Oprettelse af et fælles EU-genbosættelsesprogram (forhandling) 
Formanden
Det næste punkt er forhandlingen om:
den mundtlige forespørgsel til Rådet om oprettelse af et fælles EU-genbosættelsesprogram af Rui Tavares for GUE/NGL-Gruppen - B7-0205/2011)
den mundtlige forespørgsel til Rådet om etablering af et fælles EU-genbosættelsesprogram for flygtninge af Nadja Hirsch, Sophia in 't Veld, Sonia Alfano og Nathalie Griesbeck for ALDE-Gruppen - B7-0206/2011)
den mundtlige forespørgsel til Rådet om etablering af et fælles EU-genbosættelsesprogram af Manfred Weber, Simon Busuttil og Georgios Papanikolaou for GUE/NGL-Gruppen - B7-0205/2011).
Rui Tavares
Hr. formand! Flygtninge er nok den mest sårbare befolkningsgruppe i verden, og de allermest sårbare af de sårbare er dem, der hverken kan vende tilbage til deres eget land eller blive i transitlandene. FN's Højkommissariat for Flygtninge har sat et tal på denne befolkningsgruppe - 200 000 flygtninge om året. Vi ved, at halvdelen af disse flygtninge genbosættes i USA og hos andre aktører, og vi ved, at Europa gør for lidt - 4 500 om året.
Vi er derfor alle enige i, at flygtningenes tragedie er presserende og vigtig. Hvor vigtig er den? Rådet har allerede selv besvaret dette spørgsmål. Det svenske formandskab talte om genbosættelse af 100 000 om året, og det belgiske formandskab sagde ved udgangen af sit mandat - vi havde premierminister Yves Leterme her i salen - at flygtninge var billedet på selve EU's raison d'être. Undskyld, jeg siger det, men flygtninge er vigtige for det ungarske formandskab af historiske årsager, for det var for Ungarn, at det internationale samfund for første gang gjorde en samordnet indsats i 1956 for at genbosætte flere tusinde flygtninge.
Men når alt kommer til alt, hvor presserende er flygtningenes tragedie så? Det er desværre dette spørgsmål, vi bliver nødt til at stille Rådet. Hvor højt prioriterer Rådet flygtninge? Er de vigtige nok til, at der endelig bliver sat en underskrift, endelig bliver tilføjet en underskrift på et stykke papir? For et år siden stemte Parlamentet for to betænkninger, hvoraf den ene var en betænkning under den fælles beslutningsprocedure om Den Europæiske Flygtningefond. Et stort flertal i Parlamentet stod bag det, der var vigtigt, lige fra de græske kommunister til de britiske konservative. Vi lærte lektien. Et år efter venter vi stadig på Rådet. Den fælles beslutningsprocedure er blevet til en fælles ubeslutsomhedsprocedure. Denne fælles ubeslutsomhedsprocedure ville være grinagtig, hvis ikke den var så tragisk for de folk, den vedrører.
Den betænkning, vi vedtog, indeholdt hasteforanstaltninger, der skulle finde anvendelse sammen med Kommissionens årlige prioriteringer. Vi gjorde dette, fordi vi ved, at der til enhver tid kan udbryde en humanitær katastrofe. Der er netop brudt en ud i Nordafrika, lige foran vores dør, og vores hasteforanstaltninger er ikke klar til at blive gennemført. Vi har dem ikke, fordi Rådet desværre ikke har fået afsluttet denne fælles beslutningsprocedure.
Derudover vil vi så snart, den bliver afsluttet, ud over disse hasteforanstaltninger have ekstra penge til lande, der ønsker at gå i gang med at genbosætte folk, og klare prioriteringskategorier, som medlemsstaterne skal anvende. Vi vil også have alt det, vi puttede i vores initiativbetænkning, nemlig kvalitet, fremdrift og oprettelse af en genbosættelsesenhed i Det Europæiske Asylstøttekontor.
Medlemmer af Rådet! De - og jeg skal slutte af her, hr. formand - er lovgivningsmedansvarlige. Det er ikke op til os at fortælle Rådet, hvordan det skal lovgive, men dette skrivebordsskuffeveto hjælper ingen, især ikke institutionernes troværdighed.
(Formanden fratog taleren ordet)
Nadja Hirsch
Hr. formand! Genbosættelsesprogrammet er noget, vi har arbejdet ekstremt intensivt med og har lagt en masse energi i på tværs af alle gruppeskel og tilhørsforhold. Vi var alle enige om, at vi ville udsende et klart signal i denne sag. Vi gav sagen højeste prioritet, ganske enkelt fordi den er så vigtig - det er menneskeliv, der står på spil.
Ikke desto mindre betyder situationen og den igangværende udvikling i Nordafrika, at vi endnu en gang skal forelægge resultater på rekordtid. Vi har allerede spildt et år. Vi har udnyttet tiden bedst muligt til at fremprovokere en borgerlig og social debat, for i sidste ende har vi også brug for medlemsstaternes, de regionale myndigheders og lokalbefolkningens støtte, hvis sådan et program også skal oprettes i de nye medlemsstater. Vi kan ikke opgive denne debat og den sociale konsensus, der gradvist er blevet opnået, bare fordi Rådet og andre centrale aktører ikke kan blive enige og befinder sig i en blindgyde. Denne sag er alt for vigtig. Vi har taget initiativ til denne forhandling, og i tråd med vores liberale mandat er vores mål at gøre denne sag til en ægte prioritet.
Jeg mener, vi er nået til enighed på tværs af alle Parlamentets grupper. Vi har givet vores holdning til kende og venter nu på grønt lys fra Rådet, så sagen kan blive opført på dagsordenen, og så de øvrige medlemsstater, der endnu ikke har spillet nogen aktiv rolle, bliver inciteret til at engagere sig. De tilbagemeldinger, vi har modtaget under vores drøftelser, viser, at disse medlemsstater er villige til at træde om bord. Derfor er Gruppen Alliancen af Liberale og Demokrater for Europa - selv om jeg tror, jeg kan tale for alle de involverede grupper, for samarbejdsniveauet var virkelig fremragende - mest optaget af, at dette spørgsmål prioriteres, og den debat, vi har iværksat på et bredt socialt plan, bør fremmes og ikke bringes i fare som følge af den konstante udsættelse af sagen.
