Handel og klimaændringer (forhandling)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning af Alain Lipietz for Udvalget om International Handel om handel og klimaændringer.
Alain Lipietz
Fru formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Dette er en temmelig vigtig betænkning lige inden Balikonferencen.
Vi er klar over, at den internationale handel udvikler sig dobbelt så hurtigt som det globale bruttonationalprodukt. Dette betyder, at den medfører vækst i transportindustrien, som er en af de industrier, der producerer mest drivhusgas. Den gør det også muligt at flytte produktioner, hvilket kan være godt i forbindelse med anvendelse af arbejdskraft og lønbestemmelser, men i betragtning af at den overhovedet ikke tager højde for de drivhusgasomkostninger, som denne arbejdsdeling forårsager, kan det optrappe produktionen af drivhusgasser og klimaændringerne.
For at sætte nogle tal på, så producerer skibe, som bærer 40 gange mere fragt end fly, kun dobbelt så meget drivhusgas, men vi bruger stadig luftfragt til at transportere vores varer for at optimere produktionscyklussen. Jeg føler derfor, at vi, i forlængelse af Sternrapporten og de fire rapporter udarbejdet af Det Mellemstatslige Panel om Klimaændringer, bør gøre os det klart, at det er værd at vente en halv dag eller endda tre dage ekstra på, at et produkt når frem, frem for at ødelægge vores klima til en pris, som Sternrapporten vurderer til 5 billioner amerikanske dollars.
Ud over denne kommentar forsøger man i rapporten af åbne visse muligheder. Der er naturligvis visse muligheder i forbindelse med transport. Vi glæder os over den seneste afstemning om tilføjelsen af luftfartsindustrien til det europæiske kvotesystem. Rapporten opfordrer til overvejelse af industriel organisation for at reducere produktionskæders geografiske omfang - produktion tættere på slutbrugeren - og fremsætter en række forslag til handel med miljøvenlige handelsvarer.
Det, vi foreslår, inden for rammerne af WTO og de bilaterale eller biregionale aftaler - med andre ord alle de aftaler, vi for øjeblikket forhandler om - er at prioritere vurderingen af indvirkningen på klimaændringerne inden for vurderingen i disse aftaler af de miljømæssige virkninger. Vi foreslår også en prioritering af en betydelig nedsættelse af alle toldmæssige og ikketoldmæssige hindringer - og her tænker vi især på royalties - som hindrer handelen med egne varer og tjenesteydelser, som netop er den form for handel, der kan reducere produktionen af drivhusgasser.
Alt dette skal naturligvis realiseres i en så multilateral sammenhæng som muligt - med WTO, hvis det er muligt - da der ikke for øjeblikket forhandles nogen bilaterale aftaler i Europa. Vi kan dog ikke udelukke den mulighed, at menneskeheden efter 2012, i starten af perioden efter Kyoto, ikke vil være nået til fuld enighed om bekæmpelse af klimaændringerne. I det tilfælde vil Europas beslutning om at føre an i kampen mod klimaændringerne helt afgjort ramme nogle af dets sektorer. Det vil ikke ramme dem alle sammen. I mange tilfælde vil en førende stilling inden for bekæmpelse af klimaændringerne styrke konkurrenceevnen. I andre tilfælde - og her tænker jeg især på cementindustrien - kan det forårsage store problemer og kunne endda medføre cementturisme. I så fald, når alle muligheder for multilaterale aftaler er udtømt, foreslår vi, at GATT's artikel 20 vedtages, hvilket vil sige afgiftstilpasning ved grænsen for at genoprette loyal konkurrence.
Dette er, hvad der danner grundlag for mine forslag.
Stavros Dimas
medlem af Kommissionen. - (EL) Fru formand, mine damer og herrer! Vi er taknemmelige for Udvalget om International Handels initiativ til at behandle problemerne i forbindelse med handel og klimaændringer.
