
Oomen-Ruijten
Fru formand, jeg har et spørgsmål. Jeg har før sommeren skriftligt spurgt kvæstorerne og også Parlamentets formand, hvordan det går med flytningen, og hvordan det står til med computerudstyret til medlemmernes kontorer. Nu har jeg forstået, at vi flytter i november, altså i gruppemødeugen i november og i plenarmødeugen i november. Jeg vil gerne vide: Er det muligt, hvis et medlem for egen regning anbringer en PC på sit eget kontor, at det udstyr, der leveres af EP, anbringes i assistenternes kontor, og hvilke foranstaltninger skal jeg i så fald træffe, formand? Det var første spørgsmål. Jeg har stillet det skriftligt, men endnu ikke modtaget svar og det vil jeg gerne have.
Den anden bemærkning er: Der har allerede været flere flytninger i de forløbne uger, og man har lovet, at når medlemmerne flytter, vil i hvert fald el, vand og også alle telekommunikationsforbindelser virke. Jeg har mine tvivl, fordi de foregående flytninger i de forløbne uger er foregået meget dårligt. Kan De garantere dette og måske forelægge Parlamentet den plan, der sikrer, at flytningerne kan foregå uden problemer i de fjorten dage?

Formanden
Fru Oomen-Ruitjen, der er det positive ved Deres indlæg til forretningsordenen, at vore kolleger kan nå at indfinde sig - hvis de skynder sig - inden vi om et øjeblik skal stemme om budgettet. Bortset fra det er det et vigtigt punkt, De rejser. Kvæstorkollegiet behandlede Deres spørgsmål i tirsdags, og efter hvad jeg har fået oplyst, vil De meget snart modtage et svar.
Hr. Tomlinson kan give Dem yderligere oplysninger om dette emne. Jeg giver ham ordet, for, som De kan se, er der, nok en gang, endnu ikke det antal medlemmer til stede, der kræves for at vedtage budgettet, men jeg beder Dem venligst sørge for, at sagen ikke trækker i langdrag. Jeg kan forsikre Dem om, fru Oomen-Ruitjen, at de spørgsmål, som De har stillet, naturligvis vil blive undersøgt med al den grundighed, som de fortjener.

Tomlinson
Fru formand, dette fortsætter i en lidt anden retning ud fra det interessante indlæg af fru Oomen-Ruijten. Der verserer rygter om nye møbler, der er indkøbt til D3-bygningen. Der er nogle blandt dem, jeg kalder »førsteklasses« medlemmer af Parlamentet, der har møbler af bedre kvalitet end »andenklasses« medlemmer, og som har besluttet, at de ikke er tilfredse med deres førsteklasses møbler.
Der verserer endvidere rygter om, at en række medlemmer har anmodet om at få fjernet ubrugte møbler fra deres kontorer. Jeg er sikker på, at dette er ikke sandt. Jeg er også ganske sikker på, at Præsidiet og Udvalgsformændene samt alle andre ønsker at være så økonomisk ansvarlige som muligt, når vi prøver at opfylde konvergenskriterierne i henhold til Maastricht-traktaten. Hvis der er nogen sandhed i dette rygte, vil jeg anmode Præsidiet om at behandle dette spørgsmål!

Formanden
Det tager vi til efterretning, hr. Tomlinson. Jeg tager i hvert fald Deres budskab til efterretning.

Godkendelse af protokollen
Formanden
Protokollen fra mødet i går er omdelt.
Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg den som godkendt.

Janssen van Raay
Overfaldet på mine besøgende fra Twente er ganske vist blevet erklæret uden for dagsordenen, men formanden har alligevel beskæftiget sig med sagen. Mange tak. Det vil jeg gerne videregive til hr. Gil-Robles.

Donnelly, Brendan Patrick
Fru formand, der er en fejl på side 8 i protokollen, hvori det er beskrevet, at formanden henviser et brev fra en kollega til Præsidiet. Faktisk besluttede formanden at henvise brevet til Udvalget for Forretningsordenen.
Jeg mener, at begge organer bør involveres: Udvalget for Forretningsordenen skal fastlægge en autentisk fortolkning, og Præsidiet skal kommentere partiet Labour's grove handling, hvorved fire af partiets medlemmer blev suspenderet, efter at formanden havde slået fast, at han ønskede en yderligere diskussion og behandling af adfærdskodeksen.

Formanden
Hr. Donnelly, lad mig først gøre det klart, at spørgsmålet ikke vil blive taget op til fornyet drøftelse. Der blev sagt: «Udvalget for Forretningsordenen« - det hørte vi alle i hovedtelefonerne. Der er en fejl i den engelsksprogede udgave, hvor der står »Præsidiet«. Samtlige sprogudgaver vil derfor blive kontrolleret for at sikre, at der står »Udvalget for Forretningsordenen«. Vi er ved at godkende protokollen, og det gælder om at sikre, at den rent faktisk afspejler, hvad der blev sagt i går. Og der blev sagt »Udvalget for Forretningsordenen«.

David
Fru formand, jeg vil gerne imødegå kommentarerne fra den anden side af salen og sige, at disse er fuldstændig malplacerede. Jeg vil endvidere gerne støtte formandens skriftlige kommentarer.

Hallam
Fru formand, jeg vil gerne anmode om Deres hjælp. Jeg har ved to lejligheder rejst et spørgsmål i Parlamentet under drøftelser som disse, og dette ikke er gengivet korrekt i protokollen.
Jeg vil nu diktere det referat, som jeg ønskede for tirsdag, og som jeg endnu engang bad om at få genindføjet. Det skal lyde således: «Hr. Hallam indvendte, at forslaget til Rådets forordning 96/0247 om forbud mod nikkel i de nye euromønter af sundhedsmæssige årsager bundede i en myte. Der er ingen sundhedsrisiko ved anvendelse af nikkel. Forslaget om at insistere på brugen af nordisk guld i de nye euromønter var noget vrøvl, der kunne komme til at koste dyrt.«
Ovennævnte er relateret til tirsdag, og jeg vil gerne anmode om, at denne tekst bliver indført i protokollen for den pågældende dag.

Formanden
Hr. Hallam, jeg kan meddele Dem her og nu, at Deres tekst naturligvis ikke alene vil blive nøje indført i protokollen for i dag, men at den også vil gælde som berigtigelse for de øvrige møder.

Gutiérrez Díaz
Fru formand, på side 18 og 19 i den spanske udgave opføres hændelserne fra gårsdagens spørgetid til Rådet, og i protokollen står der ganske rigtigt, at den fungerende formand ved forhandlingens start bad Rådets formand om undskyldning, fordi spørgetiden var blevet forsinket med næsten en halv time. Der står også ganske rigtigt, at nogle parlamentsmedlemmer også ytrede deres utilfredshed.
Hvad der ikke står, fru formand, er, at Parlamentets fungerende formand efter samråd med Rådets formand og efter samråd med Parlamentets tjenestegrene foreslog at forlænge spørgetiden med 20 minutter. Dette var et udtrykkeligt forslag, som ikke er medtaget i protokollen.

Formanden
Det berigtiger vi i overensstemmelse hermed.

Crawley
Fru formand, jeg ser fra denne morgens protokol samt gårsdagens og den foregående dags protokol, at der tydeligvis er et alvorligt problem i forbindelse med manglende beskæftigelse for konservative i Parlamentet. De konservative synes at tilbringe det meste af deres tid med andre partiers interne procedurer. Måske kunne De give dem nogle betænkninger at udarbejde, noget rigtigt arbejde.

Wijsenbeek
Fru formand, det er vedrørende protokollen for i morgen. Jeg hilser Dem velkommen på podiet, og det vil jeg især gerne henlede fru van Dijks og hendes presseattachés opmærksomhed på.

Formanden
Er der andre indsigelser til protokollen?
(Protokollen godkendtes)

McMahon
Fru formand, en bemærkning til forretningsordenen. Jeg vil gerne anmode Præsidiet om at klarlægge bestemmelserne for demonstrationer i Parlamentet. Da vi kom ind i mødesalen, blev medlemmerne modtaget af en personaledemonstration med det prisværdige formål: «Gå hjem, Tomlinson!«
Vi har før drøftet dette, og under minearbejdernes strejke husker jeg, at vi, der støttede minearbejderne i deres kamp mod Thatcher-regeringen, ikke måtte vise vores støtte ved at opsætte plakater. Her har vi imidlertid en situation, hvor personalet tilsyneladende har ret til at demonstrere, og hvor medlemmerne tilsyneladende ikke har samme privilegium.
Jeg vil gerne anmode om en klarlæggelse af reglerne på dette område. Jeg har intet imod, at man har ret til at demonstrere, men de samme regler bør gælde både for parlamentsmedlemmer og personale.

Falconer
Fru formand, en bemærkning til forretningsordenen. I Parlamentets forretningsorden er det helt tydeligt, at Parlamentet skal udgive ændringsforslag og betænkninger på de pågældende sprog for de tilstedeværende medlemmer. Jeg henvendte mig i distributionen og bad om ændringsforslagene til Tomlinson-betænkningen, og jeg har modtaget disse på tysk.
Som de fleste her vil vide, er vi skotter ikke gode til engelsk på grund af det dårlige engelsk vi lærer i Skotland, men jeg kan forsikre Dem om, at mit tysk er fuldstændig håbløst. Er det muligt for Dem at bede den pågældende tjeneste om at sikre, at disse ændringsforslag er tilgængelige på engelsk og på de andre medlemmers sprog, så vi ved, hvad vi stemmer om?

Formanden
Hr. Falconer, jeg tror, der er tale om en fejl, for ændringsforslagene foreligger på samtlige sprog. Men man har nok tænkt, at De også taler tysk, skal De se.

Tomlinson
Fru formand, jeg har henstillet til Parlamentets generalsekretær, at jeg ønsker at fremsætte en bemærkning til forretningsordenen i starten af budgetafstemningen i dag.
Uden for dette Parlament er der en demonstration i gang, der grundlæggende er i strid med Parlamentets forretningsorden. Som Parlament har vi forbudt alle demonstrationer uden for mødesalen. Der er en personaledemonstration i gang. Hvis lobbyister havde drevet lobbyvirksomhed mod Parlamentet på samme måde, som vores personale har drevet lobbyvirksomhed mod Parlamentet, ville vi have udvist de pågældende lobbyister i henhold til vores forretningsorden.
Når Parlamentet udøver sit ansvar i forbindelse med budgettet, og Budgetudvalget følger beslutningen fra Parlamentets Præsidium, er det uacceptabelt, at der er en demonstration i gang, som er rettet personligt mod både generalsekretæren og Parlamentets ordfører som i dette tilfælde. Vil De venligst anmode parlamentsbetjentene om at bede Parlamentets personale vende tilbage til arbejdet! De får deres løn for at arbejde, vi får vores løn for at lovgive.

Formanden
Tak, hr. Tomlinson. Hr. McMahon har allerede gjort opmærksom på problemet, og jeg har nu jeg haft mulighed for at undersøge, hvad det er for en demonstration. Den er bestemt ikke i overensstemmelse med reglerne. Den bør ganske rigtig bringes til ophør, og jeg anmoder parlamentsbetjentene om at gøre, hvad hr. Tomlinson sagde.
Jeg mener, at vi af hensyn til Parlamentets værdighed må stoppe optræden, der skader dets troværdighed. Vi må efter min opfattelse være meget på vagt over for den slags, og enhver bør gøre sit hertil. Jeg tror, De forstår, hvad jeg mener.
Det håber jeg løser problemet.

Ewing
Fru formand, plakaterne, der angriber et parlamentsmedlem, er her stadig. Jeg bad parlamentsbetjentene om at fjerne disse. De sagde, at der var givet tilladelse til plakaterne. Jeg spurgte, hvem der havde givet tilladelse hertil, men fik ikke noget svar. Dette er en meget utilfredsstillende situation. Jeg vil gerne anmode om, at disse plakater fjernes straks!

Formanden
Fru Ewing, ingen har givet tilladelse til at hænge disse plakater op; nu er det virkelig for meget. Vi må være meget på vagt over for den slags. Plakaterne er tilsyneladende hængt op uden for mødesalen. Hvis de stadigvæk er der, skal de fjernes. Intet nationalt parlament ville tolerere noget sådant.

van Velzen, W.G.
Fru formand, jeg vil gerne gøre opmærksom på, at der i den nederlandske tekst til tilstedeværelseslisten har fundet en ombytning sted. De tilstedeværende er angivet fra A til og med K og på side to idem dito. For at berolige fru Van Dijk og hendes informationschef er det vigtigt, at også K til og med V optages på tilstedeværelseslisten.

Afstemning
Ændringsforslag og forslag til ændring af bevillingerne i forslag til Den Europæiske Unions almindelige budget for regnskabsåret 1998: Sektion III - KOMMISSIONEN

Ændringsforslag til Sektion I, II, IV, V og VI til forslag til Den Europæiske Unions almindelige budget for regnskabsåret 1998 for Europa-Parlamentet, Rådet, Domstolen, Revisionsretten, Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget
Tillich (PPE), hovedordfører. (DE) Fru formand, kære kolleger, under debatten var Parlamentet ikke så fyldt. Derfor vil jeg gerne gentage noget, som jeg sagde under debatten: Hjertelig tak til alle de kolleger, som deltog så samarbejdsvilligt og hjælpsomt i udarbejdelsen af budgetudkastet her i Parlamentet.
Afstemningen om budgettet er jo noget ganske særligt. Det fremgår ligeledes af det tidsrum, som vi i dag har afsat til afstemningen. Budgetudvalget og også de andre udvalg har gjort sig umage for i princippet at gøre alt rigtigt. Alligevel er der altid nogle små tekniske uheld eller yderligere rettelser, som nødvendigvis er resultatet af afstemningen, fordi den ikke har været helt kongruent eller kohærent. Derfor vil jeg gerne foreslå Dem, at De går ind for mit mundtlige ændringsforslag. Det drejer sig for det første om ændringsforslag 693 til Raphael-programmet. Dér vil jeg gerne genindsætte FBF. Det er i overensstemmelse med Kulturudvalgets ændringsforslag.
Til ændringsforslag 731 om de tropiske skove anmodes der om, at det samlede beløb forhøjes med 5 millioner til 50 millioner. Ved ændringsforslag 10 - post B7-6602 - er vi enedes om at overføre 50 % af dette beløb til reserverne på den betingelse, at der skal fremlægges et arbejdsprogram for denne budgetpost inden den 31. marts. Ved ændringsforslag 800 vedrørende budgetpost A-4015 er vi enedes om, at vi senere overfører 100 % af dette beløb til reserverne som rettelse.
Dette skal uddybes yderligere. Ved ændringsforslag 746 og 815 skulle der foretages yderligere to tekniske tilpasninger i anmærkningerne. Her er der ikke tale om beløb, men kun om anmærkningerne. Ved ændringsforslag 746 er det nødvendigt at tilpasse anmærkningerne til beslutningsteksten i punkt 30. Jeg har talt med alle grupper herom, også om de forudgående budgetlinjer; alle grupper er informeret herom og er indforstået hermed.
I ændringsforslag 815 er der så at sige forsvundet en parentes for os i den trykte tekst. Teksten i denne parentes vedrører et spørgsmål på området for beskæftigelsesinitiativer. Jeg beder om, at denne tekniske rettelse ligeledes godkendes.
Afslutningsvis skal jeg gøre Dem opmærksom på, at der naturligvis altid opstår problemer ved afstemningen med hensyn til kollegernes individuelle ønsker. Derfor har vi endnu ikke foretaget nogen rettelser. I budgetpost B7-6000 - ikkestatslige organisationer - beder jeg Dem om at godkende anmærkningerne til 729 og beløbene i 151 og dermed stemme for en forhøjelse i denne forstand. I B7-631 anmoder jeg om, at vi inkluderer beløbene i ændringsforslag 158. Det var de tekniske rettelser, som jeg ønskede at meddele Parlamentet mundtligt.

Formanden
Tak, hr. Tillich.
Kære kolleger, hvis De er indforstået, foreslår jeg, at vi tager hensyn til de rettelser, som hr. Tillich omtalte, og som der synes at være bred enighed om i Parlamentet, når vi kommer til de pågældende ændringer.
Vedrørende ændringsforslag 127
Graefe zu Baringdorf
Fru formand, vi i Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter har forelagt det endnu engang. Det drejer sig om en forhøjelse med 1 million. Det blev afvist i Budgetudvalget. Vi er nu blevet enige med ordføreren om, at vi forsøger at arrangere det endnu engang ved andenbehandlingen, og for at man nu ikke skal få det indtryk, at det er et program, som Parlamentet skal forsvare over for Kommissionen, som om det blev afvist her, har vi besluttet at trække dette forslag tilbage.
om ændringsforslag 707
Dell'Alba
Fru formand, jeg har bedt om ordet for at det kunne blive ført til protokols, at jeg er dybt forundret over, at der til et budget på ECU 90 milliarder og med 500 stillede ændringsforslag kun er blevet anmodet om særskilt afstemning på et enkelt punkt. Jeg vil blot udtrykke min forundring her i mødesalen, således at det føres til protokols.
Vedrørende anmærkningen til ændringsforslag 729
Pollack
Fru formand, det er meget vigtigt at stemme om anmærkningerne til PDA 199, da disse vil lette anvendelsen af pengene for administrationen. I øjeblikket er der visse problemer forbundet hermed, og anmærkningerne er udformet til at løse problemerne. Derfor anmodes der om særskilt afstemning om anmærkningerne.

Formanden
Jeg vil gerne hjertelig lykønske hr. Tillich med det fremragende stykke arbejde, som han har udført, og alle de medlemmer af Budgetudvalget, som har bidraget til det.

Giansily
Fru formand, vi anmoder om opdelt afstemning om punkt 13 i dette ændringsforslag, således at der først stemmes om første sætning indtil »forbedringer« og derefter om 2. del.

Balfe
Fru formand, dette ændringsforslag til beslutning, som tilsyneladende er forelagt på grund af en nederlandsk fjernsynsudsendelse, ville totalt underminere eller ligefrem sætte en stopper for Parlamentets pensionsordning. Der er tale om en frivillig ordning. Det står enhver frit for at deltage i ordningen. Jeg håber, at Parlamentet vil stemme imod dette ændringsforslag. Lad os herefter drøfte eventuelle ændringer, men vi kan ikke ændre pensionsordningen ved et ændringsforslag til beslutning, der er forelagt i sidste minut. Jeg anmoder Parlamentet om at stemme imod.
(Blandede reaktioner)

Martens
Fru formand, jeg er en af underskriverne af dette ændringsforslag, og jeg vil sige til hr. Balfe, at med hensyn til angrebene på dette frivillige pensionssystem, som jeg også er omfattet af, at vi har brug for en institution i EU, der bekræfter, hvad vi mener, specielt at systemet er korrekt, at pensionsfonden er korrekt, men vi vinder ikke noget ved ikke at reagere på de angreb, der konstant føres frem. Vi mener, at en institution med kompetence i EU kan og skal bekræfte dette, og derfor er vi tilhængere af dette ændringsforslag.

Formanden
Kære kolleger, nu bringer De mig i forlegenhed, for jeg ønsker afgjort ikke en genoptagelse af diskussionen om dette emne.
Fru Green og hr. Samland har bedt om ordet. Det giver jeg dem for en kort bemærkning, men vi kan, forstår De nok, ikke indlede en debat om spørgsmålet nu.

Green
Fru formand, jeg har ikke i sinde at starte en debat om ændringsforslaget. Faktisk er dette mit kritikpunkt - at hr. Balfe skulle have ordet i denne sag på en sådan måde. Det er ikke passende at drøfte indholdet af et ændringsforslag på dette tidspunkt. For at ingen skal være i tvivl - har nogle af os år efter år bragt dette op og anmodet om klarlæggelse af denne pensionsordning. Og ikke blot på grund af en fjernsynsudsendelse!

Samland
Fru formand, jeg ønsker kun at forhindre, at nogen får det forkerte indtryk her. Hvis De følger dette beslutningsforslag, sætter De ikke spørgsmålstegn ved systemet, men går ind for en yderligere kontrol. De kolleger, som måske ikke har teksten liggende foran sig nu, må ikke få indtryk af, at man med en afgørelse for forslaget vil sætte spørgsmålstegn ved systemet. Dette ville jeg sætte på plads på vegne af Budgetudvalget.

Formanden
Personlig finder jeg hr. Samlands præcisering meget væsentlig, og jeg takker ham for den.

Samland
Fru formand, før den endelige afstemning om den anden beslutning vil jeg gerne på vegne af Parlamentet og Budgetudvalget takke Dem personligt, fordi De gennemførte hele afstemningen om budgettet for 1998 på kun godt og vel en time. Hjertelig tak!

(Forslaget til beslutning vedtoges)

Lannoye
Jeg finder det samlede resultat helt igennem tilfredsstillende og anbefaler derfor, at man stemmer for.

Sandbæk
Hr. formand, jeg vil gerne gøre opmærksom på, at der i den danske oversættelse er flere graverende fejl, f.eks. er der i ændringsforslag 20 tale om et lag omkring selve modermælksproduktet, som indeholder flerumættede fedtsyrer. Det er i den danske oversættelse blevet oversat med emballage. Emballage henleder jo straks tankerne på en fysisk indpakning, og det er der bestemt ikke tale om. I ændringsforslag 19 er ordene poleret ris taget ud af den danske oversættelse, det vil sige, at man fortsat kan foretage overfladebehandling af polerede ris, selvom det modsatte er tilfældet i ændringsforslag 19. I ændringsforslag 15 står der flydende kaffe og te på dåse, medens der i den franske står flydende kaffe og drikkevarer baseret på te på dåse. Når vi nu stemmer om ting, som er temmelig tekniske, og vi er jo ikke tekniske eksperter, så mener jeg, at det er ret vigtigt, at de oversættelser, vi får, er korrekte. Jeg mener selvfølgelig ikke, at vi ikke skal stemme om disse ændringsforslag, men jeg vil gerne henstille til, at man checker, at de danske oversættelser for fremtiden er væsentlig mere korrekte, end det har været tilfældet med denne betænkning.

Formanden
Mange tak for Deres indlæg, fru Sandbæk. Jeg er helt sikker på, at de nødvendige sproglige undersøgelser vil blive iværksat for at der ikke skal bestå tvivl eller usikkerheder i den endelige udgave.
(Den lovgivningsmæssige beslutning vedtoges)

Cederschiöld
Jeg skal fatte mig i maksimal korthed, da jeg ikke vil forsinke afstemningen.
I går ved debatten om Wiebenga-betænkningen anmodede vi fra PPE-gruppen om svar fra Kommissionen, men det fik vi ikke. Jeg vil ikke her forsinke det hele ved at berøre alle de punkter, det drejede sig om, men jeg kan nævne et, nemlig byrdefordelingen ved midlertidig beskyttelse af fordrevne personer.
Jeg ved ikke, om kommissær Wulf-Mathies har mulighed for at svare på kommissær Gradins områder. Jeg vil her under alle omstændigheder give Kommissionen mulighed for at svare, da det af demokratiske årsager måske ville have været rimeligt, at PPE-gruppen havde fået lov til at høre Kommissionens synspunkter på vore væsentlige ændringsforslag på dette område, i så fald meget kort.

Formanden
Nu giver jeg ordet til kommissæren, fru Wulf-Mathies, således at kollegerne efter hendes indlæg bedre vil kunne tage stilling under afstemningen.

Wulf-Mathies
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg håber, at de oplysninger, som jeg har fået, er rigtige, nemlig at De ønskede at få Kommissionens kommentarer til ændringsforslag 39 og 40, 25 og 30 samt 20. Hvis dette er korrekt, svarer jeg Dem gerne på vegne af min kollega Gradin.
Foreløbig insisterer Kommissionen ved ændringsforslag 39 og 40 på sit forslag om, at beslutningstagningen foregår med kvalificeret flertal. Vi anser det for vigtigt, at det kvalificerede flertal gælder her, for at der kan opnås konkrete resultater. Kommissionen kan derfor ikke støtte kravet om en enstemmig beslutningstagning.
(Afdæmpet bifald) Hvad angår ændringsforslag 25 og 30 vil jeg gerne gøre opmærksom på, at det næppe er realistisk at ophæve visumtvangen og muligheden for afvisning ved grænsen. Det er en kendsgerning, at hver medlemsstat for tiden selv afgør spørgsmålet om udstedelsen af visum. Med hensyn til afvisning henhører punktet under Genève-konventionen.
Og nu til ændringsforslag nr. 20: Grunden til, at Kommissionen i art. 12 ikke har fastlagt høring af Parlamentet som en betingelse, er, at Ministerrådet skal kunne reagere hurtigt i tilfælde af masseflugt. I realiteten vil Parlamentet dog selvfølgelig straks blive informeret.
En sidste generel bemærkning: Ved forhandlingerne i Ministerrådet, som jo skal finde sted nu, vil vi gerne fremlægge Parlamentets positive bemærkninger, og vi håber, at vi på denne måde kan opnå et fornuftigt kompromis.
(Den lovgivningsmæssige beslutning vedtoges)
Díez de Rivera Icaza
Undskyld, hr. formand, det er et andet spørgsmål. I betænkning af Breyer, jeg ved ikke, om det skyldes træthed eller sygdom eller begge dele, men jeg har villet stemme mod ændringsforslag nr. 6, og jeg er ikke sikker på, om jeg har gjort det på grund af min træthed og tilstand. Jeg vil derfor bekræfte, at jeg har villet stemme mod ændringsforslag nr. 6.

Dell'Alba
Hr. formand, jeg vil meget gerne afgive denne stemmeforklaring. Vi har været igennem en vigtig dag, og det er også vigtigt, at det for fremtidige generationer fremgår af protokollen, at jeg på vegne af min gruppe og talrige andre kolleger føler mig dybt skuffet i øjeblikket. Det skyldes, at man ved afslutningen af en budgetprocedure, der har været præget af en forståelsens dialog og tolerance, har accepteret at følge en procedure, der - helt i strid med forretningsordenens bestemmelser - har vedtaget en hel række punkter gennem mundtlige ændringsforslag - hvilket i praksis er flere millioner ECU, som vi mundtligt har besluttet at bevilge eller afvist at bevilge over budgettet - og jeg beklager, at en række ændringsforslag, som enten Budgetudvalget eller de berørte udvalg havde vedtaget, ikke er blevet vedtaget her i salen. Jeg synes, at det er vigtigt, at vores skuffelse over den smålighed, der har præget behandlingen af nogle ændringsforslag, føres til protokols.

Rübig
Hr. formand, på vegne af de østrigske PPE-parlamentsmedlemmer fra ÖVP vil jeg gerne understrege, at vi ved budgetafstemningen især går ind for sikkerhed, sundhedsbeskyttelse og de informationsrettigheder og -pligter, som skal sikres på atomenergiudvindingsområdet ved hjælp af tilsvarende midler.

