutettuna.
Tällaiset lausunnot eivät ole viidentoista EU-valtion sopiman kannan mukaisia, ja ryhmäni tuomitsee ehdottomasti tällaiset lausunnot. Eurooppa on ilmaissut kiistävänsä tämän puolustavan lausunnon, mutta riittääkö se? En usko. Minusta on valitettavaa, että neuvosto ja komissio antavat Tšetšenian kysymykselle hyvin suhteellisen merkityksen ja ettei Kremlin toimia tuomittu tarpeeksi jyrkästi huippukokouksessa.
Jokapäiväinen elämä Tšetšeniassa on edelleen painajaista siviiliväestölle. Alueella on turvatonta, ja katoamiset ja ihmisoikeusloukkaukset, joihin Venäjän armeija syyllistyy, jatkuvat ilman minkäänlaista rangaistusta. Venäjän hallitus vetoaa toistuvasti terrorismin vastaiseen taisteluun perustellessaan toimintaansa. Se ei ole hyväksyttävää, vaikka tšetšeenien ääriryhmien hyökkäykset on tietenkin ehdottomasti tuomittava.
Riippumattomien kansalaisjärjestöjen tarkkailijoiden mukaan 5.� lokakuuta järjestetyt näennäisen demokraattiset vaalit olivat petkutusta. Ryhmäni kyseenalaistaa tällaisen kuulemisen legitiimiyden, sillä sen tarkoituksena on ainoastaan saada kansainvälinen yhteisö vakuuttuneeksi siitä, että alueen tilanne on normaalistunut ja että kansalaisilla on ollut mahdollisuus käyttää itsemääräämisoikeuttaan. Todellisuudessa mitään itsemääräämisoikeutta ei ole. EU:n on lopultakin kiireesti, selkeästi ja päättäväisesti tuomittava Venäjän toiminta Tšetšenian sodassa. Tämän haavoittuneen maan jälleenrakennus voidaan aloittaa vasta sitten, kun Venäjän joukot ovat vetäytyneet ja alueelle on palautettu täydellinen rauha.
Demokratisointi- ja jälleenrakennusprosessi voidaan aloittaa vain kunnollisten poliittisten neuvottelujen avulla. Euroopalla on oltava tässä prosessissa keskeinen asema, ja sen on painostettava Venäjää huomattavasti nykyistä voimakkaammin. Miksi sitä ei voitaisi tehdä kumppanuussopimusten yhteydessä? Toinen vaihtoehto olisi kannattaa YK:n väliaikaista Tšetšenian hallintasuunnitelmaa. Tällaista asennetta ei saa tulkita Venäjän tai Euroopan unionin ja Venäjän kumppanuuden kehityksen vastaiseksi vaan molempien kansojen odottaman rauhan ja turvallisuuden edistämiseksi. 
Cohn-Bendit (Verts/ALE ).
    Arvoisa puhemies, Venäjästä keskustellessamme meidän kaikkien on mielestäni katsottava tiettyjä asioita läpi sormien, tai minulla on ainakin sellainen käsitys, että muurin sortumisen ja neuvostovallan päättymisen jälkeen jokaisesta tuntuu, että tiettyjä asioita on katsottava läpi sormien.
Olimme aikoinamme erittäin tyytyväisiä presidentti Jeltsinin aikana tapahtuneeseen demokraattiseen kehitykseen emmekä ilmeisesti huomanneet Venäjän uskomatonta korruptoitumista. Tällä hetkellä olemme erittäin tyytyväisiä presidentti Putinin johdolla saavutettuun edistykseen emmekä tiedosta tiedotusvälineiden monopoliaseman ympärille tarkoituksellisesti järjestettyä farssia. En puhu tässä yhteydessä mielivaltaisista pidätyksistä enkä Tšetšeniasta, mutta käsittelen niitä puheeni lopussa.
Miksi asiat ovat näin? Koska Venäjä on rajoillamme vaikuttava suurvalta, eikä kukaan tiedä tarkalleen, miten härkää olisi tartuttava sarvista, varsinkin kun kaikki haluavat Venäjän omalle puolelleen. Hyvä jäsen Poettering, tiedän, että on vaikeaa arvostella ystäviä, kun he tekevät virheitä. Tiesitte lisäksi, kuinka piinallista minulle oli nähdä oman ulkoministerimme puolustavan herkeämättä presidentti Putinin rinnalla oikeutettua kantaansa Irakin kysymyksessä. Toisin sanoen tšetšeenit uhrattiin Irakin vuoksi. Toisaalta on ilmeistä, että yhdysvaltalaiset tekivät aivan samoin. Jos yhdysvaltalaiset sanoivat "kyllä" Irakille, se johtuu siitä, etteivät hekään olleet enää kiinnostuneita tšetšeeneistä. Molemmilla puolilla on näin ollen sama tilanne.
Tässä on nähdäkseni perustavaa laatua oleva ongelma. Olemme erehtyneet, jos luulemme, että meidän on suhtauduttava suopeasti venäläisiin siksi, että tarvitsemme strategisen yhteyden heihin – niin kuin itse asiassa tarvitsemmekin. Olemme siinä kuitenkin väärässä, koska tulokset eivät koskaan vastaa odotuksiamme. Kannatamme Venäjän demokratisoitumisprosessia, mutta vaikka antaisimme myöhemmin kuinka monta päätöslauselmaa, vahinko on jo tapahtunut, kun EU:n puheenjohtaja toteaa äärimmäisen vakavien ongelmien ilmetessä tyytyväisenä presidentti Putinille, että olette toimineet aivan oikein Tšetšenian kysymyksessä, ettei ihmisten pidättäminen ole mikään ongelma ja että tiedotusvälineiden monopoliasemakin on hyvä asia. Vahinko on tapahtunut pitkäksi aikaa, koska kukaan Venäjällä ei varmastikaan sano: "Kyllä, se on totta, arvoisa Euroopan parlamentti. Kyllä, se on totta, arvoisa komission jäsen Verheugen ja komissio." Näillä asioilla ei ole merkitystä, koska he tietävät, että ongelmien ilmaannuttua niiden ratkaisemisen tarve vie voiton ja joudumme toteamaan: "Presidentti Putin, me tarvitsemme teitä."
Mikään parlamentin tai komission nostama meteli ei siis vaikuta venäläisiin, mikä tarkoittaa, että kaiken sen jälkeen Venäjän tilanne säilyy ennallaan. Tämän vuoksi sanon teille, että ellemme selvästi tuomitse tätä Tšetšeniassa toteutettavaa kansanmurhaa, presidentti Putin ei koskaan kuuntele meitä. Kun presidentti Putin moralisoi kenties syystäkin Irakin tapahtumia, hän ei ajattele, mitä me sanomme, koska se ei merkitse hänelle mitään. Hän käyttää Irakia välineenä, koska hänen on käytettävä kaikki mahdolliset välineet vakiinnuttaakseen valtansa – totalitaarisen valtansa – Venäjällä.
Belder (EDD ).
   – Arvoisa puhemies, yhteisen päätöslauselman 10� kohta on minulle erityisen tärkeä. Parlamentti pyytää siinä neuvostoa ja komissiota jälleen kerran ottamaan asiakseen kaapattuna olevan Lääkärit ilman rajoja -järjestön työntekijän Arjan Erkelin kohtalon. Hänen isänsä kävi tapaamassa minua ja monia muita parlamentin jäseniä täällä Strasbourgissa. Kuvitelkaamme itsemme hänen sydäntäriipaisevaan tilanteeseensa. Minulla on kolme lasta. Annan siksi täyden tukeni parlamentin kiireelliselle vetoomukselle, jossa se pyytää neuvostoa ja komissiota kehottamaan painokkaasti Venäjän viranomaisia selvittämään ja ratkaisemaan tämän pitkän kaappauksen, joka on nyt kestänyt jo yli 460� päivää.
Eilen illalla eräässä vaikutusvaltaisessa alankomaalaisessa sanomalehdessä kirjoitettiin, että ulkoministerineuvoston kokouksessa oli puhuttu töykeään sävyyn presidentti Putinia suojelevasta puheenjohtajavaltio Italiasta. Olen erittäin tyytyväinen kuullessani tämän. Minua ilahduttaa myös se, että sanomalehden mukaan neuvosto on hyväksynyt komission jäsenen Pattenin ehdotuksen laatia kirjallisesti yksiselitteiset menettelytavat noudatettavaksi EU:n suhteissa Venäjän federaatioon. On sanomattakin selvää, että olen ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnan esittelijänä erittäin kiinnostunut siitä, miten neuvosto valtuuttaa Euroopan komission antamaan sille suosituksen EU:n ja Venäjän suhteista. Onko komissiolla mitään käsitystä siitä, milloin voimme odottaa sen suunnitelmien toteutuvan?
Yksi seikka Tšetšenian tragediassa on selvä: sen ei voida missään tapauksessa sanoa tarjoavan perustaa Euroopan unionin ja Venäjän yhteisille arvoille. Olemme erittäin huolissamme myös Jukosin tapauksesta. Yrittäessään peitellä tai jopa puolustella näitä kahta tilannetta EU:n toimielinten korkeat edustajat rohkaisevat Venäjän hallitusta lähtemään väärälle poliittiselle tielle. Se ei ole suoraan sanoen lainkaan Venäjän yhteiskunnan eikä Euroopan unioninkaan edun mukaista.
Venäjän hallitukselle ei saisi lyhyesti sanottuna jäädä mitään epäselvyyttä siitä, mitä Bryssel pitää tärkeänä EU:n ja Venäjän suhteissa ja mitkä ovat Euroopan unionin painopisteet. Sen painopisteitä ovat hyvät naapuruussuhteet, jotka edellyttävät yhteistä toimintaa rajat ylittävän rikollisuuden, ydinriskien ja laittoman maahanmuuton kaltaisissa ongelmissa, ihmisoikeuksien ja oikeusvaltion periaatteiden edistämisessä, Tšetšenian lähes toivottoman tilanteen pikaisessa korjaamisessa, Etelä-Kaukasuksen niin kutsutuissa jäissä olevissa konflikteissa ja Transnistrian kysymyksen ratkaisemisessa sekä toisiaan täydentävien kauppa- ja talousetujen syventämisessä ja laajentamisessa.
Venäjän on vastattava samalla mitalla Euroopan tekemiin todellisiin sitoumuksiin. Presidentti Putinin ja hänen luottomiestensä on siksi luovuttava perinteisestä asenteestaan, jonka mukaan he haluavat toimia sekä kumppanuuden puitteissa että sen ulkopuolella. Samaan aikaan ei voi olla sekä sisällä että ulkona. Tämän olisi oltava nyt ennen kaikkea Brysselin selkeä viesti Moskovalle. 
Borghezio (NI ).
   – Arvoisa puhemies, tapa, jolla pääministeri Berlusconi on suhtautunut ihmisoikeuskysymykseen ja Venäjän politiikan tarpeeseen sopeutua käsitykseemme demokratiasta, perustuu uskoakseni paitsi meille kaikille yhteisiin suuriin ihanteisiin myös terveeseen realismiin ja strategiseen näkemykseen Euroopan eduista, jos hyväksymme kenraali De� Gaullen profeetallisen vision Euroopasta, joka ulottuu Atlantilta Uralille.
Strategisesti katsottuna on todellakin käsittämättä, miten me voisimme olla huomaamatta, että Venäjän federaatiolle, jota me kaikki pidämme Euroopan unionin keskeisenä kumppanina, on erittäin tärkeää pyrkiä vakauttamaan alue, joka vaikuttaa ratkaisevasti öljyn saantiin Kaukasukselta? Ei ole varmastikaan sattumaa, että tšetšeenisissien ensisijaisina kohteina eivät suinkaan ole Venäjän sotilastukikohdat vaan öljyteollisuuden infrastruktuuri. Näin ollen on aiheellista kysyä, mitä intressejä tšetšeeniterroristeilla on etnis-uskonnollisten motiivien lisäksi ja mikä on heitä eteenpäin ajava voima. Eikö meidän pitäisi ajatella kansainvälisen islamilaisen fundamentalismin kaikkein aggressiivisimpien ja fanaattisimpien aseistettujen ryhmien koko ajan kytevän sytytyslangan aiheuttamaa vaaraa? Onko totta vai ei, että marraskuussa� 1998 Islamabadissa järjestetyssä Pakistanin islamilaisen ryhmän 18.� kokouksessa Tšetšenian todettiin olevan yksi maailmanlaajuisen pyhän sodan pääakseleista Kosovon kaltaisten alueiden ohella?
Ihmisoikeuksien osalta muistutan, että tarvitsee vain ladata Internetistä Osama bin Ladenin verkostojen kaikkialle maailmaan levittämät kuvat nähdäkseen venäläisten sotilaiden katkaistut päät. Tämäkin on ihmisoikeusasia, ellen ole erehtynyt. 
Tajani (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, miten voisimme olla sitoutumatta puolustamaan ihmisoikeuksia tai säilyttämään kansojen itsemääräämisoikeudet? Miten voisimme olla puolustamatta Tšetšenian kansan oikeutta ilmaista oma mielipiteensä? Tästä syystä tuen neuvoston puheenjohtajan sanoja ja Euroopan kansanpuolueen kantaa. Vaikka kannatankin huomenna parlamentin äänestettäväksi tulevan kompromissipäätöslauselman yleisiä suuntaviivoja, en voi kuitenkaan hyväksyä yhtä kohtaa, jossa Euroopan unionin neuvoston puheenjohtajan esittämä kanta tulkitaan epäjohdonmukaisesti ja virheellisesti – niin ovat tehneet myös jotkin parlamentin jäsenet.
Totuus ei ole se, mitä tässä tekstissä sanotaan, eikä se, mitä jäsen Watson tai jäsen Cohn-Bendit sanoivat, vaan se, mitä GUE/NGL-ryhmän jäsenet ovat sanoneet. Viittaan jo mainittuun kuuluisaan lehdistötilaisuuteen, sillä on kohtuullista muistaa myös se, mitä Venäjän federaation presidentti Putin totesi. Hän sanoi, että neuvottelujen aikana nimenomaan pääministeri Berlusconi toi esiin Venäjän politiikkaa koskevat kiperät kysymykset ja epäilyt. Näin kirjoitti uutistoimisto, joka ei varmasti myötäile hallituksen kantoja. Uutistoimistot väittävät edelleen, että Italian pääministeri otti esiin Tšetšenian kysymyksen. Huippukokouksen tapahtumat, varsinkin Euroopan unionin puheenjohtajan toimia siivittänyt rohkeus ja valmius, olisi siksi mielestäni tulkittava erittäin tarkasti ja täsmällisesti. Kaikkia muita tulkintoja voidaan käyttää etenkin Italian sisäpoliittisiin tarkoituksiin. 
Fava (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, esitän aluksi kolme väitettä: Tšetšenian sota ei ole presidentti Putinin yksityisasia. Tšetšenian sota ei ole terrorismin vastainen sota, ja Tšetšenian sota synnyttää edelleen päivittäin valtavia väkivallantekoja siviiliväestön ihmisoikeuksia vastaan. Voimme puhua presidentti Putinille Euroopan unionin ja Venäjän kumppanuuden edistämisestä vain näiden kolmen toteamuksen pohjalta. Yhdymme siksi voimakkaasti kritiikkiin, jota huomenna parlamentin äänestettäväksi tulevassa päätöslauselmassa on esitetty Euroopan unionin nykyistä puheenjohtajavaltiota kohtaan niiden kelvottomien lausuntojen vuoksi, joilla pääministeri Berlusconi tuki presidentti Putinin Tšetšenian-politiikkaa. Kyseisiä lausuntoja – kohdistan sanani valtiosihteeri Antonionelle – on aivan mahdotonta hyväksyä, eikä niillä ollut mitään yhteyttä Euroopan unionin tähän asti harjoittamaan politiikkaan. Kuten jäsen Poettering muistutti, Euroopan unioni pitää Tšetšeniaa avoimena haavana. Eurooppa ei voi eikä saa tinkiä pääministeri Berlusconin henkilökohtaisten sympatioiden ja ystävyyssuhteiden vuoksi tiukoista vaatimuksistaan, joiden mukaan presidentti Putinin on tehtävä välittömästi loppu Tšetšeniassa tapahtuvista rikkomuksista ja väkivaltaisuuksista sekä pyrittävä löytämään poliittinen ratkaisu kyseiseen konfliktiin.
Arvoisa puhemies, 3� 000� kuollutta tämän vuoden aikana, 300� kadonnutta, 50� löydettyä joukkohautaa ja vaalit, joiden tiedetään olleen pelkää pelleilyä – siinä on Tšetšenian sodan ja pitkään rankaisematta jatkuneiden tekojen saldo. Puheenjohtajavaltio Italian olisi todellakin saatettava presidentti Putin vastuuseen tästä. Odotimme neuvoston jäsenen Antonionen pahoittelevan tapahtunutta ja kertovan selvästi, mitä jatkossa tapahtuu. Arvoisa puhemies, panemme merkille, että näin ei ole vielä tapahtunut. 
Modrow (GUE/NGL ).
    Arvoisa puhemies, saavutetusta edistyksestä huolimatta epäluottamus näyttää edelleen rasittavan Venäjän-suhteitamme, kuten olemme istunnon aikana kuulleet. Jos tavoitteenamme on integraatio ja rauhallinen Eurooppa, niitä ei voida toteuttaa ilman Venäjää eikä varsinkaan sitä vastaan. Venäjä on sekä nyt että jatkossa tärkeä poliittinen, taloudellinen ja sotilaallinen maailmanlaajuinen toimija. Tarvitsemme yhteistyötä emmekä eripuraa. Venäjä voisi olla vielä nykyistä tehokkaampi strateginen kumppani ja hyvä naapuri, jos EU-valtiot eivät ajattelisi vain öljyn ja maakaasun toimitusta ja jos EU tehostaisi taloudellista ja yhteiskunnallista vakautta edistäviä toimiaan, jotka ovat ratkaisevia valtion demokratian muotoutumisen ja kehittymisen kannalta.
Tšetšenian ongelma on vakava, mutta vain poliittinen ratkaisu on mahdollinen, ja meidän olisi aiempaa aktiivisemmin pyrittävä saamaan aikaan tällainen poliittinen ratkaisu. Jos Yhdysvalloilla on strategisia intressejä säilyttää jännitteitä Venäjän etelärajoilla, se on sen asia. Se ei kuitenkaan voi olla Euroopan unionin etujen mukaista. 
Dupuis (NI ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, en usko kenenkään meistä kyseenalaistavan Euroopan unionin ja Venäjän suhteiden strategista merkitystä. Arvostelemme kuitenkin – ja osoitamme kritiikkimme sekä neuvostolle että komissiolle, koska ne molemmat ovat harjoittaneet samaa politiikkaa – epäkriittistä Venäjän-politiikkaa, täysin sokeaa politiikkaa, jossa ei kiinnitetä huomiota lehdistönvapauden heikkenemiseen eikä oikeuslaitoksen riippumattomuuden rajoittamiseen – mistä Mihail Hodorkovskin tapaus on selkeä esimerkki – politiikkaa, jossa uskotellaan, ettei pientä Tšetšeniaa yksinkertaisesti ole olemassa. Eikö Tšetšeniassa ole muka tehty kansanmurhaa? Kuinka usein meidän on muistutettava, että 250� 000 kaikkiaan miljoonasta asukkaasta on tapettu, mikä on varsin lähellä kansanmurhaa. Tällaista ei voida suvaita; emme suvaitse sitä, ettei komissiolla ole ollut rohkeutta lähettää humanitaarisesta avusta vastaavaa komission jäsentä Tšetšeniaan ja ettei myöskään puheenjohtaja Prodi ole vieraillut alueella. Minun on sanottava yksi asia, ja toivon, että neuvoston jäsen Antonione välittää sanani pääministeri Berlusconille: on mahdotonta hyväksyä, että pääministeri Berlusconi kutsuu kaikkea tätä myytiksi, ja uskon monien parlamentissa ja Euroopan unionissa odottavan, että pääministeri Berlusconi korjaa lausuntojaan, kun hän vierailee parlamentissa joulukuussa seuraavan istuntojakson aikana. Tässä on kyse vainajien ja vielä elossa olevien tšetšeenien kunnioituksesta sekä Euroopan parlamentin ja koko Euroopan unionin ja sen kansalaisten kunnioituksesta.
Voimme toimia jatkossa samoin kuin Jugoslavian kohdalla: teeskennellä, ettei koko Kaukasuksen kysymystä ole olemassa. Tšetšenian ongelma on kolonialistinen ongelma, joka on ratkaistava sen mukaisesti. Tšetšeniassa tapahtuu selvästi kauheampia asioita kuin aikoinaan Algeriassa ja monissa muissa Afrikan valtioissa. Liittyminen Euroopan unioniin olisi Tšetšenian selviytymiskeino samoin kuin Georgian, joka on toinen Euroopan unionin strateginen osa. Tämän pitäisi olla komission ja neuvoston tavoitteena.
Oostlander (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, parlamentti on aikaisemmin harjoittanut kaksijakoista Venäjän-politiikkaa täysin antaumuksella. Tämä on ilmennyt yhtäältä yhteistyönä kaikilla niillä aloilla, joilla se on mahdollista, erityisesti aloilla, joilla se voi edistää Venäjän hallintokulttuurin muutosta kohti oikeusvaltiota ja demokratiaa. Toisaalta tähän politiikkaan sisältyy tarvittaessa myös kritiikkiä. Meidän on siksi ilmaistava mielipiteemme määrätietoisesti. Tähän politiikkaan sisältyy näin ollen molemmat osatekijät. Neuvoston puheenjohtajaa kuunneltuani minun on todettava, että parlamentti on jo saavuttanut monta hänen luettelemistaan asioista, ja ne on sisällytetty taas päätöslauselmaan. Miksi puheenne kuulostavat nyt kovin erilaisilta kuin huippukokouksessa? Erityisen outoa minusta on, että mainitsitte nimenomaan Moldovan ja joukkojen vetäytymiselle asetetun määräajan. Puhuitte myös Arjan Erkelistä. Olen erittäin kiitollinen teille, että otitte esiin tämän asian ja puhuitte siitä tänään täysistunnossa. Se on äärimmäisen tärkeää.
Lehtikirjoitusten ja lausuntonne perusteella vaikuttaa kuitenkin siltä, ettei Tšetšeniaan ole kiinnitetty paljon huomiota. Te perustelitte asian. Se on kuitenkin hyvin vaarallista, sillä kansalaiset ovat kiinnostuneita huippukokouksistanne ja haluavat tietää, mistä siellä keskustellaan, onko siellä puhuttu Euroopan kansalaisten ihanteista ja arvoista ja oletteko toimineet niiden mukaisesti. Olisin siksi halunnut, että tämänpäiväiset toteamuksenne olisivat sisältyneet myös julkilausumaanne. Siinä tapauksessa reaktiomme olisi luultavasti ollut hieman erilainen.
Täytyy sanoa, että komission jäsenen lähestymistapa on mielestäni erittäin selvä. Venäläiset ovat vaatineet jo pitkään erittäin konkreettista ja käytännöllistä lähestymistapaa ja pitävät heti saatavaa hyötyä suuria suunnitelmia parempana. Katson, että venäläiset ovat siinä oikeassa ja että mekin voimme toteuttaessamme edelleen kaksijakoista politiikkaamme käsitellä hyvin konkreettisia asioita varsinkin tutkijoiden yhteistyön alalla. Tällä alalla Venäjän kanssa ei ole ollut aina helppoa tehdä yhteistyötä. Pidän tieteellistä yhteistyötä kuitenkin erittäin tärkeänä Venäjän hallintokulttuurin muutoksen kannalta.
Toivonkin siksi, että neuvosto jatkaa tällä linjalla ja että joidenkin henkilökohtaisten huomautusten perusteella syntynyt vaikutelma muuttuu pian, sillä muuten puheenjohtajuutenne joutuu huonoon valoon. 
Posselt (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, presidentti Putin nimitettiin virkaansa yli kolme vuotta sitten, ja nyt on aika tehdä tilannekatsaus. Mitä sen jälkeen on tapahtunut? Aiemmin presidentti Putinin johdolla toiminut salainen palvelu FSB – KGB:n seuraaja – on nyt kolme kertaa suurempi kuin presidentti Putinin astuessa virkaan. Politiikka on muuttunut yhä neutraalimmaksi. Sama pätee tiedotusvälineisiin. Todella riippumattomia suuria tiedotusvälineitä on tuskin enää olemassa. Nyt näyttää olevan talouden vuoro, jos jotain voidaan päätellä niin kutsuttujen oligarkkien ympärillä ilmenneistä tapahtumista. Nämä ovat vakavia hälytysmerkkejä Venäjän sisällä.
Tšetšenian kysymystä tarkasteltaessa toteamme, että presidentti Putin käynnisti vuonna� 1999 toisen neuvostokauden jälkeisen Tšetšenian sodan osana lähihistorian tai ylipäänsä historian verisintä vaalitaistelua. Tässä sodassa satojatuhansia tšetšeenejä on karkotettu kotiseudultaan ja kymmeniätuhansia on murhattu. Joidenkin mukaan kyse on jopa lähes viidenneksestä Tšetšenian väestöstä. Se olisi yhtä suuri määrä kuin Josef Stalinin aikana. Nämä eivät ole pikkujuttuja vaan erittäin vakavia asioita, joita Euroopan on käsiteltävä nimenomaan silloin, kun on kyse tärkeästä kumppanista.
Jokainen meistä tietää, ettei Venäjälle voi kehittyä silmänräpäyksessä Sveitsin demokratian kaltaista järjestelmää. Venäjä on kuitenkin asettanut itselleen tiukkoja kriteerejä. Se liittyi Euroopan neuvostoon ja aloitti erityisen kumppanuuden Euroopan unionin kanssa. Se on näin ollen itse hyväksynyt, että sen toimia arvioidaan demokratian ja oikeusvaltion periaatteiden mukaan, ja sen on pyrittävä täyttämään nämä kriteerit, mutta pelkään, että se on viime vuosina onnistunut siinä yhä huonommin. Tilanne on luonnollisesti parempi nyt kuin totalitarismin aikakaudella, mutta tällä hetkellä demokratia ja oikeusvaltion periaatteet eivät suinkaan vahvistu vaan heikkenevät Venäjällä, kuten palkitun Andrei Saharovin leski Jelena Bonner on selvästi todennut.
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, Tšetšenian kysymyksestä haluaisin todeta vain yhden asian: kytkette Tšetšenian ongelman liian tiiviisti terrorismiin. Italiankielinen sana sille, mitä Tšetšeniassa pääasiassa tapahtuu, ei ole (terrorismi) vaan (vastarinta).
Antonione,
   . – Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, haluan kiittää teitä puheenvuoroistanne tästä esityslistan aiheesta käydyssä keskustelussa. Minusta on oikein korostaa, että kaikissa puheissanne käsiteltiin asiaa, joka on kuulunut tärkeimpiin painopisteisiimme, nimittäin Venäjän kanssa solmittavien strategisten suhteiden tarvetta. Tämä tavoite pitäisi mielestäni kirjata yhteiseksi tavoitteeksemme. Tiellämme kohti tätä tavoitetta olen havainnut ja arvostan yhteistyöhenkeä ja vilpittömyyttä, jota olette osoittaneet puheissanne, joissa tulevat esiin erilaiset ja kriittiset näkemykset siitä, miten päämäärämme voidaan saavuttaa. Haluan ottaa esiin omasta mielestäni kaikkein tärkeimmän ja myönteisimmän seikan, joka on – toistan vielä – strategisten suhteiden luominen Venäjän federaatioon, kun otetaan huomioon sen merkitys Euroopan unionille. Välitän tietenkin eteenpäin kaikki huomautuksenne, ehdotuksenne ja myös kritiikkinne, jotka ovat tärkeitä tiedonlähteitä paitsi omassa työssämme myös yleensäkin koko neuvoston työssä. 
Puhemies.
   Olen vastaanottanut kuusi työjärjestyksen 37� artiklan 2� kohdan mukaisesti käsiteltäväksi jätettyä päätöslauselmaesitystä(2).
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan torstaina. 

Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana Pasqualina Napoletanon laatima ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnan mietintö (A5-0378/2003) laajemmasta Euroopasta ja naapuruudesta: uusi kehys suhteille EU:n itäisiin ja eteläisiin naapureihin (KOM(2003)� 104 2003/2018(INI)). 
Napoletano (PSE ),
   . – Arvoisa puhemies, nyt esillä olevassa mietinnössä käsitellään kolmea komission tiedonantoa. Ensimmäisen tiedonannon otsikkona on "Laajempi Eurooppa ja naapuruus: uusi kehys suhteille EU:n itäisiin ja eteläisiin naapureihin", toisen otsikkona on "Kohti uutta naapuruuspolitiikan välinettä", ja kolmas on nimetty "Välimeren alueen kumppanimaiden kanssa toteutettavien, ihmisoikeuksiin ja demokratiakehitykseen liittyvien EU:n toimien lujittaminen – Strategiset suuntaviivat".
Parlamentti katsoo, että tämän uuden politiikan on käsitettävä pian laajentuvan unionin 25� valtiota – toisin sanoen ne valtiot, joiden kanssa on jo eri tilanteissa sovittu täysimääräisestä liittymisestä unioniin – sekä kaikki itäiset ja eteläiset naapurimme. Tämä on johdonmukainen ehdotus, joka koskee geopoliittisesti monimuotoista aluetta, joka ulottuu Venäjältä Marokkoon ja jota voidaan luonnehtia historiansa, kulttuurisuhteidensa ja maantieteellisen läheisyytensä perusteella yleiseurooppalaiseksi ja Välimeren alueeksi. Tässä yhteydessä parlamentti ehdottaa, että politiikkaan sisällytetään pian myös kaakkoinen ulottuvuus eli Kaukasuksen valtiot ja että siinä otettaisiin huomioon myös hieman kauempana tässä suunnassa sijaitsevat Lähi-idän valtiot, joita ei voida vielä ottaa mukaan strategiaan.
Mietinnössä tarkastellaan suunniteltuja toimintalinjoja, sillä uskomme, että niiden avulla on tällä hetkellä ennen kaikkea perustettava yhteinen turvallisuusalue, kunhan emme ajattele turvallisuutta vain sotilaalliselta kannalta. Olemme todellakin iloisia, että naapurivaltioihin ylläpidettävät suhteet on asetettu etusijalle YUTP:n korkean edustajan esittämässä uudessa turvallisuusstrategiassa, koska meidän turvallisuutemme merkitsee myös niiden turvallisuutta, ja tämän turvallisuusalueen voimme rakentaa yhdessä. Tämän lisäksi on kehitettävä monia muitakin suhteita siten, että kehitämme asianomaisten valtioiden kanssa molempia osapuolia hyödyttäviä toimintalinjoja, jotka perustuvat asianmukaisin välinein tuettavaan poliittiseen ja institutionaaliseen vuoropuheluun.
Mietinnössä tehdään näin ollen selvä ero tämän strategian ja tulevan laajentumisen välillä ja vahvistetaan yksiselitteisesti päätökset, jotka koskevat Bulgarian ja Romanian kanssa käytävien neuvottelujen päättämistä vuoteen� 2007 mennessä, lupausta arvioida vuoteen� 2004 mennessä mahdollisuutta aloittaa neuvottelut Turkin kanssa sekä kaikkien Balkanin valtioiden mahdollisuutta liittyä tulevaisuudessa unioniin. Mietinnössä ei peitellä sitä tosiasiaa, että on muitakin maita, kuten Ukraina ja Moldova, jotka eivät mitenkään salaa toiveitaan Euroopan unionin jäsenyydestä. Vaikka tämän strategian yhteydessä ei päätetäkään niiden liittymisestä, väitämme, että strategiaan osallistuminen voi vain edistää tämän toiveen toteutumista eikä varmasti ainakaan vähennä sen todennäköisyyttä.
Mietinnössä tarkastellaan yksityiskohtaisesti myös tällaisen laajan, monimuotoisen ja monitahoisen alueen erityispiirteitä. Venäjästä keskusteltiin juuri äsken, ja sitä koskevassa asiakirjassa ilmaistaan tietoisuutemme siitä, ettei Venäjän-suhteita voida rajoittaa pelkkiin naapuruussuhteisiin. Siinä on yksi kohta, jonka hyväksymistä ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunta ei epäröinyt hetkeäkään. Tämä on kohta, jossa demokratian ongelmien ja Tšetšenian tragedian todetaan tällä hetkellä estävän suhteidemme palauttamisen ennalleen.
Toimintasuunnitelmat ovat komissiolle lisäksi joustava väline luoda monenvälisiä, alueellisia ja kahdenvälisiä suhteita näihin valtioihin, ja rajat ylittävän välineen avulla voidaan paitsi rakentaa muureja uusille rajoille myös lisätä ymmärtämystä ja tehostaa paikallista ulottuvuutta.
Mietinnössä käsitellään myös toimielinkysymystä. Asianomaiset valtiot eivät tietenkään voi eivätkä saa osallistua unionin toimielinten toimintaan, mutta vaadimme, että tasavertaisten kumppanien vuoropuhelussa on oltava tilaa hallituksille, parlamenteille, paikallisille viranomaisille ja varsinaiselle yhteiskunnalle, ja mietinnössä annetaankin asiaa koskevia suosituksia. Vaadimme lisäksi ihmisoikeuspolitiikan täysimääräistä sisällyttämistä strategiaan. Tällä alalla ei kuitenkaan nähdäksemme ole vielä vahvistettua eurooppalaista politiikkaa, mutta komission tiedonannossa tehdään kyllä hyödyllisiä ehdotuksia ja se on joka tapauksessa edistysaskel. 
Antonione,
   . – Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, neuvosto kehittää yhdessä Euroopan komission kanssa laajempi Eurooppa -aloitteen yhteydessä useita uusia aloitteita, jotka koskevat laajentuneen Euroopan unionin itäisiä ja eteläisiä naapureita. Nämä aloitteet, joita kehitetään jo olemassa olevien välineiden ohella suhteiden edistämiseksi näihin valtioihin, räätälöidään kunkin valtion erityisoloihin sopiviksi.
Vuoden alusta lähtien ja varsinkin puolivuotisen puheenjohtajakautensa aikana puheenjohtajavaltio on seurannut aktiivisesti itäisiin ja Välimeren etelärannikon naapureihin sovellettavan Euroopan unionin uuden strategisen lähestymistavan kehitystä. Jätän tietenkin kyseiseen aloitteeseen liittyvien mahdollisuuksien yksityiskohtaisen kuvaamisen komission tehtäväksi ja esitän nyt vain joitakin lyhyitä huomautuksia.
Komissio antoi 11.� maaliskuuta neuvostolle ja Euroopan parlamentille tiedonannon "Laajempi Eurooppa ja naapuruus: uusi kehys suhteille EU:n itäisiin ja eteläisiin naapureihin". Siinä esitellään uudet naapuruuspolitiikat, joita laajentuneen Euroopan unionin olisi sovellettava valtioihin, joiden kanssa sillä on yhteisiä maa- ja merirajoja.
Tässä sovelletaan uutta "ystäväpiirin" käsitettä, jonka yhteydessä unioni tarjoutuu jakamaan itse asiassa kaiken muun paitsi toimielimensä. Tiedonannossa kuvaillaan myös mahdolliset toimenpiteet, jotka naapurivaltioille voitaisiin tarjota kannustimiksi tarvittavien uudistusten hyväksymiseen ja toteuttamiseen, niin että ne voisivat hyötyä pääsystä Euroopan unionin sisämarkkinoille.
Uusi naapuruuspolitiikka toteutetaan kansallisilla ja/tai alueellisilla toimintasuunnitelmilla, jotka neuvosto hyväksyy komission ehdotuksen perusteella. Näihin suunnitelmiin on tarkoitus sisällyttää konkreettisia tavoitteita ja vertailukohtia sekä aikataulu sisämarkkinoihin osallistumista koskevien toimien asteittaiselle soveltamiselle. Näin unionilla on mahdollisuus arvioida toimien käytännön toteutusta jaksoittain. Tätä tarkoitusta varten unioni aikoo ottaa käyttöön jatkuvan seurantamenetelmän, jonka avulla se voi varmistaa ehtojen täyttymisen ja arvioida kunkin valtion edistymistä uudessa politiikassa asetettujen tavoitteiden saavuttamisessa sekä yhteisön välineiden tehokkuutta. Myöhemmin näistä toimintasuunnitelmista voisi tulla keskeisiä politiikan välineitä kyseisiin valtioihin ylläpidettävissä unionin ulkosuhteissa, ja ne voisivat lopulta korvata tähän asti sovelletut yhteiset strategiat.
Kuten esittelijä muistutti meille selvästi, nämä vuoden� 2003 viimeiset kuukaudet käytetään toimintasuunnitelmien laatimiseen komission ja neuvoston tekemän työn pohjalta. Tammikuussa ja helmikuussa 2004 asianomaisten valtioiden kanssa käydään alustavia neuvotteluja, joiden perusteella komissio viimeistelee kevääseen� 2004 mennessä neuvostolle esitettävät toimintasuunnitelmaehdotukset, jotka koskevat Ukrainaa, Moldovaa, Marokkoa, Tunisiaa, Jordaniaa ja Israelia.
Toimintasuunnitelmat, joista neuvotellaan kolmansien maiden kanssa, koostuvat viidestä osasta: poliittisen yhteistyön tehostaminen, sisämarkkinat, yhteistyö oikeus- ja sisäasioissa, viestintä- ja ympäristöalan verkostot sekä kansalaisten välisiä yhteyksiä helpottavat toimet.
Aivan lopuksi haluaisin todeta, että Napolissa 2–3.� joulukuuta järjestettävässä Euro–Välimeri-kumppanuusalueen ministerikokouksessa meillä on oiva tilaisuus edistää ja kehittää eteläisten naapuriemme kanssa käytäviä neuvotteluja. 
Verheugen,
   .  Arvoisa puhemies, arvoisa komission puheenjohtaja, hyvät parlamentin jäsenet, komissio on jo tiedottanut parlamentille yksityiskohtaisesti naapuruuskäsitteen strategiasta ja yksittäisistä osatekijöistä. En aio toistaa niitä tänään, vaan kerron teille, mitä tällä välin on tapahtunut. Naapurimme – itse asiassa kaikki niistä – ovat suhtautuneet tähän aloitteeseen myönteisesti: Itä-Euroopan naapurimme, Venäjä, Ukraina, Moldova ja Välimeren alueen naapurimme. Olemme jo enemmän tai vähemmän tekemisissä niiden kaikkien kanssa aloitteessa asetetun tavoitteen saavuttamiseksi.
Tavoitteena on hyödyntää yhteistyön tarjoamia mahdollisuuksia mahdollisimman tehokkaasti ilman unionin jäsenyyttä varsinkin erittäin laajasti tulkitsemamme taloudellisen yhteistyön alalla. Minun on tehtävä teille selväksi, että komission käsitykset taloudellisesta yhteistyöstä menevät pitkällä aikavälillä paljon vapaakauppa-aluetta pitemmälle. Kuvittelemme voivamme ottaa yksittäiset valtiot täysimääräisesti mukaan taloudellisen integraation järjestelmäämme, jossa toteutuvat neljä vapautta: pääoman, tavaroiden, palvelujen ja henkilöiden liikkuvuus. Tämä ei tapahdu samanaikaisesti kaikkien valtioiden kanssa. Joidenkin kohdalla siihen menee kauemmin kuin muiden, mutta uskon, että meillä on lopulta suuri yhteinen talousalue, jolla asuu yli miljardi ihmistä ja jonka keskipisteenä on Euroopan unioni.
Kyse ei ole yksinomaan taloudesta vaan myös ympäristöstä sekä sisä- ja oikeusasioissa tehtävästä yhteistyöstä erilaisten vaarojen ja uhkien torjumiseksi yhdessä. Kyse on toki vastavuoroisesti myös poliittisten, taloudellisten ja sosiaalisten uudistusten edistämisestä niissä valtioissa, joihin sovellamme tätä strategiaa. Odotamme jotain myös näiltä valtioilta. Emme voi aina vain antaa, vaan haluamme vastineeksi poliittisia ja taloudellisia uudistuksia, demokratiaa, oikeusvaltion periaatteita, ihmisoikeuksien kunnioitusta ja vähemmistöjen suojelua, jotta koko ympärillämme oleva alue voisi saavuttaa samanlaisen poliittisen ja taloudellisen vakauden ja vielä joskus samanlaisen vaurauden kuin Euroopan unioni.
Minäpä selvitän tarkkaan, miksi. Olisi pelkkää harhakuvitelmaa uskoa, että pitkällä aikavälillä Euroopan unionissa kaikki sujuu hyvin, jos naapureillamme ei mene hyvin. On oman etumme mukaista huolehtia siitä, että naapurimme voivat avautua. Kuten totesin, reaktiot ovat olleet myönteisiä. Venäjällä puhuin asiasta presidentin, ulkoministerin ja useiden hallitusten jäsenten kanssa, samoin Ukrainassa. Olen keskustellut myös joidenkin Välimeren maiden ulkoministerien kanssa ja aion vierailla kaikissa näissä valtioissa ensi vuoden puoliväliin mennessä. Komissio esittää neuvostolle ensi vuoden puoliväliin mennessä useita valtioita koskevia konkreettisia toimintasuunnitelmia, joissa on toistaiseksi sovellettuihin strategioihin verrattuna se etu, että kyse on yhteisistä toimintasuunnitelmista, siis neuvottelujen perusteella laadituista asiakirjoista, jotka aiomme panna yhdessä täytäntöön. Tältä osin hanke on siis alkanut oikein mainiosti.
Komissio kehittää jo rahoitusvälinettä, jolla voimme tukea naapuruuspolitiikkaa vuodesta� 2006 lähtien myös taloudellisesti. Meidän on nimittäin pystyttävä tarjoamaan myös taloudellisesta tukea rajat ylittävälle yhteistyölle, jota tehdään yhtäältä uusien jäsenvaltioidemme ja uusien naapuriemme välillä ja toisaalta uusien naapureiden kesken.
Olen esittelijä Napoletanolle erittäin kiitollinen hänen mietinnöstään. Olemme samalla aaltopituudella. Hyvä esittelijä Napoletano, olen kuitenkin huolissani vielä yhdestä kohdasta, joten pyydän teitä vielä miettimään, onko todellakin viisasta todeta, että Turkki ja Länsi-Balkanin maat on otettava mukaan aloitteeseen. Turkki pitäisi sitä erittäin kielteisenä merkkinä. Se katsoisi, että olemme siirtäneet sen alempaan luokkaan, jos toteamme, että valtio, jota valmistamme parhaillaan liittymisneuvottelujen käynnistämiseen, otetaan nyt mukaan aloitteeseen, jonka kohteena ovat nimenomaan sellaiset valtiot, joiden EU-jäsenyyttä emme pidä mahdollisena. Teen nyt selväksi, ettei tähän aloitteeseen sisällytettäviä valtioita pidetä EU:n mahdollisina jäsenehdokkaina – ainakaan vähään aikaan – ja hyvä esittelijä Napoletano, Turkin mukaan ottaminen synnyttäisi erittäin kielteisen reaktion ja saattaisi jopa vaarantaa Turkin uudistusprosessin. Tunnen teidät sen verran hyvin, että tiedän, ettette varmasti halua pysäyttää politiikallamme ihmisoikeuksien myönteistä kehitystä Turkissa. Siis olkaa hyvä ja harkitkaa vielä kyseistä kohtaa.
Muun etenemistavan kohdalla olemme samaa mieltä siitä, että on ensinnäkin tärkeää selvittää kansalaisille sekä myös naapureillemme, mitä voimme tehdä ja mitä emme voi tehdä. Voimme varmistaa, ettei Eurooppaan muodostu laajentumisen vuoksi uusia rajoja. Meille ei olisi mitään hyötyä siitä, että pystyttäisimme uuden rautaesiripun vain pari sataa kilometriä idemmäs. Meille olisi mitään hyötyä myöskään siitä, että katkaisisimme Välimeren maiden Maltan ja Kyproksen liittymisen jälkeen yhteydet Välimeren etelärannikon valtioihin. Meidän on tarjouduttava tekemään mahdollisimman tiivistä yhteistyötä lähitulevaisuudessa. Meidän on kuitenkin tehtävä myös selväksi varsinkin Venäjälle ja Ukrainalle, ettei tässä aloitteessa suljeta ovia eikä tehdä lopullisia päätöksiä vaan käynnistetään prosessi, joka saatetaan jossain vaiheessa päämääräänsä. Sitten voimme ilman muuta asettaa itsellemme uusia tavoitteita ja tavoitella uusia ulottuvuuksia.
Minusta on joka tapauksessa erittäin hyvä – ja voimme mielestäni olla ylpeitä siitä – että meillä on kenties ensimmäistä kertaa jonkinlainen käsitys siitä, millaisen poliittisen muodon haluamme antaa Euroopalle ja sen naapureille tulevina vuosina ja että meillä on ensimmäistä kertaa selvä strateginen näkemys siitä, millainen Euroopan on oltava ja miten sen on meneteltävä naapureidensa kanssa. Tämä on joka tapauksessa suuri edistysaskel. Olen parlamentille erittäin kiitollinen siitä, että se on valmis lähtemään mukaan komission ehdottamalle tielle. 
Böge (PPE-DE ),
   . – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, tämä tiedonanto on komission vastaus Euroopan parlamentin kehotukseen esittää uusia naapureita ja etuoikeutettuja kumppanuuksia koskevia ajatuksia ja suunnitelmia. Komissio on esittänyt paljon ajatuksia, mutta pohjimmiltaan niissä vain sovelletaan alkuperäistä ajatusta Euroopan yhteisöistä uudessa asiayhteydessä. Niissä nimittäin määritetään yhteiset edut ja tavoitteet, jotta unioni ja sen naapurit voivat elää vakaassa ympäristössä, kunnioittaa ihmisoikeuksia ja kohdata tulevaisuuden haasteet yhdessä.
Arvoisa komission jäsen Verheugen, puhuitte juuri strategisista näkemyksistä, ja se onkin ensimmäinen asiani. Meidän on vielä keskusteltava siitä, ovatko kaikki asiakirjassa mainitut visiot ylipäänsä toteutettavissa, minkä vuoksi emme saa sivuuttaa kysymystä siitä, mikä on realistista ja mitä tosiasiassa tapahtuu. Sanon suoraan, että budjettivaliokunta haluaa tietenkin selvittää vielä monia kysymyksiä. Ennen ohjelmien käynnistämistä meidän on mielestäni arvioitava Tacisin ja Medan kaltaisten nykyisten ohjelmien toimintaa. Muistutan esimerkiksi, että meillä on maksamatta Itä-Euroopalle ja Välimeren alueelle huomattavia maksusitoumuksia, joiden kokonaismäärä on miljardeja. Tämän vuoksi mielestäni on pohdittava tähän mennessä kehitettyjen menettelytapojen käytännöllisyyttä.