Alain Lipietz' betænkning er en anvendelig kilde til politiske idéer og forslag. Vi glæder os over denne betænkning, hvori man anerkender sammenhængen mellem de forskellige aspekter af forhandlingerne.
Klimaændringer er et meget alvorligt problem, som i alt væsentligt påvirker alle sektorer, inklusiv handelssektoren. Vi må bestræbe os på at definere en gensidigt understøttende og sammenhængende politik. EU søger at fremme handelen ved at sikre, at den er bæredygtig, og at den også bidrager til andre politikker, såsom politikken om klimaændringer.
Vi hilser den kendsgerning, at betænkningen anerkender perspektiverne i forhandling om miljøvenlige varer og tjenesteydelser, velkommen. Vi mener, at dette er et vigtigt bidrag fra handelen til målene for klimaændringerne. Vi håber at se fremskridt inden for dette område i løbet af den igangværende runde af multilaterale handelsforhandlinger om Dohaudviklingsdagsordenen. Vi glæder os over anerkendelsen af behovet for at give sekretariater for multilaterale miljøaftaler observatørstatus i WTO, hvilket er noget, vi har forsøgt at opnå i forbindelse med den igangværende handelsforhandlingsrunde. Vi glæder os endvidere over anerkendelsen af det bidrag, som vores nye frihandelsaftaler igennem specielle bestemmelser kan yde til spørgsmålet om klimaændringer.
Der er åbenlyse forbindelser mellem mulighederne for adgang til nye markeder, f.eks. for øgede handelsstrømme, og politikker om klimaændringer.
Miljøpolitikker giver et stærkt incitament til teknologisk innovation og fremmer økonomiske resultater. Videnskabelige og økonomiske data viser tydeligt, at fordelene ved at bringe klimaændringerne under kontrol opvejer omkostningerne ved reduktionspolitikker.
Vedtagelse af yderligere foranstaltninger til bekæmpelse af klimaændringer kunne medføre betydelige konkurrencefordele for producenter i de lande, hvor der er begrænsninger på kulstofemissionerne, fordi det - kombineret med andre politikker - vil medføre et lavere forbrug af værdifulde ressourcer og en miljøvenlig teknologisk innovation, hvilket er et område med stigende markedsadgang. På denne måde når vi en situation, som kommer alle til gode, både hvad angår konkurrence og miljøet. Vi skal fortsat søge efter yderligere muligheder for at styrke handelspolitikkens positive bidrag til bekæmpelsen af klimaændringer.
Jeg har bemærket, at betænkningen i denne forbindelse omfatter eksportkredit, progressiv afskaffelse af handelssubventioner med negativ indvirkning på klimaet og styrkelse og udbredelse af markedsadgangen for direkte udenlandsk investering. Disse er alle spændende emner, som vi kan diskutere nærmere.
Vi må også fortsætte vores bestræbelser inden for bæredygtighedskriterier i forbindelse med skovbrugsprodukter, skovrydning og illegal skovning.
Til slut vil jeg gerne endnu en gang takke Dem for dette værdifulde bidrag til diskussionen om klimaændringer på et meget vigtigt tidspunkt, hvor der kun er få dage til Balikonferencen om klimaændringer, som vi håber vil tilskynde til forhandlinger om en international aftale om perioden efter 2012.
Jens Holm
ordfører for udtalelsen fra Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed. - (SV) Fru formand! Det er på høje tid, at verdenshandelen påtager sig sit klimaansvar. Siden 1990 er verdenshandelen vokset eksplosivt. Hvad medfører dette i et klimaperspektiv? Naturligvis øget transport og øgede emissioner. Er det f.eks. rimeligt, at EU's husdyravlere importerer flere millioner t soja fra Brasilien til den europæiske kødindustri, eller at fisk fanges i Norge, skibes videre til Kina til filetering og rensning og så tilbage til Europa igen til konservering? Nej, selvfølgelig ikke!