Georgios Papanikolaou
spørger. - (EL) Hr. formand! I forlængelse af det, mine kolleger har sagt, vil jeg allerførst gerne tilføje, fru minister, at næsten et år efter, at Parlamentet vedtog beslutningerne, som der blev lagt et stort stykke arbejde i, blev der af selvsamme grund udsendt en mission til Syrien, og vi forsøgte at opildne så mange medlemsstater som muligt til at engagere sig i genbosættelsesprogrammet for flygtninge. Alligevel har vi stadig ikke gjort noget som helst. Selv om der er formelle problemer i Rådet, og Parlamentet også skal inddrages, er vi her for at finde løsninger. Det er vores opgave.
Vi taler om programmets humanitære dimension, men vi taler også om det instrument, Europa får, så det kan udøve sin udenrigspolitik endnu mere effektivt. Ville dette instrument ikke være et rigtig vigtigt værktøj i dag i Baroness Ashtons hænder, hvis hun var i Nordafrika og kunne tale om det program, vi havde truffet beslutning om?
Det er klart, vi taler om globale behov. Men vi skal naturligvis forstå, at problemet nu står foran vores egen dør. Europa opfordres til at spille en afgørende rolle i Middelhavsområdet. Vi er nødt til at få startet dette program op, fru minister, og komme videre med det, og vi er nødt til at indse, når vi drøfter budgetmidlerne efter 2013, at der er ressourcer til dette program frem til 2013, og at hvis vi spilder mere tid, vil vi ikke længere kunne udnytte disse ressourcer og faciliteter.
Afslutningsvis vil jeg gerne minde Dem om det forslag, fru minister, som vi stillede dengang, og som vi i Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) bliver ved med at vende tilbage til, nemlig genbosættelsesprogrammet for flygtninge. Vi kan ikke tillade os at vente på endnu et Lampedusa, før vi indser, hvor nødvendigt dette initiativ er, og at vi er nødt til at sætte fuld fart på det.
(Bifald)
Enikő Győri
Hr. formand, mine damer og herrer! Europa-Parlamentet stillede Rådet tre spørgsmål om genbosættelse af flygtninge. Jeg vil gerne takke de tre spørgere mange gange for, at de så detaljeret har forklaret, hvilke overvejelser der lå bag deres spørgsmål. Alle tre spørgsmål havde at gøre med Kommissionens forslag, som har til formål at ændre beslutningen om Den Europæiske Flygtningefond i perioden 2008-2013 med hensyn til oprettelsen af et fælles EU-genbosættelsesprogram. Jeg mener, at denne forhandling også viser, at Europa-Parlamentet er dybt bekymret over den skæbne, som de dårligst stillede lider. Derfor vil jeg allerførst gerne takke medlemmerne for, at de har lagt så stor vægt på at afhjælpe flygtningenes situation. Som hr. Tavares også bemærkede, har det ungarske formandskab med dets arv efter 1956-revolutionen og som et engagement over for den en moralsk forpligtelse til at gøre fremskridt med hensyn til det fælles EU-genbosættelsesprogram.
Krisen i Nordafrika, som flere af Dem har henvist til, har vist, at der er behov for at oprette et velfungerende, forenet europæisk asylsystem. Jeg er enig med Europa-Parlamentet i, at EU skal påtage sig ansvaret for at afhjælpe flygtningenes situation, hvis det vil bevare sin førerrolle med hensyn til humanitær bistand. Lad mig give Dem de allerseneste oplysninger om, hvordan flygtningesituationen på grænsen til Libyen udvikler sig for øjeblikket. Jeg besøgte den tunesisk-libyske grænse i begyndelsen af marts. Dengang ankom der 1 000 flygtninge i timen, hvoraf de fleste var vandrende arbejdstagere, for hvem det vigtigste var at finde en vej hjem, en måde at komme hjem på. Af alle disse var dem, der ankom uden papirer eller dokumenter af nogen art, dem, der befandt sig i den vanskeligste situation. De internationale hjælpeorganisationer på stedet tog sig af dem. Der blev flere og flere af dem. Det er som sådan umuligt at sende dem hjem, og derfor kommer genbosættelsessystemet bestemt på tale i dette tilfælde. I dag, eller nærmere i går og i dag, har den ungarske udenrigsminister János Martonyi besøgt den anden side, nemlig den libysk-egyptiske grænse. Det primære mål med hans besøg var at gøre status over flygtningesituationen. Han tog ud til grænsen, hvor han mødtes med egyptiske tjenestemænd. Situationen på denne strækning har ændret sig nu. Der har nu i tre dage ikke været nogen strøm væk fra Libyen på den grænsestrækning.
For øjeblikket er der omkring 200 mennesker, der skulle kunne deltage i genbosættelsesprogrammet. De øvrige, der er ankommet indtil nu, evakueres, dvs. hjælpes med at komme hjem, af de egyptiske myndigheder, i øvrigt med hjælp fra EU-medlemsstaterne. Hr. Martonyi har i øvrigt også talt med Benghazi Transitional National Councils udenrigsminister samt med den egyptiske indenrigsminister netop for at få et overblik over flygtningesituationen. Hvad angår en fælles europæisk asylpolitik, vil jeg gerne understrege, at vi vil gøre vores yderste for at udarbejde en fælles politik og et fælles system, som er baseret på fuld gennemførelse af Genèvekonventionen om flygtninges retsstilling fra 1951 og andre relevante internationale konventioner og er i overensstemmelse med de forpligtelser, som Rådet påtog sig i henhold til Stockholmprogrammet. Det ungarske formandskab lægger stor vægt på at komme videre med forslagene i flygtningepakken. Dette fremgår også af, at vi med udgangspunkt i medlemsstaternes godkendelse fra sidste uge er klar til at indlede uformelle trepartsforhandlinger om direktivet om anerkendelse af flygtninge hurtigst muligt for at nå måldatoen i 2012.