Tiedonannossa käsitellään nimenomaan rahoitusavun lisäämistä, mutta meidän on ensin tiedettävä, miten nämä ohjelmat aiotaan toteuttaa käytännössä – nimenomaan kussakin yksittäisessä valtiossa eikä yleisesti ottaen. Haluan tehdä selväksi, että kannatamme ehdotusta, jonka mukaan tämän aloitteen yhteydessä perustetaan uusi naapuruuspolitiikan väline, jonka avulla voidaan edistää rajat ylittäviä toimia, jotka ovat ongelmallisia, koska nykyisin käytettäviä rahoitusvälineitä on useita. Totesimme lisäksi, että mielestämme on järkevää rahoittaa kyseisenlaisen naapuruuspolitiikan välineen puitteissa ainakin Cards-ohjelman osuus esimerkiksi otsakkeesta� 7. Tähän mennessä saatujen kokemusten perusteella on mielestäni lisäksi tärkeää selventää ja perustella yksityiskohtaisesti, mikä on kullekin maalle ehdotetun toimintasuunnitelman ja jo laadittujen maakohtaisten strategia-asiakirjojen välinen ero ja millaista lisäarvoa ne toisivat.
Haluan esittää vielä yhden huomautuksen Euroopan perustuslaista, koska keskustelimme siitä tänä aamuna: meidän on tietenkin varmistettava, että menettelyn jokaisessa vaiheessa kunnioitetaan parlamentin oikeutta osallistua lainsäädäntö- ja talousarvioasioiden suunnitteluun sekä niitä koskeviin päätöksiin lopullisia strategioita laadittaessa. 
Gahler (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, aluksi haluan kiittää esittelijää lämpimästi siitä, että hän oli mietintöä laadittaessa valmis keskusteluihin, yhteistyöhön ja sopuratkaisuihin. Näin mietintö voitiin hyväksyä valiokunnassa yksimielisesti vain muutaman jäsenen äänestäessä tyhjää. Laajentuneen EU:n on pohdittava, mitä käytännön seurauksia aiheutuu itänaapureihin liittyvistä uusista ongelmista, jotka johtuvat uusista, aiempaa pitemmistä ulkorajoista. Meidän on myös kiinnitettävä yhtä paljon huomiota Välimeren etelärannikkoon. Yhtäläisen huomion kiinnittäminen ei kuitenkaan tarkoita, että soveltaisimme itäisiin ja eteläisiin naapureihimme samoja menettelytapoja ja välineitä, koska haasteet ovat selvästi erilasia. Pohjois-Afrikan valtioille on yleisesti ottaen ominaista demokratian puute, taloudelliset ja rakenteelliset ongelmat, erittäin laajalle levinnyt korruptio, voimakkaat sosiaaliset jännitteet, nopea väestönkasvu sekä lisääntyvän islamilaisen fundamentalismin uhka. Tämän tilanteen sekä useimpien alueen asukkaiden valitettavan kehnojen elinolojen välittömiä seurauksia ovat laiton maahanmuutto ja terrori-iskujen uhka, joita joudumme käsittelemään. Näiden seikkojen vuoksi myöskään yhteistyön tarjoamia mahdollisuuksia ei voida hyödyntää täysimääräisesti. Olemme havainneet tämän jo määrärahojen kohdalla: Barcelonan prosessin talousarvioon ja Meda-ohjelmaan myöntämämme varat jäävät käyttämättä.
Meidän on tärkeää laajentaa kyseisen alueen kanssa käymäämme poliittista vuoropuhelua muun muassa parlamentaarisella ulottuvuudella, joka on meille eurooppalaisille tuttu jo Euroopan neuvostosta ja ETYJistä. Ryhmäni kannattaa siksi mietinnössä esitettyä ehdotusta Välimeren alueen parlamentaarisen edustajakokouksen perustamisesta. Uskon sen voivan parantaa poliittista vuoropuhelua siten, että siinä käsitellään jatkossa ongelmia ja konfliktitilanteita avoimesti ja eri tavoin kuin tavanomaisissa hallitusneuvotteluissa.
On totta, että uuden ulkorajan itäpuolella näyttää ensisilmäyksellä olevan samanlaisia ongelmia: korruptiota, sosiaalisia jännitteitä ja laitonta ihmiskauppaa. Oleellisena erona kuitenkin on, että kyseiset yhteiskunnat ovat tunnetusti jatkuvassa muutosprosessissa, jota ne itse nimittävät siirtymävaiheeksi. Useimpien itänaapuriemme tie voi lopulta johtaa EU:hun, jos ne itse niin haluavat, riippumatta siitä, olemmeko jo virallisesti myöntäneet niille ehdokasvaltion aseman. Toisin kuin Pohjois-Afrikan kohdalla tämä tarjoaa meille samalla mahdollisuuden edistää aiempaa tehokkaammin oikeusvaltion periaatteita ja demokratiaa, tiivistää taloudellista yhteistyötä, laajentaa infrastruktuuria rakentamalla Euroopan laajuisia verkkoja sekä tehostaa rajat ylittävää yhteistyötä, mikä helpottaa molemmilla puolilla rajaa asuvien ihmisten jokapäiväistä elämää.
Olin hieman yllättynyt, että neuvoston puheenjohtaja puhui nyt vielä aivan omasta aloitteestaan neljästä markkinavapaudesta. Olisin odottanut sitä komissiolta, koska nehän mainitaan nimenomaan komission tiedonannossa. Luulin, että neuvoston keskusteluissa oltaisiin jo pitemmällä. Kaiken muun paitsi toimielinten jakaminen tarkoittaa periaatteessa sitä, että tarjoamme sisämarkkinoiden jäsenyyden perimättä siitä jäsenmaksua. En voi todellakaan missään tapauksessa kuvitella – edes erittäin uskaliaissa tulevaisuudenkuvitelmissa – että sallisimme pohjoisafrikkalaisten työntekijöiden vapaan liikkuvuuden ainakaan omana elinaikanani. Siksi pyydänkin, ettei neuvosto ja komissio herätä tässä asiasta turhia toiveita. Ei pidä juosta ennen kuin osaa kävellä! Kehotan komissiota näin ollen toteuttamaan ohjelmansa vaiheittain ja keskittymään visioiden sijasta ehkä pikemminkin sellaisiin asioihin, jotka on tosiasiassa mahdollista saavuttaa järkevässä ja realistisessa ajassa.

Wiersma (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, minäkin haluaisin aluksi onnitella esittelijä Napoletanoa siitä, että hän on onnistunut taitavasti yhdistämään kokonaisuuden ja yksityiskohdat. Tulevina vuosina Euroopan unionilla on edessään laajentumisen etenemiseen liittyviä suuria haasteita: Bulgarian ja Romanian liittyminen unioniin, uusien jäsenvaltioiden integrointi ensi vuodesta alkaen, uuden koheesiopolitiikan kehittäminen ulko- ja turvallisuuspolitiikan alalla sekä aito sosiaalinen markkinatalous. Tosiasiallinen integraatiovauhti määrittää pitkälti keskustelua EU:n lopullisista rajoista.
On aivan oikein, ettei tämä ole nyt esillä olevan mietinnön eikä komission tiedonannon pääaiheena. Nyt on tärkeää hahmotella parina seuraavana vuonna uusiin naapureihimme ylläpidettäviä suhteita koskeva politiikka, jonka tärkeimpänä tavoitteena on estää epävakauden piirin muodostuminen laajentuneen Euroopan unionin ympärille ja luoda sen sijaan ystäväpiiri. Emme halua uutta kahtiajakoa. Tästä syystä meidän on alusta alkaen annettava Venäjälle keskeinen asema uudessa naapuruuspolitiikassa, ei vain siksi, ettei Venäjällä ole aina yhtä myÖnteinen vaikutus Minskiin, Kiovaan ja Chisinăuhun, vaan myÖs energiapolitiikan vuoksi ja luonnollisesti siksi, että Venäjä on ydinvalta ja YK:n turvallisuusneuvoston jäsen.
Laatiessamme uuden naapuruuspolitiikan yksityiskohtia meidän olisi otettava suuntaviivoiksemme Euroopan edustamat arvot – demokratia, ihmisoikeudet ja toimiva markkinatalous. Kyse ei ole tosin pelkästään arvoista. EU:n on tärkeää laajentaa aluetta, jolla sovelletaan samoja taloutta koskevia sääntöjä, jolla kansainvälisen rikollisuuden vastaiset kampanjat on yhdistetty terrorismin vastaisiin kampanjoihin, jolla käsitellään maahanmuuttoasioita ja jolla turvataan rajat pitäen ne kuitenkin avoimina.
Laajentuneen Euroopan on oltava turvallisuusyhteisö. Komission ehdotukset muodostavat vakaan pohjan hahmoteltaessa käytännön politiikkaa, jossa on kaksi keskeistä osatekijää: rajat ylittävän yhteistyön tehostaminen ja naapureidemme osallistuminen EU:n tärkeisiin politiikan aloihin kaupasta alkaen. Toimintasuunnitelmat ovat hyvä tapa toteuttaa tätä politiikkaa. On ymmärrettävää, että Moldavian ja Ukrainan kaltaiset valtiot ihmettelevät, miksei komission suunnitelmissa käsitellä niiden mahdollista EU-jäsenyyttä. Minun vastaukseni tähän on, että EU:n on nyt keskityttävä tällä hetkellä asialistalla oleviin kysymyksiin, joiden rinnalla niiden jäsenyyshakemus ei todellakaan ole ajankohtainen asia. Kyseisillä valtioilla on luonnollisesti teoriassa oikeus hakea jäsenyyttä voimassa olevien perustamissopimusten 49� artiklan nojalla tai perustuslakiehdotuksen 2� artiklan nojalla. Meidän pitäisi tietenkin periaatteessa suhtautua myönteisesti monien näiden valtioiden kansalaisten EU-pyrkimyksiin, sillä nämä henkilöt ovat pääasiassa uudistusten toteuttajia. Kehottaisin kuitenkin molemmissa maissa olevia ystäviäni hyödyntämään mahdollisimman tehokkaasti uuden EU-politiikan tarjoamat mahdollisuudet ja tavoittelemaan sellaista kehitystasoa, jolla voidaan käydä uskottavia keskusteluja assosiaatiosta, joka voi johtaa mahdolliseen jäsenyyteen. Emme voi tietenkään antaa mitään takuita, koska näiden valtioiden on nimenomaan itse ryhdyttävä toimiin. Meidän on myös ennen kaikkea varottava asettamasta mitään määräaikoja. Meidän on kuitenkin myös varmistettava, ettei meillä Euroopan unionissa ole sellaista harhakäsitystä, että Euroopan turvallisuus paranee, kun paiskaamme oven pysyvästi kiinni. Lyhyesti sanottuna meidän ei pidä herättää turhia odotuksia, mutta emme saa myöskään kääntää selkäämme idälle. 
Vallvé (ELDR ).
    Arvoisa puhemies, aivan aluksi haluan onnitella esittelijä Napoletanoa hienosta työstä.
Eurooppa on muuttunut. Euroopan kartta laajenee, mikä tarkoittaa, että meillä on uusia naapureita ja että meidän on laadittava uusi politiikka tätä laajentunutta Eurooppaa varten, jonka kokoonpano osuu yksiin Euroopan neuvoston kanssa. Meidän on kehitettävä myös naapuruuspolitiikka, ja tarkoitan erityisesti politiikkaa, jota sovelletaan Välimeren eteläpuolen valtioihin.
Mietinnössä ei käsitellä Välimeren alueen ihmisten vapaata liikkuvuutta, mutta on selvää, että meidän on luotava yhteistyösuhteet Välimeren eteläpuolen valtioihin, jotka eroavat meistä luonnollisesti väestörakenteeltaan ja asukasta kohti lasketulta tulotasoltaan. Suhteidemme on perustuttava rajat ylittävän yhteistyön järjestelmiin. Rajat ylittävä yhteistyö voidaan kiteyttää neljään perusajatukseen, jotka ovat naapuriemme tunteminen, niiden ymmärtäminen, niihin luottaminen ja se, että kun luotamme toisiimme, voimme aloittaa yhteistyön ja työskennellä yhdessä. 
Alavanos (GUE/NGL ).
    Arvoisa puhemies, komission tiedonannossa käsitellään mielestäni erittäin mielenkiintoista asiaa, ja Napoletanon mietinnössäkin on oikein hyviä ajatuksia ja ehdotuksia. Asiaan liittyy kuitenkin yksi yleisluonteinen kysymys, jonka muutkin jäsenet ovat nähdäkseni ottaneet esiin.
Voimmeko pelkistää kaikki itäiset ja eteläiset naapurivaltiomme yhteisen nimittäjän alle? Voimmeko soveltaa maailman suurvaltaan Venäjään samaa lähestymistapaa kuin Moldovan, Armenian, Georgian tai Azerbaidžanin kaltaisiin valtioihin tai Pohjois-Afrikan valtioihin, joiden kohdalla demokratisointi olisi luultavasti tärkein kysymys, joka meidän olisi otettava esiin? Tämä on yhtä vakava kysymys kuin kysymys siitä, mihin Eurooppa päättyy. Komission jäsen Verheugen oli nimittäin mielestäni oikeassa todetessaan, että jos asetamme Länsi-Balkanin ja Turkin tähän kategoriaan, niistä varmasti tuntuu, että aliarvioimme niitä.
Ymmärrän kuitenkin, että ulkosuhteista vastaavan komission jäsenen tekemässä Ukrainaa koskevassa ehdotuksessa keskustellaan sen tulevan integroinnin mahdollisuudesta. Miksei näin tehdä Armenian tai Georgian kohdalla, tai jopa Venäjän kohdalla, vaikka se on Euroopan unionin alueella ja vaikka jotkin hallitukset ovat ehdottaneet sitä?
Tämän vuoksi pelkään tällaista yhdenmukaistamista. Meidän olisi nähdäkseni löydettävä joitakin yhteisiä sääntöjä, mutta sitäkin tärkeämpää meidän on kehittää ympärillämme olevia laajoja kokonaisuuksia koskevia kokonaisvaltaisia toimintalinjoja. Toistan, että Pohjois-Afrikan valtioissa on tapahduttava konkreettista edistystä demokratia-asioissa. Olemme suvainneet demokratian periaatteiden loukkauksia ja olemme usein jopa tukeneet niitä – muistellaanpa vaikka Algerian ja Egyptin tapahtumia – omien strategisten tavoitteidemme vuoksi ja jotta alueelle syntyisi edes jonkinlaisia vakaita hallintojärjestelmiä. Erityisesti Egyptin tapahtumista totean, että sen tyrmiin on teljettynä nykyään paljon Euroopan kansalaisia, jotka maksavat tämän hinnan omalla hengellään. Näin ollen meidän on mielestäni käynnistettävä näiden valtioiden demokratisoimisprosessi. 
Schroedter (Verts/ALE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, laajempaa Eurooppaa koskeva strategia oli hyvä ajatus. Tämä aloite on järkevä ja välttämätön, mutta se on huonosti laadittu. Arvoisa komission jäsen, tiedätte mielipiteeni asiasta. Laajempaa Eurooppaa koskeva strategia on Barcelonan prosessin ja itänaapureitamme koskevien suunnitelmien sekoitus. Tuloksena on joukko välineitä, jotka meillä oli jo muutenkin, mutta toistan, että strategiasta puuttuu uusi suuri ajatus, jota tarvitsemme tehdessämme yhteistyötä omissa erityistilanteissaan olevien naapureidemme kanssa. Euroopan unioniin pyrkiviä naapureita käsitellään strategiassa aivan samalla tavoin kuin Pohjois-Afrikan valtioita.
Strategiassa ei ole käsitelty vuonna� 2004 eteemme tulevia todellisia ongelmia: rajoilla esiintyviä ongelmia, sitä tosiasiaa, että ihmiset ovat todella huolissaan uuden muurin pystyttämisestä, eikä sitä, että näillä alueilla tehdään jo mainiota rajat ylittävää yhteistyötä, jota ei oteta huomioon. Näillä alueilla on hyvin paljon ongelmia, jotka juontavat juurensa kahdesta edellisestä maailmansodasta. Yksittäiset ryhmät pyrkivät ponnekkaasti palauttamaan yhteisymmärryksen, ja nyt teemme aloitteen, joka saa heidät aivan ymmälleen.
Aloitteesta puuttuvat kaikki ne toimet, joita kyseisellä alueella todella kipeimmin tarvitaan. Arvoisa komission jäsen, minusta on ilahduttavaa, että myönsitte tämän virheen, ja komission asiakirjan eriytetty lähestymistapa herättääkin toiveita. Myös uuteen naapuruuden välineeseen sisältyy erittäin hyviä ajatuksia. Tämä väline olisi mielestäni järkevää toteuttaa ennen vuotta� 2004, jotta voimme saavuttaa sen, mikä on välttämätöntä, nimittäin antaa ulkorajoilla eläville ihmisille toivoa siitä, ettei heitä unohdeta.
Yleiset toimintasuunnitelmat eivät nähdäkseni riitä tässä yhteydessä. Naapuruuden välinettä on sovellettava ennen kaikkea rajat ylittävään yhteistyöhön, koska sillä on merkitystä alueella asuville ihmisille. Koko naapuruuskäsitteen piiriin kuulumisen ehtona on oltava lisäksi demokraattisen oikeusvaltion periaatteiden kunnioittaminen ja soveltaminen sekä ihmisoikeuksien ja vähemmistöjen oikeuksien tunnustaminen. Tämä on otettava huomioon kaikissa toimissa. Viittaan tässä yhteydessä vielä kerran Venäjään kohdistuvaan parlamentin kritiikkiin. Tšetšenian ongelma ei ole mikään toissijainen kysymys. Se on Venäjän-suhteidemme keskeinen ongelma. 
Claeys (NI ).
   – Olen erittäin iloinen, että ensi vuonna tapahtuvan laajentumisen yhteydessä kehitetään naapuruuspolitiikkaa. Uusien itäisten ja eteläisten naapuriemme edistyminen talouden, turvallisuuden ja ihmisoikeuksien aloilla koituu lopulta omaksi hyödyksemme. Ehdotettu politiikka on vain valitettavasti melko epämääräistä monissa oleellisissa, konkreettisissa kohdissa.
Tässä yhteydessä on otettava huomioon ensinnäkin yhteiset ulkorajat ja mahdolliset maahanmuutto-ongelmat. Esittelijä toivoo, etteivät uudet Schengenin alueen rajat muodosta estettä kaupalle, kulttuuriselle vuorovaikutukselle tai alueelliselle yhteistyölle. Tämä on perusteltu huolenaihe, mutta meidän on ennen kaikkea varmistettava, ettei tämä koko suunnitelma synnytä uutta maahanmuuttajien aaltoa. Korkean työttömyysasteen ja suurten sosiaalimenojen vuoksi se on luultavasti vihoviimeinen asia, jota tarvitsemme. On todellakin aihetta huoleen, jos otamme huomioon, että komission puheenjohtaja Prodi ilmoitti viime viikolla Burkina Fason parlamentille, että laajempaa Eurooppaa koskeva strategia tarkoittaa, että me – häntä lainatakseni – "Moskovasta Rabatiin" jaamme kaiken muun paitsi toimielimet.
Toinen ongelma on Turkin asema, sillä kun mietinnöstä keskusteltiin ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnassa, kävi ilmi, ettei komissio aio ottaa Turkkia mukaan naapuruuspolitiikkaan, koska se on EU:n ehdokasmaa. Tämä näkemys on kuitenkin ristiriidassa mietinnön kanssa, sillä mietinnössä korostetaan selvästi, ettei naapuruuspolitiikkaan sisällytettävien valtioiden myöhempi EU-jäsenyys ole missään nimessä pois suljettu. Tähän mennessä kaikille pitäisi olla selvää, ettei Turkilla ole mitään mahdollisuuksia täyttää jäsenyysehtoja ensi vuonna. Turkki ei ole eurooppalainen valtio, mutta se on ystävällismielinen valtio ja sotilaallinen liittolainen. Tästä syystä on äärimmäisen tärkeää, että suhteemme Turkkiin säilyvät mahdollisimman hyvinä ja että Turkki voidaan ottaa alusta alkaen mukaan uuteen naapuruuspolitiikkaan. 
Gawronski (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, Napoletanon mietintö on erittäin tärkeä, ja olemme iloisia, että jotkin ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnan hyväksymät tarkistukset – myös omamme – tekivät siitä vielä täydellisemmän ja paremman. Euroopan unioniin liittyvillä valtioilla on nyt ratkaiseva rooli tehostettaessa naapuruuspolitiikkaa, jota sovelletaan uusien rajojemme ulkopuolelle jääviin valtioihin. Monet näistä valtioista havittelevat unionin jäsenyyttä. Se ei onnistu heti, mutta ovi on yhä avoinna, kuten komission jäsen Verheugen totesi. Tämä naapuruuspolitiikka riippuu tietenkin meistä ja Brysselistä mutta pitkälti myös näistä valtioista itsestään.
Puolan liittymistä käsittelevänä esittelijänä olen tutkinut Puolan tilannetta tarkasti ja olen nähnyt, miten oikeisto- ja vasemmistohallitukset toisensa jälkeen ovat nähneet paljon vaivaa ratkaistakseen ongelmia, joita heillä on suhteissaan naapurimaihin, varsinkin Ukrainaan, tulevaa laajentumista ajatellen. Monet Euroopan parlamentin jäsenet ovat jo maininneet tällaisia ongelmia, kuten rajat ylittävän liikenteen – paikallisliikenteen, joka pitää yllä merkittävää, vaikkakin kätkettyä ja harmaata taloutta – ja toimet, joita Puola on aina toteuttanut pitääkseen Ukrainan puolellaan, meidän puolellamme ja lännen puolella. Keskustelin hiljattain muutamien sellaisten puolalaisten kollegojen kanssa, jotka ovat noudattaneet tätä politiikkaa Puolan parlamentissa. Puola on mielestäni esimerkki siitä, mitä uusien jäsenvaltioiden pitäisi ja pitää tehdä, jotta Euroopan uusien rajojen ulkopuolelle jäävät valtiot eivät tunne jäävänsä oman onnensa nojaan, kuten esittelijä Napoletano totesi.
Haluan mainita myös Moldovan, ehkä Euroopan köyhimmän valtion. Kuten mietinnössä todetaan, harjoitamme sitä kohtaan melko epäjohdonmukaista politiikkaa. Meidän olisi tuettava Moldovaa aiempaa enemmän sekä taloudellisesti että ennen kaikkea poliittisesti suojellaksemme sitä voimistuvalta ja huolestuttavalta Venäjän vaikutukselta, joka tunkeutuu maahan Transnistrian erillisalueen kautta. Tämän pyynnön olemme kuulleet ryhmämme monilta moldovalaisilta ystäviltä, ja toivomme hartaasti, että siihen vastataan. 
Swoboda (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, aluksi haluan todeta, että Napoletanon mietintö on aivan erinomainen – ei vain siksi, että hän on ryhmäni jäsen, vaan myös siksi, että hän on tehnyt paljon työtä laatiessaan mietintöä.
Olen myös erittäin iloinen, että komission jäsen Verheugen otti Laajempi Eurooppa -asiakirjan vastuulleen, sillä olen vakuuttunut, että hän hoitaa asian yhtä menestyksekkäästi kuin varsinaisen laajentumisen.
Komission jäsen käsitteli ohimennen erästä keskeistä asiaa, nimittäin sitä, miten tässä strategiassa olisi kohdeltava ehdokasvaltioita, siis niitä valtioita, joiden EU-jäsenyys on mahdollinen. Ymmärrän hänen pelkonsa. Olen kuitenkin vakuuttunut, että valitsimme oikean sanamuodon, ja sitä voidaan varmasti vielä hioa.
Tässä kysymyksessä parlamentti jakaantuu kolmeen ryhmään. Jotkut näkevät tämän nyt suurena mahdollisuutena romuttaa lopullisesti tai ainakin pitkäksi aikaa Turkin ja kenties myös Balkanin valtioiden jäsenyyshaaveet ja sysätä ne toiseen luokkaan. Komission jäsen puolestaan ehdottaa, että ne jätetään aloitteen ulkopuolelle.
Napoletanon mietinnössä, jonka valiokuntamme enemmistö hyväksyi – huomenna tietenkin näemme parlamentin äänestystuloksen – ei suljeta ketään ulkopuolelle. Ymmärrän, mitä komission jäsen sanoi, mutta emme tiedä, mitä vuonna� 2004 päätetään. Ellemme esimerkiksi aloita neuvotteluja Turkin kanssa, se olisi toisessa, ehkä huonommassa tilanteessa kuin muut maat, joiden kanssa tehostamme laajemman Euroopan käsitettä, johon kuuluu hyvien naapuruussuhteiden luominen.
Minulle Turkin tavoin hyvin tutulla Balkanilla on maita, joiden EU-jäsenyydestä emme voi puhua vielä vuosiin. Jos voimme yhdessä – tietenkin komission työn perusteella – antaa Kroatialle selkeän merkin neuvottelujen mahdollisuudesta – ja toivon, että voimme – silloin viestitämme oikeastaan kaikille Balkanin valtioille, ettei niiden EU-jäsenyydelle ole esteitä, jos ne täyttävät samat ehdot kuin Kroatia.
Tällä välin meidän olisi mielestäni erittäin järkevää ottaa nämä valtiot mukaan aloitteeseen – tuen tässä asiassa esittelijä Napoletanoa. Kenties voimme myöntää erityisaseman nimenomaan niille valtioille, joiden EU-jäsenyys on selvästikin mahdollinen, tehdäksemme niille selväksi, ettei yksi asia sulje pois toista. Kannatan varauksetta Napoletanon mietintöä sen nykyisessä muodossa. 
Väyrynen (ELDR ).
   – Arvoisa puhemies, ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnassa suoritettujen äänestysten jälkeen Napoletanon mietintö on varmaankin meidän kaikkien hyväksyttävissä. Mietinnöstä on tullut toisaalta liiankin laaja ja yksityiskohtainen. Mietinnön perusongelma on käsitteellinen sekavuus, joka johtuu siitä, että komissio on yhdistänyt samaan aloitteeseen laajemman Euroopan politiikan ja naapurisuhteet. Käytännössä laajemman Euroopan politiikka kattaa suhteet itäisiin naapureihin, jotka kuuluvat Eurooppaan, eteläiset naapurit ovat taas Välimeren alueen ja Lähi-idän ei-eurooppalaisia maita.
ELDR-ryhmä on pyrkinyt selkiyttämään käsitteistöä tarkistuksillaan 15 ja 16. Unionilla olisi laajemman Euroopan politiikka, jota täydentäisivät meidän politiikkamme pohjoinen ja eteläinen ulottuvuus. Uutta naapuruuspolitiikkaa ja uutta naapuruusinstrumenttia toteutettaisiin suhteessa kaikkiin naapureihin sekä idässä, etelässä että pohjoisessa. Toivon, että nämä tarkistukset hyväksytään. 
Brok (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, meidän on otettava tässä yhteydessä huomioon kaksi asiaa. Meillä on ensinnäkin oltava hyvät suhteet naapureihimme, koska se on ulkopoliittisten etujemme ja tavoitteidemme mukaista. Toiseksi: miten tämä asia voidaan järjestää Euroopan unionin etujen ja suorituskyvyn mukaisesti? Näitä kahta seikkaa on tarkasteltava yhdessä. Meidän on käsitettävä, että jokaisella on tässä asiassa pitkälti oma etunsa ajettavanaan. Miten voimme kehittää automaattisen menetelmän, jolla nämä valtiot – tai osa niistä – voidaan ottaa lähes suoraan Euroopan unioniin?
Jos palvelemme jatkossakin peitellysti erilaisia eturyhmiä, tuhoamme hyvää vauhtia Euroopan unionia, koska Euroopan unioni ei pysty toimimaan niin. Saamme nyt vaivalloisesti laadittua perustuslain, jolla pystytään ehkä juuri ja juuri järjestämään 25 tai 27� valtion unionin sisäiset asiat järkevällä tavalla.
Arvoisa komission jäsen Verheugen, mitä teemme Turkin kanssa, jos se ei täytä neuvottelujen aloittamisen ehtoja vuonna� 2004? Siinä tapauksessa meidän on tietenkin tehtävä sille täysjäsenyyden lisäksi toinen tarjous ainakin joksikin aikaa. Tämän vuoksi minusta on erittäin tärkeää muokata Euroopan naapurimaita koskevaa laajemman Euroopan käsitettä ja tehdä siitä "Euroopan talousalue plus". Näin meillä olisi toinen monenvälinen valtioiden piiri, jossa ylläpidämme tiiviitä suhteita ja jossa täysjäsenyys ei kuitenkaan ole ainoa vaihtoehto. Komissio ei ole vielä kuvaillut riittävän selvästi tällaisen monenvälisen järjestelmän vaikutuksia. Meidän on varmistettava, että siihen otetaan mukaan myös ne valtiot, joiden EU-jäsenyys on mahdollinen mutta jotka eivät jostain syystä voi liittyä Euroopan unioniin kymmeneen seuraavaan vuoteen. Meidän on varmistettava, ettei niitä jätetä ulkopuolelle. Tämä pätee joihinkin Länsi-Balkanin valtioihin sekä Moldovaan, Ukrainaan ja esimerkiksi Turkkiin siinä tapauksessa, että ensi vuonna tehdään äsken kuvailemani päätös.
Tämä tietenkin tarkoittaa myös sitä, että tarvitsemme Barcelonan prosessia ja Välimeren maita varten toisen mutta yhtä perusteellisen strategian – toivon, etteivät eteläeurooppalaiset kollegat ymmärrä meitä väärin. Tässä tapauksessa tavoitteena ei ole avata tietä mahdolliseen jäsenyyteen vaan luoda erilaiset, tiiviit naapuruussuhteet. Sekä parlamentin jäsenten että komission tähän mennessä käyttämistä puheenvuoroista on joka tapauksessa puuttunut välttämätön järjestelmällinen lähestymistapa, jonka avulla aloite voidaan muuttaa vireäksi käytännön politiikaksi.
Iivari (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, haluan ensiksi onnitella rouva Napoletanoa hyvin tehdystä työstä. Olen tyytyväinen siihen, että hän on mietinnössään kohdellut itää ja etelää tasa-arvoisesti. EU:n intresseissä on ja tulee olla tasapainoiset naapuruussuhteet kaikilla ulkorajoilla.
Suuri haaste on, ettemme rakenna linnoitusta ympärillemme samalla kun vahvistamme yhteistä arvopohjaa ja sisämarkkinoiden toimintaa. Siksi laajempi Eurooppa-tiedonannon lähestymistapa, joka korostaa keskinäistä riippuvuutta, on erityisen tervetullut. Meidän ei tule rajoittaa hyvinvoinnin kasvua vain unionin rajojen sisäpuolelle. Naapurivaltioiden demokratian, hyvän hallinnon, ihmisoikeuksien ja kestävän kehityksen edistäminen ajaa kaikkien etua. Käytännön tasolla raja-alueyhteistyö avaa puolin ja toisin uusia mahdollisuuksia investoinneille ja innovaatioille sekä vahvistaa kansalaisten suoraa yhteistyötä. Tämä lisää alueellista vaurautta ja vakautta.
Meidän on otettava oppia jo toimivista yhteistyömuodoista, joita esimerkiksi Suomella ja Venäjällä on, ja jotta naapuruuspolitiikka todella saa tuulta purjeisiinsa, sille on varattava riittävät resurssit. 
Tannock (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, kun laajemman Euroopan ja naapuruuden strategia pantiin alulle, suhtauduin varsin epäilevästi siihen, että niinkin erilaisia valtioita kuin Libyaa ja Venäjää käsitellään samassa asiakirjassa. Ukrainan asioita käsittelevänä PPE-DE-ryhmän varjoesittelijänä katson nyt kuitenkin, että Napoletanon mietinnössä on tehty riittävä ero ja onnistuttu tuottamaan poliittisesti johdonmukainen asiakirja, joka tarjoaa toimintasuunnitelmien avulla rakentavan lähtökohdan haasteisiin, joita kohtaamme viiden seuraavan vuoden aikana selvitellessämme 25� valtion unionin taloudellisia ja poliittisia vaikutuksia ja EU:n rajojen siirtyessä idemmäs.
Erityisen myönteistä minusta on Ukrainan jäsenyysmahdollisuuksien tunnustaminen ja viittaus 49� artiklaan. Tämä voisi aivan yhtä hyvin päteä myös Moldovaan, joka pyytää EU:lta epätoivoisesti apua Transnistrian kysymyksen selvittämisessä pääsyä mukaan vakaus- ja assosiaatioprosessiin. Venäjä on tässä avaintekijä, ja suhtaudun myönteisesti taannoiseen huippukokoukseen, jonka tavoitteena oli kehittää suhteitamme tämän strategisen kumppanivaltion kanssa neljän yhteisen alueen avulla.
Vaikka tuomitsekin jyrkästi Tšetšenian ihmisoikeusloukkaukset, presidentti Putinin johtama vakaa Venäjä on nähdäkseni oman etumme mukainen, ja meillä on yhteinen syy torjua kansainvälistä terrorismia. Oikeusvaltion periaatteiden kunnioittamisen vuoksi on kuitenkin vahinko, että oligarkkien valtaa pyritään hillitsemään rikosoikeuden avulla, kun olisi ollut paljon suotavampaa tehdä rahoitusselvitykset 1990-luvun alun arveluttavien yksityistämistoimien oikaisemiseksi.
Kannatan myös Euroopan investointipankin toimialan laajentamista läntisiin uusiin itsenäisiin valtioihin. Valko-Venäjä on edelleen ongelma, mutta meidän on tehtävä rajallisia mutta rakentavia sitoumuksia molempia osapuolia kiinnostavilla aloilla. Olin iloinen, että parlamentti hyväksyi talousarviota koskevan tarkistukseni, jossa ehdotin Tshernobylin uhreille myönnettävän tuen lisäämistä.
Lopuksi totean, että olen jäsen Gahlerin kanssa samaa mieltä siitä, etteivät Euroopan kansalaiset kannattaisi Pohjois-Afrikan kansojen vapaata liikkuvuutta lähitulevaisuudessa. 
Souladakis (PSE ).
    Arvoisa puhemies, komission ja koko Euroopan unionin aloite laajemmasta Euroopasta on oikea askel, jotta voimme yhtenäistää ja yhteisöllistää politiikkaamme.
Napoletanon erinomaisessa mietinnössä hahmotellaan mielenkiintoinen poliittinen strategiakehys Euroopan unionia tällä hetkellä ympäröivää aluetta varten. Tämä strategia mahdollistaa sekä suunnittelun että tavoitteenasettelun. Samalla siinä kuitenkin säilytetään joustavuus, jota tarvitaan kunkin meitä ympäröivän omalaatuisen alueen kohdalla.
Keskeiset periaatteemme perustuvat hyviin suhteisiin, rauhaan sekä taloudelliseen ja poliittiseen yhteistyöhön. Emme elättele minkäänlaisia suunnitelmia uusista muureista tai uudesta kahtiajaosta.
Komission asiakirjassa tehdään taloutta koskevia ehdotuksia ja Napoletanon mietinnössä käsitellään poliittisia asioita, mikä tarkoittaa esimerkiksi Lähi-idän, Kaukasuksen ja Balkanin rauhanaloitteita. Euroopan parlamenttikin voi kuitenkin tehdä aloitteita tehostamalla toimiaan. Katson ja ehdotan, että Euroopan parlamentin olisi tehtävä tässä yhteydessä samoin kuin se on tehnyt muidenkin alueiden kanssa toteuttamassaan yhteistyössä, nimittäin nimitettävä parlamentaarinen sekakomitea niiden valtioiden kanssa, jotka osallistuvat Mustanmeren alueen yhteistyöhön, jolla on jo parlamentaarinen konferenssi, hallitusten välinen yhteistyö, kehityspankki ja pysyvä sihteeristö, ja kaikkein merkittävintä on, että tähän yhteistyöhön osallistuu 13� valtiota. Niiden joukossa on Euroopan unionin jäseniä ja ehdokasmaita, Kaukasuksen valtiot, Balkanin maat, Venäjä, Ukraina, Moldova ja yleisesti ottaen sellaiset valtiot, joilla on erityistä poliittista mielenkiintoa Euroopan unionia kohtaan. 
Arvidsson (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, olemme nyt keskellä Euroopan unionin tähänastisen historian suurinta laajentumista. Parin vuoden kuluttua Bulgaria ja Romania liittyvät unioniin, ja jäsenyysneuvottelut aloitetaan Turkin ja Kroatian kanssa.
Tämä on lisännyt lähiympäristömme kiinnostusta EU:hun. Tulevaisuudessa on odotettavissa uusia jäsenyyshakemuksia ja tiiviistä yhteistyötä koskevia uusia pyyntöjä. Meidän pitäisi mielestäni olla ylpeitä Euroopan yhteistyöhön kohdistuvasta kiinnostuksesta. Se myös tarkoittaa, että voimme tukea ympärillämme olevia valtioita ja esittää niille vaatimuksia, jotta ne kunnioittavat ihmisten vapauksia ja oikeuksia sekä noudattavat oikeusvaltion periaatteita ja vapaakaupan keskeisiä taloudellisia periaatteita.
En ymmärrä puhetta siitä, että nyt olisi määriteltävä Euroopan rajat. EU:n on oltava tulevaisuudessa avoin lähiympäristömme uusille jäsenille riippumatta siitä, ovatko ne vanhoihin koulukarttoihin piirrettyjen Euroopan rajojen sisäpuolella. Uuden tekniikan ja tietoliikenteen vuoksi Bosporista, Gibraltarista ja Kaukasuksesta tulee yhä kuvitteellisempia rajoja, samalla kun vapaudesta, ihmisoikeuksista ja demokratiasta – ja tietenkin niiden vastakohdasta, sorrosta – muualla maailmassa tulee yhä todellisempia meille kaikille.
Moldova on pieni, köyhä valtio EU:n tulevalla raja-alueella. Ehdotettu Valko-Venäjän, Ukrainan ja Moldovan kanssa tehtävä vakaussopimus ei olisi mielestäni hyvä ratkaisu. Moldova kuuluu historiansa ja kulttuurinsa perusteella Kaakkois-Eurooppaan. Toivon, että komissio pyrkii kehittämään Moldovan kanssa yhteistyömuodon, jossa tämä asia otetaan huomioon ja jossa avataan tie Moldovan tulevalle EU-jäsenyydelle, heti kun Romania ja Bulgaria ovat liittyneet unioniin. 
Leinen (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, toisen maailmansodan jälkeen eurooppalaiset alkoivat suunnitella valtioiden yhdentymistä, jonka tuloksena yli 50� vuotta myöhemmin on nykyinen EU. Nyt suuren Euroopan on suunniteltava naapuruuspolitiikkaa sekä idässä että etelässä, ja kiitän esittelijä Napoletanoa mietinnöstä, jossa esitetään paljon ajatuksia. Meillä on koko joukko välineitä tämän naapuruuspolitiikan toteuttamiseksi: taloudellisia, poliittisia ja teknologisia välineitä. Meidän on hyödynnettävä myös muita toimielimiä, kuten Euroopan neuvostoa ja ETYJiä, jotka voivat osallistua naapuruuspolitiikkamme toteuttamiseen. Uskon, että tässä voisi olla apua strategiasta, joka perustuisi yksittäisten valtioiden tai valtioryhmien kanssa tehtäviin naapuruussopimuksiin, samaan tapaan kuin vuonna� 1951 annetussa Schumanin julistuksessa – silloin oli vain kyse hiilestä ja teräksestä. Tätä mallia voimme soveltaa vielä nykyäänkin naapuriemme kanssa tekemissämme alakohtaisissa sopimuksissa. Esimerkiksi Pohjois-Afrikan kanssa tehtävä sopimus aurinkovetyteknologiaa koskevasta yhteistyöstä olisi suuri asia sekä meille että heille. Emme siis halua rakentaa Euroopasta linnoitusta, vaan haluamme avoimen Euroopan, ja tämän politiikan avulla meidän on tarkoitus saavuttaa tavoitteemme. 
Carnero González (PSE ).
    Arvoisa puhemies, hyväksyn komission ehdotuksen sekä Napoletanon mietinnön.
Tässä on nähdäkseni kyse sen myöntämisestä, ettei laajentuminen ole, ei voi olla eikä tule olemaan unionin ainoa väline Euroopan ja Euro–Välimeri-alueen suhteiden järjestämisessä. Siitä on nyt kyse.
Laajentumisella on rajansa. Kaksitoista uutta valtiota on liittymässä unioniin, ja Turkki ja muut valtiot aikovat liittyä myöhemmin. Kun tämä raja on saavutettu, emme voi sanoa, ettei meillä ole poliittisia, taloudellisia, turvallisuutta koskevia, kulttuurisia tai inhimillisiä välineitä järjestellä Eurooppaa.
Muodostamme toisin sanoen entistä laajemman rakenteen, joka täydentää laajentumisen välinettä ja joka edellyttää samalla syventämistä, jota parhaillaan käsiteltävänämme oleva perustuslaki edustaa. Ellemme kehitä hyviä naapuruussuhteita edistäviä uusia toimintalinjoja, emme pysty vastaamaan ajan haasteisiin ja lopulta hyväksymme ehdotuksia, joita ovat tehneet unionin tilanteen perinpohjaisesti tuntevat henkilöt, joille luonnollisesti annan tukeni. 
De Rossa (PSE ).
    Arvoisa puhemies, suhtaudun erittäin myönteisesti komission ehdotukseen sekä jäsen Napoletanon laatimaan mietintöön.
Olemme asettaneet huikeita tavoitteita. Euroopan unionin olisi helppo todeta, että sillä on jo yllin kyllin työtä laajentumisessa ja laajentumisprosessin organisoimisessa. Se olisi kuitenkin äärimmäisen lyhytnäköistä, ja nykyinen ajatus lähinaapureiden kehittämistä koskevan politiikan edistämisestä on erittäin tärkeä.
Kiinnitin tänä aamuna huomiota erääseen asiaan, jonka Irlannin presidentti sanoi puhuessaan niin paikallisen kuin kansainvälisenkin tason lähinaapureista – ihmisistä, jotka asuvat lähellä toisiaan mutta eivät tunne toisiaan. Tämä toisistaan tietämättömyys synnyttää pelkoa ja epäluottamusta ja johtaa lopulta konflikteihin. Naapuruuspolitiikka on siksi äärettömän tärkeää paitsi oman turvallisuutemme myös naapurivaltioiden turvallisuuden kannalta.
Älkäämme sanoko, ettei pohjoisafrikkalaisten vapaa liikkuvuus voi toteutua. Pohjoisafrikkalaisten vapaa liikkuvuus on jo toteutunut; emme vain myönnä sitä. 
Paasilinna (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, onnittelen vaikeasta naapuruusasiasta laaditun mietinnön esittelijää. On hyvä, että siinä korostetaan lähialueidemme poliittisen, sosiaalisen ja taloudellisen vakauden merkitystä meidän turvallisuutemme, ja sanoisinpa jopa tulevaisuutemme kannalta. Siksi kannatan lämpimästi ajatusta yhteisestä vapaakauppa-alueesta. Näin voidaan edistää demokraattista kehitystä.
Mutta meidän kypsyytemme mitataan kuitenkin taidossamme ehkäistä ja estää konflikteja. Meidän tulee tukea komission ajatusta naapuruusohjelmista. Vientitavaramme olkoon vakaus, jotta emme joudu tuomaan takaisin epävakautta. Muistakaamme kuitenkin, että ei ole pelkästään maiden välisiä kuiluja, vaan myös valtioiden sisäisiä kuiluja, ja nämä kuilut kasvavat koko ajan. Se on todellinen mitta meidän yhteiskunnissamme, myös meidän omissamme. 
Verheugen,
   . – Arvoisa puhemies, kommentoin vain muutamaa asiaa. Ensimmäiseksi käsittelen eriyttämistä, joka on tietenkin komission ehdotuksen keskeinen tekijä. Lähestymistapamme perustuu täydelliseen eriyttämiseen, mikä tarkoittaa, että jokaista valtiota tarkastellaan erikseen. Tämä ei ole monenvälinen vaan kahdenvälinen hanke, joka räätälöidään yksilöllisesti, ja sen vuoksi Venäjää ei käsitellä samalla tavoin kuin Libyaa. Se ei ole yksinkertaisesti mahdollista; olisi suorastaan typerää yrittääkään sellaista. Tämä tarkoittaa myös sitä, että ainakin alussa yhteisten tekijöiden määrä ja sisältö vaihtelevat suuresti. Joskus paljon myöhemmin kaikki junat voivat ehkä saapua samalle asemalle, mutta eroja on vielä pitkään. Ajatus siitä, että teemme Pohjois-Afrikan valtioiden kanssa lähitulevaisuudessa työntekijöiden vapaata liikkuvuutta koskevan sopimuksen, tuntuu minusta tietenkin aivan yhtä mahdottomalta kuin jäsen Gahlerista. Kukaan ei ole tosin sanonutkaan, että se olisi mahdollista.
Viimeinen asiani on seuraava: useat puhujat ovat valittaneet käsitteen epäselvyydestä ja epäjohdonmukaisuudesta. Se on minusta aika yllättävää. Käsite on mielestäni aivan selvä. Haluamme kehittää politiikan niitä valtioita varten, jotka ovat laajentumisen jälkeen välittömiä naapureitamme yhteisten maa- tai merirajojemme vuoksi. Nämä valtiot ulottuvat Venäjältä Marokkoon, kuten Romano Prodi on aivan oikein todennut. Olisi tietenkin helppo laatia yleisstrategia, joka koskee kaikkia Euroopan valtioita ja kaikkia Euroopan ulkopuolisia naapurivaltioita, jotka eivät ole Euroopan unionin jäseniä, yhdistämällä vain jo olemassa olevat strategiat ja toimintalinjat – voisin tehdä sen itse asiassa ensi viikonlopun aikana, jos haluatte. Se ei kuitenkaan muuttaisi sitä tosiasiaa, että meidän olisi sovellettava esimerkiksi Länsi-Balkanin valtioihin ja Turkkiin toisenlaisia välineitä kuin esimerkiksi Libyaan ja Syyriaan, koska meillä on Turkin ja Länsi-Balkanin valtioiden kohdalla toisenlaiset tavoitteet. Jäsen Brokin yritys on kunnioitettava, enkä kanna siitä hänelle kaunaa – tiedän nimittäin tarkkaan, mitä hänellä oli mielessä. Jäsen Brok on varmasti samaa mieltä kanssani siitä, että jos vahvistamme tässä vaiheessa neuvoston tai komission virallisessa asiakirjassa vaihtoehdon Turkin EU-jäsenyydelle, se merkitsisi yhteisen strategisen lähestymistavan loppua. Hyvä jäsen Brok, voitte toki vaatia sitä, mutta komissio ei voi täyttää pyyntöänne.