Vores udmærkede udtalelse giver os mulighed for at træffe håndgribelige foranstaltninger for at håndtere dette. Vi kræver, at transporten skal oppebære sine miljøomkostninger. Vi vil sprede grøn teknologi til udviklingslandene, f.eks. ved grundlæggende at ændre patentrettighederne og de intellektuelle ejendomsrettigheder. Vi vil afskaffe subventioner til beskidt energiproduktion. Vi vil have obligatorisk certificering af biobrændsel, og at alle handelsaftaler skal vurderes ud fra et klimaperspektiv. Dette er blot nogle eksempler fra denne udmærkede betænkning. Ved at opnå dette kan vi sikre, at verdenshandelen bliver en del af løsningen, ikke en del af problemet.
András Gyürk
Fru formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Jeg takker for ordet. Forbindelsen mellem to af de emner, der diskuteres i den betænkning, vi har foran os, er yderst aktuelle. Forbindelsen mellem visse former for handel og klimaændringer bliver mere og mere tydelig. Det er uomtvisteligt, at intensiv international handel giver anledning til en lang række skadelige konsekvenser, herunder en stigning i CO2-emissionerne, mens levesteder for planter, som absorberer drivhusgasser, reduceres. På trods af alt dette er jeg overbevist om, at frihandel ikke i sig selv er miljøskadelig. Spredningen af handelen og den internationale arbejdsdeling gør produktionen mere effektiv på en måde, der rækker ud over de negative virkninger. Dette kan medføre et lavere samlet forbrug af energikilder.
Tillad mig, som ordfører for Industriudvalget, at fremhæve tre tanker i den retning fra udtalelsen fra vores udvalg. Det er for det første vigtigt, at handelshindringerne for miljøvenlige teknologier fjernes så hurtigt som muligt. Dette vil kræve, at EU indtager en aktiv rolle i de internationale forhandlinger om klimaændringer.
For det andet må vi stræbe efter, at produktpriserne i fremtiden skal afspejle skadelige konsekvenser, der ikke umiddelbart er synlige, herunder indvirkning på klimaændringer.
For det tredje føler vi, at diskussioner af et passende omfang om forholdet mellem handel og klimaændringer er i Fællesskabets største interesse. Især eftersom Europa kan spille en ledende rolle inden for eksport af grønne produkter og tjenesteydelser til resten af verden.
Som det også fremgår af ovenstående punkter, er medlemmerne af Industriudvalget enige om deres udtalelse om, at både afskaffelse af handelshindringer og en indsats mod klimaændringerne kun kan realiseres gennem det bredest mulige internationale samarbejde. De diskussioner, vi har haft i udvalget, har bekræftet os i, at handel, i forbindelse med klimaændringerne, ikke kun er et problem, men også er en del af løsningen.
Georgios Papastamkos
for PPE-DE-Gruppen. - (EL) Fru formand, mine damer og herrer! Unionen må indtage en førende position - som det også er lykkedes den et langt stykke hen ad vejen - i forbindelse med vedtagelse af miljøvenlige politikker. I den henseende har Deres eget bidrag, hr. Dimas, været væsentligt. Tilpasningen af alle sektorielle strategier til modeller for bæredygtig udvikling er under alle omstændigheder et primært lovmæssigt mål.