Berthu
Jeg stemte imod forslaget til det almindelige budget for 1998 for at give udtryk for min utilfredshed, først og fremmest med de store beløb, som allerede var afsat til strukturfondsudgifter i det foreløbige budgetforslag, men også med de øvrige udgiftsstigninger, som Europa-Parlamentet har stillet krav om. Kommissionen forelagde jo et foreløbigt budgetforslag med betalingsbevillinger for i alt ECU 91.350 milliarder. Dette beløb nedsatte Rådet til ECU 90.884 milliarder for at Unionen kunne bidrage til den budgetdisciplinære indsats, som man forlanger af medlemsstaterne på grund af indførelsen af den fælles mønt. Men nu har Europa-Parlamentet stillet forslag om en forhøjelse af det samlede beløb til ECU 91.750 milliarder. Forskellen er ganske vist ikke overvældende stor, men den skyldes krav, som jeg ikke er enig i begrundelsen for; det gælder navnlig propagandaen for euroen og tilskuddene til projekter, der gennemføres af foreninger af såkaldt europæisk interesse og af sammenslutninger af indvandrere fra tredjelande.
Hvad sidstnævnte angår ønsker jeg endnu en gang at understrege, at jeg finder det uacceptabelt, at indvandrersammenslutninger som Det Europæiske Indvandrerforum, der finansieres fuldt ud af Kommissionen - det vil sige af de europæiske skatteydere - indbydes til møder i Europa-Parlamentet for at belære os om, hvilke borgerrettigheder vi bør tildele tredjelandsstatsborgere. Denne form for konstant indoktrinering fra Kommissionens side for at få os til at gå med til, hvad jeg mener er antieuropæiske politikker, bør straffes. Kommissionen bør, én gang for alle, fratages de bevillinger, der gør det muligt for den at manipulere med opinionen.
Endelig rummer budgetforslaget i juridisk henseende et alvorligt misforhold. Ved en aftale af 16. juli i år mellem Kommissionen, Parlamentet og Rådet besluttede man, at bevillingerne til den fælles udenrigspolitik kunne henføres til kategorien »ikke-obligatoriske udgifter«, hvorom Europa-Parlamentet har det afgørende ord. Men da udenrigspolitikken, indtil videre, er et mellemstatsligt anliggende, er det traktatstridigt at tildele Europa-Parlamentet en sådan beføjelse. Dette misforhold, som i øvrigt viser, i hvor høj grad institutionerne bryder reglerne, når det passer dem, er i sig selv tilstrækkelig grund til at forkaste budgettet af principielle grunde.

Ephrimidis
Forslaget til almindeligt budget for 1998 udgør endnu et forsøg på skamløst at tilsidesætte arbejdstagerne og den offentlige mening. Det er præget af en skruppelløst stædig fastholden af knaphedens politik og programmer og af en tilsidesættelse af de mest åbenlyse problemer af økonomisk og social art og af arbejdstagernes krav og ønsker. Det opretholder det langtfra tilstrækkelige niveau på 1, 27 % af BNP til finansiering af budgettet - og med en forventet udnyttelse på kun 1, 15 %. Budgettets udgifter til landbrugssektoren - der befinder sig i en overlevelseskrise - skubbes over til den strukturelle sektor - strukturfondene og samhørighedsfonden. Af demagogiske grunde og for at bortlede opmærksomheden fra det brændende beskæftigelsesproblem afsættes der kun et latterligt lille og utilstrækkeligt beløb på ECU 150 millioner hertil.
Det er patetisk at lade som om der er afsat bevillinger til arbejdsløsheden og beskæftigelsen, når Den Europæiske Unions budget ikke er forhøjet med én eneste ECU og det blot er overskrifterne på visse budgetposter, der ændres. Europa-Parlamentets forslag vedrørende beskæftigelsen, som vi endnu ikke engang ved, om Rådet vil acceptere, beløber sig til omkring ECU 8 pr. registreret arbejdsløs og er naturligvis ikke tilstrækkelige til bare på mindste måde at bidrage til imødegåelsen af dette problem, der er af så afgørende betydning for Europas folk. De er kun et alibi for dem, der af hensyn til de store virksomheders konkurrenceevne og opretholdelsen af storkapitalens kæmpeprofitter accepterer et ægte knaphedsbudget, der går ud over arbejdstagerne og de små og mellemstore virksomheder.
Det er soleklart, at bevillingsniveauet til de økonomiske og sociale aspekter (arbejdsløshed, socialsikring, uddannelse og sundhed) har nået et utilladeligt lavt leje. Samtidig er der ingen tvivl om, at storkapitalens og de multinationale koncerners profitter vil nå nye højder. Dette viser kun alt for tydeligt, at vi nu har fået et endnu værre og mere absurd budget for Den Europæiske Union.
Denne logik vil også Parlamentet følge, hvis det vedtager dette budget. Det er endda kun i budgetspørgsmål, at EuropaParlamentet har en smule reel magt. Det er på tide, at vi udøver den til fordel for arbejdstagerne og folkene, der med deres stemmer har gjort Parlamentet til Den Europæiske Unions lovgivningsmæssige organ.

Flemming, Habsburg-Lothringen, Rack, Rübig, Schierhuber, Stenzel
De seks underskrivende østrigske PPE-parlamentsmedlemmer fra ÖVP stemte for budgettet, fordi det er et godt og vigtigt instrument til at videreudvikle vores fælles Union.
Vi protesterer dog på det kraftigste mod den »Herodes-præmie«, der er indeholdt i budgettet, som er en præmie for at slå nyfødte kalve ihjel.
Vi vil gøre alt, hvad der står i vores magt, for at denne præmie ikke figurerer i det næste budget.

Kirsten Jensen, Blak og Iversen
De danske socialdemokrater støtter forslaget om, at EU skal give støtte til oprettelse af et informationskontor for økologisk landbrug i EU. Derudover mener vi, at der skal holdes streng kontrol med de penge, der i budgettet er afsat til Tyrkiet. Vi mener, det er vigtigt, at alle de 11 officielle sprog i EU fortsat har samme officielle status. Derfor støtter vi, at der fortsat afsættes det fulde beløb til oversættelse af referatet fra Europa-Parlamentets samlinger. Endvidere støtter vi idéen om, at der holdes bedre kontrol med Europaparlamentarikernes rejsegodtgørelser. Rejseudgifter bør refunderes efter de faktiske afholdte udgifter eller mod fremlæggelse af bevis for rejsens afholdelse efter billigste offentliggjorte tarif.

Martinez
, skriftlig. (FR) Mine bemærkninger drejer sig om de rationerede landbrugsbevillinger for 1998. For hvad konstaterer man, når man ser, hvad der er afsat til landbruget? Der er afsat maksimalt ECU 40, 8 milliarder, en stigning på kun 0, 45 %. Med andre ord: almisser!
Det almindelige budget som sådan, der omfatter forpligtelsesbevillinger for ECU 90, 8 milliarder, stiger med 1, 97 %, mens strukturfondene, det vil sige de bevillinger til regionerne, der har til formål at afvikle nationalstaterne, stiger med hele 6, 3 % i overensstemmelse med, hvad man aftalte på Edinburgh-topmødet; til gengæld er det Rom-Klubbens malthusianske ånd, det vil sige nulvækstens ånd, der præger landbrugsbevillingerne.
Landbobefolkningen spares ikke for noget. Der er kun afsat ECU 3 millioner til biavlerne; ECU 3 millioner til de bier, der sikrer bestøvningen og forøger frugtavlens udbytter med 30 %. Til gengæld er der afsat ECU 38 millioner til EUpropaganda, nemlig til fremme af euroen inden for rammerne af PRINCE-programmet. ECU 38 millioner kastet op i luften mod kun ECU 3 millioner til den yderst vigtige biavl! Ganske vist har man fundet ECU 15 millioner til fremme af kvalitetslandbrugsvarer. Men på grund af BSE, der - som påpeget af overvågningsudvalget - kunne have været undgået, havde det ikke været for den øverste EU-administrations fejltagelser, har man brugt ikke mindre end ECU 1, 5 milliarder i 1996 og ECU 2, 2 milliarder i 1997.
Det er landbrugerne, der skal bøde for industriens og topembedsmændenes fejl, men de samme landbrugere må ikke støttes over landbrugsbevillingerne!
Symbolet på denne landbrugerfjendske elendighedsbudgetpolitik sørgede Parlamentet selv for under afstemningen om 1998-budgettet, da det forkastede ændringsforslaget om at fremme anvendelsen af uld. Domstolen have allerede fastslået, at uld ikke er et landbrugsprodukt. Nu nægter man at gøre det muligt at anvende den samme uld. Vore hyrder og fåreavlere har kun den udvej tilbage selv at betale, først for klipningen og siden for destruktionen af den uld, der kommer ud af denne.
Rationeringen vil blive skærpet, indtil bønderne er kvalt. Udvidelsen af Den Europæiske Union, omlægningen af den fælles landbrugspolitik og genforhandlingen af den internationale aftale om handel med landbrugsvarer vil slå bunden ud af landbrugspriserne, få landbrugernes indtægter til at falde og lægge landdistrikterne øde, og til sidst vil budgetnedskæringerne og den økonomiske rationering gøre Sicco Mansholts drøm til virkelighed: I det 21. århundrede vil den sidste bonde forsvinde fra Europas jord.

Sonneveld
Med hensyn til landbrugsudgifterne kan det konstateres, at samarbejdet mellem Rådet, Parlamentet og Kommissionen i år har en meget mere åben og mere kontinuerlig karakter end i foregående år. Det gælder også for Parlamentets to udvalg: Budgetudvalget og Landbrugsudvalget. Ved i tide at have en mening klar om det foreløbige budgetforslag var en meningsfyldt trilogi mulig, inden Rådet fastsatte budgetforslaget. Realitetsindholdet blev derved sikret på en bedre måde end i de foregående år. Endvidere blev det senere aftalt ikke at afslutte ad hoc proceduren ved Parlamentets førstebehandling, men at fastlægge Parlamentets mandat i et bilag til Parlaments beslutning. Derved udsættes landbrugsbudgettet og udviklingen af de reelle udgifter til Parlamentets andenbehandling. I nærværende tilfælde kan det føre til en revision i tide af den af Parlamentet uønskede, men i trilogien accepterede, nedskæring af alle budgetposter i rubrik 1.
I det følgende budgetår må det overvejes om denne noget simple og automatiske behandling af den lineære nedskæring bør gentages. Parlamentet vil fortsat foretrække en eventuel nedskæring på basis af de nyeste erfaringer. Men som sagt, det at ad hov proceduren holdes åben efter førstebehandlingen i Parlamentet imødekommer i høj grad denne indvending.
Finansieringen af indkomsttilskuddene har under budgetforhandlingen i år stået i centrum af debatten. Ved et truende underskud på landbrugsbudgettet (oprindelig på grund af BSE-krisen) greb Kommissionen øjeblikkeligt til denne budgetpost og foreslog en lineær nedskæring på 7 % af udgifterne. Kommissionen anvendte selv argumentet om den eksisterende overkompensation. Rådet og Parlamentet har rent ud modsat sig Kommissionens forslag. Selvfølgelig med succes. Alligevel er denne behandling utilfredsstillende. I fremtiden må vi se alvorligt på et system om differentiering af tilskuddene pr. hektar og pr. dyr. Men i øvrigt mener jeg, det er nødvendigt - af hensyn til en større kontinuitet af finansieringen af landbrugstilskuddene - at vi forsøger at finde frem til en ny egen logik for finansieringen af disse udgifter. Ikke mindst nu, hvor disse indkomsttilskud bliver så vigtige, at de nu groft sagt udgør halvdelen af udgifterne i Garantiafdeling under EOGFL. For otte år siden var det kun nogle få procent. Fordelingen af byrderne for disse meget specifikke udgifter, der efter min mening ikke kan sammenlignes med de andre EU-udgifter, er dog forblevet uændret, og spørgsmålet er, om det på sigt er holdbart.

Souchet
Ved at nægte at stemme for forslaget til Den Europæiske Unions budget for 1998 som forelagt for plenarforsamlingen af Parlamentets Budgetudvalg har jeg ønsket at markere min uenighed på en række væsentlige punkter.
Som næstformand for Fiskeriudvalget har jeg villet give udtryk for min stærke uenighed med Budgetudvalget, som har fundet det unødvendigt at forelægge plenarforsamlingen Fiskeriudvalgets ellers enstemmige krav om at stille de midler til rådighed for medlemsstaterne, som er nødvendige for udøvelsen af en pålidelig kontrol, der yder alle EU's fiskere retfærdighed.
Det er højst inkonsekvent af Parlamentet først med stort flertal at vedtage det beslutningsforslag, som jeg forelagde det om hurtig iværksættelse af et alment satellitovervågningssystem, og derefter at nægte at afsætte de budgetmidler, der kræves for at omsætte beslutningen i praksis.
Da Parlamentet godkendte indførelsen af det satellitovervågningssystem, som fiskeriorganisationerne anser for det eneste rigtige, anerkendte det ellers udtrykkelig, sådan som jeg havde henstillet til det, at der skulle ydes de små fiskeriforetagender en økonomisk kompensation for at undgå, at denne nye bestemmelse skadede deres ofte anstrengte økonomi. Ved at afvise at tilslutte sig Fiskeriudvalgets forslag forsinker Budgetudvalget, som ellers på mange andre områder har valgt den budgetmæssige slapheds vej, oprettelsen af det objektive og uangribelige kontrolapparat, som er nødvendigt, hvis alle skal overholde bestemmelserne i den fælles fiskeripolitik.
Endvidere ønsker jeg som medlem af Udenrigsudvalget på det kraftigste at protestere imod det juridiske misforhold - men det er jo velkendt, hvor lidt flertallet i Parlamentet kerer sig om reglerne - at man allerede nu lader den interinstitutionelle aftale om FUSP, som er udmøntet i Amsterdam-traktaten, finde anvendelse i 1998-budgettet på trods af, at traktaten endnu ikke er blevet ratificeret af befolkningernes lovlige repræsentanter, de nationale parlamenter.
Endelig må jeg som medlem af Landbrugsudvalget protestere på det kraftigste mod punkt 16 i hr. Tillichs beslutningsforslag, da dette reelt går ind for en ændret fordeling af de obligatoriske udgifter. For at finansiere de såkaldte foranstaltninger til fremme af kvalitetsvarer til gavn for især - britisk - oksekød og fremme produktionen af honning, hør og hamp foreslås det at sænke restitutionerne for korn, mel, byg, malt, sukker og isoglucose.
Men jeg vil gerne minde om, at landbrugsudgifterne er obligatoriske udgifter, og at de under alle omstændigheder hverken kan ændres af Budgetudvalget eller Europa-Parlamentet. Parlamentet har ingen beføjelser vedrørende de obligatoriske udgifter.
Modarbejder man ikke vore producenters interesser, når man, slet skjult i bilaget til beslutningen, foreslår ændringer, som straffer den europæiske eksport af vigtige afgrøder og korn til fordel for bevillinger til foranstaltninger til fremme af »genusvarer«? Det gavner eksempelvis ikke de europæiske blomsterproducenter, der som bekendt kun tegner sig for 40 % af vort forbrug, at iværksætte et fremstød med temaet »Hurra for blomster!«, når Unionen importerer 60 % af sit forbrug af gartneriprodukter.
Betænkning af Tillich (A4-0290/97)
Andersson, Lööw og Waidelich
Mere end halvdelen af Fællesskabets budget går til at støtte landbruget i medlemsstaterne. Vi mener, det er på høje tid for Ministerrådet at fordybe diskussionerne om den fremtidige landbrugspolitik, da det er Rådet, der har den afgørende indflydelse på landbrugsspørgsmålene. Det er efter vores opfattelse helt uacceptabelt, at bruge en stor del af Fællesskabets budget på et landbrug, som ikke med den nuværende udformning er tilpasset miljøhensyn, dyrebeskyttelse, fremme af forbrugerinteresser samt hensyn til behov relateret til den globale fødevareforsyning. Desuden mener vi, at det er helt uacceptabelt, at Fællesskabet bruges til støtte af tobaksdyrkning.
Vi mener, det er positivt, at Parlamentet nu i budgettet viser initiativ til beskæftigelsesskabende aktiviteter. Vi støtter forslaget om at oprette en særlig budgetpost for særlige aktiviteter for Østersøområdet.
I forbindelse med budgetbehandlingen er der igen fæstet opmærksomhed ved rejsegodtgørelse for parlamentarikere. Vi stiller os bag forslaget om, at rejsegodtgørelser skal baseres på de faktiske omkostninger og på lige vilkår for alle parlamentsmedlemmer. Med hensyn til parlamentets frivillige pensionssystem støtter vi Dankerts forslag om, at det er nødvendigt at reformere den frivillige pensionsplan samt forøge indsigten og kontrollen.

Eriksson og Sjöstedt
Vi har afholdt os fra at stemme. Vi hilser den restriktivitet, der præger årets budget velkommen, selvom ambitionerne ikke er lige så vidtgående som Rådets forslag til budget. Vi ser også positivt på ambitionerne om at fremhæve beskæftigelsesspørgsmålene, men vi kan ikke stille os bag metoderne til finansieringen, som indebærer nedskæringer også på områder, som ikke er forbundet med beskæftigelsen. Vi er også imod at sammenkoble indsatserne for de transeuropæiske netværker med forbedret beskæftigelse. Vi synes, Parlamentet også burde have reduceret bevillingerne til forskellige slags propagandakampagner.

Flemming, Habsburg-Lothringen, Rack, Rübig, Schierhuber, Stenzel
Vi undlader at stemme om punktet »Kontrolleret termonuklear fusion, kontrolleret kernefusion«.
Vi stemmer for konstateringen »sikkerhed, sundhedsbeskyttelse og informationsrettigheder og -pligter skal sikres ved hjælp af de midler, på atomenergiudvindingsområdet«.

Gahrton, Holm og Schörling
Vi har i årets budgetbehandling haft som målsætning at reducere EUs budget og har samtidig forsøgt at gøre det »grønnere«. Det betyder, at vi har støttet forslag om at skære ned i tobakssubventionerne og give mere til fremme af økologisk dyrkning, give mindre tilskud til organisationer, med europæisk sigte og forslag, som er imod EUs informationskampagner, bl.a. vedrørende euroen.
Vi støtter budgetudvalgets linje vedrørende beskæftigelsespolitikken. Det gør vi, fordi det ikke drejer sig om en forøgelse af budgettet, men kun om en omfordeling af pengene i budgettet. Vi mener, det er bedre at satse de foreslåede ECU 150 millioner på investeringer i små og mellemstore virksomheder end på forskellige kampagner og tvivlsomme programmer. Dette indebærer dog ikke, at vi mener, at EU skal begynde at føre en aktiv arbejdsmarkedspolitik. Det er vi helt imod.
Der er også positive sider, bl.a. at bevillingen til rydning af personelminer er forhøjet med ECU 1 million under nedrustningspunktet. Det er da altid noget.

Theorin og Wibe
Udgifterne på landbrugsområdet og de regionale strukturfonde hører til de obligatoriske udgifter og besluttes af Ministerrådet, selvom Parlamentets formand til sidst underskriver budgettet. Vi mener, at der er meget inden for EUs udgifter på de to nævnte områder, der kan sættes store spørgsmålstegn ved. Desværre har vi ikke mulighed for med vore stemmer at påvirke de dele af udgifterne i landbrugs- og regionalpolitikken, som vi ikke er enige i.
Vi mener, at regionalpolitikken bør tilbagegives til medlemsstaterne. Ligeledes må der snarest ske en vidtgående reformering af den nuværende fælles landbrugspolitik, både af hensyn til effektivitet og for at lette en udvidelse af Unionen. Desuden skal støtten til vin- og tobaksdyrkning snarest afvikles.
Desuden er der en række tvivlsomme budgetposter, hvis mål i henhold til motiveringen er at styrke Europatanken. Primært vender vi os mod budgetposterne A-3020, «Tilskud til organisationer med europæiske sigte«, A-3030, «Tilskud til projekter, som arrangeres af sammenslutninger og foreninger med europæiske sigte« og A-3501, «Forberedelser og bistand til realisering af den Økonomiske og Monetære Union«. Vi modsætter os på det kraftigste disse budgetposter. Der er flere budgetposter, der for os forekommer overflødige, men som vi ikke kan påvirke på nuværende tidspunkt.
Betænkning af Tomlinson (A4-0280/97)
Dell'Alba
Hr. formand, også denne afstemning har været kendetegnet af den samme holdning. Ved behandlingen af de øvrige institutioners budget har vi forsøgt at finde en fælles linje, men har endnu en gang i forbindelse med nogle ændringsforslag, der ikke er nogle ligegyldige, men tværtimod meget vigtige ændringsforslag, f. eks. det om at forhøje Sakharov-prisen, løbet panden mod en mur. Vi ved alle, at Nobelprisen er på ca. en million dollars til hver prismodtager, hvilket er en opmuntring til forskningen, naturvidenskaben, kulturen og arbejdet for freden. Ordføreren, Tomlinson, og den socialistiske gruppe fastholder stædigt ikke at ville hæve denne ydelse, som i dag kun er på ECU 15 tusind. Jeg kan ikke andet end tage denne smålige stædighed personligt; som rettet mod min person foruden mod de andre medlemmer, som har støttet mig i mit forslag om denne ændring. En ændring, som i øvrigt er godkendt af Udvalget om Udenrigsanliggender.
Dette er, hvad jeg ønsker at understrege. Og jeg benytter mig af den eneste mulighed, jeg har tilbage, muligheden for at beklage mig, nu, hvor vi har besluttet, at stemmeforklaringerne skal afgives til en tom sal, mens vi spilder Deres tid, hr. formand, og tiden for dem, som gider høre på mig. Det ligger mig på sinde at få ført til protokols, at man - i et budget, i hvilket det på et år er lykkedes os at give Van Maerlant-bygningen til tre forskellige institutioner, og måske får vi under andenbehandlingen en fjerde idé - stædigt har villet forkaste et ændringsforslag, som ville have gjort det muligt at vægte en af de vigtigste begivenheder på Europa-Parlamentets internationale scene højere, nemlig den Sakharov-pris, som i eftermiddag vil blive vedtaget af Formandskonferencen, og til hvilken vi så giver en almisse på sølle ECU 15.000. Jeg ønsker også, at dette bliver ført til protokols.

Gahrton, Holm og Schörling
Vi har ved budgetafstemningen konsekvent støttet forslagene vedrørende en reform af parlamentsmedlemmernes forskellige rejsegodtgørelser, så man kun vil få godtgørelse for faktiske udgifter (ændringsforslag 2 og 3, som stort set er ens). Med hensyn til den frivillige pensionsfond har vi valgt at støtte ændringsforslag 4. Ændringsforslaget stopper ikke pensionsfonden, men kræver, at Revisionsretten foretager en undersøgelse og beder om forslag til, hvordan man skal kunne ændre den fra Præsidiet. Derimod støtter vi ikke forslaget om en fælles bestemmelse for parlamentsmedlemmerne, som omtales i ændringsforslaget. Ophøret af støtten af restauranterne i Europa-Parlamentet har vi selvfølgelig også støttet (punkt 24 i betænkningen). Vi beklager EFDomstolens beslutning om, at Europa-Parlamentet skal have 12 mødeperioder pr. år i Strasbourg, hvilket får konsekvenser i budgettet ved at udgifterne til ugentlige flytninger stiger. Også de øvrige forslag, som går ud på at reducere administrationsudgifterne har vi konsekvent støttet.

Wibe
I den nuværende situation er EUs medlemsstater hårdt ramt af nedskæringer på det sociale område, inden for omsorg og offentlig service som følge af konvergensprogrammet. Samtidig ser det ud som om, en situation med i alt ca. 20 millioner arbejdsløse er blevet permanent i de 15 medlemslande. Jeg mener, at også EUs budget nu nøje skal evalueres og kritisk granskes. Der er mange virksomhedsområder i EU, som i forhold til de sociale virksomhedsområder, i hvilke der nu nedskæres i medlemsstaterne, vejer meget let og bør nedlægges først i en prioriteringssituation.
Når plejeafdelinger i dag nedlægges på hospitalerne i Sverige, finder jeg det yderst beklageligt, at EU har institutioner i arbejde for store penge, og hvis resultater, samt til og med eksistens, kraftigt kan betvivles.
Der er et økonomisk sløseri i, at parlamentet flytter mellem Bruxelles og Strasbourg. Der er enorme omkostninger forenet med de nybyggerier, der i øjeblikket er ved at blive færdiggjort begge steder. Det er et økonomisk sløseri, som alvorligt trækker Unionens anseelse ned blandt borgerne.
Af Parlamentets udgifter på ECU 914 millioner går 23 % til udgifter til byggerier. Det viser, hvor absurd situationen er blevet med store og unødvendige lokaleudgifter. Der forekommer dog ikke at være nogen, der har magt til at gribe ind over for dette problem.
Andre områder, på hvilket jeg har indvendinger med hensyn til Europa-Parlamentets budget og vil ændre er:
Rejsegodtgørelserne til Europa-Parlamentets medlemmer kan skæres ned, hvis man gennemfører et rejsekort i stedet for, som i dag, at udbetale generøse generelle godtgørelser. Selvfølgelig skal der kræves kvitteringer.-Medlemmernes pensionsfond skal under ingen omstændigheder subventioneres med generelle EU-penge, hvis den ikke hænger økonomisk sammen. De, der er medlemmer af pensionsfonden, har ikke blot ret til udbetaling, når den har overskud, de skal også stå for dækningen af dens underskud. De penge, der hidtil er betalt af EUs budget til pensionsfonden, skal kræves tilbage.Ligeledes mener jeg, at alle forslag om at give økonomiske bevillinger til partierne på Europaniveau skal afvises. Det ser også dårligt ud i tider med nedskæringer, at politikere bevilger deres egne organisationer flere penge. De aktiviteter, der sker på »Europaniveau« mellem de politiske partier, bør finansieres via de deltagende partier.
Jeg mener også, at man kan betvivle den økonomiske og sociale komités eksistens. Udretter den komité et arbejde, som er pengene værd?
Betænkning af Lannoye (A4-0310/97)
Macartney
Hr. formand, der var en masse kommentarer i pressen om, at afstemningen om kakaodirektivet var fuldstændig forudsigelig, og at de individuelle medlemsstaters medlemmers holdning blev afspejlet. Disse syntes især at støtte producentinteressegrupper inden for hver medlemsstat.
Jeg vil gerne på vegne af de tilstedeværende medlemmer af Det Skotske Nationalistparti, fru Ewing og jeg selv helt kategorisk understrege, at dette ikke er tilfældet. Mange parlamentsmedlemmer - og i hvert fald medlemmer af Det Skotske Nationalistparti - prioriterer den tredje verden og i særdeleshed kakaoproducenter i lande som Ghana og Côte d'Ivoire meget højt. Derfor stemte vi med vores gruppe, Europæisk Radikal Alliance, og indtog denne holdning.
Der er imidlertid ét bestemt emne, hvor vi afveg, og det vedrører Irland og Storbritannien, der har tradition for at producere en bestemt type chokolade og mærke denne mælkechokolade. Jeg mener ikke, at der er noget forkert i det, og accepten af Europa er afhængig af, at vi ikke forsøger at stoppe denne tradition. Så vi stemte på en anden måde vedrørende det pågældende ændringsforslag. Hovedsagen er at støtte den tredje verden, og det gjorde vi.