Jeg vil endnu en gang gerne takke Dem for januarforhandlingen, som jeg deltog i, om dette emne. Også dengang besvarede jeg spørgsmål fra Europa-Parlamentets medlemmer. Jeg vil endvidere gerne understrege, at Rådet, som anerkender vigtigheden af genbosættelse som en bæredygtig løsning for flygtningene, glædede sig over forslaget til beslutning om oprettelse af et fælles EU-genbosættelsesprogram og den tilhørende meddelelse fra Kommissionen, som Kommissionen fremsatte tilbage i september 2009. Disse initiativer bygger på den aftale, som Rådet indgik i forbindelse med den europæiske pagt om indvandring og asyl i september 2008, nemlig at genbosættelse af personer, der står under FN's Højkommissariat for Flygtninges beskyttelse, på EU's område for øjeblikket kan ske på frivilligt grundlag.
Som et konkret eksempel vil jeg gerne fremhæve Rådets konklusioner fra juli og november 2008, i hvilke EU-medlemsstaterne forpligtede sig til at genbosætte irakiske flygtninge på deres område, eller det var nærmere det, vi opfordrede dem til at gøre, i disse konklusioner. I september 2009 indledte Rådet den detaljerede gennemgang af forslaget om ændring af beslutningen om oprettelse af Den Europæiske Flygtningefond. I første halvdel af 2010 blev der flere gange afholdt uformelle møder med Europa-Parlamentet. Medlemsstaterne, som udviste stor fleksibilitet, vedtog næsten Europa-Parlamentets forslag i deres helhed med henblik på at nå det fælles mål, oprettelsen af et bedre, mere fleksibelt system i overensstemmelse med Kommissionens forslag. Som Parlamentets medlemmer med rette påpegede i deres spørgsmål, nåede Rådet og Europa-Parlamentet til enighed om beslutningens politiske indhold takket være de tidligere nævnte uformelle møder. Rådet støttede f.eks. et af Parlamentets vigtigste forslag, nemlig at der skal oprettes en mekanisme, som opmuntrer de nyere medlemsstater til at deltage i genbosættelsesprogrammet via bl.a. finansielle instrumenter. Rådet kunne imidlertid ikke støtte Europa-Parlamentets forslag om, at de fælles årlige EU-genbosættelsesprioriteringer blev vedtaget i henhold til traktatens artikel 290 ved anvendelse af proceduren vedrørende delegerede retsakter.
På dette punkt er Rådets og Kommissionens holdning identisk. Programmeringscyklussen for driften af det generelle program om solidaritet og forvaltning af migrationsstrømme opstiller snævre frister, og det er muligt at planlægge effektivt ved hjælp af gennemførelsesretsakter. Derudover var Rådet enigt med Kommissionen i, at opstillingen af årlige genbosættelsesprioriteringer kun har gennemførende virkning, da dette i det væsentlige betyder, at de detaljerede regler i beslutningen finder anvendelse på specifikke situationer. Det er beklageligt, at Rådet og Europa-Parlamentet ikke i forbindelse med forslaget var i stand til at nå til enighed om et niveau, der ville gøre det muligt at fastlægge de fælles EU-genbosættelsesprioriteringer for hvert år.
Vi må dog ikke glemme, at genbosættelse er en af de aktiviteter, der vil blive støttet via den nuværende Europæiske Flygtningefond for perioden 2008-2013. Med udgangspunkt i de foreslåede ændringer skulle de medlemsstater, der deltager i genbosættelsesprogrammet, ganske vist for første gang modtage en noget større finansiel støtte, og det ville være muligt at definere de geografiske områder, der udpeges til genbosættelse, og de nationaliteter, der har behov for genbosættelse, hvert år. Ikke desto mindre er medlemsstaterne allerede nu berettigede til et fast beløb på 4 000 EUR for hver genbosat person, der tilhører en af de kategorier, der er specificeret i den pågældende beslutning. Bortset fra dette er der ikke noget til hinder for, at medlemsstater, der ikke hidtil har deltaget i programmet, kan indlede genbosættelsesaktiviteter under det aktuelle program. Det glæder mig at kunne fortælle Dem, at Ungarn også vil blive en del af dette program næste år og er klar til at deltage i genbosættelsesprogrammet.
Endelig vil jeg gerne understrege, at Rådet naturligvis fortsat er villigt til at overveje alle forslag, der kan gennemføres og indeholder en gensidigt acceptabel løsning på endnu uløste problemer i denne sag. Vores mål er i overensstemmelse med Kommissionens forslag at gøre den eksisterende mekanisme endnu mere fleksibel og effektiv. Jeg håber meget, at denne ekstremt vigtige sag ikke bliver fanget i endnu et spørgsmål om en retsakts fortolkning. Der er så mange problemer, hvor meget vigtige sager er fanget i et dilemma mellem gennemførelsesretsakt og delegeret retsakt, og jeg håber, der vil blive gjort positive fremskridt på dette område under det ungarske formandskab.
Agustín Díaz de Mera García Consuegra
Hr. formand! Jeg tror ikke, der er nogen, der bliver overrasket over at høre mig sige endnu en gang, at solidaritet med flygtninge og fordrevne bør være et grundlæggende element af den europæiske politik på asyl- og indvandringsområdet.
Det er imidlertid ikke blot et spørgsmål om solidaritet med dem, der kommer fra svage og dårligt stillede samfund, men også med de medlemsstater, der på grund af deres geografiske placering, deres kultur eller sprog lider under større pres i denne forbindelse.
Mens antallet af ansøgninger om beskyttelse og af indvandrere er lavt i nogle lande, er der mange andre lande, der ikke er i stand til at håndtere det pres alene, som deres grænser dagligt udsættes for.
