Integreret forebyggelse og bekæmpelse af forurening: industriemissioner, titandioxidindustrien, anvendelse af organiske opløsningsmidler, affaldsforbrænding, store fyringsanlæg (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning af Krahmer på vegne af Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om industrielle emissioner (integreret forebyggelse og bekæmpelse af forurening) (omarbejdning) - C6-0002/2008 -.
Holger Krahmer
Fru formand, kommissærer, mine damer og herrer! Vi skal snart stemme om direktivet om forebyggelse af industrielle emissioner. Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed vedtog en række kompromiser med stort flertal. Jeg håber, at vi kan holde den kurs, da disse regler vil harmonisere miljøkravene for industrianlæg i hele EU. Dette ville forbedre miljøbeskyttelsen og samtidig sikre en fair konkurrence.
I centrum af kompromiserne står det europæiske sikkerhedsnetværk. Med dette begreb indføres tværeuropæiske grænseværdier for industriens udledninger af forurenende stoffer. Disse værdier er ledsaget af præcise krav vedrørende tilladelser til industrianlæg. For at opnå en tilladelse må de være bedre end specifikationen fra sikkerhedsnetværket. Denne tilgang giver tilstrækkeligt råderum til at fastsætte individuelle krav.Og den betyder i hvert fald, at der ikke længere er mulighed for at udnytte dette råderum til at drive anlæg med dårlige emissionstal ved hjælp af undtagelser. Med sikkerhedsnetværket vil vi opnå klarhed og samtidig den nødvendige fleksibilitet. Der vil absolut ikke blive behov for fleksible undtagelser, der kan fortolkes.
Da jeg stillede dette forslag, blev jeg beskyldt for at være "grøn aktivist". Det er for at sige det pænt en overdrivelse. Dette handler om at forbedre gennemførelsen af EU-regler, som har været gældende i årevis. Den bedste tilgængelige teknik - BAT - som er, hvad det europæiske sikkerhedsnetværk sigter mod, burde have været standard i alle industrianlæg i EU fra sidste efterår, men det er langt fra virkeligheden. Bedste tilgængelige teknik er i øjeblikket under fornuftig anvendelse i tre medlemsstater.
Kvælstof- og svovlilter er blandt de primære elementer i industriel miljøforurening. Her er der potentiale til en nedbringelse på 60-80 %, hvis de bedste tilgængelige teknikker bruges konsekvent. Jeg har tallene fra Det Europæiske Miljøagentur. Denne teknik er ikke science fiction. Den er ikke noget fra et laboratorium, den er ikke på eksperimentalstadiet, den er tilgængelig, den er overkommelig i pris, og den virker. Til trods herfor sparer mange medlemsstater indsatsen, fordi der er gode penge at tjene også i stærkt forurenende anlæg. Nogle medlemsstater har simpelthen ignoreret behovet for investering i modernisering af deres anlæg i årevis. Det forvrider konkurrencen og skader miljøet, og jeg går derfor ind for en ny tilgang til bedre gennemførelse af bedste tilgængelige teknik.
Kompromispakken vil også reducere udgifterne til bureaukrati, som kun koster penge og ikke hjælper miljøet på nogen måder. Vi kæder derfor antallet af rapporter, som anlæggenes driftsledelse skal sende til myndighederne, sammen med den risiko, som deres anlæg udgør, og med spørgsmålet om, hvorvidt driftsledelsen opfylder de krav, der stilles til dem. Det samme gælder myndighedernes inspektioner. Der bør kigges nærmere på steder, hvor der kan være fare.De steder, hvor der intet sker, behøver ikke blive overvåget konstant.
For mange i dette Parlament er jordbundsbeskyttelse et ømt punkt. En konstruktiv debat om emnet er desværre åbenbart ikke længere mulig, selv om det var muligt at nå et kompromis. De reducerer jordbundsstatusrapporten til det centrale - statusrapporten behøver ikke være altomfattende og ikke altid at blive udarbejdet. I stedet koncentrerer vi os om den faktiske risiko, som det enkelte anlæg udgør. Det er nødvendigt med analyser, hvor relevante mængder af farlige stoffer behandles.
Desuden er det urealistisk at rense grunde, så de bliver så rene som oprindeligt, hvorfor kompromiset nu omhandler en sanering, så forholdene bliver tilfredsstillende. Det ændrer ikke min personlige holdning om, at jordbundsbeskyttelse ikke er et område, der bør reguleres på EU-plan. Det er bedre at overlade det til medlemsstaterne.
Integreret forebyggelse og bekæmpelse af forurening berører næsten alle erhvervssektorer. De senere år er der derfor udfoldet en meget intensiv lobbyvirksomhed. På nogle områder var det faktisk nødvendigt med forbedringer af de oprindelige kompromiser, f.eks. på landbrugsområdet. Beregningen af tærskelværdierne for fjerkræproduktion er for bureaukratisk. I stedet for at skelne mellem arterne kalkuner, ænder og slagtekyllinger bør vi sætte en grænse på 40 000 pladser til fjerkræ.
Produktionen af organisk gødning, gylle og slam falder endvidere ikke ind under dette direktiv. Emnet er relevant, lovgivning tjener et formål, men jeg beder om, at det ikke bliver i denne retsakt. En landmands mark er ikke et industrianlæg. Landmændene har mange flere punkter på deres ønskelister, og beslutningen vedrørende disse to punkter er hensigtsmæssig. Jeg har derfor gjort en ekstra indsats for at opnå en aftale med skyggeordførerne om dette spørgsmål.
Det samme gælder fremstilling af el på basis af røggasser fra stålproduktionen. Denne proces er meget effektiv og frembringer energi af et ellers ubrugeligt biprodukt. Den ønskede marginale nedbringelse af emissionen af forurenende stoffer kunne kun opnås takket være store udgifter. Dette handlede om at holde fast i proportionerne.
Jeg finder den opførsel, som Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater har udvist ved at trække sig fra kompromiset og gennemgå hele betænkningen igen og strø om sig med ændringsforslag, frustrerende og beklagelig. Den adfærd er ikke konstruktiv. At nå frem til politiske beslutninger kræver som minimum en vis grad af gensidig tillid og samarbejde. Jeg kan forstå, at medlemmerne af PPE-DE-Gruppen måske ikke er fuldstændig tilfredse med de forskellige kompromiser. Alt hvad jeg kan sige i den henseende er, at jeg meget gerne ville have drøftet deres forslag, men på intet tidspunkt under kompromisforhandlingerne med skyggeordførerne blev der fremsat sådanne forslag. Deres ukoordinerede tiltag i sidste øjeblik betyder, at der nu er risiko for nøjagtig det modsatte, nemlig at sunde og korrekte forslag sættes på spil.
Jeg vil gerne her oprigtigt takke de øvrige skyggeordførere, navnlig hr. Turmes, hr. Hegyi og hr. Blokland, som var pålidelige partnere i forhandlingen trods uenighed om indholdet.
Vi har i dag lejlighed til at sende et signal om både bedre miljøbeskyttelse og fair konkurrence. Jeg håber, at vi vil benytte os af denne lejlighed til at lægge en plan, som bakkes op af store økonomiske grupper og miljøgrupper. Jeg beder Dem støtte kompromiserne.
Stavros Dimas
medlem af Kommissionen. - (EL) Fru formand! Jeg er glad for, at vi i dag debatterer forslaget om en reform af direktivet om industrielle emissioner, og jeg vil gerne rette en særlig tak til ordfører Krahmer og Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed for deres glimrende arbejde med denne sag. Jeg vil også gerne takke Udvalget om Retlige Anliggender for dets positive bidrag.