Nordmann
Hr. formand, jeg har ikke stemt for direktivforslaget, og jeg deler ikke helt ordførerens tilfredshed, for selvom det indeholder forbedringer, er der tale om et overordentlig diskutabelt forslag.
I Den Europæiske Union kan man betegne sejtflydende og så godt som lugtløse kastanjebrune stoffer som »chokolade«, selvom der ikke er tale om rigtig chokolade. Den totale mangel på angivelse af, hvad betegnelserne dækker over, sætter et stort spørgsmålstegn ved, hvor velbegrundet dette direktiv er. Dertil kommer, at uanvendeligheden af nogle af dets bestemmelser svækker det, endnu inden det er vedtaget. Og hvis Kommissionen besad blot en smule fornuft, gjorde den det samme som for tolv år siden: trak forslaget tilbage. Jeg ville ønske, at den var så fornuftig.

d'Aboville
Kommissionen foreslår, at det i samtlige Den Europæiske Unions 15 medlemsstater skal være tilladt at tilsætte vegetabilske fedtstoffer til chokolade i et omfang svarende til maksimalt 5 %.
Noget sådant forudsætter efter vores opfattelse, at tre absolutte betingelser er opfyldt.
Første betingelse: En klar og tydelig oplysning til forbrugeren; det er således ikke nok, at tilsætningsstofferne fremgår af varedeklarationen, varen skal synligt betegnes som »chokolade med vegetabilske fedtstoffer« eller lignende.
Anden betingelse: Man skal kunne bestemme nøjagtig, hvilke vegetabilske fedtstoffer, der er tale om, men det er endnu ikke teknisk muligt. Skal det være tilladt at tilsætte maksimalt 5 % vegetabilske fedtstoffer, må det endvidere være en forudsætning, at man præcist kan måle, hvor store mængder der er tale om.
Tredje betingelse: Der skal opstilles en positivliste over, hvilke vegetabilske fedtstoffer der kan anvendes.
Hvis blot én af disse tre betingelser - som fremgår af vore ændringsforslag - ikke opfyldes, kan vi ikke stemme for hr. Lannoyes betænkning.

Caudron
Det er afgjort hensigtsmæssigt at revidere det gamle direktiv fra 1973 og absolut nødvendigt at gennemføre en EU-harmonisering.
En sådan må imidlertid ikke føre til en generel sænkning af niveauet for forbrugerbeskyttelse og forbrugeroplysning. Men i disse henseender tegner situationen endog meget alvorligt!
Revisionen af et direktiv bør indebære, at man opretholder kvalitetskravene til det pågældende produkt, i dette tilfælde chokolade, og harmoniserer det på EU-plan. Det siger sig selv.
Derfor er forslaget om at tillade, at der tilsættes andre vegetabilske fedtstoffer til chokolade end kakaosmør, uacceptabelt, da det skader produktets integritet.
Desuden er det vanskeligt, for ikke at sige umuligt, at kontrollere, om loftet på 5 % er overholdt, da de vegetabilske fedtstoffers sammensætning i høj grad ligner kakaosmørrets; det er utilfredsstillende set fra et forbrugersynspunkt.
Jeg støtter og har stemt for de ændringsforslag, der respekterer disse principper. Jeg er i øvrigt medforslagsstiller af flere af dem.
Af de nævnte grunde stiller jeg mig på nuværende stadium uforstående og stærkt kritisk over for Kommissionens holdning.

Cushnahan
Hr. formand, jeg ønsker at fastslå, at jeg stemte imod Lannoye-betænkningen. Ændringsforslag 9 og 21 samt mange andre ændringsforslag var særlig negative for Irlands mælkechokoladeindustri.
Selvom jeg var for direktivet, er jeg overbevist om, at forslaget til lovgivningsmæssig beslutning med ændringer vil være skadelige for Irlands chokoladesektor.

Deprez
Indledningsvis vil jeg gerne påpege, at Kommissionen har fremsat et forslag, som vil vende op og ned på en situation, som ganske vist er en smule rodet (for otte af medlemsstaterne gælder der andre regler end for de øvrige syv), men som, når alt kommer til alt, alle er forholdsvis tilfredse med, især forbrugerne, der kan købe den type chokolade, som de foretrækker.
Når man af hensyn til enhedsmarkedet foreslår ensartede regler for chokolades sammensætning, er det forventeligt, at hver part vil søge at beskytte »sin« ordning og dermed »sin« chokolade. Men efter min, og adskillige af mine medborgeres, opfattelse bør betegnelsen »chokolade« forbeholdes produkter med et kakaoindhold på 100 %.
Tillader man nu, at der i samtlige medlemsstater markedsføres chokoladevarer, som indeholder op til 5 % vegetabilske erstatningsfedtstoffer, vil jeg derfor have svært ved at acceptere, at man for sådanne produkter kan anvende nøjagtig samme betegnelse som for produkter med et kakaoindhold på 100 %.
Denne type produkter bør tydeligt mærkes »chokoladelignende produkt« eller lignende. Lykkes det ikke at nå til enighed om dette punkt, bør man i det mindste fastsætte, at der på varen ved siden af ordet »chokolade« med store bogstaver skal stå: «indeholder vegetabilske erstatningsfedtstoffer«, således at forbrugeren oplyses om, hvad den vare, som han står i begreb med at købe og forbruge, rent objektivt indeholder.
Så længe der ikke er enighed om det ene eller det andet af disse principper, foretrækker jeg at stemme imod direktivet og for bevarelse af status quo.

Díez de Rivera Icaza
Syv medlemsstater bruger 5 % andre vegetabilske fedtstoffer end kakaosmør ved fremstillingen af chokoladevarer, og på grund af Kommissionens ønske om med dette direktiv at forenkle reglerne for levnedsmidler er der udbrudt en »chokoladekrig«, bl.a. fordi denne industri - og hvorfor narre os selv - også er delt.
Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse, som jeg tilhører, mener, at det, der er nødvendigt, er at informere forbrugeren behørigt. Dette kræver en mærkning, hvoraf det helt klart fremgår, om den pågældende chokolade indeholder andre vegetabilske fedtstoffer end kakaosmør, således at forbrugeren garanteres frit valg.
For år tilbage erindrer jeg, at jeg måtte forsvare over for hr. Nordmann og overbevise ham, hvilket heldigvis lykkedes, om, at chokolade, således som vi tilbereder det i Spanien, hvor det fortykkes med mel, ikke er skadelig, men blot en kulinarisk særegenhed i mit land, som burde respekteres. Derfor blev denne undtagelse medtaget i den endelige afstemning.
Andre betragtninger i dette tilfælde i dag skal naturligvis respekteres, men forhandlingen er denne og ikke en anden. Derfor stemmer jeg for ved den endelige afstemning.

Grossetête
Jeg vil gerne lykønske hr. Lannoye, som har udført et glimrende stykke arbejde, som jeg støtter.
Trods sagens indviklethed er det lykkedes ham at ændre Europa-Kommissionens forslag på en måde, som jeg er fuldt tilfreds med.
1973-direktivet definerer begrebet chokolade og forbyder, at chokolade tilsættes vegetabilske fedtstoffer som erstatning for kakaosmørret. Imidlertid blev der ved deres tiltrædelse af EØF indrømmet de tre nye medlemsstater Det Forenede Kongerige, Danmark og Irland en undtagelse, hvorefter de kunne tilsætte andre vegetabilske fedtstoffer end kakaosmør i et omfang svarende til maksimalt 5 % af produktets samlede vægt.
Østrig, Finland, Sverige og Portugal anvender den samme undtagelsesbestemmelse, selvom Kommissionen, juridisk set, ikke har givet dem alle formel tilladelse til det. Ifølge undtagelsesbestemmelsen kan de nævnte lande kun fremstille og sælge den pågældende chokoladetype på deres eget territorium. I øjeblikket sælges den imidlertid frit i størsteparten af de øvrige medlemsstater, dog ikke under betegnelsen »chokolade«. Kun Italien og Spanien har lukket grænsen for disse produkter og overtræder dermed reglerne om frie varebevægelser.
Kommissionens forslag giver i medfør af subsidiaritetsprincippet medlemsstaterne mulighed for at tillade, at der tilsættes andre vegetabilske fedtstoffer end kakaosmør i et omfang svarende til højst 5 % af produktets samlede vægt, og sikrer samtidig produktet fri bevægelighed i hele Den Europæiske Union under betegnelsen »chokolade«. Kommissionen foreslår dog, at det skal mærkes således, at det klart og objektivt fremgår, at det er tilsat de nævnte stoffer.
Denne ene betingelse er fuldstændig utilstrækkelig og derfor uacceptabel. Kommissionen går faktisk ind for, at et produkt fremstillet i en medlemsstat, som tillader, at disse stoffer tilsættes, skal kunne betegnes som chokolade, hvilket ikke er muligt i dag. I øjeblikket tegner de lande, der forbyder tilsætning af andre vegetabilske fedtstoffer end kakaosmør ved fremstillingen af chokolade, sig for to tredjedele af EU's samlede produktion. Kommissionen foretrækker med andre ord at lade undtagelsen være reglen til skade for den traditionelle chokolade og forbrugeroplysningen. Det finder jeg uacceptabelt.
Det er absolut nødvendigt, at etiketten er påtrykt og fremhæver betegnelsen for det pågældende produkt, således at forbrugeren umiddelbart kan skelne klart mellem to varer, som har forskellige egenskaber, uden at skulle foretage et nøjere studium af den samlede varedeklaration.
Selvom jeg sætter pris på den traditionelle mørke chokolade, betragter jeg som medlem af Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse det som et fremskridt, at man har accepteret vore britiske, østrigske, svenske og danske naboers anderledes traditioner. Jeg kan dog ikke gå med til, at traditionelle produkter, som udelukkende indeholder kakao, kan forveksles med produkter, der indeholder andre vegetabilske fedtstoffer. Heroverfor vil briterne, svenskerne og danskerne indvende, at dette udelukkende er et spørgsmål om smag. Ja, selvfølgelig er det udelukkende et spørgsmål om smag og kan derfor ikke være noget afgørende argument, men jeg vil gerne forsvare den »rigtige« chokolade, ikke alene for min egen, men også for fremtidige generationers skyld.
Kommissionens forslag rejser i øvrigt en række problemer, som især berører EU's forbindelser med udviklingslandene, navnlig de kakaoproducerende.
Det har fået Udvalget om Udvikling og Samarbejde, som har haft Kommissionens forslag til udtalelse, til enstemmigt at forkaste det.
Derfor må man dels begrænse anvendelsen af vegetabilske fedtstoffer til kun at omfatte de tropiske vegetabilske fedtstoffer - illipesmør, karitésmør og palmeolie - der produceres i visse AVS-lande, såsom Mali og Burkina Faso, således at disse lande ikke bliver stillet for ugunstigt, dels begrænse chokoladefabrikanternes anvendelse af vegetabilske fedtstoffer i det hele taget.
Seks multinationale selskaber deler 80 % af verdensmarkedet for chokolade. De har således en ikke ubetydelig vægt. Disse giganters primære motivation er økonomisk; vegetabilske fedtstoffer er langt billigere end kakao, og der er kun en meget lille chance for, at fortjenesten slår igennem på den pris, hvortil chokoladen sælges til forbrugeren.
Ydermere råder man endnu ikke over en metode, hvormed man nøjagtigt kan påvise tilstedeværelsen af andre vegetabilske fedtstoffer end kakaosmør samt disses beskaffenhed og art. Der er en fejlmargen på mindst 30 %. Jeg mener, at det er usagligt at fastsætte normer for indholdet, før man har metoder til at kontrollere, om de overholdes. Derfor bør man vente med at lade direktivet træde i kraft, til der er udviklet en metode, der gør det muligt at påvise tilstedeværelsen af andre vegetabilske fedtstoffer i chokolade end kakaosmør.
Hr. formand, jeg stillede en tredobbelt betingelse for, at forslaget kunne vedtages, nemlig:
der skal anvendes en anden betegnelse end »chokolade« for chokolade, der indeholder andre vegetabilske fedtstoffer end kakaosmør; - direktivets ikrafttrædelse skal afvente udviklingen af en metode, der gør det muligt at påvise tilstedeværelsen af andre vegetabilske fedtstoffer end kakaosmør og bestemme mængden af disse; - det skal kun være tilladt at anvende bestemte tropiske vegetabilske fedtstoffer i chokolade.Da disse ændringsforslag desværre ikke har kunnet samle flertal, har jeg stemt imod beslutningsforslaget som helhed.

Holm
For mig har denne sag været yderst besværlig, delvis fordi jeg ikke sidder i det udvalg, der har diskuteret detaljerne i Lannoyes betænkning. For mig er det dog vejledende at lytte primært til forbrugerinteressen, de handelsmæsige aspekter og landenes kulturelle baggrund vedrørende chokolade.
Jeg har derfor stemt for de forslag, som indebærer, at man på emballagen skal have mærkning, for at forbrugeren skal kunne vide, hvad han/hun køber og spiser.
Jeg har taget hensyn til, at handelspolitikken skal bedrives med hensyn til både de sociale og de økologiske aspekter.
Sidst, men ikke mindst, må man tage hensyn til det kulturelle aspekt. EU-landene har langt fra nogen ens historie med hensyn til mængde af kakao i chokolade. I blandt andet Sverige er mængden af kakao i chokolade traditionelt set lav. Ud fra det aspekt er det uhensigtsmæssigt helt og holdent at indføre et direktiv, der går imod denne kulturelle forskel.

Souchet
Den del af det foreliggende direktivforslag, der drejer sig om chokolade, har givet anledning til meget talrige og kraftige reaktioner, hvilket er fuldt forståeligt i betragtning af de økonomiske og sociale konsekvenser direktivet kan forventes at få, ikke alene i, men også uden for Europa, herunder navnlig i Afrika. Såvel forhandlingen som det meget store antal ændringsforslag, der er blevet fremsat, har vist, at der hersker indbyrdes meget modstridende holdninger.
Hvor nogle først og fremmest forsvarer forbrugerne, kakaoproducenterne og de små og mellemstore chokoladefabrikanter, tager andre mest hensyn til de seks multinationale selskaber, som alene repræsenterer 74 % af det europæiske marked for chokoladevarer. Min gruppe hører, naturligvis, til førstnævnte kategori, og det er i overensstemmelse hermed, at vi har fremsat et stort antal ændringsforslag.
Den første gruppe ændringsforslag drejer sig om kakaoforsyningen. Det er absolut nødvendigt at sikre de 31 AVS-staters økonomi, som er stærkt afhængige af kakaoeksport. Jeg minder om, at de vestafrikanske kakaoproducenter afsætter 90 % af deres produktion i Den Europæiske Union, og at 11 millioner mennesker er direkte afhængige af kakaohøsten. Europa-Parlamentets forskningsafdeling skønner, at efterspørgslen vil falde med fra mindst 30.000 til 200.000 t, hvis forslaget vedtages i sin nuværende skikkelse.
Ud over tabet af afsætningsmuligheder kan direktivet forventes at få væsentlige følger for råvarepriserne på kakao på verdensmarkedet. Men det er absolut nødvendigt, at Den Europæiske Union overholder de aftaler, som den har indgået med sine partnere AVS-landene; vores første gruppe ændringsforslag er fremsat med dette for øje.
Den næste gruppe ændringsforslag drejer sig om beskyttelsen af forbrugerne. Et produkt, som indeholder andre vegetabilske fedtstoffer end kakao, må ikke kunne betegnes som chokolade, men skal betegnes »chokoladelignende produkt«. Dette skal forbrugerne have præcis information om. Denne information skal være klar, nøjagtig, læselig og angivet såvel i forbindelse med varedeklarationen som på forsideetiketten ved siden af varemærket.
Den tredje gruppe ændringsforslag omhandler kontrollen. For hvordan kan man tillade, at der tilsættes op til 5 % vegetabilske fedtstoffer til chokoladevarer, når man ikke råder over pålidelige målemetoder?
Endelig hænger den fjerde gruppe ændringsforslag sammen med Miljøudvalgets besynderlige krav om, at der foretages en undersøgelse af direktivets betydning for udviklingslandenes kakaoeksport. Men en sådan undersøgelse bør ikke først foretages, efter at direktivet er gennemført. Jeg foreslår, at man tværtimod undersøger, hvilke økonomiske og sociale konsekvenser direktivet kan forventes at få både i og uden for EU, inden det vedtages, og inden der gives tilladelse til at tilsætte vegetabilske fedtstoffer til chokolade. Jeg er godt klar over, at Kommissionen plejer at vedtage beslutninger af betydning for handelsforbindelserne udadtil uden først at have undersøgt, hvilke følger de vil få. Men denne dårlige vane mener jeg ikke, at vi behøver at opmuntre eller tillægge os.
Med hensyn til beskæftigelsesvirkningerne i Den Europæiske Union minder jeg om, at seks firmaer alene tegner sig for 74 % af det europæiske chokolademarked, mens et stort antal små og mellemstore agroindustrielle virksomheder deler resten. Disse virksomheder råder ikke over tilstrækkelige økonomiske ressourcer eller produktionsfaciliteter til at tilsætte andre vegetabilske fedtstoffer end kakao. Vedtages direktivet, således som det foreligger, vil mange af dem være dømt til at forsvinde og dermed naturligvis også et stort antal arbejdspladser i denne branche, som dog er en anerkendt, traditionel europæisk erhvervsgren.

Verwaerde
Jeg vil gerne lykønske ordføreren, hr. Lannoye, som har udført et vanskeligt, men også fremragende stykke arbejde. Det er lykkedes ham i betænkningen at sætte fingeren på alle de problemer, som dette kommissionsforslag rejser.
Som medlem af Det Blandede Parlamentariske Udvalg EU/AVS kan jeg ikke acceptere Kommissionens forslag. Det ville være uforståeligt for vore partnere, hvis vi vedtog et forslag, der overtrådte Maastricht-traktaten og de aftaler, som EU er forpligtet af.
Uden at gå i detaljer vil jeg gerne understrege, at det skønnes, at en generel tilladelse til i samtlige EU-lande at tilsætte andre vegetabilske fedtstoffer end kakaosmør vil føre til et fald i kakaoforbruget på mellem 88.000 og 125.000 t ud af en verdensproduktion på 2, 6 mio t. Det ville gå direkte ud over adskillige landbrugere. De mest berørte lande ville være Elfenbenskysten, Ghana og Cameroun.
EU har indgået en række aftaler inden for rammerne af sine forbindelser med AVS-landene. En generel tilladelse ville ganske enkelt være en overtrædelse af Lomé-konventionen, hvis hovedformål bl.a. er at fremme AVS-landenes eksport.
Desuden ville den være i strid med den internationale kakaoaftale og have en meget negativ virkning på kakaoprisen og dermed på STABEX (ordningen til stabilisering af eksportindtægter under Lomé-konventionen). Det ville kunne koste EU millioner af ECU og på lang sigt være meget skadeligt for producentlandene.
Af disse grunde har Udvalget om Udvikling og Samarbejde, som har fået forelagt Kommissionens forslag, enstemmigt forkastet det, men jeg vil gerne understrege, at jeg var villig til alligevel at stemme for forslaget, hvis visse betingelser blev opfyldt. Nogle af de ændringsforslag, der skulle vedtages, for at jeg kunne stemme for, er blevet forkastet, og det beklager jeg. Derfor har jeg stemt imod beslutningsforslaget, således som Parlamentet har ændret det.

Wibe
Jeg har stemt i henhold til den svenske socialdemokratiske linje om, at det skal være tilladt at tilsætte 5 % andet vegetabilsk fedtstof end kakaosmør til chokolade.
Jeg kan dog ikke lade være med at blive slået af tanken om den kolossale mængde af dokumenter, der er blevet produceret om sagen, når vi i stedet for kunne have ladet dette ligge i den nationale lovgivning. Det har fungeret godt i mindst hundrede år. Det er sager som denne, der svækker Unionens anseelse blandt borgerne.
Betænkning af Mosiek-Urbahn (A4-0295/97)
Lindqvist
Der er ingen som helst grund til, at EU skal beskæftige sig med denne sag. Det er et nationalt anliggende, eller et anliggende for en international brancheorganisation.
Betænkning af Breyer (A4-0281/97)
Martinez
Hr. formand, jeg har bedt om ordet vedrørende fru Breyers betænkning, ikke alene i min egenskab af parlamentsmedlem for Lubéron i verdens mest vinproducerende region Languedoc-Roussillon, men også af hensyn til Deres land, hr. Imbeni. Vi har været dumme nok til at forkaste ændringsforslag 41, som drejer sig om druesaft, herunder mere specielt - og teknisk - metavinsyre, som gengiver druesaften dens syreholdighed og gør det muligt at nyde dens smag.
Dermed har vi tilføjet produktionen af druesaft, som gør det muligt at udnytte millioner og atter millioner hektoliter druemost, betydelig skade. Man kan ikke på den ene side hævde, at der er en overproduktion af vin - hvilket i øvrigt er forkert - og samtidig gøre det umuligt at udnytte, eller i hvert fald formindske, den påståede overskydende vinproduktion. Vi har med kun to stemmers flertal, herunder - undskyld mig, hr. formand - en del af venstrefløjens stemmer, forårsaget betydelig økonomisk skade.
Når man kender forholdene, Kommissionens holdning til den fælles markedsordning for vin og alle dens bestræbelser for at ødelægge EU's vinproduktion til fordel for Chiles, Østeuropas, Argentina og Australiens, kan man, endnu en gang, kun undre sig over, hvorfor man, tilskyndet af den såkaldt grønne lobby, har villet tilføje branchen den skade, som nu er sket. Jeg beklager og fordømmer denne holdning. Jeg håber, at De og Deres gruppe ikke vil være ansvarlig herfor, hr. formand.

Ebner
For at fuldende det indre marked var det uundgåeligt at harmonisere anvendelsen af tilsætningsstoffer i levnedsmidler. På grund af videreudviklingen på området for tilsætningsstoffer i levnedsmidler var det virkelig nødvendigt at ændre de eksisterende direktiver og komplettere dem med udvidede bilag med grænseværdier.
Ud af de 28 ændringsforslag, som Miljøudvalget vedtog, er det først og fremmest de forslag, som supplerer bilagene med nye tilsætningsstoffer, som er af betydning. Uden en principiel og fælles regulering af tilsætningsstofferne fører princippet om gensidig anerkendelse til stor usikkerhed for forbrugerne.
I tabellen i III. bilag, hvor de tilladte maksimale mængder for SO2 er anført, blev der indføjet et nyt levnedsmiddel, nemlig destillerede alkoholiske drikke med hele pærer, især Williamsbrand.
Dette er især af væsentlig betydning for de norditalienske frugtbrænderier, som traditionelt fremstiller dette produkt.
Den Williamsbrand, som fremstilles i f.eks. Sydtyrol, indeholder en hel pære. Denne pære er altid blevet behandlet med svovl, nærmere bestemt med 50 mg/l svovldioxid, det vil sige, at pæren lægges i en vandopløsning med svovldioxid. Dette skal tilsættes, for at frugten ikke med det samme skifter farve og bliver opløst. Den foreslåede dosis er så lille, at den i sundhedsmæssigt øjemed ikke giver anledning til betænkeligheder, og den kan anvendes på grund af sin antimikrobielle virkning.
Produktet er blevet distribueret fra vores brænderier i årtier. Hvis bilaget til direktiv 95/2 ikke suppleres, kan det betyde enden på dette traditionelt fremstillede produkt.
Williamsbrand med en ægte konserveret pære er et produkt med traditioner, som værdsættes langt ud over landets grænser af mange kunder, også i andre EU-stater. Det ville være et tab, hvis dette produkt ikke længere må sælges.
Jeg vil gerne endnu engang takke de medlemmer af Miljøudvalget, som støttede dette emne i udvalget, og som vedtog det ændringsforslag, som jeg fremsatte.

Gahrton, Holm og Schörling
Vi har stemt for betænkningen, da den generelt indebærer en restriktiv holdning til tilsætningsstoffer i fødevarer. Det indebærer ikke, at vi godkender den forøgelse af tilsætningsstoffer i babymad, som desværre også kan blive et resultat af direktivet, noget som "Statens Livsmedelsverk« i Sverige har advaret imod og svenske repræsentanter i Rådet har forsøgt at modvirke. Vi mener, at disse spørgsmål må undersøges betydeligt mere grundigt.