En styrket international handel anses for at bidrage til verdens økonomiske udvikling og for at være til gavn ikke kun for de udviklede lande, men også for udviklingslandene. Den hastigt stigende mængde af grænseoverskridende handelsstrømme udgør imidlertid en udfordring for klimapolitikken. Grænserne for det gensidigt understøttende eller antagonistiske forhold mellem verdenshandelssystemet og politikker om klimaændringer er genstand for den betænkning, vi diskuterer. Desværre er der en ubalance i betænkningen mellem det handelsmæssige og det miljømæssige aspekt. Den hastige udvikling i den internationale handel bør udelukkende behandles som en faktor, der forårsager miljømæssig stress. Vedtagelsen af klimapolitikker er endvidere ikke nok i sig selv. Der er behov for en sammenhængende overordnet plan, som afspejler miljøvenlige præferencer i politikkerne om transport, handel, industri, energi og landbrug. Unionens indsats alene er under alle omstændigheder ikke tilstrækkelig til at bekæmpe klimaændringerne. Unionen skal fortsat være førende i verden inden for etableringen af modeller til miljømæssig og social beskyttelse, og det er noget, der skal fremmes i Unionens handelsforbindelser med lande uden for EU.
Mine damer og herrer! Beslutningsforslaget indeholdt nogle hovedpunkter. Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater har besluttet, at en endelig stemme for forslaget bliver afhængig af resultatet af afstemningen om disse punkter.
David Martin
Fru formand! Når det kommer til klimaændringer, ser man ofte handelen som en del af problemet, og det er også sandt, at nogle former for handel simpelthen ikke kan retfærdiggøres. At sende skotske rejer til Thailand for at blive pillet og derefter sendt tilbage til Skotland er meningsløst og spild af energi. Handelen kan imidlertid, som hr. Lipietz' velargumenterede betænkning viser, også blive en del af løsningen. Det har jeg tre kortfattede eksempler på.
For det første kan fastsættelsen af høje standarder for energieffektivitet for varer til husholdningsbrug i Europa, såsom køleskabe, opvaskemaskiner, mikroovne osv., ikke alene medføre en nedbringelse af CO2-emissionerne her, men også skabe de rette forhold for højere standarder andre steder. F.eks. producerer en enkelt fabrik i Kina 80 % af verdens mikroovne. Det er usandsynligt, at man på den fabrik ville være interesseret i at producere i overensstemmelse med én standard til Europa og med en anden til resten af verden, eller endda til sit hjemmemarked for den sags skyld.
Et andet eksempel, som Industriudvalget nævner, er grønne varer eller, for at bruge deres rette navn, miljøvarer og -tjenesteydelser. Hvis vi fjerner afgifterne på miljøvarer og -tjenesteydelser, kan vi tilskynde til handel med produkter, der bidrager til, at tredjelande kan nedbringe deres CO2-fodaftryk, såsom eksport af energieffektive generatorer, bølgeteknologi og solpaneler. Lad os endnu en gang bruge Kina som eksempel. Kinas samlede elproduktionskapacitet stiger hvert år med, hvad der svarer til Det Forenede Kongeriges samlede kapacitet. En opfordring til Kina om at anvende den nyeste og mest effektive teknologi kunne tydeligvis spille en vigtig rolle med hensyn til at give landet mulighed for fortsat vækst, uden at dets CO2-fodaftryk stiger tilsvarende.
Et tredje og sidste område ville være at gøre forbrugerne i stand til at træffe valg på et velinformeret grundlag med hensyn til de produkter, de køber, ved at formidle klare oplysninger om alle produkters CO2-fodaftryk. Vi skal dog være påpasselige med at sikre, at oplysningerne beregnes og præsenteres ordentligt. Den "food miles"mærkning, der i øjeblikket anvendes af nogle supermarkeder i Det Forenede Kongerige er utilfredsstillende og kan give vildledende oplysninger. Blomster fra Kenya har f.eks. et langt mindre CO2-fodaftryk end blomster fra drivhuse i Holland, men et blik på dette mærke ville lede én til at drage en anden konklusion.
Zbigniew Krzysztof Kuźmiuk
Fru formand! Jeg tager ordet på vegne af Gruppen Union for Nationernes Europa i denne forhandling om verdenshandelens indvirkning på klimaændringerne, og jeg vil gerne henlede opmærksomheden på følgende anliggender.