Gennem de seneste uger har Kommissionen samlet pålideligt belæg for, at det nuværende direktiv om integreret forebyggelse og bekæmpelse af forurening ikke finder anvendelse i tilstrækkelig grad, og at de industrielle emissioner fortsat ligger på alt for høje niveauer. Denne situation har haft alvorlig indvirkning på miljøet og på europæiske borgeres helbred. Desuden forvrider den konkurrencen mellem de europæiske industrier.
Denne uacceptable situation må høre op. Det primære element i den integrerede tilgang, som danner grundlag for direktivets anvendelse, er de bedste tilgængelige teknikker. Disse teknikker giver betydelige miljømæssige og økonomiske fordele.
Først og fremmest nedbringer de emissionerne og begrænser ressourceforbruget, hvorved de bidrager til den langsigtede forbedring af energiforsyningssikkerheden i EU. De giver også incitamenter til økologisk innovation, som er nødvendig, for at Europas industri kan imødekomme den fremtidige globale efterspørgsel efter miljøteknologi.
For at vi i tilstrækkelig grad kan udnytte fordelene ved de bedste tilgængelige teknikker, skal rammerne for deres anvendelse styrkes og forbedres. Det er det, der er formålet med Kommissionens forslag. Heri klarlægger og styrker vi den rolle, som BAT-referencedokumenterne (BREF'erne) spiller for anvendelsen af lovgivningen. Dette gør betingelserne for tilladelser til virksomheder i hele EU mere ensartede, og dermed opnås en større grad af konvergens i konkurrencevilkårene.
Der laves udkast til et BREF i en åben procedure med bred deltagelse af medlemsstater, erhvervsliv og andre relevante organer. Indsatsen, der skal til for at lave udkast og godkende dem, er betydelig. Vi må støtte godkendelsesproceduren og BREF som institution i al almindelighed. Det vil gøre det muligt at lade BREF'er spille en større rolle i definitionen af de betingelser, på hvilke der gives driftstilladelser til industriforetagender, og det vil resultere i, at vores industrianlæg opfylder de højest mulige miljøkrav, der er fastlagt i EU-lovgivningen.
Kommissionens forslag giver den nødvendige fleksibilitet til undtagelser fra BREF'er, forudsat naturligvis at lokale betingelser erstatter dem på det givne tidspunkt. Der skal dog for hver undtagelse foreligge en detaljeret status over årsager og berettigelse, så man kan undgå eventuelt misbrug. Samtidig må der fastsættes obligatoriske mindstekrav på EU-plan for visse industrisektorer, der har en særlig alvorlig miljøvirkning. Desuden er der allerede vedtaget relevante minimumsstandarder for sektorer såsom store fyringsanlæg og affaldsforbrændingsanlæg.
Som De ved, har dette emne været en særlig stor kilde til bekymring for ordføreren fra Europa-Parlamentet. Selv om obligatoriske mindstekrav kan betragtes som nyttige, for så vidt angår visse industrisektorer, er det ikke sikkert, at det er nødvendigt eller nyttigt at definere minimumsstandarder for alle sektorer. Minimumsstandarder bør kun vedtages, hvis og i det omfang de er nødvendige og berettigede fra et miljømæssigt synspunkt.
Et typisk eksempel er store fyringsanlæg, som bærer en stor del af ansvaret for luftforureningen. De bedste tilgængelige teknikker anvendes overhovedet ikke korrekt i denne bestemte sektor. Det er derfor, at Kommissionen har foreslået nye mindstekrav til store fyringsanlæg på grundlag af konklusionerne fra det relevante BREF. Der er truffet bestemmelse om at anvende dem i 2016.
Disse foranstaltninger vil være en betydelig hjælp med hensyn til at nå relevante mål i temastrategien for miljøforurening på en økonomisk levedygtig måde. Desuden opvejer nettofordelen ved de pågældende krav både på EU-plan og nationalt plan de relevante omkostninger.
Endelig er det grundlæggende formål med reformen ud over at forbedre direktivets anvendelse at forenkle lovgivningen og mindske de administrative omkostninger for både erhvervslivet og de kompetente myndigheder som altid i overensstemmelse med principperne i EU's program for bedre lovgivningsarbejde.
Derfor samler forslaget syv nugældende retsakter i ét direktiv. Det vil forbedre klarheden og sammenhængen i lovgivningen for både medlemsstater og virksomheder. Der er utallige fordele ved denne forenkling.
Nedbringelse af forureningen fra industrianlæg er en grundlæggende prioritering af både miljømæssige og økonomiske årsager. Det forelagte forslag vil forenkle den nuværende lovgivning og samtidig styrke rammerne for anvendelsen af de bedste tilgængelige teknikker. Det vil også bidrage til bedre miljøbeskyttelse og til det europæiske erhvervslivs levedygtighed. Jeg afventer derfor med interesse Deres mening om dette vigtige forslag og den konstruktive dialog, som vil følge.
Marcello Vernola
Fru formand, mine damer og herrer! Efter min mening udgør dette direktiv, som det også er blevet sagt, det mest betydningsfulde redskab til forureningsbekæmpelse, som Parlamentet har drøftet siden klima- og energipakken.
Det er måske ikke kommet på det allerbedste tidspunkt her midt i finanskrisen, som sætter erhvervslivet under pres og derfor sender virksomhederne på uforholdsmæssigt meget lobbyarbejde over for parlamentsgrupperne, som er bekymrede over de økonomiske følger af dette direktiv lige som med klima- og energipakken. Vi opmuntres af, at vi stadig er ved førstebehandlingen og derfor måske ved andenbehandlingen vil kunne indhente noget gennem korrigering og forbedring.
Jeg må sige til ordfører Krahmer, at vejen ikke var let. Hr. Krahmer kritiserede holdningen hos Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater, som satte spørgsmålstegn ved nogle kompromiser.Jeg vil dog gerne påpege, at der blev fremsat ikke færre end 60 ændringsforslag, og at mindst en tredjedel kom fra medlemmer af PPE-DE-Gruppen. Der er således et generelt ønske i Parlamentet om en fornyet gennemgang af visse centrale punkter i dette direktiv, og desværre har der ikke været afholdt noget møde mellem ordfører og skyggeordfører i de seneste dage for at drøfte de 60 ændringsforslag. Vi må ikke glemme, at direktivet er kommet i stand, fordi det foregående direktiv hidtil ikke har været nemt at gennemføre i medlemsstaterne. Systemet med kontroller og tester er blevet for mangeartet. Som hr. Krahmer sagde, skal det ændres. Der er dog også brug for en større indsats fra Europa-Kommissionens side.
Referencedokumenterne om bedste tilgængelige teknikker (BREF'er) tager for lang tid at udarbejde og kan derfor ikke garantere, at direktivet anvendes på en gennemsigtig måde. Ganske vist foregår der et meget tæt samarbejde med erhvervslivet, men hvis BREF'erne skulle vedtages hurtigere og mere regelmæssigt, ville vi også kunne se en forbedring i beskyttelsen af folkesundheden. Jeg vil også gerne tilføje, at erhvervslivet bestemt har investeret for lidt hidtil. Der er brug for større engagement, og jeg mener, at vi bliver nødt til at indføre ordentlige rensningsforanstaltninger og et strengt overvågnings- og prøvningssystem, fordi alt for mange mennesker i Europa bliver syge og dør som følge af luftforurening forårsaget af industrielle emissioner.
Guido Sacconi
Hr. formand, mine damer og herrer! Først og fremmest vil jeg gerne præcisere, at jeg taler i stedet for skyggeordføreren, som desværre ikke kunne være til stede i dag, men jeg kan fremlægge vores gruppes fælles holdning. Vi støtter fuldt ud kompromiset, som er resultatet af mere end et års arbejde. Vores tak går til hr. Krahmer, som har spillet en meget vigtig rolle ved at lytte nøje og endda revidere sin egen oprindelige holdning. Dette kompromis vil føre til en højere grad af beskyttelse og bidrage til at støtte Europas erhvervsliv ved delvis at indføre fleksibilitet.