Efter Parlamentets vedtagelse af betænkningerne om meddelelsen fra Kommissionen om EU-genbosættelsesprogrammet og om ændring af Den Europæiske Flygtningefond i maj 2010 venter vi stadig på, at Rådet skal få afsluttet den fælles beslutningsprocedure.
De pilotprojekter, der for øjeblikket gennemføres i 10 medlemsstater, er blot en dråbe i et hav, som vi stadig skal over.
De sydlige medlemsstater udsættes for et stort pres, især efter at folkeopstandene i Egypten og Tunesien og krigen i Libyen begyndte.
Lampedusa har med et indbyggertal på 5 000 modtaget næsten 6 000 indvandrere, siden konflikterne startede.
Førnævnte pilotprojekter er helt utilstrækkelige og vil næppe gøre noget for at mindske det pres, der allerede har ramt Italien og Malta, men som i nær fremtid vil ramme andre middelhavslande.
EU som helhed skal hjælpe disse lande. Det er afgørende, at Rådet overkommer de hindringer, der for øjeblikket forhindrer fuldstændig gennemførelse af et europæisk genbosættelsesprogram, og nedstemmer de mindretal, der blokerer for det. Massive befolkningsfordrivelser og -migrationer påvirker EU som helhed og ikke kun en del af det.
Jeg er næsten færdig. I sidste uge opfordrede jeg til, at Europa-Parlamentet sender en mission ud til den libyske grænse, og jeg skal gentage denne opfordring nu. Det er ikke nok, at 10 kolleger tilbragte sidste uge i Egypten. Vi skal have kapacitet til selv at vurdere den humanitære situation.
Claude Moraes
Hr. formand! I dag hører vi her i Parlamentet klart en meget kraftig anmodning på tværs af de politiske partier om, at Rådet gør alt, hvad der står i dets magt for at gøre genbosættelse af flygtninge til en realitet.
Genbosættelse af flygtninge er ikke det samme som byrdefordeling. Vi ønsker at få forbedret det fælles asylsystem, men det, vi anmoder om her, er at få fjernet de barrierer, der gør det europæiske genbosættelsessystem meget lidt troværdigt, idet det tager sig af omkring 4 000 flygtninge i hele EU, sammenlignet med de tal, vi har set i USA og Canada. Vi må ikke glemme, at langt størstedelen af de fordrevne på verdensplan strømmer til udviklingslandene. Det, vi skal lære af Nordafrika, er, at alle disse mennesker strømmer til lande, der ikke er i stand til at påtage sig byrden.
Rådet skal løsne op for denne situation, så vi kan få et troværdigt genbosættelsessystem. Dette er en anmodning fra alle de politiske partier, som vi i aften fremsætter til Rådet.
Nathalie Griesbeck
Hr. formand, fru Győri! Jeg har et tal, en bemærkning og et spørgsmål. Et tal: Der findes over 10 mio. flygtninge på verdensplan. Det er sårbare mennesker, risikoudsatte kvinder, børn og uledsagede mindreårige. Dette er en alvorlig krise, som vi skal reagere på på en måde, der viser, at vi lægger vægt på menneskerettighederne.
En bemærkning: For et år siden gav Parlamentet udtryk for sin støtte, og jeg tilslutter mig mine kolleger og anmoder Dem, fru Győri, om at bemærke den meget kraftige enighed, der hersker i Parlamentet om denne sag.
Et spørgsmål: Jeg vil helst ikke tro, at Rådet på nogen måde er kynisk og dermed i proceduren udnytter det forhold, at førstebehandlingen ikke har nogen skæringsdato, til at blokere for den fælles beslutningsprocedure. Så hvad med nødgenbosættelse? Det kan ikke vente til 2012, fru Győri.
Jeg opfordrer på det kraftigste medlemsstaterne til at ryste den skizofreni af sig, der får dem til at indtage faste, sammenhængende holdninger i taler, og samtidig tale for det modsatte, når de juridiske rammer begynder at tage form, som det ser ud til her. Sidstnævnte skal opfylde et afgørende behov, nemlig behovet i vores verden i dag.
Timothy Kirkhope
Hr. formand! Jeg taler som tidligere indvandringsminister i Det Forenede Kongerige. Der er ingen tvivl om, at beskyttelse af de sårbare og dem, der virkelig søger et tilflugtssted, især i lyset af den seneste tids hændelser rundt omkring i verden, er af stor betydning for og prioriteres højt i Parlamentet og forhåbentlig er endnu vigtigere for Rådet.
Det Forenede Kongerige har som andre medlemsstater tidligere spillet en rolle i forbindelse med genbosættelse af flygtninge gennem nationale genbosættelsesprogrammer, men det er ekstremt vigtigt, at vi via en tilgang baseret på samordning, samarbejde og kommunikation drøfter, hvordan vi bedst kan forlige det, at vi hjælper dem, der har hårdest brug for det, med situationen i de medlemsstater, der allerede er overbebyrdede med nationale prioriteringer. Man skal dog passe på, at programmer på dette område ikke underminerer en nations ret til at udforme sine egne politikker.
Vi har også brug for samarbejde og kommunikation mellem Parlamentet og Rådet, mere handling fra Rådets side, mere beslutsomhed fra Rådets side. Jeg vil gerne have det til at forsikre mig om, at det agter at holde Parlamentet regelmæssigt underrettet om, hvordan det vil skride frem, og om eller hvordan den seneste tids hændelser i Nordafrika vil ændre hastigheden og proceduren. Jeg vil endvidere gerne vide, om den tiltagende byrde i fremtiden vil udmønte sig i forslag om obligatoriske kvoter for flygtninge til genbosættelse i medlemsstaterne. Lad os nu komme videre med dette, kære Råd.
Franziska Keller
Hr. formand! Genbosættelse er et vigtigt instrument til håndtering af flygtninge. Andre lande som f.eks. USA genbosætter flere tusinde flygtninge på deres område hvert år. Genbosættelse er for folk, der ikke er kommet til - eller som ikke har forsøgt at komme til - EU for at søge om asyl her, så for alle de statsoverhoveder, der hele tiden siger, at vi bør tackle migrationen der, hvor den opstår, før den ender i EU, må dette være et perfekt instrument.