For det første opfordrer EU, som ledende på verdensplan i kampen mod klimaændringerne, til en nedskæring på mellem 25 % og 40 % i de globale drivhusgasemissioner inden 2020. Man skal dog holde sig for øje, at hvis EU realiserer disse emissionsnedskæringer hovedsagelig som følge af sine egne tiltag, med kun et lille bidrag fra andre lande, kan det udgøre en trussel mod EU's økonomiske udvikling.
For det andet kan økonomiske enheder, som er genstand for forskellige restriktioner i Europa som led i bestræbelserne på at nedbringe drivhusgasemissionerne, ikke længere konkurrere med enheder, der opererer i lande uden sådanne restriktioner. Mange sektorer og produktionstyper eksisterer ikke længere i Europa på grund af illoyal konkurrence fra producenter i Sydvestasien og Sydamerika.
For det tredje er der, som følge af indførelsen af restriktioner med hensyn til ekstremt høje drivhusgasemissioner på EU's territorium, sket en udflytning af produktionen til lande uden for Europa, hvor der ikke gælder sådanne restriktioner. På grund af dette vil mange job i Europa være gået tabt for bestandigt.
For det fjerde bør der, hvis der ikke indgås en global aftale om begrænsning af drivhusgasemissionerne, og EU er fast besluttet på at gå videre alene, indføres afgiftsjustering ved Unionens grænser. Dette burde især gælde for de sektorer, hvor konkurrencen allerede er meget berørt af, at produktionsomkostningerne ikke tager hensyn til de miljømæssige omkostninger. Der bør også i videst muligt omfang tages højde for det såkaldte klimaaspekt i bilaterale handelsaftaler mellem EU og tredjelande.
De samme foranstaltninger bør gælde for aktiviteter, der støttes af Den Europæiske Investeringsbank. I tilfælde af støtte fra andre typer virksomheder bør disse foranstaltninger også gennemføres af nationale agenturer, som pålægges at sikre eksportkreditter og direkte investeringer.
Graham Booth
Fru formand! Al Gore hævder, at debatten om global opvarmning er ovre, og at det er endeligt bevist, at menneskelig aktivitet er ansvarlig for denne.
Jeg antydede for nylig i udvalget, at der ikke i denne debat kan ses bort fra Solens enorme indvirkning på Jordens klima over millioner af år, og at rækken af lange istider, adskilt af korte mellemistider, var den mest sandsynlige forklaring. Det blev modtaget med stor fjendtlighed.
Formanden, hr. Markov, insisterede imidlertid på, at det ikke var passende at anspore til at fjerne et synspunkt, som tilfældigvis var i modstrid med den aktuelle ortodoksi. Lad os huske på, at Galileo, da han i det 17. århundrede erklærede, at Jorden drejede rundt om Solen, blev truet med tortur af den katolske kirke for at vove at modsige den vedtagne kendsgerning, at Jorden var universets centrum. Det tog kirken helt til 1992 at vedkende, at Galileo havde haft ret.
Den eneste relevante CO2 i debatten om global opvarmning er den ubetydelige mængde, der produceres ved afbrænding af fossile brændstoffer. Den i sammenligning lille mængde er den eneste moderne og ualmindelige tilføjelse til den enorme mængde, der konstant produceres af alle levende væsener og alt organisk stof, der nedbrydes, samt ved vulkansk aktivitet.
Inden vi risikerer at ødelægge verdens økonomier med emissionsafgifter for CO2-emissioner og deslige, så lad os dog genåbne debatten og blive helt sikre på, hvem der har ret.
Daniel Caspary
- (DE) Fru formand, mine damer og herrer! I vores behandling af dette udkast til betænkning bør vi koncentrere os om det virkelige emne, nemlig handel og klimaændringer.