Som det allerede er nævnt, konsoliderer og udvider det primære element i denne enighed, denne aftale, anvendelsen af BAT eller bedste tilgængelige teknik, idet den styrker reglerne og gør dem mere gennemsigtige. De foreslåede mindstekrav til store fyringsanlæg skal overholdes, for at BAT'erne og luftkvalitetskriterierne kan anvendes på denne sektor. Derfor siger vi for vores vedkommende, at ændringerne, der er fremlagt på plenarmødet, ikke må føres igennem. De svækker kompromiset, navnlig dem, der har til formål at indskrænke anvendelsesområdet for IPPC, anvendelsen af BAT og kravene til store fyringsanlæg.
Jeg må understrege, at vores gruppe om end efter en animeret intern diskussion har besluttet ikke at fremsætte ændringsforslag. Vi opfordrer derfor andre til at gøre det samme og undlade at støtte de ændringsforslag, der er blevet fremsat, med henblik på at sende et stærkt, klart budskab ved førstebehandlingen.
Chris Davies
Hr. formand! Tanken bag direktivet om integreret forebyggelse og bekæmpelse af forurening var at sætte os i stand til at opnå maksimale miljøfordele for minimale omkostninger og give erhvervslivet og medlemsstaterne stor fleksibilitet. Imidlertid bliver, som kommissæren har påpeget, dette princip misbrugt, idet mange medlemsstater har fortolket den bedste tilgængelige teknik på måder, som Kommissionen ikke havde tænkt sig.
Derfor støtter jeg i høj grad ordførerens idé om at fastsætte en minimumsstandard. Det forhold, at vores ordfører er tysk, har muligvis noget med sagen at gøre. Tyskland har en meget god baggrund på det punkt. Jeg kan ikke se, hvorfor en medlemsstat, som har investeret i at sikre sig, at dens erhvervsliv sætter høje miljøstandarder, skulle blive undermineret på konkurrence- og miljøområdet af de medlemsstater, som ikke er parate til at foretage lignende investeringer.
Jeg vil også gerne nævne den anledning, som dette omarbejdede direktiv giver os til at ændre direktivet om store fyringsanlæg. Jeg er meget ivrig efter at få indført standarder for emissionsresultater for store kul- og gasanlæg på grund af de enorme mængder CO2, de udleder. Imidlertid foregår der en omfattende debat som følge af den bekymring, vi nu gør os med hensyn til den globale advarsel, en bekymring, som måske ikke stod så stærkt i vores bevidsthed, da dette direktiv blev gjort til lov. Til en vis grad er der en balance mellem gamle, traditionelle forurenende stoffer og den nye bekymring over de gasser, der bidrager til den globale opvarmning.
I mit eget land er det meget sandsynligt, at vi kommer til at opleve alvorlige tilfælde af el-mangel fra slutningen af 2015 med lukningen af mange gamle kulfyrede kraftværker, som ikke er blevet moderniseret i overensstemmelse med kravene til store fyringsanlæg.
Personligt er jeg klar til en handel. Jeg er klar til ved andenbehandlingen at forhandle om en undtagelse - en udvidelse af kravene til store fyringsanlæg - for at holde gamle anlæg kørende, så længe vi ikke ender med at bygge nye kulfyrede elværker og låse os fast på høje CO2-emissioner i årtier fremover. Men det skal være en ægte handel. Der skal være ægte engagement fra medlemsstaternes side til at foretage de ændringer, der er nødvendige for at nedbringe deres CO2-emissioner, så de eksisterende anlæg kan fortsætte nogle få år endnu med at udlede forurening.
Claude Turmes
Hr. formand! Først min tak til hr. Krahmer, som har været en meget konstruktiv og velorganiseret ordfører på dette direktiv.
Hvad er vi i færd med her? Vi fremmer de bedste tilgængelige teknikker i Europa for sundhedens og miljøets skyld, men også af hensyn til europæisk industris konkurrenceevne. Vi bør være bevidste om, at arbejdsomkostningerne i store dele af industriproduktionen i Europa er mindre i dag end materialeudgifterne og udgifterne til el, vand og andre ressourcer. Vi vil derfor vinde enormt meget ved dette direktiv, som fjerner os fra et ensidigt fokus på end of pipe-teknologi og fremmer de bedste tilgængelige dokumenter og den bedste teknologi, der allerede bruges i en given branche. Det er præcis der, vi skal hen. Det styrker også vores leverandører af grøn teknologi i Europa. Der er et kæmpestort verdensmarked for grøn forarbejdning, og vi bør få placeret Europa på det kort.
Som grøn gruppe er vi glade for dette europæiske sikkerhedsnetværk, som vil indskrænke dumpingmulighederne for visse regeringer, og vi har forbedret overvågningen og adgangen til dokumenterne for borgerne.
Det var en meget god proces, men desværre forstår jeg ikke hr. Vernola. Han har forhandlet alle disse kompromiser med os på en god måde. Livet handler om tillid - ligesom politik - så jeg forstår ikke, hvorfor hr. Vernola, som har så godt kendskab til denne sag, nu giver op over for politikere som fru Jackson med flere, der er ligeglade med sundhed eller konkurrenceevne. Jeg synes, det er en skam. Det er en skam, at den største politiske gruppe her i Parlamentet ikke længere er en pålidelig forhandlingspartner. Vi kan ikke forhandle i ugevis og så se kompromiset undermineret i sidste øjeblik. Det er ikke en seriøs måde at føre politik på i så vigtig en sag.
Roberto Musacchio
Hr. formand, mine damer og herrer! Selv om dette er en konsolidering af flere direktiver, og der derfor er begrænset mulighed for at ændre lovgivningsteksten, er dette nye IPPC-direktiv et nødvendigt og nyttigt redskab til ikke blot at fremme en dramatisk nedbringelse af emissionerne ved at drage nytte af de bedste tilgængelige teknikker, men også til at igangsætte en ny tendens i investeringerne på industriområdet.
Ved hjælp af alle skyggeordførernes blik for detaljen og deres input og først og fremmest personalet og ordføreren, hr. Krahmer, som jeg gerne vil takke for hans ærlighed og tålmodighed, har vi fastholdt fuldstændig åbenhed i vedtagelsen af BAT, informationsudvekslingen og offentliggørelsen af de operative konklusioner på disse dokumenter på internettet. Vi har sikret fortsættelsen af den deltagelsesbaserede høringsprocedure, der blev fastlagt med Sevilla-forummet. Det er vigtigt, at vi ikke bevæger os væk fra denne vej. Jeg vil gerne appellere til alle ordførere om at fastholde den konsekvens, vi har udvist i disse måneder med åben debat.
Jeg har selv arbejdet med jordbundsdirektivet. Vi afventer desværre stadig Rådets holdning til dette direktiv, som er afgørende for at bevare en naturlig balance i frigivelsen af kuldioxid til atmosfæren, som kommissær Dimas netop selv nævnte. Visse ændringer, herunder udkastet til IPPC-direktivet, har til formål at underminere de obligatoriske genvindingskrav til nedlagte industrigrunde.De agter nemlig ikke at knytte bestemmelserne til de andre krav, der skal indføres med jordbundsdirektivet. Alt dette er efter min mening uacceptabelt, ikke af miljømæssige årsager, men for at sikre folkesundheden og forebygge ethvert misbrug af offentlige ressourcer i udviklingen af erhvervslivet og EU-borgernes liv. Førhen har der, også i Italien, været for mange sådanne tilfælde af overtrædelser af de tilladelser, der er fastlagt i det tidligere IPPC-direktiv, hvilket har medført uoverensstemmelser, både i et miljøperspektiv og i henseende til markeds- og erhvervsregler. Mit land har allerede betalt en høj pris for ukontrolleret industriudvikling, f.eks. Seveso, Eternit og andre, med konsekvenser for landskab og lokalbefolkning.