Sandbæk
Forbrugerønskerne er klare. De europæiske forbrugere tænker mere og mere økologisk. De ønsker renere råvarer og ønsker ikke tilsætningsstoffer. Men Kommissionen ignorerer de europæiske forbrugeres ønsker og udvider i stedet den såkaldte positivliste med flere tilladte tilsætningsstoffer. Kommissionen foretager endog denne udvidelse, uden at tilsætningsstofferne kan dokumenteres som teknisk nødvendige og uden dokumenterede fordele for forbrugerne, og uden at det kan bevises, at den foreslåede dosis er sundhedsmæssig risikofri. Dette er i øvrigt forhold, som Kommissionen er forpligtet til at behandle, hvis positivlisten skal udvides. Igen må man konstatere, at forbrugernes ønsker ignoreres. Jeg stemmer for Breyers betænkning som helhed, fordi den på en række væsentlige områder betyder en stramning af mærkningskravene og kritiserer Kommissionens udspil og udvidelsen af positivlisten. Dette er f.eks. tilfældet i forbindelse med anvendelsen af sulfit eller det mere groteske eksempel med Kommissionens tilladelse af E405, der skal bevirke, at man får et bedre optisk indtryk af cider, selvom stoffet samtidig er forbudt i kattefoder.
En række af ændringsforslagene til betænkningen giver dog grund til bekymring. De ændringsforslag, der søger at udvide rækken af tilladte tilsætningsstoffer, stemmer jeg imod. Der er ofte ingen grund til udvidelsen - og specielt ikke, når det drejer sig om tilsætningsstoffer til babymad. En undtagelse her vil dog være tilsætningsstoffer til babymad beregnet til syge børn, hvor der kan være et specialbehov. Når det drejer sig om sulfater og sulfitter, må jeg vende mig kraftigt imod anvendelsen af disse stoffer. Sulfitterne er søgt begrænset i bl.a. Danmark, og sådan bør det også være i en europæisk sammenhæng. For en stor gruppe mennesker kan sulfitterne nemlig give helbredsmæssige problemer især i form af overfølsomhedsreaktioner, specielt hos astmatikere. Reaktionerne afhænger naturligvis af den indtagede dosis, og af, hvor disponeret man er, men kan variere fra ubehag og vejrtrækningsproblemer til i værste tilfælde dødsfald. Sulfitterne bør begrænses - også fordi de ofte ikke er nødvendige, som vi f.eks. har set i forbindelse med debatten om de tørrede frugter. Også ved produktion af kartofler på dåse er anvendelsen af sulfitter unødvendig, idet uskadelige stoffer som citronsyre og antioxidanter ligeså godt kan anvendes, hvilket f.eks. sker i Danmark. For at undgå en yderligere anvendelse af sulfit, stemmer jeg således imod ændringsforslag 7, 30, 31 og 38. Ændringsforslag 10 stemmer jeg for, fordi dette netop søger at begrænse sulfitanvendelsen. Dog stemmer jeg imod den del, der drejer sig om muligheden for at anvende sulfit i forbindelse med alkoholholdige drikke med hele pærer, som man ønsker at tilføje listen, hvorved anvendelsen af sulfit vil blive øget.
Jeg må også kraftigt vende mig imod, at nisin optages på positivlisten (ændringsforslag 32 og 36). Nisin er et antibiotika, og hvem ønsker dette tilsat sine fødevarer? Medicin og mad bør altid holdes skarpt adskilt, men i særdeleshed, når det som i ændringsforslaget drejer sig om æggeprodukter, der anvendes som råvarer til en bred vifte af produkter. Endelig bør tilsætningsstoffet PES have et selvstændigt E-nummer, idet det ellers af forbrugerne kan forveksles med E407, der adskiller sig væsentligt fra PES, både fremstillings- og sundhedsmæssigt. Breyers betænkning er væsentlig, og man kan kun håbe på, at fornuftige restriktive danske regler ikke undermineres af en mindre forbrugervenlig europæisk lovgivning. For de danske forbrugere - og især folk i risikogrupperne - vil dette nemlig være intet mindre end en katastrofe.

Souchet
Fru Breyers betænkning har ikke til formål at fremme udviklingen af en række vigtige levnedsmidler. F.eks. vil nogle af Miljøudvalgets ændringsforslag føre til meget alvorlige problemer for produktionen af mejeriprodukter med nedsat fedtindhold og kunsttørrede kartofler.
Min gruppe har stillet to meget præcise ændringsforslag, der berører to forskellige erhvervsgrene. Disse to ændringsforslag er et udtryk for den tankegang, som efter vores opfattelse burde have præget direktivet om tilsætningsstoffer.
Ifølge det ene ændringsforslag skal det være tilladt at anvende 50 mg metavinsyre pr. liter ved fremstillingen af druesaft. Herom afgav Komitéen for Levnedsmiddelteknologi den 8. oktober en utvetydig udtalelse, hvori den gav tilladelse til at anvende metavinsyre til bevarelse af frugternes naturlige syreholdighed. Da metavinsyren ikke nedbrydes fuldstændig, bør den betragtes som et tilsætningsstof til fødevarer.
Det er velkendt, at druesaft udgør en vigtig afsætningsmulighed for den europæiske vinproduktion. Metavinsyre anvendes ved fremstillingen af en lang række fødevarer. Hvorfor så forbyde den til druesaft? Det forholder sig således, at Frankrig tegner sig for 75 % af den europæiske produktion af druesaft. Jeg tør ikke tænke på, at en forøgelse af denne produktion, som i høj grad synes at opfylde forbrugernes behov, ville kunne opfattes som en uønsket konkurrence, f.eks. af fabrikanterne af appelsinjuice, som for størstepartens vedkommende tilhører andre medlemsstater, og som kunne tænkes på denne måde at ville begrænse en sådan forøgelse.
Det andet ændringsforslag drejer sig om anvendelsen af kaliumsulfat, som er nødvendigt for fremstillingen af færdigpakkede flæskestrimler. Formålet med dette ændringsforslag er at sørge for, at disse varer er bakteriologisk sikre. Det er nemlig således, at der, efter at produktet har forladt fabrikken, godt kan opstå en forurening, der stammer fra selve råvaren. Derfor må man holde bakterierne under kontrol, navnlig for det tilfælde at forbindelsen under køl mellem fabrik og forbruger brydes.
Sammenfattende vil jeg gerne understrege over for Parlamentet, at fastsættelse af normer ikke må være en metode til at tilvende sig markedsandele til fordel for konkurrerende virksomheder, som er hjemmehørende i andre medlemsstater. Desuden bør man ikke, fordi man tror, det beskytter forbrugeren, forbyde anvendelsen af bestemte tilsætningsstoffer, som de videnskabelige autoriteter anser for fuldstændig harmløse, og det endog til skade for fødevaresikkerheden selv. Hvad dette angår vil jeg gerne henlede opmærksomheden på, at det USA, som ofte fremholdes som eksempel på et højt udviklingsstadium inden for fødevaresikkerhed, er et af de lande, hvor der forekommer flest tilfælde af fødevareforgiftning.
Betænkning af Wiebenga (A4-0284/97)
Buffetaut
Hr. formand, Europa har flere gange oplevet dramatiske begivenheder, som har fået folk til at flygte fra deres fædreland for at undslippe kommunistisk repression: nedkæmpelsen af frihedsbevægelsen i Ungarn i 1956, undertrykkelsen af Prag-foråret i 1966. I vore dage har krigen i det tidligere Jugoslavien, som også var efterveer af et marxistisk styre, vidnet om nødvendigheden af være forberedt på alle eventualiteter. Og det så meget mere som situationen i Algeriet kan få alvorlige følger for de europæiske Middelhavslande.
På den baggrund finder vi det uacceptabelt, at en medlemsstat ved en rådsafgørelse vedtaget med kvalificeret flertal kan påtvinges en ordning for midlertidig beskyttelse, hvor ønskeligt det end måtte være at etablere et samarbejde mellem EU's medlemsstater om dette problem.
Som enhver kan forstå, vil en massiv tilstrømning af fordrevne personer kunne skade den indre sikkerhed og den sociale og økonomiske balance i et land, der udsættes for en sådan. På dette område, måske mere end på noget andet, er det absolut nødvendigt at respektere den nationale suverænitet. Desuden kan den ordning, som nu foreslås, selvom der ikke er nogen international forpligtelse til at indføre en sådan, få en katastrofal tiltrækningskraft, ikke mindst fordi den ikke indeholder foranstaltninger, der tilskynder de fordrevne til at vende tilbage.
Helvede er brolagt med gode hensigter, hr. formand, og en generøsitet, som går ud over det fornuftiges grænser, kan vise sig mere katastrofal end noget andet. Af disse grunde har vi ikke kunnet stemme for hr. Wiebengas betænkning.

Berthu
Kommissionens forslag til Rådet om en fælles aktion vedrørende midlertidig beskyttelse af fordrevne personer bør få alle ansvarlige, der bekymrer sig om sig om deres medborgeres interesser, til at råbe vagt i gevær. Den er så meget mere foruroligende, som den er udtryk for en konstant tankegang i Bruxelles. Og hvis det ulykkelige sker, at Maastricht-traktaten ratificeres, vil Rådet fem år senere kunne vedtage sådanne forslag med kvalificeret flertal efter fælles beslutningstagning med Europa-Parlamentet og på grundlag af Kommissionens initiativmonopol.
Hvad indeholder da dette forslag om en »fælles aktion«? Persongrupper fordrevet på grund af krig, som kan tænkes at flygte til vore lande, skal kunne tildeles en beskyttet retsstilling. Der er tale om en anden personkategori end asylansøgere, det vil sige personer, der forfølges på grund af deres overbevisning, og som kan opnå flygtningestatus her i henhold til konventionen af 28. juli 1951. Denne konvention tager efter sit indhold sigte på enkeltstående tilfælde. Men den situation, som krigen i det tidligere Jugoslavien har resulteret i - og som desværre vil kunne gentage sig i andre lande - drejer sig ikke kun om nogle få intellektuelle, der er flygtet fra nogle mere eller mindre diktatoriske regeringer, men om meget talrige befolkningsgrupper, som er blevet hjemstavnsløse på grund af borgerkrig, og som ofte ikke har nogen tilknytning til nogen af de stridende parter. Denne situation giver anledning til et nyt og meget vanskeligt problem, selvom vi ikke i øjeblikket - vil jeg gerne understrege - er bundet af nogen international forpligtelse i den forbindelse. Skal vi uden begrænsninger tage imod alle disse nye flygtninge, vel vidende at deres antal kan løbe op i flere hundrede tusind, for ikke at sige millioner? Bør vi ikke, tværtimod, nu hvor det ikke længere drejer sig om enkeltstående tilfælde, systematisk søge andre løsninger? Og i det foreliggende tilfælde hvilke? Det er dog et spørgsmål, som fortjener at blive stillet.
Endvidere havde det været rart, om der et eller andet sted i dette dokument stod, at det første kriterium, som der skulle tages hensyn til, var EU-borgernes interesser - det er, hvis nogen skulle have glemt det, EU-borgernes interesser vi er valgt til at varetage - og at det andet var vore muligheder for at modtage de fordrevne, og at det tredje var disses lyst til at komme hertil snarere end et andet sted. Det er ligegodt forbløffende, at de to førstnævnte kriterier overhovedet ikke nævnes.
Værre endnu er det, at de bestemmelser, der er indeholdt i forslaget om en fælles aktion, er ensbetydende med en harmonisering ovenfra af de fordrevnes sociale og økonomiske rettigheder samt af deres rettigheder med hensyn til familiesammenføring i hele Europa. Disse fordele vil næppe tilskynde dem til at rejse igen. Deres tilbagevenden er tydeligvis ikke et mål for forfatterne af forslaget, som blot i forslagets artikel 4 har anført, at man »ved tilrettelæggelsen af de pågældendes hjemvenden [skal lægge] hovedvægten på bestræbelser på at fremme frivillig hjemvenden i samarbejde med de relevante internationale organisationer«.
Endelig er de proceduremæssige problemer ikke de mindst bekymringsvækkende. Hvis Rådet vedtager de bestemmelser, som nu foreslås, vil de forskellige flygtningegruppers retsstilling som fordrevne i fremtiden blive tildelt dem ved flertalsafgørelse. Vil Frankrig kunne pålægges at tage imod flygtninge fra krige langt borte, blot fordi dets unionspartnere har besluttet det? Det ville afgjort være i strid med vore vitale interesser således at opgive herredømmet over vort territorium.
Over for dette vil man indvende, at de af Kommissionen foreslåede bestemmelser dog skal vedtages af Rådet. Og dette skal ifølge de nugældende regler, nemlig artikel K.3, stk. 2, litra b), træffe afgørelse med enstemmighed.
Dette værn er imidlertid ikke så solidt, som man skulle tro. Først og fremmest har nogen fundet på, at EuropaParlamentet skal høres - utvivlsomt for at lægge et større pres på Rådet. Og vi har i dag set, hvor føjeligt Parlamentet er gået med på dette spil. Men det er ikke det vigtigste; man skal holde sig for øje, at gennemførelsen af Maastrichttraktaten kan bryde det værn, som enstemmighedsreglen udgør. Skal Europas folk lægge deres skæbne i hænderne på en uansvarlig kreds, som ydermere er fræk nok - så sikker er den på sig selv - til på forhånd at bebude, hvilken antinational politik den agter at iværksætte? Dette er et af de væsentligste spørgsmål, der må stilles under debatten om ratifikationen af Amsterdam-traktaten.

Eriksson og Sjöstedt
Vi synes, at flygtningesager og sager om fordrevne personer er af aller største vigtighed, og vi værner meget om flygtninge og deres rettigheder.
Vi ser derimod gerne, at disse sager samordnes på Europarådsniveau og ikke på EU-niveau, og vi ønsker heller ikke at se en harmonisering af de forskellige landes asyl- og flygtningepolitik.

Gahrton, Holm og Schörling
Vi har støttet betænkningen, da den kræver humanisering af flygtningemodtagelsen. Samtidig vil vi betone, at dette ikke må tages til indtægt for en svækkelse af medlemsstaternes suveræne kompetence til selv at beslutte, i henhold til FNs konvention, om sin indvandrer- og flygtningepolitik.

Kirsten Jensen, Blak og Iversen
De danske socialdemokrater har i dag stemt for betænkningen om midlertidig beskyttelse af fordrevne personer. De enorme flygtningemasser fra krigen i Jugoslavien ligger tæt på i vores erindring. Med disse erfaringer må vi kunne forstå, hvorfor det er så vigtigt, at vi samarbejder på dette område. Det handler om mennesker i nød og om, at vi er os vores humanitære ansvar bevidst.
Kommissionens forslag er godt, fordi det giver mennesker i nød mulighed for at blive behandlet ens i EU. Vi kan derved få visse minimumsrettigheder i Fællesskabet. For os er det vigtigt, at en krig i et land ikke ødelægger disse menneskers fremtid. Når de får tilladelse til at være i EU, så skal de også kunne få undervisning og job. Vi havde dog gerne set en konkret byrdefordeling. Derfor bør der også arbejdes for en aftale, der fordeler flygtningene internt i EU, allerede før de kommer over EU's grænser. Alle må vedkende sig deres ansvar. Det tjener i sidste ende alle bedst, både medlemslandene og flygtningene.

Lindqvist
I de tilfælde, hvor nationalstaterne ikke kan finde løsninger i bl.a. asylsager, skal disse løses via FN, Europarådet samt via kontakter med internationale flygtningeorganisationer. EU er ingen stat, men skal derimod være et rent mellemstatsligt samarbejde.
Flygtningesager er i højeste grad internationale spørgsmål, og i de tilfælde, hvor de ikke kan løses nationalt, er de for store til at blive begrænset til EU.

Wibe
Min vision af et demokratiernes Europa er, at hver og en af de selvstændige stater fører en generel og human flygtningepolitik. Jeg har intet imod, at der tilføjes en protokol til flygtningekonventionen om midlertidig beskyttelse for fordrevne personer.
Derimod har jeg svært ved at se grunde til, hvorfor dette skal behandles i Europa-Parlamentet. Det er dog givetvis ønskeligt, at Rådet med enstemmighed kan blive enige om minimumsrettigheder i dette spørgsmål.
(Mødet udsat kl. 13.15 og genoptaget kl. 15.00)

Aktuel og uopsættelig debat
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er debatten om aktuelle og uopsættelige spørgsmål af væsentlig betydning.

Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende beslutningsforslag:
B4-0826/97 af André-Léonard, Fassa og Bertens for ELDR-Gruppen om Afghanistan; -B4-0840/97 af Karamanou for PSE-Gruppen om krænkelse af kvindernes rettigheder i Afghanistan; -B4-0852/97 af Lalumiére, Dell'Alba, Dupuis og Hory for ARE-Gruppen om Afghanistan; -B4-0860/97 af Maij-Weggen, Thomas Mann og Oomen-Ruijten for PPE-Gruppen om Afghanistan; -B4-0874/97 af Aglietta, Van Dijk, Roth, Gahrton, Schroedter, Telkämper og Ripa di Meana for V-Gruppen om Afghanistan; -B4-0875/97 af Sornosa Martínez, Pailler, Castellina, González Àlvarez, Papayannakis, Eriksson, Ojala og Gutiérrez Diaz for GUE/NGL-Gruppen om situationen i Afghanistan; -B4-0888/97 af Pasty og Azzolini for UPE-Gruppen om situationen i Afghanistan.
Bertens
Fru formand, Parlamentet må i stærke vendinger fordømme talibanerne. Arrestationen af kommissær Bonino er et slag i ansigtet på det vigtige arbejde, som hun udfører for den humanitære hjælp til Afghanistan.
Bl.a. på grund af USA's tilbageholdende holdning vedrørende Afghanistan spiller Unionen en særlig vigtig rolle, og den rolle skal vi være villige til at spille. Vi må gøre alt for at forbedre menneskerettighedssituationen derovre og naturligvis talibanernes menneskerettighedspolitik, der er uacceptabel og som konstant fordømmes.
Kommissionen skal i sin hjælpepolitik netop samarbejde med NGO'er, der lægger vægt på menneskerettigheder og lige behandling af mænd og kvinder. Politisk vi må holde fast ved ikke-anerkendelsen af Talibanmyndighederne. Unionen skal tage initiativ til en genoprettelse af freden. Andre lande skal overbevises om at fastholde en og samme linje. Kun en varig fred kan gøre en ende på den afghanske befolknings vedvarende lidelser. I øvrigt vil det også være den eneste måde vi kan standse den under Talibanregimet voksende opiumproduktion og -handel, og derfor er der også indgivet et ændringsforslag, og det vil vi gerne støtte.

Karamanou
Fru formand, kære kolleger, endelig kom ekkoet af de afghanske kvinders skrig af smerte, rædsel og håbløshed frem til Europa-Parlamentet for at vi, håber jeg, kan forvandle det til en appel til den øvrige verdens medfølelse, solidaritet og frem for alt handling, således at der kan sættes en stopper for det mareridt, som Afghanistans befolkning gennemlever under et absurd og blodigt regime bestående af en samling unge analfabetiske fanatikere, som for et år siden besatte to tredjedele af landet og hævder, at de handler i Allahs og Islams navn.
Talibanernes magtovertagelse stiller udviklingen århundreder tilbage til den mørkeste middelalder. Kvindernes liv er forvandlet til en tragedie, som selv ikke de gamle græske tragediedigtere ville have fantasi til at fatte. Talibanerne har trådt enhver form for demokrati og menneskerettigheder i landet under fode ved at forbyde kvinder enhver form for uddannelse, arbejde, ytringsfrihed og bevægelsesfrihed, selv retten til medicinsk behandling, fordi det eneste hospital for kvinder i Kabul ikke råder over adgang til vand og ikke har det nødvendige hospitalsudstyr.
De kvinder, der lever under dette særprægede og rædselsvækkende apartheidstyre, er tvunget til at gå tildækket og gå så lidt ud som muligt, hvilket fører til knoglesygdomme på grund af manglende udsættelse for solens stråler og Dvitaminmangel. Hvad mon Verdenssundhedsorganisationen har at sige til dette?
I Afghanistan er ulydighed mod de ekstremistiske magthavere ensbetydende med døden, kvinder piskes, sprøjtes til med ætsende syre, stenes og myrdes for forbrydelser, som den ikke at have tildækkede ankler! Hvis deres hænder kan ses eller deres ansigt kommer til syne, hvis de tillader deres børn at lege med legetøj, hvis de ikke ledsages på markedet af mandlige slægtninge, er straffen døden ved stening: fjernsyn, radio, bifald, fotografier, sang og dans er altsammen forbudt. Piger, der bliver ofre for voldtægt, skal i henhold til ekstremisternes love stille med fire mandlige vidner for at bevise, at de ikke selv opfordrede til voldtægt! Så mange vidner er det naturligvis fuldstændig umuligt at skaffe. I sådanne tilfælde er familien nødt til at dræbe pigen for at beskytte sin ære. Det er rædselsvækkende og vanvittigt! Hvilken syg hjerne kan finde på noget sådant i den teknologiske revolutions 1997?
Efter alt dette er der ingen grund til at undre sig over, at talibanerne kunne finde på at anholde kommissær Bonino, den ansvarlige kommissær for den nødhjælp, som Den Europæiske Union med så stor gavmildhed yder Afghanistans folk. Talibanerne hævder naturligvis stædigt, at de handler i Islams navn. Ikke desto mindre er vi klar over, at muslimske intellektuelle i hele verden hævder, at dette styre intet har med Islam at gøre. Motivet er selvfølgelig magten og kontrollen over dette land, der nu i 18 år har kæmpet for at finde sin egen vej til demokrati og fremskridt.
Afslutningsvis vil jeg fra denne talerstol opfordre Rådet, Kommissionen, medlemsstaternes regeringer og de internationale organisationer til at standse enhver form for hjælp til Afghanistan, med mindre den går direkte til ikkestatslige organisationer, og til at tage internationale skridt til at finde frem til at sikre både en fredelig løsning af Afghanistans problemer og en fornyet overholdelse af menneskerettighederne og de demokratiske frihedsrettigheder. Kvindernes Socialistiske Internationale, som jeg selv er næstformand i, har allerede taget sådanne skridt.

Formanden
Fru kollega Karamanou, jeg kan forstå, at det ligger Dem meget på sinde at sige meget, men hvis alle overskrider tiden med et minut, ville vores debat vare en tredjedel længere, og vi har meget lidt tid i dag. Jeg vil derfor gerne bede forfatterne og talerne om virkelig at overholde taletiden.

Dell'Alba
Fru formand, kære kolleger, min gruppe havde i al beskedenhed foreslået, at vi efter fru Boninos rejse til Afghanistan afholdt en debat, for at hun selv kunne delagtiggøre os i sine indtryk og bl.a. fortælle, hvad hun følte i de tre timer, hvor hun var »spærret inde«, om jeg så må sige, i et talibansk fængsel.
Men det har de store grupper ikke ønsket, og derfor må kommissær de Silguy nu vende sig fra sine monetære opgaver og beskæftige sig med Afghanistan-spørgsmålet. Jeg takker ham for at være mødt frem. Og jeg takker Kommissionen for gennem fru Bonino at have haft mod til på ny at rejse spørgsmålet om talibanerne og deres middelalderlige styre, der som bekendt især undertrykker de afghanske kvinder med en hårdhed, der er uden sidestykke i noget andet land. Jeg er med andre ord meget tilfreds med det skridt, som Kommissionen har taget. Den har erindret Den Europæiske Union og det internationale samfund om deres pligt. Rådet - Unionen - må kræve, at FN tager klart stilling til, hvordan FN skal forholde sig til dette styre.
Den Europæiske Union må lade sin stemme høre, navnlig med hensyn til de afghanske kvinders skæbne. I den forbindelse glæder jeg mig især over, at det i et punkt i det beslutningsforslag, som vi står i begreb med at vedtage, nævnes, at den 8. marts symbolsk skal gøres til de afghanske kvinders dag. Jeg vil gerne spørge kommissær de Silguy, hvad han i sin egenskab af medlem af Kommissionen mener om dette forslag fra Parlamentet, om han vil gøre det til sit eget, og om vi sammen kan finde ud af, hvordan den 8. marts kan gøres til de afghanske kvinders dag dermed til en frihedens dag for kvinder og mænd overalt i verden.

Maij-Weggen
Fru formand, tilfangetagelsen af eurokommissær Emma Bonino for nogle uger siden i Kabul var ikke blot en uhørt skandale på det diplomatiske område og en enorm fornærmelse af Den Europæiske Union og fru Bonino, det var også et klart tegn på, hvor alvorlig situationen er, særligt med hensyn til kvinderne i det land. Siden talinbanerne er ved magten, er der blevet iværksat en uhørt terror mod kvinder. Unge og gamle, gifte og enker. Kvinder må ikke længere arbejde i erhvervslivet, de nægtes ret til undervisning, adgang til sundhedsvæsenet hindres i alvorligt omfang, de tvinges til at tildække sig helt og når de skal ud foregår det på strenge betingelser og under ledsagelse af et mandligt familiemedlem. Der er ikke noget andet ord for dette end terror. Og vi er også forbavsede over, at protesten ude i verden ikke er blevet kraftigere end nu. At fru Bonino, der giver så stor hjælp til afghanske flygtninge, er blevet behandlet på denne måde, bør egentligt forstærke protesten, særligt fra Unionen.
Formand, endnu en bemærkning, der slutter sig til det som den socialistiske kollega har sagt. Talibanernes optræden over for kvinderne er egentlig også en skamplet på Islam. Det ville være en god ting, hvis den arabiske verden endnu tydeligere og endnu bedre gav udtryk for, at dette ikke er den måde, som Islam bør være på. Jeg mener imidlertid, at både de vestlige demokratier og de arabiske demokratier bør stå skulder ved skulder for at imødegå denne enorme terror, for det er en skamplet på den arabiske verden og en skamplet på Islam, hvad der foregår derovre.

Van Dijk
Fru formand, talibanernes regime bruger islam som dække for en virkelig afskyelig form for undertrykkelse af kvinder. Det er naturligvis rigtigt, at vi også møder undertrykkelse af kvinder i andre muhammedanske lande, men ingen steder så grelt som talibanerne gør det i Afghanistan. Dette har egentlig ikke noget med islam at gøre, det er simpelthen uhørt magtmisbrug fra talibanernes side. Faktisk er det ikke andet end en røverbande, der forsøger at udvide deres magt.
Det er yderst påkrævet, at der tages initiativ til at løse konflikten i Afghanistan på fredelig måde, og at der sørges for, at menneskerettighederne påny respekteres i Afghanistan. Det er påkrævet, at der opstilles en moralkodeks for hjælpemandskab, så at enhver form for diskriminering på grund af køn udelukkes i den humanitære hjælp, og således at vi i alt fald på den måde kan forsøge at isolere Talibanregimet. En fælles EU-optræden må være på sin plads.

Carnero González
Fru formand, Afghanistan er ikke på vej tilbage til middelalderen. Landet går endnu længere tilbage, selvom det synes utroligt.
Talibanernes styre er i dag et af de mest barbariske og udemokratiske regimer på denne planet. Der er kolossale mængder af klare og gruopvækkende eksempler herpå, f.eks. at kvinder ikke har nogen som helst rettigheder, at de grundlæggende frihedsrettigheder konstant krænkes og endda, som vi ser hver dag, de barbariske henrettelser og straffe, der påføres civilbefolkningen. En civilbefolkning, der lever med elendighed og ødelæggelse, fordi, fru formand, den oven på borgerkrigens følger også lider under den talibanske misregering og fortsættelse af den kolde krig.
Men jeg tror, at vi må gøre det klart: Talibanerne bærer hovedansvaret, men det internationale samfund og dets vigtigste medlemmer bør begynde at tage deres del af ansvaret, for halvfjerdsernes, firsernes og halvfemsernes fejl betales nu. Og vi kan ikke begrænse os til at beklage talibanernes rædsler eller fordømme de hændelser, der overgik kommissær Bonino. Der må handles. Jeg tror, at der er nogle meget enkle, meget klare og meget overbevisende ting, som vi kan gøre: Fortsat fordømme det talibanske styre fra Den Europæiske Unions side og inden for FN's rammer, anmode lande som Pakistan, Saudiarabien og De Forenede Arabiske Emirater, som har forbindelser med Unionen, om ikke at opretholde diplomatiske forbindelser med talibanerne, og hvis de gør, så anvende et pressionsmiddel over for dem. Man kunne f.eks. i de transatlantiske forbindelser, som vi så ofte taler om, få Washington til at anmode Pakistan, Saudiarabien og De Forenede Arabiske Emirater om at udtale sig om talibanernes styre, at der for en gangs skyld kunne indføres en virkelig våbenembargo og også en embargo over for de komponenter, der anvendes i våbnene, at hjælpe NGO'erne, således at de til gengæld kunne hjælpe befolkningen direkte og med en klar adfærdskodeks, og i øvrigt til enhver tid sætte kvinders rettigheder i front ved vores aktion.
Der er behov for en international konference om forpligtelser, og, hr. kommissær, jeg tror, det er på tide fra Den Europæiske Unions side at foreslå en fælles aktion inden for rammerne af FUSP, som kunne følge op på fru Boninos dristighed, klarhed og mod.