Puhemies.
   Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo� 12.00.
Boudjenah (GUE/NGL ),
     Sellaiset sanat kuin "antaa uutta pontta" ilmaisevat selvästi, että tavoitteena on tiivistää suhteita. Mietinnössä puhutaan "yhteisestä alueesta", jolla ei ole kuitenkaan yhteistä rakennetta. Olemme todellakin vielä kaukana tällaisesta alueesta, kun kuuntelemme puheenjohtaja Prodin puheita poliittisesta lähentymisestä ja asteittaisesta integroinnista Euroopan unionin taloudellisiin ja sosiaalisiin rakenteisiin. Voidaan kysyä, eikö sana "naapuruus" ole korvannut sanan "kumppanuus". EU:n tavoitteena on yksinkertaisesti näiden valtioiden integrointi suuriin Euroopan markkinoihin ilman minkäänlaista ehdokasvaltioille myönnetyn tuen tapaista rahallista korvausta, vaikka ehdot olisivat kovat ja epäoikeudenmukaiset.
Toinen näkökohta on, että koko komission tiedonannolle on ominaista hyvin turvallisuuskeskeinen lähestymistapa valtioiden välisiin suhteisiin. Se on kaukana toiveesta maailmalle avoimesta EU:sta. Tavaroiden ja pääoman, muttei ihmisten, vapaa liikkuvuus on paitsi epäinhimillistä myös täysin keinotekoista ja kyynistä.
Jos EU haluaa vastata odotuksiin, joita monet kansat sille jatkuvasti asettavat, ja luoda oleellisesti erilaisen maailmankäsityksen kuin Yhdysvallat, on täysin perusteltua kehittää uusia yhteyksiä naapureihimme, varsinkin Välimeren maihin. 
Puhemies.
   Esityslistalla ovat seuraavana neuvoston ja komission julkilausumat pohjoisesta ulottuvuudesta. 
Antonione,
   . – Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, Euroopan unionin ulkoisten ja rajat ylittävien politiikkojen pohjoista ulottuvuutta vuosina� 2000–2003 koskevan toimintasuunnitelman, jonka Eurooppa-neuvosto hyväksyi Feirassa 19.–20.� kesäkuuta 2000, kattama aika päättyy tämän vuoden lopussa. Tästä syystä vuosi sitten aloitettiin tiivis valmistelutyö, jotta pohjoista ulottuvuutta koskevia politiikkoja voidaan jatkaa vuoden� 2003 jälkeen.
Muistutan erityisesti, että uutta toimintasuunnitelmaa koskevat ohjeet laadittiin Grönlannissa elokuussa� 2002 pidetyssä pohjoista ulottuvuutta ja arktista ikkunaa käsitelleessä ministerikokouksessa ja sen jälkeen saman vuoden lokakuussa Luxemburgissa kokoontuneessa ulkoministerien kokouksessa. Valmistellessaan uutta toimintasuunnitelmaa koskevaa valmisteluasiakirjaa komissio loi näiden ohjeiden mukaisesti yhteyksiä kaikkiin asiaan liittyviin toimijoihin, joiden joukossa oli alueellisia järjestöjä ja yhdistyksiä sekä yksityisen sektorin edustajia.
Komissio esitti 11.� kesäkuuta 2003 neuvostolle valmisteluasiakirjan "Pohjoista ulottuvuutta koskeva toinen toimintasuunnitelma 2004–2006", joka sisälsi useita alan toimijoiden esittämiä ehdotuksia ja jossa otettiin huomioon ensimmäisestä toimintasuunnitelmasta saadut kokemukset sekä tulevien vuosien uudet haasteet. Neuvosto tarkasteli asiakirjaa 29.� syyskuuta 2003, ja Eurooppa-neuvosto hyväksyi sen Brysselissä 16.–17.� lokakuuta pitämässään kokouksessa. Tuolloin valtioiden ja hallitusten päämiehet korostivat, että pohjoisen ulottuvuuden merkitys kasvaa EU:n laajentuessa ja sillä tullaan edistämään merkittävästi unionin uutta naapuruuspolitiikkaa koko alueella.
Vuosiksi� 2004–2006 laaditussa toimintasuunnitelmassa vahvistetaan kolmea seuraavaa vuotta koskevat suuntaviivat. Se takaa näin ollen, että unionin politiikoissa jatketaan pohjoista ulottuvuutta, joka määritellään asiakirjassa laaja-alaiseksi käsitteeksi, jota sovelletaan olemassa olevassa rahoitus- ja toimielinkehyksessä asianomaisella alueella.
Pohjoisella ulottuvuudella on erityisen tärkeä merkitys tietyillä ensisijaisilla toiminnanaloilla, joilla tuotetaan eniten mahdollista lisäarvoa. Tällaisia aloja ovat talous, liiketoiminta ja infrastruktuuri, inhimilliset voimavarat, koulutus, kulttuuri, tieteellinen tutkimus, terveydenhuolto, ympäristö, ydinturvallisuus, luonnonvarat, rajat ylittävä yhteistyö ja aluekehitys sekä oikeus- ja sisäasiat.
Yleinen kehys, jonka pohjoinen ulottuvuus tarjoaa poliittisen vuoropuhelun ja käytännön yhteistyön edistämistä varten, kattaa Itämeren ja Pohjois-Atlantin ympärillä olevan laajan ja moninaisen maantieteellisen alueen. Erityistä huomiota kiinnitetään alueisiin, joilla on erityistarpeita, kuten Kaliningradiin ja arktiseen alueeseen. Näin ollen on olennaisen tärkeää tehostaa pohjoiseen ulottuvuuteen liittyvää Venäjän ja EU:n yhteistoimintaa kaikilla tasoilla.
Komissio aikoo säilyttää johtavan asemansa, mutta kaikkia asiaan liittyviä toimijoita – niin kansallisen, alueellisen kuin paikallisenkin tason toimijoita ja sekä yritysmaailman että kansalaisyhteiskunnan edustajia – kehotetaan osallistumaan aktiivisesti. Erityistoimia, joita toteutetaan äsken mainitsemillani viidellä laajalla ensisijaisella toiminnanalalla – talouden ja infrastruktuurin aloilla, koulutuksen, kulttuurin, tutkimuksen ja terveydenhuollon aloilla, ympäristön, ydinturvallisuuden ja luonnonvarojen aloilla, rajat ylittävässä yhteistyössä ja aluekehityksessä sekä oikeus- ja sisäasioissa – on vietävä eteenpäin yhteistyön hengessä laajan osallistumisen, läheisyyden ja keskinäisen täydentävyyden pohjalta. Samalla on varmistettava asianmukainen työnjako sekä koordinoitava ja seurattava työtä kokonaisuudessaan. 
Verheugen,
   . – Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, Euroopan unionin ulkosuhteiden ja rajat ylittävien toimintojen pohjoinen ulottuvuus on tärkeä komission politiikan ala, ja tulevan laajentumisen vuoksi sen merkitys kasvaa entisestään. Komissio toimii jatkossakin aktiivisesti pohjoisen ulottuvuuden alalla. Pohjoista ulottuvuutta koskevaan ensimmäiseen toimintasuunnitelmaan sisältyvien toimien täytäntöönpanon ohella komissiolla on ollut ratkaiseva rooli aluetta koskevan toisen toimintasuunnitelman laadinnassa. Toinen toimintasuunnitelma koskee vuosia� 2004–2006.
Puheenjohtajavaltio Tanskan viime vuonna tekemien valmistelujen jälkeen komissio järjesti vuoden� 2003 ensimmäisellä puoliskolla avoimen ja kokonaisvaltaisen lausuntokierroksen, johon osallistuivat tärkeimmät kumppanit. Tämä kuuleminen osoittautui erittäin hyödylliseksi. Komissio otti lisäksi huomioon 16.� tammikuuta 2003 annetun Euroopan parlamentin päätöslauselman. Kesäkuussa� 2003 komissio toimitti toista toimintasuunnitelmaa koskevat ehdotuksensa neuvostolle. Niistä keskusteltuaan neuvosto hyväksyi asiakirjan lopullisen version, jonka myös Eurooppa-neuvosto hyväksyi Brysselissä 16.–17.� lokakuuta 2003 pitämässään kokouksessa.
Toisen toimintasuunnitelman päätavoitteena on molempien osapuolten edun mukaisesti tarjota väline naapurimme, Venäjän federaation kanssa tehtävää alueellista yhteistyötä varten. Pohjoisen ulottuvuuden yhteydessä on lisäksi tarkoitus käsitellä tulevan laajentumisen mahdollisesti synnyttämiä mahdollisuuksia ja haasteita. Sillä on toisin sanoen tarkoitus lisätä tämän alueen vakautta ja vaurautta sekä Euroopan unionin rajojen sisällä että niiden ulkopuolella.
Lisäksi pohjoiseen ulottuvuuteen sisältyvillä toimilla edistetään suoraan niiden tavoitteiden saavuttamista, joista äsken puhuimme laajempaa Eurooppaa ja uutta naapuruutta koskevassa keskustelussamme. Uusi toimintasuunnitelma edistää myös arktisten alueiden ja niillä asuvien alkuperäiskansojen kestävää kehitystä.
Komissio on tehnyt kovasti töitä myös ensimmäisen toimintasuunnitelman täytäntöönpanon parissa. Sehän on tarkoitus saattaa päätökseen tämän vuoden loppuun mennessä. Tässä yhteydessä on syytä mainita joitakin uusimpia saavutuksia, kuten pohjoisen ulottuvuuden ympäristökumppanuuden ensimmäisten hankkeiden täytäntöönpano, Venäjän ydinalan ympäristöohjelmaa koskevan monenvälisen sopimuksen allekirjoittaminen ja rajat ylittävän yhteistyön laajentaminen laadittaessa ensimmäisiä naapuruusohjelmia komission heinäkuussa� 2003 antaman tiedonannon jälkeen.
Emme saa myöskään unohtaa yhteisön ohjelmiin kuuluvia lukuisia jo loppuun saatettuja tai vielä kesken olevia komission hankkeita ja konkreettisia aloitteita, jotka nekin edistävät pohjoisen ulottuvuuden toteuttamista. Vuoden� 2003 kertomuksessa pohjoista ulottuvuutta koskevan toimintasuunnitelman täytäntöönpanon edistymisestä esitetään kattava selvitys kaikista ensimmäiseen toimintasuunnitelmaan sisältyvistä aloista. Komissio julkaisee kyseisen kertomuksen tulevina viikkoina.
Meidän olisi lisäksi muistettava, että merkittävä osuus on myös muilla toimijoilla, kuten jäsenvaltioilla, alueellisilla järjestöillä sekä alueellisilla ja paikallisilla viranomaisilla. Pohjoinen ulottuvuus voi onnistua täydellisesti vain kaikkien sen piiriin kuuluvien sidosryhmien aktiivisella tuella. Tätä seikkaa olemme erityisesti korostaneet toisessa toimintasuunnitelmassa. Komissio luonnollisesti tiedottaa parlamentille jatkossakin säännöllisesti aloitteen täytäntöönpanosta, ja toivomme parlamentin osallistuvan aktiivisesti lähiaikoina toteutettaviin seuranta- ja tarkistusaloitteisiin. 
Suominen (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, neuvoston edustaja Antonione, komission jäsen Verheugen, pohjoisen ulottuvuuden teemasta voi halutessaan aina kertoa sekä hyviä että huonoja uutisia. Hyvä uutinen on se, että neuvosto ja komissio kertovat pohjoisen ulottuvuuden olevan hengissä. Huono uutinen on se, että sen puitteissa ei juuri tapahdu mitään, paitsi että parlamentti, neuvosto ja komissio kilvan yrittävät laajentaa ja samalla miedontaa koko käsitettä niin, että se varmaan pian käsittää koko pohjoisen pallonpuoliskon.
Itämeren altaan ja luoteisen Venäjän alueella kuitenkin koko ajan tapahtuu asioita, joissa Euroopan unionin tulisi olla mukana myös taloudellisesti. Meriturvallisuus tai -turvattomuus on eräs näistä. Unioni laajenee, neljän kuukauden kuluttua Venäjän ja unionin raja kaksinkertaistuu. Kaliningradin sopimuksesta uhkaa tulla mahtava riita, kun kukaan ei näytä kertovan Liettualle, mitä tapahtuu vai tapahtuuko mitään. Huvittavaa oli lukea EU:n ja Venäjän huippukokouksen pöytäkirjasta pikaradan soveltuvuustutkimuksen tekemisestä vuoden 2003 loppuun mennessä. Siihen on nyt kuusi viikkoa, ja liettualaiset - ainakin sen mukaan, mitä heidän entinen presidenttinsä eilen kertoi - eivät tiedä asiasta mitään. Pohjoista kaasuputkea alettaneen rakentaa noin kahden tai kolmen vuoden kuluessa pohjoiselta Jäämereltä Suomen sivuitse ja Itämeren tai Baltian kautta Keski-Eurooppaan. Jäämereltä Itämerelle sen reitiltä puuttuu infrastruktuuri, ja se kulkee luultavasti halki suojelua kaipaavien ikimetsienkin. Venäläiset eivät tässä yksin pärjää.
Unionissa nostetaan ajoittain kova kohu ydinjätteiden ja ydinvoimaloiden riskeistä luoteis-Venäjällä. Kuitenkin Tacis-ohjelman puitteissa on huomattava määrä, noin 180 miljoonaa euroa, käyttämättömiä varoja ydinturvallisuushankkeisiin. Miksi niitä ei siis käytetä Litsa Guban ja Muurmanskin puhdistamiseen meriydinjätteestä - tällä tarkoitan käytöstä poistettujen ydinsukellusveneiden reaktoreita sekä ydinjätettä rannoilla - tai Sosnoviborin ja Kantalahden voimaloiden käyttöturvallisuuden varmistamiseen? EBRD:n koordinoima pohjoisen ulottuvuuden ympäristöyhteistyö on hyvä väline. Sitä pitää myös käyttää muualla kuin yhdessä projektissa. Pietarin lounainen jätevedenpuhdistamo on jäävuoren huippu tarpeeseen verrattuna.
Hyvät kollegat, komission ja neuvoston edustajat, pohjoisen ulottuvuuden jääminen edelleen lähes vain verbaalille tasolle ei ole suinkaan vain yhteisön vika. Syyttävä sormeni osoittaa muun muassa Suomen nykyistä ja edellisiä hallituksia, joille lähialueyhteistyö ei näytä olleen tai olevan sen arvoista, että sen puolesta olisi lähdetty voimakkaaseen lobbaamiseen myös Euroopan unionin toimien kiihdyttämiseksi. 
Myller, Riitta (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, sosiaalidemokraattisen ryhmän puolesta kiitän komissiota ja neuvostoa siitä, että EU:n pohjoisesta ulottuvuudesta on tullut jatkuva ja johdonmukainen osa Euroopan unionin politiikkaa. Jatkuvuutta osoittaa se, että keskustelemme jo toisesta toimintasuunnitelmasta.
Pohjoista ulottuvuutta on kuitenkin, kuten edellä sanottiin, moitittu hahmottomaksi ja syytetty konkreettisuuden puutteesta. Tämä tuleva ohjelma vuosille 2004 - 2006 toivottavasti poistaa näitä ongelmia. Ohjelma lupaa asettaa yhtenäisen toimintakehyksen kaikelle pohjoisen ulottuvuuden politiikalle luomalla strategiset tavoitteet ja painopisteet. Pohjoinen ulottuvuus kuitenkin saa riittävän uskottavuuden vasta, kun sen avulla ihmisten elämää voidaan parantaa EU:n pohjoisilla ja niihin rajoittuvilla alueilla. Tämä tarkoittaa talouden kehittämistä hyödyntämällä niitä mahdollisuuksia, joita kauppa ja luonnonvarojen kestävä hyödyntäminen tarjoavat.
Pohjoisilla alueilla myös ympäristökysymykset ovat keskeisiä. Itämerestä tulee laajenemisen jälkeen EU:n sisämeri, ja sen suojelu vaatii nopeita toimia paitsi Euroopan unionissa myös Venäjällä. On hyvä uutinen, että Venäjän pääministeri tämänviikkoisella Suomen-vierailullaan antoi tukea Euroopan unionin ponnisteluille, jotta yksirunkoisia öljyaluksia ei enää käytettäisi Itämerellä. Ympäristöyhteistyötä tulee jatkaa ydinturvallisuuden parantamiseksi, ja myös arktinen luonto vaatii erityishuomiota.
Tehdyt suunnitelmat ja sopimukset terveyden ja sosiaalisen suojelun alalla tulee myös saada konkreettisiksi yhteistyöhankkeiksi. Täällä juuri äsken käsitelty Uudet naapurit -aloite tulee antamaan voimaa EU:n pohjoiselle ulottuvuudelle. Lisäarvoa tuo erityisesti siinä esitetty uusi rahoitusväline, joka muun muassa vähentää byrokratiaa rajayhteistyössä. Kuitenkin pohjoinen ulottuvuus tarvitsee toteutuakseen myös riittäviä uusia taloudellisia resursseja. 
Väyrynen (ELDR ).
   – Arvoisa puhemies, Euroopan unionin laajentuminen vahvistaa pohjoista ulottuvuutta. Kun Baltian maat ja Puola, jotka ovat olleet keskeisiä yhteistyökumppaneita EU:n ulkosuhteissa, liittyvät unionin jäseniksi, ne vahvistavat pohjoista ulottuvuutta sekä EU:n sisäisessä kehitystyössä että sen ulkosuhteissa. Laajentuva EU järjestää uudelleen ulkosuhteitaan itäisiin ja eteläisiin naapureihinsa luomalla laajemman Euroopan politiikkaa ja uutta naapuruuspolitiikkaa. Pohjoisen ulottuvuuden tulevaisuus riippuu ratkaisevasti siitä, kuinka hyvin kykenemme niveltämään sen osaksi tätä laajempaa kokonaisuutta.
Laajemman Euroopan politiikan puitteissa EU edelleen laajenee ja kehittää suhteitaan eurooppalaisiin naapureihinsa. Sitä täydentävät EU:n politiikan pohjoinen ja eteläinen ulottuvuus, jotka ulottuvat myös Euroopan ulkopuolelle. On luonnollista, että uutta naapuruuspolitiikkaa ja uutta naapuruusyhteistyörahoitusjärjestelmää toteutetaan myös pohjoisilla alueilla. Nimenomaan pohjoisessa uutta rahoitusjärjestelmää voitaisiin soveltaa pilottihankkeena jo ennen sen yleistä käyttöönottoa, kuten Napoletanon mietinnössä esitetään. 
Seppänen (GUE/NGL ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvä neuvoston edustaja, EU:n pohjoinen ulottuvuus ei ole unionin sisämarkkinapolitiikkaa vaan lähialue- ja ulkopolitiikkaa. Kysymys on ennen muuta yhteistyöstä niiden Venäjän alueiden kanssa, jotka ovat lähellä EU:n rajoja.
Ryhmämme puolesta haluamme kiinnittää huomion nimenomaan sanaan yhteistyö. On tarve tehdä yhteistyötä myös ihmisten eikä vain yritysten kesken. Rahan ohella pohjoisille naapurialueille on vietävä myös sosiaalista hyvinvointia ja demokratiaa. Ryhmämme tukee projekteja, joilla estetään naisten ja lasten seksuaalinen riisto sekä taistellaan köyhyyden mukanaan tuomia sairauksia ja sosiaalisia ongelmia vastaan. Köyhyys tuottaa pahoinvointia.
Meitä ei tyydytä tapa, jolla komissio on hoitanut EU:n pohjoista ulottuvuutta. Sen tulee olla enemmän kuin pelkkä Venäjä-politiikka. Komissio ei ole pystynyt luomaan ohjelmiin kirjatuille hankkeille sisältöä. Samaa on valitettavasti sanottava tämän vuoden puheenjohtajavaltioista. Ei ole Kreikka eikä Italia maininnut pohjoista ulottuvuutta prioriteeteissaan. Ne ovat vetäneet kotiinpäin Välimeren suuntaan, vaikka puheenjohtajavaltioilla olisi velvollisuus luoda projekteja koko unionin alueella. Pääministeri Berlusconi on ollut kiinnostunut enemmän Venäjän sotaisesta ulottuvuudesta kuin rauhasta, ihmisten arkisesta yhteistyöstä ja sosiaalisesta hyvinvoinnista.
On vaara, että EU:n pohjoisen ulottuvuuden erityispiirteet jäävät uuden, laajemman Euroopan naapuruuspolitiikan jalkoihin. Luonto sanelee elämälle pohjoisessa erilaiset edellytykset kuin etelämpänä, ja niille alueille tarvitaan omaleimaista politiikkaa. Poliittisten ryhmien yhteinen päätöslauselmaesitys on kattava, siitä ei puutu muuta kuin toimeenpano; se jää komission vastuulle. 
Wuori (Verts/ALE ).
   – Arvoisa puhemies, Italian sisäpolitiikan kaltaisten "suurten" asioiden hallitessa EU-keskustelua, kokonaiset ilmansuunnat voivat sysäytyä syrjään. Pohjoinen ulottuvuus odottaa tämänkaltaisista syistä yhä läpimurtoaan. Sen merkitys paljastuu kuitenkin katsomalla vaikkapa naapurimaamme Venäjän ydinvoimariskejä tai viimeaikaista sisäpolitiikkaa. Laajemman Euroopan vakaus riippuu muutenkin suuresti siitä, kykenemmekö tehokkaaseen alueelliseen ja rajatylittävään yhteistyöhön.
Kuten täällä on todettu, EU:n laajentuessa Itämeren painoarvo kasvaa, samalla toivottavasti myös mahdollisuudet yhtenäisempään yhteistyöhön sen ekologisen ja poliittisen tulevaisuuden lisäämiseksi. Muistutan tässä vain Venäjän räjähdysmäisesti lisääntyvien öljykuljetusten vaaroista.
Tämäkin toimintasuunnitelma on hyödyllinen yleiskatsaus keskeisimpiin alueellisiin haasteisiin, mutta siitä puuttuu tyystin strateginen näkemys niistä painopisteistä, joita olisi edistettävä, ennen kaikkea konkreettisista ja mitattavista lyhyen ja keskipitkän tähtäimen tavoitteista sekä siitä, miten yhteistyötä hallitustenvälisten ja kansalaisjärjestöjen sekä muiden jo olemassaolevien eri foorumien kanssa tulisi hyödyntää niiden saavuttamiseksi.
Lopuksi haluan erikseen nostaa esiin EU:n ainoan alkuperäiskansan, saamelaisten, aseman. Heidän poliittisia vaikutusmahdollisuuksiaan olisi tuntuvasti lisättävä. Saamelaisten perinteiset elinkeinot ja elämäntapa olisi turvattava, mikä edellyttää myös paikallisten maanomistus- ja maankäyttöolojen ratkaisemista tyydyttävällä tavalla, niin vaikeaa kuin se saattaakin olla tai kipeää tehdä. Tahto ratkaisee kuitenkin tässäkin. 
Wallis (ELDR ).
    Arvoisa puhemies, epäröin puuttua lähes yksinomaan suomalaisten keskusteluun, mutta haluan ilmoittaa kannattavani toista toimintasuunnitelmaa ja kiinnittää huomionne kahteen seikkaan. Minulla oli kunnia osallistua parlamentin puolesta kaikkiin kolmeen ministerikokoukseen, jotka osallistuivat tämän toimintasuunnitelman laadintaan, ja huomauttaisin, että kahta asiaa ei ole näköjään otettu huomioon.
Pohjoinen ulottuvuus liittyy EU:n ja Venäjän suhteisiin, mutta se on myös huomattavasti laajempi käsite, joka liittyy kaikkiin pohjoisiin ja arktisiin alueisiin. Yksi ministerikokous pidettiin Ilulissatissa Grönlannissa, ja ajattelin, että siellä olisi korostettu arktista ikkunaa, mutta se näköjään paiskattiinkin kiinni.
Arktinen ympäristö ja sen asukkaat koskevat meitä kaikkia. He ovat osa maailmanlaajuista haastetta, johon meidän on vastattava ja jonka sivuuttaminen koituu lopulta omaksi haitaksemme. EU:lla oli tilaisuus ottaa johtava asema tässä asiassa työskentelemällä Arktisen neuvoston kanssa ja sen kautta ja – mikä on vieläkin tärkeämpää – kehittämällä kumppanuus Yhdysvaltojen kanssa tällä maapallon alueella, jolla voisimme tehdä yhteistyötä.
Toinen puuttuva seikka on parlamentaarinen ja edustuksellinen osallistuminen kaikilla tasoilla. Ensimmäisessä ministerikokouksessa päätettiin perustaa pohjoisen ulottuvuuden foorumi. Olin eilen Pohjoismaiden neuvoston parlamentin jäsenten kokouksessa Varsovassa, ja siellä todettiin sama asia. Tarvitsemme parlamentaarista osallistumista kaikilla tasoilla voidaksemme puolustaa, edistää, tutkia ja kehittää tätä politiikkaa, jotta se ei olisi pelkkää kuvitelmaa vaan todellista politiikkaa. 
Verheugen,
   . – Arvoisa puhemies, käsittelen ensin jäsen Suomisen huomautuksia. Olette tietenkin aivan oikeassa siinä, että Itämeren allas on Euroopan dynaamisimpia alueita ja taloudellisessa mielessä ehkä jopa kaikkein dynaamisin. Tosiasia on myös se, että 1.� toukokuuta 2004 lähtien kaikista muista Itämereen rajoittuvista valtioista paitsi Venäjästä tulee Euroopan unionin jäseniä. Sen jälkeen vain yksi Itämeren alueen valtio ei kuulu Euroopan unioniin, ja se on Venäjän federaatio. Kaikki muut ovat jäseniä. Kaikki Itämeren politiikkaan liittyvät asiat ovat jatkossa EU:n ja Venäjän välistä politiikkaa. Muuta vaihtoehtoa ei ole. Tässä mielessä Venäjän federaatiota koskevat aloitteemme nähdäkseni vahvistavat oleellisesti pohjoista ulottuvuutta.
Mainitsitte myös Kaliningradin tilanteen. Täytyy sanoa, että olen enemmänkin kuin yllättynyt siitä, mitä totesitte asiasta! Kauttakulkua Kaliningradiin ja Kaliningradista ei neuvoteltu EU:n ja Venäjän kesken vaan ensin EU:n ja Liettuan kesken ja vasta sitten Venäjän kanssa. Jokaisesta yksittäisestä vaiheesta sovittiin Liettuan kanssa. Sovimme Liettuan kanssa myös pikaradan soveltuvuustutkimuksen tekemisestä, ja komissio neuvotteli yksityiskohtaisesti tällaisen tutkimuksen ehdoista Liettuan hallituksen kanssa. Minä itse ilmoitin Liettuan presidentille työn tuloksista. Liettuan presidentti ei ole voinut sanoa teille, ettei hän ole tietoinen asiasta! Se on täysin mahdotonta. Pyydän teitä tarkistamaan tietonne, sillä en halua syntyvän sellaista käsitystä, että teemme jotain, joka vaikuttaa Liettuan suvereniteettiin sen välittömissä suhteissa Venäjään. Emme sovi Venäjän kanssa mitään sellaista, mikä vaikuttaa tulevan jäsenvaltiomme Liettuan suvereniteettiin. Siitä voitte olla varma. Kukaan ei ole tästä asiasta perillä minua tarkemmin, joten esittämänne huomautukset olivat minusta lievästi sanoen hyvin hämmästyttäviä.
Lopuksi mainituista arktisista alueista totean, että toisessa toimintasuunnitelmassa, josta tiedotin teille, arktisesta ikkunasta tehdään nimenomaan uusi suuri aloite ja toiminnanala; se on toinen suunnitelman kahdesta päätoimesta. Siitä on päätetty, ja asiasta on mustaa valkoisella. En siksi oikein ymmärrä, miten voitte sanoa, että ikkuna on paiskattu taas kiinni, koska asia on päinvastoin. Ikkuna on itse asiassa sepposen selällään, ja voin luvata teille, että komissio tekee kaikkensa varmistaakseen, että kaikki tämän aloitteen tarjoamat mahdollisuudet hyödynnetään täysin. 
Puhemies.
   Olen vastaanottanut viisi työjärjestyksen 37� artiklan 2� kohdan mukaisesti käsiteltäväksi jätettyä päätöslauselmaesitystä(1).
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan torstaina.

Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana kyselytunti.
Käsittelemme neuvostolle osoitettuja kysymyksiä (B5-0414/2003).
Seuraavana on 
Euroopan unionin puheenjohtajavaltio Italia tukee Schengenin sopimuksen 2� artiklan 2� kohtaan perustuvaa ehdotusta neuvoston päätökseksi, jonka mukaan huippukokouksen tai yhtä merkittävän tapahtuman järjestävä jäsenvaltio voi sulkea tilapäisesti sisärajansa. Lisäksi jäsenvaltiot velvoitetaan toimittamaan kaikki tiedot, jotka voivat auttaa paikallistamaan henkilöt, jotka ovat todistetusti aiheuttaneet levottomuuksia vastaavissa tilanteissa, ja luovuttamaan niiden henkilöiden nimet, jotka ovat syyllistyneet rikkomuksiin yleistä järjestystä vastaan aiemmissa mielenosoituksissa.
Vahvistaako neuvosto edellä mainitun ehdotuksen olemassaolon? Jos vahvistaa, eikö siten peruuteta kokonaan EU:n perusoikeuskirjassa määritetyt kansalaisten vapaudet?
Antonione,
   . Schengenin yleissopimuksen 2� artiklan 2� kohdassa määrätään, että jos yleinen järjestys tai kansallinen turvallisuus sitä edellyttää, sopimuspuoli voi neuvoteltuaan muiden sopimuspuolten kanssa päättää, että sisärajoilla suoritetaan rajoitetun ajan tilanteen edellyttämiä kansallisia rajatarkastuksia. Jos yleinen järjestys tai kansallinen turvallisuus edellyttää välittömiä toimia, kyseinen sopimuspuoli toteuttaa tarvittavat toimet ja ilmoittaa niistä mahdollisimman pian muille sopimuspuolille.
Näiden määräysten soveltamiseksi Schengenin toimeenpaneva komitea teki 20.� joulukuuta 1995 päätöksen Schengenin yleissopimuksen 2� artiklan 2� kohdan soveltamismenettelystä. Edellä tarkoitettujen tekstien mukaisesti eli noudattaen asiakirjaa, joka on julkaistu virallisessa lehdessä L� 239, 22.9.2000, s.� 133, yhteistyöstä yleisen järjestyksen ja turvallisuuden alalla 26.� toukokuuta 1997 hyväksyttyä yhteistä toimintaa (EYVL� L� 147, 5.6.1997, s.� 1) sekä 13.� heinäkuuta 1997 annettuja neuvoston päätelmiä Eurooppa-neuvoston kokousten ja muiden vastaavien tilaisuuksien turvallisuudesta (asiakirja� 10916/01� JAI� 82) puheenjohtajavaltio Italia antoi ehdotuksen neuvoston päätöslauselmaksi Eurooppa-neuvoston kokousten ja muiden vastaavien tilaisuuksien turvallisuudesta
Päätöslauselmaehdotuksessa ei mitätöidä 7.� joulukuuta 2000 annetussa Euroopan unionin perusoikeuskirjassa (EYVL� C� 364, 18.12.2000, s.� 1) vahvistettuja kansalaisten oikeuksia. Se sisältää nimenomaan erityissäännöksiä vaihdettavien henkilötietojen suojasta. 
Alavanos (GUE/NGL ).
    Kiitän ministeriä vastauksesta, joka ei tietenkään tyydytä minua. Haluaisin kysyä häneltä seuraavan lisäkysymyksen: mikä on päätöslauselmaehdotuksen kohtalo? Ovatko toisin sanoen muut 14� jäsenvaltiota hyväksyneet sen periaatteessa, ja mitkä perussäännökset sisältyvät päätöslauselmaehdotukseen? 
Antonione,
   .  En pysty vastaamaan näihin lisäkysymyksiin yksityiskohtaisesti. Lähetän jäsen Alavanosin lisäkysymyksiin tarpeen vaatiessa kirjallisen vastauksen. 
Puhemies
   Seuraavana on 
Voiko neuvosto ilmoittaa, mitkä jäsenvaltiot ovat muuttaneet omaa lainsäädäntöään päätöksen� 2002/187/YOS?(1) 42� artiklassa säädettyyn määräaikaan, 6. syyskuuta 2003, mennessä? Mitkä ovat kyseisten lakien viitetiedot ja tärkeimmät erot niiden välillä?
Missä kansallisissa standardeissa on määritelty Eurojustin kansallisten jäsenten asema ja toimivaltuudet ajalle, joka ulottuu mainitun päätöksen voimaantulosta tähän päivään? Mitkä ovat kyseisten säännösten viitetiedot ja tärkeimmät erot niiden välillä? 
Antonione,
     Neuvosto ei ole saanut jäsenvaltioilta mitään tietoja Eurojustin perustamisesta tehdyn päätöksen� 2002/187/YOS täytäntöönpanosta. Neuvosto haluaisi kiinnittää jäsenen huomion siihen, ettei päätöksessä vaadita jäsenvaltioita toimittamaan kyseisiä tietoja neuvostolle. Neuvosto tietää kuitenkin, että komissio laatii kertomusta päätöksen� 2002/187/YOS täytäntöönpanosta. Neuvostolle on kerrottu, että komissio aikoo esittää kertomuksen neuvostolle vuoden loppuun mennessä. Neuvostolla ei ole tietoa kansallista täytäntöönpanoa koskevista säännöksistä, joten se ei voi antaa jäsenelle tarkkoja tietoja kansallisista säännöksistä, joissa määritettäisiin Eurojustin jäseniä olevien valtioiden asema ja valtuudet päätöksen voimaantulosta tähän päivään. Puheenjohtajavaltio Italia järjesti kuitenkin asiasta kokouksen, joka pidettiin Roomassa 13. ja 14.� marraskuuta 2003. 
Cappato (NI )
   – Tietojemme mukaan tähän mennessä vain kahdeksan jäsenvaltiota on vastannut, vaikka vastausten antamisen määräajan piti olla 6.� syyskuuta. Asia on äärimmäisen hankala, koska Eurojust on jo toiminnassa ja henkilötietoja, joista osa on hyvin arkaluontoisia, vaihdetaan kaiken aikaa. Mielestäni Eurojustin ongelma on, että toimet on aloitettu väärästä päästä: yhteistyön hallintorakenteet on perustettu ilman sääntöjä ja takeita sekä varmistamatta, että sääntöjä voitaisiin noudattaa sovittuihin määräaikoihin mennessä. Riittää, kun mainitaan Möllemannin tapaus, jossa Eurojust osallistui tietojenvaihtoon. Möllemann oli saksalainen liberaalipuolueen edustaja, joka teki itsemurhan useiden jäsenvaltioiden poliisi- ja oikeusviranomaisten käynnistettyä yhteistyön. Kysymys kuuluu, mitä sääntöjä Saksan valtuuttama henkilö sovelsi vaihtaessaan tietoja Möllemannin tapauksessa? Eurojust väittää, että Saksan sääntöjä sovellettiin, mutta saksalaiset väittävät, että Eurojustin sääntöjä sovellettiin. Ministeri Antonione, kuten näette asiassa on ongelma, joka on ratkaistava pikaisesti. Syyskuun 6.� päivän määräaikaa ei noudatettu, joten tarvitaan kiireisiä toimenpiteitä. 
Puhemies.
   Seuraavana on 
Kaksi vuotta sitten Yhdysvalloissa tuomittiin pitkäksi aikaa vankilaan viisi kuubalaista, jotka olivat soluttautuneet Miamin pakolaisjärjestöihin. Kyseisillä järjestöillä oli yhteyksiä Kuubassa tehtyihin terroritekoihin, jotka olivat vaatineet myös eurooppalaisen kuolonuhrin. Oikeudenkäynnissä tapahtui skandaalimaisia laiminlyöntejä, joista Amnesty Internationalin tapaiset järjestöt valittivat. Kyseisten vankien vankilaolot ja heidän perhesuhteilleen asetetut esteet ovat Yhdysvaltojen lakien ja kansainvälisen oikeuden vastaisia.
Neuvosto on ilmaissut huolensa Kuuban kansan ihmisoikeuksista, mutta tunteeko neuvosto kyseisen tapauksen? Voisiko neuvosto ryhtyä toimiin asian suhteen vaatiakseen Yhdysvaltojen hallitukselta vähintään samantasoista ihmisoikeuksien ja kansainvälisen oikeuden kunnioittamista kuin vaaditaan Kuuban hallitukselta vankeja koskevan lainsäädännön, oikeudenkäyntien ja olojen suhteen? 
Antonione,
    Kuten aiemmin on vastattu samasta asiasta esitettyihin suullisiin kysymyksiin� H-0544/03 ja H-0549/03, neuvosto on tietoinen Floridassa asuvien viiden Kuuban kansalaisen oikeudenkäynnistä ja pitämisestä vangittuna vuodesta� 2001 sekä ihmisoikeusjärjestöjen esiin tuomista huolestuttavista seikoista, jotka liittyvät erityisesti vankilaoloihin. Neuvosto ei ole keskustellut oikeudenkäynnin kulusta. Neuvoston ja komission yleisestä suhtautumisesta Kuubaan muistuttaisin jäsentä täällä parlamentissa syyskuun alussa asiasta käymästämme keskustelusta. 
Martínez Martínez (PSE ).
    Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, kysymykseni ei liity kuubalaisten vankien oikeudenkäyntiin eikä vankilaoloihin. Kysymykseni liittyy olennaisesti perheiden oikeuksien kunnioittamiseen. Perheitä estetään tapaamasta vankeja siitä huolimatta, että tapaamisoikeutta puolletaan kansainvälisessä oikeudessa ja Yhdysvaltojen lainsäädännössä. Kyse on tarkkaan ottaen kahdesta naisesta, jotka eivät ole saaneet lupaa tavata aviomiehiään yli neljään vuoteen, mikä on heille hyvin tuskallista. Asia on ollut taas esillä tiedotusvälineissä, sillä toisen vaimon viisumihakemus hylättiin jälleen tänään. Hän oli hakenut Yhdysvaltojen viisumia voidakseen tavata aviomiehensä.
Haluan tietää, onko asia neuvoston mielestä huomionarvoinen. 
Antonione,
    Haluan pyytää jäseneltä anteeksi, koska en antanut selvästikään asianmukaista vastausta varsinaiseen kysymykseen. Lupaan tarkistaa asian ja vastata jäsenelle kirjallisesti niin pian kuin pystyn. 
Marset Campos (GUE/NGL ).
    Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, haluan painottaa tätä asiaa, sillä lokakuussa neuvoston puheenjohtaja lupasi vastata meille kirjallisesti kaikkiin esittämiimme kysymyksiin. Näin ei ole kuitenkaan käynyt, toistaiseksi emme ole saaneet vastauksen vastausta.
Haluaisin esittää samasta asiasta lisäkysymyksen. Yleensä tilanteessa, jossa oikeuksia ei ole kunnioitettu riittävästi, neuvosto on toiminut Kuuban suhteen aivan oikein. Neuvosto ei ole kuitenkaan ryhtynyt toimiin tässä erittäin vakavassa tapauksessa, jossa perheiden oikeuksia on rikottu.
Lisäkysymykseni kuuluu seuraavasti: oletteko ottanut neuvostossa esille Miamissa vangittuina olevien viiden kuubalaisen perheitä koskevan kysymyksen, jonka esitimme kuukausi sitten? 
Puhemies.
   Muistaakseni neuvostoa edusti viime kuussa ministeri Frattini, mutta pyytäisin ministeri Antonionea panemaan nämä kysymykset tarkkaan merkille ja pitämään mielessä antamansa sitoumukset.
Seuraavana on 
Mihin toimiin neuvosto ja jäsenvaltiot ovat ryhtyneet transatlanttisen vuoropuhelun puitteissa taivuttaakseen Yhdysvallat edistämään ihmisoikeuksia siten, että se välttää vaikeuttamasta kansainvälisen rikostuomioistuimen toimintaa, takaa reilun oikeudenkäynnin Guantanamo Bayn vangeille tai vapauttaa heidät, ja lakkaa vaatimasta yksityisyyden suojan rikkomista tunkeilevalla vaatimuksella saada käyttöönsä lentomatkustajien henkilötiedot? 
Antonione,
     Neuvosto toteaa kansainvälisestä rikostuomioistuimesta, että unionin mielestä on tärkeää säilyttää Rooman perussäännön koskemattomuus. Meidän on tehtävä kaikkemme, jotta kaikki valtiot allekirjoittaisivat Rooman perussäännön ja jotta se pantaisiin täysimääräisesti täytäntöön valtioiden omassa lainsäädännössä. Jäsenvaltioiden olisi liityttävä tuomioistuimen erioikeuksista ja vapauksista tehtyyn sopimukseen ja varmistettava, että kansallinen täytäntöönpanolainsäädäntö tulee voimaan. Niiden olisi lisäksi vältettävä antamasta lausuntoja, joissa esitetään Rooman perussäännön 120� artiklassa kiellettyjä varaumia. Unioni onkin edistänyt lukuisia aloitteita ja poliittista vuoropuhelua suostutellakseen kolmansia maita, myös Yhdysvaltoja, allekirjoittamaan Rooman perussäännön. Unionin mielestä kaikkien maiden on hyvin tärkeää allekirjoittaa Rooman perussääntö, jotta kansainvälinen rikostuomioistuin toimisi tehokkaasti. Unioni on näin ollen sitä mieltä, että on kannustettava aloitteita, joilla lisätään perussäännön hyväksymistä edellyttäen, että ne vastaavat perussäännön kirjainta ja henkeä.
Neuvosto haluaisi mainita, että se on kaikissa mahdollisissa tilanteissa – unionin yhteisissä kannoissa, suuntaviivoissa ja monissa kolmansien maiden aloitteissa – korostanut selkeästi ja johdonmukaisesti kantaansa tuomioistuimelle luovuttamisen ehtoja koskeviin kahdenvälisiin sopimuksiin, joita on tehty tai joista neuvotellaan Yhdysvaltojen kanssa. Jäsenvaltiot, joille Yhdysvallat on ehdottanut tällaista sopimusta, pyysivät neuvostossa välittömästi unionilta yhteistä kantaa näihin ehdotuksiin. Prosessin käynnistyttyä neuvosto asetti yhteiselle lähestymistavalle selkeät poliittiset tavoitteet. Yhdysvaltojen näkökohdat huomioon ottavan ratkaisun perustana on oltava Rooman perussäännön koskemattomuuden säilyttäminen, eikä ratkaisulla saa vaarantaa kansainvälisen rikostuomioistuimen toimintaa. Mainitsen erityisesti 30.� syyskuuta 2002 annettuihin neuvoston päätelmiin liitetyt unionin suuntaviivat, joissa neuvosto vahvisti, että nykyisen sanamuodon mukaisesti Yhdysvaltojen kanssa tehtävät sopimukset rikkovat kansainvälisen rikostuomioistuimen perussäännössä sopimusvaltioille asetettuja velvoitteita. Sopimuksen tekeminen voi rikkoa myös muita kansainvälisiä sopimuksia, joiden sopimuspuolia kyseiset valtiot ovat. Ratkaisulla olisi saatava aikaan asianmukainen järjestelmä, mikä tarkoittaa, ettei kukaan tuomioistuimen tuomiovaltaan kuuluvan rikoksen tehnyt henkilö saa jäädä rankaisematta. Järjestelmän olisi taattava, että kansalliset tuomarit tekevät asianmukaisen tutkinnan kansainväliseen tuomioistuimeen haastetuista henkilöistä ja käynnistävät tarvittavat oikeustoimet näytön riittäessä.
Joka tapauksessa luovuttamatta jätettävien henkilöiden kansallisuudesta tehtävä ratkaisu saisi vaikuttaa vain niihin, jotka eivät ole kansainvälisen rikostuomioistuimen sopimuspuolena olevien valtioiden kansalaisia. Soveltamisala kattaisi vain henkilöt, jotka ovat valtiossa, jolle pyyntö on esitetty, koska toinen valtio on nämä sinne lähettänyt. Luovutusta ei voida tulkita siten, että kauttakulku sisältyy siihen.
Kuten kesäkuussa� 2003 annetussa neuvoston yhteisessä kannassa vahvistettiin, jäsenvaltiot kiinnittävät edelleen tarvittaessa kolmansien valtioiden huomion neuvoston 30� päivänä syyskuuta 2002 kansainvälisestä rikostuomioistuimesta antamiin päätelmiin ja niiden liitteenä oleviin EU:n pääperiaatteisiin, ottaen huomioon ehdotukset sopimuksiksi tai järjestelyiksi henkilöiden tuomioistuimelle luovuttamista koskevien ehtojen osalta. Neuvosto totesi, että 10� ehdokasmaata kannattavat tätä kesäkuussa� 2003 annettua unionin yhteistä kantaa, johon myös assosioituneet maat Romania, Bulgaria ja Turkki sekä Efta-maat yhtyivät.
Euroopan parlamentti tietää neuvoston asiasta esitettyihin kirjallisiin kysymyksiin antamien vastausten perusteella, ettei neuvosto ole keskustellut Guantanamon tukikohdasta virallisesti Yhdysvaltojen kanssa. Minun on kuitenkin ilmoitettava sivuhuomautuksena, että juuri eilen yleisten asioiden ja ulkosuhteiden neuvoston sekä Yhdysvaltojen ulkoministerin Colin Powellin välisessä tapaamisessa onnistuimme ottamaan asian esille ja keskustelemaan siitä suoraan ulkoministeri Powellin kanssa. En luonnollisestikaan mene keskustelun yksityiskohtiin, koska asia otettiin esille vasta eilen. Tältä osin oletetaan, että jäsenvaltioiden kansalaisten oikeuksien ja etujen suojeleminen unionin ulkopuolella kuuluu konsulisuhteita koskevan Wienin yleissopimuksen mukaisesti kunkin jäsenvaltion yksinomaiseen toimivaltaan. Niinpä jäsenvaltiot, joiden kansalaisia on vangittuina Guantanamossa, toteuttavat tarpeellisiksi katsomansa toimenpiteet varmistaakseen, että niiden omien kansalaisten oikeuksia kunnioitetaan Yhdysvaltojen kanssa tehtyjen asiaan sovellettavien kahdenvälisten sopimusten mukaisesti. Neuvosto ei siis pysty antamaan tarkkoja tietoja näiden toimenpiteiden luonteesta. Kaikki tietopyynnöt on osoitettava asianomaisille jäsenvaltioille.