Jeg vil gerne slutte med at bifalde begrænsningen og inddragelsen af bestemmelserne om affaldsbrændere. Vi må hindre, at reguleringen på dette område udvandes, så vi kan forberede os på at bevæge os væk fra denne praksis og over mod et nul-affaldssamfund. De ændringer, der er blevet drøftet af alle grupper om at tillade strengere kontrol med furan- og dioxinemissioner, er også berettigede. Jeg mener, at vi set i det lys bør konsolidere denne forhandling med en afstemning i Parlamentet. Det er et vigtigt direktiv, og jeg håber, det vil blive vedtaget.
Johannes Blokland
Hr. formand! Vores industri er vigtig for vores økonomi, men udleder også ofte forurening til luft, vand og jordbund. EU har i årtier bekæmpet denne type miljøforurening, og for nylig har al opmærksomhed på miljøområdet været rettet mod CO2 og klimaforandring. Sommetider forekommer det at være det eneste miljøproblem. Al Gore har virkelig sat sit fingeraftryk her.
Der er imidlertid fare for, at alle miljøproblemer bliver reduceret til klimaforandring. Men vi har mange andre miljøpolitiske udfordringer end denne ene. Skaberværket er også truet af luftforurening, hvoraf 40-80 % kommer fra store industrianlæg. Det er således med god grund, at vi søger at opnå en sund miljøbeskyttelse ved hjælp af dette direktiv om integreret forebyggelse og bekæmpelse af forurening (IPPC-direktivet).
Vi har i Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed gennemgået forslagene i detaljer og har nået et acceptabelt kompromis på mange punkter. Kun med hensyn til spørgsmålet om emissionsstandarder for store fyringsanlæg mener jeg stadig, at betænkningen mangler noget. Det er præcis her, de største miljøgevinster kan hentes.
Jeg har derfor fremsat et par supplerende ændringsforslag. For eksempel skal emissionsstandarderne for kraftværker være sammenlignelige med dem, der gælder affaldsforbrændingsanlæg, med hensyn til stringens, navnlig når kraftværker har medforbrænding af affald. Derudover foreslår jeg at lukke et smuthul i lovgivningen, nemlig at forgasning, som er sammenlignelig med almindelig forbrænding, skal opfylde de samme emissionsstandarder. Seneste retspraksis har vist, at dette ikke er tilfældet. Der er derfor brug for at reparere lovgivningen.
Christa Klaß
(DE) Hr. formand, kommissær Dimas, mine damer og herrer! Det er et klart mål med dette direktiv at forenkle de nugældende lovbestemmelser på området for industriemissioner og at indarbejde dem i et enkelt direktiv og dermed skære ned på bureaukratiet. Men så vidt jeg kan se, er der ikke meget af dette i Kommissionens specifikke forslag.
For mig at se indebærer en nedskæring af bureaukratiet ikke, at man skaber nye rapporteringspligter og komplicerede procedurer, men snarere og frem for alt undgår dobbeltregulering og unødvendige byrder. Især for landbruget vil Kommissionens forslag fremkalde en stormflod af nyt bureaukrati. At udvide anvendelsen vil betyde, at husdyrhold og avlsvirksomhed, der på ingen måde er sammenlignelige med industrianlæg, som dette direktiv faktisk er møntet på, også vil falde ind under det.
Desuden foreslår Kommissionen regler, som allerede indgår i et nitratdirektiv eller vandrammedirektivet eller grundvandsdirektivet. Jeg beder om Deres støtte til vores ændringsforslag for at hindre denne dobbeltregulering. Beregningen af de øvre grænser for husdyrhold skal også være rimelig og forståelig med hensyn til fjerkræ. Jeg beder Dem stemme som jeg imod opdelingen i slagtekyllinger, æglæggende høner og slagtekalkuner. I Tyskland kalder vi den slags pindehuggeri for "at tælle ærter". Der må heller ikke forekomme forsøg på at anvende dette direktiv til at genindføre emnet jordbundsbeskyttelse ad bagdøren. Jordbundsbeskyttelse er vigtig. Der skal findes effektive nationale love til at klare det problem.
Jeg vil gerne sige til ordføreren, at jeg personligt sammen med andre medlemmer af min gruppe hilser det europæiske sikkerhedsnetværk velkomment. Det er et godt kompromis. Ved at fastlægge emissionsgrænseværdier, som medlemsstaterne skal overholde som en absolut øvre grænse, når der skal gives tilladelse til store industrianlæg, vil vi sætte en stopper for den omsiggribende brug af undtagelser, som hidtil har fundet sted i visse medlemsstater. På den måde vil vi garantere et ensartet højt sikkerhedsniveau. Medlemsstaterne vil så ikke længere kunne nyde godt af en konkurrencefordel på bekostning af miljøet.
Åsa Westlund
(SV) Hr. formand! Dette er et meget vigtigt stykke lovgivning. Det har bl.a. ført til forbedring af et meget stort problem, vi har haft i Sverige med forsurede søer. Imidlertid er det også vigtigt ikke at tillade yderligere undtagelser eller længere tidsfrister i direktivet, så vi kan fortsætte den positive udvikling med færre følger af farlige udledninger over Europa. Derfor ønsker vi at fjerne disse muligheder for yderligere forlængelse af undtagelserne.
Vi vil også gerne se en klar grænse for kuldioxidudledninger. Handel med emissioner er ikke et tilstrækkeligt redskab til at løse den klimakrise, som vi står over for. Det er noget, vi kommer til at se nu, hvor vi går ind i en periode med recession, når et betydeligt antal emissionstilladelser automatisk bliver ledige. De vil blive solgt til en meget lav pris, hvilket betyder, at vi vil miste flere år af den omlægning, der er nødvendig for at kunne løse problemet på langt sigt, og det betyder også, at vi efter denne recessionsperiode vil være mindre godt rustet og have en ringere evne til at klare denne udvikling, hvis vi ikke fastlægger yderligere foranstaltninger såsom emissionskrav til store fyringsanlæg. Jeg mener derfor, at det er en stor skam, at disse ændringsforslag ikke er fundet gode nok til afstemningen.
Fiona Hall
(EN) Hr. formand! Jeg støtter denne foranstaltning og målet med den om at fremme de bedste tilgængelige teknikker til miljøbeskyttelse, men jeg er bekymret over Parlamentets metoder til det. Det er i bund og grund et direktiv til regulering af sværindustrien, men gemt i teksten og i bilaget er der en række afsnit, som direkte berører landbruget.
Landbrugsudvalget fik ikke lejlighed til at komme med sin holdning, og desværre er nogle af de forslag, som berører landmændene, temmelig uhensigtsmæssige. Navnlig er kravene til gødning og slam en gentagelse af kravene i nitratdirektivet og vandrammedirektivet. De lavere tærskler for fjerkræ trækker små landbrug ind i komplekse lovrammer, der er beregnet til at kontrollere globale industrigiganter. Dette direktiv er ikke egnet til at regulere små landbrug.
Urszula Krupa
(PL) Hr. formand! I udkastet til lovgivningsmæssig beslutning om industrielle emissioner er der en stærk tendens til at begrænse vigtige miljøaspekter ved det nuværende direktiv, samtidig med at der gøres forsøg på at presse mere omfattende henvisninger til drivhuseffekten igennem.
De utallige ændringsforslag har betydet en kraftig styrkelse af standarderne for varmeværkernes udledninger, som ikke er direkte giftige af natur, og samtidig har andre mere liberale ændringsforslag kun medført en beskeden forbedring af reglerne om forbrænding eller medforbrænding af affald.