Mann Thomas
Fru formand, menneskerettighedssituationen i Afghanistan bliver mere og mere alvorlige. Befolkningen lider under borgerkrigen, der har varet i næsten 20 år, og som har haft katastrofale følger for økonomien, og befolkningen lider under borgerkrigspartiernes selvforherligelse og menneskeforagt.
Talibanerne er et styre af stenalderfundamentalister. Deres politik er rettet mod den kvindelige del af befolkningen. Ved hjælp af ekstremt strenge foranstaltninger udelukkes de systematisk fra det offentlige liv, de nægtes medicinsk forsorg og voldtægter og uudholdelig terror foregår dagligt. Disse selvudnævnte hellige krigere er ansvarlige for flere ofre: religiøse og etniske minoriteter, politisk engagerede og intellektuelle. I den islamiske verden anerkendes de kun af Saudiarabien og Pakistan. Denne isolation viser, at det for talibanerne ikke drejer sig om religion, men om magt og penge. Den europæiske delegation i Afghanistan har bevist, hvor lidt talibanerne bekymrer sig om menneskerettighedskonventionen.
Vi skal sikre, at der kæmpes videre med hjælp fra Den Europæiske Union, og at NGO'erne deltager i den konkrete udformning af hjælpen, og vi skal anstrenge os for at finde en fredelig løsning på konflikten. Her må Ministerrådet ikke længere holde sig i baggrunden.

de Silguy
Fru formand, mine damer og herrer, Kommissionen er meget bekymret over situationen i Afghanistan, og vores vrede - for ikke at sige vort mishag eller vores oprørthed - over, hvad der skete under arrestationen af fru Bonino, er bestemt ikke mindre end Deres.
Fortsættelsen af den væbnede konflikt mellem de forskellige militser og de hyppige menneskerettighedskrænkelser går hårdt ud over civilbefolkningen, og Kommissionen er navnlig foruroliget over kvindernes situation; deres stilling bliver, som fru Karamanou med rette påpegede, mere og mere utryg. Den barske orden, som talibanerne har indført, indskrænker kvindernes fundamentale rettigheder og tager sigte på at gøre dem til andenrangs borgere.
Derfor, hr. Dell'Alba, kan jeg med glæde støtte Deres forslag vedrørende beslutningsforslagets punkt 9 om at udvise særlig opmærksomhed over for de afghanske kvinders situation på næste internationale kvindedag, den 8. marts 1998. I øvrigt kan jeg forsikre Dem om, hr. Carnero Gonzalez, at det allerede den 18. oktober 1996 blev besluttet at iværksætte en fælles aktion inden for rammerne af FUSP; den er indledt og bekræftedes på det seneste Udenrigsministerråd i begyndelsen af oktober måned.
Alligevel vil Kommissionen gerne understrege nødvendigheden af at fortsætte dialogen med de faktiske magthavere i Kaboul, og den fastholder, at EU er moralsk forpligtet til at fortsætte sin bistand og sine humanitære bestræbelser gennem NGO'erne.
Hvorfor dialogen skal fortsætte? Simpelthen fordi det uundgåeligt ville føre til en radikalisering af det talibanske regime, hvis man i dag isolerede Afghanistan. Det håb, som man kan nære om en liberalisering, knytter sig nemlig til genoptagelsen af den internationale dialog, FN's indsats og, naturligvis, en fredsslutning.
Desuden er det nødvendigt at opretholde den humanitære bistand. Jeg minder om, at Den Europæiske Union er den største yder af bistand til Afghanistan; hele dens bistand ydes gennem NGO'er og har i de seneste to år har andraget ECU 120 millioner. En afbrydelse af bistanden nu, hvor vinteren nærmer sig, ville, som De kan forstå, forværre civilbefolkningens i forvejen vanskelige - for ikke at sige uudholdelige - situation. Her må politiske hensyn vige for en simpel kendsgerning: Passivitet fra vores side ville medføre talrige ofre - og det er ikke ligefrem dét, som dette land har brug for!
Den Europæiske Union anerkendte i december 1996 den våbenembargo, der var erklæret mod Afghanistan. Kommissionen går ind for, at embargoen udstrækkes til at omfatte samtlige de lande, der yder militær hjælp til de krigsførende parter. FN udfolder store bestræbelser på at finde frem til en fredelig løsning. Disse bestræbelser bør opmuntres. Indgåelsen af en fredsaftale - som De flere gange har været inde på - forudsætter imidlertid, at samtlige de regionale aktører, som direkte eller indirekte er part i konflikten, bliver inddraget.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær!
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 17.30.

Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende beslutningsforslag:
B4-0829/97 af Cars for ELDR-Gruppen om situationen i Nordkorea; -B4-0841/97 af Ford, Malone, Needle og Thomas for PSE-Gruppen om hungersnød i Nordkorea; -B4-0853/97 af Dupuis og Dell'Alba for ARE-Gruppen om hungersnøden og den politiske situation i Nordkorea; -B4-0861/97 af Habsburg-Lothringen, Rinsche, Decourriére og Oomen-Ruijten for PPE-Gruppen om den alvorlige sult i Nordkorea; -B4-0873/97 af Bloch von Blottnitz, Müller og Holm for V-Gruppen om sultekatastrofen i Nordkorea; -B4-0876/97 af Alavanos og Eriksson for GUE/NGL-Gruppen om hungersnøden i Nordkorea; -B4-0889/97 af Pasty og Azzolini for UPE-Gruppen om situationen i Nordkorea.
Cars
Fru formand, Nordkorea opfylder alle klassiske krav til at kunne kaldes et tyranni. Endnu værre er det, at det er et arvetyranni, hvor magten går fra far til søn.
Nordkoreas folk tvinges til at leve i en permanent katastrofe. De oplysninger, som kommer ud, tyder på lidelser af kolossalt omfang. Børn dør af sult, og underernæringen har nået sådanne proportioner, at der er risiko for kannibalisme. Nordkorea fremstår som én stor koncentrationslejr, hvor fangerne, det vil sige borgerne, mishandles brutalt - både fysisk og mentalt.
Regimet har lukket døren og taget bind for øjnene. Omverdenen må formå det til at tage sig af lidelserne og se sit folk i øjnene!
Lad mig få lov til at tilføje, at det ville være trist, hvis der i dette parlament skulle findes nogle, der af malplaceret socialistisk solidaritet lukker øjnene for det nordkoreanske folks lidelser.

Ford
Fru formand, efter at have besøgt Nordkorea for egen regning med to kolleger, Clive Needle og David Thomas, glæder det mig at deltage i denne debat. Nordkorea er et sølle land, som har både klimaet, kulturen og historien mod sig. Nordkorea har inden for de seneste 18 måneder haft de værste oversvømmelser i 63 år og den værste tørke i 52 år. Resultatet er, at den daglige fødevaredistribution først er faldet fra 700 g til 500 g om dagen og siden til 300 g, og nu er den på sølle 100 g om dagen.
Landbrugsproduktionen er siden 1989 faldet med 50 %, kulproduktionen med 65 % og produktionen af kunstgødning med 75 %. Under vort besøg oplevede vi den bizarre situation, at det var umuligt at grave kul på grund af manglende elektricitet til drift af maskineriet.
FN har for nylig beregnet, at 17 % af nordkoreanske børn lider af fejlernæring. Vi besøgte et børnecenter, et børnehospital, en række børnehjem og børnehaver for selv at opleve det. NGO'er på stedet, UNDP, UNICEF, MSF, Children's Aid Direct og repræsentanter fra Europa-Kommissionen bekræfter alle vores oplevelse af situationen.
Nogle kunne hævde: «Og hvad så? Nordkorea er den sidste af Stalin-regimerne med en marionetdukke som regent med kontrol over militæret, der ifølge USA er i besiddelse af atomvåben.« Jeg er enig med Hr. de Silguy i den seneste debat. Det ville være en forbrydelse mod menneskeheden at straffe nutidens børn for datidens nederdrægtigheder. Er der nogen, der går ind for barnemord som et nyt våben til massedestruktion? Det er vanvid at trænge et land med 1, 5 millioner tropper og atomvåben op i en krog. Vi har råd til at investere USD 4 millioner i KEDO-programmet. USS Independence, der beskytter både os og Japan mod Nordkorea, koster USD 1 million om dagen. Alternativet er måske krig, hungersnød og pest. En gylden middelvej ville være det bedste. Derfor prøver vi at modificere beslutningen via afstemningen. Nordkorea er langsomt ved at blive mere imødekommende. NGO'erne og Europa-Kommissionen bekræfter dette. At presse på for at få umiddelbar og fuld adgang til et land, der stadig formelt er i krig med sin nabo, er det samme som at bede dem om at være mere imødekommende end deres sydkoreanske naboer. Nordkorea må selv vise vejen - det hjælper ikke at kræve det umulige.

Dupuis
Fru formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg rejser falskindsigelse mod det idylliske billede, som den forrige taler malede af begivenhederne i Nordkorea. Der manglede kun englevinger og harpeklang for at gøre det perfekt.
Det, der sker i Nordkorea i dag, er resultatet af fyrre år med verdens mest vanvittige regime. Sammenlignet med de nordkoreanske ledere var Ceaucescu nærmest en kordreng, og alligevel forsøger man nu at bilde os ind, at problemerne udelukkende skyldes tørke og fødevaremangel, selvom vi har at gøre med et forrykt regime, som kaster sig ud i faraoniske projekter til ære for Kim Il-Sung den Første, den Anden og snart også den Tredje. Det er et absurd regime, som vi har med at gøre, og alligevel siger man - mine socialistiske venner - at vi må neddæmpe beslutningen, at vi ikke direkte må fordømme regeringen. Vi kan muligvis kritisere de nordkoreanske myndigheder, men kun en smule. Det er virkelig vanvittigt.
Der er anmodet om separat afstemning om punkt 2, som udelukkende drejer sig om, at vestlige journalister skal have lov til at rejse rundt i Nordkorea for i det mindste at kontrollere, at fødevarehjælpen ikke ender i de siddende magthaveres lommer, men kommer dem, som har brug for den, til gode.
Men vi, Den Radikale Alliance, har fremsat et lille ændringsforslag, hvorefter det nordkoreanske styre om et halvt år skal bringes under internationalt tilsyn, hvis det ikke forinden har gennemført privatiseringer og politiske reformer, for ikke blot sikrer det ikke sine borgere frihed, det sikrer dem heller ikke brød.

Habsburg-Lothringen
Fru formand, når vi i dag beskæftiger os med en hastesag om Nordkorea, skal vi virkelig være klar over, at vi ikke taler om et normalt land. Nordkorea er et land, som i dag handler, som om det var fritaget for alle moralske forpligtelser. Det er en totalitær stat, hvis lige ikke findes. Man kan faktisk ikke sammenligne landets handlinger med handlingerne i noget andet land.
Derfor er det efter min mening også fuldstændig forkert, når visse personer i dag på et tidspunkt, hvor vi står over for den største hungersnød i anden halvdel af dette århundrede, forsøger at gøre det klart for os, at dette kun hænger sammen med de katastrofale oversvømmelser, tørkeperioderne og lignende. Der var allerede hungersnød i Nordkorea på et tidspunkt, hvor disse forfærdelige miljøkatastrofer ikke havde fundet sted. De forstærker kun det, som faktisk sker i landet. Lad os dog være ærlige. Selv kineserne indrømmer i dag, at dette skyldes Nordkoreas politik, og den politk, hr. Ford, har ikke ændret sig meget i den seneste tid.
Der har jo været hungersnød meget længere tilbage end blot i de sidste fire år. Tallene taler for sig selv, også selvom de ikke er tydelige. Alle NGO'er, som er aktive dér, de forskellige organisationer, som blev omtalt, nævner forskellige tal. Men alle taler om, at flere millioner mennesker er berørt af denne hungersnød, at der er ca. 800.000 sultende børn, at de første tilfælde af kannibalisme er forekommet, og at Nordkorea stadig væk igen og igen afviser hjælpen som politisk agitation. Det er ikke acceptabelt for os. Parlamentet skal derfor helt tydeligt tilkendegive, at der er visse betingelser forbundet med både vores kortfristede og vores langfristede hjælp.
Den kortfristede hjælp skal helt klart være forbundet med den betingelse, at vi siger, at vi vil vide, hvor vores hjælp ender. Det er jo uacceptabelt, at hovedparten af den hjælp, som reelt når til Nordkorea i dag, faktisk for størstedelens vedkommende kommer militæret til gode og langt fra kommer befolkningen til gode i det omfang, som det er nødvendigt. Ved den langfristede hjælp vil det også være nødvendigt at gøre den afhængig af reelle forbedringer i landet. Jeg tror, at forslaget fra hr. Dupuis om at begynde at privatisere dette land ville være et meget vigtigt eksempel.
Jeg tror, at vi skal debattere emnet ud fra dette synspunkt, det har vi en forpligtelse til som Parlament.

Holm
Fru formand, hungersnøden bliver stadig værre. Hvad gør regimet i Nordkorea? Jo, den forværrer, eller til og med forhindrer, at den hjælp, der kommer, bliver distribueret ud i landet og kommer mennesker til hjælp. Det kan vi ikke andet end fordømme i Europa-Parlamentet. Kommissionen må gennemføre en hurtig udvidelse af dens humanitære bistand, og samtidig udarbejde en mere langsigtet strategi for at kunne forebygge, at lignende situationer opstår i fremtiden.
EUs handlen er dog dobbeltsidet. Samtidig giver EU nemlig en masse penge til Nordkorea for at landet skal bygge to nye atomkraftværker. Når atomkraftværkerne vel er bygget, er der imidlertid ingen distributionsveje for at få strømmen ud. Det er ikke andet end spildte penge og en politik, som EU ikke skal fortsætte med. Vi skal i stedet hjælpe borgerne i Nordkorea med at overleve hungersnøden, ikke bygge en masse atomkraftværker!

Pettinari
Fru formand, som det er blevet sagt, lider den nordkoreanske befolkning på grund af en hungersnød uden fortilfælde. Ja, befolkningen er nærmest ved at blive udryddet. Sagen bliver alvorliggjort af Pyongyangregeringens kendte isolationspolitik, som ikke giver os mulighed for til bunds at forstå det reelle omfang af den fødevaremangel, som har ramt landet. Men hungersnøden er der, og den er meget alvorlig. Vi mener derfor, at Kommissionen straks skal give tilladelse til at sende fødevarehjælp til den nordkoreanske befolkning. Jeg håber, at kommissæren vil svare klart på dette punkt og tage stilling til den propaganda, som denne tragedie er genstand for her i salen. Det er propaganda, der fremføres af mennesker, som vil lade hjælp til en befolkning være afhængig af, om man kan tvinge en dadelværdig regering til politiske forhandlinger, uden at det dog ændrer noget som helst ved situationens alvor. Vi er alle klar over nødvendigheden af reformer i Nordkorea, og jeg ønsker, at disse sker hurtigst muligt. Jeg tror imidlertid, at den aktuelt presserende sag drejer sig om nødhjælp, og at Europa ikke kan trække sig i forhold til denne tragedie. At trække sig ville være meget alvorligt, og det ville kunne opfattes som medskyld i katastrofens omfang.

Harrison
Fru formand, dette er først og fremmest et humanitært problem, som bør have Parlamentets højeste prioritet. Jeg vil gerne takke mine kolleger, de herrer Ford, Thomas og Needle samt fru Malone, for at bringe os oplysninger om hungersnøden i Nordkorea og for at gøre os opmærksom på alle de sultende børn. Det glæder mig, at EU har været den største donor i forbindelse med Nordkorea i den senere tid.
Men jeg vil gerne fremhæve et politisk punkt: Det er bydende nødvendigt at genoptage drøftelserne mellem Syd- og Nordkorea under USA's og Kinas fælles ledelse. Vi må gøre alt, hvad der står i vores magt for at opmuntre til en politisk løsning. Jeg ved, at vores kolleger i Sydkorea ønsker dette. Jeg håber, at Nordkorea kan leve op til det. Det må være det bedste håb for disse sultende børn.

Vanhecke
Fru formand, jeg må sige, at det ikke sker hver dag, men denne gang er jeg helt enig i den foreliggende beslutning om hungersnøden i det kommunistiske tyranni Nordkorea. Fra min side derfor kun et par bemærkninger om ændringsforslagene. For det første, de tre ændringsforslag fra kollega Dupuis, der i mine øjne er et nyttigt supplement, fordi det mere eftertrykkeligt end i selve beslutningen henviser til den virkelige ansvarlige for denne katastrofe: Det kommunistiske styre med dets næsten ubegribelige luksus for magthaverne og deres familier, men dets ligeledes ubegribelige elendighed for befolkningen, og med den langsomme torturlignende død for tohundredetusinde fanger, som hr. Ford ikke har sagt noget om. Det er faktisk ikke de ødelæggende oversvømmelser, men årtiers stalinistisk styre, der har forårsaget elendigheden og hungersnøden.
Ændringsforslag 4 fra den socialistiske gruppe vil ikke desto mindre ikke fordømme styret, men kun kritisere. Kollega Ford er normalt noget frækkere i sit sprogbrug, særligt hvor det drejer sig om repræsentanter for det demokratiske nationale højrefløj i Europa. Men nu hvor det drejer sig om rigtige politiske mordere og kriminelle fra venstre, gribes kollega Ford pludselig af en slags verbal offenlighedfobi. Det finder jeg meget interessant.
Til sidst et ord om de tre grønne ændringsforslag vedrørende den amerikanske og europæiske støtte til bygningen af to reaktorer. Det er ikke første gang, at de grønne slår på dette punkt. Det er heller ikke første gang, at det sker med urette, fordi de to nye reaktorer tjener til en nødvendig udskiftning af to gamle, meget farlige kernekraftværker, der i øvrigt producerer plutonium til militært brug. Den der modsætter sig dette går i virkeligheden ind for et nyt og måske meget mere dramatisk Tjernobyl.
Det vigtigste, som jeg har lært i dag, er imidlertid kollega Ford's og den socialistiske gruppes skamfulde, men faktiske solidaritet med det uhyrlige kommunistiske styre i Nordkorea. Et styre som de ikke vil fordømme, men højst forsigtigt kritisere. Det skal vi ikke glemme.

Malone
Fru formand, jeg besøgte for nylig Nordkorea med Trocaire, et irsk-katolsk selskab, ved hjælp af min ECU-godtgørelse. Jeg prøver stadig at bearbejde mine oplevelser. Der er ingen tvivl om, at jeg befandt mig i én kult. Det var meget underligt.
Når dette er sagt, er det stadig vigtigt at bringe lidt balance ind i debatten. Der er ganske rigtigt en meget alvorlig fødevaremangel. Der er stor mangel på medicin, og der er helt klart tale om strukturproblemer, der rækker langt videre end de seneste katastrofer, som tidevandsbølgen og så videre har medført. Jeg fik mulighed for at bringe hele emnet om menneskerettigheder op over for de forskellige ministre, vi mødte, og jeg opnåede én indrømmelse med hensyn til adgang for medierne. Jeg kan tilslutte mig beslutningen, hvor der står: «Overvågning er et problem«. Men vi er i et dilemma. Der opstår altid et dilemma mellem humanitær hjælp og den politiske dimension. Men vi må lade os styre af det humanitære aspekt.
Hvis vi opnår enighed om idéen med at sende en delegation fra Parlamentet, skal denne delegation bygge på det arbejde, der er foretaget af de mennesker, som allerede har været der, og ikke bare være et sensationelt besøg. Der findes ingen statistikker, men der er intet bevis for kannibalisme. Den slags bemærkninger er ikke Parlamentet værdigt, og hvis medierne fik fat i dette, ville det blot skabe en hadefuld stemning. Det er ikke det, det handler om.Vi må fortsætte dialogen. Nordkorea ønsker nye samarbejdsprojekter. De vil gerne have hjælp i forbindelse med ny teknologi. De ønsker hjælp, og de vil være taknemmelige for hjælpen.

Amadeo
Fru formand, det er kendt, at kommunisterne bestrider både den nøgne sandhed og logiske årsager, hvis de er i modstrid med deres pseudovidenskabelige analyser. Nordkoreas kommunister må åbenbart i en af deres centralkomitéer have bestemt, at den høst, som deres kollektive landbrug producerer, er tilstrækkelig til at føde den nordkoreanske befolkning. Og tro mod denne holdning fortsætter de med at benægte sandheden, som er, at befolkningen dør af sult, og at tusindvis og atter tusindvis af børn og gamle lever i dyb fattigdom og dør på grund af fejlernæring. Og ud fra kommunisternes synsvinkel er de tilbud om hjælp, som kommer fra den vestlige verden, ikke andet end reaktionære og kapitalistiske provokationer.
Fru formand, derfor ville vi måske gøre bedre i at lave en aftale med et andet kommunistisk land, f. eks. Cuba, for at få koreanerne til at modtage vores hjælp. Landet kunne således fungere som mellemled til den nordkoreanske regering, men naturligvis uden at afsløre, hvor hjælpen oprindelig stammer fra. Jeg undskylder, hvis jeg har været lidt ironisk om et så tragisk emne, men den nordkoreanske regerings holdning er så absurd, at det, hvis man virkelig skulle være alvorlig, ville være nødvendigt at ønske en revolutionær folkelig bevægelse, som kunne genindføre frihed og legalitet i dette martrede land.

de Silguy
Fru formand, på grund af Nordkoreas isolationistiske politik råder man ikke over præcise oplysninger om, hvor alvorlige de humanitære problemer er. De tal, hr. von Habsburg, der cirkulerer for antallet af ofre for hungersnøden, er alle skøn, som det er meget vanskeligt at verificere. Der er dog ingen tvivl om, at situationen er meget bekymringsvækkende.
Den Europæiske Union har ydet en omfattende humanitær hjælp siden 1995, hvor Korea blev udsat for alvorlige oversvømmelser. Hjælpen er blevet forøget for at afbøde manglen på levnedsmidler. For 1997 udgør den i alt hvad der svarer til omkring 230.000 t korn. Noget af den distribueres gennem Verdensfødevareprogrammet, mens resten fordeles på bilateral basis. Ud over denne hjælp har UNICEF og en række NGO'er - Médecins sans frontières, Røde Kors m.fl. iværksat en række ernæringsprogrammer for børn og en komplet serie sundhedsmæssige hjælpeforanstaltninger. Den Europæiske Union er i dag, hr. Pettinari, med ECU 66, 5 millioner den største donor af hjælp til Nordkorea.
Der arbejder uafhængige kontrollanter på stedet for, i nært samarbejde med WFP, UNICEF og de ikke-statslige organisationer, at sikre, at hjælpen når sit mål og, naturligvis, ikke anvendes til andre formål.
Kommissionen har med held insisteret på, at overvågningsholdene skal kunne arbejde uhindret. De omtalte hasteforanstaltninger har haft et positivt resultat. WFP's ledere vurderer, at småbørnenes ernæringstilstand er blevet bedre.
Alligevel - og her deler jeg den opfattelse, som mange af Dem har - er fødevaresituationen i Korea stadig meget vanskelig. Det kan blive nødvendigt at træffe yderligere hjælpeforanstaltninger i de kommende måneder. Hvad dette angår afventer Kommissionen resultatet af FAO's og WFP's undersøgelser af, hvordan høsten i Korea er faldet ud.
Men det er klart - og her er jeg enig i, hvad hr. Dupuis, tror jeg, det var, sagde - at der er behov for økonomiske reformer. Jeg mener også, at der er behov for politiske reformer for at afhjælpe det strukturelle underskud i Nordkoreas fødevareproduktion.
Hjælpeforanstaltninger kan modvirke faren for hungersnød, men kurerer ikke de underliggende problemer.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær!
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 17.30.

Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende beslutningsforslag:
B4-0825/97 af André-Léonard, Fassa og Bertens for ELDR-Gruppen om tilbagetrækningen af FN's undersøgelseshold fra Congo; -B4-0832/97 af Aelvoet og Telkämper for V-Gruppen om FN's udsendinge i Congo; -B4-0850/97 af Dury og Swoboda for PSE-Gruppen om forbuddet mod, at udsendinge fra De Forenede Nationer gennemfører undersøgelser i Den Demokratiske Republik Congo; -B4-0856/97 af Hory, Dell'Alba og Dupuis for ARE-Gruppen om De Forenede Nationers menneskerettighedsudsendinge i Den Demokratiske Republik Congo; -B4-0863/97 af Chanterie, Stasi, Tindemans, Verwaerde, Maij-Weggen og Oomen-Ruijten for PPE-Gruppen om situationen i Den Demokratiske Republik Congo; -B4-0877/97 af Pettinari, Carnero González, Ojala og Sjöstedt for GUE/NGL-Gruppen om FN's internationale undersøgelseshold vedrørende krænkelserne af menneskerettighederne i det tidligere Zaire; -B4-0890/97 af Pasty og Azzolini for UPE-Gruppen om situationen i Den Demokratiske Republik Congo; -B4-0830/97 af Bertens og Larive for ELDR-Gruppen om Den Europæiske Unions standpunkt i forbindelse med fremme af menneskerettighederne i Kina; -B4-0847/97 af Swoboda for PSE-Gruppen om fremme af menneskerettigheder i Kina; -B4-0855/97 af Dupuis, Dell'Alba og Hory for ARE-Gruppen om Den Europæiske Unions holdning til fremme af menneskerettigheder i Kina; -B4-0862/97 af McMillan-Scott og Habsburg-Lothringen for PPE-Gruppen om Den Europæiske Unions holdning til fremme af menneskerettigheder i Kina; -B4-0872/97 af Aglietta og Schroedter for V-Gruppen om fremme af menneskerettigheder i Kina; -B4-0828/97 af Cars og La Malfa for ELDR-Gruppen om situationen i Kosovo; -B4-0837/97 af Aelvoet, Cohn-Bendit, Gahrton, Müller og Tamino for V-Gruppen om situationen i Kosovo; -B4-0848/97 af Swoboda for PSE-Gruppen om situationen i Kosovo; -B4-0854/97 af Dupuis og Dell'Alba for ARE-Gruppen om situationen i Kosovo; -B4-0865/97 af Oostlander, Pack, Habsburg-Lothringen, Maij-Weggen, Posselt og Oomen-Ruijten for PPE-Gruppen om situationen i Kosovo; -B4-0878/97 af Manisco, Sjöstedt, Sierra González og Mohamed Alí for GUE/NGL-Gruppen om menneskerettighedskrænkelserne i Kosovo; -B4-0858/97 af Pradier for ARE-Gruppen om forholdene i Khiam-fængslet; -B4-0864/97 af Soulier og Peijs for PPE-Gruppen om Souha Becharas situation i detentionscenteret i Sydlibanon; -B4-0879/97 af Wurtz, Castellina, Marset Campos, Miranda, Ephremidis, Alavanos og Seppänen for GUE/NGL-Gruppen om løsladelse af Souha Bechara; -B4-0849/97 af Hoff, Wiersma, Bösch og Swoboda for PSE-Gruppen om den politiske situation i Slovakiet; -B4-0827/97 af André-Léonard, Fassa, Bertens og Nordmann for ELDR-Gruppen om Algeriet.
Den Demokratiske Republik Congo

Fassa
Fru formand, den 3. oktober blev FN's menneskerettighedsdelegation kaldt hjem til konsultationer i FN's hovedkvarter. Den congolesiske regering har faktisk forbudt FN at udføre undersøgelser om de massakrer, som skal være sket i landet. På samme måde har Flygtningehøjkommissariatet og talrige NGO'er besluttet at suspendere deres aktiviteter i den østlige del af Congo og er så blevet tvunget til at forlade territoriet.
Jeg tror, det vil blive meget svært, for ikke at sige umuligt, for de nye congolesiske myndigheder at føre deres land ind på demokratiets og udviklingens vej uden hjælp fra EU. Men vi må ikke undlade at understrege, at de skal gøre sig fortjent til en sådan hjælp fra Unionen ved at respektere menneskerettighederne og demokratiets fundamentale principper, samt frem for alt til stadighed, utvetydigt og uden forhindringer samarbejde med dem, som er der for at hjælpe dem.