Neuvosto suhtautuu erittäin vakavasti parlamentin esiin tuomiin hyvin huolestuttaviin seikkoihin, jotka liittyvät lentomatkustajien henkilötietojen välittämistä koskevaan Yhdysvaltojen vaatimukseen ja joista uusimmat esitettiin 9.� lokakuuta 2003 annetussa päätöslauselmassa. Neuvosto on tukenut komissiota täysin rinnoin keskeytymättömissä toimissa, joilla pyritään löytämään vuoden loppuun mennessä lopullinen ratkaisu, joka olisi lainsäädännön selkeiden säännösten mukainen. 
Andreasen (ELDR ). –
    Haluaisin kiittää neuvostoa vastauksesta ja esittää nyt lisäkysymyksen.
Yhdysvallat yrittää valitettavasti vaarantaa kansainvälisen rikostuomioistuimen toiminnan ja Guantanamon vankien oikeuden oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin. Aikooko neuvosto ottaa nämä asiat esille Yhdysvaltain hallinnon kanssa aina tilaisuuden tullen ja ottaa ne asialistalle Yhdysvaltojen ja EU:n välisessä seuraavassa huippukokouksessa? 
Antonione,
   . En pysty tekemään nyt tällaista lupausta, koska – kuten jäsen Andreasen hyvin tietää – asia riippuu selvästi myös neuvoston muista jäsenvaltioista. Voin kertoa teille, että asiasta on jo käyty keskustelua eilisellä lounaalla ja troikan kokouksessa, kuten äsken mainitsin. Mielestäni tällaista asiaa voidaan viedä eteenpäin myös Colin Powellin lupausten valossa. Hän antoi lupaukset julkisesti vastatessaan erään toimittajan kysymykseen lehdistötilaisuudessa. Hän lupasi tutkia asiaa tarkemmin ja ilmoitti pyrkivänsä korjaamaan hankalat tilanteet Yhdysvaltoihin palattuaan. Toivon, että asia etenee myönteisesti ja ettei sitä tarvitse enää ottaa esille. 
Puhemies.
   Seuraavat kysymykset käsitellään yhdessä, koska niiden aiheet ovat samankaltaiset:
Mitä uusia ja tehokkaita toimia neuvosto aikoo toteuttaa sen varmistamiseksi, että Palestiinan valtio tunnustetaan täysin kansainvälisesti ja että rauhanomainen rinnakkaiselo olisi mahdollista Israelin valtion kanssa, ottaen huomioon kvartetin esittämää rauhansuunnitelmaa koskevan kriisin sekä sen, että Israelin armeija jatkaa Palestiinaa tuhoavaa ja nöyryyttävää miehitystään ja Palestiinalaishallinto on alistetun ja heikon asemansa vuoksi kykenemätön käyttämään täysipainoisesti vaikutusvaltaansa niihin ryhmiin, jotka vastustavat miehitystä väkivaltaisin keinoin.
Joukko Israelin ja Palestiinan edustajia pääsi 16.� lokakuuta 2003 Jordaniassa periaatteelliseen sopimukseen rauhansuunnitelmasta Israelin ja Palestiinan välisen konfliktin ratkaisemiseksi, mikä antoi uutta pontta alueen rauhanprosessille. Kyseinen suunnitelma, jossa ehdotetaan ratkaisuja näiden kahden maan välisiin pahimpiin ongelmiin, on määrä allekirjoittaa Genevessä marraskuun 2003 alussa Sveitsin hallituksen alaisuudessa. Kyseistä suunnitelmaa on pidetty myönteisenä monissa Euroopan maissa.
Kysyn neuvostolta, onko se osallistunut tämän rauhansuunnitelman laatimiseen?
Uskooko neuvosto, että suunnitelma voi edistää ja täydentää oleellisesti aiempaa Lähi-idän rauhansuunnitelmaa (road map), kuten Ranskan ulkoministeri Dominique de Villepin äskettäin totesi?
Onko EU edustettuna Geneven neuvotteluissa rauhansuunnitelmaa käsiteltäessä? Mikä on neuvoston kanta Israelin pääministerin Ariel Sharonin jo ilmaisemaan aikomukseen hylätä tämä suunnitelma? 
Antonione,
    Eurooppa-neuvosto tutki 16. ja 17.� lokakuuta 2003 Lähi-idän rauhanprosessin tilaa ja keskusteli mahdollisista etenemisvaihtoehdoista. Tuolloin painotettiin, että Euroopan unioni on vankasti sitoutunut rauhansuunnitelmassa esitettyyn selvään tavoitteiseen, kahden valtion, Israelin sekä elinkelpoisen ja demokraattisen Palestiinan, rinnakkaiseloon kokonaisvaltaisen rauhan ja turvallisuuden vallitessa Lähi-idässä. Euroopan unioni toisti lisäksi edistävänsä päättäväisesti rauhansuunnitelman täytäntöönpanoa kaikilta osin ja painotti, miten tärkeää on perustaa kiireesti uskottava ja tehokas puolueeton tarkkailujärjestelmä. Eurooppa-neuvosto ilmoitti olevansa erittäin huolestunut alueen tilanteesta ja panneensa merkille, että huolimatta kansainvälisen yhteisön antamasta tuesta oikeudenmukaisen ja pysyvän ratkaisun etsimisessä, osapuolet eivät kuitenkaan olleet pyrkineet riittävän tehokkaasti tarttumaan rauhansuunnitelmassa tarjottuun tilaisuuteen, jota korostettiin 26.� syyskuuta 2003 annetussa kvartetin ministeritason julkilausumassa.
Yleistynyt väkivalta lisää sitä vastoin sekä Israelin että Palestiinan kansan kärsimystä ja kuolonuhreja sekä vaarantaa turvallisuuden alueella ja sen ympäristössä. Eurooppa-neuvosto pyysi näin ollen molempia osapuolia, Israelia ja palestiinalaishallintoa, noudattamaan Aqaban huippukokouksessa 4.� kesäkuuta 2003 tekemiään sitoumuksia. Eurooppa-neuvosto vaati alueen molempia osapuolia toteuttamaan viipymättä toimia, jotka johtavat vuoropuheluun ja neuvotteluihin. Päinvastainen toiminta vaikuttaa väistämättä Euroopan unionin ja kyseisen osapuolen välisiin suhteisiin.
Unioni käyttää kaikki tilaisuudet, jotta molemmat osapuolet hyväksyisivät tällaiset kannat. Euroopan unionin ja Israelin assosiaationeuvoston kokous pidettiin 17. ja 18.� marraskuuta 2003, jolloin unionilla oli oiva tilaisuus välittää selvä poliittinen viesti Israelin hallitukselle. Unioni painotti etenkin olevansa huolissaan niin kutsutun turva-aidan sijaintipaikasta ja siirtokuntien jatkuvasta laajenemisesta. Unioni toisti, että Israelin on vältettävä terrorismin torjunnassa siviiliuhreja ja tuhoja, jottei Palestiinan kansan tilanne pahene. Neuvosto painotti lisäksi, että unionin on tärkeää toimia aktiivisesti rauhanprosessissa.
Jäsen Kratsa-Tsagaropouloun kysymykseen vastaisin, että neuvoston mielestä Geneven sopimus on myönteinen askel Lähi-idän kriisin ratkaisemisesta koskevissa neuvotteluissa. Tämä on myös koko unionin kanta, kuten 16. ja 17.� lokakuuta 2003 kokoontunut Eurooppa-neuvosto esitti vastikään. Eurooppa-neuvosto piti kummankin osapuolen kansalaisyhteiskuntien tekemiä aloitteita myönteisinä ja ilmoitti olevansa valmis tukemaan edelleen pyrkimyksiä edistää lähentymistä, luottamuksen lisäämistä ja kestävää rauhaa. Israelin ja Palestiinan väliseen konfliktiin löydetään lopullinen ja kattava ratkaisu noudattamalla kvartetin rauhansuunnitelmaa. 
Ferrández Lezaun (Verts/ALE ).
    Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, tunnustitte, että rauhansuunnitelma on vakavassa kriisissä. Kaikki näyttävät tunnustavan tämän. Näin autetaan kummankin osapuolen ääriryhmiä saavuttamaan tavoitteensa eli rikkomaan rauhansuunnitelman. Haluamme, että neuvosto tekee nyt päätöksen, jonka jo mainitsitte: niille, jotka eivät noudata rauhansuunnitelmaa, on langetettava konkreettiset seuraamukset. Haluaisimme teidän selittävän, mitä nämä seuraamukset olisivat.
Antonione,
   . En pysty selvittämään yksityiskohtaisesti, mitä toimenpiteitä toteutettaisiin, jos Euroopan unionin kehotuksia ei noudateta. Voin vain todeta, että politiikka on laadittu ja tahto on olemassa. Erityisistä käytännön toimista on tietenkin tehtävä päätökset, kun niiden aika tulee ja ennen kaikkea kun on kyse niiden maiden valinnoista, jotka eivät ole noudattaneet vaatimuksiamme. 
Kratsa-Τsagaropoulou (PPE-DE ).
    Kiitän neuvoston puheenjohtajaa vastauksesta. Panin tietenkin merkille, kuinka hän kuvaili alueen traagista tilannetta ja toisti tavoitteita ja sitoumuksia, jotka olemme jo lukuisia kertoja kuulleet.
Haluaisin kysyä tarkemmin, esitettiinkö neuvoston mielestä assosiaationeuvoston kokouksessa riittävästi huomioita Israelista? Onko Euroopan unionilla mielestään tällä hetkellä mitään mahdollisuutta osallistua aktiivisemmin rauhansuunnitelmaan tai Geneven aloitteen tukemiseen? Haluaisin kuulla tarkempia vastauksia, minkä takia esitin kysymyksenikin. 
Antonione,
   .  Olen pahoillani, että jäsen Kratsa-Tsagaropoulou joutuu pettymään: esitin vastauksessani periaatteessa kaiken, mitä voin sanoa. En voi tehdä muita lupauksia, kuin mitä esitin vastauksena kysymykseenne. 
Puhemies.
   Seuraavana on 
Neuvoston 20. joulukuuta 2002 antaman asetuksen (EY) 2369/2002(2) kalatalousalan rakenteellisia toimia koskevista yksityiskohtaisista säännöistä ja edellytyksistä annetun asetuksen� (EY)� 2792/1999(3) muuttamisesta 9 artiklan 1 kohdan b alakohdassa vahvistetaan, että julkista tukea kalastusalusten uudistamiseen voidaan myöntää ainoastaan aluksille, joiden vetoisuus on alle 400 GT. Asetuksen 1 artiklan 3 kohdassa säädetään myös, että "toteutetut toimenpiteet eivät saa lisätä pyyntiponnistusta".
Joidenkin kalastussegmenttien (avomerialukset, tonnikalan pakastusalukset jne.) olisi kuitenkin edellytystensä ja pyyntialueidensa vuoksi mahdotonta toimia kannattavasti alle 400 GT:n vetoisuuden aluksilla.
Nämä kalastussegmentit ovat kuitenkin todella kiinnostuneita uudistamaan vanhat aluksensa pyrkimättä lisäämään uudistamisella nykyistä kapasiteettia.
Voisiko neuvosto näin ollen sisällyttää asetukseensa (EY) 2369/2002 säännöksen, jonka mukaan julkisia tukia myönnettäisiin kooltaan ja vetoisuudeltaan suurempien alusten uudistamiseen summalla, joka on korkeintaan 400 GT:n alusten saamien tukien suuruinen, edellyttäen, että alukset täyttävät asetuksen muut vaatimukset ja että uudistaminen ei merkitse pyyntiponnistusten lisäämistä? 
Antonione,
     Jäsen Ortuondo Larrea, kiitos, kun esititte tämän kysymyksen. Neuvosto haluaisi ensinnäkin painottaa, että joulukuussa� 2002 käydyissä keskusteluissa kiinnitettiin erityistä huomiota laivastoa koskeviin rakenteellisiin toimiin, sillä laivastoa oli mukautettava yhteisen kalastuspolitiikan uudistusten mukaisesti. Neuvosto oli tältä osin täysin tietoinen siitä, että alan rakenneuudistukset olisi toteutettava johdonmukaisesti yhteisen kalastuspolitiikan muiden näkökohtien kanssa. Eritoten oli saavutettava vakaa ja kestävä tasapaino laivaston pyyntikapasiteetin sekä yhteisön ja sen ulkopuolisten vesien kalastusmahdollisuuksien välillä. Joulukuussa� 2002 tehtiin näin ollen tukea koskeva päätös, jolla pyritään keskittämään yhteisön rahoitustuki toimenpiteisiin, joita neuvosto pitää ensisijaisina uudessa kalastuspolitiikassa.
Asetuksessa N:o� 2369/2002 säädetään uusien alusten rakentamisesta, että alalla voidaan myöntää julkista tukea vuoden� 2004 loppuun saakka, mutta tukea voidaan tästä lähtien myöntää vain aluksille, joiden vetoisuus on alle 400� GT. En nyt ota kantaa siihen, onko tietty kalastusmuoto tarpeeksi kannattavaa aluksilla, joiden vetoisuus on alle 400� GT. On kuitenkin painotettava, että neuvoston asetuksen mukaan jäsen Ortuondo Larrean mainitsemien alusten rakentamiseen ei voida myöntää samanlaista tukea kuin vetoisuudeltaan alle 400� GT:n alusten rakentamiseen. Kun on kyse suorista investoinneista meriturvallisuuteen, työoloista ja tuotteiden laadusta, asetuksessa N:o� 2369/2002 annetaan mahdollisuus tukea varustamista ja uudistamista vuoden� 2004 jälkeen ilman 400� GT:n rajan soveltamista. Jäsen Ortuondo Larrean ehdotuksen kaltainen toimi vaatisi kuitenkin komission esitystä. 
Ortuondo Larrea (Verts/ALE ).
    Kiitos vastauksestanne, arvoisa neuvoston puheenjohtaja.
Kannatan luonnollisesti ajatusta, jonka mukaan kaikkien mahdollisten kalalajien vähimmäiskannat on säilytettävä, jotta taataan lajien selviytyminen ja jatkuvuus. On kalastajien itsensä ensisijainen etu, ettei kalavaroja kuluteta loppuun, sillä kyse on heidän elinkeinostaan. Siksi esitinkin kysymyksen, voitaisiinko julkista tukea myöntää myös sellaisten kalastusalusten uudistamiseen, joiden vetoisuus ei voi erityisistä syistä olla alle 400� GT. Samalla olisi tietenkin säilytettävä pyyntiponnistus ennallaan ja noudatettava asetettuja pyynnin enimmäismääriä.
Olen kiitollinen antamistanne tiedoista, mutten tiedä, kattavatko toimet kaikentyyppisten kalastusalusten uudistamistarpeet. Haluaisin tältä osin painottaa, ettemme voi kohdella merenkulkualan työntekijöitä toisen luokan kansalaisina. Alusten uudistaminen on erittäin tärkeää yhtiöiden selviämisen ja ympäristön kannalta. Uudistaminen on kuitenkin tärkeää myös työntekijöiden turvallisuuden ja työolojen kannalta. 
Puhemies.
   Seuraavana on 
Aikooko neuvosto painostaa Ranskan viranomaisia sen johdosta, että maassa edelleen pidetään poliittisia vankeja pidätettyinä ilman oikeudenkäyntiä? Viittaan erityisesti kuuden bretagnelaisen kansallisaktivistin tapaukseen – heistä neljä on ollut pidätettynä ilman oikeudenkäyntiä yli kolmen vuoden ajan ja yksi, Alain Solé, yli viiden vuoden ajan.
Vuonna 1999 epäiltynä pommi-iskuihin osallistumisesta pidätetyn Alain Solén terveydentila on heikentynyt huolestuttavasti laittoman vangitsemisensa seurauksena. Hänestä on tullut insuliinista riippuvainen diabeetikko jäätyään ilman asianmukaista lääketieteellistä hoitoa pidättämistään seuranneina kuukausina. Aina kun hänet on määrätty vapautettavaksi Ranskan lakien mukaisesti hänet on yhdistetty muihin rikossyytteisiin ja hänet on pidätetty väliaikaisesti.
Kyseisten vankien pidätettyinä pitäminen on selkeästi vastoin Euroopan ihmisoikeussopimuksen 5� artiklan 3 kohtaa. Aikooko neuvosto luvata tutkivansa tätä kysymystä väliaikaisesti säilöönotettujen oikeutta päästä kohtuullisessa ajassa tuomioistuimen eteen koskevat kansainväliset normit mielessä pitäen? 
Antonione,
   .  Minun on muistutettava jäsen Wynille, ettei neuvosto voi ottaa kantaa tapaan, jolla yksittäisiä rikostapauksia hoidetaan jäsenvaltioissa. 
Wyn, Eurig (Verts/ALE ).
    Lisäkysymykseni perustuu Euroopan ihmisoikeussopimuksen 5� artiklan 3� kohtaan, jossa määrätään seuraavaa: "Tämän artiklan 1� kappaleen c� kohdan määräysten nojalla pidätetty tai vapaudenriiston kohteeksi joutunut on viipymättä tuotava tuomarin tai lain nojalla tuomiovaltaa käyttävän muun viranomaisen tutkittavaksi, ja hänellä on oikeus oikeudenkäyntiin kohtuullisen ajan kuluessa tai oikeus tulla vapautetuksi oikeusjutun ollessa vireillä. Vapaaksi laskemisen ehdoksi voidaan asettaa takeet siitä, että asianomainen saapuu oikeudenkäyntiin."
Jäsenvaltioiden on noudatettava unionin direktiivejä, mutta Ranska selvästikin rikkoo direktiivejä – ei suinkaan noudata niitä. Ottaako neuvoston edustaja näin ollen asian esille neuvostossa ja harkitaanko Ranskan haastamista ihmisoikeustuomioistuimeen? 
Antonione,
   .  Minun on toistettava, mitä jo sanoin: neuvosto ei voi ottaa kantaa tapaan, jolla yksittäisiä rikostapauksia hoidetaan jäsenvaltioissa. Näin on myös tässä tapauksessa, vaikka tilanne olisi todella sellainen, kuin jäsen Wyn väittää, mikä ei ole varmaa. Kantaa ei voi muuttaa. 
McKenna (Verts/ALE ).
    Mielestäni neuvosto on nyt väärässä. Nizzan sopimuksen määräykset asetettiin sen jälkeen, kun neuvosto oli ryhtynyt toimiin Itävaltaa vastaan perusoikeuksien rikkomisen vuoksi.
Ranska rikkoo tässä selvästi kansallisia perusoikeuksia. Nizzan sopimuksessa on nyt määräys, jonka mukaan Ranskaa vastaan on ryhdyttävä toimiin. Mielestäni neuvostolla ja koko Euroopan unionilla on velvollisuus varmistaa, että Ranska kunnioittaa perusoikeuksia. Näin ei selvästikään tässä tapauksessa ole tehty. 
Antonione,
     Painan mieleeni lisäkysymyksen esittäjän huomautukset. Suoraan sanottuna olen mielestäni oikeassa, mutta lupaan lisäkysymyksen vuoksi tarkistaa, pitäisikö tilanteessa toimia toisin. Teen tarpeen vaatiessa lisätutkimuksia, mutta käsitykseni mukaan nykytilanne on sellainen, että voin vahvistaa ainoastaan sen, minkä jo totesin. 
Ortuondo Larrea (Verts/ALE ).
    Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, en esitä teille suunnitelmieni mukaan kysymystä, vaan teen teille vain ehdotuksen vastaustanne varten: lukekaa perustamissopimuksen 6 ja 7� artikla ja vastatkaa sitten. 
Puhemies.
   Seuraavana on 
Tšetšeniassa jatkuva konflikti on aiheuttanut viimeisen kymmenen vuoden aikana kaksi täysimittaista sotaa ja yli 150� 000 ihmishengen menetyksen. Vaikka ihmisoikeusjärjestöt ovat toistuneesti pyytäneet kansainvälistä väliintuloa, kansainvälinen yhteisö on kuitenkin äskettäin poistanut Tšetšenian kysymyksen käsiteltävien asioiden listaltaan ja todennut sen Venäjän sisäiseksi asiaksi. Monien mielestä Yhdysvallat yrittää näin varmistaa Venäjän osallistumisen terrorismin vastaiseen sotaan ja parantaa mahdollisuuksiaan käyttää Venäjän energiavaroja Persianlahdella tuotetun öljyn sijasta. Vaikuttaa siltä, että Venäjän vakaus ja häiriötön luonnonkaasun ja öljyn saanti Eurooppaan kiinnostavat myös EU:n johtajia ihmisoikeusloukkauksia enemmän
Millaisia ehdotuksia neuvostolla mahdollisesti on asian ottamiseksi esiin ja sen käsittelemiseksi EU:ssa? 
Antonione,
     Neuvosto on hyvin huolissaan Tšetšenian tilanteesta ja erityisesti sen ihmisoikeustilanteesta. Neuvosto painottaa säännöllisesti Venäjän viranomaisten kanssa pidetyissä tapaamisissa, että asiaa on soviteltava aidosti. Neuvosto on korostanut Venäjän viranomaisille useaan otteeseen, kuinka tärkeä asema kansainvälisillä järjestöillä on poliittisen ratkaisun löytämisessä ja toteuttamisessa alueella. Neuvosto on lisäksi kehottanut Venäjän viranomaisia tutkimaan itsenäisesti kummankin osapuolen toteuttamia ihmisoikeusrikkomuksia ja saattamaan rikkomuksista vastuussa olevat tahot oikeuden eteen.
Puheenjohtajavaltio antoi 8.� lokakuuta 2003 Euroopan unionin puolesta julkilausuman presidentinvaaleista Tšetšeniassa. Unioni ilmoitti epäilevänsä vahvasti vaalien rehellisyyttä ja olevansa vakavasti huolissaan olosuhteista, joissa vaalit toteutettiin. Unioni ilmoitti kuitenkin toivovansa, että vaalien seurauksena toteutettaisiin merkittäviä toimia todellisen sovinnon ja rauhan löytämiseksi. Tšetšeniasta on keskusteltu monissa kokouksissa unionin sisällä kaikilla tasoilla. Tšetšenia on ollut asialistalla kaikissa Venäjän kanssa viime aikoina järjestetyissä poliittisissa vuoropuheluissa: poliittisten johtajien tapaamisessa Moskovassa 12.� syyskuuta, Euroopan unionin ja Venäjän välisessä yhteistyökomiteassa 20.� lokakuuta sekä troikan ministerikokouksessa Moskovassa 28.� lokakuuta. Asia otettiin esille myös EU:n ja Venäjän välisessä huippukokouksessa Roomassa 6.� marraskuuta 2003. 
McKenna (Verts/ALE ).
    On valitettavaa, että Yhdysvaltojen ja Euroopan unionin omien etujen tavoittelun vuoksi asia on sysätty syrjään kansainvälisestä politiikasta ja siitä on tehty Venäjän sisäinen kysymys, mitä se ei selvästikään ole.
Irlannin puheenjohtajakauden aikana toivoisin neuvoston tukevan irlantilaisia, koska Irlannin kansallisen parlamentin Eurooppa-asioiden valiokunta on nimittänyt esittelijän laatimaan mietinnön Venäjästä ja tutkimaan Tšetšenian kysymystä. Irlannin puheenjohtajakauden aikana järjestetään kaksi kokousta, joista ensimmäinen pidetään Dublinissa ulkoministerin vierailun aikana ja toinen on toukokuussa järjestettävä EU:n ja Venäjän välinen huippukokous. Neuvoston on painostettava Euroopan unionia tiukasti.
Euroopan unionin neuvoston on pyrittävä varmistamaan, että Tšetšeniassa otetaan käyttöön esteetön kansainvälinen järjestelmä, jolla valvotaan ihmisoikeuksien toteutumista. Asia on palautettava kansainvälisen politiikan asialistalle. Ei ole missään tapauksessa hyväksyttävää, että yli 150� 000� ihmistä on kuollut kymmenen viime vuoden aikana ja että ihmisoikeuksia loukataan jatkuvasti järkyttävällä tavalla. Ihmiset ovat valmiita kääntämään katseensa pois kaikesta tästä öljyn ja muiden luonnonvarojen kiilto silmissään. 
Puhemies.
   Haluaisin muistuttaa jäsenelle, että nyt on meneillään kyselytunti, jolloin ei anneta lausumia. 

Seuraavana on 
Haluaisin kiinnittää neuvoston huomion tapaukseen, jossa lapsi sai vakavia vammoja kaaduttuaan hotellin aulassa sammutusletkua suojaavan lasilevyn läpi.
Hotellien paloturvallisuudesta annetussa neuvoston suosituksessa vaaditaan aivan oikein, että tällaisten paloturvallisuusvälineiden on oltava näkyvillä ja että ne on huollettava asianmukaisesti sekä pidettävä käyttökunnossa. Kysyn kuitenkin neuvostolta, eikö tällaiset välineet tulisi turvallisuussyistä suojata turvalasilla, mikäli lasi saattaa särkyä? 
Antonione,
   .  Neuvosto on jäsen McAvanin tavoin luonnollisesti huolissaan hotellien paloturvallisuudesta ja tarpeesta toteuttaa tehokkaita toimenpiteitä, jotta neuvoston suositusta� 86/666/ETY noudatetaan. Neuvosto haluaisi kiinnittää huomiota edellä mainitun suosituksen soveltamisesta 27.� kesäkuuta 2001 annettuun komission kertomukseen (KOM(2001)� 348), jossa tarkastellaan suosituksen täytäntöönpanon etenemistä jäsenvaltioissa.
Neuvoston mielestä suositus ja komission kertomus ovat riittävä pohja, jonka perusteella jäsenvaltiot voivat arvioida, olisiko hotellien paloturvallisuuden tehostamiseksi annettava lisää erityissäännöksiä esimerkiksi paloturvallisuusvälineiden käsittelystä. 
McAvan (PSE ).
    Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, vastasitte kysymykseeni osittain, kun puhuitte nykyisestä suosituksesta. Ongelmana on kuitenkin, ettei suositukseen sisälly mitään säännöksiä turvalasien välttämättömyydestä, vaan siinä käsitellään välineiden huoltoa. Tässä tapauksessa pienelle lapselle oli vähällä sattua erittäin vakava onnettomuus, sillä hän kaatui lasin läpi.
Puheenjohtajakautenne päättyy pian. Pyydättekö puheenjohtajavaltio Irlantia ja komissiota tarkastelemaan suosituksen säännöksiä, jotta nähdään, kattavatko ne kaiken tarpeellisen? Tarpeellinen olisi esimerkiksi vahvistettu turvalasi, jollaisia käytetään Yhdistyneessä kuningaskunnassa, muttei ilmeisestikään Espanjassa. Asia ei sisälly tällä hetkellä suositukseen eikä terveydestä ja turvallisuudesta annettuihin direktiiveihin. Turvalasi jää tällä hetkellä lainsäädännön ulkopuolelle, joten pyytäisin teitä puhumaan asiasta puheenjohtajavaltio Irlannin ja komission kanssa. 
Antonione,
   .  Panen huomautuksenne tarkkaan merkille, ja mielestäni ne ovat tärkeitä. Pyytäisin jäsen McAvania tekemään asiasta lyhyen muistion, joka voisi olla hyödyllisempi komissiolle kuin seuraavalle puheenjohtajavaltiolle – komissiohan laatii toimenpiteet täysimääräisessä yhteistyössä neuvoston kanssa. Näin voimme toimia ennakoivasti joissakin tilanteissa, joihin ei ehkä ole vielä puututtu siksi, ettei yksittäisissä tapauksissa ole katsottu olevan aineksia todella suureen vaaraan. 
Puhemies.
   Seuraavana on 
Turkin pääministeri Erdogan varoitti Espanjan pääministeri Aznarin kanssa pitämässään tapaamisessa 19. lokakuuta 2003 "Välimeren jakautumisesta kristittyjen ja muslimien leireihin". Ehdokasvaltio Turkin pääministeri Erdogan totesi saman tapaamisen aikana myös: "Emme halua EU:sta kristittyjen kerhoa" (Frankfurter Allgemeine Zeitung, 20. lokakuuta 2003).
Tämänhetkinen hallitusten välinen konferenssi käsittelee muun muassa Euroopan juutalais-kristillisen perinnön mainitsemista suunnitellun EU:n perustuslain esipuheessa. Uskooko neuvosto tällaisen viittauksen historiallisiin tosiseikkoihin vaikeuttavan jollakin tavalla Turkin pääsyä unionin jäseneksi? Koska Raamattu on kristityille, juutalaisille ja muslimeille pyhä kirja, kysyn myös, voisiko neuvoston puheenjohtaja harkita esittävänsä "Euroopan raamatulliseen perintöön" viittaavaa ilmaisua? Tällainen ilmaisu tarkentaisi esipuheessa tällä hetkellä olevaa viittausta uskonnolliseen perintöön ja ottaisi huomioon nämä kolme maailmanuskontoa. 
Antonione,
    Neuvostolla ei ole mielipidettä jäsen Sacrédeusin esiin ottamasta asiasta. Kysymys liittyy hallitusten väliseen konferenssiin, jossa neuvostolla ei toimielimenä ole minkäänlaista tehtävää. 
Sacrédeus (PPE-DE ).
    Arvoisa puheenjohtaja, minun on kai kiitettävä teitä vastauksesta, mutten voi sanoa olevani siihen tyytyväinen. Jos jollakulla on tässä asiassa tehtävä, niin se on puheenjohtajavaltio Italialla. Italian hallituksen jäsenistä Eurooppa-ministeri Buttiglioni on vaatinut kaikkein tiukimmin, että perustuslain johdanto-osassa on mainittava uskonnollinen, kulttuurinen ja historiallinen perintö.
Puheenjohtajavaltio Italia – jonka edustaja on nyt täällä parlamentissa – painottaa, että Euroopan uskonnollisen perinnön on tarkennettava olevan juutalais-kristillistä alkuperää. Olettaisin puheenjohtajavaltion voivan siis harkita sanamuotoa, jossa viitataan raamatulliseen alkuperään tai perintöön. Perustuslaissa vahvistettaisiin näin kristityt, juutalaiset ja muslimit. Ateistit voisivat pitää Raamattua koko Euroopan kirjallisena ja kulttuurisena aarteena. Eikö puheenjohtajavaltio Italialle ole tärkeää löytää kaikkia tyydyttävä ratkaisu? 
Rübig (PPE-DE ).
   – Arvoisa puheenjohtaja, tiedän hyvin, että parhaillaan on käynnissä hallitusten välinen konferenssi, jossa neuvosto on osallisena, kuten kaikki tiedämme. Yksi esityslistan asioista koskee kristillisiä arvoja ja sitä, miten Euroopan perustuslain taustalla olevat arvot olisi esitettävä johdanto-osassa. Meidän olisi varmaan hyvä tietää, mikä on puheenjohtajavaltio Italian kanta asiaan. 
Antonione,
     Olen mielestäni vastannut aiempaan kysymykseen jo tarpeeksi selvästi. Sanoin, ettei neuvosto ota toimielimenä kantaa hallitusten välisessä konferenssissa käsiteltäviin kysymyksiin. Vastaukseni on jälleen tämä. 
Puhemies.
   Seuraavana on 
Mitä neuvosto aikoo tehdä tukeakseen Bolivian tasavallan uutta perustuslaillista hallitusta? 
Antonione,
     Unioni antoi 21.� lokakuuta julkilausuman, jossa se ilmoitti olevansa tyytyväinen Mesa Gisbertin nimittämiseen uudeksi, perustuslain mukaiseksi presidentiksi. Samalla unioni painotti tarjoavansa Bolivialle jatkossakin apua ja tukea demokraattisten instituutioiden, oikeusvaltion ja ihmisoikeuksien kunnioittamisen vahvistamiseksi, jotta maahan saadaan luotua sosiaaliselle edistymiselle ja talouskehitykselle suotuisa ilmapiiri.
Unionista on lähtenyt – ja lähtee jatkossakin – Boliviaan paljon investointeja, kauppaa ja kehitysapua. Bolivia on yksi eniten yhteisön apua saavista Etelä-Amerikan maista, ja vuodesta� 1976 se on saanut yli 500� miljoonaa euroa. Vuosina� 1996–2002 Euroopan yhteisön sitoumusten kokonaismäärä oli lähes 200� miljoonaa euroa, ja maksuja kertyi 183� miljoonaa euroa. Lukuihin sisältyvät rahoitusyhteistyö, tekninen ja taloudellinen yhteistyö, elintarviketurva, humanitaarinen apu, yhteistyö kansalaisjärjestöjen kanssa, yhteistyö ihmisoikeusasioissa ja muut monialaiset budjettikohdat.
Kansallisen strategia-asiakirjan mukaan Euroopan yhteisön rahoitusyhteistyö sekä tekninen ja taloudellinen yhteistyö oli yhteensä 126� miljoonaa euroa vuosina� 2000–2006. Neuvoa-antavan ryhmän kokouksessa Pariisissa 8. ja 9.� lokakuuta kansainväliset avunantajat tekivät uusia sitoumuksia. Nykytilanteessa ei ole kuitenkaan voitu antaa tarkkaa selvitystä yleisistä sitoumuksista ja niiden monista muodoista – lainoista, tuista sekä velkojen mitätöinnistä ja vaihtosopimuksista.
Euroopan unioni painottaa muiden avunantajien tavoin, että on pureuduttava kriisin pohjimmaisiin syihin. Unionin mukaan tarvitaan siis uusia säännöksiä, joilla varmistetaan, että yhteiskunnan köyhimmät ja syrjäytyneet väestönosat voivat käyttää palveluja. Myös maanomistusoikeuksia on vahvistettava ja alkuperäiskansojen osallistumista politiikkaan lisättävä. Euroopan unioni on tyytyväinen Bolivian hallituksen sitoumukseen torjua korruptiota. Unioni aikoo painottaa, että on tärkeää säätää pikaisesti korruption vastaista lainsäädäntöä ja soveltaa nykyistä lainsäädäntöä tehokkaammin. Lisäksi terve institutionaalinen rakenne on olennainen edellytys julkisten palvelujen tehokkaalle, avoimelle ja tasapuoliselle tarjoamiselle. Julkisen sektorin uudistaminen on polkenut lähes paikallaan viime vuodet, mikä on hieman huolestuttavaa. Kansallisten ja paikallisten viranomaisten on siis vauhditettava julkisen sektorin uudistamista.
Euroopan unionin ja Bolivian pitkä yhteistyö on ollut perinteisesti tuloksekasta. Nyt unioni on valmis lisäämään tukeaan Bolivian hallitukselle ja kansalle. Näin ollen unioni pyrkii antamaan Bolivian hallitukselle tukea enemmän kuin koskaan vahvistaakseen hyvää hallintoa sekä vähentääkseen ja estääkseen konflikteja demokraattisia instituutioita vahvistamalla. Asiasta vastaavat viranomaiset tarkastelevat parhaillaan erityisiä toimenpiteitä. 
Medina Ortega (PSE ).
    Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, kiitos kattavasta selvityksestä, jonka annoitte Bolivian hallitukselle myönnettävästä tuesta.
Puheenjohtaja mainitsi, että Euroopan unioni aikoo keskittää huomion kriisin syihin. Vaikuttaa siltä, että syyt liittyvät ennen kaikkea liberalisointia ja uudistuksia koskeviin vaatimuksiin. Maa on joutunut hyvin vakaviin rakenteellisiin ongelmiin kansainvälisen tilanteen takia.
Lisäkysymykseni on tarkkaan ottaen seuraava: ovatko Euroopan unioni ja muut maailmantaloutta tällä hetkellä hallitsevat elimet pohtineet, mitä seurauksia oli Sánchez de Losadan epäonnistuneella liberalisointikokeilulla, johon Bolivian oli pakko ryhtyä Kansainvälisen valuuttarahaston, Maailmanpankin ja Euroopan unionin ohjeiden mukaisesti, ja onko Bolivian kaltaisissa maissa ehkä tarpeen soveltaa uudenlaista politiikkaa? 
Antonione,
    Toistaiseksi ei ole tehty kriittistä arviota, jonka perusteella meidän olisi ryhdyttävä vaihtoehtoisiin toimenpiteisiin. Mielestämme perinpohjainen tutkimus asioista – eli ongelman syihin pureutuminen – antaa meille mahdollisuuden ymmärtää paremmin, miten toimia sellaisen politiikan suhteen, jonka tulokset ovat olleet muualla myönteisiä ja josta on uskoaksemme hyötyä myös Bolivian tilanteessa. Tässä tapauksessa on päivänselvää, että näitä yksityiskohtaisia kysymyksiä on tarkasteltava lähemmin. 
Puhemies.
   Pyytäisin huomiotanne, hyvät parlamentin jäsenet. Neuvoston puheenjohtaja ilmoitti, että hänen on lähdettävä klo� 19.
Puheenjohtajakokouksen ehdottaman ja täysistunnossa hyväksytyn esityslistan mukaan kyselytunti loppuu klo� 19.30. Ilmoitan teille, että neuvoston puheenjohtaja sanoi voivansa olla läsnä vain klo� 19:ään asti. Esityslista päätettiin pitää entisellään puheenjohtajakokouksen päätöksen mukaisesti.
En osaa tarjota asiaan ratkaisua. Puhemiehistö käsittelee tänään kyselytuntiin liittyviä ongelmia. Silloin tutkitaan useita ehdotuksia ja pyritään varmistamaan, etteivät nämä ongelmat toistu jatkossa. 
Posselt (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, olen ollut täällä parlamentissa jo jonkin aikaa, ja työskentelin täällä jopa ennen valintaani vuonna� 1994. Muistan muun muassa Italian edellisen ja sitä edellisen puheenjohtajakauden. Tuohon aikaan neuvoston edustaja yöpyi täällä ja kyselytunti pidettiin iltaistunnossa. Haluan vain muistuttaa teitä tästä. Neuvoston takia siirsimme kyselytunnin sittemmin iltapäivään, eikä järjestelmä ole sen jälkeen toiminut.
Haluaisin todella pyytää, että kyselytunti siirrettäisiin takaisin iltaistuntoon, jolloin neuvosto voisi jatkossa yöpyä täällä Strasbourgissa – yksi ylimääräinen hotellihuone lienee saatavilla. Strasbourg on kaunis kaupunki, eikä neuvoston puheenjohtajan edustajien olisi minusta mitenkään hankalaa yöpyä täällä silloin tällöin kuuden kuukauden aikana. 
Izquierdo Rojo (PSE ).
    Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, osallistun kyselytunnille usein, ja minusta on häpeällistä, että viime aikoina tästä on tullut jokakertainen tekosyy: neuvoston edustajat ilmoittavat meille etukäteen, että heidän on lähdettävä parlamentista kiireesti. Koska käytännöstä on muodostunut rutiinia, syntyy vaikutelma – minua hävettää sanoa näin – että on kyse näsäviisaiden konnankoukuista. Kannatan siis puheenjohtajakokouksen ehdottamaa esityslistaa, jossa kyselytunnin pituudeksi on asetettu työjärjestyksen mukaisesti puolitoista tuntia.
Aion esittää lisäkysymyksen, koska minulla on siihen oikeus. Lisäkysymys liittyy kysymykseen nro� 17, joka koskee valtavaa tragediaa. Lisäkysymykseni...
Puhemies.
   Jäsen Izquierdo, neuvosto ei ole läsnä. 
Izquierdo Rojo (PSE ).
    Työjärjestyksen mukaan minulla on oikeus esittää lisäkysymys.
Se liittyy kysymykseen nro� 17 ja kuuluu seuraavasti: arvoisa neuvoston puheenjohtaja, onko unioni ryhtynyt tämän tragedian johdosta toimiin Marokon suhteen, kun otetaan huomioon Marokon kuningaskunnan hiljattain toteuttamat myönteiset toimenpiteet? 
Mayol i Raynal (Verts/ALE ).
    Arvoisa puhemies, tuen luonnollisesti kahden edellisen puhujan kantaa. On todella valitettavaa, että neuvosto kohtelee parlamenttia – pahoittelen ilmaisuani – aika ylimielisesti.
Tilanne on sitäkin valitettavampi, koska meillä kaikilla on luonnollisesti hyvin tärkeitä kysymyksiä esitettävänä neuvostolle ja koska odotamme neuvoston vastausta.
En toista kysymystäni, joka koskee mielestäni epäasianmukaista päätöstä asettaa Baskimaan sanomalehti julkaisukieltoon. Päätöksen teki eräs tuomari yhdeksän kuukautta sitten nähtävästi Espanjan sisäministeriön vaikutuksesta. Yhdeksän kuukauden aikana ei ole pidetty mitään kiirettä, jotta tämän sanomalehteen kohdistuneen selvän ilmaisunvapauden rikkomisen syitä olisi selvitetty. Kyseessä on ainoa baskinkielinen päivälehti. Toisin esiin, että baski on maanosamme vanhin kieli. Tällaisella tilanteella on mielestäni tuhoisia vaikutuksia vapauksiin. Turvallisuus valtaa alaa Euroopan unionissa vapauden kustannuksella, mikä on mielestäni valitettavaa. Olisin toivonut neuvoston antavan asiasta jonkinmoisen selityksen. Neuvosto olisi vastannut minulle taatusti samoin kuin kollegalleni Wynille, jolloin olisin muistuttanut, mitä kollegani McKenna toi esiin Nizzan sopimuksesta. 
Puhemies.
   Jäsen Mayol, neuvosto vastaa velvollisuutensa mukaan kirjallisesti. 
Rübig (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, pyydän, että meille annetaan tilastot neuvoston läsnäolosta edellisten puheenjohtajakausien aikana muun muassa siitä syystä, että mielestäni lehdistöstä voisi olla hyvin kiinnostavaa tietää, miten uutterasti neuvosto osallistuu parlamentin istuntoihin.
Puhemies.
   Olen lähes varma, että käsittelemme pyyntöänne, koska on myönteistä ja toivottavaa, että meillä olisi tilastotietoja asiasta. Muistuttaisin teille, että käymme parlamentin puhemiehistössä tänä iltana klo� 19.30 alkaen keskustelua kyselytunnista, ja tulokset kerrotaan myös puheenjohtajakokoukselle.
Neuvostolle osoitetuille kysymyksille varattu aika on lopussa. Näin ollen kysymyksiin nro� 13–32 vastataan kirjallisesti(4).
Neuvoston kyselytunti päättyi.

(5)

Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana Luís Queirón laatima ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnan mietintö (A5-0370/2003) komission tiedonannosta neuvostolle, Euroopan parlamentille, talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle "Euroopan puolustus – teollisuus- ja markkinanäkökohtia – tavoitteena EU:n puolustustarvikepolitiikka" (KOM(2003)� 113� � 2003/2096(INI)). 
Queiró (UEN ),
   .  Arvoisa puhemies ja hyvät kollegat, EU:n ulko- ja puolustusministerit perustivat tämän viikon alussa Euroopan puolustusmateriaaliviraston, mikä sai runsaasti huomiota viestimissä. Näin ollen minusta on valitettavaa nähdä, kuinka vaatimattomasti parlamentti edistää tätä tärkeää keskustelua, joka on käsittämättömästi siirretty tähän kylmään ja hiljaiseen torstai-iltaan. Tämä on ristiriita, josta en Euroopan parlamentin jäsenenä tunne ylpeyttä.
Tästä huolimatta haluan luonnollisesti esittää muita poliittisia ryhmiä edustaville kollegoilleni kiitokseni yhteistyöhengestä, jota minua kohtaan osoitettiin ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnassa alusta pitäen. Tämän lähestymistavan ansiosta pystyimme laatimaan tasapainoisen, yhtenäisen ja siksi vakuuttavan mietinnön. Ainut syy, jonka takia en voi sanoa olevani täysin tyytyväinen, on se, ettei mietinnön viimeisen 15� kohdan poistamiseksi esittämääni tarkistusta hyväksytty.
Parlamentin olisi mielestäni hyvä tiedostaa, että puolustus on poliittisesti erittäin herkkä ala ja että se kuuluu nykyisin suoraan jäsenvaltioiden toimivaltaan. Teollisuuspolitiikkaa koskevan yhteispäätöksen vaatiminen puolustustarvikkeiden alalla ei ole realistista, ja se horjuttaa valiokunnassa saavutettua tasapainoa. Näin ollen pyydän kollegoitani hyväksymään ehdotukseni, jonka olen tehnyt mainitun kohdan poistamiseksi.
Arvoisa puhemies, vaikka Euroopan unioni on antamansa rahoituksen lisäksi jo osoittanut halukkuutensa ottaa lisää rauhanturvaoperaatioiden hallinnointiin ja toteuttamiseen liittyvää vastuuta, kuten parhaillaan entisessä Jugoslavian tasavallassa Makedoniassa, Bosniassa ja Hertsegovinassa sekä Kongon demokraattisessa tasavallassa, heikkouksia ja puutteita on edelleen. Afganistanin sota osoitti Balkanin konfliktin tapaan selvästi Yhdysvaltojen ja Euroopan väliset sotilaallisten voimavarojen ja puolustustekniikan erot.
Voimavarojen eroa on näin ollen kavennettava transatlanttisen yhteistyön tasapainottamiseksi ja siten euroatlanttisen alueen vakauden ja turvallisuuden lisäämiseksi. EU:n sotilaallisten voimavarojen lisääminen ei kuitenkaan merkitse sitä, että meidän olisi oikopäätä luotava uusia rakenteita ja sidottava lisää varoja tämän politiikan kehittämiseen käytännössä. Kaikki tietävät, että jäsenvaltioiden yhteenlasketut puolustusmenot ovat noin puolet Yhdysvaltain puolustusmenoista mutta että sotilaallisten voimavarojen vastaava suhde on vain noin 10� prosenttia.