Kuldioxidemissioner er ikke giftige, mens dioxin, furan, hydrogenchlorid, hydrogenfluorid, tungmetaller og andre meget farlige forbindelser er en reel og direkte trussel mod menneskets sundhed og miljøet.
Tæt overvågning af både de typer affald, som forbrændes, og de skadelige stoffer, der opstår som følge af processen, er en vigtig forudsætning for sikker termisk udnyttelse af affald. Indførelsen af lempelige tærskelværdier, der kræver forebyggende foranstaltninger, som skal træffes, når emissionsgrænserne overskrides, kan skade miljøet og menneskers helbred.
Den foreslåede tilgang rummer uensartet behandling af bestemte anlægskategorier med en særlig restriktiv tilgang til varmeværker, der anvender konventionelle brændsler.
Caroline Jackson
(EN) Hr. formand! Centralt i dette direktiv står problemet med kontrol og omkostninger. Hvordan kan vi sikre, at love, der vedtages af EU som helhed, bliver anvendt, og hvordan kan vi lovgive uden at kende omkostningerne ved det, vi ønsker? Ordføreren ønsker at indføre et universelt system af ensartede emissionsgrænser, som ville skulle udarbejdes i en enorm bureaukratisk øvelse, der mindst ville vare otte år. Ingen ved, hvor meget det ville koste - det kaldes det europæiske sikkerhedsnetværk.
Jeg fremsatte ændringsforslag 134 om, at vi skulle holde os ude af brancher med høje emissioner med vores standarder baseret på bedste tilgængelige teknikker og overlade gennemførelsen af sådanne foranstaltninger til medlemsstaternes skøn. Det er realistisk og overkommeligt og overholder subsidiaritetsprincippet.
Hvis det europæiske sikkerhedsnetværk vedtages, håber jeg, at Rådet og Kommissionen lægger pres på Parlamentet for at få foretaget en konsekvensanalyse af ideen. Spørgsmålet er, om vi har viljen til at opbygge et ensartet tværeuropæisk system - et europæisk sikkerhedsnetværk - der fungerer. Svaret er, at alle beviser hidtil har vist, at medlemsstaterne mangler viljen. De vil ikke støtte et europæisk miljøinspektorat. De ønsker at holde sig til nationale håndhævelsesorganer. Det rigtige svar på vores dilemma er ikke at opfinde en mængde nyt bureaukrati, som aldrig vil springe ud, men at bruge vores penge på at bringe de nationale håndhævelsesorganers moral op på et højere niveau i deres arbejde med at hjælpe med at gennemføre EU-retten i praksis.
Jeg anbefaler ændringsforslag 129, som undtager nødgeneratorer inden for sundhedsvæsenet fra forureningskontroller, hvori de ville blive anset for at være i drift konstant. Ændringen vil spare penge på et kritisk tidspunkt for sundhedsbudgetterne. Jeg anbefaler også ændringerne om store fyringsanlæg. Medmindre vi får disse med i direktivet, vil mit land stå over for strømudfald. Folk har nok at beskylde EU for i forvejen!
Mit sidste punkt vedrører kompromiserne og hr. Turmes angreb på mig. Førstebehandlingen er ikke der, hvor man indgår kompromiser, men snarere der, hvor vi fyrer alle vores ændringsforslag og ideer af og drøfter dem. Vi kan ikke have kompromiser, der hindrer diskussion.
Endelig anbefaler jeg det fremtidige Parlament den nuværende regel 55, som ville muliggøre en fornyet førstebehandling af dette meget vigtige direktiv. Det forekommer forkert at have en førstebehandling i det gamle Parlament og en andenbehandling i det nye, uden at dette har været igennem en førstebehandling.
Dorette Corbey
(NL) Hr. formand! Det nye direktiv om integreret forebyggelse og bekæmpelse af forurening (IPPC-direktivet) vil sikre, at virksomhederne skal udstyre alle store anlæg med den bedste tilgængelige teknik. Det er allerede obligatorisk i visse lande, og det er nu på tide, at vi harmoniserer reglerne og skaber ensartede spilleregler. Så langt, så godt.
Men jeg vil særlig gerne bede om mine kollegers støtte til de ændringer, med hvilke vi forsøger at fastlægge krav til kulfyrede kraftværker i fremtiden. Der skal indføres et emissionsloft for disse kraftværker, og det kan gøres ved at anvende CO2-opsamling og -lagring eller ved at medforbrænde 40-50 % bæredygtig biomasse. Et emissionsloft for CO2 er den eneste måde, vi fortsat kan anvende kul på, hvis vi også skal nå vores klimamål.
Nogle parlamentsmedlemmer mener, at elsektoren falder ind under den nye handelsordning, og at det derfor ikke er nødvendigt med nye krav. Denne argumentation er imidlertid fejlagtig, idet emissionshandelsordningen ikke blot tillader undtagelser for kulfyrede kraftværker, men også tillader energiintensive industrivirksomheder at få kompensation for øgede omkostninger til el. Dette fjerner omkostningsincitamentet til at nedbringe udledningerne af CO2.
De, der tror på, at emissionshandelsordningen er svaret på alting, behøver ikke fastlægge krav til biler eller forbyde elpærer og har ikke behov for et direktiv om bæredygtig energi. Vi må være konsekvente. Hvis vi fastlægger krav til biler og belysning, skal vi sandelig også fastlægge krav til kulfyrede kraftværker, da det er dem, der er de store forurenere. Det er også rigtigt, at hvis vi ønsker den lette vej til nedbringelse af CO2, skal vi ikke kigge på stål- eller cementindustrien, men snarere på energisektoren.
Avril Doyle
(EN) Hr. formand! Hvis der er svagheder i nitratdirektivet og vandrammedirektivet, mener jeg, at spørgsmål om svine-, fjerkræ- og mejerivirksomhed skal behandles der. Jeg mener, at omkostningerne ved at overholde reglerne opvejes af fordelene ved at inddrage dem netop i denne lovgivning. Men der er andre lovgivningsmæssige instrumenter, der egner sig til netop disse sektorer, og de skal ses på den baggrund.
Med hensyn til store fyringsanlæg sikrer EU's emissionshandelsordning i dag ikke imod konstruktionsmæssig fastlåsning af unødvendig forurening i mange nye, meget dyre og meget forurenende anlæg, navnlig i nye kulfyrede anlæg, som på anlægstidspunktet har en forventet driftstid på 40 år, hvilket gør det vanskeligt og dyrere at opfylde de overordnede klimamål.
Standarder for CO2-emissionsresultater ville bidrage til at sikre, at elsektoren går bort fra kul ifølge en tidsplan, der er i overensstemmelse med såvel begrænsningen af stigningen i den globale gennemsnitstemperatur til under 2 °C som idriftsættelsen af ny og renere teknologi. Erhvervslivet har frem for alt brug for vished med hensyn til lovgivningen for at træffe investeringsbeslutninger om disse store, dyre kapitalprojekter. En grænse på 350 g ville sikre, at der f.eks. kun bygges de mest effektive højteknologiske gasfyringsanlæg. CO2-standarderne, som gælder fra f.eks. 2020, ville betyde, at nye kulfyrede anlæg først kunne bygges efter ikrafttrædelsen af dette forslag, forudsat at de anvender CO2-opsamlingsudstyr fra 2020 og fremad, når CO2-opsamling og -lagring forventes at være i handelen. Eksisterende anlæg ville få en længere periode til at overholde standarden enten ved at supplere med CO2-opsamlingsteknologi eller ved simpelthen at lukke anlægget ned. Anlæggene kunne også overholde standarden på anden vis, f.eks. ved at medforbrænde biomasse eller ved at bruge varmen fra kraftvarmeproduktion.