I stedet for EU er det imidlertid lande, der er langt fattigere end nogen af EU's medlemsstater, der tager imod og er vært for store antal flygtninge, f.eks. Pakistan og Syrien. Eftersom disse lande mangler modtagelsesfaciliteter, må mange flygtninge leve under uacceptable forhold. EU kan og skal hjælpe her. Genbosættelsen af irakiske flygtninge i EU har vist, at det virker. Dog var antallet af accepterede irakiske flygtninge latterligt lille.
Mange flere internationalt anerkendte flygtninge skal have en fair chance for at få et nyt liv, og jeg finder det utroligt, at Rådet og Kommissionen forsøger at forhindre Parlamentet i at udøve dets parlamentariske rettigheder. Jeg finder det ikke acceptabelt, hvis De siger, at vi forsinker processen. Vi forsøger bare at udøve vores almindelige parlamentariske rettigheder. Jeg mener, det er Dem, Rådet, der forsinker den, da De ikke giver os disse rettigheder. Det er ikke blot vores ret, men også vores pligt som valgte repræsentanter for det europæiske folk.
Jeg vil gerne vide, hvordan Deres praktiske, nøjagtige tidsplan ser ud for overvindelse af de vanskeligheder, De er stødt på. Forpligter De Dem personligt til hurtigst muligt at opføre dette spørgsmål på dagsordenen? Vi spilder tid hver dag.
Der er andre instrumenter, der ville være et fremragende aktiv i den nuværende situation. Genbosættelse kunne også spille en rolle på lang sigt, når vi skal tackle situationen i Nordafrika, men der er også andre instrumenter, vi har adgang til, men som ikke bliver benyttet, f.eks. direktivet om midlertidig beskyttelse eller intern fordeling af flygtninge. Disse instrumenter findes allerede, men bliver ikke anvendt. Det giver mig et indtryk af, at medlemsstaterne ikke er villige til at beskytte menneskerettighederne, at de er sky, når det gælder international beskyttelse. Jeg vil gerne vide, hvordan De forsøger at få oprettet det fælles asylsystem inden udgangen af 2012, for jeg synes, det ser ud til at være ret sent.
Csanád Szegedi
- (HU) Hr. formand, mine damer og herrer! Når vi i disse dage taler om migration, kan vi selvfølgelig ikke lade være med at begynde med at analysere situationen i Nordafrika. På den ene side må vi glæde os over, at de nordafrikanske befolkninger har følt demokratiets vingesus, men på den anden side er det ulykkeligt, at et utal af mennesker dør i disse dage og endda i disse timer. Børn, kvinder, uskyldige civile. Jeg skal tilføje, at dette blot er virkningen på kort sigt. Det bliver i sidste ende på lang sigt, at migrationen virkelig vil få en negativ virkning. Lad os blot se på den enkle kendsgerning, at næsten en halv million mennesker, flygtninge, har forladt Libyen i det seneste par dage. Genbosættelsen af disse flygtninge vanskeliggøres især af, at Vesteuropa er fuldt. I Østeuropa er det imidlertid forekomsten og den etniske andel af romaer, der gør det vanskeligt at modtage flere indvandrere. I det vestlige Europa gælder det samme for mennesker fra det sorte Afrika og araberne for den sags skyld.
Men lad os alligevel stille dette spørgsmål: Hvad sker der, hvis vi bosætter disse indvandrere i Europa? Hvad sker der bagefter? Hvem vil give dem job? Hvad med de sociale spændinger? Hvad med de religiøse, etniske og kulturelle spændinger? I den aktuelle situation er det absurd at bosætte flere indvandrere i Europa på en så tvingende måde. Grunden til, at denne proces, denne liberale struktur, står stille, er, at dette migrationskoncept er grundlæggende mangelfuldt. Vil de liberale medlemmer lige lægge mærke til, hvor få af dem der er til stede her i salen under forhandlingen om et emne, der er så vigtigt for dem? At der kun er et eller to medlemmer fra den liberale gruppe til stede. De burde skamme Dem! De skal ikke gøre Dem nogen forhåbninger om at nå Deres mål, hvis De deltager i plenarmøderne med et sådant aktivitetsniveau. Den Europæiske Flygtningefond burde i stedet anvendes til at skabe et liv for menneskene i Nordafrika og lokalt i flygtningenes lande og give det europæiske folk deres ære og deres arbejde tilbage.
Carlos Coelho
- (PT) Hr. formand! Det glædede mig meget at høre formanden for Rådet understrege flygtningenes og genbosættelsesprogrammets betydning. Tallene fra FN's Højkommissariat for Flygtninge er klare. Vi taler om millioner af flygtninge og om over 200 000 mennesker, der skal genbosættes hvert år.
Der er således en humanitær nødsituation i verden omkring os. Nu er det ikke kun i Afghanistan, Somalia og Congo, men også i Egypten, Libyen og mange andre lande. Ud over den humanitære nødsituation er der imidlertid også, som hr. Papanikolaou mindede os om, den kendsgerning, at vi har ubrugte budgetmidler, fordi disse programmer ikke er blevet godkendt.
Det er dét, der sker, fru Győri. Det glædede mig også at høre Dem sige, at denne proces ikke vil blive lammet af juridiske problemer. Sandheden er imidlertid, at denne proces allerede er lammet, og i vid udstrækning af juridiske årsager. Vi står i en fælles beslutningsprocedure, og vi har ikke set Rådet være uenigt i Parlamentets løsninger. Hr. Tavares har udarbejdet en fremragende betænkning, og vi har ikke set nogen forslag fra Rådet, som går imod den genbosættelsesprogrammodel, der er blevet udarbejdet. Det, vi ser, er, at Rådet er begrænset af juridiske problemer, og det må ikke ske. Det spørgsmål, som hr. Tavares stillede i starten af denne forhandling, for at få at vide, hvad det er, der prioriteres, og om problemet med genbosættelse af flygtninge er vigtigt for formandskabet og Rådet eller ej, er helt afgørende.