Tässä yhteydessä voisi tehdä sellaisen päätelmän, että jäsenvaltioiden sotilaallisiin voimavaroihin osoittamat budjettivarat ovat riittämättömät. Asia on täysin päinvastoin, sillä koska EU:lla ei ole samoja tarpeita eikä samoja strategisia tavoitteita kuin Yhdysvalloilla, se voi täyttää tarpeensa nykyisin käytettävissä olevilla rahavaroillaan. Kysymys on lähinnä siitä, että Euroopan on käytettävä käytettävissään olevat rahavarat entistä paremmin, ja minä kerron, miten se voidaan tehdä. Monien Euroopan valtioiden puolustusteollisuudessa on tehty tai ollaan tekemässä merkittäviä muutoksia, joilla aseteollisuuspolitiikan hallinnointia pyritään parantamaan yhteisin ponnisteluin. Näin ollen Euroopan unionilla on velvollisuus edistää näitä lähentämispyrkimyksiä voimavarojen yhteentoimivuuden takaamiseksi Euroopan sisällä ja transatlanttisessa kumppanuudessa, millä vältetään tarpeeton ja voimavaroja tuhlaava limittäisyys ja päällekkäisyys. Lisäksi on toivottavaa, että puolustustarvike- ja siviilimarkkinoiden sääntelyä yhdenmukaistetaan järkevästi etenkin niiden lukemattomien yhtiöiden osalta, joiden tuotanto suuntautuu samaan aikaan molemmille markkinoille.
On kuitenkin selvää, että puolustustarvikkeet poikkeavat kaikista muista tuotteista ja että niitä olisi myös kohdeltava eri tavoin. Ensimmäisenä askeleena tähän suuntaan voisi olla se, että yksinkertaistetaan yhteisön sisäisiä puolustustarvikesiirtoja koskevia hallinnollisia muodollisuuksia ja vähitellen yhdenmukaistetaan kansallisia lupajärjestelmiä. Näiden järkeistämispyrkimysten onnistumiseksi jäsenvaltioiden välistä koordinointia on tehostettava. Kuten puheenvuoroni alussa sanoin, suhtaudumme myönteisesti ulko- ja puolustusministerien juuri tekemään päätökseen hyväksyä tavoite, jonka mukaan Euroopan puolustusmateriaalivirasto aloittaa toimintansa kesäkuussa� 2004.
Puheenvuoroni lopuksi käytän tilaisuutta hyväkseni ja esitän tiivistelmän huomenna äänestettävän mietinnön keskeisistä päätelmistä. Ne ovat Euroopan sotilaallisten voimavarojen lisääminen ulko- ja puolustuspolitiikan tavoitteiden vakuuttavuuden takaamiseksi, puolustustarvikkeiden Euroopan sisäisen ja transatlanttisen yhteentoimivuuden parantaminen Euroopan ja Atlantin alueen turvallisuuden ja vakauden takaamiseksi, suotuisten edellytysten luominen tässä yhteydessä Euroopan kilpailukykyisen ja kannattavan puolustustarviketeollisuuden kehittämiselle, julkisten puolustusvarojen entistä parempi käyttö etenkin päällekkäisyyden estämiseksi edistämällä teollisuuden ja tekniikan keskinäistä riippuvuutta sekä alaan liittyvää tutkimusta, EU:hun liittyvien valtioiden osallistuminen teollisuuden uudelleenjärjestelyprosessiin, kilpailua ja toimitusvarmuutta koskevien riittävien sääntöjen edistäminen siten, että puolustustarvikemarkkinoiden vähittäinen avautuminen otetaan huomioon, tukitoimien perustaminen uusia puolustustarvikkeita varten varsinkin EU:n ulkorajojen, myös merirajojen, suojeluun tarkoitettujen tarvikkeiden kehittämiseksi ja viimeiseksi tarve parantaa turvallisuus- ja puolustuspolitiikan parlamentaarisia valvonta- ja seurantamenettelyjä tämän politiikan molemmilla täytäntöönpanotasoilla eli EU:n tasolla ja kansallisella tasolla niin, että siihen liittyy vastaava asianmukainen parlamentaarinen edustus.
Turvallisuudesta on terrorismin uhkaamassa nykymaailmassa tullut maailmanlaajuinen ja jakamaton käsite, joka poikkeaa täysin tavanomaisista turvallisuuden käsitteistä. Tämän vuoksi Euroopan unionin ja sen jäsenvaltioiden velvollisuutena on järkeistää yhteistyössä liittolaistensa kanssa sotilaallisia ja puolustustarvikkeisiin liittyviä voimavarojaan sekä samalla lisätä diplomaattisen yhteistyön, tiedotuspalvelujen sekä poliisi- ja oikeusyhteistyön voimavaroja siten, että kansallisten ja rajat ylittävien politiikkojen välillä vallitsee todellinen synergia. Puolustusteollisuutta koskevan mietinnön tarkoituksena on edistää yhteisen turvallisuuden ilmapiiriä, jota me kaikki haluamme. Parlamentin jäsenkollegoideni tuki antaa mietinnölle tarvittavan poliittisen painoarvon siinä suositeltujen muutosten toteuttamiseksi. 
Vitorino,
   . – Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, haluan kiittää esittelijä Queiróa hänen erinomaisesta mietinnöstään, joka koskee komission tiedonantoa puolustusteollisuuteen ja puolustustarvikemarkkinoihin liittyvistä näkökohdista.
Euroopan parlamentti pyysi huhtikuussa� 2002 antamassaan päätöslauselmassa komissiota tarkastelemaan Euroopan puolustustarviketeollisuuteen liittyviä teollisuus- ja markkinanäkökohtia. Euroopan turvallisuus- ja puolustuspolitiikan hahmottuminen sekä muu viime vuosina tapahtunut kehitys ja itse teollisuudessa tapahtuneet muutokset ovat antaneet aiheen asian uudelleenarviointiin, joka katsottiin muutama vuosi sitten ennenaikaiseksi. Komissio on täysin tietoinen asian arkaluonteisuudesta ja puolustusalan erityispiirteistä. Siksi se on valinnut varovaisen lähestymistavan, jonka mukaisesti se on keskittynyt Euroopan teollisuuden ja tekniikan mahdollisuuksien kehittämisen pitkän aikavälin näkymiin ja ilmoittanut, että sen vakaana aikomuksena on edistää merkittävästi Euroopan unionin toimia kaikkialla, missä se on mahdollista.
Kuten kaikki tietävät, komissio on tehnyt käytännön toimintaa koskevia ehdotuksia etenkin turvallisuus- ja puolustusalan tutkimuksesta sekä Euroopan puolustustarvikemarkkinoiden kehittämisestä. Jäsenvaltiot ovat ottaneet ehdotuksemme hyvin vastaan, ja olen tyytyväinen siihen, että komissio on tämän vuoden maaliskuusta alkanut panna näitä päätöksiä täytäntöön. Tässä yhteydessä haluan tähdentää, että parhaillaan tehdään puolustustarvikkeiden yhteisön sisäisten siirtojen helpottamista koskevaa vaikutustenarviointitutkimusta. Tarjouspyyntöjen osalta on puolestaan valmisteilla vihreä kirja, jonka tarkoituksena on aloittaa keskustelu riittävistä säännöistä, joiden perusteella jäsenvaltioiden puolustustarvikkeiden hankintavirastojen ja tulevaisuudessa perustettavan Euroopan viraston toteuttamat tavara- ja palveluhankinnat voidaan toteuttaa täysin yhteensopivasti ja yhtenäisesti.
Euroopan standardointikomitean (CEN) kanssa toteutettavia standardointiin liittyviä yhteistoimia jatketaan puolustusalan sopimuksiin sovellettavan käsikirjan laatimiseksi. Laajentuneen Euroopan unionin puolustusteollisuuden taloudellista valvontaa on hahmoteltu, minkä lisäksi suhtautumista kaksikäyttötuotteiden viennin valvontaan on muutettu Euroopan unionin strategian ja joukkotuhoaseiden leviämisen estämiseksi laaditun toimintasuunnitelman laajemmassa yhteydessä.
Tutkimukseen liittyvistä kysymyksistä haluan saattaa tietoonne, että komissio viimeistelee parhaillaan tiedonantoa, joka koskee valmistelevaa toimea turvallisuusalan tutkimukseen liittyvien Euroopan teollisuuden mahdollisuuksien lisäämiseksi vuosina� 2004–2006. Tarjouskilpailu käynnistetään ensi vuoden alussa, ja lisäksi on perustettu asiantuntijaryhmä, jonka tarkoituksena on neuvoa ja avustaa komissiota tässä tehtävässä. Komissio toivoo, että tästä on hyötyä laadittaessa merkittävää turvallisuusalan eurooppalaista tutkimusohjelmaa, jota sovelletaan vuodesta� 2007 eteenpäin.
Yleisesti ottaen esittelijä Queirón mietinnössä tuetaan komission lähestymistapaa Euroopan puolustuspohjan vahvistamiseksi teollisuuteen ja tekniikkaan liittyvissä asioissa siten, että luodaan vähitellen Euroopan puolustustarvikemarkkinat ja edistetään turvallisuusalan tutkimusta. Esittelijä suhtautuu myönteisesti etenkin standardointia koskeviin ehdotuksiin sekä julkisia tarjouspyyntöjä ja yhteisön sisäisiä siirtoja koskeviin sääntöihin. Yhteisön sisäisten siirtojen osalta hän tähdentää yhteyttä EU:n ulkorajoilla suoritettavan aseviennin valvonnan ja etenkin EU:n käytännesääntöjä koskevien parlamentin ehdotusten välillä. Mietinnössä suhtaudutaan myönteisesti myös ajatukseen toteuttaa turvallisuusalan tutkimukseen ja kehitykseen liittyviä kokeiluhankkeita. Kaikki ehdotukset kannustavat komissiota toimimaan, ja komissio kokee kannustavaksi myös sen, että teollisuus-, ulkomaankauppa-, tutkimus- ja energiavaliokunnalla on myönteinen näkemys puolustustarvikkeiden Euroopan yhteismarkkinoiden luomisesta ja että se tukee selkeästi komission tekemiä asiaa koskevia ehdotuksia.
Puolustusalan viraston perustamisesta totean, että Thessalonikin Eurooppa-neuvoston antaman toimeksiannon johdosta jäsenvaltiot ovat neuvoston välityksellä pyytäneet komissiota selventämään sitä, miten yhteisö voisi toimia tulevan viraston kanssa tai sen sisällä kaikkien yhteistoimintaetujen saavuttamiseksi yhteisiin tavoitteisiin pyrittäessä. Komissio on suhtautunut pyyntöön myönteisesti, ja se voi nyt vahvistaa haluavansa osallistua tähän tehtävään niitä keinoja käyttäen, jotka on jo esitelty tämänpäiväisen keskustelun aiheena olevassa tämän vuoden maaliskuun tiedonannossa. Komissio aikoo tässä hengessä osallistua viraston kehittämiseen ja toimintaan sekä auttaa sitä saavuttamaan Eurooppa-neuvoston sille asettamat tavoitteet. Lopuksi haluan korostaa komission arvostavan ja toivovan Euroopan parlamentin tukea esittelijä Queirón mietinnölle sekä tiivistä yhteistyötä jäsenvaltioiden kanssa, jotta tässä monellakin tavoin haastavassa asiassa päästään eteenpäin. Euroopan kansalaisilla ja veronmaksajilla on oikeus toivoa puolustusalan tehokkuuden paranemista sekä entistä vakuuttavampaa Euroopan turvallisuus- ja puolustuspolitiikkaa. 
Morillon (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, ei ole sattumaa, että arvoisan kollegamme Queirón valmistelemasta päätöslauselmasta toimitettavan äänestyksen aattona voimme, kuten esittelijä äsken meille huomautti, yhtyä häneen iloonsa viimemaanantaisesta ilmoituksesta, jonka mukaan ulkosuhteiden neuvosto on päättänyt perustaa Euroopan puolustustarvikeviraston ja pyytää viraston perustamisesta vastaavaa ryhmää ehdottamaan asianmukaisia oikeudellisia, institutionaalisia ja rahoitusta koskevia järjestelyjä.
Irakin kriisin vaikutuksen ansiosta olemme itse asiassa voineet koko viime vuoden ajan nähdä uutta lähentymistä parlamentin, komission ja neuvoston suhtautumisessa yhteiseen ulko- ja turvallisuuspolitiikkaan. Näin ollen voimme alkaa toivoa, että odotettavissa olevat hallitustenvälisen konferenssin päätökset eivät ainakaan tässä asiassa oleellisesti kyseenalaistaisi valmistelukunnassa saavutettua edistystä.
Tämän lisäksi pidän edistyksenä päätöstä siitä, että jäsenvaltioiden puolustukseensa osoittamat varat käytetään entistä paremmin, millä vältetään nykyinen voimavarojen tuhlaus tutkimus- ja kehitystyössä sekä asevoimien uudistamiseen tarvittavien puolustustarvikkeiden valmistuksessa. Arvoisa komission jäsen, tämän perusteella meidän on toivottava, että esittelijän pyynnön mukaisesti komission tiedonannossa "Euroopan puolustus – teollisuus- ja markkinanäkökohtia – tavoitteena EU:n� puolustustarvikepolitiikka" luodaan suotuisa kehys yhteistyön lisäämiseksi, minkä toivon ja uskon toteutuvan.
Mielestäni on tärkeää tähdentää, että kansallisten markkinoiden avaamisella, josta näin tulee välttämätöntä, on itsestään selvän säästöjen lisäämisen ohella pyrittävä toimitusvarmuuden takaamiseen kansallisesti ja koko Euroopassa. Olen hyvin tietoinen siitä, että tämä vaatimus on vaikea toteuttaa etenkin oman maani Ranskan kaltaisissa valtioissa, jotka ovat tähän saakka varmistaneet itselleen mahdollisimman suuren riippumattomuuden tässä asiassa. Yhtenä viraston ensisijaisena tavoitteena olisikin oltava tätä tarkoitusta varten tarvittavien muutosten ehdottaminen nykyisiin perustamissopimuksen säännöksiin.
On kuitenkin syytä varoa olemasta tyytyväinen paljon kehutun viraston perustamisen vaikutuksiin. Ei sovi unohtaa, että aiempi puolustusmateriaalialan yhteistyöjärjestelmä OCCAR ei ole ainakaan minun tietääkseni koskaan voinut toimia kovin aktiivisesti, koska siltä on puuttunut tehokkaaseen toimintaan vaadittava yhteisön vähimmäistalousarvio. Hyvät kollegat, kaikkien ja etenkin budjettivaliokuntaan kuuluvien on syytä olla tietoisia siitä, että jos aioimme päästä epämääräisiä toiveita pitemmälle, meidän on viipymättä tarkasteltava näitä kysymyksiä ja muutettava vuoden� 2004 talousarviota siten, että se sisältää tarvittavan rahoituksen viraston toiminnan aloittamiseen. Meidän on myös muistettava antaa korkealle edustajallemme hänen tarvitsemansa voimavarat toimien toteuttamiseen, koska neuvoston ehdotuksen mukaan juuri hän vastaa viraston johtamisesta.
Arvoisa komission jäsen, olin tyytyväinen kuullessani, että olette meidän tavoin vakuuttunut tarpeesta asettaa tutkimus etusijalle meitä koskevassa asiassa ja että voisimme toteuttaa esittämänne tyyppisen kokeiluhankkeen kenties tällä tasolla.
Jotta laajentunut Eurooppamme saisi sille kuuluvat kansainväliset vaikutusmahdollisuudet, sille on lopultakin annettava voimavarat toimien toteuttamiseen. Kuten olemme todenneet, meidän on käytettävä varoja entistä paremmin ja myös ehdottomasti entistä enemmän. Niiden, joilla on poliittista vastuuta, ei ole helppoa myöntää totuutta varsinkaan aikana, jolloin talousarviot on kovin vaikea saada tasapainoon. Tässä yhteydessä kiitänkin esittelijän ja kaikkien niiden valiokunnan jäsenten rohkeutta, jotka ovat tukeneet esittelijän mietintöä kirjoittamalla tai olemalla samaa mieltä siitä, että monien jäsenvaltioiden jatkuva kieltäytyminen lisäämästä puolustusmenojaan uhkaa vaarantaa Euroopan unionin sotilaalliset valmiudet ja Euroopan unionin Nato-toiminnan yhtenäisyyden. Arvoisa puhemies ja arvoisa komission jäsen, kuten olen parlamentissa jo aiemmin sanonut, meidän ei sovi unohtaa seuraavaa virheellistä taloudenhoitoa koskevaa vanhaa ranskalaista sananpartta, joka oli Ranskassa yleinen ennen vallankumousta: "Ei rahaa, ei Sveitsiä." 
Lalumière (PSE ).
    Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, esittelijä Queirón mietintö ja komission tiedonanto noudattavat aiempien, vuodesta� 1984 annettujen Euroopan turvallisuus- ja puolustuspolitiikkaa koskevien parlamentin päätöslauselmien linjaa.
Komission tiedonanto ja mietintö tulevat hyvään aikaan jatkamaan Euroopan turvallisuus- ja puolustuspolitiikan edistämistä, joka on asetettu tavoitteeksi eritoten kesäkuussa� 1999 Kölnissä pidetyn Eurooppa-neuvoston kokouksen jälkeen. Sen jälkeen onkin perustettu uusia elimiä: poliittisten ja turvallisuusasioiden komitea (PSC), sotilaskomitea, EU:n esikunta ja joukko muita elimiä, jotka on sijoitettu ulkopolitiikasta vastaavan korkean edustajan rinnalle. Lisäksi on päätetty perustaa 60� 000� miestä käsittävät nopean toiminnan joukot ja järjestetty useita konferensseja sotilaallisten voimavarojen ja puutteiden arvioimiseksi.
Tänä aikana on siis tehty paljon, mutta useaan otteeseen on myös huomautettu, että puolustusteollisuutemme tarvitsee kipeästi uudistusta, jota ilman jatkamme varojen tarkoituksetonta tuhlaamista. En enää palaa komission ja esittelijän esittämiin analyyseihin ja toiveisiin, joista olen varauksetta samaa mieltä lukuun ottamatta esittelijä Queirón toivetta, että äänestäisimme hänen tarkistuksensa� 1 puolesta. Olen täysin tyytyväinen 15� kohtaan enkä näin ollen valitettavasti äänestä esittelijän toiveen mukaisesti.
Haluan tähdentää yhtä näkökohtaa, koska se on tärkeä ja myös ajankohtainen, kuten jäsenet Queiró ja Morillon ennen minua huomauttivat. Se koskee Euroopan puolustustarvikeviraston perustamista. Juuri sanotun valossa on itsestään selvää, että Euroopan parlamentti on jo pitkään ilmaissut tukensa tällaisen viraston perustamiselle. Ilmaisemme tukemme huomenna uudelleen äänestämällä mietinnön ja tätä aihetta eli virastoa koskevan, jäsen von Wogaun esittämän erinomaisen tarkistuksen puolesta. Voin tyytyväisenä todeta, että asiat ovat kaikesta huolimatta edenneet ripeästi, varsinkin kun Euroopasta on nykyään melko niukalti hyviä uutisia. Ulkoministerien, myös uusien jäsenvaltioiden ulkoministerien, viime maanantaina tekemällä yhteispäätöksellä todellakin perustettiin tämä virasto, josta oli päätetty periaatteessa Thessalonikin huippukokouksessa ja jonka on näin ollen aloitettava toimintansa tammikuussa� 2004. Se on hyvä uutinen. Toivottavasti virastosta tulee menestys väistämättömistä esteistä ja vääjäämättömästä vastustuksesta huolimatta. Toivon sen menestyvän paremmin kuin puolustusmateriaalialan yhteistyöjärjestelmä OCCAR, joka oli suuri pettymys. Tällä Euroopan virastolla on monenlaisia tehtäviä. Sen toimialaan kuuluvat sotilaalliset voimavarat asevarustelun ja puolustustarvikkeiden osalta ja – jos vuorostani minä saan korostaa jotakin – myös tutkimus, joka on lievästi sanottuna tärkeä ala mutta jota Euroopan unionin lisäksi sen jäsenvaltiot ovat laiminlyöneet.
Arvoisa komission jäsen, kuuntelin teitä äsken hyvin tarkoin. Toivon, että komissio jatkaa osoittamallanne linjalla. Virastolla on niiden henkilöiden poliittinen tuki, jotka ovat virastoa luomassa ja sijoittamassa ministerineuvoston yhteyteen. Sitä tukevat myös teollisuuden edustajat, jotka ovat täysin tietoisia Euroopan yleisen ja Euroopan sisäisen yhteistyön tarpeesta ja jotka ovat lisäksi jo alkaneet yhdistyä omasta halustaan. Euroopan parlamentti ja komissio tukevat virastoa. Lyhyesti sanottuna viraston syntymässä on läsnä paljon hyviä haltijoita. Virasto tarvitseekin niiden apua kasvaakseen ja saadakseen menestyksekkään tulevaisuuden, jota me toivomme niin sille kuin Euroopan turvallisuus- ja puolustuspolitiikalle yleensä. 
McKenna (Verts/ALE ).
    Arvoisa puhemies, vihreiden ryhmä vastustaa jyrkästi ajatusta siitä, että sotilaalliset tutkimushankkeet rahoitettaisiin EU:n talousarviosta. Mielestämme on täysin mahdotonta hyväksyä ehdotusta, jonka mukaan Euroopan kansalaisia vaaditaan maksamaan entistä enemmän puolustusmenoja, vaikka olisi mentävä toiseen suuntaan ja varmistettava, että Euroopan kansalaisten rahat käytetään yhteiskunnan ja koko ihmiskunnan hyväksi eikä tuhoamiseen. Olemme esittäneet tähän liittyviä tarkistuksia.
Olemme vakaasti sitä mieltä, että mietintöä ja sen pohjana toimivaa komission tiedonantoa viedään eteenpäin Euroopan puolustusteollisuuden eturyhmien etuja silmällä pitäen ja että eturyhmät ovat selvästi todellisia päättäjiä. Niiden puolella ovat alati kuuliaiset EU:n toimielimet, jotka näyttävät tottelevan eturyhmien käskyjä ja toteuttavan kaikki niiden toivomukset.
Mietinnössä tuetaan Euroopan puolustustarvikevirastoa, jonka ministerineuvosto perusti viime maanantaina. Puolustusteollisuuden eturyhmät ovat jopa onnistuneet saamaan viraston mukaan EU:n perustuslakiluonnokseen. On vaikea uskoa, että mihinkään perustuslakiin sisältyisi sotilaallinen virasto, jonka tavoitteena on edistää yhteisiä puolustushankintoja ja parantaa puolustustarviketeollisuuden tehokkuutta. Riippumatta siitä, kannattaako vai vastustaako EU:n perustuslakia, ei kerta kaikkiaan mikään oikeuta sisällyttämään perustuslakiin virastoa, joka edistää kuoleman ja tuhon aseita. Lisäksi herää kysymys, miksi juuri tämä virasto on valittu sisällytettäväksi perustuslakiluonnokseen ennemmin kuin esimerkiksi konfliktien estämiseen tarkoitettu virasto, jota ryhmäni olisi kannattanut.
Irlannin pääministeri Bertie Ahern antoi Thessalonikin EU-huippukokouksessa tukensa EU:n puolustustarvikeviraston perustamiselle. Olin tyrmistynyt siitä, että niin sanotun puolueettoman valtion johtaja voi hyväksyä tällaisen viraston, vaikka yleinen vastustus moraalitonta puolustustarvikekauppaa kohtaan on Irlannissa jyrkkää. Päätöstä ei olisi voitu tehdä ilman kaikkien hallitusten päämiesten yksimielisyyttä. Meidän hallituksemme kiistatta epäonnistui estämään tämän hyvin vaarallisen ja tuomittavan päätöksen, vaikka sillä oli valta tehdä se.
Puheenjohtajavaltion päätelmistä kävi ilmi, että yhtenä päätöksen tärkeimpänä tavoitteena on vahvistaa EU:n puolustusteollisuutta ja lisätä sen kilpailukykyä kansainvälisillä markkinoilla. On mahdotonta uskoa, että EU:n johtajat suostuvat tällaiseen strategiaan aikana, jolloin he puhuvat joukkotuhoaseiden uhkan vähentämisestä ja maailman turvallisuuden lisäämisestä.
Puheenjohtajavaltion päätelmien mukaan virasto toimii neuvoston alaisuudessa ja kaikki jäsenvaltiot voivat osallistua sen toimintaan. Sen tarkoituksena on kehittää kriisinhallintaan liittyviä puolustusalan voimavaroja, edistää ja kehittää puolustusmateriaalialan yhteistyötä Euroopassa, vahvistaa Euroopan puolustuksen teollista ja teknistä perustaa ja luoda kilpailukykyiset Euroopan puolustustarvikemarkkinat sekä edistää, soveltuvin osin yhteisön tutkimustoiminnan kanssa yhteistyössä, tutkimusta, jonka tavoitteena on saavuttaa johtoasema tulevien puolustus- ja turvallisuusvoimavarojen edellyttämässä strategisessa tekniikassa, mikä puolestaan lujittaa Euroopan mahdollisuuksia tällä alalla.
Tässä mennään aivan väärään suuntaan. Päätökset on tehty kiistatta Euroopan puolustustarviketeollisuuden etuja silmällä pitäen, ja kehitys ja tutkimus suunnataan hyödyllisten tarkoitusten sijasta ihmisiä tappaviin ja tuhoaviin eikä maailmaa parantaviin tuotteisiin. Irlannin hallituksen epäonnistuminen on kansallinen skandaali ja yksi huonoimmista päätöksistä, jonka yksikään Irlannin hallituksen johtaja on tehnyt sitten vuoden� 1990. Tuolloinhan valtiovarainministerimme asettui tukemaan ydinalalle myönnettävien matalakorkoisten lainojen lisäämistä.
Toinen kysymys, jonka haluan ottaa esille tässä keskustelussa, ovat matalataajuiset kaikuluotaimet. Ryhmäni on esittänyt mietintöön kaksi tarkistusta sen tähdentämiseksi, että aseiden kehittämisen yleisen vastustamisen lisäksi vastustamme jyrkästi ympäristöä vahingoittavan puolustustekniikan kehittämistä. Olemme vakaasti sitä mieltä, että korkeataajuisten kaikuluotainten käyttö sukellusveneiden havaitsemiseksi olisi viime vuonna tehdyn ehdotuksen mukaisesti kiellettävä. Tästä huolimatta Nato-maiden ja Yhdysvaltojen laivastot käyttävät tätä huipputekniikkaa Euroopan sotaharjoituksissa. Siihen liittyy merkittäviä ongelmia jopa kokeiluvaiheessa. Kaikuluotainten aiheuttama melu näet tappaa valaita ja muita meressä eläviä lajeja, koska se häiritsee niiden suunnistusjärjestelmää. Tätä ei voida missään nimessä hyväksyä. EU:n tutkimusvarat olisikin tämän sijasta käytettävä ekologisesti vastuullisiin ja rauhanomaisiin hankkeisiin.
Lopuksi otan kantaa asiaan, joka liittyy EADS:ään eli maailman toiseksi suurimpaan ilmailu- ja puolustusalan yhtiöön European Aeronautics Defence and Space Companyyn. Sen toimitusjohtaja valittaa, että Yhdysvallat investoi asevarusteluun ja tutkimukseen jo nykyään kuusi kertaa niin paljon kuin Eurooppa. Yhdysvalloissa tutkimusmäärärahat kasvavat yhä suuremmiksi, mutta Euroopassa ne pysyvät samoina. En käsitä, miksi ihmiset arvostelevat tätä, koska se on asia, johon olisi suhtauduttava myönteisesti. 
Queiró (UEN ),
   .  Arvoisa puhemies, haluan saada työjärjestyksen mukaisesti mahdollisuuden puolustaa kunniaani. Jäsen McKenna sanoi, että mietintö on puolustus- tai puolustustarviketeollisuuden eturyhmien tuote, ja haluan todeta omasta ja todellakin kollegoitteni puolesta, ettei mitään eturyhmää …
Puhemies.
   Huomautan esittelijälle, että puhemies antaa teille puheenvuoron keskustelun lopussa. Nyt teidän ei ole sopiva hetki puhua. Otan pyyntönne huomioon ja annan teille puheenvuoron keskustelun lopussa. 
Berthu (NI ).
    Arvoisa puhemies, on selvää, että jos haluamme tulevaisuudessa kehittää vakuuttavaa puolustusalan yhteistyötä – en lähde tässä ennustamaan yhteistyön muotoa, rajoja enkä oikeudellista asemaa – siihen osallistuvien jäsenvaltioiden on välttämätöntä antaa toisilleen keskinäistä tukea puolustustarvikkeiden alalla. Maaliskuun� 11.� päivänä� 2003 annettu asiaa koskeva komission tiedonanto tuottaa kuitenkin pettymyksen pääasiassa kolmesta syystä.
Ensiksi siinä tarkastellaan puolustustarviketeollisuuden kysymystä pääosin markkinoiden ja kilpailun näkökulmasta, koska tällä alalla komissiolla on luonnollisesti jonkin verran toimivaltaa. Tämä näkökulma on kuitenkin äärimmäisen rajoittunut, koska tällä alalla turvallisuuskysymykset ovat etusijalla ja niiden on vastakin oltava. Tarvikehankintojen kustannusten väheneminen on varmasti merkittävä näkökohta etenkin alijäämäisen talousarvion aikana, mutta se ei suinkaan ole ainoa. Turvallisuutensa vuoksi jäsenvaltioiden on voitava määritellä näkemyksensä itsenäisesti. Tämä on aina tunnustettu EY:n perustamissopimuksen 296� artiklan mukaisesti, ja on syytä muistaa, että 296� artikla sisältyy sellaisenaan Euroopan perustuslakiluonnoksen III-342� artiklaan.
Toiseksi komission tiedonannossa näkyy liiallinen suuntaus kohti yhteisöllistämistä, koska siihen sisältyy yhteispäätös ja koska siinä myös luodaan puolustustarvikkeita koskeva yhteisön kehys, joka ilmeisesti keskittyisi puolustustarvikevirastoon. Tällainen yhteisöllistäminen ei ole millään tavoin puolustusalan yhteistyön edun mukaista, koska yhteistyö edellyttää hallitustenvälisyyttä ja eriytetyn yhdentymisen muotoja, joita kansalliset parlamentit voivat valvoa, jotta jäsenvaltioita ei estetä osallistumasta yhteistyöhön.
Olen sivumennen sanoen tyytyväinen siihen, että perusteilla oleva virasto, joka vihdoin perustetaan Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 17� artiklan perusteella, on luonteeltaan hallitustenvälinen.
Kolmanneksi havaitsin esittelijä Queirón mietinnön 6� kohdassa keskeisen käsitteen, yhteisön etusijalle asettamisen käsitteen, josta lausun esittelijälle lämpimät kiitokset ja joka puuttuu komission tiedonannosta ja myös EU:n perustuslakiluonnoksesta. Hyvät kollegat, en rehellisesti sanottuna ymmärrä, kuinka voimme samaan aikaan haluta Euroopan puolustustarvikevirastoa, jonka tarkoituksena on varsinkin edistää ja koordinoida puolustustarvikkeiden yhdenmukaistamista, ja olla velvoittamatta jäsenvaltioita ostamaan näitä puolustustarvikkeita. Yhteisön etusijalle asettamisen on kiistatta oltava joustava, koska huipputekniset puolustustarvikkeet eivät ole sama asia kuin maataloustuotteet ja koska jäsenvaltioiden on voitava valvoa turvallisuuttaan, kuten jo sanoin. Näin ollen jos tätä ei voida vahvistaa puhtaasti oikeudellisessa mielessä, jossakin yhteydessä olisi esitettävä ainakin asiaan liittyvää aikomusta koskeva julkilausuma. Kiitän esittelijä Queiróa vielä kerran tämän asian selvästä ilmaisemisesta. 
Van Orden (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, esittelijä Queirón mietintö on jossain määrin tapahtumia jäljessä, sillä neuvosto teki maanantaina päätöksen EU:n puolustustarvikeviraston perustamisesta. Ihmettelen, eikö tämä ole ristiriitaista, koska näen vain vähän todisteita siitä, että monilla Euroopan valtioilla olisi poliittista tahtoa lisätä puolustusvoimavarojaan tai järjestää tarvittavat lisävarat siihen.
Kuten komission tiedonannoissa ja parlamentin mietinnöissä hyvin usein tehdään, ratkaisuksi tiettyyn ongelmaan tarjotaan EU:n toimivallan laajentamista. Tätä me pääasiassa vastustamme. Kuten aina, pääpaino on ennemmin EU:n puolustusteollisuuspolitiikan toimielimien perustamisessa kuin siinä, että vastataan puolustustarvikkeiden ja teollisuuden tarpeisiin.
Monet Euroopan valtiot päättävät toistuvasti olla lisäämättä puolustusmenojaan, mikä heikentää translatlanttista liittoa ja samalla vahingoittaa puolustusteollisuuttamme. Asevoimamme tarvitsevat parhaat ajanmukaiset yhteentoimivat puolustustarvikkeet vaikeisiin tehtäviinsä. Puolustusteollisuuden yhteydet ja yhteistyö olisi luotava eniten etuja tarjoavien kumppanien kanssa riippumatta siitä, missä ne ovat. Suhtaudun näin ollen hyvin epäilevästi kaikkiin mainintoihin yhteisön etusijalle asettamisesta tähän alaan liittyvän Euroopan valtioiden toiminnan osalta. Monien Euroopan valtioiden asevoimien tarvikkeissa ja organisaatiossa on vakavia puutteita. Siksi tuntuukin houkuttelevalta uskoa väitteeseen, että yksittäisissä Euroopan valtioissa toteutetaan päällekkäisiä toimia ja että entistä yhdenmukaisempi EU:n puolustusalan hankintajärjestelmä takaisi suurtuotannon edut ja myös parantaisi yhteentoimivuutta. Toisaalta missä on vakuutus siitä, että tämä on ennemmin perustelu EU:n roolille puolustusalan hankinnoissa kuin läntiseen yhteisvastuullisuuteen liittyvä erimielisyyttä aiheuttava aikomus, joka kuuluu olennaisesti Euroopan turvallisuus- ja puolustuspolitiikkaan?
Kun vain kuudessa Euroopan valtiossa on yli 90� prosenttia Euroopan puolustusteollisuuden voimavaroista ja kun niiden tutkimus- ja kehitysmenot muodostavat 98� prosenttia kaikista tutkimus- ja kehitysmenoista, on epäloogista ehdottaa, että 15� valtion edustajien, saati� 25 valtioiden edustajien, olisi osallistuttava alaa koskevaan päätöksentekoon ja seurantaan.
Esittelijä Queirón mietinnössä vaaditaan, että EU:n on hankittava itselleen sotilaallisia voimavaroja ulko- ja puolustuspolitiikan tavoitteidensa vakuuttavuuden varmistamiseksi. Eikö tämä ole viraston ja EU:n puolustustarvikepolitiikan todellisena tavoitteena ennemmin kuin Euroopan puolustusteollisuuden parantaminen ja sotilaallisten voimavarojemme kehittäminen?
Taivas varjelkoon meitä siltä, että Yhdistyneen kuningaskunnan asevoimat joutuisivat hankkimaan tärkeät ammuksensa ja puolustustarvikkeensa Brysselistä määrättävistä lähteistä. 
Howitt (PSE ).
    Arvoisa puhemies, on totta, että tämäniltainen keskustelu käydään sen jälkeen, kun neuvosto teki maanantaina päätöksen Euroopan puolustusvoimavarojen viraston perustamisesta. Siitä huolimatta suhtaudun päätökseen ja esittelijä Queirón mietintöön yhtä lailla myönteisesti.
Olen tyytyväinen siihen, että mietinnössä vakuutetaan Naton olevan Euroopan yhteisen puolustuksen kulmakivi ja otetaan huomioon, että 11� nykyisen EU:n jäsenvaltiota ja ensi vuodesta 19� laajentuneen EU:n jäsenvaltiota on molempien jäseniä. Jos kuitenkin haluamme EU:n osallistuvan kunnolla sotilaallisesti rauhanturvaa ja rauhanpalauttamista koskeviin Petersbergin tehtäviin, Euroopan turvallisuus- ja puolustuspolitiikkaa on tuettava antamalla EU:n valtioille uskottavat valmiudet sotilasoperaatioihin silloin, kun koko Nato ei osallistu niihin. Niille, jotka haluavat EU:lle entistä merkittävämpää tehtävää maailmanlaajuisissa toimissa Yhdysvaltoihin nähden, on täysin oikein todeta, että Eurooppa on sidottu Yhdysvaltojen tukeen kaikissa sotilaallisissa aloitteissa ja operaatioissa.
Siksi tässä keskustelussa on tärkeää tukea Euroopan puolustustarvikeviraston perustamista. Tämän viraston olisi keskityttävä pääasiassa Euroopan sotilaallisten voimavarojen kehittämiseen ja voimavaroja mittaavan järjestelmän perustamiseen. Mikä tärkeää, tämäniltaisen keskustelun mukaisesti virastolla on myös tätä laajempi tehtävä, joka on edullisten hankintojen ja kilpailun edistäminen.
Sanon edelliselle brittikonservatiiveja edustavalle puhujalle, joka näkee kaikissa toimissa salaliiton EU:n toimivallan lisäämiseksi, että Yhdistyneen kuningaskunnan ja myös Euroopan edun mukaista on luoda aidosti kilpailukykyiset sisäiset puolustusmarkkinat. Yhdistyneen kuningaskunnan teollisuus on aina ollut yksi kilpailukykyisimmistä ja avoimimmista. Äskettäin tehdyn A� 400� M� -sopimuksen lisäksi on monia muita esimerkkejä siitä, että hankinnoissa olisi tarvittu nykyisiä yksinkertaisempia ja selvempiä hallintomenettelyjä.
Odotan Yhdistyneen kuningaskunnan yritysten ja työllisyyden hyötyvän markkinoiden avautumisesta. Tämä koskee myös omaa aluettani Itä-Englantia, joka on puolustuksesta toiseksi riippuvaisin Yhdistyneen kuningaskunnan alue.
Tästä pääsenkin viimeiseen asiaani. Vaikka tämäniltaisessa keskustelussa keskitytään puolustustarviketeollisuuteen ja -hankintoihin, emme saa unohtaa, kuinka tärkeää on lisätä siviilivoimavaroja konfliktien estämiseksi. Kestävän rauhan rakentamisen tärkeys edellyttää niin ikään perusteellisia konfliktien estämiseen ja kriisien jälkeiseen strategiaan liittyviä toimia. Olen erittäin tyytyväinen siihen, että myös tämä asia on edistynyt ja että se mainitaan neuvoston maanantaina antamissa päätelmissä. 
Cappato (NI ).
    Toisinaan sanotaan, että kun Euroopan unioni ei voi luoda politiikkaa, se perustaa viraston. Vaarana onkin se, että sotilas- ja puolustuspolitiikkaa lähestytään liiketoiminnan ja kilpailun näkökulmasta. Jos tällöin toimimme eurooppalaisen protektionismin näkökulmasta, vaara on jopa entistä suurempi. Euroopassa olisikin pyrittävä laatimaan uudistuksellinen turvallisuus- ja puolustuspolitiikka, jossa edistetään vakautta ja rauhaa sekä vastustetaan diktaattoreita. Tämän olisi oltava toimintatapamme. Esittelijä mainitsi, että on tarpeen valvoa aseiden vientiä kolmansiin maihin, ja minä ajattelen varsinkin diktatuureja. Tällä hetkellä yhteisö ei harjoita tämäntyyppistä valvontaa, vaan päinvastoin annamme aseita diktaattoreille eri puolille maailmaa.
Toinen näkökohta koskee siviilimenoja. Euroopan unioni ei tee tarpeeksi tässä asiassa – itse asiassa se ei tee juuri mitään. Komission mielestä meidän ei pidä ottaa mallia Yhdysvalloista. Näin tietysti on, mutta jos Yhdysvalloista ei oteta mallia, meidän on selvitettävä, voimmeko muuntaa sotilasmenomme ja -rakenteemme siviilimenoiksi ja -rakenteiksi, jotka voisivat mahdollisesti täydentää Yhdysvaltojen menoja ja rakenteita – eivät kilpailla niiden kanssa eivätkä olla niiden vaihtoehtoja. 
Stockton (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, kollegani Van Ordenin tavoin en ole vakuuttunut Euroopan puolustuksen tarpeesta enkä tehokkuudesta. Meidän on kuitenkin tunnustettava yksi asia: ennemmin tai myöhemmin yhdysvaltalainen Matti Meikäläinen kysyy jonakin aamuna herättyään, miksi hänen jokaisesta Setä Samulille maksamastaan dollarista menee 3,2� senttiä Euroopan puolustukseen. Se on hyvä kysymys. Jos olisin kongressiedustaja Yhdysvalloissa, vastauksen antaminen ei olisi helppoa.
Olemme näköjään yhtä mieltä siitä, että meidän on otettava entistä suurempi vastuu puolustuksestamme riippumattomina kansallisvaltioina, yhtenäisenä Eurooppana tai Nato-kumppaneina, mitä itse kannatan. Vaihtoehdosta riippumatta meidän on lisättävä puolustusmenoja. Jos aikoisimme jatkaa hankintoja nykyiseen tapaan, meidän olisi korotettava veroja kolmesta neljään prosenttia. Äänestäjien valitsemana poliitikkona en haluaisi joutua kertomaan sitä äänestäjilleni.
Viime kädessä on kysymys entistä paremman vastineen saamisesta rahoillemme. Sitä varten meidän on järkeistettävä puolustusmenojamme, kuten esittelijä Queirón mietinnössä tähdennetään. Meidän on kuitenkin otettava huomioon kaksi tosiasiaa. Ensiksi on syytä huomata, että parasta vastinetta voidaan saada tekemällä hankinnat EU:n ulkopuolelta. Esimerkiksi A� 400� -sotilaskuljetusalus voi olla sopiva Hercules-kuljetuskoneen seuraaja, koska siinä on paremmat lento-ominaisuudet, mutta Euroopan ainoat pitkän toimintasäteen ja suuren kuljetuskapasiteetin lentokoneet ovat nykyään Boeing/McDonnell� Douglas� C17� -koneet, joita kuninkaalliset ilmavoimat ovat vuokranneet mutta joita ne eivät omista.
Monissa hyökkäyshelikoptereissa on varmasti hyvät puolensa, mutta rahan käyttäminen neljän hyökkäyskopterin kehittämiseen kokonaan tai osittain on järjetöntä. Tämä luettelo on loputon: viestintävälineet, seuraavan sukupolven ohjukset, kauko-ohjattavat ajoneuvot ja niin edelleen. Pahin esimerkki päällekkäisyydestä on kuitenkin seuraavan sukupolven hävittäjä.
Eurofighter Typhoon on suurenmoinen lentokone. Neljä Euroopan maata on sijoittanut siihen miljoonia euroja, ja lisäksi tulevat sen ympärille rakennetut asejärjestelmät. Eurofighter ei ole kuitenkaan ainoa tarjolla oleva eurooppalainen hävittäjä. Dassaulthan myy Rafale-koneita. Miksiköhän en ole lainkaan yllättynyt siitä, että juuri Rafale täyttää Ranskan ilmavoimien vaatimukset? Olen varma, että se ei liity mitenkään siihen, että Dassault Mirage -hävittäjiä ostaneille maailman monille ilmavoimille toimitetaan seuraavan sukupolven hävittäjät hintaan, joka ei olisi niin alhainen ilman Ranskan ilmavoimien suorittamaa ostoa.
Meidän on oltava rehellisiä. Meillä on oltava kunnollinen arvio asevoimiemme tehtävästä ja vaatimuksista, ennen kuin voimme hankkia voimavarat niiden täyttämiseksi. Rehellisyyteen ja kansalliseen puolueettomuuteen voidaan päästä ainoastaan Naton alaisuudessa. Yhteistyö ja talous kulkevat luonnollisesti käsi kädessä, mutta tiedämme, että joukkojemme kannalta merkityksellisiä ovat ennen kaikkea tarvikkeet ja koulutus.
Kova koulutus tekee taisteluista helppoja. Meidän on annettava joukoillemme parhaat tarvikkeet ja paras koulutus. Sen olemme heille velkaa. 
Puhemies.
   Huomautan esittelijälle, että puhemies voi työjärjestyksen mukaisesti antaa esittelijälle puheenvuoron keskustelun lopussa. Hyvät parlamentin jäsenet, puheenvuoro annetaan puoleksitoista minuutiksi, mutta keskustelua ei saa avata uudelleen. 
Queiró (UEN ),
   .  Arvoisa puhemies, en halua avata keskustelua uudelleen, vaan haluan vain vastata jäsen McKennalle, jonka mukaan mietintö edustaa aseteollisuuden eturyhmien voittoa. Tämä loukkaava väite ei ansaitse vastausta, mutta sen aiheuttama hyvän maineeni tahriintuminen pakottaa minut esittämään vastalauseen.
Minulla ei ole luonnollisesti mitään jäsen McKennan näkemyksiä vastaan, jotka varmasti eroavat omistani. Sen sijaan en voi suvaita hänen vihjaustaan, jonka mukaan olisin toiminut tämän alan etuja silmällä pitäen tai jopa puolustaisin alan etuja. Tiedän varsin hyvin, mitä on tehtävä eturistiriitatilanteessa. Vihjaus on paitsi julkea myös paikkansapitämätön ja täysin epäasiallinen tässä vakavassa poliittisessa yhteydessä, jossa keskustelua on käyty. Jäsen McKennan väite ja sen paljastama häpeällinen moraalittomuus kuvastavatkin henkilöä, joka väitteen lausui. 
Vitorino,
   . Arvoisa puhemies, kuvailen hyvin lyhyesti myönteistä suhtautumistani siihen, että parlamentti nähdäkseni suurelta osin tukee komission tiedonantoa. Haluan tähdentää, että alaa koskeva komission aloite liittyy vuosiin� 1996� ja� 1997. Tuolloin aloite epäonnistui juuri eräiden väitteiden takia, jotka olen jälleen kuullut tänään täällä parlamentissa.
Tästä huolimatta haluan kiinnittää huomionne siihen, että Euroopan parlamentin ja neuvoston pyynnöstä tehdyn komission aloitteen on perustuttava perussopimuksiin sellaisina kuin ne tällä haavaa ovat. Vaikka on totta, että komissio pitää talouden ja teollisuuden perustaa tärkeänä tämän alan kehittämiselle koko Euroopassa, on myös tärkeää tähdentää tutkimusalaan liittyvää komission vastuuta ja ennen kaikkea sitä, että tämä tutkimusstrategia perustuu turvallisuuden käsitteeseen. Näin ollen kyseessä ei ole puolustuksen käsitteeseen perustuva tutkimusmuoto. Tämän vuoksi komissio hylkää eräät tutkimuksen luonnetta koskevat näkökohdat.
Haluan lisätä, että vaikka keskustelussa käsitellään kriisinhallintaa tai konfliktien ehkäisyä, ei pidä unohtaa, että konfliktiin liittyvän kriisinhallintatoiminnan vakuuttavuus ja tehokkuus riippuvat suuressa määrin siitä, millaiset valmiudet sotilaallinen tuki antaa kriisinhallintaan.