Som ordfører på den nylige gennemgang af EU's emissionshandelsordning er jeg bekymret over det overordnede ambitionsniveau for alle vores politikker. De seneste videnskabelige resultater viser os, at vi skal have strengere emissionsgrænser over en kortere tidshorisont, hvis vi skal nå målet på 2 °C, som vi som Parlament i kraft af vores vedtagelse af klima- og energipakken i december accepterede som nødvendigt for samfundets miljømæssige, sociale og økonomiske fremtid. Emissionshandelsordningen alene vil ikke være nok til at skære elsektorens emissioner ned i den nødvendige størrelsesorden.
Afslutningsvis skal det nævnes, at et europæisk sikkerhedsnetværk kan være en trøst, men jeg er stadig bekymret for, at det kan blive et incitament til at vælge lavest mulige fællesnævner og minimale emissionsnedskæringer - og så kan det med andre ord kun gå ned ad bakke. De er velkommen til at overbevise mig om noget andet.
Glenis Willmott
(EN) Hr. formand! Selv om jeg støtter målet med forslagene om at forenkle og præcisere kravene i lovgivningen og sikre bedre og mere ensartet gennemførelse, har jeg tre primære bekymringer. For det første har Kommissionen ikke kun forsøgt at forenkle og sikre bedre gennemførelse, men også i høj gad øget anvendelsesområdet på visse områder. Jeg tror, vi må finde balancen mellem miljøbeskyttelse på den ene side og bureaukrati og omkostninger for industrien og de mindre anlæg såsom landbrug og enheder i sundhedssektoren på den anden side.
For det andet betyder mindstekravene til store fyringsanlæg betydelige problemer for dele af den britiske elsektor. Jeg har fået at vide, at man deler min bekymring i Polen, Frankrig, Italien, Spanien og en række østlige og sydlige medlemsstater. Kravene ville sætte muligheden for en fortsættelse af de nationale planer for nedbringelse af emissioner eller for energiforsyningssikkerhed på spil på kort sigt, hvis der ikke fandtes en tidsbegrænset undtagelse.
Endelig er jeg meget bekymret over og imod det europæiske sikkerhedsnetværk. Jeg synes ikke, det er en god idé. Jeg mener, at minimumsgrænseværdierne for emissionerne ville blive til standardværdier, frem for at der blev fokuseret på fuld anvendelse af de mere ambitiøse bedste tilgængelige teknikker, og at de meget vel kunne forringe miljøbeskyttelsesniveauet og samtidig øge gennemførelsesomkostningerne betydeligt. Jeg vil bede alle medlemmer overveje disse punkter nøje, før de stemmer.
Mairead McGuinness
(EN) Hr. formand! Som medlem af Landbrugsudvalget vil jeg nøjes med at kommentere virkningen af dette forslag på landbrugssektoren på tværs af hele EU. Jeg tilslutter mig kommentarerne fra mine kolleger, som er bekymrede over, at der nu kastes et net ud, som også landmændene går i som industrielle forurenere.
Landbrugets emissioner skal overvåges, men jeg kan ikke acceptere, at vi gør det på denne måde. Jeg mener, at nitratdirektivet i sin nuværende form indeholder meget af det, vi her debatterer. Måske skulle vi kigge på dette direktiv, som giver mange medlemsstater problemer, og på hvordan og hvor effektivt det gennemføres.
Derudover hersker der bekymring over inddragelsen af fjerkræ, navnlig fordi den europæiske sektor er under massivt pres fra importen fra tredjelande, hvor der ikke gælder restriktioner.Jeg vil gerne støtte ændringerne, så dette ikke sker i de nuværende forslag. Ligeledes er inddragelsen af mejerisektoren bekymrende, og jeg vil støtte kollegerne i min egen gruppe og andre, som har stillet ændringsforslag om at fjerne disse sektorer fra det nuværende forslag.
Jeg gentager min antagelse af, at der med hensyn til landbruget er et mylder af direktiver, der dækker emissions- og forureningskontrol i denne sektor, så måske er det på tide, at vi overvejede at omarbejde alle disse, så landmændene, der har pligt til at gennemføre dem, fuldt ud forstår og accepterer, hvad de forventes at foretage sig. Det er én ting at udarbejde lovforslag, som vi gør her i Parlamentet, men sommetider har vi ingen forbindelse til selve gennemførelsen og dem, der skal gennemføre lovgivningen og får måske heller ikke at vide, om loven er gennemført effektivt.
Jutta Haug
(DE) Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Revisionen af direktivet om industrielle emissioner skulle være foregået for længst. En lovgivning, hvori alle betydningsfulde foranstaltninger til nedbringelse af forurening afhænger af bedste tilgængelige teknik, bør justeres mindst hvert femte år frem for efter 13 år. Efter så lang en periode har teknikken overhalet os for længst.
Samtidig må vi notere, at målene i vores gamle direktiv trods teknologiens fremmarch på ingen måde er nået. Derfor har jeg så høje tanker om det kompromis, der blev nået i Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed. Gennemførelsen af det vil sikre os det resultat, vi ønsker. Jeg forstår ikke hysteriet omkring jordbundsbeskyttelse eller landbrugsorganisationernes ønsker.
Den Socialdemokratiske Gruppe i Europa-Parlamentet ønsker at nå miljømål uden hæmmende økonomiske aktiviteter. Det ville være fremadrettet og ikke bagudrettet, sådan som Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater gør med deres forslag.
Eija-Riitta Korhola
(FI) Hr. formand! Der blev gjort en stor indsats med forberedelsen af IPPC-direktivet sidste år, og selv om direktivet i sin endelige form er af enorm betydning for EU's erhvervsliv og borgerne, er det ikke desto mindre trådt under fode af klima- og energipakken. Det er en skam, fordi direktivet får en betydelig økonomisk indvirkning sammen med klimapakken for foranstaltninger, der allerede er vedtaget. Derfor skal disse være rigtigt proportioneret i forhold til de klima- og miljøfordele, der opnås ved hjælp af direktivet.
De foranstaltninger til forbedring, som blev foreslået i henhold til målene for direktivet, skal frem for alt være omkostningseffektive, for ellers ville det ikke være det værd at tage den udfordring op at samle syv forskellige direktiver i ét. Vi skal kunne skære ned på de aktuelle udgifter til bureaukrati og initiativer, selv om jeg desværre må konstatere, at det ikke er sket i betænkningen fra Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed. De tilladelsesudstedende myndigheder skal frit kunne tage stilling til emissionsreglerne for anlæg under hensyntagen til anlæggets alder og tekniske standard, dets miljøvirkning og tilstand og omkostningerne ved forbedrende foranstaltninger. Dette ville være en måde at garantere tilstrækkelig fleksibilitet på for eksisterende energiproducerende anlæg, særlig kraftværker, der bruges ved spidsbelastning og i nødstilfælde, så de kan fungere brugstiden ud.
Ligeledes ville det være meget uhensigtsmæssigt at vedtage et europæisk sikkerhedsnetværk i den form, som ordføreren har foreslået, af flere årsager. Vi ved ikke, hvor eller hvordan et europæisk sikkerhedsnetværk skulle opbygges, hvilket i sig selv er et urimeligt udgangspunkt. For det andet er lokale tilladelsesgivende myndigheder klart bedre stillet til at tage hensyn til de herskende forhold som anlæggets alder, placering og f.eks. vandindtag, hvilket er en garanti for fleksibilitet til forskel fra det totalt ufleksible europæiske sikkerhedsnetværk. Betingelserne for udstedelse af tilladelser er allerede generelt meget strenge. Selv strengere kontrol i forbindelse med nye tilladelser vil koste enormt meget, uden at det resulterer i en væsentlig fordel for miljøet. I praksis ville dette endda være til hinder for miljøbeskyttelsesstandarder. Jeg er glad for, at den ændring, som min gruppe har foreslået, afklarer dette.