Vi har en følelse af, at dette faktisk ikke er vigtigt. Medlemmerne vil holde et rådsmøde i morgen, hvorefter - vi kender allerede forslaget til Rådets konklusioner - udkastet vedrørende spørgsmålet om migrationsstrømme vil blive udsat indtil Rådets møde i juli. Den anbefaling, vi gerne vil have Dem til at tage med herfra i dag, fru Győri, er, at Europa-Parlamentet ikke anmoder Rådet om at udsætte sagen. Europa-Parlamentet anmoder Rådet om at træffe en afgørelse.
Sylvie Guillaume
- (FR) Hr. formand, fru Győri, mine damer og herrer! I forbindelse med den humanitære krise i Libyen er det i dag mere end nogensinde før afgørende, at Europa giver sig selv midlerne til at gøre en fælles indsats, hvad angår genbosættelse.
Siden den 1. marts har UNHCR opfordret det internationale samfund til at deltage i et presserende genbosættelsesarbejde, men ingen af medlemsstaterne har hidtil givet udtryk for, at de agter at deltage. Kun Italien har modtaget 58 eritreere, der blev hasteevakueret fra Tripoli, men jeg har hørt, at der er et program eller forslag om genbosættelse af 4 000 mennesker, der sidder fast i Libyen. Det vil jeg derfor gerne høre mere om.
Det er nemlig sådan, at EU's ansvar på dette område ikke giver plads til passivitet. Vi er nødt til at udvise større solidaritet med disse lande og med deres befolkning. Tunesien og Egypten er blevet enige om at åbne deres grænser for dem, der flygter fra Libyen. Europa skal støtte dem og påtage sig sit ansvar i det internationale arbejde til beskyttelse af flygtninge.
Ud over den presserende humanitære krise i Libyen er der mange udfordringer, som Europa skal tage op, med hensyn til genbosættelse. Lad mig nævne tre.
For det første skal EU arbejde for en mere rummelig genbosættelsespolitik for dem, hvor genbosættelse er den eneste udvej. I denne forbindelse bør vi huske på, at ca. 85 000 flygtninge i 2009 blev genbosat rundt omkring i verden, men kun 8,4 % blev genbosat i EU-medlemsstater.
Ud over dette kvantitative mål bør en troværdig europæisk genbosættelsespolitik endvidere sikre høje standarder for forberedelse forud for kandidaternes genbosættelse, idet der skal tages hensyn til de mest sårbare og til kvaliteten af modtagelses- og integrationsfaciliteterne i værtslandene.
I det omfang det europæiske genbosættelsesprogram supplerer de eksisterende nationale asylordninger, bør det, som det allerede klart fremgik af Parlamentets holdning i 2010, tage udgangspunkt i de forskellige erfaringer og resultater i medlemsstaterne, og samordningen bør styrkes.
Anna Rosbach
(DA) Hr. formand! Overalt på kloden bevæger flygtningestrømme sig. Dels på grund af krig og ufred og dels på grund af naturkatastrofer. Disse mennesker søger midlertidigt ly. Langt de fleste flygtninge tager tilbage til deres hjemland, men ca. 200 000 skal genbosættes andre steder i verden. Omstændighederne ændrer sig dog konstant, og på grund af urolighederne og krigen i Nordafrika er Europas sydlige grænser nu under stærkt pres fra et tusindtal af flygtninge. Nationalstaternes muligheder for optagelse er meget forskellige.
Derfor spørger jeg: Kan Rådet fortælle, hvad denne strøm af flygtninge vil betyde for, hvilken andel der kan omfattes af genbosættelsesprogrammet? Med dette program udvides EU's kompetence på flygtninge- og asylområdet. Det ser jeg som problematisk. Ligesom andre spørgende kolleger ønsker også jeg at stille følgende spørgsmål: Kan Rådet give en tidshorisont for et svar på spørgsmålet om, hvorvidt Rådet enten er for eller imod et fælles EU-genbosættelsesprogram?
Carmen Romero López
- (ES) Hr. formand, mine damer og herrer! Det problem, vi drøfter, er klart et problem med den offentlige mening.
Hvordan skal vi overbevise medlemsstaterne om, at en fælles genbosættelsespolitik er bedre? At en medlemsstat ønsker at bevare sin suverænitet på dette område er ikke nogen hindring for, at der oprettes en EU-politik, som opstiller en række prioriteter, og det forhindrer ikke, at disse politikker afspejles i tilskuddene fra Den Europæiske Flygtningefond (ERF).
Det er derfor nødvendigt hurtigt at komme ud af dette dødvande, da der er mange løsningsmuligheder. Måske skulle Rådet overveje dette.
Hvis medlemsstaterne kan modtage midler fra ERF, uden at der knyttes betingelser hertil, så får vi aldrig en fælles genbosættelsespolitik.
Den fælles asylpolitik er derfor et uløst problem, der ikke kan gemmes væk. Derudover er det uintelligent og selvisk ikke at give sig i kast med en fælles strategi, og det eneste, der kommer ud af det, er, at konsekvenserne af denne manglende reaktion bliver værre dag for dag.
Det er ikke kun et spørgsmål om værdier. Det er et spørgsmål om, at den manglende samordning og fælles solidaritet er mere bekostelig for medlemsstaterne.
Monika Flašíková Beňová
- (SK) Hr. formand! For knap et år siden sagde jeg på et plenarmøde, at under halvdelen af EU's medlemsstater havde officielle genbosættelsesprogrammer for flygtninge fra tredjelande.