Emme elä ihanteellisessa maailmassa, jossa kaikki noin vain hyväksyisivät humanitaarisen toiminnan. Humanitaarisen toiminnan onnistuminen nimittäin edellyttää sotavoimien tukea, ja juuri tälle perustalle olemme ulko-, turvallisuus- ja puolustuspolitiikkaa rakentamassa. Komission aloitteessa käytetään juuri tätä lähestymistapaa, joka on meidän lähestymistapamme ja Euroopan näkökulma ja jonka valmistelukunta on sisällyttänyt perustuslakiluonnokseen. 
Puhemies.
   Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo� 12.00. 
Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana keskustelu Lagendijkin laatimasta ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnan mietinnöstä (A5-0397/2003) Kaakkois-Euroopan vakautus- ja assosiaatioprosessista: Toinen vuosikertomus (KOM(2003) 139 2003/2094(INI)). 
Lagendijk (Verts/ALE ),
   .  Arvoisa puhemies, haluan selventää kolmea kohtaa mietinnössäni.
Ensimmäinen ja poliittisesti kenties kiistanalaisin näistä kohdista on Kosovon lopullinen asema. Tämä on ollut tulenarka aihe, jota kaikki osapuolet, myös parlamentti, ovat mieluimmin vältelleet. Käytyäni lukuisia keskusteluja niin kyseisellä alueella kuin täälläkin olevien henkilöiden kanssa olen tullut siihen johtopäätökseen, ettei enää ole mahdollista viivytellä ja pitkittää lopullisen aseman määrittelemistä. Tarkasteltaessa Kosovon nykyisiä ongelmia käy yhä selvemmäksi, että esimerkiksi sosiaalis-taloudelliset ongelmat voidaan ratkaista vain, jos Kosovon lopullinen asema selkeytyy. Onhan esimerkiksi niin, että monet sijoittajat ovat haluttomia investoimaan Kosovoon, koska maan asema on epävarma.
Valitettavasti on myös käynyt yhä selvemmäksi, että kansainvälinen yhteisö, jota aiemmin tervehdittiin vapauttajana, on yhä useammin alettu nähdä miehittäjänä. Tämä asia on hyvin lähellä sydäntäni, koska olen sitä mieltä, että alueella tehty työ on ollut asianmukaista. Tämä on kuitenkin todellisuus Kosovossa, ja mielestäni parlamentin olisi myös perustettava päätelmänsä sen pohjalle.
EU:n velvollisuutena on ottaa ohjat käsiinsä ja varmistaa, että Kosovon lopullisesta asemasta päästään selvyyteen tietyn määräajan kuluessa – itse ehdottaisin kahta vuotta. Itselleni on täysin selvää, että päätöksestä tulee vaikea. Olen myös sitä mieltä, ettei Euroopan unionin tarvitse tehdä päätöstä vielä, mutta kosovolaisten on tiedettävä, että päätös heidän asemastaan aiotaan tehdä kahden vuoden kuluessa. Minulla onkin kahtalainen viesti kosovolaisille: olemme valmiita takaamaan teille selvyyden lopullisesta asemastanne kahden vuoden kuluessa, mutta teidän on osoitettava, että kykenette hallitsemaan maatanne asianmukaisesti eli niin, että maahan saadaan esimerkiksi kunnollinen vähemmistöpolitiikka, mihin sisältyy myös rajojen kunnioittaminen niiden nykyisessä muodossa. Jos kosovolaiset pystyvät tähän, meidän olisi mielestäni luvattava, että olemme valmiita tekemään päätöksen heidän lopullisesta asemastaan kahden vuoden kuluessa. Siksi haluankin kysyä arvoisalta komission jäseneltä, voiko hän vielä kerran vahvistaa saman, mitä komissio totesi jo ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnassa, nimittäin että Euroopan komissio on tyytyväinen siihen – ja näin ollen siis hyväksyy sen – että Euroopan unioni omaksuu aktiivisen roolin etenemissuunnitelman ja aikataulun – tai miksi sitä sitten halutaankin kutsua – laatimisessa, kunhan tämän prosessin päätteeksi saadaan selväksi, mitä Kosovolle jatkossa tapahtuu.
Toinen huomioni koskee Serbiaa ja Montenegroa. Uskon, että kaksi vuotta sitten Solanalla oli hyvä syy yrittää pitää kyseiset kaksi valtiota yhdessä. Tämä oli tuolloin tarpeen kaaoksen välttämiseksi alueella. Kaksi vuotta on nyt kulunut, ja vuoden yrittämisen jälkeen valtioilla on nyt toiset kaksi vuotta aikaa selvittää, toimiiko tämä järjestely. Olen sitä mieltä, että nyt voimme tehdä ja meidän pitääkin tehdä se johtopäätös, että järjestely ei toimi. Mitkään osapuolet sen paremmin Montenegrossa kuin Serbiassakaan eivät ole valmiita panostamaan tähän uuteen liittovaltioon ja näihin uusiin rakenteisiin. Siksi Euroopan unionilla on mielestäni täysi syy todeta: emme enää yritä pakottaa teitä sellaiseen, mitä kumpikaan osapuoli ei halua. Omaksumme puolueettoman asenteen. Jätämme asian teidän päätettäväksenne, mikä merkitsee myös sitä, että jos me sijoitamme rahojamme Montenegroon tai Serbiaan, sijoitamme ne alueille, joita olisi kohennettava joka tapauksessa. Sekä Montenegrossa että Serbiassa on useita alueita, joilla tarvitaan rahoitusta riippumatta siitä, itsenäistyvätkö maat vai jatkavatko ne yhdessä.
Lopuksi vielä viimeinen aihe. Nyt kun valiokunta on päässyt sopimukseen edellä mainituista kahdesta kohdasta, seuraava seikka uhkaa nousta uudeksi kiistakapulaksi täysistunnossa. Kysymys on siitä, että useat alueen valtiot – tarkemmin ottaen kolme valtiota – ovat tehneet Yhdysvaltojen kanssa kahdenvälisen sopimuksen Yhdysvaltojen kansalaisten jättämisestä Haagin kansainvälisen rikostuomioistuimen tuomiovallan ulkopuolelle. Mietintö on tältä osin täysin yksiselitteinen. Pahoittelemme, että Makedonia, Bosnia ja Hertsegovina sekä Albania ovat tehneet tällaisen sopimuksen. Meidän mielestämme tällaista ei olisi saanut tapahtua. Olemme kuitenkin iloisia siitä, ettei Kroatia ole tehnyt vastaavanlaista sopimusta. Lisäksi todetaan, etteivät tällaiset kahdenväliset sopimukset sovi yhteen kyseisten maiden mahdollisesti myöhemmin tulevaisuudessa saavuttaman lopullisen EU-jäsenyyden kanssa. Näin ollen viestini teille on, että teidän on lakkautettava kyseiset kahdenväliset sopimukset muutaman vuoden kuluessa. Tarkoittaako tämä nyt siis sitä, että meidän on rangaistava Albaniaa ja Bosniaa tällaisten sopimusten tekemisestä? Tältä osin osoitan sanani nimenomaan jäsen Swobodalle. Hän on jättänyt käsiteltäväksi tarkistuksen, jolla hän mielestäni pyrkii rankaisemaan Albaniaa ja Bosniaa niiden aiemmin tekemästä virheestä. Hän haluaisi todellakin kieltää minkäänlaisten sopimusten tekemisen kyseisten maiden kanssa niin kauan kuin niillä on tämä sopimus voimassa Yhdysvaltojen kanssa. Hyvä jäsen Swoboda, minusta te olette tehnyt ison virheen sanoessanne näin. Aivan kuin tekin, olen vihainen Yhdysvalloille siitä, että se on pakottanut kyseiset maat tekemään tällaisen sopimuksen, mutten halua rangaista siitä albanialaisia ja bosnialaisia. Minusta meidän ei täällä parlamentissa pidä ryhtyä kilpailemaan siitä, kuka on kansainvälisen rikostuomioistuimen suurin kannattaja. Muistuttaisin teille, että rikostuomioistuimen perustamista ajanut kansalaisjärjestöjen liittoutumakaan ei vaatinut sellaista, ja rehellisyyden nimissä minun on todettava, että te vaaditte nyt liikaa. Sen sijaan meidän pitäisi pyrkiä tasapuolisesti yhtäältä arvostelemaan Yhdysvaltoja ja kyseisiä sopimuksia ja toisaalta tunnustamaan, että haluamme myös tuoda kyseisiä maita lähemmäs Eurooppaa parin seuraavan vuoden aikana. Tästä on päästävä yksimielisyyteen. Emme saa antaa kyseisten maiden joutua Yhdysvaltojen painostuksen uhreiksi. 
Vitorino,
   .  Arvoisa puhemies, ensinnäkin haluan kiittää jäsen Lagendijkia hänen erinomaisesta mietinnöstään, joka koskee komission maaliskuussa� 2003 julkaisemaa vuosikertomusta vakautus- ja assosiaatioprosessista.
Komissio ja neuvosto tarvitsevat parlamentin täyden tuen ja sitoutumisen pyrkiessään auttamaan näitä maita uudistusohjelmiensa toteuttamisessa ja maiden lähentämisessä Euroopan unioniin. Lagendijk käsittelee mietinnössään joitakin keskeisiä kysymyksiä, jotka liittyvät nykyisiin suhteisiimme Länsi-Balkanin maiden kanssa. Olemme panneet merkille kaikki mietinnössä esitetyt ehdotukset ja harkitsemme niitä huolellisesti.
Seuraavaksi haluan kommentoida muutamia mietinnössä esiin nostettuja yksittäisiä kohtia. Ensin käsittelen rahoitusapua. Olemme kiitollisia Thessalonikin toimintasuunnitelmassa ilmaistusta tuesta komission ehdotukselle CARDS-talousarvion kasvattamiseksi 200� miljoonalla eurolla vuosiksi� 2004–2006. Olemme myös iloisia siitä, että komission ehdotus vuoden� 2004 talousarvioksi hyväksyttiin ensimmäisessä käsittelyssä. Meidän on myös tarkasteltava huolellisesti Länsi-Balkanille myönnettävää rahoitustukea laadittaessa vuodesta� 2007 voimaan tulevia uusia rahoitusnäkymiä.
Sitten muutama sana viisumikäytännöstä, jota alueen kansat pitävät hyvin tärkeänä asiana. Komissio käy asiasta aikanaan keskusteluja asianomaisten maiden kanssa vakaus- ja assosiaatioprosessin yhteydessä. Tämä on kuitenkin pidemmän aikavälin kysymys, ja sitä on tarkasteltava laajemmassa yhteydessään. Tällä alalla mahdollisesti saavutettava edistys on yhteydessä myös maan valmiuksiin toteuttaa keskeisiä uudistuksia muun muassa oikeusvaltion periaatteiden edistämisen, järjestäytyneen rikollisuuden, korruption ja laittoman maahanmuuton torjunnan sekä hallinnollisten valmiuksien, rajavalvonnan ja asiakirjojen turvallisuuden parantamisen aloilla.
Thessalonikissa tehdyistä sitoumuksista totean, että meidän osaltamme niiden täytäntöönpano on hyvässä vauhdissa. Voin ilokseni kertoa komission hyväksyneen viime viikolla puiteasetuksen, joka muodostaa oikeusperustan Eurooppa-kumppanuuksille. Nämä kumppanuudet auttavat maita keskittämään huomionsa ensisijaisiksi tavoitteiksi määritellyille aloille, mikä nopeuttaa näin osaltaan Euroopan yhdentymistä.
Jo nyt on käynnissä kummitoimintahankkeita, joissa hyödynnetään jäsenvaltioiden inhimillisiä voimavaroja Länsi-Balkanin maiden auttamiseksi. Teknisen avun tiedonvaihtotoimisto (TAIEX), joka auttaa asianomaisia maita saattamaan lainsäädäntönsä yhdenmukaiseksi yhteisön säännöstön kanssa, aloittaa toimintansa lähiaikoina, ja valmistelut maiden osallistumiseksi yhteisön ohjelmien ja erillisvirastojen toimintaan ovat parhaillaan käynnissä.
Olen iloinen voidessani kertoa, että komissio hyväksyi eilen toteutettavuustutkimuksen, jossa selvitettiin mahdollisuutta käynnistää vakaus- ja assosiaatiosopimusta koskevat neuvottelut Bosnia ja Hetsegovinan kanssa. Tutkimuksesta ilmeni, että edistystä on saavutettu, mutta joitakin heikkouksia on edelleen ratkaisematta. Tätä taustaa vasten komissio katsoo, että sen pitäisi pystyä suosittelemaan jäsenvaltioille vakaus- ja assosiaatiosopimusneuvottelujen käynnistämistä heti, kun Bosnia ja Hertsegovina on saavuttanut riittävää edistystä tietyissä lyhyen aikavälin ensisijaisissa tavoitteissa, jotka ovat keskeisiä vakaus- ja assosiaatiosopimuksen täytäntöönpanon kannalta.
Kroatian hakemusta käsitellään tavanomaisessa menettelyjärjestyksessä. Saimme Kroatialta määräaikaan mennessä yli 10� 000� sivua käsittävän vastauksen, ja jos kaikki menee hyvin, toivomme saavamme lausuntomme valmiiksi maalis- tai huhtikuuhun mennessä. Toivomme myös, että Kroatia pystyy parantamaan tiettyjä aloja, jotka on sivumennen sanottuna mainittu Lagendijkin mietinnön 37� kohdassa.
Panin myös merkille ehdotuksen puolueettoman kannan omaksumisesta Serbian ja Montenegron keskinäistä suhdetta koskevassa kysymyksessä. Euroopan unionin politiikkana on tukea Serbian ja Montenegron liittoa kolmen vuoden ajan, kuten Belgradin sopimus edellyttää. Sopimuksen mukaan kyseisen määräajan päätyttyä Serbian ja Montenegron on itse päätettävä, haluavatko ne pysyä yhdessä.
Komissio on jo aloittanut Serbiaa ja Montenegroa koskevan toteutettavuustutkimuksen valmistelun. Siitä tulee perusteellinen ja puolueeton arviointi, jonka avulla on tarkoitus selvittää, ovatko kyseiset maat valmiita aloittamaan neuvottelut vakaus- ja assosiaatiosopimuksesta. Tällä hetkellä näyttää siltä, että tarvitsemme vielä huomattavaa lisäedistystä muutamissa keskeisissä kysymyksissä, kuten entisen Jugoslavian alueen kansainväliseen rikostuomioistuimeen, Serbian ja Montenegron sisämarkkinoilla tapahtuvaan yhteistyöhön ja kehitykseen sekä yhtenäiseen kauppapolitiikkaan liittyvissä asioissa, sekä lisäksi joitakin poliittisia ja taloudellisia uudistuksia.
Kosovon lopullisen aseman määrittelemiseen tähtäävästä prosessista saanen muistuttaa, että Euroopan unioni kannattaa Yhdistyneiden Kansakuntien turvallisuusneuvoston päätöslauselman� 1224 täysimääräistä täytäntöönpanoa ja "ei statusta ilman standardeja" -politiikkaa. Neuvoston tavoin tuemme YK:n pääsihteerin erityisedustajan Harri Holkerin tavoitetta määritellä konkreettisemmat suuntaviivat etenemiselle sekä toteuttaa "ei statusta ilman standardeja" -politiikkaa noudattaen erityistä toimintasuunnitelmaa, joka on määrä sovittaa yhteen Euroopan unionin toteuttaman seurannan kanssa.
Olemme tietoisia siitä, että ensimmäinen tilaisuus kokonaistarkasteluun on vuoden� 2005 puolivälissä. Vuosi� 2004 on näin ollen tärkeä vuosi, jolloin Kosovon väliaikaisella itsehallinnolla on mahdollisuus vahvistaa maahan aidosti monietninen ja demokraattinen yhteiskunta. Haluan vielä toistaa yhden keskeisen seikan: olipa Kosovon lopullinen asema millainen tahansa, kosovolaisilla on joka tapauksessa oma paikkansa Euroopassa. 

Zorba (PSE ),
   . Arvoisa puhemies, teollisuus-, ulkomaankauppa-, tutkimus- ja energiavaliokunnan lausunnossa tuetaan komission ehdotusta, joka liittyy Kaakkois-Euroopan vakautus- ja assosiaatioprosessia käsitelleeseen toiseen kertomukseen. Haluan luonnollisesti kiittää esittelijää.
Me katsomme, että Thessalonikin Eurooppa-neuvoston kesäkuussa� 2003 tekemien sitoumusten mukaisesti Euroopan yhdentymisen kumppanuusohjelmien luomisen Länsi-Balkanin valtioille pitäisi olla keskipitkän aikavälin tavoite, ja sen on perustuttava – ehdotuksemme mukaisesti – toimintasuunnitelmaan kiireellisistä toimenpiteistä ja toimista, joihin Länsi-Balkanin maiden ja Euroopan unionin on ryhdyttävä.
Toimintasuunnitelmaan olisi luonnollisesti sisällytettävä tuen lisääminen paitsi instituutioiden kehittämiselle myös infrastruktuurihankkeille, alueella käytävälle kaupalle ja taloudellisille yhteistyöhankkeille. Toisin sanoen etusija olisi annettava rakenteellisille ja taloudellisille uudistuksille, jotka johtavat toimivaan markkinatalouteen ja kestävään kehitykseen. Euroopan unioniin yhdentymisen aste riippuu tietenkin asianomaisista maista itsestään.
Haluan kuitenkin korostaa, että vakautus- ja assosiaatioprosessi on institutionaalinen kehys, jonka tarkoituksena on tukea Länsi-Balkanin lähentymistä Eurooppaan, ja se merkitsee samalla painopisteen siirtymistä alueen vakauttamisesta sen assosioimiseen Euroopan unionin kanssa. 
Pack (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, kuten Zagrebissa päätettiin ja Thessalonikissa vasta aivan äskettäin vahvistettiin, kullakin Kaakkois-Euroopan maalla on erilaiset mahdollisuudet unioniin liittymiseen. Tästä seuraa, että teemme oikean ratkaisun päätyessämme käynnistämään vakaus- ja assosiaatiosopimukseen tähtäävät neuvottelut kunkin maan kanssa erikseen, yksi kerrallaan. Samalla tämä merkitsee myös sitä, että liittymisvalmistelut ovat ensisijaisesti kunkin maan hallituksen vastuulla.
Vaikka kaikilla mietinnössä luetelluilla mailla on kullekin tyypillisiä omia ongelmia, on myös monia aloja, jotka ovat enemmän tai vähemmän huonolla tolalla kaikissa maissa. Tästä syystä niiden on tehtävä kanssamme yhteistyötä tehostaakseen ihmiskaupan eli käytännössä naiskaupan torjuntaa. Niiden on taisteltava rikollisuutta, asekauppaa ja korruptiota vastaan. Niiden oikeusjärjestelmät kaipaavat eriasteista kehittämistä, sillä tällä hetkellä niiden taso vaihtelee jotakuinkin hyväksyttävästä täysin riittämättömään.
Yleissivistävä ja ammatillinen koulutus ovat keskeisiä aloja, joilla näiden maiden on edistyttävä, tai muussa tapauksessa niillä ei ole tulevaisuutta nuorten muuttaessa muualle.
Pakolaisten paluuseen Bosnia ja Hertsegovinaan ei myöskään ole vielä löydetty tyydyttävää ratkaisua. karkotetuista kroaateista juuri kukaan ei ole vielä palannut alueelle, mikä vaikeuttaa myös serbien palaamista Kroatiaan ja heidän siellä olevan omaisuutensa palauttamista. Kiitettävä määrä serbejä on palaamassa Kroatiaan, mutta Kroatian serbien omaisuuden palauttaminen ei edelleenkään etene tyydyttävällä tavalla.
Useilla alueilla, erityisesti Zadarin takamailla, on yleisesti vallalla serbien vastainen mieliala, ja se johtaa huomattaviin ongelmiin paikan päällä. Sen sijaan Itä-Slavoniassa Vukovarin ympäristössä kansallisuuksien rinnakkaiselo sujuu paremman yhteistyön hengessä. Hyvä vähemmistölaki on jo olemassa, ja nyt yhteisöjen johtajien olisi pantava se täytäntöön.
Kroatia tekee moitteetonta yhteistyötä Haagin sotarikostuomioistuimen kanssa; jopa asiakirja-arkistot on luovutettu tuomioistuimen käyttöön. Itse asiassa juuri Kroatiassa langetettiin pitkät vankilatuomiot kolmelle syytetylle, joiden joukossa oli yksi kenraali. Yksi näistä syytetyistä, kenraali Gotovina, pakoilee oikeutta. Meidän ei pidä vaatia mahdottomia: valtio on luvannut hänen kiinniottamisestaan palkkion, mutta häntä ei ole toistaiseksi onnistuttu samaan kiinni. Hän on Ranskan muukalaislegioonan jäsen ja hänellä on Ranskan passi; taivas yksin tietää missä hän tällä hetkellä on. Jos kansainvälinen yhteisö ei ole pystynyt saamaan Karadzicia tai Mladicia käsiinsä huolimatta siitä, että SFOR on ollut läsnä Bosnia ja Hertsegovinassa jo seitsemän vuotta, meidän ei pidä myöskään vaatia mahdottomia bosnia-hertsegovinalaisilta ja kroaateilta.
Serbia ja Montenegro ovat osoittaneet olevansa halukkaita yhteistyöhön Haagin sotarikostuomioistuimen kanssa. Asiat saattavat jopa olla menossa parempaan suuntaan. Luojan kiitos he luovuttivat Milosevicin ja Vukovarin teurastajina tunnetut kolme miestä, mutta useat muut odottavat edelleen karkotusta. Serbia haluaisi saada tuomita osan sotarikollisista omissa tuomioistuimissaan. Serbien olisi helpompi käsittää tilanne, jos myös KLA:n johto joutuisi lopulta Haagiin tuomittavaksi rikoksistaan.
Alueen kehnon taloustilanteen parantaminen on ehdottoman välttämätöntä, joten CARDS-ohjelmasta on rahoitettava aiempaa enemmän infrastruktuuriin kohdistuvia toimenpiteitä, tai muuten elpymistä ei ole odotettavissa.
Bosnia ja Hertsegovinassa on tapahtunut parannuksia valtiotasolla, mutta puutteitakin on vielä paljon. Haluan myös käyttää hyväkseni tilaisuutta todeta, ettei korkea edustaja aina hyödynnä kaikkea valtaansa. Kuten komission jäsen Vitorino äsken totesi, vertauskuvallisen Damokleen miekan ei tarvitsisi väistämättä riippua Bosnia ja Hertsegovinan yllä, jos EU esittäisi sellaisia vaatimuksia, jotka Bosnia ja Hertsegovina pystyy todella täyttämään.
Minun pitäisi sanoa jotakin myös Albaniasta, mutta jätän sen nyt väliin. Kaikki on sanottu mietinnössä, ja oletan kaikkien lukeneen sen. Onnitteluni vielä jäsen Lagendijkille. 
Swoboda (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, haluan ensinnäkin kiittää jäsen Lagendijkia mietinnöstä, joka on, kuten aina, erittäin perusteellinen ja harkittu. Täytyy myöntää, etten ole samaa mieltä kaikista hänen väitteistään, mutta sellaistahan politiikka on.
Kosovon osalta olen hänen kanssaan täysin samaa mieltä siitä, että lopullinen ratkaisu sen asemasta on saatava aikaan mahdollisimman pian. Vaatimukset ratkaisun aikaansaamiseksi on esitettävä Kosovon hallitukselle eikä komissiolle, sillä kuten mietinnössä todetaan ja kuten meille äskettäin vakuutettiin Albaniassa käydyissä keskusteluissa, olen vahvasti vakuuttunut siitä, että Kosovon viranomaiset eivät tee riittävästi asian hyväksi. En tarkoita, etteivät he tekisi mitään, mutta he eivät tuo riittävän selkeästi esiin, että Kosovo on monietninen valtio, joka haluaa noudattaa eurooppalaisia standardeja.
Komission jäsen Vitorino viittasi myös "ei statusta ilman standardeja" -periaatteeseen, jonka pitäisi ilmetä käytännössä muun muassa täsmällisempien määräaikojen asettamisena; Kosovossa toimivien Albanian viranomaisten on kuitenkin ennen kaikkea ryhdyttävä itse tarvittaviin toimiin. Vaikka henkilökohtaisesti kannatankin itsenäisyyden myöntämistä, sen eteen on tehtävä töitä: sitä ei voida tuoda heille tarjottimella.
Seuraavaksi siirryn käsittelemään Montenegroa ja Serbiaa, joiden osalta olen itse asiassa sitä mieltä, ettei kukaan voi pakottaa niitä, niin kuin ei yleensäkään ketään, pysymään yhdessä. Meidän on pohdittava, helpottaako alueen jakautuminen moniin pieniin valtioihin niiden yhdentymistä Euroopan unioniin. Jakautuminen ei tee sitä mitenkään helpommaksi näille valtioille, mutta jos se on se mitä ne todella haluavat, kysymys on heidän omasta ratkaisustaan, ja heidän on vain oltava tietoisia sen seurauksista.
Lopuksi sanon muutaman sanan asiasta, johon jäsen Lagendijk viittasi erään tekemäni tarkistuksen yhteydessä. Jos olisimme olleet puoliksikin niin rohkeita, määrätietoisia ja halukkaita panemaan täytäntöön omat päätöksemme kuin Yhdysvallat, olisimme saaneet Balkanilla enemmän aikaan. Meidän ongelmamme on, että me sanomme "olkaa hyvät" ja "olisitteko niin ystävällisiä" ja "tehkää nyt jotakin", kun taas amerikkalaiset määräävät selkeät ehdot ja sanovat "kyllä" tai "ei". Siksi me emme mielestäni voi hyväksyä joidenkin valtioiden ilmeistä haluttomuutta noudattaa näitä ehtoja. Kuten Lagendijk itsekin mainitsi, Kroatia ei ole tehnyt sopimusta, jollaisen Yhdysvallat olisi halunnut sen tekevän.
Meidän on todettava selkeästi, ettemme yksinkertaisesti voi sysätä kansainvälistä rikostuomioistuinta taka-alalle, kuten ryhmänne niin ponnekkaasti esitti parlamentille. Tutustuessanne tarkistukseen huomaatte, että teen joka tapauksessa selkeän eron näiden kahden asian välille, vaikka pidänkin samalla kiinni näkemyksestä, ettei jäsenyys ole käytännöllinen vaihtoehto, sanomatta kuitenkaan enempää kuin ettei sopimuksia pitäisi itse asiassa tehdä lainkaan. Kyseessä on vain parlamentin mielipide eikä mikään täsmällinen jäsenyysedellytys. Jos pääsemme siihen pisteeseen, että kyseisiä maita koskevat sopimusluonnokset tuodaan käsiteltäväksemme, meidän on siinä vaiheessa otettava joka tapauksessa kantaa yksittäisiin sisältökysymyksiin.
Mielestäni ei ole oikein, että perääntyisimme niin kauas tämän parlamentin kannasta kuin ehdotuksessa esitettiin, mutta olen kuitenkin halukas hyväksymään kompromissin. Meidän on annettava selkeä viesti, että pidämme kansainvälistä rikostuomioistuinta erittäin tärkeänä erityisesti tuolla alueella, jolla tapahtuu ihmisoikeusrikoksia ja rikoksia ihmisyyttä vastaan, ja että me vaadimme kaikkia alueen valtioita lakkaamaan vähättelemästä sotarikoksia ja rikoksia ihmisyyttä vastaan ja tunnustamaan yksiselitteisesti poliittisen vastuunsa. 
Vallvé (ELDR ).
    Arvoisa puhemies, haluan ensinnäkin kiittää jäsen Lagendijkia hänen mietinnöstään, joka käsitteli käynnissä olevan vakautus- ja assosiaatioprosessin kehitystä sekä edessä olevia haasteita Balkanilla.
Mielestäni tämä on perusteellinen ja kattava mietintö, jossa todella käsitellään alueen moninaisia ongelmia. Oman ryhmäni, liberaalien, puolesta haluan korostaa seuraavia seikkoja: tuemme täysin asianomaisten Kaakkois-Euroopan maiden integraatioprosessia ja korostamme erityisesti unionin asettamien poliittisten ja taloudellisten kriteerien täyttämistä.
Lisäksi näiden maiden historialla – ja erityisesti viime vuosisadan viimeisen vuosikymmenen tapahtumilla – on hyvin tärkeä merkitys, ja se edellyttää niiltä kaikilta yhteistyötä entisen Jugoslavian alueen kansainvälisen rikostuomioistuimen kanssa – kuten muutkin puhujat tässä keskustelussa ovat korostaneet – ja sitä olisi myös vaadittava kaikilta valtioilta.
Tähän liittyen haluan huomauttaa myös, että kahdenvälisten sopimusten allekirjoittaminen Yhdysvaltojen kanssa rajoittaa selvästi entisen Jugoslavian alueen kansainvälisen rikostuomioistuimen tehokkuutta eikä ole sopusoinnussa Euroopan unionin noudattaman lähestymistavan kanssa. Mitä Euroopan unionin pitäisi tehdä näissä tapauksissa? On selvää, ettei sen pitäisi suostua minkäänlaiseen integraatioprosessiin. Sopimusten allekirjoittaminen on kiistanalainen asia, ja olisi hyvä, jos juuri käydyn keskustelun pohjalta olisi mahdollista löytää kompromissiratkaisu, joka osoittaisi, ettei Euroopan unioni ole valmis hyväksymään mitään tällaista sopimusta, ellei tiettyjä ehtoja täytetä.
Lisäksi haluan huomauttaa, että ryhmäni on jättänyt käsiteltäväksi joitakin slovenialaisen tarkkailijajäsenen ehdottamia tarkistuksia, jotka koskevat Kosovoa ja albaaniväestön velvollisuuksia Kosovossa ja joiden tavoitteena on, että Kosovon albaanit voisivat päättää omasta tulevaisuudestaan käyttämällä vapaasti itsemääräämisoikeuttaan. Olemme jättäneet käsiteltäväksi myös erään toisen tarkistuksen, joka koskee kalastusta Adrianmerellä.
Arvoisa puhemies, lopuksi haluan muistuttaa, että mietinnössä analysoidaan kaikkien valtioiden tilannetta, ja jos analyysi jossakin tapauksessa vaikuttaa kohtuuttoman kriittiseltä – kuten esimerkiksi Makedonian edustaja on meille todennut – sitä ei pidä nähdä merkkinä Euroopan unionin haluttomuudesta tukea kyseistä aluetta vaan osana rakentavaa vuoropuhelua, jonka tavoitteena on parantaa näiden maiden tilannetta. 
Marset Campos (GUE/NGL ).
   – Arvoisa puhemies, haluan ensinnäkin kiittää esittelijä Lagendijkia tästä mietinnöstä sekä hänen yhteistyöhalustaan ja avoimuudestaan valiokunnassa esitetyille ehdotuksille.
Olemme samaa mieltä mietinnön perimmäisestä tavoitteesta, joka merkitsee tukea alueen demokratialle ja talouden elpymiselle sekä sen mahdolliselle yhdentymiselle Euroopan unioniin. Katsomme kuitenkin, että osa ongelmista on johtunut Euroopan oman toiminnan kehittymisestä sekä siitä, että meiltä puuttui aikanaan yhtenäinen, rakentava ja demokraattisesti toteutettu ulkopolitiikka. Myöskin tukemalla tiettyjä etnisiä tai uskonnollisia ryhmiä olemme luoneet ongelman, jonka vaikutuksista joudumme nyt maksamaan.
Kaikki mietinnössä esiin tuodut seikat ovat myönteisiä. Haluaisin korostaa tarvetta tukea yhteistyötä entisen Jugoslavian alueen kansainvälisen rikostuomioistuimen kanssa. Lisäksi haluan painottaa kritiikkiä, jota meidän olisi kohdistettava mahdollisuuteen solmia sopimuksia Yhdysvaltojen kanssa kansainvälisen rikostuomioistuimen ulkopuolella, pakolaisten ja kotiseudultaan siirtymään joutuneiden henkilöiden paluun tukemista sekä – ehkä tärkeimpänä kaikista – korruption torjuntaa, järjestäytyneen rikollisuuden ja nais- ja lapsikaupan torjuntaa ja taistelua kaikkea muutakin laitonta kauppaa – esimerkiksi huume- ja asekauppaa – vastaan. Tällainen kauppa on kuin aluetta jäytävä syöpä.
Olemme sitä mieltä, että meidän on tarjottava tehokasta apua, että nykyinen rahoitustuki on riittämätöntä ja että meidän olisi siksi tarkistettava rahoitusnäkymiä, jotta saisimme käyttöön lisää varoja alueen tukemiseen tarvittavalla tavalla.
Katsomme, että eri maita koskevat tiedot ovat aivan oikeita – kuten jäsen Vallvé totesi – ja että Euroopan unionin on otettava ne huomioon. Viittaan tällä Albanian osalta erityisesti kansallisten vähemmistöjen kunnioittamiseen ja rajavalvontaan. Bosniassa on erityisen tärkeää valtion rakenteiden kehittäminen ja yhteistyön edistäminen sotarikostuomioistuinten kanssa. Kroatiassa on korostettava kansallisten vähemmistöjen merkitystä ja yhteistyötä niiden kanssa. Makedoniassa on hajotettava Albanian kansallinen vapautusarmeija ja kitkettävä maasta korruptio. Serbialta edellytetään yhteistyötä Haagin kansainvälisen sotarikostuomioistuimen kanssa.
Emme hyväksy mietinnössä esitettyjä vihjauksia Kosovon mahdollisesta itsenäisyydestä, sillä mielestämme meidän on kunnioitettava YK:n päätöslauselmaa, jonka mukaan Kosovo on Serbian ja Montenegron liittovaltion maakunta, ja meille YK on kansainvälinen auktoriteetti. 
Belder (EDD ).
   – Arvoisa puhemies, kaikkihan me joskus haukkaamme liian ison palan, ja tämä pätee myös politiikkaan: niinhän Euroopan unionille ja Länsi-Balkanin maille on vaarassa käydä alueen vakautus- ja assosiaatioprosessissa. Asiaa tutkineet sekä sisäiset että ulkopuoliset Balkanin asiantuntijat ovat varoittaneet tästä. Heidän mukaansa Euroopan unioni yrittää liian innokkaasti toistaa kymmenen uuden jäsenvaltion onnistuneen liittymisprosessin Kaakkois-Euroopassa. Näin tehdessään Euroopan unioni asettaa liiallisia vaatimuksia valtioille, jotka eivät ole siihen valmiita. Seurauksena on, että vakautus- ja assosiaatioprosessi uhkaa taantua kyseisissä maissa toteutettaviksi keinotekoisiksi uudistuksiksi. Noudattamalla yksinkertaisempaa, realistisempaa lähestymistapaa lähentymisessä EU:n suuntaan vältettäisiin molemminpuoliset pettymykset. Tämä tarjoaisi sitä paitsi Länsi-Balkanin hallituksille todellisen mahdollisuuden poliittiseen menestykseen Euroopan suunnalla. Tämä ei ole varmastikaan merkityksetön seikka vaaleja ajatellen. Onko komissio samaa mieltä ja onko se valmis auttamaan tämän toteuttamisessa?
Puhun nyt hyvin suoraan ja yksityiskohtaisesti. Viime aikoina olen ollut havaitsevinani näkemyksiä, joiden mukaan Länsi-Balkanin maiden koulutuksen taso olisi yleisesti putoamassa huolestuttavalle tasolle. Tämä pätee yhtälailla ensimmäisen ja toisen asteen koulutukseen kuin yliopistoihinkin. Kysyn komissiolta, pitääkö tämä paikkansa. Jos pitää, siinähän meillä on mahdollisuus ojentaa auttava kätemme tarjoamalla Länsi-Balkanin maille vapaa pääsy eurooppalaisiin koulutusohjelmiin. Tältä osin Lagendijkin hyödyllinen mietintö tarjoaa meille eurooppalaisille runsaat mahdollisuudet itsetutkisteluun. Saanen esittää kolme huomiota.
Ensinnäkin: eikö esittelijä 10� kohdassa käännä asioita päälaelleen puhuessaan Euroopan unionin ja niin kutsuttujen SAA-maiden viisumikäytännöstä? Mielestäni vaikuttaisi loogisemmalta liittää mahdollinen viisumikäytännön helpottaminen tiettyihin EU:n asettamiin ehtoihin. Tällä ei ole mitään tekemistä Balkanin maiden kansalaisten nöyryyttämisen kanssa, johon esittelijä viittaa.
Mikä yllättävintä, 42� kohdassa esittelijä Lagendijk kehottaa Euroopan unionia omaksumaan puolueettoman välittäjän roolin Serbian ja Montenegron välisissä suhteissa. Hänelle näyttää olevan yhdentekevää, millaisen muodon Belgradin ja Podgornican välinen suhde lopulta saa. Tietääkseni Euroopan unioni ei tähän asti ole ollut näin puolueeton, ja nähdäkseni se ei aio olla jatkossakaan.
Kolmas huomioni koskee 51� ja� 52� kohtaa. 51� kohdassa esittelijä suhtautuu vielä varovaisen myönteisesti suorien neuvottelujen aloittamiseen Belgradin ja Pristinan välillä, ja aivan syystäkin. Sivumennen sanottuna juuri tällä UNMIK itse aiheuttaa aikataulupaineita "ei statusta ilman standardeja" -periaatteen toteutumiselle. Ja sitten vielä tämä. Tämän jälkeen Lagendijk ehdottaa erittäin tiukkaa aikataulua lopullisen ratkaisun löytämiselle poliittisesti hankalaan Kosovon kysymykseen. Ratkaisun on siis määrä löytyä seuraavien kahden vuoden kuluessa! Minusta tuntuu siltä, ettei tällainen poliittinen pikamarssi varmastikaan edistä tai auta mitenkään toimia, joilla pyritään ratkaisemaan Serbian ja Albanian välinen kiista Kosovosta. Meidän ei sitä paitsi pidä jättää huomiotta suoria alueellisia vaikutuksia, joita Kosovon kysymyksen ratkaisuyrityksillä aina on. Ajatellaanpa vaikka Makedonian albaaneja tai Bosnian serbejä. Poliittinen vakaus Balkanilla on toistaiseksi erittäin horjuvaista. 
Zacharakis (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, haluan aluksi kiittää ystävääni Lagendijkia hyvin taustoitetusta mietinnöstä. Kyseessä on harkittu ja yksityiskohtainen työ, jossa aihetta käsitellään puolueettomasti ja joka tarjoaa yleiskuvan alueen ja sen yksittäisten maiden tilanteesta. Siinä tuodaan esiin kunkin maan erityisolosuhteet ja arvioidaan yksityiskohtaisempia tietoja, jotka kertovat maiden eritasoisesta yhteistyöstä Euroopan unionin kanssa.
Tätä taustaa vasten mietinnössä – mielestäni aivan oikein – korostetaan, miten ehdottoman tärkeällä sijalla Euroopan unionin painopistealueiden joukossa on Kaakkois-Euroopan maiden valmistaminen niiden tulevaan yhdentymiseen EU:n rakenteisiin. Mietinnössä korostetaan, että kunkin maan edistyminen valmistautumisessa unioniin liittymisen riippuu siitä, missä määrin se täyttää Kööpenhaminan kriteerit ja vakautus- ja assosiaatioprosessin ehdot.
Itse asiassa kullekin maalle tyypillisistä ominaispiirteistä riippumatta perusperiaatteena on oltava, että kaikkia maita käsitellään ja arvioidaan samalla tavoin punnittaessa niiden etuja ja puutteita, kun ajatellaan niiden mahdollista täysimääräistä yhdentymistä eurooppalaiseen perheeseen.
Yhdyn esittelijän näkemykseen siitä, että Kosovon hallinto on alueella tulenarka aihe, mutta olen sitä mieltä, että sen suhteen on vältettävä hätäisiä päätöksiä tai toimia, jotta voidaan ensin turvata tarvittavat edellytykset tilanteen rauhoittamiselle kunnioittaen kaikkien osapuolten oikeuksia ja asiaan liittyviä YK:n päätöslauselmia sekä alueen maiden ulkorajojen turvaamisen periaatetta.
Käytän vielä tilaisuuden hyväkseni mainitakseni erään yksittäisen aiheen, jota käsiteltiin mietinnön 21� kohdassa. Siinä todetaan nimenomaisesti, että Euroopan parlamentti valittelee ilmeisen epätyydyttävää tapaa hoitaa Albanian edelliset paikallisvaalit. Ikävä kyllä, valitettavat sääntöjenvastaisuudet ja demokraattisten menettelyjen ja arvojen räikeä rikkominen, joka sai esittelijän esittämään tämän selkeän huomion – johon jäsen Pack totesi oman poliittisen ryhmäni yhtyvän täysin – on toistunut vieläkin räikeämmin vain kolme päivää sitten järjestetyissä uusintavaaleissa, joihin on liittynyt lukuisia yhteenottoja, väkivallantekoja sekä kansalaisten ja ehdokkaiden demokraattisen moraalin heikentämistä.
Toivon, että Albanian viranomaiset ymmärtävät viestin, jonka parlamentti Lagendijkin mietinnön välityksellä lähettää, ja vahvistavat sitoutumistaan demokratian ja oikeusvaltion esteettömän toiminnan varmistamiseen maassaan, jottei tilanteesta koituisi haittaa Albanian ja Euroopan unionin välisille suhteille ja jottei se estäisi vakaus- ja assosiaatiosopimuksen saattamista valmiiksi. 
Souladakis (PSE ).
    Arvoisa puhemies, keskustellessamme Lagendijkin mietinnöstä panemme väistämättä merkille, että tämänhetkinen tilanne Länsi-Balkanilla, vakaussopimusmaissa, on selkeästi parempi kuin mitä se oli vuosi sitten. Tämä merkitsee, että Euroopan unioni, jolla on käytännössä päävastuu alueella, on ottanut merkittävän edistysaskeleen alueella soveltamassaan politiikassa.
Kroatia on jo hakenut Euroopan unionin jäsenyyttä. Entisen Jugoslavian tasavallan Makedonian uudet perustuslailliset toimielimet ja Serbian ja Montenegron uusi valtiomuoto näyttävät alkavan toimia. Myös taloudellisesta liikkuvuudesta alkaa näkyä merkkejä. Tilanne ei kuitenkaan ole vakaa läheskään kaikilta osin. Kenenkään meistä ei pidä elätellä vääriä luuloja asiasta. Vakaussopimusta sovelletaan alueella, joka on edelleen poliittisesti erittäin haavoittuvainen ja epävakaa. Ainoa mahdollinen lähestymistapa, jota voimme politiikassamme noudattaa, on keskittyminen alueen kansalaisten ja kansojen etuun. Mitään erityisetuja ei voida ajatellakaan. Ainoa keino edetä on pitää tinkimättä kiinni demokraattisista menettelyistä, ihmisoikeuksista, alueellisesta yhteistyöstä, vähemmistöjen kunnioittamisesta, pakolaisten paluusta ja Haagissa toimivan entisen Jugoslavian alueen kansainvälisen rikostuomioistuimen toimivallasta sekä ylipäätään varmistaa, että YK:n turvallisuusneuvoston päätöslauselmia noudatetaan täysimääräisesti.
Haluaisin mainita tässä yhteydessä erittäin valitettavana ja vakavana pitämäni ja tuomittavan tilanteen, joka syntyi äskettäin Himarassa ja muuallakin Albaniassa järjestettyjen paikallisvaalien yhteydessä, kun viranomaiset rikkoivat kaikkia vaalimenettelyn perussääntöjä ja polkivat kreikkalaisen vähemmistön oikeuksia. Olisi hyvä, jos Albanian viranomaiset auttaisivat maansa demokraattisten instituutioiden parantamisessa, jos he todella haluavat saada aikaan myönteistä kehitystä 2000-luvulla.
Jotkut spekuloivat mahdollisilla tulevilla Kosovon kaltaisilla kriisialueilla ja toiset vihjaavat, että perusteilla saattaisi olla kokonaan uusi valtio tai laaja autonomia, joka vastaisi käytännössä itsenäisyyttä. Heidän on ymmärrettävä, että perustuslaillinen tai valtiollinen muoto – olipa sitten kyseessä entinen Jugoslavian tasavalta Makedonia tai Bosnia ja Hertsegovina tai Serbia ja Montenegro – perustuu hienovaraiseen tasapainoon, jonka alle kätkeytyy kansallistunnetta, ja että uusien instituutioiden vakiintuminen ja kypsyminen vaatii aikaa. Myönteistä on, että Belgradin ja Pristinan välillä on YK:n mahdollistamia yhteyksiä, ja tätä on tuettava. Jokainen uusi pintapuolinenkin siirto saa kuitenkin aikaan domino-vaikutuksen, jonka seuraukset voivat olla arvaamattomia. Kaikissa vakaussopimuksen maissa on tiiviitä etnisiä vähemmistöjä, jotka muodostavat paikallisen enemmistön etenkin tietyillä rajaseuduilla, joilla rajan toisella puolella naapurimaassa asuva vastaava etninen ryhmä on enemmistönä.
Kaikkien valtioiden olisi suojeltava alueellaan eläviä vähemmistöjä. Myös vähemmistöjen edustajat ovat niiden kansalaisia. Kaikki valtioiden rajat olisi pidettävä ennallaan. On varottava sepittämästä teorioita, jotka synnyttävät kaikenkirjavia käsitteitä, kuten kaupunkivaltiot tai jopa valtionaapurustot tai valtioperheet. Meidän on estettävä naapurivaltioita lähettämästä joukkojaan suojelemaan kansallisia vähemmistöjä, jotka jäävät vaille riittävää turvaa niissä valtioissa, joiden kansalaisia he ovat.
Meidän on pitäydyttävä rauhan, demokratian, turvallisuuden, yhteistyön ja vakauden periaatteissa, ja ainoa viestimme kaikille alueen maille on, että Euroopan unioni odottaa niitä. Niiden on vain itse tehostettava omia ponnistelujaan.
Sitten vielä yksi huomio varsinaisen aiheen ulkopuolelta. Kyseessä on tekninen asia. Entisen Jugoslavian tasavallan Makedonian virallista nimeä käytetään paikoitellen väärin. Olisi hyvä, jos kyseiset tekstit korjattaisiin, niin kuin tapana on. 
Howitt (PSE ).