Desværre lykkedes det ikke ordføreren i dette første udkast at fremsætte positive økonomisk og socialt forenelige forslag til, hvordan vi skal tackle dette problem. Efter min mening skabes der alt for meget forvirring, både af ordføreren og i selve betænkningen, mellem spørgsmålet om handel og spørgsmålet om transport. Det er ikke verdenshandelen, der er problemet, heller ikke den globale arbejdsdeling, og problemet er heller ikke den kendsgerning, at regioner, der har været fattige eller stadig er det, takket være handelen nu oplever økonomisk vækst. Nej, vores problem må helt sikkert være, at transporten ikke er effektiv og miljøvenlig nok. Vores problem er helt bestemt, at mange mennesker og lande på grund af fattigdom eller lavt velstandsniveau i nogle regioner i verden, ikke har råd til den klimabeskyttelse, der er behov for, og som giver økonomisk og miljømæssig mening.
Kun ved at integrere disse regioner i verdenshandelen kan vi opnå en situation, hvor disse folk har råd til miljø- og klimabeskyttelse. Hvis man dagligt kæmper for at overleve, tænker man ikke på miljø- og klimabeskyttelse. Det er kun gennem en velfungerende verdenshandel, at vi vil kunne sælge vores moderne teknologier over hele verden og således bidrage til at beskytte klimaet.
Derfor mener jeg også, at svaret på problemerne med handel og klimaændringer er mere handel, ikke mindre handel.
Jeg er derfor meget taknemmelig for, at min kollega Georgios Papastamkos har introduceret en række vigtige emmer i udvalgets debat, og det glæder mig meget, at ALDE-Gruppen har stillet forskellige ændringsforslag i den retning til plenarmødet i morgen.
Jeg vil gerne afslutte med en anmodning. Der er desværre flere steder i denne betænkning, hvor vi har miskrediteret vores sociale markedsøkonomi. Vi bør finde en måde, hvorpå vi kan fjerne disse udbrud imod vores økonomiske system, som har bragt velstand og social sikkerhed til så mange mennesker. Det ville glæde mig, hvis grupperne kunne udvise lidt kreativitet på dette område, så vores gruppe også kan stemme for betænkningen.
Elisa Ferreira
- (PT) Fru formand! Jeg vil starte med at lykønske ordføreren med hans udførlige arbejde med et så kompliceret spørgsmål som forholdet mellem handel og klimaændringer. Europa har været førende i verden i kampen mod forværring af klimaændringerne. For at fremstå troværdig og for at nå de fastsatte mål må det imidlertid styrke sammenhængen i sine forskellige politikker på området. I særdeleshed kan og må vi ikke glemme den europæiske handelspolitik, som er en af Unionens ældste fælles politikker. Det er ikke let at opnå balance mellem miljø og handel, og det opnås ikke i tilstrækkelig grad, særlig inden for Verdenshandelsorganisationen.
At imødegå målene om klimaændringer i EU kræver en effektiv indsats for at nedbringe kulstofemissionerne, hvilket vil indvirke på produktionsvilkårene og på de respektive omkostninger forbundet med et stigende antal produktive sektorer. Det er på tide, at vi spørger os selv, hvorvidt det giver mening, - i en verden præget af global konkurrence, hvor vi står over for spørgsmålet om Jordens overlevelse - at denne indsats for at bekæmpe klimaændringerne først og fremmest er en europæisk indsats. Er det acceptabelt, at så mange sektorers emissioner flyttes væk fra europæisk jord til områder i verden med mindre miljøbeskyttelse? Kan overtrædelse af miljølovgivningen være en legitim kilde til konkurrenceevne? Er det acceptabelt, at der gælder forskellig miljølovgivning for de vigtigste handelsvarer på globalt plan, afhængig af hvor i verden de er fremstillet?