Derudover er disse programmer ikke ordentligt koordineret. Som følge af det lave koordinations- og samarbejdsniveau mellem EU-medlemsstaterne er omkostningerne i forbindelse med genbosættelse uforholdsmæssigt høje. Det er dog rigtigt, at vi med tilstrækkelig politisk vilje vil kunne oprette et effektivt, retfærdigt og forenet genbosættelsesprogram. I denne forbindelse er det vigtigt ikke blot at oprette et program, men også en særlig fond for genbosættelse af flygtninge i EU. Denne pakke kan finansiere oprettelsen af nationale genbosættelsesprogrammer i de lande, der ikke allerede har sådanne programmer, samt samordningen af aktiviteter på centralt plan.
Selv om vi har vidst alt dette længe, og selv om der har været politisk enighed mellem Parlamentet, Kommissionen og Rådet i mindst et år, er der endnu ikke blevet truffet nogen endelig afgørelse. Jeg vil derfor gerne tilslutte mig medlemmernes opfordring til, at Rådet gør afslutningen af den fælles beslutningsprocedure på dette område til en af sine prioriteter.
Ilda Figueiredo
- (PT) Hr. formand! Vi har alvorlige bekymringer over flygtningenes humanitære situation, over dem, der flygter fra krige, væbnede konflikter, sult, udnyttelse, fattigdom og over de kvinder og børn, der udsættes for menneskehandel. Solidaritet med disse mennesker er et centralt emne, som kræver konkrete foranstaltninger, både med hensyn til støtte til flygtningene og med hensyn til støtte til de lande, der på grund af deres geografiske beliggenhed opsøges mest af flygtninge.
Den seneste tids konflikter i landene i Nordafrika har sammen med krigene i Mellemøsten forværret en allerede yderst vanskelig situation. Det er derfor nødvendigt at have effektive hasteforanstaltninger til genbosættelse af flygtninge og indlogering af dem med den værdighed, de fortjener. Vi kan ikke blive ved med at vente på beslutninger, der trækker ud, mens tusindvis af mennesker banker på vores døre hver dag, uden at give dem den respons, de er berettigede til.
Kinga Gál
- (HU) Hr. formand, fru minister! Vi kan se, som De også sagde, at det var de seneste ugers hændelser, der bedst viste, hvordan flygtningesituationen til enhver tid kan blive et alvorligt og akut problem i Europa. Det er endvidere ganske åbenlyst, at EU ikke er klar til nødsituationer, større bølger af flygtninge, eller til at komme med en strategisk løsning på flygtningesituationen. Genbosættelse er et af vores bedste værktøjer i denne forbindelse. Og man må naturligvis forvente en højere grad af solidaritet og bedre samordning. Som det er blevet sagt tidligere under forhandlingen, kræver dette område imidlertid social konsensus. Vi har alle - også medlemsstaterne - meget at gøre på dette område. Ikke desto mindre sætter vi pris på, at det ungarske formandskab ikke agter at opstille juridiske barrierer og udviser åbenhed og engagement med hensyn til at få afsluttet denne sag.
Franz Obermayr
- (DE) Hr. formand! En lille - elite - politisk korrekt gruppe, mener åbenbart, at vi stadig ikke har nok flygtninge i Europa, og at Den Europæiske Flygtningefond bør anvendes til at bringe dem, der allerede er flygtet til et tredjeland, som grænser op til EU, ind i EU, fordi levestandarden er højere her. Denne tilgang virker særdeles forældet, når man tænker på, at flere hundrede tusinde flygtninge fra Nordafrika allerede strømmer til Europa, og at øen Lampedusa allerede er ved at eksplodere.
Det ville være bedre at indlogere flygtningene tæt på deres hjemlande i et kulturelt miljø, der er så velkendt for dem som muligt, f.eks. i Egypten og Tunesien, da dette ville forhindre integrationsproblemer i Europa. Efter de demokratiske forandringer bør disse to lande klassificeres som sikre tredjelande for flygtninge, og det er til dem, vi bør kanalisere kontrollerbar, bæredygtig strukturstøtte.
Enikő Győri
Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg skal forsøge at give specifikke svar på de mange spørgsmål. Lad os først tage et kig på EU's resultater, da mange har sagt, at vi halter bagefter USA og andre lande, når det gælder rummelighed. Sådan mener jeg ikke, det er. Det samlede antal flygtninge, der genbosættes i EU på årsbasis, er ganske vist lavere end de tilsvarende tal for USA, Canada og Australien. Og selv om Rådet fuldt ud anerkender, at genbosættelse fortsat er et middel til permanent afhjælpning af flygtningenes situation, bør vi huske på, at det årlige antal spontane asylansøgninger, der indgives i EU, langt overstiger antallet i andre dele af verden. Ifølge statistikker fra FN's Højkommissariat for Flygtninge modtog de 27 EU-medlemsstater 1 150 980 asylansøgere i perioden 2005-2009, mens det tilsvarende tal for Canada og USA var 391 090.
Jeg mener således, at disse tal taler for sig selv. Mange har bedt om at få klarlagt den nøjagtige tidsplan, som det ungarske formandskab agter at følge. Hos os er der ingen tvivl om, at vi skal gå videre. Problemet er ekstremt presserende. Det sagde jeg også i januar, hvor flygtningesituationen endnu ikke var så akut i Nordafrika, som den er nu. Det betyder, at vi allerede har konkrete planer, og at vi agter at fremskynde dette arbejde. Som De ved, foreslog det belgiske formandskab med henblik på at opfylde 2012-fristen den strategi, at vi skulle fokusere på fire prioriterede love. Det ved De allerede. Det gælder direktivet om anerkendelse af flygtninge, Dublin-forordningen, Eurodac-forordningen og direktivet om status som fastboende udlænding.
Der har også været forhandlinger om de to direktiver, der kræver mest arbejde, nemlig proceduredirektivet og direktivet om modtagelsesforhold. Dengang nød denne strategi bred opbakning i Rådet, Parlamentet og også Kommissionen, og den opnåede synlige resultater. Som De ved, nåede Parlamentet og Rådet til enighed om direktivet om status som fastboende udlænding, og det vil blive officielt vedtaget af Rådet inden for få uger. Med hensyn til direktivet om anerkendelse af flygtninge er det ungarske formandskab blevet bemyndiget til at indlede den uformelle trepartsforhandling. Vores mål er derfor at få forhandlingen indledt så hurtigt som muligt, og vi opfordrer Europa-Parlamentet til at hjælpe os i denne henseende.