    Arvoisa puhemies, olen hyvin tyytymätön havaitessani, että yhteistyö entisen Jugoslavian alueen kansainvälisen rikostuomioistuimen (ICTY) kanssa on tässä päätöslauselmassa asetettu yhdeksi ehdoksi EU:n läsnäolon lisäämiselle Länsi-Balkanilla. Tätä ehtoa olisi sovellettava pikemminkin assosiaatiosopimusten eteenpäinviemiseen kuin rahoitusapuun. Muiden sosialistiryhmän kollegojeni tavoin äänestän huomenna tämän muutoksen puolesta.
Eurooppa-neuvoston ja ICTY:n pääsyyttäjän Carla Del Ponten välisissä useissa tapaamisissa on käynyt ilmi, ettei tällaista yhteistyötä ole vielä saatu käyntiin, mikä vaarantaa vakavasti tulevan yhdentymisen. Del Ponte on kertonut, että alkeellisimmassakin yhteistyössä, kuten asiakirjojen ja todistajien saatavuudessa sekä pidätyksissä ja paenneiden henkilöiden siirtoa koskevissa asioissa, on vielä puutteita.
Suuri joukko sotarikollisiksi osoitettuja on edelleen vapaalla jalalla Serbiassa ja Montenegrossa. Heidän joukossaan on myös Ratko Mladic, joka oli vastuussa 7� 000� ihmisen surmaamisesta Srebrenican verilöylyssä.
Erityisen huolestuttava on Kroatian tilanne. Edellisten puhujien tavoin pidän Kroatian halukkuutta päästä EU:n jäseneksi todella erittäin myönteisenä. Tuomioistuimen yhteistyöpyyntöjen käsittely saattaa kuitenkin kestää jopa vuoden, mitä on täysin mahdotonta hyväksyä. Esimerkkinä voidaan mainita kenraali Ante Gotovinan, ICTY:n kolmanneksi etsityimmän miehen, tapaus. Hän oli vastuussa ainakin 150� serbisiviilin surmauttamisesta ja 150� 000:n muun karkottamisesta vuonna� 1995. Pääsyyttäjä Del Ponte on esitellyt tietoja, joiden mukaan mies oleskelisi edelleen Kroatiassa, ja hänen on kerrottu saaneen turvapaikan Kroatian viranomaisten palveluksessa olevien henkilöiden luota. Hänen kerrotaan "viettävän kesälomaansa huvipurrella". Niin kauan kuin Gotovinan pidätyksen osalta ei ole ryhdytty lisätoimiin, Kroatia ei edelleenkään noudata täysimääräisesti YK:n turvallisuusneuvoston päätöslauselmaa� 1503. Maan liittyminen Euroopan unioniin ei voi edetä toden teolla ennen kuin tämä välttämätön askel on otettu. 
Puhemies. –
   Kiitoksia, jäsen Howitt.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo� 12.00. 
Puhemies. –
   Esityslistalla on seuraavana Swobodan laatima ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnan mietintö (A5-0390/2003) ehdotuksesta neuvoston asetukseksi Yhdistyneiden Kansakuntien väliaikaisen Kosovon-siviilioperaation (UNMIK) sekä Bosnia ja Hertsegovinassa olevan korkean edustajan toimiston tukemisesta 22� päivänä� toukokuuta� 2000 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1080/2000 muuttamisesta (KOM(2003) 389 – C5-0325/2003 – 2003/0142(CNS)). 
Vitorino,
   .  Arvoisa puhemies, Euroopan unioni on omaksunut Kaakkois-Euroopan vakaussopimuksen osalta johtavan roolin. Tämä sopimus on osoittautunut arvokkaaksi kehykseksi, joka täydentää Euroopan unionin politiikkaa kyseisellä alueella, sillä sopimuksen tavoitteena on tukea alueen maita niiden pyrkimyksissä rauhan, demokratian, ihmisoikeuksien kunnioituksen ja taloudellisen vaurauden edistämiseksi sekä vakauden saavuttamiseksi koko alueella.
Tänään parlamentin käsiteltävänä oleva ehdotus, jonka mukaan vakaussopimus sisällytettäisiin neuvoston asetuksen (EY) N:o� 1080/2000 soveltamisalaan, luo sopimukselle varman ja vakaan perustan, jonka pohjalta unioni pystyy täyttämään kansainvälisen yhteisön sille uskoman tärkeän tehtävän.
Vakaussopimus on erityisesti suunniteltu edistämään alueellista yhteistyötä, kuten Eurooppa-neuvoston 20.� kesäkuuta� 2003 hyväksymässä Thessalonikin toimintasuunnitelmassa korostettiin. Näin se täydentää Länsi-Balkanin maiden kanssa käynnistettyä vakaus- ja assosiaatioprosessia. Komissio pitääkin ehdotuksesta annettua myönteistä lausuntoa hyvin tervetulleena ja toivoo, että parlamentti on yhtä mieltä tavoitteesta saada tämä uusi rahoituskehys täysimääräisesti sovellettavaksi 1.� tammikuuta� 2004 alkaen.
Komissio katsoo 1� artiklan 2� kohtaan esitettyä tarkistusta� 1 tarpeettomana, koska kustannusten jakaminen jäsenvaltioiden kesken sisältyy periaatteessa jo asetuksen 2� artiklan 2� kohtaan, ja näin ollen budjettikohta 19� 07� 04 kuuluu erottamattomana osana talousarviokeskusteluun.
Lainsäädäntöpäätöslauselman 1� a� artiklaan esitetyn tarkistuksen� 2 sekä tarkistusten� 4 ja 6 osalta komissio on valmis tukemaan ehdotusta, jonka mukaan vakaussopimuksen erityiskoordinaattorin nimitys uusittaisiin vuosittain. Komissio on samaa mieltä myös laajemmasta tavoitteesta eli parlamentin ottamisesta tiiviimmin mukaan vakaussopimuksen seurantaan. Tästä huolimatta – kun vielä muistetaan, että nimitysprosessi olisi pyrittävä pitämään mahdollisimman yksinkertaisena – komissio ei voi hyväksyä 1� a� artiklaa koskevassa tarkistuksessa� 2 esitettyä parlamentin ehdotusta, jonka mukaan nimityksestä olisi neuvoteltava Euroopan parlamentin toimivaltaisen valiokunnan kanssa. Se ei myöskään voi hyväksyä tarkistuksissa� 3, 5 ja 7 uuden 1� b� artiklan muodossa ehdotettua lisäystä, joka koskee valiokunnan kuulemista.
Komissio hyväksyy kuitenkin tarkistukset� 4 ja 6 siltä osin kuin niiden tavoitteena on varmistaa, että parlamentille ilmoitetaan nimitysehdotuksesta. Komissio sitoutuu mielellään käytännön yhteydenpitoon parlamentin kanssa, vaikka sen sisällyttäminen asetukseen ei olekaan mahdollista. Erityisesti komissio aikoo hyvissä ajoin ennen nimityspäätöksen tekemistä ilmoittaa nimitysehdotuksestaan parlamentille ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnan puheenjohtajan välityksellä. Tehtävään nimitetty erityiskoordinaattori tulee tarvittaessa, ja vähintään kaksi kertaa vuodessa, raportoimaan toiminnastaan ulkoasiavaliokunnalle.
Komissio olisi kiitollinen, jos parlamentti voisi antaa myönteisen lausunnon jo tämän istuntokauden aikana, koska se olisi innokas käynnistämään täytäntöönpanovaiheen heti uuden asetuksen tultua voimaan voidakseen näin antaa vakaussopimuksen erityiskoordinaattorille hänen tukea, jota hän tarvitsee pystyäkseen täyttämään tehtävänsä vuonna� 2004.
Haluan komission puolesta esittää erityiskiitokset esittelijä Swobodalle laadukkaasta valmistelutyöstä sekä erittäin hyvistä suhteista, joita hän on ylläpitänyt komission kanssa. 
Swoboda (PSE ),
   – Arvoisa puhemies, olen kiitollinen arvoisalle komission jäsenelle hänen lausunnostaan. Vaikka olemme luonnollisesti vakuuttuneita siitä, että omat tarkistuksemme ovat ehdottomasti oikeita ja tarkoituksenmukaisia, arvoisan komission jäsenen äskeinen lausunto on ainakin sisältönsä ja tarkoituksensa osalta oikeansuuntainen siinä mielessä, että se antaisi parlamentille mahdollisuuden – joskin epävirallisen sellaisen – muuttaa mieltään vakaussopimuksen erityiskoordinaattorin nimityksen suhteen. Komission jäsen ilmaisi asian selkein sanoin äskeisessä lausunnossaan.
Arvoisa komission jäsen, pyydän teitä kiittämään henkilökuntaanne ja erityisesti herra Priebeä erittäin hyvästä yhteistyöstä tässä asiassa.
Totean myös, ettei pyrkimyksenämme ole huolenaiheistamme riippumatta ollut todellakaan erityiskoordinaattori Busekin työn hankaloittaminen. Olen sitä mieltä, että tohtori Busek on yksi merkittävimmistä yhteistyökumppaneistamme sanan laajimmassa merkityksessä. Hän on sitoutunut alueeseen ja tietää mitä siellä tapahtuu. Voitte olla varmoja, että jos hänet asetettaisiin uudelleen ehdolle, hän saisi varmasti tämän parlamentin täyden tuen. Jos ehdolle asetetaan joku muu, me tietenkin harkitsemme asiaa asianmukaisella tavalla ja ilmoitamme siitä oman näkemyksemme. Haluan hyväksyä komission tekemän ehdotuksen, ja suosittelen parlamentille, että äänestämme huomenna koko ehdotuksesta. Arvoisa komission jäsen, sitten te ja komissio voitte tehdä mitä haluatte ja voitte saada asiat järjestykseen ja käyntiin 1.� tammikuuta lähtien. 
Stenzel (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, Kaakkois-Euroopan vakaussopimusta koskevassa jäsen Swobodan mietinnössä esitetään kaksi keskeistä tavoitetta, joista ensimmäinen on vakaussopimuksen vakauden lisääminen ja toinen parlamentin näkemysten ottaminen huomioon entistä paremmin sekä parlamentin ottaminen mukaan erityiskoordinaattorin nimitysprosessiin. Tästä olen täysin samaa mieltä jäsen Swobodan kanssa. Tähän asti koordinaattori on nimitetty vain puoleksi vuodeksi kerrallaan, mutta nyt hänen on määrä toimia tehtävässään vuoden ajan. Meidän mielestämme tämä merkitsee edistystä. Parlamentin osallistumista nimitysprosessiin budjettivallan ja poliittisen vallan käyttäjänä on myös pidettävä myönteisenä. Olisi toivottavaa, että vakaussopimuksen erityiskoordinaattorin vuosittaista nimitysprosessia saataisiin nopeutettua, ja arvoisan komission jäsenen äskeinen lausunto antaa aihetta uskoa, että tahtoa tämän toteuttamiseen löytyy.
Parlamentaarista ulottuvuutta on vahvistettava kaikissa yhteyksissä, ja tällä tarkoitan paitsi Euroopan parlamenttia myös erityisesti alueparlamentteja niissä maissa, joihin vakaussopimusta sovelletaan. Emme voi panostaa koskaan liikaa alueparlamenttien jäsenten saamiseen mukaan tähän tärkeään työhön eli Länsi-Balkanin vakauttamiseen. Vakaussopimus ja sen nykyinen koordinaattori Erhard Busek ovat jo nyt saaneet aikaan merkittäviä vaikutuksia kauppaan ja investointeihin sekä edistäneet erilaisten rakenteellisten välineiden käyttöä rikollisuuden torjunnassa, mikä herättää ansaittua ihailua. Paljon on kuitenkin vielä tehtävänä, ja mielestäni Swobodan mietinnöllä, jonka sisällölle annamme huomenna täyden tukemme, on tässä oma tärkeä roolinsa. 
Puhemies. –
   Kiitoksia, jäsen Stenzel.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo� 12.00. 
Puhemies. –
   Esityslistalla on seuraavana Coelhon laatima kansalaisvapauksien ja -oikeuksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnan mietintö (A5-0398/2003), johon sisältyy ehdotus Euroopan parlamentin suositukseksi neuvostolle toisen sukupolven Schengenin tietojärjestelmästä (SIS II) [2003/2180(INI)]. 
Coelho (PPE-DE ),
   .  Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen Vitorino, hyvät kollegat, vuonna� 1990 allekirjoitettiin Schengenin sopimus, ja samassa yhteydessä tunnustettiin tarve tehostaa valvontaa, jotta estetään kansalaistemme turvallisuuteen kohdistuvien uhkien, kuten järjestäytyneen rikollisuuden, terrorismin, ihmis- ja huumekaupan sekä laittoman maahanmuuton vaikutukset yhteisöön.
Vapaan liikkuvuuden periaatteen soveltaminen ja tarkastusten poistaminen sisärajoilta on lisännyt ulkorajojen valvonnan merkitystä entisestään. Tiedämme, että vapaa liikkuvuus Schengen-maiden alueella on vapaus, joka vaatii vastapainokseen paitsi ulkorajojemme vahvistamista myös nopeaa ja tehokasta rajavalvontaan ja poliisiyhteistyöhön liittyvää tietojen vaihtoa.
Schengenin tietojärjestelmällä (SIS) on ollut tässä varsin merkittävä rooli, jota me pyrimme nyt laajentamaan entisestään perustamalla toisen sukupolven Schengenin tietojärjestelmän (SIS� II). SIS toimii tietojärjestelmänä, joka antaa jäsenvaltioiden toimivaltaisille viranomaisille mahdollisuuden suorittaa tutkimuksia ja ottaa vastaan sekä henkilöitä että esineitä koskevia ilmoituksia. Tällä hetkellä järjestelmä on käytössä kolmessatoista jäsenvaltiossa ja kahdessa muussa valtiossa – Islannissa ja Norjassa – ja toiveissa on, että se saadaan pian osittain käyttöön myös Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Irlannissa.
SIS on Euroopan suurin tietokanta, ja sillä on kahtalainen tehtävä: se auttaa yhtäältä yleisen järjestyksen ja turvallisuuden ylläpitämisessä ja toisaalta maahanmuuton hallinnassa tukemalla toimia, jotka on luotu henkilöiden vapaan liikkuvuuden vastapainoksi. Meille esitettyjen SIS� II -järjestelmän perustamista koskevien ehdotusten tarkoituksena on laajentaa järjestelmän toimintakykyä ja ottaa käyttöön uusia teknisiä ja tutkinnallisia mahdollisuuksia, joissa hyödynnetään tietotekniikan uusinta kehitystä.
Neuvoston tarkoituksena on saada järjestelmä käyntiin vuoteen� 2006 mennessä. Uuden järjestelmän perustamisella pyritään vastaamaan kolmeen keskeiseen tavoitteeseen. Ensimmäinen näistä on laajentuminen, jonka myötä järjestelmään tulee mukaan uusia jäsenvaltioita, mikä edellyttää järjestelmältä valmiuksia palvella useampia käyttäjiä, useampia jäsenvaltioita sekä uusia käyttäjäryhmiä. Neuvostossa on jo sovittu uusien viranomaisten pääsystä SIS-järjestelmään, mutta vielä ei tiedetä, mitä nämä uudet viranomaiset ovat. Toinen uusi asia on, että kun nykyisen järjestelmän toiminnot kattavat kaksi tietoluokkaa (henkilöt ja esineet), nyt tarkoituksena on paitsi lisätä järjestelmään sisällytettävien tietoluokkien lukumäärää eli uusia esineluokkia ja toimintoja myös lisätä valmiuksia käsitellä näitä tietoja, linkittää ilmoituksia, muuttaa ilmoitusten voimassaoloaikoja sekä tallentaa ja siirtää biometrisiä tietoja, erityisesti valokuvia ja sormenjälkiä. Neuvosto ei ole vielä päättänyt, mitkä uudet henkilö- ja esineluokat otetaan mukaan. Kolmas ja viimeinen kysymys koskee taloudellisuutta – sitä, että toimintojen ja käyttäjien määrän lisääntymisestä huolimatta järjestelmän on oltava yhtenäisempi, joustavampi, varmempi ja toimintakykyisempi. Sen on myös säilyttävä hallittavana ja kustannustehokkaana.
Voimme siis aivan perustellusti katsoa, ettei kyse enää ole rajallisesta korvaavasta toimenpiteestä, joka on otettu käyttöön henkilöiden vapaan liikkuvuuden helpottamiseksi, kuten Schengenin sopimuksessa, tarkemmin ottaen sen 92� ja� 102� artiklassa, määriteltiin. Itse asiassa neuvoston puheenjohtajan helmikuussa� 2002 julkistamassa asiakirjassa jopa ehdotettiin, että SIS-järjestelmän tietoja voitaisiin käyttää muuhun kuin alkuperäiseen tarkoitukseen varsinkin poliisitietojen osalta. Tämän seurauksena SIS-järjestelmän luonne muuttui, vaikkakin salakavalalla tavalla. Se, mikä tarkkaan ottaen on SIS-järjestelmän tavoite tulevaisuudessa ja miten puheenjohtajan tarkoittama "muu kuin alkuperäinen tarkoitus" määritellään, on vielä avoinna. Vasta kun SIS-järjestelmän tavoitteet on määritelty selkeästi ja poliittisesti hyväksyttävällä tavalla, voidaan mielestäni ryhtyä vastamaan esimerkiksi uusia toimintoja tai uusia käyttäjiä koskeviin kysymyksiin.
Näin ollen keskustelu uusien toimintojen, uusien käyttäjien ja uuden rakenteen käyttöönottoa koskevista ehdotuksista, uusista synergiavaikutuksista erityisesti viisumitietojärjestelmän kanssa ja uudesta hallinnosta on jo käynnissä. Keskusteluja käydään edelleen myös järjestelmän sijainnista. Nämä tarkistukset, joiden toivomme tulevan hyväksytyiksi, vaikuttavat luonnollisesti tietosuojaan ja kansalaisten perusoikeuksien suojaan. Toistamme, että mahdolliseen päätökseen on aina liitettävä ehdottoman korkeat tietosuojavaatimukset, erityisesti Schengenin yleissopimuksen 118� artiklassa määrätyt vaatimukset, pyrittäessä saavuttamaan oikea tasapaino turvallisuuden ja vapauden välillä. Toivon, että tämä mietintö auttaa lisäämään SIS� II -järjestelmästä käytävän keskustelun avoimuutta, tuomaan esiin parlamentin harjoittaman valvonnan tarvetta, korostamaan tarvetta antaa järjestelmän hallinnon valvonta yhteisön elinten tehtäväksi sekä varmistamaan, että samalla kun järjestelmän tehokkuutta lisätään, myös tietosuojaan ja kansalaisten oikeuksien turvaamiseen liittyvät asiat tulevat toivottavalla ja tarpeellisella tavalla esille. 
Vitorino,
   . – Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, ensinnäkin haluan kiittää jäsen Coelhoa mietinnöstä, jossa nostetaan selkeästi esiin SIS� II -järjestelmänä tunnetun toisen sukupolven Schengenin tietojärjestelmän mukanaan tuomat keskeisimmät haasteet. Haluan kiittää häntä tässä yhteydessä henkilökohtaisesti myös aloitteesta, jonka hän esitti tästä aiheesta 6.� lokakuuta kansalaisvapauksien ja -oikeuksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnassa, sillä hänen kyseisessä kuulemisessa käyttämänsä puheenvuoro on suora osoitus hänen halustaan antaa kansalaisille yksityiskohtaisia ja selkeitä vastauksia Schengenin tietojärjestelmän parissa tehdyn, komissionkin täysin tukeman työn hyödyistä. Haluan toistaa, että Schengenin tietojärjestelmä on keskeinen väline, jolla sisäisten rajatarkastusten poistamisen periaatetta toteutetaan, ja että sen kehittämisessä ja päivittäisessä toiminnassa on luonnollisestikin otettava äärimmäisen tarkasti huomioon yksilöiden perusoikeudet ja -vapaudet.
Esittelijän nostettua esiin kysymykseen Schengenin tietojärjestelmän luonteesta haluan muistuttaa, että poliisiviranomaisilla on ollut aivan alusta lähtien oikeus käyttää järjestelmää erityisesti toteuttaessaan valvontatehtäviään EU:n alueella. Schengenin tietojärjestelmää on nyt kuitenkin tarkasteltava toisenlaista, alkuperäistä taustaansa vasten. Alun perin järjestelmä suunniteltiin korvaavaksi toimenpiteeksi tarkastusten poistamiselle sisärajoilta, ja se oli selkeästi hallitustenvälinen väline. Sen jälkeen kun Schengenin säännöstö sisällytettiin Euroopan unioniin, Schengenin tietojärjestelmällä on ollut keskeinen merkitys vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvan alueen toteuttamisessa. Se, että Yhdistynyt kuningaskunta ja Irlanti hyväksyttiin osallistumaan osittain Schengenin järjestelmään ilman, että nämä maat poistivat rajatarkastuksiaan, vahvisti tätä kehitystä. Espanjan aloitteet, joiden tarkoituksena on laajentaa nykyisen järjestelmän toimintoja ja antaa Europolille ja Eurojustille käyttöoikeudet joihinkin järjestelmän tietoihin – korostan, joihinkin järjestelmän tietoihin – on myös osa tätä kehitystä.
SIS� II -järjestelmän osalta neuvosto on toistaiseksi tyytynyt hyväksymään järjestelmän nykyiset toiminnot ja laatimaan laajat suuntaviivat uusille toiminnoille. Keskustelu siitä, mitkä uusista toiminnoista tarkkaan ottaen toteutetaan tehokkuuden parantamiseksi, ja muuttavatko ne nykyisen järjestelmän luonnetta, on vielä käymättä. Siksi pidän erittäin myönteisenä, että parlamentti on halukas ottamaan aktiivisen roolin tässä tärkeässä keskustelussa, josta on muodostuttava mahdollisimman avoin ja laaja-alainen.
Kuten kaikki tiedätte, komissio on saanut tehtäväkseen SIS� II -järjestelmän kehittämisen, mutta SIS� I+ -nimellä tunnettua nykyistä Schengenin tietojärjestelmää hallinnoi Ranska Schengenin yleissopimuksen 92� artiklan mukaisesti, eikä se näin ollen kuulu komission toimivaltaan. Jäsen Coelhon mietintö SIS� II -järjestelmästä perustuu komission työhön tämän uuden sukupolven järjestelmän kehittämiseksi. Komissio on sitoutunut antamaan lähiaikoina parlamentille ja neuvostolle tiedonannon, jossa selvitetään yksityiskohtaisesti SIS� II -järjestelmän kehitystyön etenemistä vuoden� 2003 ensimmäisellä vuosineljänneksellä sekä käsitellään esittelijän esiin nostamaa tärkeää aihetta eli mahdollisia teknisiä synergiavaikutuksia tulevan viisumitietojärjestelmän (VIS) kanssa. Antaakseni teille jonkinlaisen kuvan tehdystä työstä haluan muistuttaa, että komission suorittaman toteutettavuustutkimuksen tulokset toimitettiin parlamentille välittömästi keväällä� 2003.
Tällä hetkellä SIS� II -järjestelmän kehittämishankkeessa on meneillään tarjouspyynnön julkaiseminen. Komissio on käyttänyt viime kuukaudet eritelmien laatimiseen tarjousta varten läheisessä yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa, ja se on pitänyt kansalaisvapauksien ja -oikeuksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnan säännöllisesti tilanteen tasalla. Mietinnössään jäsen� Coelho korostaa tietosuojaan liittyviä perustavanlaatuisia haasteita sekä sitä, että on tärkeää saada tietosuojasta vastaavat viranomaiset mukaan SIS II -järjestelmän kehittämiseen. Komissio on täysin tietoinen näistä haasteista sekä järjestelmän kehittämisen että sen oikeusperustan valmistelun osalta. Tähän oikeusperustaan sisällytetään tietosuojaa koskevia sääntöjä, jotka kattavat myös yksityishenkilöiden tiedonsaantioikeuden. Komissio käy myös säännöllisiä ja tiiviitä keskusteluja yhteisen valvontaviranomaisen kanssa ja on sisällyttänyt tarjouspyyntöön tietosuojaa koskevia eritelmiä.
Lopuksi haluan muistuttaa, että jäsen Coelhon mietinnössä mainitaan nimenomaisesti tarve yhdenmukaistaa tietosuojan periaatteita. Vaikka tämä yhdenmukaistamisvaatimus ei rajoitukaan yksinomaan SIS� II -järjestelmään, komissio aikoo ensi vuoden eli vuoden� 2004 kuluessa antaa kolmanteen pilariin kuuluvan säädösehdotuksen henkilötietojen suojaa koskevista säännöistä. Siksi haluankin jälleen kerran korostaa, miten tärkeänä komissio pitää parlamentin aktiivista osallistumista keskusteluun, josta toivoakseni tulee mahdollisimman avointa ja johon tämä mietintö varmasti antaa ratkaisevan panoksen. Toivon, että tämä mietintö saa parlamentin tuen. 
Santini (PPE-DE ).
   ( Olemme kuulleet sekä esittelijältä että komission jäseneltä, että käsittelemme nyt selkeästi uuden sukupolven Schengenin tietojärjestelmää, joka on hyvin erilainen kuin ensimmäinen ja jolla on sen vuoksi uudenlainen ja erilainen merkitys Euroopan kansalaisille ja uudenlainen ja erilainen vastuu heitä kohtaan.
SIS� I perustettiin korvaavaksi toimenpiteeksi henkilöiden vapaan liikkuvuuden mahdollistamiseksi, mutta viime vuosina se on alettu nähdä enemmänkin välineenä, josta voi olla hyötyä myös poliisiyhteistyössä. SIS� II ja SIS� I -järjestelmien tiedoista voi toisin sanoen tulla hyödyllinen tietolähde myös muihin tarkoituksiin kuin oli alunperin tarkoitus. Lisäksi Euroopan unionin laajeneminen merkitsee sitä, että toisen sukupolven tietojärjestelmä on saatava kehitettyä vuoteen� 2006 mennessä. Myös eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä ja jäsenvaltioiden välisistä luovuttamismenettelyistä annetussa neuvoston puitepäätöksessäkin säädetään SIS-järjestelmän käytöstä, joten järjestelmä on tätäkin varten ajanmukaistettava ajoissa.
Kaiken tämän perusteella on selvää, että neuvoston on pyrittävä edistämään julkista keskustelua SIS-järjestelmän luonteesta sekä poliittisista tavoitteista, joita SIS� II -järjestelmällä on määrä saavuttaa, jotta varmistetaan, että järjestelmän kehittäminen tapahtuu avoimesti ja demokraattisesti. Tässä yhteydessä on luonnollisesti arvioitava perusoikeuksien kunnioittamista, ja siksi on tarpeen jättää tämän ja muidenkin tietojärjestelmien hallinnointi ehdottoman luotettavan EU:n erillisviraston tehtäväksi – viraston, jonka johdossa on EU:n toimielinten ja jäsenvaltioiden edustajista koostuva hallintoneuvosto; viraston, jonka toiminta myös rahoitetaan Euroopan unionin talousarviosta ja joka on näin ollen parlamentin valvonnan alainen. SIS-keskukselta odotetaankin pikaista päätöstä sijaintipaikasta, joka saisi mahdollisuuksien mukaan olla lopullinen sijaintipaikka. Tämän lisäksi on tutkittava mahdollisuutta yhdistää erilaiset nykyisin käytössä olevat ja tulevina kuukausina ja vuosina käyttöönotettavat tietokannat – SIS-tietopankit, Europol, VIS, Eurojust ja niin edelleen – yhteiselle tekniselle alustalle ja luoda näin kattava, yhtenäinen tietojärjestelmä koko Euroopan unionille.
Tätä varten on kiinnitettävä erityisen suurta huomiota siihen, millaisia vaikutuksia tällaisella järjestelmällä mahdollisesti olisi yksityisyyden suojaan, ihmisoikeuksiin ja biometristen tietojen käyttöön liittyviin riskeihin. Ikävien yllätysten välttämiseksi kansalaisille on tiedotettava asiasta riittävästi.
Lopuksi haluan tuoda esiin seikan, joka saattaa vaikuttaa hieman kaukaa haetulta. Se liittyy siirtolaiskriisiin. On selkeästi nähtävissä, että laittomien maahanmuuttajien tulo unionin vapaan liikkuvuuden alueelle edellyttää nimenomaan SIS� II -järjestelmältä yllättävää roolia: sellaisten tietojen ja turvallisuusasioiden hallintaa, joita ei Schengenin tietojärjestelmän ensimmäistä sukupolvea käyttöön otettaessa ollut näköpiirissä. 
Sousa Pinto (PSE ).
    Arvoisa puhemies, ehdotus suositukseksi neuvostolle toisen sukupolven Schengenin tietojärjestelmästä antaa meille mahdollisuuden tuoda esiin suuri huolemme Schengenin tietojärjestelmän kehityksen saamasta suunnasta. SIS luotiin aikanaan korvaavaksi toimenpiteeksi tarkastuksien poistamiselle rajoilta henkilöiden vapaan liikkuvuuden mahdollistamiseksi. Siitä on kuitenkin vähitellen tulossa poliisiyhteistyön väline, koska neuvosto pyrkii antamaan sille jatkuvasti uusia tehtäviä ja sallimaan eri viranomaisille pääsyn sen tietokantoihin.
Kuten Schengen-järjestelmän yhteinen valvontaviranomainen toteaa, SIS-järjestelmän kehittämistä ja SIS� II -järjestelmän perustamista koskevat ehdotukset merkitsevät syvällistä muutosta itse järjestelmän luonteeseen: SIS-järjestelmä vain varoittaa asianomaisia viranomaisia siinä tapauksessa, että henkilö, jonka tiedot löytyvät tietokannasta, ylittää Schengen-rajan, kun taas SIS� II -järjestelmästä tulee todennäköisesti monenlaisiin tutkimustehtäviin käytettävä väline. Se merkitsisi siirtymistä reaktiivisesta turvallisuusajattelusta aktiiviseen turvallisuusajatteluun.
Uuden järjestelmän mahdollinen käyttöönotto, joka antaisi viranomaisille mahdollisuuden jakaa tietoja miljoonista yksityishenkilöistä eri tarkoituksia varten – todennäköisesti käyttäen uusinta teknologiaa, kuten biometristen tietojen analysointia – pakottaa meidät pohtimaan tämän uuden järjestelmän mahdollisia vaikutuksia kansalaisten oikeuksiin, vapauksiin ja takeisiin. Erityisesti haluan mainita oikeuden henkilötietojen suojaan, joka vahvistettiin hiljattain Euroopan unionin perusoikeuskirjan 8� artiklassa ja sisällytettiin valmistelukunnan laatimaan EU:n perustuslakiluonnokseen.
On totta, että yhteistyön parantaminen oikeus- ja sisäasioissa sekä erityisesti tietojen linkittäminen ja ristiviittausten luominen eri tietokantojen välille on yksi Euroopan unionin tavoitteista, joita kohti jäsenvaltiot ovat velvollisia pyrkimään. Me kaikki ymmärrämme, että tarvitaan tehokkaita tietojärjestelmiä, joilla pystytään vastaamaan kansainvälisen terrorismin ja rajat ylittävän rikollisuuden eteemme tuomiin haasteisiin, mutta nämä toimet eivät saa koskaan vaarantaa niitä perusperiaatteita, joille unioni oikeusyhteisönä perustuu. Yksityisyyden suojan ja turvallisuuden välistä tasapainoa ei pidä muuttaa ottamalla käyttöön tieto- ja viestintätekniikkaa, jota hallitukset ovat kehittäneet vastauksena uusien ja vaarallisten rikollisuuden muotojen mukanaan tuomiin entistä suurempiin uhkiin. Kun saatavilla oleva teknologia uhkaa henkilötietojen koskemattomuutta, jota nimenomaan olisi suojeltava, meidän velvollisuutenamme on säätää asianmukainen lainsäädäntö mahdollisten väärinkäytösten varalle.
Haluan tässä yhteydessä kiittää jäsen� Coelhoa hänen mietinnöstään. Mietintö sisältää koko joukon oikeansuuntaisia ehdotuksia: sen, että SIS� II -järjestelmän tavoitteista tarvitaan aitoa julkista keskustelua; että SIS� II -järjestelmää on kehitettävä avoimesti ja demokraattisesti, niin että kansalaiset voivat saada enemmän tietoa järjestelmästä ja että niillä ihmisillä, joiden tietoja järjestelmään on tallennettu, on mahdollisuus tutustua näihin tietoihin ja korjata niitä tarvittaessa; että nykyiset tietokannat kannattaisi yhdistää, jolloin olisi mahdollista laatia myös yhtenäinen ja kattava tietosuojajärjestelmä, joka mahdollistaisi tietojen yksityiskohtaisen analysoimisen; että uusille viranomaisille myönnettäisiin käyttöoikeus SIS-järjestelmään; ja että SIS-järjestelmän hallinnointia varten perustettaisiin EU:n erillisvirasto, jonka seurannasta ja valvonnasta vastaisi Euroopan parlamentti. 
Krarup (GUE/NGL ).
    Arvoisa puhemies, tämä mietintö ja parlamentin siitä käymä keskustelu ovat poliittisesti varsin merkityksettömiä. Kysymys on suosituksesta, joka ei ole sitova eikä edes kuulu parlamentin toimivaltaan. Tämä näennäinen merkityksettömyys on kuitenkin räikeässä ristiriidassa sen kanssa, miten tärkeästä asiasta pohjimmiltaan on kysymys. Aihe on pelottavan tärkeä. Siinä on kysymys niinkin suuresta asiasta kuin kansallisten, ylikansallisten ja kansainvälisten poliisiviranomaisten rajattomasta vallasta käyttää tieto- ja valvontajärjestelmiä, jotka muodostavat osan niin kutsutusta toisen sukupolven Schengenin tietojärjestelmästä, joka tunnetaan nimellä SIS� II. Voin sanoa, että George Orwellin painajaismaiset visiot valvovasta Isoveljestä kalpenevat tämän tilanteen rinnalla.
Järjestelmät ovat suurelta osin salaisia – erityisesti niille, joita ne koskevat. Kerättyjä tietoja käytetään yhä laajemmin sekä virallisesti että epävirallisesti. Todellisuudessa minkäänlaista demokraattista, parlamentaarista tai oikeudellista valvontaa ei ole. Schengenin tietojärjestelmän – joka tunnetaan myös SIS� I –järjestelmänä – alkuperäisen toiminta-ajatuksen eli pelkän rajavalvonnan varmistamisen tilalle on jo aikoja sitten tullut pyrkimys kerätä poliisitietoja sanan laajimmassa merkityksessä. Kun tietoja kerätään yhä enemmän ja yhä uusista aiheista, Schengenin tietojärjestelmä eli SIS – niin kuin totta puhuen Sirene-järjestelmäkin – ovat lain ulottumattomissa eikä niihin kohdistu minkäänlaista valvontaa. En tunne kollegani Coelhon taustaa ja motiiveja. Minulla ei ole mitään syytä epäillä hänen aitoa huoltaan, mutta sen sijaan epäilen, ovatko hänen ehdotuksensa kovin realistisia ja hyödyllisiä. Kannatan enemmänkin vähemmistöön jääneen mielipiteen taustalla olevia näkemyksiä, vaikka omasta mielestäni olisi pitänyt korostaa vieläkin voimakkaammin, ettei nyt ole kysymys pelkästään väärinkäytösten vaaroista tai oikeudellisesta tyhjiöstä. Tällaisen oikeudellisen tyhjiön väärinkäyttö on lähes väistämätön seuraus niistä poliisivaltion piirteistä, joita jo nyt on nähtävissä ja jotka olemme hyväksyneet. 
Cappato (NI ).
    Arvoisa komission jäsen Vitorino, voisin ehkä tavalliseen tapaan nostaa taas esiin sen seikan, että nyt puheena oleva SIS-järjestelmän kehittäminen tapahtuu ilman yhteisiä sääntöjä tietosuojasta. Vapaan liikkuvuuden mahdollistavasta korvaavasta toimenpiteestä ollaan asteittain tekemässä poliisiyhteistyön välinettä. Käytän puheaikani kuitenkin pyytääkseni teiltä joululahjaa: voisimmeko saada jouluksi näppärän taulukon, joka sisältäisi kattavan luettelon tiedoista, joita kaikissa näissä tietokannoissa on käsitelty sekä siitä, miten niitä on käsitelty, tietoluokista, oikeusperustasta, kunkin tietoluokan käsittelymenetelmästä, yksityishenkilöiden oikeudesta tutustua itseään koskeviin tietoihin sekä korjata niitä ja niihin liittyviä väärinkäytöksiä, sekä menetelmistä, joita kunkin tietoluokan siirrossa Euroopan unionin ulkopuolelle on käytetty.
Arvoisa komission jäsen, en tiedä, olenko erityisen tarkkaamaton tai taitamaton tässä asiassa, mutten ole toistaiseksi onnistunut löytämään asiakirjalähdettä, josta kävisi ilmi, mitä tietoja on siirretty, miten, missä ja minkä sääntöjen nojalla. Sitten kun saamme tällaisen asiakirjan, tiedämme vihdoin, mistä loppujen lopuksi puhutaan. 
Cauquil (GUE/NGL ).
    Arvoisa puhemies, meillä on kaksinkertainen syy hylätä tämä suositus toisen sukupolven Schengenin tietojärjestelmästä. Kieltäydymme hyväksymästä tätä henkilötietojen tallentamiseen käytettävää sähköistä tietokantaa – järjestelmää, jota mietinnön laatija haluaisi päivittää – koska se on poliisiviranomaisten sortoväline. Vieläkin jyrkemmin torjumme politiikan, jota tämän välineen olisi tarkoitus palvella.
Valtiot, joille terrorismin vastainen taistelu on kaikenkattava tekosyy, haluavat tähän tietokantaan lisää uusia tietoja sekä mahdollisuuden yhdistää se viisumitietojärjestelmään. Järjestelmän käyttöoikeus laajennettaisiin koskemaan myös oikeusviranomaisia, joilla käyttöoikeutta ei ole tähän asti ollut. Tämä sortoväline on laadittu yksittäisiä siirtotyöläisiä vastaan, ja sillä pyritään estämään heitä tulemasta Euroopan unioniin ja uhataan samalla kaikkien vapautta. On törkeää, että käytämme miljoonia euroja monimutkaisiin valvontalaitteisiin ja järjestelmään, jolla välitetään tietoja ihmisistä heidän ylittäessään aiemmin avoinna olleita rajoja, jotka nyt suljetaan heidän nenänsä edestä. Näin luodaan ja pidetään yllä dramaattisia tilanteita, joissa häikäilemättömien salakuljettajien toiminta kukoistaa.
Vastustamme politiikkaa, jonka myötä Euroopasta ollaan tekemässä linnaketta, joka ympäröidään piikkilanka-aidalla – joko sähköisellä tai yksinkertaisesti juridisella. Tämä on vanhanaikaista, taantumuksellista ja epäinhimillistä politiikkaa. Euroopan unionin eteläisten kansojen kohtalo on aina ollut sidoksissa Välimeren toisella laidalla, Marokosta Egyptiin, elävien kansojen kohtaloon. Itä-Euroopan uusien jäsenvaltioiden kansoilla on tuhansia erilaisia siteitä entisen Neuvostoliiton maiden kansalaisiin. Liikkuvuuden rajoittaminen Euroopan unionin ja sen naapurimaiden välillä on julmaa näitä ihmisiä kohtaan. Me tuomitsemme sen ja äänestämme mietintöä vastaan. 
Schröder, Ilka (GUE/NGL ).
   – Arvoisa puhemies, jos SIS-järjestelmää tarkastellaan historian valossa, se on EU:n toteuttamaa suoraa jatkoa Saksan rasistiselle ulkomaalaisrekisterille, johon on jo vuosia luetteloitu kaikki Saksassa asuvat ulkomaalaiset. Jos me tänään tässä parlamentissa puhumme vapaudesta, kyse on valtion vapaudesta ja samalla myös velvollisuudesta tutkia ihmismateriaaliaan ja luokitella sitä eri kategorioihin.
Valtaosa nykyiseen SIS-järjestelmään tallennetuista henkilötiedoista koskee henkilöitä, joilta on evätty pääsy Euroopan unioniin. Toisen sukupolven SIS-järjestelmän kehittämisessä ei kuitenkaan ole kyse pelkästään järjestelmän tallennuskapasiteetin lisäämisestä ja uuden itärajan vahvistamisesta. Vieläkin pahempaa on, että järjestelmän toimintoja laajennetaan ottamalla käyttöön uusia tietoluokkia ja hakuvaihtoehtoja, joiden tarkoituksena on helpottaa SIS� II -järjestelmän käyttöä ihmisten jäljittämisessä. Tämä merkitsee perustavanlaatuista muutosta tietokannan luonteeseen.
Järjestelmästä, joka oli alunperin rasistinen luettelo henkilöistä, joilta on evätty pääsy Euroopan unioniin, on muodostumassa valtiokoneiston käyttöön tuleva voimallinen sortoväline, jonka avulla henkilöitä voidaan jäljittää. SIS on ensimmäinen satelliitti Euroopan "tähtien sota" -ohjelmassa, jolla pyritään maahanmuuton rajoittamiseen. Meillä on mahdollisuus hylätä tämä ehdotus, ja se meidän on myös tehtävä. 
Vitorino,
   .  Arvoisa puhemies, kunnioitan suuresti kaikkia, jotka suhtautuvat kriittisesti Schengenin tietojärjestelmään. Rehellisyyden nimissä en kuitenkaan usko, että Schengenin tietojärjestelmän demonisoiminen on paras mahdollinen strategia sen arvostelemiseksi, mutta jokainenhan on vastuussa omista poliittisista kannoistaan. Haluan tehdä selväksi, että Schengenin tietojärjestelmä on pääasiallisesti Euroopan unionin ulkorajojen hallintaan tarkoitettu järjestelmä ja että se on ehdoton ennakkoedellytys vapaan liikkuvuuden turvaamiselle EU:n alueella. Jos me siis haluamme jatkossakin toteuttaa sisärajojen poistamisen periaatetta, meidän on pystyttävä kantamaan vastuumme valvomalla tarkemmin ulkorajoja. Kysymys ei ole ainoastaan Euroopan unionin alueelle saapumisesta ja sieltä poistumisesta; kysymys on myös turvallisuuden takaamisesta EU:n sisällä. Poliittinen vaihtoehto, jonka haluan nostaa uudelleen esiin tässä yhteydessä, on luonteeltaan erilainen.
Mielestäni keskeisintä tässä on Schengenin tietojärjestelmän etujen tunnustaminen. Minulla on joululahja jäsen� Cappatolle, mutta tämä ei ole se. Minulla on jotakin muuta annettavaa, mutta [odottakaamme jouluun], sillä tämä ei olisi niin kovin kiinnostava lahja. Ei, se on jotakin muuta. Jäsen Cappaton esiin nostamasta kysymyksestä haluan sanoa kaksi asiaa: ensinnäkään ei ole olemassa minkäänlaisia suunnitelmia missään muodossa tapahtuvasta tietojen siirrosta Schengenin tietojärjestelmästä kolmansiin maihin. Schengen-tietokannan käyttöoikeus on varattu yksinomaan Euroopan unionin jäsenvaltioille. Järjestelmään tallennettavia tietoja koskevaan kysymykseen luulen jo vastanneeni puheessani todetessani, että keskustelu siitä, mitkä nimenomaiset tiedot otetaan mukaan järjestelmään, on vielä käymättä. Suoritimme toteutettavuustutkimuksen, jonka toimitimme parlamentille, ja siinä eriteltiin jäsenvaltioiden meille esittämät pyynnöt. Näitä tietoja ei ole vielä kunnolla analysoitu, ja komissio valmistelee parhaillaan vuoden loppuun mennessä julkistettavaa tiedonantoa, jossa arvioidaan keskustelun edistymistä.
Ymmärrän ihmisten epäilykset ja pelot, mutta haluan sanoa yhden asian: siinä, että minä komission jäsenenä olen täällä puhumassa teille toisen sukupolven Schengenin tietojärjestelmästä, on huomattava ero siihen, ettei ensimmäistä järjestelmää varten ollut nimetty komission jäsentä, joka olisi voinut vastata täällä siihen, mitä oli tekeillä. Tuolloinen tilanne eroaa merkittävästi nykyisestä – siitä, että seison täällä kertomassa teille, että komissio aikoo antaa ehdotuksensa kolmannen pilarin alaan kuuluvien henkilötietojen valvonnan ja suojaamisen yhdenmukaistamiseksi ja että järjestelmän toiminta vaatii demokraattista ja oikeudellista valvontaa. Siinä on ensimmäisen ja toisen Schengenin tietojärjestelmän välinen ero, ja tämän eron on tehnyt mahdolliseksi nimenomaan se, että järjestelmä on sisällytetty yhteisön säännöstöön tämän parlamentin antamalla tuella, johon sivumennen sanoen toivon voivani luottaa tälläkin kertaa. Toivon siis parlamentin puoltavan äänestyksessään Coelhon mietintöä. 
Puhemies. –
   Kiitoksia, arvoisa komission jäsen.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo� 12.00. 
Puhemies. –
   Esityslistalla on seuraavana komission julkilausuma EU:n ja Kanadan huippukokouksesta, joka pidetään Ottawassa 17.� joulukuuta 2003. 
Vitorino,
    Arvoisa puhemies, seuraava Euroopan unionin ja Kanadan välinen huippukokous oli tarkoitus pitää 17.� joulukuuta 2003 Ottawassa. Huippukokouksen ajoitus on nyt kyseenalaistettu. Komissio ymmärtää, että ehdotettu päivämäärä aiheuttaa puheenjohtajavaltiolle ongelmia. Komissio pitää tätä Kanadan kanssa pidettävää huippukokousta erittäin tärkeänä ja on valmis tekemään kaikkensa varmistaakseen, että se järjestetään. Sen jälkeen, kun ongelma tuli esille, pääministeri Jean� Chrétien on ilmoittanut aikomuksestaan jättää tehtävänsä 12.� joulukuuta. Näin ollen on epätodennäköistä, että huippukokous voitaisiin pitää 17.� joulukuuta. Komissio toivoo kuitenkin, että ratkaisu löydetään, jotta viimeinen huippukokouksemme saadaan pidettyä ennen kuin pääministeri Chrétien jättää tehtävänsä.
Olemme valmistelleet ahkerasti tätä huippukokousta. Kyseessähän on viimeinen huippukokous, jota isännöi pääministeri Chrétien, Euroopan pitkäaikainen todellinen ystävä. Haluamme käyttää tämän tilaisuuden hyväksemme osoittaaksemme, kuinka vahvat siteet Euroopan unionin ja Kanadan välillä on, ja ilmaistaksemme yhteisen aikomuksemme lujittaa suhteitamme edelleen tulevina kuukausina ja vuosina.