Telkämper
Fru formand, vi beklager den fuldstændige mangel på samarbejdsvilje, som regeringen i Congo udviser, og vil gerne udtrykke vores store bekymring over tilbagetrækningen af FN's undersøgelseshold fra Den Demokratiske Republik Congo. Delegationen rejste ind i landet den 24. august og måtte allerede forlade Kinshasa den 3. oktober. Jeg tror, at det kun skader Congos fredelige og fremtidige udvikling.
Vi vil gerne understrege, at FN-foranstaltningen skal gennemføres, og vi appellerer til præsident Kabila om at samarbejde fuldt ud med FN's undersøgelseshold og give det ubegrænset og betingelsesløs adgang til landets indre. Ellers trues Congo af isolation, og dermed stilles der også spørgsmålstegn ved genoptagelsen af samarbejdet.
Vi anser det europæiske samarbejde med den nye congolesiske regering og myndighederne for udslagsgivende for at fremme demokratiseringen og udviklingen af landet, som skal komme sig efter diktatur og krig. Vi understreger imidlertid, at overholdelse af menneskerettighederne, de demokratiske institutioner og international ret er en forudgående betingelse for realiseringen af et sådant samarbejde. Dette skal sikres, og i denne sammenhæng er FN en vigtig institution, og jeg håber, at hr. Kabila er parat til at samarbejde her fremover.

Dury
Fru formand, for det første må der ikke være noget tvetydigt over vort budskab. Vi henvender os for at forsvare menneskerettighederne og bør måske præcisere, at vi i øvrigt er glade for, at Mobuto-regimet er bragt til afslutning. Det håber vi vil gavne hele den congolesiske befolkning, og det er trods alt dens ve og vel, som vi bør have for øje.
Det er rigtigt, at det nye styre nu må gøre det klart, hvordan det stiller sig til overholdelsen af menneskerettighederne, og det ville virkelig være en skam, hvis Kabila ikke benyttede den lejlighed til det, som undersøgelsesholdets besøg giver ham, for det har til opgave at opklare de drab, de massakrer, som rent faktisk er blevet begået. Fru Bonino har jo også fortalt os om dem. Vi insisterer på, at undersøgelsesholdet får mulighed for at gennemføre sit arbejde.
Det har det indtil nu ikke kunnet, og det beklager vi. Det gør vi af indlysende grunde, for vi mener ikke, at en regering kan grundfæste sin autoritet eller nyde international tillid, medmindre den bygger på respekt for de fælles værdier, som menneskerettighederne repræsenterer. Derfor siger vi til hr. Kabila: Åbn Deres grænser, lad undersøgelsen blive gennemført - den vil være objektiv - og lad os derefter, sammen, prøve at genopbygge Congo med al den hjælp, som Den Europæiske Union kan yde. Der er virkelig kun ét, der ligger os på sinde, nemlig congolesernes og deres pragtfulde lands fremtid.

Hory
Fru formand, i lighed med mine gruppefæller og de fleste af de øvrige medlemmer af denne forsamling tilslutter jeg mig naturligvis misbilligelsen af de hindringer, som Den Demokratiske Folkerepublik Congos myndigheder har lagt i vejen for FN's undersøgelseshold. Ligeledes tilslutter jeg mig alles oprørthed over den skæbne, der er overgået de civile rwandiske flygtninge, der så længe har været det tidligere rwandiske og det tidligere zairiske regimes gidsler. Jeg vil gerne takke fru Dury for de præciseringer, som hun netop er fremkommet med vedrørende disse diktaturer, for jeg kan faktisk ikke lade være med at sammenligne den interesse, som Parlamentet nærer for situationen i det tidligere Zaire, med den mangel på interesse, som det udviser for eksempelvis Congo-Brazzaville.
På den ene side fordømmer vi måned efter måned dem, som har evnet at rejse en befrielseshær, der støttes af befolkningen, for at omstyrte et tyranni, som flere af Unionens medlemsstater har beskyttet i tredive år på grund af gensidig korruption. På den anden side af floden genvinder en diktator, som var blevet afsat ved hjælp af stemmesedlen, sin position med magt og med hjælp fra en række fremmede stater, men det vedtager vi ikke nogen beslutning om under vore uopsættelige debatter. Som om det ikke var noget, der krævede uopsættelig handling!
Hvis de beslutninger, som vi træffer, skal bevare deres troværdighed, må vi fremover sørge for at behandle alle krænkelser af menneskerettighederne og demokratiet på samme måde.

Pettinari
Fru formand, mange af os havde håbet, at afslutningen på Mobutus diktatur ville have medført, at det nye Congo havde gjort større demokratiske og udviklingsmæssige fremskridt. Men efter præsident Kabilas første handlinger ser det ud til at være nødvendigt at fortsætte en aktiv og fast politik over for de nye myndigheder i Kinshasa.
EU kan ikke acceptere, at den congolesiske præsident udfordrer hele det internationale samfund og forhindrer en delegation fra FN i at undersøge de utallige anklager om, at regeringen i Kinshasa skulle have fortsat vilkårlige massakrer i Østzaire. Europa skal gøre respekt for international lov og gennemførelse af FN-missionen i Kivu til en grundlæggende betingelse for at genoptage samarbejdet med Den Demokratiske Republik Congo.
Vi synes, det er vigtigt, at Kommissionen og først og fremmest Rådet koordinerer denne nødvendige og faste holdning med USA, således at præsident Kabila ikke får nogen anden udvej end, om jeg så må sige, på grund af det internationale og europæiske initiativ, at respektere i det mindste nogle demokratiske regler.

Van Bladel
Fru formand, kommissær, Den Europæiske Union er med åbne øjne gået lige i fælden ved nogensinde at have accepteret præsident Kabila, der ikke havde nogen demokratiske hensigter. Derfor burde beslutningen i dag ikke blot have givet udtryk for forargelse, men også have indeholdt et opråb om at standse hjælpen. Hjælp til diktatorer er spildte penge. Den erfaring havde vi allerede med Mobutu.
Denne debat prætenderer at være aktuel. Udmærket, fru formand, jeg er glad for at have en kollega, der deler min opfattelse. I dag skulle vi have drøftet det andet Congo, Congo-Brazzaville. Hvor bliver protesterne af fra Kommissionen og Parlamentet mod den militære intervention i dette land fra naboen Angola, og det til ulempe for en diktator. Angola giver vi også mange penge. Fru formand, jeg troede ikke, at EU-pengene var bestemt til at lukke det humanitære hul, der opstår, efter at regeringen i Luanda har hyret flere hundrede lejesoldater, brugt olieoverskuddet til våben fra Rusland og bestilt 30 fly i USA, for derefter at ile nabolandet til hjælp.
Jeg går ind for at opretholde bæregrundlaget hos den europæiske borger til den humanitære hjælp til Afrika, og det kan vi ikke gøre ved at blive ved med at støtte despoter i Afrika. Kommissær, jeg anmoder Dem om at tage afstand fra despoterne i Afrika.

Posselt
Fru formand, hr. Tindemanns har bedt mig om at repræsentere ham. Jeg vil kun sige, at hr. Kabilas mellemnavn godt nok er Desiré, men vores ønskekandidat var han ikke. Han kom til magten ved hjælp af amerikanske økonomiske interesser, og vi europæere har til opgave med stor ildhu at være opmærksomme på, at der ikke foregår langt alvorligere krænkelser af menneskerettighederne i landet end i Mobuto-æraen, og inden for rammerne af det atlantiske samarbejde skal vi presse på for at få USA til at gøre dette i samarbejde med os.
Det drejer sig om at støtte FN-Kommissionens position, men det drejer det sig også om en energisk menneskerettighedspolitik, uden hvilken der vil opstå kaos i Centralafrikas centrale, vigtigste, største og mest råstofrige land.
Kina

Bertens
Fru formand, på FN-kommissionen for menneskerettigheders møde i marts i år har Unionen både sat sit forhold til Kina som sin troværdighed med hensyn til sin menneskerettighedspolitik på spil. Splittelsen mellem medlemsstaterne har medført, at FN er gået glip af en chance for at sætte overtrædelsen af menneskerettighederne i gabestokken. Men denne splittelse har endvidere ført til, at Kina ustraffet har kunnet straffe nogle medlemsstater. Denne mangel på enhed har gjort Unionen til en meget svag partner for Kina. Nu må Unionen vise, at den har lært noget. Maastricht-traktaten forpligter Unionen til en aktiv fælles menneskerettighedspolitik. Erfaringerne fra marts har, sagt igen, vist, at det kun er muligt i fællesskab. For at gøre dette muligt skal Unionen allerede nu påbegynde de forberedende drøftelser om en fælles holdning på menneskerettighedskommissionens følgende møde.
Genoptagelsen af den politiske dialog med Kina er en god ting, men harmonisering af de nationale standpunkter er nødvendigt. Denne beslutning er et vigtigt tegn, håber vi og samtidigt en invitation til Rådet om at forklare, hvad der er sket for at undgå en gentagelse af uheldet for nogle måneder siden.
Derfor har ELDR-gruppen til morgen også besluttet at anmode om en mundtlig forespørgsel med debat i næste måned, så Rådet kan udlægge sin strategi. Forhåbentlig bliver det så også klart, at Rådet har lært af sine erfaringer. Både menneskerettighedspolitikken som et entydigt forhold til Kina er vigtigere for Unionen end at danse efter de kinesiske magthaveres fløjte.

Swoboda
Fru formand, nogle har et minuts taletid og taler i to minutter. Jeg vil forsøge at holde mig til de to minutter. Jeg vil gerne knytte nogle kommentarer til det, som hr. Bertens sagde. Vi har brug for en fælles holdning, en fælles mening. Hvis EU-staterne ikke har kunnet gøre det, bør vi i hvert fald gøre det i Europa-Parlamentet.
Vi har i dag et beslutningsforslag, som efter min mening muliggør en fælles mening. De ved, at vi allerede har haft en række beslutningsforslag, som jeg netop på vegne af min gruppe ikke kunne gå ind for, fordi man her forbandt spørgsmål om menneskerettighederne med en række politiske spørgsmål - som man absolut kan have delte meninger om. Jeg mener, at spørgsmålet om menneskerettighederne som sådan er så presserende i Kina - og ikke blot for princippet om overholdelse af menneskerettighederne, men også for en sund økonomisk og social udvikling i selve Kina - at det er rigtigt at tage dette initiativ.
Det er vores opgave - og derfor har vi brug for dialogen med Kina - også at overbevise de kinesiske partnere om, at der heller ikke kan ske fremskridt i det økonomiske og sociale system i det omfang, som er nødvendigt, så længe menneskerettighederne ikke anerkendes i et større omfang, og så længe der ikke gøres fremskridt på dette område. For et samfund, som ikke anerkender menneskerettighederne, som træder dem under fode, kan ikke være et samfund, som møder bred accept, og det kan ikke i virkeligheden organisere alle menneskelige ressourcer for at fremme økonomien. Naturligvis foregår den økonomiske udvikling i Kina meget hurtigt, men den vil snart støde på grænser, hvis der ikke opnås en bedre situation som følge af den økonomiske udvikling. På denne baggrund skal vores fremførte krav understreges fuldstændigt, og jeg håber, at i det mindste Parlamentet kan finde en fælles, kritisk, men åben og solidarisk, holdning til spørgsmålet om menneskerettigheder i Kina.

Dupuis
Fru formand, jeg tager de udmærkede beslutningsforslag af hr. Swoboda til efterretning. Jeg tager navnlig det særdeles gode beslutningsforslag af hr. Bertens fra Den Liberale Gruppe til efterretning med henblik på en redegørelse fra Rådet på næste mødeperiode. Jeg regner med, at min gruppe giver det sin fulde tilslutning. Vi bliver nødt til at være oppe på mærkerne, for at Rådet ikke skal lave numre med os, sådan som det skete sidste år.
Vi må kræve en klar afgørelse, hvor Rådet enten beslutter ikke at fremsætte et resolutionsforslag - og dermed viser, at Den Europæiske Union taler med to tunger og holder smukke festtaler om menneskerettighederne, men undlader at foretage sig noget konkret, når lejligheden byder sig - eller hvor fem medlemsstater - Italien, Frankrig, Storbritannien, Grækenland og Spanien, for at nævne dem ved navn - omsider ændrer holdning, slutter sig til de ti øvrige og kæmper for, at Den Europæiske Union kan indtage en klar holdning, når det gælder menneskerettigheder. Disse har præsident Jiang Zemin på det seneste endnu en gang relativiseret ved at hævde, at menneskerettighederne er forskellige, alt efter hvor på kloden, man befinder sig. Det ved man jo nok hvad betyder. Jeg tror, det er meget vanskeligt, hr. Swoboda, at forestille sig en dialog på de betingelser.

McMillan-Scott
Fru ordfører, som mange kolleger måske vil erindre, vedtog vi lige før sommeren en beslutning i mit navn her i Parlamentet vedrørende forbindelserne mellem EU og Kina på langt sigt. Betænkningen omhandlede følgende forhold: Økonomiske og politiske forhold og naturligvis spørgsmålet om menneskerettigheder.
Beskyttelsen af menneskerettigheder i Kina er stadig under al kritik. Sidste år blev 6.000 dømt til døden, og dette svarer til det samlede antal for resten af verden.
Den Europæiske Union, som ved denne lejlighed blev repræsenteret af Kommissionen, har for nylig indgået en aftale, hvorunder menneskerettigheds-trojka, det vil sige dialogen mellem Kina og Den Europæiske Union, vil blive genoptaget uden betingelser. Jeg vil gerne lykønske Kommissionen med denne sejr, især Sir Leon Brittan, da dette betyder, at vi endnu engang kan drøfte disse meget følsomme emner. Det vigtigste er dog, at da der ingen forpligtelser er forbundet hermed, kan Den Europæiske Union, hvis de ønsker det - og det håber jeg - genoptage drøftelserne med at fremsætte en ny resolution i Genève i næste session og således opveje vores nederlag sidste år: FUSP blev udsat for megen kritik, fordi vi ikke kunne blive enige om dette spørgsmål.
Selvom mange medlemsstater har store - og voksende - økonomiske bånd til Kina, skal vi ikke gøre som USA, der næsten ignorerer spørgsmålet om menneskerettigheder og den politiske dimension til fordel for økonomiske bånd.
Kina tager Europa meget alvorligt, men måske ikke så alvorligt, som de burde. Jeg vil gerne her i eftermiddag gøre kommissæren opmærksom på, at Kinas udenrigsminister, hr. Qian Qichen, sidste år sagde, at han først kunne tage Den Europæiske Union alvorligt, når Unionen har én valuta. Jeg håber, at han vil huske dette.

Gahrton
Fru formand, jeg holder med de talere, der konstaterer, at der ikke er sket særlig meget med hensyn til menneskerettigheder i Kina. Jeg har her den seneste rapport fra Human Rights Watch om Kina og menneskerettigheder i 1997. Der konstateres, at det virkelig ikke er meget, der er sket. Derfor er det selvfølgelig rimeligt, at vi vedtager en sådan resolution, som jeg selv har underskrevet her i dag.
Samtidig må jeg erkende, at jeg fik stof til eftertanke for nylig, da professor Tommy Koh, som er direktør for Asia-Europe Foundation i Singapore, var her i Europa-Parlamentet og kommenterede vores måde at omgås med Kina på. Han støttede helt det saglige indhold i vores kritik mod Kina, men satte spørgsmålstegn ved metoderne. Vi må jo erkende, at dette vel er den måske fyrretyvende resolution på ganske kort tid med kritik af Kina, som Europa-Parlamentet vedtager. Den effekt, vi kan konstatere har været begrænset. Vi skal kritisere Kina, men vi bør nok tænke over, hvordan vi skal effektivisere vores måde at omgås med kineserne på, så vi også opnår bedre menneskerettigheder i Kina.

Cushnahan
Hr. formand, da jeg mødte Hongkongs nye øverste leder Tung Chee-hwa tidligere på ugen, drøftede jeg nogle spørgsmål vedrørende den seneste udvikling i Hongkong, der ikke lover godt for beskyttelsen af menneskerettigheder. Jeg satte spørgsmålstegn ved indskrænkningen i forbindelse med den tidligere kolonis valg i maj næste år, der medfører, at kun 180.000 ud af 2.7 millioner stemmeberettigede vil kunne stemme. Anvendelsen af almindelig stemmeret ville være mere passende.
Indførelsen af konceptet om national sikkerhed i den nationale lovgivning er også et tilbageskridt, især hvis dette skal anvendes til at begrænse grundlæggende frihed og retten til politisk protest. Ophævelsen af fire arbejdsmarkedslove den 16. juli af Hongkongs midlertidige lovgivende forsamling blev også drøftet. Disse love beskyttede de grundlæggende fagforeningsrettigheder, og ophævelsen heraf er dybt bekymrende.
Vi havde en meget åben udveksling af synspunkter, og som Parlamentets ordfører for Hongkong har jeg i sinde at overvåge situationen meget nøje for at sikre, at de grundlæggende menneskerettigheder og friheden ikke svækkes. Men jeg må også påpege, at jeg i høj grad værdsætter, at hr. Tungs første stop under besøget i Den Europæiske Union var Europa-Parlamentet. Jeg vil gerne takke ham for at vise vores institution en sådan respekt.
Kosovo

Cars
Hr. formand, ofte, alt for ofte, er vi i dette parlament blevet tvunget til at behandle Serbiens uretfærdige undertrykkelse af den albanske befolkning i Kosovo. Trods indgåede aftaler nægter serberne albanerne, det vil sige folkemajoriteten i Kosovo, den uddannelse og den kultur, de har ret til. Med overdreven politivold slår man fredelige demonstrationer ned.
Af Serbien kræver vi, de valgte repræsentanter for Europas folk, at regeringen snarest indleder forhandlinger med de kosovo-albanske ledere om regionens fremtidige status, og at den omgående giver EU ret til at åbne kontor i Pristina.
Vi minder om vort forslag om en international konference, koncentreret om Kosovo-spørgsmålet. Er det altid nødvendigt, at tusindvis af mennesker skal slås ihjel, før omverdenen handler? Det ville være vidunderligt, hvis vores resolution fører til resultater nu! Men hvis det ikke sker, må vi aldrig blive trætte. I vores kamp for menneskerettigheder står Kosovo fortsat højt på vores dagsorden.

Tamino
Hr. formand, det er klart for alle i denne sal, at Kosovo-problemerne er tæt knyttet til Balkanlandenes generelle problem og til det faktum, at de albanske mindretal, som er til stede i Jugoslavien og i Makedonien, er nært knyttet til problemer, som findes i Albanien. En holdning, som har disse problemer for øje, og som garanterer mindretallene rettigheder, hvor de end måtte findes, er vigtig for stabiliteten og sikkerheden i dette risikoområde.
Derfor kan vi ikke andet end beklage, at studenterdemonstrationer på absolut uacceptabel vis er blevet standset af det serbiske styres hær.
Vi mener derfor, som det allerede er blevet sagt, at det er nødvendig at åbne et EU-kontor i Pristina. Og vi mener desuden, at dialogen og aftalerne, som allerede er blevet indgået mellem Milosevic og Rugova, og som skulle garantere en åbning og vedligeholdelse af universitetsundervisningssystemer for det albanske mindretal, skal respekteres.

Swoboda
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, desværre skal vi igen beskæftige os med Kosovo, som stadig væk er en krudttønde, den formodentlig farligste krudttønde i Europa. Den seneste tids udvikling var på ingen måde positiv, hvis vi ser på hændelserne i Pristina i selve Kosovo, hvis vi ser, hvilke tendenser valgene i Serbien til dels har forstærket, nemlig at oppositionen i Jugoslavien desværre ikke blev styrket og ikke fandt en måde at føre politik på, som tager hensyn til demokrati og menneskerettigheder. De små lysglimt, som kommer fra Montenegro, vil ikke være tilstrækkelige til virkelig at forandre og forbedre situationen væsentligt.
Der er ingen anden udvej, end at de jugoslaviske myndigheder starter en dialog, som tager hensyn til de selvfølgelige rettigheder, som mindretallene, som jo udgør det altovervejende flertal i Kosovo, har i Jugoslavien. Det er ikke Parlamentets og Den Europæiske Unions hensigt at opfordre til grænseændringer. Vi skal tværtimod sende et klart signal om, at grænserne i Europas stater ikke kan diskuteres. Der skal dog findes en løsning internt i Jugoslavien med reelt selvstyre og reel overholdelse af menneskerettighederne og de borgerlige rettigheder.
Det er også netop vigtigt, fordi vi oplever en udvikling i det nærliggende Makedonien respektive FYROM, som volder os bekymringer. Udviklingen kan dog ikke sammenlignes med det, som foregår i Kosovo, men fører alligevel til uro dér blandt det meget store albanske mindretal. Visse af de meget alvorlige straffe er i hvert fald efter min mening for strenge og for negative. Krudttønden Kosovo kan i hvert fald have en effekt på de omkringliggende områder og stater. Desto vigtigere er det, at vi gør alt for at overbevise Jugoslavien om, at det skal løse sine problemer selv, først og fremmest i Kosovo, med vores hjælp.

Hory
Hr. formand, jeg vil forsøge at gå imod de dominerende holdninger i Kosovo-spørgsmålet på samme måde, som jeg gjorde det i forbindelse med Congo.
Jeg undervurderer hverken de demokratiske problemer, der måtte gør sig gældende i Kosovo, eller de eventuelle menneskerettighedskrænkelser, men jeg vil gerne, endnu en gang, advare mod den tilbøjelighed til at gøre Serbien til skurk, som et flertal i Parlamentet udviser. Jeg vil gerne understrege, at der ikke bliver fred og stabilitet på Balkan, hvis man afskærer serberne fra deres historie og berøver dem en fremtid.
Jeg vil gerne stille tre simple spørgsmål i den forbindelse: Hvilken EU-medlemsstat ville finde sig i den indblanding i sine indre anliggender, som vi måned efter måned foretager i Serbiens? Andet spørgsmål: Hvad enten det drejer sig om de bosniske grænser i går eller Kosovos uafhængighed i dag, hvorfor havde man, når man nu nærede så stor sympati for de garantier, der lå i den jugoslaviske lovgivning, så travlt med at splitte Jugoslavien? Endelig tredje spørgsmål: Når man uden mindste omtanke opmuntrer Kosovo-albanernes uafhængighedsønsker, risikerer man så ikke at fremme irredentismen i Albanien og dermed sætte spørgsmål ved samtlige grænser i denne region?
Jeg henstiller til Dem, at De hører op med denne antiserbiske manikæisme, indstiller den partiske destabiliseringspolitik og i stedet arbejder seriøst for en retfærdig og dermed reel fred.

Pack
Hr. formand, kære kolleger, desværre har jeg ikke tid nok til at svare hr. Hory. Jeg føler mig fristet til det. Det er længe siden, at jeg har hørt så meget vrøvl på én gang. Eftersom jeg kender området bedre end hr. Hory - jeg har besøgt området regelmæssigt i de sidste syv eller otte år - har jeg dog længe været bange for, at den stilhed før stormen, som hviler over Kosovo, snart kommer til en blodig afslutning.
Det hævner sig nemlig nu, at de vestlige regeringer har set den anden vej i otte år. Ingen har hidtil gjort et seriøst forsøg på at hjælpe albanerne i området, som i otte år er blevet slået, tortureret og frataget deres mest grundlæggende menneskerettigheder. Og der er slet ingen, der har forsøgt at give albanerne i Kosovo, som udgør et flertal på 90 %, de rettigheder tilbage, som Milosevic har stjålet fra dem. Vores vestlige regeringer indgår endda aftaler med Serbien om at sende Kosovo-flygtninge tilbage, tilbage til deres bødler.
I modsætning til USA har alle europæiske regeringer desværre anerkendt Jugoslavien uden at betinge sig, at man går i gang med at løse Kosovo-problemet. Desværre svigtede også USA - ligesom alle andre - i Dayton. I Dayton burde Kosovo også have stået på dagsordenen, for kun på den måde ville Milosevic have lært, at det ligger os på sinde, at mennesker ikke behandles sådan, som det er foregået i Kosovo i årevis.
I syv år har der været et skyggeuddannelsessystem i dette område, hvis eksamensbeviser ingen gyldighed har. Ungdommen bliver snydt for sin fremtid, og jeg er bange for, at det netop er denne ungdom, som på et eller andet tidspunkt vil hævne sig på os. Der er mange unge albanere. Vi, men først og fremmest den serbiske regering i Jugoslavien, forsynder os mod dem. Jeg håber, at der måske med udgangspunkt i Montenegro vil findes en mulighed for, at Jugoslavien udformes således, at alle, der lever dér, vil kunne regeres på demokratisk vis.