Jeg mener, svaret på disse spørgsmål er nej. Vi er nødt til at finde en balance mellem miljøet, herunder klimaændringerne, og handelen, som vil sikre en fælles, proportionel og rimelig indsats uden at udelukke nogen, især ikke de vigtigste globale handelspartnere. Der skal hurtigt findes en balance mellem udvikling af verdens store fattige områder og Jordens overlevelse gennem dialog, gensidig respekt og beslutsomhed i forhold til konvergerende mål. Det skal være en global indsats, og vi kan kun håbe på, at denne proces i december i Bali vil begynde på en seriøs og engageret måde.
Stavros Arnaoutakis
- (EL) Fru formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Det er rigtigt, at handelstransaktioner på europæisk og globalt plan er steget betydeligt over de seneste år. Denne udvikling fremmer landes økonomiske udvikling, men har en væsentlig indvirkning på klimaændringerne. Jeg giver derfor, på egne vegne, udtryk for min bekymring over dette særlige problem. Vi må afgøre, hvordan handel kan bidrage positivt til at løse problemerne med klimaændringer.
Det mål, vi har sat om en reduktion af drivhusgasemissionerne på 20 % inden 2020 er temmelig ambitiøst. Jeg håber, det er et væddemål, vi vinder, for omkostningerne ved at tabe bliver enorme. I den forbindelse vil jeg gerne fremhæve kommissærens bidrag og lykønske ham med alle hans initiativer og bestræbelser i denne retning.
Der er behov for større støtte til og større bestræbelser for overgangen til mere miljøvenlige transportmidler, fremme af mere miljøvenlig industri, udvikling af nye teknologier, etablering af finansielle ulemper ved aktiviteter, som har en negativ indvirkning på klimaet, effektivt samarbejde mellem FN, WTO og EU samt løbende samråd med og deltagelse af det civile samfund og ngo'er inden for miljøsektoren. Europa-Parlamentet har en vigtig rolle at spille. Jeg håber, at resultatet af Balikonferencen i december vil sende det optimistiske budskab, vi alle håber på.
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted torsdag den 29. november 2007.
Skriftlig erklæring (artikel 142)
Eija-Riitta Korhola  
skriftlig. - (FI) Hvis kampen mod klimaændringer skal være frugtbar, er det afgørende, at klimapolitikken integreres. Den betænkning, der behandles, er bestemt værdifuld, og den giver anledning til en meget vigtig diskussion. Handelspolitikken må udgøre en del af klimapolitikken, fordi øget handel medfører mere drivhusgas. På den anden side er handelspolitik særlig effektiv som en form for klimapolitik og kan derfor være en del af løsningen.
For det første har handelspolitikken stor værdi i forbindelse med fremme af miljøteknologier. International handel er et af de mest effektive redskaber til overførsel af teknologi. WTO spiller en vigtig rolle i forbindelse med at fjerne afgifter på grønne varer og forbedre reglerne om intellektuel ejendom. På den anden side er det uacceptabelt, at WTO stadig bifalder forvridende støtte til f.eks. fossile brændstoffer og således spærrer vejen for grøn teknologi.
Uden at der er nogen særlig god grund til det, gøres der i betænkningen meget ud af Kyotoaftalens succes. Kyoto er fuld af smuthuller, som faktisk forværrer situationen. En ensidig indsats forvrider konkurrencen og medfører kulstoflækage. At flytte emissionerne fra et sted til et andet er ikke det samme som at nedskære dem. Desuden er solidaritet med folk i udviklingslande ikke at forårsage, at deres miljø forurenes. Kyoto fører til miljømæssig udnyttelse. Klimaændringer er helt igennem et globalt fænomen, som kræver globale løsninger. En global emissionshandelsordning med obligatorisk deltagelse for alle industrialiserede lande og opkommende økonomier er derfor helt essentiel.
Jeg er helt enig i betænkningens bekymring for skovenes skæbne i forbindelse med øget handel. EU skal være særlig opmærksom på den risiko, som biobrændstoffer udgør for CO2-dræn. Vi må heller ikke lade Kommissionens mål for vedvarende energikilder fremskynde klimaændringerne.