Tässä yhteydessä komissio suhtautuu myönteisesti Kanadan ja Euroopan parlamentaarisen yleiskokouksen puheenjohtajan antamaan julistukseen, joka annettiin vastikään Ottawassa pidetyssä EU:n ja Kanadan parlamenttien välisessä kokouksessa. Komissio pani tyytyväisenä merkille laajan yksimielisyyden, joka käy ilmi puheenjohtajan julistuksesta, ministerineuvoston vastikään tekemistä päätelmistä sekä EU:n ja Kanadan suhteista toukokuussa 2003 annetusta komission omasta tiedonannosta.
Kuten puheenjohtajan julistuksessa todettiin, EU ja Kanada sopivat viime vuoden Ottawan huippukokouksessa toteuttavansa kahdenvälisiä suhteitaan koskevan kattavan uudelleentarkastelun vuoden 2003 aikana ja raportoivansa tuloksista tämän vuoden joulukuussa pidettävässä huippukokouksessa. Komissio tekee puheenjohtajavaltion ja kanadalaisten kollegoidemme kanssa väsymättä töitä saadakseen laadittua lopullisen kertomuksen huippukokousta varten. Kertomuksessa käsitellään useita aiheita, joita komissio, neuvosto ja parlamentti ovat pohtineet antaessaan oman panoksensa suhteiden uudelleen tarkasteluun.
Uudelleentarkastelun liikkeellepanevana voimana on EU:n ja Kanadan suhteiden muuttuva luonne. Euroopan unioni itsessään muuttuu jatkuvasti, ja Kanada oli ensimmäinen yhteisön ulkopuolinen teollisuusmaa, joka solmi viralliset suhteet Euroopan talousyhteisöön vuonna 1976. Tämän jälkeen EU:n ja Kanadan suhteissa on yleensä keskitytty kauppaan ja talouteen liittyviin asioihin. Kanadan ja EU:n yhteiset intressit käsittävät kuitenkin huomattavan paljon muutakin kuin kaupallisen alan. Yhteiskuntamallimme ja globaalit intressimme ovat samankaltaiset. Kanada on EU:n tavoin vankka Yhdistyneiden Kansakuntien, monenvälisen järjestelmän ja kansainvälisen oikeusjärjestyksen kannattaja. Kanada on esimerkiksi äänestänyt Euroopan unionin kanssa samalla tavoin 96� prosentissa asioista, joita on käsitelty nykyisen YK:n yleiskokouksen aikana ja joista Euroopan unioni oli vahvistanut yhteisen kantansa.
Haluamme löytää tapoja työskennellä järjestelmällisemmin ulko- ja turvallisuuspolitiikan alalla, jotta voimme tehokkaammin edistää niitä toimintamalleja, joiden osalta tavoitteemme ovat samat. Haluamme lisäksi parantaa vuoropuhelua politiikan muilla aloilla, joilla arvomme ja edessämme olevat haasteet ovat usein samat. Nämä alat kattavat koulutuksen ja kulttuurin, ympäristön sekä oikeus- ja sisäasiat. Olemme lisäksi pyrkineet keskittymään Kanadan ja EU:n välisiin erittäin tärkeisiin taloudellisiin suhteisiin.
EU on Kanadan toiseksi suurin kauppakumppani Yhdysvaltojen jälkeen. EU:sta tehdään toiseksi eniten ulkomaisia sijoituksia Kanadaan. Samalla kun olemme toteuttaneet kattavaa uudelleentarkastelua kaikista EU:n ja Kanadan välisiä suhteita koskevista näkökohdista, olemme myös luoneet kehystä uudentyyppistä kahdenvälistä kauppa- ja investointisopimusta varten. Tarkoituksena on helpottaa EU:n ja Kanadan välisiä investointeja ja kauppaa. Komission jäsen Lamy ja Kanadan kauppaministeri Pettigrew kertovat joulukuun huippukokouksessa selvityksen tuloksista ja tällaisen sopimuksen mahdollisesta laajuudesta. Neuvottelut on tarkoitus aloittaa heti vuoden 2004 alussa.
Euroopan komissio katsoo, että eurooppalaisten ja kanadalaisten parlamentaarikkojen välinen tiivis vuoropuhelu on terveiden suhteiden ylläpitämisen edellytys. Komissio on kiitollinen parlamentin Kanadan-valtuuskunnalle sen työstä ja toivoo, että myös muut politiikan erityisalojen kanssa tekemisissä olevat parlamentin jäsenet ja valiokunnat kiinnittäisivät huomiota yhteydenpidon lisäämiseen kanadalaisten kollegojensa kanssa.
EU:n ja Kanadan suhteet ovat erittäin terveellä pohjalla. Euroopan komissio aikoo tehdä päättäväisesti kaikkensa säilyttääkseen suhteet tällaisina. Haluamme, että suhteissa edetään seuraavalle tasolla huippukokouksen yhteydessä nyt, kun ajat ovat haastavat kansainvälisen yhteisön kannalta ja kun Kanadassa ja Euroopan unionissa on valmisteilla merkittäviä uudistuksia, jotka toteutuvat tulevina kuukausina. 
Schröder, Jürgen (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, komission jäsen Vitorino viittasi perustellusti EU:n ja Kanadan välisiin erityisiin suhteisiin, joita ollaan parhaillaan kehittämässä seuraavalle tasolle. Arvoisa komission jäsen, mainitsitte, että yhteiskuntamallimme ovat samanlaiset tai ainakin hyvin samankaltaiset. On totta, että Kanada on suuri maa, joka pyrkii suvaitsemaan ja vielä laajemmin edistämään kulttuurien monimuotoisuutta. Näin ollen havaittavissa on tietynlaista samankaltaisuutta verrattuna Euroopan unionin tilanteeseen, sillä unionin rakenne on erilainen kuin esimerkiksi Yhdysvaltain. Kulttuurien monimuotoisuus on läsnä myös Euroopan unionissa, ja se korostuu yhä enemmän uusien maiden liittyessä unioniin ensi vuonna.
Arvoisa komission jäsen, sanoitte myös, että globaalit intressimme ovat samat, mikä liittyy toiseen mainitsemaanne seikkaan eli yhteiseen yhteiskuntamalliin. Globaalit intressimme liittyvät ulko- ja turvallisuuspolitiikkaan. Meidän on osallistuttava kulttuurien väliseen globaaliin vuoropuheluun erityisesti syyskuun 11.� päivän tapahtumien johdosta, sillä kulttuurien yhteentörmäys ei vie mihinkään. Loppujen lopuksi kansainvälistä terrorismia ei pystytä torjumaan aseellisin keinoin.
Tästä pääsenkin seuraavaan aiheeseeni eli siihen, että vaikka tämä suuri maa Kanada sijaitseekin Pohjois-Amerikassa, siellä puhutaan ranskaa. Kulttuurien välinen vuoropuhelu tyssää niille sijoilleen, jos sitä käydään ainoastaan englanniksi, erityisesti Yhdysvaltain ja islamilaisen maailman välillä. Mielestäni olisi erinomaista, jos Ranska ryhtyisi yhdessä Kanadan kanssa edistämään tällaista vuoropuhelua. Kanada voisi toimia Yhdysvaltain ja islamilaisen maailman välisenä sovittelijana. Tämä olisi erityisesti tärkeimmän kumppanimme eli Yhdysvaltain etujen mukaista.
Lopuksi haluan lisätä, että mielestäni EU:n ja Kanadan väliset suhteet ovat esimerkilliset. Nyt kun rautaesirippu on revennyt, voimme perustellusti pyrkiä rakentamaan tasapainoiset suhteet Keski- ja Itä-Eurooppaan sekä niihin Itä-Euroopan maihin, jotka eivät melko todennäköisesti voi koskaan liittyä Euroopan unioniin, kuten Venäjään. Emme saa kuitenkaan koskaan unohtaa, että meidän on katsottava edelleen myös länteen päin, ei ainoastaan Yhdysvaltoihin vaan suureen liittolaiseemme Kanadaan. Meidän on Kanadan kanssa pyrittävä saavuttamaan globaali tasapaino monenkeskisessä maailmassa, ja mielestäni toimivat suhteet Kanadaan ovat tässä yhteydessä keskeisen tärkeät. 
Martin, David (PSE ).
    Arvoisa puhemies, on mielenkiintoista, että keskustelemme EU:n ja Kanadan suhteista samana päivänä, kun presidentti George Bush vierailee Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja mainostaa Yhdistyneen kuningaskunnan ja Yhdysvaltain niin sanottuja erityisiä suhteita. Siellä Yhdistyneen kuningaskunnan kolkassa, josta minä olen kotoisin, erityistä yhteenkuuluvuutta tunnetaan Yhdysvaltain sijasta Kanadan kanssa. Hyvin usealla skotlantilaisella perheellä on ainakin kaukaisia sukulaisia Kanadassa. Väittäisin siis, että Skotlantia ja Kanadaa yhdistävät siteet ovat huomattavasti lujemmat kuin Yhdistynyttä kuningaskuntaa ja Yhdysvaltoja yhdistävät siteet.
Tämä pätee myös muihin Euroopan unionin alueisiin. Kuten jäsen Schröder aivan oikein totesi, ranskalaiset tuntevat luonnostaan yhteenkuuluvuutta Kanadan kanssa, kuten myös irlantilaiset. Unioniin pian liittyvistä uusista jäsenvaltioista Puolan ja Baltian maiden kansalaisilla on myös paljon sukulaisia Kanadassa ja tiiviit yhteydet sinne. EU:n ja Kanadan väliset suhteet ovat siis erittäin tärkeät, ja meidän olisi tehtävä kaikkemme niiden ylläpitämiseksi.
Näin ollen kuuntelin hieman surullisena komission jäsentä hänen ilmoittaessaan meille tänä iltana, että huippukokous mahdollisesti peruutetaan. Olen kuullut kanadalaisilta ystäviltäni, että pääministeri Chrétien, joka on suuri Euroopan ystävä, on todennut, että tämän EU:n ja Kanadan huippukokouksen pitäminen on yksi hänen toimikautensa viimeisten viikkojen huippukohdista. Jos huippukokousta ei toteuteta edes jossakin muodossa, se on isku vasten Euroopan-ystävän kasvoja. Pääministeri Chrétienille, minulle ja komissiolle on samantekevää, järjestetäänkö huippukokous Euroopassa vai Kanadassa. Tärkeintä on, että se järjestetään ennen 12.� joulukuuta.
Kanada on meille tärkeä useista syistä, jotka käyn pikaisesti läpi, sillä komission jäsen Vitorino ja jäsen Schröder ovat jo hahmotelleet niistä joitakin. Suhteemme ovat tärkeät kulttuurisista ja historiallisista syistä. Toivoin, että tulevalla huippukokouksella edistettäisiin nuorisovaihtoa, jotta nykyiset yhteydet säilyisivät ja jotta niiden varaan voisi rakentaa tulevaisuudessakin.
EU ja Kanada ovat luonnolliset kumppanit maailman näyttämöllä. Toisin kuin jotkin muut maat me molemmat arvostamme maailman monenvälisiä instituutioita ja kansainvälistä oikeusjärjestystä. Voimme saavuttaa paljon työskentelemällä kanadalaisten kollegojemme kanssa eri aiheiden parissa, kuten Kioton pöytäkirjan täytäntöönpanon, kansainvälisen rikostuomioistuimen tuomiovallan ja Dohan kauppaneuvottelujen alalla.
Kuten komission jäsen perustellusti korosti, talous- ja kauppasuhteemme ovat erinomaiset, ja mikä tärkeää, kahdella tapaa: kyseessä eivät ole yksipuoliset kauppasuhteet. Kanada on halukas tekemään sopimuksen viinien ja väkevien juomien kaupasta, mikä osoittaa suhteidemme kanadalaisiin ystäviimme olevan hyväntahtoiset.
Oikeus- ja sisäasioissa meillä on useita eri aiheita koskeva yhteinen lähestymistapa: näitä aiheita ovat terrorismi, maahanmuutto, turvapaikka-asiat ja rajavalvonta sekä maahanmuuttajien kotouttaminen. Osoitan nyt sanani komission jäsenelle Vitorinolle: toivon, että löydämme ratkaisun Kanadan ilmaisemaan pyyntöön saada EU:ssa vieraileville Kanadan kansalaisille pitkäkestoisemmat viisumit.
Lopuksi totean, että olen komission kanssa samaa mieltä EU:n ja Kanadan suhteista. Toivon, että parlamentti yhtyy Euroopan komission kantaan ja korostaa neuvostolle, että huippukokous on järjestettävä jossakin muodossa. 
Watson (ELDR ).
    Arvoisa puhemies, olen samaa mieltä kuin kollegani Martin.
Meille annettaisiin anteeksi, jos olisimme näiden viime kuukausien aikana alkaneet luulla, että Euroopan transatlanttiset suhteet käsittävät ainoastaan Yhdysvallat, sillä niin usein käytämme tätä käsitettä kuvaamaan unionin ja Yhdysvaltain suhteita.
Kanadan entinen pääministeri Pierre Trudeau sanoi kerran, että Yhdysvaltain naapurina olemista voi verrata elefantin vieressä nukkumiseen: sen pienimmätkin liikkeet todennäköisesti pitävät toisen hereillä yöllä. Euroopan herkkyys Yhdysvaltain elefantin liikkeille voi erittäin helposti jättää varjoonsa suhteemme Yhdysvaltain pohjoiseen naapurivaltioon.
EU:n ja Kanadan välinen huippukokous antaa mahdollisuuden uudistaa näitä suhteita. Euroopan unionilla ja Kanadalla on takanaan pitkä tuottoisan yhteistyön historia, jonka varaan voimme rakentaa. Olemme samaa mieltä parhaasta strategiasta kansainvälisen terrorismin ja järjestäytyneen rikollisuuden torjumiseksi. Tuemme yhdessä Natoa, YK:ta ja kansainvälistä rikostuomioistuinta. Olemme molemmat sitoutuneet lujasti kolmannen maailman kehitysapuun ja ympäristönsuojeluun. Sekä EU että Kanada ovat ratifioineet Kioton pöytäkirjat ja kehottaneet muitakin tekemään niin. Jalkaväkimiinoja koskevasta Ottawan yleissopimuksesta käy ilmi yhteinen kantamme näitä kammottavia aseita vastaan ja päättäväisyytemme toimia.
Kanada pyrki aikoinaan aktiivisesti solmimaan kahdenväliset kauppasuhteet Eurooppaan vähentääkseen riippuvuuttaan Yhdysvaltain kanssa käytävästä kaupasta. Olisi pinnallista pitää Naftaa osoituksena Kanadan antautumisesta taloutensa kohtalolle. Kanadalaiset sijoittavat Eurooppaan edelleen merkittäviä summia: viime vuonna lähes 65� miljardia euroa. Vastavuoroisesti Kanadaan tehtävistä ulkomaisista sijoituksista yli neljäsosa on peräisin EU:sta. Kanadan palveluihin liittyvästä viennistä lähes 20� prosenttia suuntautuu EU:hun.
Komission strategia-asiakirjassa käsitellään perustellusti maidemme välillä vallitsevaa hyvää tahtoa, mutta todetaan myös yhtä perustellusti, että siitä seuraa vain hyvin vähän myönteisiä toimia. Meidän on toteutettava tällaisia toimia. Selkeät tavoitteet ovat liian usein puuttuneet Kanadan ja EU:n välisistä korkean tason kokouksista. Tämän huippukokouksen pitäisi luoda perusta huomattavasti entistä ennakoivammille suhteille.
Puheenjohtajavaltio on huomioinut tämän ja asettanut yhdeksi kautensa ensisijaiseksi tavoitteeksi tehdä uusi kunnianhimoinen sopimus. Tästä syystä on merkillistä, että neuvoston puheenjohtaja on päättänyt olla seuraamatta valtuuskunnan mukana. Kanadalaiset diplomaatit kertoivat minulle tänä iltana, että ministeri Berlusconin tahditon päätös on johtanut siihen, että Kanada harkitsee koko huippukokouksen peruuttamista tai sen siirtämistä pidettäväksi aikaisemmin joulukuussa Euroopassa.
Kun otetaan huomioon huippukokouksen merkitys ja sen vakiintunut asema Euroopan diplomaattisessa kalenterissa, ministeri Berlusconi on todellakin halunnut loukata ystäviämme Ottawassa, eikä sitä voida hyväksyä. Kuluneiden viikkojen aikana hän on jo toistamiseen nolannut unionin ja tässä tapauksessa loukannut arvokasta liittolaistamme.
ELDR-ryhmä vaatii, että huippukokous järjestetään suunnitelmien mukaisesti joulukuussa ja mielellään Kanadassa ja ainoastaan viimeisenä keinona Euroopassa. Ministeri Berlusconin poissa ollessakin huippukokouksessa on päästävä sopimukseen, jolla poistetaan sääntelyesteet vilkkaammalta kaupalta ja investoinneilta.
Kun otetaan huomioon, että Kanadalla ja EU:lla on useita yhteisiä pohjoisatlanttilaisia arvoja, huippukokouksessa olisi tuotava esille, että Kanada ja EU tekevät tästä lähtien ennakoivaa yhteistyötä ulko- ja turvallisuusasioissa ja ympäristöasioissa. Tämä tarkoittaa kantojemme yhtenäistämistä tärkeitä kansainvälisiä kokouksia varten.
Huippukokouksessa on lisäksi tehtävä konkreettisia ehdotuksia ohjausryhmästä, joka arvioi suhteidemme tulevaa hoitamista. Tarvitsemme enemmän viranomais- ja asiantuntijatason virallisia kokouksia sekä entistä kohdennetummat suhteet. Heti kun uudesta perustuslaista päästään sopimukseen, Kanadan kanssa vuonna 1976 tehty puitesopimus on päivitettävä.
Lopuksi totean, että nyt on aika valmistautua uuteen vuosisataan toisissa transatlanttisissa suhteissamme. 
Puhemies. –
   Kiitos, jäsen Watson.
Keskustelu on päättynyt.(1)


Puhemies.
   Hyvät kollegat, tämä on erityinen päivä minulle irlantilaisena Euroopan kansalaisena. Pyydän kollegojani laittamaan kuulokkeet korvilleen, sillä puhun nyt lyhyesti ikivanhalla irlanninkielellä.
A Uachtaráin, is mór an pléisiúr agus an onóir é fáilte a chur roimh Mháire Mhic Ghiolla Íosa, an chéad Uachtarán ar Éirinn as Cúige Ársa Uladh. De réir pobalbhreitheanna a rinneadh le déanaí, is í an phearsa pholaitiúil is measúla í i bPoblacht nahÉireann. A Uachtaráin Mhic Ghiolla Íosa, cuirimid céad míle fáilte romhat chuig Parlaimint na hEorpa.
Arvoisa presidentti, kuusi vuotta sitten teidät valittiin Irlannin tasavallan kahdeksanneksi presidentiksi. Valintanne symboloi erinomaisesti kahtiajakautuneen saaremme yhteisöjen välisiä senhetkisiä pyrkimyksiä parantaa keskinäisiä suhteita ja löytää sovinto. Presidentinvaalikampanjanne aiheena oli siltojen rakentaminen perinteiden, kulttuurien, yhteisöjen ja ennen kaikkea ihmisten välille, eikä se ollut mikään abstrakti aihe. Kuuden viime vuoden aikana olette toimillanne ja omistautumisellanne osoittanut, mitä hyötyä on siltojen rakentamisesta, kumppanuudesta ja yhteyksien luomisesta.
Juuri tästä kyvystä luoda yhteyksiä on ollut Irlannille suurta hyötyä. Me irlantilaiset aloitimme 30� vuotta sitten matkamme Euroopan reunalta sen sydämeen. Jätimme taaksemme eristäytyneisyyden ja pysähtyneisyyden ottaaksemme vastaan avoimuuden ja yhdentymisen nykyaikaisen vaurauden perustana. Muutos avasi irlantilaisten uudelle sukupolvelle mahdollisuuksia, jotka olivat aikaisemmin ainoastaan suuren maastamuuttajayhteisömme käytettävissä.
Arvoisa presidentti, toivon, että sallitte minun lainata puhettanne, jonka piditte Yhdysvalloissa toukokuussa 2003. Teitte erittäin hyvän yhteenvedon Irlannin myönteisistä kokemuksista osana Euroopan unionia. Sanoitte, että tästä pienestä ja köyhästä saaresta Euroopan länsirannikolla tuli huomaamaton osa Euroopan unionia 30� vuotta sitten, ja nyt siitä on vähitellen tullut unionin mahdollisuuksien symboli, maa, jonka talouden menestyskertomusta halutaan matkia kaikkialla muualla. Tämä maa pystyi 35� vuotta sitten tarjoamaan koulutuksen vapauttavan onnen ainoastaan pienelle eliitille, ja nyt se on saanut tuntea suurimman luonnonvaransa – omien kansalaistensa nerokkuuden – valtavan energian, joka on saatu käyttöön koulutuksen saatavuutta lisäämällä.
Jatkoitte todeten, että tästä maasta, josta ihmiset ovat muuttaneet pois 150� vuoden ajan, on yhtäkkiä tullut maahanmuuton kohde, jolla on edessään monikulttuurisuuden ja turvapaikanhakijoiden synnyttämät haasteet.
Arvoisa presidentti, aivan kuten teidän valintanne oli merkki joskus kahtiajakautuneen maamme eheytymisprosessista, Irlannin Euroopan unionin puheenjohtajuuskausi on merkki vanhan Euroopan maanosan eheytymisprosessista ja juhlistaa sitä. Ensi vuonna rakennamme maanosamme mittaisia siltoja, kun toivotamme virallisesti tervetulleiksi ystävämme kymmenestä uudesta jäsenvaltiosta. Me olemme Euroopan parlamentissa työskennelleet ahkerasti tässä siltojen rakentamisprosessissa ja olemme ylpeitä osuudestamme. Luotamme siihen, että pääsemme korjaamaan työmme hedelmät puheenjohtajavaltio Irlannin johdolla.
Arvoisa presidentti McAleese, minulla on irlantilaisena Euroopan kansalaisena suuri ilo pyytää teitä puhumaan parlamentille.
Mary McAleese,
    Arvoisa puhemies, arvoisat parlamentin jäsenet ja vieraat, minulla on ilo ja todellinen kunnia ottaa vastaan pyyntö puhua parlamentille juuri tässä Euroopan unionimme historian merkittävässä vaiheessa.
Tiedän, että tässä parlamentissa vaalitaan useita poliittisia näkemyksiä sekä useita eri kulttuureja, kieliä, identiteettejä ja perinteitä. Puhutte useita eri kieliä ja ymmärrätte erityisesti kielen ja kulttuurin välisen yhteyden, joten tiedän, että suhtaudutte erityisen myönteisesti siihen, että myös minä käytän tilaisuuden puhua irlanninkielellä hetken verran.
Is mór an onóir dom an deis seo a fháil labhairt le Parlaimint na hEorpa. Is ó shaoránaigh na hEorpa a eascraíonn údarás na hinstitiúide seo agus dá bhrí sin tá áit ar leith aici i gcroí an Aontais. Is léir dom go maith go bhfuil baill and fhorais ag obair go dícheallach chun an Eoraip seo againne a neartú. Glacaim uchtach as seasamh daingean na Parlaiminte agus í ag cur tuairimí mhuintir na hEorpa chun cinn.
Irlannista tulee unionin puheenjohtajavaltio tammikuussa 2004, joten minun on tänään perusteltua mainita lyhyesti joitakin niistä tärkeimmistä aiheista, joita käsittelemme Irlannin puheenjohtajakaudella. Irlannin pääministeri eli Taoiseach käsittelee niitä luonnollisesti huomattavasti yksityiskohtaisemmin parlamentin tulevassa tammikuisessa täysistunnossa, ja voitte olla varmoja siitä, että pääministeri ja Irlannin hallitus odottavat innolla tuota hetkeä.
Parlamenttinne tuo kuuluville miesten, naisten ja nuorten moninaiset mielipiteet ympäri Eurooppaa. Neuvoston ja komission kanssa parlamentti muodostaa olennaisen osan toimielinten valvontajärjestelmästä, jonka ansiosta Euroopan yhdentymishanke on onnistunut erinomaisesti kaikkien meidän puolestamme. Olen luonnollisesti erityisen ylpeä siitä, että parlamentissa on tänään läsnä sekä irlantilainen puhemies että irlantilainen presidentti.
Meidät yhdistävää kansalaisuutta ehkä vieläkin tärkeämpi asia on pienille kansakunnille osoitettu jatkuva tuki, josta on osoituksena arvoisan puhemiehen valinta. Se osoittaa, että unioni noudattaa käytännöissään tasavertaisuuden ja ansiokkuuden periaatteita. Haluaisin myös todeta, että teitä on koko toimikautenne ajan ihailtu laajalti erityisesti kotimaassamme.
Parlamentin vaikutusvalta on kasvanut unionin kasvun myötä. Se on muuttunut neuvoa-antavasta elimestä lainsäädäntöelimeksi, ja irlantilaiset todellakin ovat tukeneet vakaasti tätä muutosta. Parlamentilla on nyt keskeinen asema demokraattisen politiikan tekemisessä unionin ytimessä, ja sen keskusteluista käy ilmi unionin sisäisen yhteistyön laajentuminen uusille aloille. Nämä alat ovat nykyisin huomattavasti laajempia kuin ainoastaan kauppaa ja taloutta koskeneet aiemmat kiinnostuksenaiheet.
Euroopan tulevaisuutta käsittelevässä valmistelukunnassa toimineilla parlamentin edustajilla oli merkittävä tehtävä, mikä on jälleen yksi tuore osoitus siitä, kuinka parlamentti muokkaa unionin tulevaisuutta. Suorilla vaaleilla valittuina unionin kansalaisten edustajina olette erityisen päteviä ohjaamaan keskustelua siitä, kuinka Eurooppaa saataisiin tuotua lähemmäksi kansalaisiaan. Tästä asiasta on tullut keskeinen, ja puheenjohtajavaltio Irlanti aikoo kiinnittää siihen erityistä huomiota.
Unionin perustajat olivat tietoisia siitä tuhoisasta tilanteesta, josta tälle demokraattisen kumppanuuden jännittävälle matkalle lähdettiin. He olivat tietoisia maksetusta hinnasta. Kumppanuus on vielä aluillaan, ja vaikka sillä onkin vankka perusta, se on vielä täysin lapsenkengissään historian näkökulmasta. Tarvitsemme mestareita, jotka muistuttavat meille, kuinka onnekkaita olemme sen vuoksi, että kumppanuus ylipäätään syntyi. Tämän orastavan kumppanuuden tukahduttaminen jo aivan alussa välinpitämättömyydellä tai laiminlyönneillä ei ole harkittava vaihtoehto, ja meillä kaikilla unioniin luottavilla ihmisillä on edessämme haaste, joka koostuu sellaisen innon ja halun synnyttämisestä kansalaisten keskuudessa, jonka avulla unioni voi jatkaa kehitystään ja kasvuaan. Tähän puheenjohtajavaltio Irlanti pyrkii.
Kuten tiedätte, edustan maata, joka on todistettavasti muuttunut jäsenyytensä kolmen vuosikymmenen aikana eniten koko historiassaan: taloutemme on vahvistunut, väestön määrän kehitys on kääntynyt nousuun, itsetuntomme on voimistunut, suhteemme lähimpiin naapurimaihimme Yhdistyneessä kuningaskunnassa ovat nyt paremmat kuin koskaan ja voimme olla ylpeitä asemastamme Euroopassa ja muualla maailmassa.
Vaikka Irlanti sijaitsee maantieteellisesti unionin reuna-alueella, sillä on ollut selvästi erottuva ja ainutlaatuinen eurooppalainen ulottuvuus jo usean vuosisadan ajan ja sillä on todellakin ollut keskeinen asema maanosamme useiden alueiden kulttuurisessa, uskonnollisessa, koulutuksellisessa ja yhteiskunnallisessa kehityksessä. Lähes joka kerta vieraillessani jossakin jäsenvaltiossa mieleeni muistuu, että eräs irlantilainen pyhimys kävi siellä ensimmäisenä vuosisatoja sitten. Tämä pätee myös uusiin jäsenvaltioihin. Kun Irlanti liittyi unioniin, liittyminen tuntui näin ollen eräänlaiselta kotiinpaluulta, mutta maamme joutui myös rohkeasti katsomaan tulevaisuuteen ja tunnustamaan, että eristyneisyys ja protektionismi haittasivat kehittymistämme. Jäsenyyden kautta ymmärsimme todelliset mahdollisuutemme ensimmäisen kerran.
Euroopan unioni on ehkä maailman paras esimerkki menneistä virheistä oppimisesta. Maanosamme joutui maksamaan kovan hinnan ymmärtääkseen, että toverillisuus on huomattavasti humaanimpaa kuin kolonialismi, yhteistyö on huomattavasti parempi asia kuin konfliktit, rauha on olennainen edellytys vauraudelle eikä erilaisuuden tarvitse tarkoittaa halveksuntaa. Olemme kukin tuoneet unionin pyöreään pöytään kansallisen suvereniteettimme, eromme, kansalliset identiteettimme ja historiamme. Kunnioittavalla vuoropuhelulla ja luottamalla yhdessä kumppanuuteen olemme uskaltaneet muodostaa työryhmän yhdessä naapureidemme kanssa, joista jokainen rakastaa kotimaataan ja on kuitenkin kiintynyt yhteiseen eurooppalaiseen maanosaamme.
Unioni on elävä osoitus siitä, että ihmiskunta pystyy omaksumaan useita identiteettejä, jotka täydentävät ja lujittavat toinen toistaan, ja että voimme luoda paremman tulevaisuuden unionin kansalaisille verrattuna unionin ulkopuolisiin maihin.
Kun Irlannista tulee muutaman viikon kuluttua unionin puheenjohtajavaltio, se tuo mukanaan erittäin sitoutuneiden eurooppalaisten innostuksen ja sellaisen maan kiitollisuuden, joka on selvästikin hyötynyt tästä sitoumuksesta. Tiedämme, että tästä tulee epäilemättä kaikkein haasteellisin puheenjohtajakautemme, mutta tiedämme myös, että tuette kaikki meitä pyrkiessämme toimimaan tehokkaana ja puolueettomana sovittelijana ja etsiessämme koko Euroopan unionia hyödyttäviä käytännöllisiä ja tasapuolisia ratkaisuja. Tarpeet ovat yksinkertaisia: unionin on oltava sisäisesti tehokas, ulkoisesti vaikutusvaltainen ja sen on valmistauduttava tulevaisuuteen. Ratkaisut eivät tietenkään ole aivan yhtä yksinkertaisia, vaan niiden löytämisessä kekseliäisyytemme joutuu koetukselle. Meiltä ei unionissa kuitenkaan puutu kunnianhimoa emmekä pelkää vastuun kasvamista.
Tärkein hetki Irlannin puheenjohtajakaudella on luonnollisesti kymmenen uuden jäsenvaltion virallinen liittyminen unioniin 1.� toukokuuta 2004. Tämä on kunnioitusta herättävä ja myönteinen vastaus Václav Havelin lähes vuosikymmen sitten juuri täällä parlamentissa heittämään haasteeseen. Minulla oli ilo tavata Havel Dublinissa viime viikolla. Hän julisti vuosikymmen sitten perustellusti, että historia on haastanut meidät ja halutessamme pystymme vastaamaan tähän haasteeseen. Jos emme siihen vastaa, saatamme menettää merkittävän mahdollisuuden luoda vapaaseen ja rauhanomaiseen yhteistyöhön perustuvan maanosan. Tähän haasteeseen on nyt todellakin vastattu.
Euroopan unionin kansalaiset ja päättäjät, kuten tämä parlamentti, ovat osoittaneet selviytyvänsä valtavasta tehtävästään valmistella unionia ja hakijamaita laajentumista varten. Unioniin liittyvien maiden kansalaiset ovat joutuneet läpikäymään jäsenyyden edellytyksenä olevat kivuliaat uudistukset, ja heidän päättäväisyytensä ansiosta nämä maat ovat nyt liittymässä unioniin huomattavasti ennakoitua aikaisemmin. Sinne, missä vähän aikaa sitten vallitsivat totalitaariset hallintojärjestelmät, ovat nyt jälleen juurtuneet oikeusvaltion periaatteet, demokraattiset hallintoelimet sekä ihmis- ja perusoikeudet. Jos Euroopan sodissa menehtyneet ihmiset pystyisivät puhumaan haudan takaa, he toteaisivat, että elämme tällä hetkellä ihmeiden aikaa: ihmiskunnan historia on muuttumassa radikaalisti tässä väistämättömässä prosessissa, joka perustuu kovaan työhön ja siihen, että luotamme täydellisesti yhteistyön ylivertaiseen voimaan unionin ytimessä.
Laajentumisprosessi ei luonnollisestikaan pääty 1.� toukokuuta 2004. Irlannin puheenjohtajakauden aikana Bulgarian ja Romanian kanssa jatketaan neuvotteluja maiden liittymiseksi unioniin vuoteen 2007 mennessä. Neuvotteluissa noudatetaan samoja periaatteita, joita on noudatettu kaikissa laajentumisneuvotteluissa tähänkin mennessä. Puheenjohtajavaltio Irlanti seuraa lisäksi erittäin tarkkaavaisesti Turkin tilanteen kehittymistä, sillä joulukuussa 2004 on tarkoitus tehdä ratkaisevat päätökset neuvottelujen aloittamisesta kyseisen maan kanssa.
Uusilla jäsenvaltioilla on tulevaisuuteen liittyviä kunnianhimoisia tavoitteita, ja haluamme nähdä näiden maiden menestyvän niiden hyödyntäessä jäsenyyden tarjoamia mahdollisuuksia. Uudet jäsenvaltiot luottavat siihen, että nykyiset jäsenvaltiot tukevat niitä edelleen yhtä lujasti kuin ennenkin, sillä tämän tuen ansiosta ne ovat edenneet näinkin pitkälle. Nyt yhteisenä haasteenamme on varmistaa 25� jäsenvaltiosta koostuvan unionin menestys. Puheenjohtajavaltio Italia aikoo päättäväisesti tehdä kaiken mahdollisen, jotta hallitustenvälisessä konferenssissa päästäisiin sopimukseen ensi kuuhun mennessä, ja Irlanti luonnollisesti tukee tämän tavoitteen saavuttamista.
Uusi perustamissopimus tuo mukanaan unioniin uutta innostusta, muuttaa sen valitettavaa byrokraattista kuvaa paremmaksi sekä tehostaa suhdetta Euroopan kansalaisiin saaden heidät tuntemaan, että he todellakin osallistuvat unionin kehitykseen eivätkä ainoastaan seuraa vierestä. Valmistelukunnan laatima luonnos on suuri askel eteenpäin tässä asiassa. Useista kysymyksistä on luonnollisesti kuitenkin vielä keskusteltava perinpohjaisesti ja niistä on päästävä lopulliseen sopimukseen, kuten esimerkiksi Jumalaa koskevasta viittauksesta uuden perustamissopimuksen johdantokappaleessa. Irlannin hallitus on ilmoittanut, että se suhtautuisi myönteisesti tällaiseen viittaukseen, jos sopivasta sanamuodosta päästään yhteisymmärrykseen.
Loppujen lopuksi unioni ei perustu pelkkiin sanoihin vaan toimiin, joilla tehdään näistä ylevistä sanoista todellisuutta jokapäiväisessä elämässämme. Tästä syystä Irlanti aikoo puheenjohtajakautensa aikana käsitellä seuraavia keskeisiä kysymyksiä: kuinka taloudellinen ja yhteiskunnallinen kehitys on hallittavissa uudessa Euroopassa, kuinka laajentumisen tarjoamat todelliset mahdollisuudet voidaan hyödyntää ja kuinka nämä sanat saadaan muutettua todeksi.
Irlannin kaudella keskeisenä tehtävänä on Lissabonissa sovitun taloudellista, yhteiskunnallista ja ympäristön uudistumista koskevan strategian edistäminen. Unioni asetti itselleen vuonna 2000 Lissabonissa pidetyssä huippukokouksessa kunnianhimoisen tavoitteen tulla maailman kilpailukykyisimmäksi ja dynaamisimmaksi tietoon perustuvaksi taloudeksi kuluvan vuosikymmenen loppuun mennessä. Strategiasta sovittaessa talous oli merkittävässä kasvussa kaikkialla Euroopassa, ja tähän mennessä on saavutettu paljon. Nykytilanne ei kuitenkaan ole läheskään yhtä optimistinen, ja laajentuminen kärjistää tilannetta edelleen. Tavoitteet saavuttaaksemme meidän on nopeutettava uudistusvauhtia. Puheenjohtajavaltio Irlanti pyrkii lisäämään Lissabonin strategian merkitystä keskittymällä aloihin, jotka vaikuttavat jokapäiväiseen elämäämme, sillä on sanomattakin selvää, että talouden kilpailukyky, kasvu ja investoinnit, työpaikkojen luominen, sosiaaliturva, sosiaalinen osallisuus ja kestävä kehitys ovat kaikki keskeisiä asioita Euroopan kansalaisten elämänlaadun kannalta ja sen kannalta, mikä merkitys unionilla on heidän elämässään.
Euroopan kansalaiset ovat lisäksi todella huolestuneita maailmanpoliittisesta tilanteesta, sillä Euroopan tilanne on yhä tiiviimmin sidoksissa muun maailman tilanteeseen. Unionilla on velvollisuus ja mahdollisuus vaikuttaa maailman tilanteeseen laajemmin edistämällä yhteisiä arvojamme ja luonnollisesti tavoittelemalla yhteistä hyvää. Unionin ulkosuhteita koskeva asialista on erittäin kattava. Siitä käyvät ilmi unionin kaikkialla maailmassa harjoittama vaikutusvalta ja sen osakseen saama kunnioitus. Koin tämän henkilökohtaisesti tehdessäni äskettäin virallisen valtiovierailun Kiinaan, jonka johtajat pitävät erityisessä arvossa lähempien suhteiden luomista unioniin. Laajentumisen myötä unionin vaikutusvalta luonnollisesti kasvaa edelleen.
Irlannin puheenjohtajakausi osuu hetkeen, jolloin vallitsee vakava maailmanlaajuinen turvattomuus. Sota, terrorismi, joukkotuhoaseet, nälänhätä, taudit ja järjestäytynyt rikollisuus kilpailevat paikasta kansainvälisellä asialistalla kauppaa, tulleja, maailmantaloutta ja kansainvälisiä suhteita koskevien asioiden ohella. Tästä syystä ulkosuhteet ovat eräs Irlannin puheenjohtajakauden keskeisistä aiheista. Irlanti jatkaa usealla tapaa näiden ja muiden aiheiden käsittelyä. Hyödynnämme omaa erityistä historiallista asemaamme sillanrakentajana Yhdysvaltoihin, josta tuli aikoinaan huomattavan monen irlantilaisen maastamuuttajan uusi koti. Irlannilla on lisäksi erityiset suhteet kehitysmaihin, joissa asuu tuhansia irlantilaisia sairaanhoitajia, lääkäreitä, opettajia, lähetyssaarnaajia ja avustustyöntekijöitä, jotka ovat ajaneet jo sukupolvien ajan kaikkein köyhimpien väestöjen asiaa.
Kansainvälisen rauhan ja turvallisuuden taustalla on monikansallisten järjestöjen ja globaaleja, kahdenvälisiä ja alueellisia suhteita ylläpitävien monenvälisten järjestöjen muodostama olennaisen tärkeä verkko. Vahvempi Euroopan unioni tekee tästä verkosta lujemman, ja se saa rauhanomaista rinnakkaiseloa ja kunkin ihmisen perusihmisoikeuksia puolustavan äänen kaikumaan yhä voimakkaammin. Puheenjohtajakaudellemme leimallista on tiivis ja suora yhteistyö kahdenvälisissä ja alueellisissa asioissa, olipa kyse sitten Afrikasta, Aasiasta, Amerikoista tai meitä lähempänä olevista unionin uusista itäisistä ja kaakkoisista naapurimaista ja uusista rajoistamme.
Vastuullisen vallankäytön vaatimus näkyy erityisesti suhteissamme kehitysmaihin. Unioni on maailman suurin kehitysavun antaja, ja tämä avokätisyys on tunnusmerkki, jota voimme ylpeänä käyttää. Euroopan komission ja jäsenvaltioiden osuus ulkomaisesta kehitysavusta on 50� prosenttia eli yli 25� miljardia euroa vuosittain. Euroopan unioni on suurin kahdenvälisen velkahelpotusohjelman rahoittaja ja suurin aids-ohjelmien rahoittaja. Se on ylivoimaisesti suurin Afrikan avustaja. Minulla on ollut ilo nähdä omin silmin tästä tuesta saatava käytännön apu Ugandan ja Kenian kaltaisissa maissa ja toivo, jota se saa aikaan epätoivoisissa ihmisissä.
Emme kuitenkaan voi välttyä huomaamasta, että rikkaiden maiden kehitysavun taso on romahtanut luvattoman alhaiseksi.
Vaikkemme ymmärtäisikään kehitysavun pyyteettömyyttä, mikä meidän tietysti tulisi ymmärtää, tällaisen lähestymistavan lyhytnäköisyys korostuu yhteisessä globaalissa maailmassamme, jossa elämme. Meidän pitäisi hävetä paikallisen köyhyyden aiheuttamaa inhimillistä kärsimystä, sillä siitä aiheutuva epävakaus uhkaa meitä jokaista.
Euroopan tulevan turvallisuusstrategian kannalta oleellista on köyhyyden vähentäminen pelkän köyhyyden hallitsemisen sijasta. Olemme ihanteellisessa asemassa torjuaksemme ja lopettaaksemme köyhyyden, taudit, korruption, sorron, turhat konfliktit ja kolonialismin jälkeiset vaikeudet, jotka ovat vieneet useilta ihmisiltä mahdollisuuden ihmisarvoiseen elämään. Ehkäpä tämä on uusi haaste, joka olisi heitettävä laajentuneen unionin 25� jäsenvaltiolle.
Eurooppa, joka on päässyt yli omista kahtiajaoistaan, voi puolustaa arvojaan uskottavasti maailmanlaajuisella areenalla. Jugoslavian ja kotimaani Pohjois-Irlannin konfliktit sekä Lähi-idän jatkuva kurjuus pitänee meidät kuitenkin nöyrinä ja varuillamme niiden vaarojen varalta, jotka vaanivat edelleen porteillamme. On selkäpiitä karmivaa havaita, että ihmiset voivat asua toistensa naapureissa tietämättä toisistaan käytännöllisesti katsoen mitään ja peläten toisiaan. Meidän eurooppalaisten on varmistettava, että kussakin maassa ja kunkin 25� maan välillä lapsillemme opetetaan muiden kunnioittamista, jotta he saavat kasvaa aikuisiksi kotonaan, mukavissa oloissa, erilaisuuden ja moninaisuuden maailmassa ja näyttää esimerkkiä muulle maailmalle.
Historiallisen pitkäperjantain sopimuksen liikkeellepanevana voimana oli Euroopan ihanne. Sen institutionaaliseen rakenteeseen vaikutti vahvasti Länsi-Euroopassa saatu kokemus konfliktien ratkaisemisesta. Eräs arvoisa parlamentin jäsen on puhunut väsymättä ja vakuuttavasti eurooppalaisen mallin puolesta, ja hän oli epäilemättä yksi tärkeimmistä pitkäperjantain sopimuksen laatijoista – ellei tärkein. Tarkoitan tietenkin Londonderrystä kotoisin olevaa suurenmoista irlantilaista ja eurooppalaista kollegaanne, nobelisti John Humea.
Minulla on kunnia kiittää sinua, John, tänä päivänä näkemyksestäsi, rohkeudestasi ja saavutuksistasi.
Euroopan parlamentti tukee avokätisesti Euroopan unionin ohjelmaa rauhan ja sovinnon aikaansaamiseksi Pohjois-Irlannissa. Ohjelmasta on ollut apua useille aiemmin eristyksissä olleille ja ulkopuolisiksi jääneille yhteisöille, ja se on antanut uutta toivoa ja optimismia tulevaisuuden kannalta. Euroopan unioni on yhdessä Yhdysvaltain kanssa tukenut erittäin avokätisesti myös Irlannin kansainvälistä rahastoa, jossa on keskitytty talouden uudistamiseen ja sovinnon löytämiseen. Työskentely alkaa nyt tuottaa tulosta, ja on selvää, että suurin osa kansalaisista toivoo sydämessään rauhan syntyvän.
Pohjois-Irlannin maakuntahallituksen vaalit pidetään 26.� marraskuuta 2003. Toivon kiihkeästi – ja uskon, että useat teistä yhtyvät toiveeseeni – että tehtävien valintojen ansiosta kotimaastani voi tulla kaikkea sitä, mihin sillä on mahdollisuus, eli kumppanuuden, suvaitsevaisuuden, tasavertaisuuden ja rauhan esimerkkimaa.
A Uachtaráin, is mór an méid atá déanta ag Parlaimint na hEorpa chun pobal na hEorpa a threorú ar bhóthar a leasa, agus áirim mar chuid den treorú sin méadú an Aontais. Is mór an onóir don tír s'againn féin gur le linn Uachtaránacht na hÉireann a thiocfaidh an méadú seo chun críche. Is aisteach agus is iontach é gurb é an Stát is faide siar a chuirfidh fáilte roimh na stáit is faide soir - cruthú eile, má's gá a leithéid, gur I dteannta a chéile is ea a dhéanfaidh muid ár dtodhchai a fhí.
Irlannin kielessä on sanonta – – "kumppanuus on voimamme". Tämä voisi olla Euroopan unionin motto. Se on osoittautunut todeksi useaan otteeseen unionin perustamisen jälkeen ja se on totta ennen kaikkea omassa kotimaassani. Uusi sukupolvi, joka on ehkäpä etuoikeutetuin tässä maanosassa koskaan eläneistä, voi nyt nähdä, millainen mahti syntyy, kun 15:stä tulee 25 ja kun toistensa kanssa ja toistensa puolesta työskentelevien puolen miljardin ihmisen rauhaton energia saadaan valjastettua laatimaan Euroopan historian tähän mennessä parasta ja onnellisinta kappaletta. Irlantilaisella onnella olemme oikeassa paikassa oikeaan aikaan ja tarkoituksenamme on osoittautua luottamuksen arvoiseksi.
Puhemies.
   Kiitän presidenttiä parlamentin puolesta. Haluan sanoa, että parlamentti on vakaasti sitoutunut puolustamaan sukupuolten tasa-arvoa. Olette erinomainen erimerkki poliittisesta naisjohtajasta.
Juhlaistunto on päättynyt.