Her vil jeg gerne sende en særlig tak til min kollega fru Jackson for hendes ændringsforslag 134, som min gruppe har besluttet at støtte. Endnu engang er vi vidner til den type praktisk visdom, der kommer af erfaring. Ændringen afføder et kompromis om en lang række af de vanskeligste spørgsmål.
Anders Wijkman
(EN) Hr. formand! Eftersom jeg har begrænset tid, når jeg nu har takket hr. Krahmer for hans store indsats, vil jeg gerne have lov at fokusere på ændringsforslag 136-139, hvor jeg selv og ca. 40 kolleger foreslår, at dette direktiv skulle indbefatte en standard for miljøresultater for store fyringsanlæg til begrænsning af CO2-emissioner i fremtiden. I dette øjeblik er det uklart, om disse fire ændringsforslag vil blive vedtaget senere i dag.
En omarbejdning omfatter den bestemmelse, at hvis ny udvikling kræver ændringer og forslag, der rækker ud over det oprindelige forslag, så bør det være muligt. Jeg mener, at nylige videnskabelige resultater er tilstrækkeligt solidt bevis for, at vi skal være mere ambitiøse, end vi troede for bare et år eller to siden, når det gælder afbødning af klimaforandringerne.
Emissionshandelssystemet er efter min mening ikke i sig selv nok til at nå målet på 2 °C, som EU har aftalt. Som det i øjeblikket er opbygget vil emissionshandelssystemet først resultere i en kulfri elsektor efter 60-65 år. Derfor har vi foreslået disse ændringer, hvor vi kræver, at alle kraftværker, der bygges i fremtiden, skal begrænse deres emissioner til 350 g CO2 fra 2020 og fremefter, og de, der allerede er i drift, skal renoveres inden 2025 eller lukkes ned. Forslaget er teknologineutralt og kan realiseres ad forskellige kanaler. Jeg vil stærkt opfordre formanden til at bifalde, at vi stemmer om disse ændringsforslag, og jeg opfordrer medlemmerne til at give deres fulde støtte.
Zuzana Roithová
(CS) Hr. formand! Jeg er hele tiden vidne til, at de overdrevent store omkostninger til stadig højere miljøstandarder forringer europæiske produktionsvirksomheders konkurrenceevne og rammer beskæftigelsen, mens der ikke bliver pålagt erhvervslivet lignende standarder i Kina, Brasilien, USA og andre økonomier. Jeg er desto mere bekymret, fordi Kommissionen ikke har foretaget en undersøgelse af de økonomiske virkninger for beskæftigelsen, så vi kan træffe en velunderbygget og ansvarlig beslutning om de nye krav til en ellers meget ønskværdig nedbringelse af emissionerne af nitrogenoxid. Og jeg går ind for at lægge pres på virksomhederne om at modernisere fabriksanlæggene. Når medlemsstaterne gennemfører kriseforanstaltninger for at mindske omkostningerne for virksomheder og fabrikker, må jeg i dag også påpege, at forslagene fra Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed kun kan opfyldes af meget konkurrencedygtige selskaber, mens små firmaer ville skulle skære ned eller lukke anlæg og fyre folk. Jeg vil stemme imod udvidelsen af dette direktiv om nedskæring af emissionerne til også at omfatte husholdninger, små fabrikker, små landbrug og endda skoler og kirker og den slags i en krisetid. Det er ude af proportioner og derfor ikke fornuftigt. Jeg vil gerne takke fru Jackson for hendes ændringsforslag.
Robert Sturdy
(EN) Hr. formand! Jeg vil holde mig udelukkende til landbruget. Først og fremmest må jeg indrømme, at jeg er landmand, men jeg har ingen grise, jeg har ikke fjerkræ, men jeg har dog et drivhus i min have. Jeg synes, det er meget vigtigt, at kommissæren indser, at det er specifikt beregnet på industrien, som det også er blevet nævnt.
Jeg beder kommissæren genoverveje situationen, når det gælder direktiverne om landbrug. Vi ved allerede, at landbruget er under enormt pres. Vi har ofte hørt spørgsmålet om fødevaresikkerhed i dette Parlament. Jeg beder om, at de ændringsforslag, der er særlig skadelige herfor, genovervejes. Jeg tror, at mange af ændringsforslagene, som ikke har med landbrug at gøre, er glimrende, og jeg lykønsker hr. Vernola med hans betænkning.
Hr. kommissær! De nævnte konkurrenceforvridning i præsentationen. Jeg vil gerne stille Dem et enkelt spørgsmål, og jeg beder Dem svare i dag. Vil De indføre en lov, der kan standse import af fødevarer til EU, som ikke er opdrættet efter de samme standarder, som vi har her i Europa?
Stavros Dimas
medlem af Kommissionen. - (EL) Hr. formand! Jeg vil gerne takke alle medlemmer, som har deltaget i dagens debat. De har ydet et konstruktivt bidrag til den. Jeg vil særlig gerne takke ordfører Krahmer for hans glimrende og store indsats. Før jeg slutter, vil jeg gerne sige et par ord om nogle af de primære ændringsforslag, som er blevet drøftet i dag.
For det første bifalder jeg Deres brede støtte til essensen i Kommissionens forslag og navnlig til styrkelsen af anvendelsen af bedste tilgængelige teknik (BAT) og BREF'ernes status. Dette er hovedhjørnestenen i Kommissionens forslag.
Der er mange ændringsforslag, som Kommissionen kan acceptere, i hvert fald delvis eller i princippet. Navnlig hjælper mange af ændringsforslagene med til at præcisere teksten i Kommissionens forslag eller forbedre gennemsigtigheden i udviklingen af BREF'er og i medlemsstaternes praksis for udstedelse af tilladelser og håndhævelse. Bedre information til og deltagelse fra offentlighedens side i disse beslutninger er meget velkommen.
Jeg deler også den bekymring, der er udtrykt angående nødvendigheden af at undgå misbrug af fleksibiliteten ved fastlæggelse af betingelserne for at få tilladelse. Som jeg nævnte tidligere, kan mindstekrav være meget nyttige og nødvendige redskaber til løsning af specifikke problemer, hvor visse sektorer ikke har truffet de nødvendige foranstaltninger til indførelse af BAT. Imidlertid er det ikke nødvendigt med en systematisk fastsættelse af mindstekrav, og man risikerer at skabe en yderligere administrativ byrde for en beskeden miljøfordel. Derfor mener jeg, at minimumsstandarder kun bør fastsættes, hvis de er nødvendige for at opnå en bedre gennemførelse af BAT.
Når man ser på mindstekrav til store fyringsanlæg, er det vigtigt at holde sig for øje, hvilke betydelige virkninger disse anlæg har på miljøet og EU-borgernes sundhed. BAT til store fyringsanlæg blev aftalt i 2006, og efter Kommissionens mening skal mindstekravene gælde fra 2016. Vi skal sikre, at foranstaltningerne, der er indført i sektoren, bringer den i overensstemmelse med BAT ved først givne lejlighed og letter opfyldelsen af de målsætninger, der er fastlagt for temastrategien for luftforurening.
Endnu et centralt element, som skal sikre, at lovgivningen er effektiv i sine målsætninger, er bestemmelserne om overholdelses- og håndhævelsesmekanismer. Vi har før konstateret nogle mangler i den henseende, og det er derfor af helt afgørende betydning, at den nye lovgivning rummer klare bestemmelser, så det sikres, at loven gennemføres korrekt. Derfor indfører Kommissionen med sit forslag minimumsbestemmelser om inspektion, revision af betingelser for tilladelse og rapportering om overholdelsen. Disse ændringer vil sikre korrekt gennemførelse af BAT og mindske konkurrenceforvridningen. Kommissionen vil være yderst opmærksom på dette punkt.