For så vidt angår Dublin- og Eurodac-forordningerne, er der sket store fremskridt i Rådet, og kun et par spørgsmål af stærkt politisk karakter er fortsat uløste. Med hensyn til proceduredirektivet og direktivet om modtagelsesforhold har Kommissionen oplyst, at den agter at fremsætte et nyt forslag. Under den seneste mødeperiode afsluttede Europa-Parlamentet førstebehandlingen af direktivet om modtagelsesforhold, og Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender er for øjeblikket i færd med at gennemgå Kommissionens forslag om ændring af proceduredirektivet. Det betyder, at både Europa-Parlamentet og Rådet for øjeblikket klarlægger deres holdninger. Det vil give de to lovgivere mulighed for at indlede forhandlinger om direktivet om anerkendelse af flygtninge og om Dublin- og Eurodac-forordningerne. Så snart Kommissionen fremsætter sine forslag vedrørende proceduredirektivet og direktivet om modtagelsesforhold, kan vi også fortsætte arbejdet med disse.
For så vidt angår Nordafrika, nævnte jeg formandskabets besøg i grænseområdet i lyset af den aktuelle situation. Vi vil evaluere migrationssituationen på mødet i Rådet (retlige og indre anliggender) den 11. april. Jeg vil dog gerne allerede nu oplyse, da der har været en del kritik i Parlamentet i denne henseende, at det nuværende forslag til Rådets konklusioner også henviser til flygtningesituationens vigtighed. Hvis vi finder det nødvendigt, vil vi vurdere arbejdets udvikling. Vi er endvidere klar til at indkalde til endnu et ekstraordinært møde i Rådet (retlige og indre anliggender) under det ungarske formandskab. Vi bestræber os derfor på at fremskynde lovgivningsarbejdet. Vi vil gerne inspirere Dem - og Kommissionen - til at gøre det samme. Mange, herunder hr. Coelho, har nævnt dette problem med ændringen af beslutningen om asyl. Som jeg også sagde indledningsvis, er der enighed om det politiske indhold, og vi sidder nu fast i et juridisk problem. Der forhandles i øvrigt mellem Rådet og Parlamentet om, hvorvidt vi bør løse flere problemer lige fra nye fødevareinstrumenter til forskellige udenrigspolitiske og eksterne finansielle instrumenter ved hjælp af en gennemførelsesretsakt eller en delegeret retsakt.
Jeg vil gerne sige, at dette er et meget vigtigt spørgsmål. Det kræver en ganske stor indsats af borgerne, EU-borgerne, at forstå denne lovgivningsprocedure og spørgsmålet om, hvad gennemførelsesretsakt eller delegeret retsakt betyder. Vores opgave er at finde løsninger på problemer af yderste vigtighed med lige meget hvilke lovgivningsmæssige formler. Jeg bestræber mig meget kraftigt på at efterleve Lissabontraktaten i alt det, jeg foretager mig. Traktaten trækker ikke en klar linje mellem de forskellige retsakter. Vi mener, at dette er en gennemførelsesretsakt, og spørgsmålet bør derfor reguleres på denne måde, med en gennemførelsesretsakt. Lad os snakke om det og forhøre os. Vi vil dog meget gerne undgå at komme til at sidde fast i juridiske problemer. Vores oprindelige planer for Det Europæiske Råds møde i juni omfattede allerede flygtningespørgsmålene, og dette er nu blevet en endnu større prioritet. Jeg mener dog, at hvis vi kan fylde Rådets møder med den rigtige substans - og det er vores pligt at gøre det - så vil Det Europæiske Råd også kunne træffe beslutninger af større vigtighed, end vi havde kunnet håbet på for - lad os sige - blot en eller to måneder siden.
Jeg blev også stillet et spørgsmål om, hvad der vil ske, hvis flygtningestrømmen kommer i denne retning. Jeg mener ikke, vi allerede nu skal gøre os en masse forestillinger. Vi har allerede gjort en stor indsats på flygtningeområdet i de forskellige rådsformationer. Kommissionen holder ekstremt godt stand med hensyn til de humanitære spørgsmål, og det gør de egyptiske og tunesiske myndigheder og lokalbefolkningen samt de internationale flygtningeorganisationer i øvrigt også. Det ser for mig ud til, at alle har styr på situationen. Hjemsendelsen, som er det mest presserende problem, skrider fremad. Det betyder ikke, at f.eks. disse genbosættelser ikke er relevante.
På trods af at vi har et juridisk problem, som vi endnu ikke har været i stand til at løse - det står alle frit for at gøre det på frivillig basis - så har Italien i øvrigt, så vidt jeg ved, allerede frivilligt genbosat 125 mennesker, hvilket betyder, at problemet allerede er blevet delvist løst takket være medlemsstaternes hæderlige indsats. Det betyder ikke, at der ikke er brug for lovgivningen. Den er der i høj grad brug for. Lad os prøve at nå til enighed. De skal have mange tak for Deres opmærksomhed. Det ungarske formandskab sagde engang, at det vil være et formandskab, som beviser, at det har et hjerte, hvilket også fremgår af vores fokusering på romastrategien, og jeg vil gerne forsikre Dem om, at dette også er tilfældet med flygtningespørgsmålet.
Rui Tavares
Hr. formand! Min bemærkning er af metodologisk art. Rådet har fortalt os, at de er enige i alting undtagen artikel 290, så efter samordning med vores skyggeordførere og som ordfører for genbosættelse vil jeg gerne komme med to bemærkninger til metodologien.
(Formanden fratog taleren ordet)
Formanden
Jeg håber, De kan tilgive mig, hr. Tavares, men vi er så langt bagefter, at jeg var nødt til at fratage Dem ordet.
Forhandlingen er afsluttet.