Jeg vil gerne sige et par ord om tærsklerne for intensivt landbrug, primært fjerkræavl. De samme tærskler gælder i øjeblikket for alt fjerkræ uden hensyntagen til de forskellige arter. Opdræt af forskellige arter medfører forskellige miljøvirkninger, navnlig på grund af dyrenes forskellige vægt. De foreslåede nye tærskelværdier er fastlagt på grundlag af de pågældende arters miljøvirkning. De nye tærskler ville omfatte et begrænset antal flere landbrug sammenlignet med det nuværende anvendelsesområde og ville nedbringe ammoniakemissionerne på en omkostningseffektiv måde, så målsætningerne for temastrategien for luftforurening kunne opfyldes på visse områder.
Jeg vil sørge for, at Parlamentets sekretariat får en liste med Kommissionens holdning til forslagene.
Kommissionens holdning til Parlamentets ændringsforslag
Krahmer-betænkningen
Kommissionen kan acceptere ændringsforslag 1, 5-8, 12-14, 16, 18-21, 27, 34-37, 40, 42-44, 46, 48-56, 58-62, 64-66, 68, 69, 71-73, 75 og 79 i deres fulde ordlyd, delvis eller i princippet.
De ændringsforslag, som Kommissionen ikke kan støtte, er 2-4, 9-11, 15, 17, 22-26, 28-33, 38, 39, 41, 45, 47, 57, 63, 67, 70, 76-78, 80, 93, 97, 114, 115, 117, 129 og 133.
Holger Krahmer
Hr. formand! Jeg skal fatte mig i korthed. Jeg vil gerne takke for de konstruktive bidrag, som jeg har hørt medlemmerne yde til debatten i dag.
For at runde af har jeg kun et par ting mere at sige. For det første vil jeg gerne takke kommissæren for ikke kategorisk at argumentere imod begrebet mindstekrav til sikkerhedsnetværket. Dette forslag er ikke djævlens værk eller et bureaukratisk misfoster. Det er et instrument til problemløsning, som vi bør give en chance. Af den grund vil jeg gerne benytte lejligheden til at opfordre kommissæren til at støtte det igen.
Det andet, jeg gerne ville sige, er rettet til mine britiske venner og til alle på tværs af partiskel. Kære britiske venner, jeg forstår det, og Caroline, jeg kan se dit problem. Jeg kan sagtens forstå, at energiforsyningssikkerheden i et givet land vil komme før overholdelse af luftforureningsgrænser i en vis periode. Det har jeg masser af sympati for. Jeg er også den sidste, der skulle nægte Hendes Majestæt ekstra tid til at bygge nye kulfyrede kraftværker. Det er jo noget, vi kan tale os til rette om. Problemet er, at det netop er, hvad vi ikke har gjort. På intet tidspunkt i de seneste fire måneder har denne samtale fundet sted.
Jeg vil gerne kraftigt opfordre til på dette tidspunkt med henblik på andenbehandlingen endnu engang at være åben og sige: "Lad os tale om et kompromis nu", og med det formål opgive modstanden, som jeg personligt finder fuldstændig irrationel, og den grundlæggende modvilje mod minimumsstandarder, som hverken kan begrundes fra et konkurrence- eller miljøpolitisk synspunkt. Jeg mener, at vi kan nå et kompromis på dette punkt, og det er noget, jeg også håber at se ved slutningen af andenbehandlingen. Jeg mener tilfældigvis ikke, at vi bør søge kompromiser under førstebehandlingen. Denne lovgivning er alt for kompliceret til det. Jeg ønsker ikke at slutte denne parlamentsperiode som ordfører og videregive lovgivning til det næste parlament, hvor direktivteksten, som drøftes, er usammenhængende, ulogisk og selvmodsigende. Jeg beder derfor om Deres støtte til kompromiserne, når vi stemmer om en times tid.
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted tirsdag den 10. marts 2009.
Skriftlige erklæringer (artikel 142)
Rovana Plumb  
Jeg bifalder både den integrerede tilgang (konsolideringen af syv forskellige direktiver om industrielle emissioner i en enkelt retsakt) og de mere stringente bestemmelser om anvendelsen af de bedste tilgængelige teknikker, der er rettet mod at finde innovative løsninger til nedbringelse af produktionens forurenende virkning. Udviklingen af visse mindre forurenende produkter kræver inddragelse af forskellige parter som virksomheder, de kompetente myndigheder og ngo'erne. Direktivet giver mulighed for samarbejde mellem forskellige parter (lokaladministrationer og virksomheder) og sætter dem således i stand til at fremme innovationen. Der findes gode eksempler herpå i Nederlandene og Danmark såvel som i østeuropæiske lande, f.eks. Rumænien.
Det foreslåede direktiv om industrielle emissioner vil sammen med alle de anbefalede valgmuligheder i politikpakken forbedre lovgivningens effektivitet med hensyn til at nå miljø- og sundhedsmålene på den mest omkostningseffektive måde. Den vil også nedsætte de unødige administrative omkostninger (med en forventet nettoreduktion vurderet til mellem 105 og 225 mio. EUR om året) og minimere konkurrenceforvridningen i EU uden at hæmme europæisk industris konkurrenceevne.
Daciana Octavia Sârbu  
Selv om industriel virksomhed indtager en grundlæggende rolle i opretholdelsen og forøgelsen af den økonomiske velstand, må vi ikke miste dens miljøvirkning af syne.
Som led i gennemgangen af direktivet om integreret forebyggelse og bekæmpelse af forurening (IPPC) er der blevet lagt umiskendelig vægt på fastlæggelsen af grænseværdier for visse fyringsanlæg og på anvendelsen af bedste tilgængelige teknik (BAT) for at sikre et tilstrækkeligt miljøbeskyttelsesniveau. Jeg støttede indførelsen pr. 1. januar 2020 af en grænseværdi på 350 g kuldioxid for elproducerende fyringsanlæg på over 500 MW, da disse anlæg er skyld i en øget koncentration af kuldioxid i atmosfæren og dermed en forværring af den globale opvarmning.
At indføre en grænseværdi ville være et incitament til investering i teknikker til nedskæring af emissioner, og alle anlæg skulle overholde denne grænseværdi inden 2025.
Jeg tror, at nedbringelsen af forurening, der stammer fra diverse industrielle kilder, vil hjælpe EU med at nå sit mål om at holde stigningen i den globale temperatur på under 2 ºC. Dette direktivs effektivitet vil vise sig efter de inspektioner, der vil blive foretaget på alle fyringsanlæg, og den vil også afspejle sig i overholdelsen af vilkårene for udstedelse af tilladelser.
Richard Seeber  
Beslutningen om integreret forebyggelse og bekæmpelse af forurening giver Europa anledning til at opnå ensartet høje standarder for beskyttelse. På det følsomme område for industrielle emissioner er det vigtigt, at europæiske virksomheder får et incitament til at indføre de reneste og mest effektive tilgængelige teknikker. Princippet om den bedste tilgængelige teknik bør styrkes i fremtiden. Når det gennemføres, må opmærksomheden imidlertid rettes mod at sikre, at dette pionerprojekt, som IPPC-direktivet er, ikke bliver overbebyrdet med bureaukrati endnu engang og efterlader medlemsstaterne og virksomhederne med en umulig opgave.
Vi bør derfor nøje afveje, hvor omfattende en rapporteringsforpligtelse der egentlig er nødvendig, og i hvilket omfang gennemførelsen af konceptet eventuelt ville være til skade.
Desuden skyder den unødvendige bebyrdelse af små og mellemstore virksomheder også over målet i lighed med overreguleringen af områder som jordbundsbeskyttelse, som er et område, der faktisk falder ind under medlemsstaternes kompetence. Så lad os i stedet koncentrere os om det væsentlige, nemlig harmonisering af miljøstandarder og forankring af et højt miljøbeskyttelsesniveau i industrivirksomhederne.