Posselt
Hr. formand, den vestlige politik vedrørende Kosovo er medvirken til mord. For otte år siden besatte hr. Milosevic Kosovo i strid med loven. Jugoslavien blev tilintetgjort af Milosevic og serberne, da de i 1988 ophævede Kosovos selvstyre i modstrid med den jugoslaviske forfatning. Lige siden har der hersket et brutalt politiregime i landet.
Vi er nødt til endelig at gøre noget. For det første skal vi ved hjælp af pres, og ikke kun med vrøvl, gennemføre, at der endelig bliver åbnet et kontor, ligesom amerikanerne uden problemer kunne åbne et kontor i Kosovo. Vi jamrer, men vi gør ingenting. Vi skal udøve pres. For det andet skal vi overvåge valget dér ved hjælp af internationale valgobservatører. Det er vigtigt, ellers forsvinder politiregimet i landet ikke. Og for det tredje skal vi også udøve pres på hr. Milosevic for at tvinge ham til at overholde de vage tilsagn, som denne allerede har givet hr. Rugova, for hr. Rugova valgte den ikkevoldelige vej ligesom Gandhi. Vi fornægtede ham, og derfor har de unge mennesker i landet nu grebet til våben. Det er vi skyld i, og vi har allerede i dag blod på hænderne.

Van Bladel
Hr. formand, situationen i Kosovo kendetegnes af to aspekter. Der er ingen kontakt mellem den albanske befolkning og myndighederne og begge parter sidder egentlig fast i deres egen retorik og særligt på Balkan kan man ikke tillade sig at tabe ansigt ved at starte forhandlinger. I den sidste tid udgør studenterne en faktor ved siden af de politiske ledere som Rugova og Demaci. Endvidere er der stadig oftere tale om attentater, også på flygtninge i dette område, der har slået sig ned i området, og efter min mening distancerer ledere som Rugova og Demaci sig for lidt herfra.
Med introduktionen af begrebet autonomi i området er parterne også indfiltrede i deres egne påstande, og derfor kan man faktisk ikke forhandle med fjenden uden det kendte tab af ansigt. Det siges, at serberne godt vil forhandle om en løsning, men ikke om en politisk status for Kosovo. Albanerne vil først have deres krav opfyldt. Her synes tiden at være inde for EU, hr. formand, til en mægling med fuldstændig hemmeligholdelse, med skridt for skridt at erobre positioner, der derefter underskrives af begge parter. På den måde lykkes det måske at give begrebet autonomi indhold, så albanerne kan opleve deres egen identitet, men sandsynligvis under ledelse af den serbiske regering. EU-mægling kan her være meget nyttig. Beograd lader sig ikke tvinge. Det har vi erfaret. Men Beograd lader sig muligvis overbevise, lad os i det mindste gøre forsøget.
Souha Bechara

Pradier
Hr. formand, Souha Becharas situation er faktisk også en anledning til at fordømme den retsløshed, der hersker i dette område.
Mellem det område, hvor Libanons love anvendes, og det sydlibanesiske område, hvor retshåndhævelsen finder sted under Israels demokratiske kontrol, er der et område, som i princippet tilhører Libanon, men som reelt kontrolleres af en række krigsherrer, der forsynes, bevæbnes, aflønnes og ledes af det israelske militær. Da der er tale om et retsløst område, arresterer, fængsler og endog henretter man folk, uden at nogen kan stille noget op over for det.
I dette retsløse område ligger Khiam-fængslet. Her har Souha Bechara, som er en ung pige, der ganske vist har forsøgt at dræbe en tyran, siddet indespærret i nu næsten ti år. Khiam-fængslet bør rives ned og de fængslede stilles for en lovlig domstol. Den dominerende rolle, som Israel spiller i området, gør det til dets ansvar at bringe denne skammelige tilstand til ophør.

Peijs
Hr. formand, for otte år siden har Europa-Parlamentet i en beslutning den 25. maj 1989 gjort opmærksom på Souha Bechara's situation. Hun har nu siddet fængslet i ni år. Hun var 21 da afsoningen begyndte. Hun er nu i stedet for en pige en ung kvinde på 30 år, der ikke har nogen idé om, hvordan hendes liv vil forme sig, for i alle de år har hun ikke fået sin sag for retten, og jeg tror, at hun er skyldig som ind h.., formand, men enhver skyldig eller uskyldig har krav på en proces, også denne unge kvinde. Jeg tror derfor, at vi i eftermiddag spørger, skyldig eller ikke skyldig, og jeg tror hun er skyldig, men det drejer det sig ikke om, det er der ingen der nægter, heller ikke hendes mor, men moderen vil sikkert gerne gense hende. Familien har ikke adgang, advokater har ingen adgang, Røde Kors har ingen adgang. Jeg tror ikke, at det er det, vi forstår ved en retsstat. Formand, vi anmoder Dem om at underrette den israelske regering om, hvad der foregår, så den har mulighed for som retsstat at træffe forholdsregler.

Querbes
Hr. formand, Souha Bechara var 21 år, da hun den 7. november 1988 blev arresteret efter en modstandsaktion mod den israelsk allierede sydlibanesiske hær.
Siden arrestationen har hun været indespærret uden dom i det uhyggelige Khiam-fængsel, der leder tanken hen på Tazmamart-fængslet i Marokko. Talrige fanger er døde i dette fængsel, og de overlevendes sundhedstilstand er tilføjet alvorlig og i visse tilfælde uoprettelig skade.
Advokater, Røde Kors og humanitære organisationer er blevet nægtet adgang til at besøge Souha Bechara. Som nævnt krævede Europa-Parlamentet allerede i 1989, at hun blev sat på fri fod. Men den israelske regering har siddet alle henvendelser overhørig. Den anvender hende som gidsel, for som besættelsesmagt i Sydlibanon er den direkte ansvarlig for fængslingen af hende. Tiden er inde til at bringe denne utålelige situation til ophør, således som Souha Becharas mor og de humanitære organisationer anmodede os om under sidste mødeperiode.
Min gruppe kræver i sit forslag til beslutning, at både Souha Bechara og de øvrige politiske fanger løslades, og at Khiamfængslet nedlægges.
Slovakiet

von Habsburg
Hr. formand, jeg læste med interesse beslutningsforslaget om Slovakiet. Jeg har dog noget at udsætte på det, fordi der i denne beslutning ikke i tilstrækkelig grad skelnes mellem det slovakiske folk og dets nuværende tyran. For vi ældre, som selv har gjort os visse erfaringer med diktaturer, ved helt nøjagtigt, at der på den ene side er skyldige, men at der samtidig eksisterer en befolkning, som man ikke ubetinget kan straffe for, at et eller andet udyr er kommet til magten. Det gælder især situationen i Slovakiet.
Derfor må jeg med beklagelse konstatere, at jeg er nødt til at afvise to af de fremsatte ændringsforslag. Det drejer sig om ændringsforslag nr. 7 og nr. 8, som i alt for høj grad identificerer præsident Kova&#x010D;s med hr. Meciar. Meciar er én sag, Kova&#x010D;s en anden. Kova&#x010D;s står på befolkningens side. Vi bør gøre alt for befolkningen, men vi bør være imod tyrannen!

Bösch
Hr. formand, ærede kolleger, jeg tror, at det snarere er usædvanligt, at vi inden for rammerne af en debat torsdag eftermiddag hele tiden skal tale om et associeret land. Det er dog lige så usædvanligt, at en formand for Parlamentet er ude af stand til at deltage i et møde i Slovakiet med sine kolleger fra de central- og østeuropæiske lande, som blev planlagt for længe siden, fordi en kollega netop for kort tid siden mistede sit mandat i Nationalrådet i Den Slovakiske Republik som følge af en meget grov overtrædelse af den slovakiske forfatning. Vi tager til efterretning, at toppen i Den Slovakiske Republik åbenbart så småt er begyndt at indse, at den kurs, som landet har fulgt i de seneste år, isolerer landet ikke kun i forhold til Unionen, men også i forhold til de øvrige nabostater. Vi håber - og det siger jeg også som formand for det blandede parlamentariske udvalg - at den slovakiske præsident og ministerpræsident tager anbefalingerne fra det blandede parlamentariske udvalg til efterretning og gør sig klart, hvilken betydning, de har for Slovakiets integrationsproces. Dette var ikke kun trykt papir, og den slovakiske ledelse skal være klar over, at det er den sidste mulighed for at deltage i en tidlig fase af udvidelsen mod øst.
Vi vil først og fremmest også tage ministerpræsidenten i landet på ordet. På vores næste møde med vores slovakiske kolleger vil vi diskutere de opnåede fremskridt, som jeg endnu ikke kan se på dette område, og vi vil derefter aflevere en tilsvarende anbefaling til plenarforsamlingen.

Goerens
Hr. formand, hvis der er noget i Den Europæiske Unions forbindelser med de associerede lande, som den ikke kan gå på kompromis med, så er det menneskerettigheder og demokrati.
Fratagelsen af hr. Gaulieders medlemskab af det slovakiske parlament er det sidste i en lang række eksempler på, hvordan Slovakiet gør alt for at belaste sit forhold til Den Europæiske Union, som det har indgået en associeringsaftale med.
Kommissionen holder sig ellers ikke tilbage i Agenda 2000, når det gælder om at kritisere, hvad der foregår i Slovakiet. Det er overflødigt at sige, at der ikke kan være tale om at drøfte Slovakiets ansøgning om medlemskab af Den Europæiske Union, før det slår ind på en praksis, der lever op til retsstatens principper, og opfylder de kriterier, som blev fastsat i København, og som er en forudsætning for, at optagelsesprocessen kan indledes.
Den uansvarlige og utilladelige adfærd, som nogle af de slovakiske institutioner udviser, fører til en yderligere isolation af Slovakiet, der - som påpeget af de foregående talere - skader det slovakiske folk.

Rübig
Hr. formand, det interparlamentariske udvalg med Slovakiet udarbejdede her i foråret et konkret handlingsprogram. Programmet blev enstemmigt vedtaget af begge parter. Slovakiet er sikkert velkommen som medlem, især den økonomiske udvikling er meget tilfredsstillende. Gaulieder-sagen, spørgsmålet om minoriteter, omgang med oppositionen, valglove og nogle andre emner giver dog alligevel anledning til store betænkeligheder.
Hvis de ønskede punkter ikke er gennemført senest ved udgangen af november, som vedtaget i fællesskab, vil det medføre alvorlige problemer. Den Europæiske Union har tid til at vente. Det vil ikke være noget problem for Den Europæiske Union. Jeg tror dog, at de regeringsmedlemmer, som er ansvarlige herfor, også vil præsentere det slovakiske folk for regningen på det og naturligvis også omvendt.

Perry
Hr. formand, det glæder mig at have mulighed for at deltage i debatten, da jeg er den anden næstformand i Det Blandede Parlamentariske Udvalg EU/Slovakiet. Det er helt rigtigt, at Parlamentet på dette tidspunkt bør gøre det fuldstændig klart over for regeringen, at vi forventer, at der er demokratiske standarder i det pågældende land. Det var helt klart de krav, som Det Blandede Parlamentariske Udvalg havde pålagt, og som vores slovakiske kolleger ensstemmigt havde godkendt: Inden udgangen af november skulle der været etableret bestemte kriterier for demokrati i det pågældende land. Desværre viser eksemplet med Gaulieder, at dette endnu ikke er sket.
Jeg tror alligevel, at vi skal gøre det helt klart, at vi har en konflikt med Slovakiets regering, ikke Slovakiets befolkning. Vi bør også gøre det helt klart, at vi i Den Europæiske Union betragter det som vigtigt, at befolkningen og landet Slovakiet i sidste ende finder deres retmæssige plads i Den Europæiske Union. Det ville glæde os at se Slovakiets befolkning i EU.
Algeriet

André-Léonard
Hr. formand, Europa-Parlamentet besluttede onsdag formiddag at opføre et beslutningsforslag om Algeriet på dagsordenen for debatten om uopsættelige spørgsmål. To timer senere trak PPE, som var gået med til at debattere Algeriet, sin tilslutning hertil tilbage, med den begrundelse, at man havde stemt forkert.
Er det tænkeligt, hr. formand, at en hel gruppe stemmer forkert om så alvorligt et spørgsmål som krisen i Algeriet? Jeg tillader mig at tvivle. Har vi - der beskæftiger os med alle mulige steder i verden - ret til at være tavse, når det gælder Algeriet? Der er måske nogle, der mener, at den beslutning, som vi vedtog i september måned, er tilstrækkelig, og at det kan skade den offentlige høring med deltagelse af de algeriske myndigheder og repræsentanter for civilsamfundet, som skal finde sted den 25. november, hvis vi vedtager en beslutning igen i dag, og at vi må opgive at sende Parlamentets ad hoc-delegation til Algeriet. Alt dette er efter min mening kun påskud.
Vi må have mod til udtale os og højt og tydeligt kræve, at sandheden bringes for dagen. Ved at tie pådrager vi os et medansvar. Ikke en eneste af dagens aviser tier om Algeriet. Libération omtaler spørgsmålet på forsiden og spørger: «Hvem er det, der slår folk ihjel i Algeriet?« Hele pressen bringer de ubærlige beretninger om det dagligt hærgende barbari og de kvalmende vidnesbyrd om hærens passivitet eller måske ligefrem medskyld. Spørgsmålet herom er umuligt at opklare, hvis der ikke snart gennemføres en international undersøgelse. Men de algeriske magthavere modsætter sig systematisk enhver sådan undersøgelse med den begrundelse, at det ville være en indblanding i Algeriets indre anliggender.
Tre lande - Frankrig, Italien og Spanien - har anmodet om, at Den Europæiske Union opretter en krisegruppe med henblik på at fastlægge en fælles holdning vedrørende Algeriet og finde frem til, hvad man i fællesskab skal foretage sig.
FN og FN's højkommissær for menneskerettigheder har appelleret om, at der indledes en dialog, og så vil man have, at Europa-Parlamentet skal tie! Nej, nej og atter nej! Det må være slut med denne passivitet! Den Europæiske Union skal sige sin mening! Algeriet deltager i Middelhavssamarbejdet. Vore kulturelle, økonomiske og historiske bånd forpligter os til at handle. Det Europæiske Råds tavshed er uacceptabel. Det internationale samfund råder over instrumenter, der gør det muligt for det at gribe ind og navnlig at løse op for krisen i Algeriet.
FN kan sende en undersøgelsesdelegation til landet under henvisning til, at der foreligger en trussel mod freden; det vil de algeriske myndigheder ikke kunne modsætte sig, hvis delegationen har mandat fra FN's Sikkerhedsråd.
I dag går algerierne til stemmeurnerne for fjerde gang på to år. Befolkningens indifference er tydelig og yderst forståelig. Den er blevet lovet fred, men har kun fået krig! Siden 1991 har hverken militæret eller de civile myndigheder kunnet genoprette freden. Jeg vil gerne lade tvivlen komme præsident Zeroual til gode, men på den betingelse, at han går med til, at massakrerne skal opklares, og de skyldige stilles for retten og dømmes, og at han genovervejer sin holdning til udryddelse af terrorismen og, endelig, accepterer ytringsfrihed og dermed pressefrihed. En retsstat, hr. formand, skal beskytte sine borgere. Det algeriske samfund har brug for en stat, der langt om længe vil gøre det muligt for det slet og ret at overleve.

Swoboda
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, fru André-Léonard, ved Parlamentets sidste møde må De vist have misforstået noget, i det mindste med hensyn til spørgsmålet om Algeriet! Vi tog ikke fejl som gruppe i går ved afstemningen. Vi var imod, fordi vi allerede sidste gang efter en udførlig debat vedtog en beslutning om Algeriet. Dengang vedtog vi høringen om menneskerettigheder, som vi naturligvis ikke blot anerkender fuldt og helt, men som vi også tager meget alvorligt, og desuden vedtog Parlamentet at sende en delegation til Algeriet.
Desværre - jeg må komme med en kritisk bemærkning til formandskabet - tager det lang tid at gennemføre sådanne beslutninger fra Parlamentet, og jeg forstår ikke, hvorfor man fra formandskabets side og fra formændenes konference tøvede her og stadig tøver og først vil afvente høringen . På det punkt kan jeg give fru André-Léonard ret. Problemet er så presserende og så alvorligt, og det kræver jo alligevel sikkert lange diskussioner med den algeriske regering og det algeriske Parlament, før vi kan sende denne delegation afsted, at jeg ikke forstår, hvorfor man tøver her. Man kunne formodentlig have undgået, at der igen i dag foreligger et beslutningsforslag, og at vi igen holder en kort debat, hvis Parlamentet reagerede hurtigere på sine egne ønsker. Det undrer mig dog som relativt uerfarent medlem, at Parlamentet beslutter noget, men at der derefter altid er et udvalg, som siger: Nå ja, vil vi have det, eller vil vi ikke have det, måske lykkes det senere? Hvis Parlamentet ytrer et ægte og tydeligt ønske, som flere, ja endog mange, grupper går ind for, burde det vel tages til følge hurtigst muligt.
En kort bemærkning til selve erklæringen: Indholdsmæssigt er jeg fuldstændig enig. Det er en uacceptabel situation. Vi skal gøre den algeriske regering opmærksom på, at det ikke kun er et internt problem, men et problem for hele Middelhavsområdet. Derfor holder vi ikke op med at gå ind for, at vi ved hjælp af vores muligheder kan opnå en fredeligere situation i Algeriet.

Van Bladel
Hr.formand, situationen i Algeriet er fortsat alvorlig og helt uacceptabel. Med rette gør EU og Parlamentet sig bekymringer herom, som fastlagt i den beslutning, der blevet vedtaget i den foregående mødeperiode.
Formand, kommissær, vi står lige foran en høring, der i øjeblikket forberedes af Underudvalget om Menneskerettigheder, en høring om menneskerettighederne i dette land. Om kort tid møder Algeriets udenrigsminister i Udvalget om Udenrigspolitik. Muligvis tildeles Sacharov-prisen - jeg giver hende en god chance - en algerisk kvinde.
Det er min gruppes opfattelse, at vi først bør tage disse skridt, inden vi iværksætter de i beslutningen foreslåede initiativer, uanset hvor betydningsfulde de end måtte være i fremtiden. Vi anser den beslutning, der blev vedtaget i sidste måned for at være relevant og afbalanceret, og vi vil i dag ikke støtte det foreliggende beslutning.

Querbes
Hr. formand, under mødeperioden i september vedtog Parlamentet som nævnt en beslutning om Algeriet, der opfordrede den algeriske regering til at intensivere dialogen med alle de politiske kræfter og demokratiske elementer i landet, som afviser at benytte sig af vold.
I overensstemmelse med denne beslutning er Europa-Parlamentet ved at danne en delegation, der skal rejse til Algeriet. Derfor har jeg svært ved at indse, hvorfor der nu skal afholdes endnu en debat om Algeriet. Hvad er formålet med dette initiativ? Er det - efter den fiasko, der blev den beslutning til del, som blev vedtaget under september-mødeperioden - endnu en gang at prøve at få de fundamentalistiske kræfter og deres væbnede gren til at forhandle med myndighederne?
Min gruppe stemmer imod Den Liberale Gruppes beslutningsforslag, som betegner en provokation netop i dag, hvor der afholdes kommunalvalg i Algeriet. Jeg vil dog benytte mig af den lejlighed, som debatten frembyder, til at gentage vores fordømmelse af de fundamentalistiske gruppers barbariske handlinger og vores støtte til alle, der bekæmper fundamentalismen, først og fremmest de algeriske kvinder. Som formanden for den algeriske demokratiske kvindebevægelse for nylig udtalte, er det os, der har nøglen til problemets løsning; lad os da med endnu større kraft manifestere vores solidaritet med det algeriske folk, bl.a ved at styrke vort samarbejde med landets konstruktive kræfter.

Gahrton
Hr. formand, man kan naturligvis altid spørge sig selv, hvor ofte vi skal kritisere et vist land og tage det op i resolutioner her. Men når det gælder Algeriet, så er der jo opstået et nyt moment. De franske aviser rapporterer om temmelig velbegrundede mistanker om, at den algeriske regering måske selv er indblandet i de massakrer, der tilskrives de islamiske fundamentalister. Der er ganske vist ingen beviser endnu, men når en så renommeret avis som Libération tager det alvorligt, og desuden rapporterer, at avisen selv ikke må sende nogen journalister derned for at kontrollere sagen, så er det meget alvorligt.
Jeg mener jo nok, at der har været en tendens her i parlamentet til at behandle den algeriske regering som den eneste aktør, der vil kunne få orden på sagen, mens det måske i virkeligheden er sådan, at vi har to aktører i Algeriet, som begge er omtrent, som vi siger på svensk, «to alen ud af et stykke«. Der er i hvert fald mistanker om det, hvilket gør, at det er motiveret, at vi tager sagen op igen, og at vi ser sagen fra et nyt perspektiv. Derfor er jeg i alt væsentligt enig med André-Léonard.

de Silguy
Hr. formand, mine damer og herrer parlamentsmedlemmer. De har i dag beskæftiget Dem med seks lande og tre kontinenter; det får mig til at tænke, at menneskerettighedskrænkelser desværre ikke er noget, der kun forekommer i visse lande og regioner i verden. Beklageligvis.
Jeg begynder med Congo, nærmere bestemt Den Demokratiske Folkerepublik Congo, for den pågældende beslutning drejer sig udelukkende om dette land. Jeg vil gerne minde om, at man på topmødet og Udenrigsministerrådet i Amsterdam udtrykte vilje til at etablere »et konstruktivt forhold til Den Demokratiske Republik Congos nye regering«.
Lomé-konventionens artikel 5 sammenkæder imidlertid EU-bistanden med overholdelse af menneskerettighederne og den internationale humanitære ret og afkræver modtagerne et reelt engagement, når det gælder demokrati og etableringen af en retsstat. Kommissionen vil gradvis genoptage sit samarbejde med Den Demokratiske Republik Congo i takt med de fremskridt, der kan konstateres på disse områder; det er det, man forstår ved at stille konstruktive betingelser.
Den aktuelle situation i Congo er langt fra tilfredsstillende. Først og fremmest blokerer den congolesiske regering fortsat FN's menneskerettighedsundersøgelse. Den hindrer Højkommissariatet for Flygtninge i at yde beskyttelse og hjælp til flygtningene fra Rwanda. Desuden tøver den med at iværksætte den demokratiske proces, der er en forudsætning for en genrejsning af landet. Kommissionen beklager, at den konstruktive dialog, der blev indledt under trojkaens besøg i Kinshasa og fortsat under mødet i Bruxelles med den congolesiske udenrigsminister, hr. Karaha, ikke har ført til resultater.
Congos regering må føre sine tilsagn om demokratisering og menneskerettigheder ud i livet og tillade FN at fuldføre det arbejde, som organisationen har mandat til. Foreløbig fortsætter Kommissionen sine humanitære bistandsprogrammer for at hjælpe Congo med at hele sine sår; der er afsat ECU 81 millioner til dette formål.
Næste land på listen er Kina. Kommissionen følger meget nøje situationen med hensyn til menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder i Kina. Den bringer regelmæssigt emnet på bane over for de kinesiske myndigheder inden for rammerne af den bilaterale dialog, der blev indledt i 1994. Navnlig er Kommissionen meget opmærksom på, om Kina overholder aftalerne med Storbritannien om Hongkong. Hr. McMillan-Scott var inde på dette lige før. Jeg kan forsikre ham om - selvom han ikke længere er til stede - at det er noget, som vi tager alvorligt, også i perioden inden euroens indførelse den 1. januar 1999.
Kina deltager i øjeblikket i Luxembourg i forberedelsen af det første kinesisk-europæiske møde af menneskerettighedseksperter. Det er en dialog, som Kommissionen håber vil føre til resultater. Den er rede til at yde Kina al den faglige bistand, f.eks. i form af uddannelse af dommere og jurister og udveksling af eksperter, der måtte være nødvendig, dels for at gøre det muligt for Kina at opfylde sine internationale forpligtelser i medfør af bl.a. FNkonventionerne om beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder, dels for at styrke civilsamfundet og retsstaten i landet. Jeg kan forsikre Dem om, at Kommissionen vil holde Europa-Parlamentet orienteret om de fremskridt, der gøres på dette område.
Tredje problem i rækken drejer sig om Kosovo. Kommissionen vil gerne benytte lejligheden til at tilslutte sig Parlamentets fordømmelse af den voldsomme repression, som deltagerne i den fredelige demonstration den 1. oktober blev udsat for, og til at udtale sin stadige bekymring over situationen i Kosovo i det hele taget. Det albanske mindretals interesser må sikres, og Kosovo indrømmes en høj grad af autonomi inden for Forbundsrepublikken Jugoslaviens grænser.
Kommissionen og Rådet har gentagne gange udtrykt ønske om at åbne et kontor i Pristina. De opfordrer de jugoslaviske myndigheder til at give den juridisk nødvendige tilladelse hertil. Jeg mener i øvrigt ikke, at dette udgør en indblanding i Jugoslaviens indre anliggender.
Kommissionen støtter OSCE's ønske om at genoptage sin mission i Kosovo og henstiller til Forbundsrepublikken Jugoslaviens myndigheder, at de accepterer, at OSCE's højkommissær for nationale mindretal opholder sig i området.
Det er en betingelse for, at Den Europæiske Union kan udbygge sine bilaterale forbindelser med Forbundsrepublikken Jugoslavien, at der indledes en reel dialog om Kosovos stilling. Når det næste år skal besluttes, om de autonome handelsforanstaltninger skal forlænges, vil der blive taget hensyn til, om denne betingelse er opfyldt.
Fjerde spørgsmål vedrører Souha Becharas situation. For det første ønsker Kommissionen FN's Sikkerhedsråds resolution 425, hvorefter Israel skal bringe sin besættelse af Sydlibanon til ophør, overholdt. Foreløbig forventer den af Israel, at det som ansvarlig besættelsesmagt overholder de internationale menneskerettighedsbestemmelser og fjerde Geneva-konvention om beskyttelse af civilpersoner under krig.
Kommissionen er - kan jeg forsikre både hr. Pradier, hr. Querbes og fru Puech om - særdeles opmærksom på den vilkårlige fængsling af Souha Bechara og visse andre personer i Khiam-fængslet. Både dette og alle øvrige spørgsmål vedrørende besættelsen af Sydlibanon tages regelmæssigt op under vore kontakter med de israelske myndigheder. Kommissionen kræver, at de ansvarlige myndigheder indleder en retfærdig proces og giver Det Internationale Røde Kors adgang til Khiam-fængslet.
Unionen får bedre muligheder for at øve indflydelse i forbindelse med menneskerettighedsspørgsmål, når EuroMiddelhavsaftalen om associering er blevet ratificeret. Den europæisk-israelske politiske dialog vil da udgøre et glimrende forum herfor.
Femte punkt drejer sig om Slovakiet. Kommissionen følger med største opmærksomhed, hvordan situationen udvikler sig i Slovakiet. Den er, er, hvad dette angår, både beslutsom og optimistisk. Den er, indledningsvis, fast besluttet på under alle sine kontakter med Slovakiets politiske myndigheder at bringe menneskerettighederne, de slovakiske demokratiske institutioners måde at fungere på og beskyttelsen af mindretallene på bane. Demokratiet indebærer regler, som der ikke kan gås på kompromis med.
For det første skal befolkningens valgte repræsentanter kunne udøve deres mandat frit og fuldstændig uafhængigt. I den forbindelse er det slovakiske parlaments beslutning om ikke, på trods af et påbud fra den slovakiske forfatningsdomstol, at lade hr. Gaulieder genindtage sin plads i parlamentet, bekymringsvækkende; det er rigtigt, hvad hr. Goerens sagde.
For det andet må oppositionen kunne deltage i parlamentets arbejde på normal vis. Kommissionen misbilliger derfor stærkt, at man har afskåret dens repræsentanter fra at deltage i de parlamentsudvalg, der fører tilsyn med de hemmelige tjenester og hæren.
For det tredje skal mindretallene nyde lovgivningsmæssig beskyttelse. Den alvorlige forværring af forholdet mellem det ungarske mindretal og de offentlige myndigheder er foruroligende. De slovakiske myndigheder må derfor fortsætte deres bestræbelser på at leve op til de demokratiske normer, der anerkendes i de øvrige europæiske lande.
Men Kommissionen er også optimistisk. Slovakiets præsident, premierminister og parlament har offentligt forpligtet sig til at råde bod på disse mangler. Slovakiet nærer et stærkt ønske om at blive medlem af Den Europæiske Union. Dets myndigheder er bevidste om, hvilke anstrengelser de må gøre sig. Jeg kan forsikre hr. Bösch om, at Kommissionen for sin part årvågent vil følge med i, hvilke fremskridt der sker.
Menneskerettighederne og institutionernes måde at fungere på vil være et væsentligt element i den tiltrædelsesforberedende partnerskabsaftale, der er ved at blive udarbejdet. Det er klart, at beskyttelse af de grundlæggende frihedsrettigheder er en ufravigelig betingelse for optagelse i Den Europæiske Union.
Endelig det sidste punkt: Kommissionen deler Europa-Parlamentets bekymring over de gentagne drab på civile i Algeriet. Kommissær Marin behandlede hele dette spørgsmål indgående under Parlamentets mødeperiode i september - den 17. for at være nøjagtig - og debatten om det viste med al ønskelig tydelighed, hvor kompliceret en krise det er, som det algeriske samfund gennemgår. Unionen kan ikke være uberørt af en konflikt i sin umiddelbare nærhed, som allerede har kostet tusindvis af ofre, og hvor grufuldhederne dag for dag synes at blive stadig mere ekstreme.
Algeriet er en vigtig partner for EU inden for rammerne af Euro-Middelhavssamarbejdet, der blev indledt i 1995 i Barcelona. Dettes langsigtede mål er at skabe et område med fælles fred og velstand. Rådet gav den 10. juni 1996 Kommissionen et forhandlingsmandat med henblik på udarbejdelse af en associeringsaftale mellem Unionen og Algeriet. En sådan aftale skal naturligvis bygge på respekt for de demokratiske principper og de grundlæggende menneskerettigheder, således som de er nedfældet i verdenserklæringen om menneskerettigheder. Der er allerede blevet gennemført to forhandlingsrunder. Nogle har sat spørgsmålstegn ved det hensigtsmæssige i at fortsætte disse drøftelser. Men Kommissionen - vil jeg gerne gentage - finder dem absolut nødvendige.
En stor del af volden har sin rod i de alvorlige økonomiske og sociale problemer, som Algeriet er ramt af. Enhver foranstaltning, der kan fremme den økonomiske udvikling i landet, kan bidrage til at dæmpe volden. Unionen bør fastholde sit engagement netop nu, hvor Algeriet oplever en af sine sværeste stunder.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 17.30.

Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om 7 forslag til beslutning om skovbrandene i Sydøstasien, af:
B4-0839/97 af Eisma for ELDR-Gruppen om skovbrandene i Indonesien; -B4-0842/97 af Pollack for PSE-Gruppen om skovbrande og luftforurening i Sydøstasien; -B4-0868/97 af Fernández Martín m.fl. for PPE-Gruppen om skovbrandene i Indonesien; -B4-0871/97 af Dell'Alba m.fl. for ARE-Gruppen om ildsvåden i de indonesiske tropeskove; -B4-0881/97 af González Álvarez m.fl. for GUE/NGL-Gruppen om skovbrandene i Sydøstasien; -B4-0892/97 af Van Bladel m.fl. for UPE-Gruppen om skovbrandene i Indonesien; -B4-0893/97 af Telkämper og Holm for V-Gruppen om skovbrande og luftforurening i Sydøstasien.
Eisma
Hr. formand, de indonesiske myndigheders politik med at åbne afsides liggende skovområder for økonomisk udvikling er meget mangelfuld. Også med hensyn til kontrol af miljøovertrædelser af virksomheder har Indonesien utilstrækkelig kapacitet til at gennemføre kontrollen på en god måde. Skovtjenesten i Indonesien er på grund af mangel på mandkraft og midler ikke i stand til at gennemføre de nødvendige styringsaktiviteter. Endvidere er det meget uklart, hvem der er ansvarlig, og hvem der skal træffe forholdsregler.
Vi har sammen lavet denne beslutning, og det er iøjnefaldende, at Kommissionen faktisk har overtaget initiativet med at komme Indonesien til hjælp for at bekæmpe skovbrandene, men det synes mig hver gang en smule sent. Derfor finder jeg punkt 13 i forslaget til beslutning så godt, hvor vi anmoder om at oprette et europæisk korps af "grønne baretter« som en slags beredskabsstyrke specialiseret i bekæmpelse af natur- og miljøkatastrofer. Jeg ser gerne, at Kommissionen overtager dette initiativ. Så betyder Europa noget for verden.

Pollack
Hr. formand, de skovbrande, der har raset i Indonesien, er intet mindre end en global miljøkatastrofe. Nogle mener, at El Niño er årsagen, men tørken, der er opstået på grund af manglende regn, er i sig selv resultatet af det stadigt mere ustabile klima, hvortil store tropiske skovødelæggelser fortsat bidrager - en ond cirkel.
Kræftfremkaldende røg, der har spredt sig over et område på mere end 3.000 km, vil få permanente konsekvenser for 70 millioner menneskers sundhed, hvoraf mange ikke har adgang til et rimeligt niveau af sundhedspleje eller endog til vand, der ikke er forurenet.
Den skyldige er den indonesiske regering, der lukker øjnene for ulovlige rydninger og grådigheden hos private virksomheder støttet af regeringen, virksomheder, der lige som de amerikanske olieselskaber ikke har nogen skrupler over de dramatiske konsekvenser, som deres handlinger har for verdensklimaet.
Desværre for jordkloden - er de indonesiske tømmerbaroner mere interesseret i at benægte deres skyld end at forhindre en gentagelse af denne tragedie i fremtiden. Jeg vil gerne henlede Parlamentets opmærksomhed på artiklen i The Economist i sidste uge, hvori man netop forudså dette.
Ud over hr. Eismas erklæring, som jeg hellere vil henvise til end gentage - vil jeg vil også gerne henlede Kommissionens opmærksomhed på punkt 10, 11 og 12 i denne beslutning, og jeg håber, at denne katastrofe vil få Sydøstasiens regeringer til at deltage i opbygningen af en mere bæredygtig fremtid, noget de i hvert fald ikke har gjort tidligere.

Fernández Martín
Hr. formand, mine herrer og damer, der er allerede henvist til omfanget af den katastrofe, som er forårsaget af de skovbrande, der hærger Sydøstasien, især Indonesien. Set i europæiske forhold er de arealer, der er i brand, større end enhver af Unionens største medlemsstater. Forslaget om den fælles beslutning, der er udarbejdet af seks parlamentariske grupper, omtaler de ødelæggende virkninger på sundhed og økonomi for millioner af borgere i de berørte områder, og jeg vil gerne tilslutte mig disse udtalelser.
Men, mine damer og herrer, jeg vil på det kraftigste henlede opmærksomheden på den bekymring, der vækkes af det stadigt større antal naturkatastrofer som denne og mangelen på korrigerende foranstaltninger over for visse industriaktiviteter i den udviklede verden, som truer miljøet og forårsager klimaændringer, i lyset af den passivitet, der lægges for dagen fra dem, som er forpligtet til at træffe mere effektive forebyggende foranstaltninger.
Præsident Clintons erklæringer i disse timer i National Geographic Society, hvor han offentliggør sit forslag om at reducere udledningen af CO2 , er ganske enkelt utilfredsstillende, fordi det er utilstrækkeligt. Utilstrækkeligt på grund af de endelige mål og de frister, der fastsættes.
Vi står over for FN's konference i Kyoto vedrørende klimaændringerne. Vi er forpligtet til at gøre en indsats for, at Kyotomødet ikke bliver en fiasko, således som det er sket med tidligere lignende konferencer i denne sidste del af dette århundrede. Vi kan ikke vente på, at der sker en ny katastrofe som den i Indonesien, før vi sender eksperter og overfører midler til betaling for brandslukningen, mens vi samtidig fortsat sidder lammet og ikke træffer nogen forebyggende forholdsregler, som kan forhindre den globale opvarmning, som er den væsentligste og egentlige årsag til mange katastrofer.

Weber
Hr. formand, da vi først hørte om katastroferne, gav medierne El Niño skylden for skovbrandene i Indonesien. Da vi tænkte mere over de virkelige årsager, erfarede vi, at der var tale om overudnyttelse af tropiske skove: Ikke blot ved produktion af tømmer, men også gennem omdannelse af disse skove til oliepalmeplantager. Min gruppe har derfor foreslået, at der indføres et system med civilretligt ansvar inden for rammerne af en international konvention om skove.
Vi ved naturligvis, at der er stærk modstand mod etableringen af en sådan konvention, og vi har for nyligt oplevet dette under forhandlingerne i det regeringsforum om skove, der for nylig fandt sted i New York. Som ordfører for kommunikationen om forskning og udvikling i udviklingslandene vil jeg gerne indtrængende opfordre Kommissionen til at sikre, at der indføres bæredygtig forvaltning - og ikke bæredygtig udnyttelse, som vi siger i vores beslutningsforslag - for regnskovene. Kommissionen bør være os behjælpelige på dette punkt.

Van Bladel
Hr. formand, den foreliggende beslutning gengiver virkelig omsorgen for miljøet i Indonesien og i regionen, men efter min mening koncentrerer beslutningen sig næsten udelukkende om miljøet, og den går helt uden om nøden hos de mange små bønder i området, der må skaffe sig jord for at opnå et eksistensgrundlag. Herom indeholder beslutningen ikke en eneste løsning. Jeg finder det også lidt hyklerisk, når vi her i Europa endnu ikke har turdet gribe i egen barm ved at opstille fælles normer for emissionsudslippet. Jeg synes dog, at beslutningen er noget ensidig, uanset hvor værdifulde forslagene også er.
Min gruppe vil stemme for denne beslutning, men jeg stemmer selv imod på grund af denne ensidighed, som jeg ikke kan acceptere.

Telkämper
Hr. formand, skovbrandene i Malaysia og Indonesien er ikke naturkatastrofer. De er resultatet af en bestemt fremgangsmåde inden for skovbruget, og de foregår på bekostning af naturen. Her ødelægges en stor del af den økologiske lunge. Men også de mennesker, som lever i skovene, de indfødte, dræbes og ødelægges. Ifølge oplysninger fra den indonesiske landbrugsminister startede 80 % af de nuværende skovbrande i de store trækoncerners træplantager.
De største plantagearealer ejes af firmaer såsom Finantara Intiga, et joint venture af to indonesiske firmaer og den finske koncern ENZO FINLAND. Først for nylig enedes UPM-Kymmene Finland og den asiatiske gruppe APRIL, som opererer fra Singapore, om at grundlægge nye joint ventures til fremstilling af papir. Den nye koncern er den største producent af fint papir i Europa. I Asien producerer papirmøller på Sumatra, i Indonesien og i Kina ca. to millioner t papir og papirmasse. Også Nordland Papier i Tyskland hører under UPM-Kymmene og deltager i den euro-asiatiske handel.
Europæiske koncerninteresser medvirker til, at urskove i Indonesien bliver til plantager. Til dette formål afbrændes de berørte områder ofte. Desuden truer oprettelsen af plantager de indfødtes overlevelsesmuligheder i regionen, deres traditionelle jordområder eksproprieres, og dermed ødelægges deres økonomiske grundlag.
I vores beslutning fra Europa-Parlamentet står der, at de oprindelige indbyggere i det indre af Indonesien er hårdest ramt af skovbrandene og luftforureningen, fordi deres adgang til rent vand er begrænset. Desuden lider de indfødte i West Papua under akut mangel på fødevarer, som skyldes en kombination af den nuværende tørke og skovbrandene. Indtil nu er ca. 500 mennesker allerede døde af sult. Kilder inden for FN skønner, at mindst 90.000 mennesker vil blive berørt af manglen på fødevarer.
Skovbrandene på Kalimantan rammer ligeledes de indfødte hårdest, fordi deres kulturelle og økonomiske overlevelse er afhængig af, at skovenes ressourcer bevares. Videnskabsfolk på stedet mener, at plantagerne med udelukkende hurtigtvoksende træsorter og korte fældningscykler bidrager til skovenes udtørring.

Swoboda
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, jeg er forundret over visse af udtalelserne her, hvor tingene fremstilles, som om det i overvejende grad drejer sig om naturlige katastrofer, som vi næsten ingen indflydelse har på. Visse kolleger har allerede gjort det tydeligt, at der her er tale om en tæt sammenfletning af naturlige faktorer, men også af mange afgørende politiske, sociale og økonomiske faktorer. Brandrydningerne er i vid udstrækning årsagen ikke blot til lokale katastrofer, men også til internationale og globale følgevirkninger. Brandrydningerne foregår af to grunde: Enten fordi store koncerner vil rydde store områder, f.eks. til bebyggelse, til skovbrug, til produktion af palmeolie, hvilket netop var tilfældet i Indonesien, eller fordi små bønder ikke ser nogen anden mulighed for at få fat i jord. I begge tilfælde betyder det virkeligt tungtvejende ændringer af den naturlige livscyklus, men i tilfælde med de store koncerner, som det især er tilfældet i Indonesien, er det særligt alvorligt.
Det er ikke fordi, at vi er imod økonomiske fremskridt, eller fordi vi har noget imod rydninger i regnskoven, men der skal være tale om en bæredygtig drift! Den hurtige profit må ikke stå i forgrunden, hvilket er tilfældet her! Derfor skal der gøres alt, hvad der er muligt, også fra Den Europæiske Unions side. Jeg vil virkelig gerne bede Kommissionen om at være mere opmærksomme på sådanne ting, for at der kan sættes ind over for sådanne foranstaltninger og opnås en fornuftig drift netop i de smås interesse, som jo i disse tilfælde gentagne gange er blevet fordrevet.
Det er efter min mening særligt betænkeligt, at mange avisartikler påstår, at mange af disse firmaer endda er involveret ejendomsretligt eller på personlig vis med præsident Suhartos familie. Der er også politisk korruption med i spillet. Jeg tror, at Kommissionen og Rådet burde gennemgå alle disse faktorer for at forhindre og stoppe denne skadelige proces, som udrydder mennesker.

de Silguy
Hr. formand, mine damer og herrer. Skovbrande er, som De ved, et tilbagevendende problem i Indonesien. Bønderne afbrænder hvert år tæt ved 1 million hektar for at rydde land til dyrkning af levnedsmiddelafgrøder - hr. Swoboda var inde på det for et øjeblik siden. De aktuelle skovbrandes omfang hænger sammen med en alvorlig tørke, som har fået ilden til at brede sig særdeles hurtigt.
For at støtte de indonesiske myndigheders indsats har Kommissionen og medlemsstaterne i fællesskab nedsat en European Union Fire Response Group (EUFREG) i Djakarta; gruppen består af eksperter i skovbrande. Dens opgave er at forsyne regeringen med nyttige oplysninger, daglig evaluere situationen på stedet, vurdere, hvilke behov der måtte være for eksempelvis brandbekæmpelsesudstyr, samt rådgive regeringen om, hvilke foranstaltninger der bør træffes. EUFREG skal i næste uge aflægge rapport om, hvilke konkrete aktionsmuligheder der foreligger, og vi vil naturligvis holde Parlamentet underrettet om dens eventuelle forslag.
Som svar på fru Pollacks bemærkning vedrørende navnlig beslutningsforslagets punkt 10, 11 og 12 kan jeg oplyse, at Kommissionen i øjeblikket er ved at udarbejde et skøn over brandenes regionale effekter på mellemlang og lang sigt, og at den, i det omfang den har mulighed for det, vil hjælpe regeringen og lokalbefolkningerne med at overvinde deres eftervirkninger. Jeg vil dog tilføje, at eksperterne i øjeblikket vurderer, at brandene kun vil kunne slukkes af stærke regnskyl.
Endelig vil jeg ikke slutte uden at svare hr. Eisma, som stillede mig et spørgsmål vedrørende punkt 13 om oprettelsen af et europæisk korps af »grønne baretter«. Hensigten med dette initiativ er klar nok, men efter Kommissionens opfattelse er de relevante tjenestegrene udmærket i stand til at mobilisere og koordinere de kvalificerede og erfarne ressourcer, der findes i medlemsstaterne, inden for rammerne af det faglige samarbejde, der allerede findes. Det er derfor dette, som det nu gælder om at aktivere.

Swoboda
Hr. formand, jeg vil blot fastholde, at kommissæren i sin tale, som han ikke er ansvarlig for, ikke kom ind på de væsentligste punkter i vores argumenter. Jeg ville ønske, at vi også kunne få skriftlig information og svar på vores spørgsmål. Det var et svar, som overhovedet ikke lever op til denne beslutning!

de Silguy
Jeg skal sørge for, at De får alle de oplysninger, som De måtte ønske. Jeg lader anmodningen gå videre til mine kolleger hr. Marín og fru Bjerregaard.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 17.30.

Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om 17 forslag til beslutning, af:
B4-0823/97 af Graziani m.fl. for PPE-Gruppen om jordskælvet i Italien; -B4-0824/97 af Monfils m.fl. for ELDR-Gruppen om jordskælvet i Umbria og Marche; -B4-0835/97 af Ripa di Meana m.fl. for V-Gruppen om jordskælvet i Mellemitalien; -B4-0844/97 af Colajanni m.fl. for PSE-Gruppen om jordskælvet i Italien; -B4-0882/97 af Manisco for GUE/NGL-Gruppen om jordskælvet i Italien; -B4-0891/97 af Azzolini m.fl. for UPE-Gruppen om jordskælvet i Italien; -B4-0836/97 af Novo Belenguer og González Triviño for ARE-Gruppen om oversvømmelserne i den selvstyrende region Valencia; -B4-0838/97 af Gasòliba i Böhm og Vallvé for ELDR-Gruppen om oversvømmelserne i byen Alicante; -B4-0843/97 af Pons Grau m.fl. for PSE-Gruppen om oversvømmelser i de autonome regioner Valencia, Andalusien og Murcia; -B4-0869/97 af García-Margallo y Marfil m.fl. for PPE-Gruppen om oversvømmelserne i Valencia og Murcia (Spanien); -B4-0883/97 af Sornosa Martínez m.fl. for GUE/NGL-Gruppen om oversvømmelser i det sydøstlige Spanien; -B4-0831/97 af Kreissl-Dörffler m.fl. for V-Gruppen om skovbrande i Amazonas/Brasilien; -B4-0886/97 af González Álvarez og Papayannakis for GUE/NGL-Gruppen om skovbrande i Amazonas/Brasilien; -B4-0845/97 af García Arias m.fl. for PSE-Gruppen om orkanen i Mexico; -B4-0885/97 af González Álvarez og Novo for GUE/NGL-Gruppen og Salafranca Sánchez-Neyra for PPE-Gruppen om katastrofen i Mexico (orkanen Paulina); -B4-0833/97 af Schörling m.fl. for V-Gruppen om den alvorlige akrylamidforureningsskandale i forbindelse med en tunnelkonstruktion i Sverige; -B4-0884/97 af Sjöstedt m.fl. for GUE/NGL-Gruppen om miljøforureningsskandalen i forbindelse med tunnellen gennem Hallandsåsen.
Jordskælv i Italien

Graziani (PPE)).
Hr. formand, det jordskælv, der har ramt Italien, er desværre ved at få forfærdelige følger i et af de områder, som er rigest på italiensk og europæisk kultur eller endog verdenskultur. Assisi, den hellige Frans' fædrende by, som er fyldt med vigtige historiske og kulturelle minder, og hvor Giottos og Cimabues store mesterværker befinder sig, er ramt af denne ulykke, som desværre vil kunne mærkes i lang tid fremover. Jeg mener, at det ville være forkasteligt, hvis ikke EU tog særlige hensyn, ikke så meget på grund af denne katastrofe i sig selv, men på grund af det, denne katastrofe repræsenterer med hensyn til tab af kulturelle skatte for menneskeheden; et særligt hensyn må tages til den hellige Frans' fødeby, hvor der er opstået kulturelle bevægelser af stor europæisk betydning og af stor betydning for verden, og hvor en befolkning i dag lever under frygtelige betingelser med mange ofre.

Bertens
Hr. formand, jordskælvene i Mellemitalien har ikke kun forårsaget menneskelige lidelser, men har også ødelagt kulturskatte. Unionen må ikke bare se tålmodigt på og forsøge at forstå, at følge og at lindre nøden i dette menneskelige og kulturelle drama.
Naturligvis skal vi yde et bidrag til genopbygningen af de ødelagte huse og sørge for tag over hovedet for de titusindvis af husvilde. Det må undersøges, hvilken specifik støtte, der kan ydes til reparationen af basilikaen i Assisi og freskerne af Giotto og Cimabue. Mere end tusind historiske bygninger er beskadigede under rystelserne, og det er selvfølgelig et betydeligt slag for - som hr. Graziani siger - Europas kulturelle arv, ikke kun Italiens.
Unionen må derfor finde muligheder for at støtte genopbygningsarbejdet, f.eks. via RAPHAEL-programmet eller via strukturfondene, der er bestemt til Italien.
Til sidst vil jeg naturligvis udtrykke min medfølelse med ofrenes familier.

Ripa di Meana
) Hr. formand, Assisi, som hr. Graziani mindede om, Foligno, Nocera Umbra, Colfiorito og mange andre kommuner i Umbrien og Marche har lidt mange skader med tab af uerstattelige monumenter, kunstværker, kirker og huse, til stor smerte for befolkningen. Det fælles beslutningsforslag, som nu forelægges, giver håb, fordi syv politiske grupper har ment, at det var nødvendigt at komme til sagens kerne og på en eller anden måde, ved at henvende sig til Kommissionen, gøde jorden for en aftale, som skal hjælpe med genopbygningen for europæiske midler. Umbrien og Marche kommer ind under mål 5b og disponerer i perioden 1994-99 over ca. ECU 150 millioner. Nu vil forhandlingerne, som afsluttes i Bruxelles den 5. november, mellem formand Santer og minister Ciampi, kunne munde ud i en bevilling på ECU 500 millioner, der er hentet fra andre strukturfonde bestemt for Italien og endnu ikke brugt af de ansvarlige myndigheder. Denne berettigede fleksibilitet, der er så meget desto mere aktuel på grund af behovet i de to ramte regioner, skal naturligvis ledsages af faste garantier for en genopbygning, som passer til den kulturelle, arkitektoniske og landskabelige kulturarv, som har lidt skade.

Colajanni
Hr. formand, den tragedie, som har ramt det centrale Italien, har to karakteristika, som kræver mere komplekse og fornyende foranstaltninger og indgreb i forhold til de sædvanlige, både fra den italienske regerings og fra Kommissionens side. For det første er det ramte område et af de rigeste på historiske og kunstneriske skatte både i Italien og i Europa. Det drejer sig ikke kun om store enkeltstående mindesmærker, som i Assisi, der er en del af menneskehedens kulturarv, men om et net af dusinvis af bycentre fra middelalderen til renæssancen, som er blevet delvist ødelagt eller alvorligt beskadiget.
For det andet har jordskælvene nu stået på i tyve dage. Dette er helt usædvanligt og holder befolkningens angst ved lige. Det drejer sig om i titusindvis af personer, som huses i telte, nu hvor vinteren står for døren og gør det allerede påbegyndte arbejde med at støtte de bygninger, som er ved at styrte sammen, svært.
Viljen til genopbygning er sej og overraskende. Der holdes skole i teltene, håndværkerne arbejder, hvor de nu kan, og ligesådan de kommunale administrationer. Men de skal hjælpes, hurtigt og godt.
Det arbejde, der skal udføres, er imidlertid enormt og svært, fordi det drejer sig om at rekonstruere de oprindelige træk i et højt civiliseret område af historiske steder og af demokratiske netværk, organiseret rundt om kommuner i et net af små og mellemstore håndværksvirksomheder af høj standard. Derfor har syv politiske grupper indgivet en beslutning, i hvilken de beder om hurtig hjælp, en hjælp, som jeg tror allerede er i gang. Man beder Kommissionen om ekstraordinær hjælp til at håndtere problemet med de hjemløse, med deres huse og med de offentlige bygninger, men også støtte til genoptagelse af produktionen. Og man beder især som noget nyt om muligheden for at bruge strukturfondene, som er bestemt for Italien, men endnu ikke er brugt. Jeg tror, at det kan være en interessant vej også i andre lignende tilfælde. Der fremføres altså en vifte af forslag for på passende måde at håndtere den komplekse situation, der er opstået i denne del af Italien. Det er klart, at man også beder om garantier, hvad angår respekt for det arkitektoniske, og, også dette er interessant: der foreslås indledt to forskningsprogrammer angående jordskælvssikring og ny restaureringsteknologi.

Manisco
Hr. formand, de alvorlige skader på beboede områder i de to italienske regioner, der blev ramt af jordskælvet den 26. september og af voldsomme rystelser, som endnu her efter syvogtyve dage fortsætter, de sidste to i morges med yderligere bygningssammenstyrtninger til følge, beløb sig i sidste uge til mere end ECU 3, 5 millioner, syv milliarder lire, som anslået beløb. Over for denne ulykke, ikke kun menneskelig - 13 døde og 9000 hjemløse - men også økonomisk og finansiel, har Kommissionen i første instans kun bevilget ECU 100.000, 200 millioner lire. I går på et møde i Bruxelles med en italiensk delegation har kommissær Fischler og hans medarbejdere ikke kunnet tilslutte sig kravet om at anvende midlerne fra de fonde, som, og det talte hr. Ripa di Meana om før, ikke er blevet brugt i Italien i årene 89-93, selvom der kunne spores en vis villighed til at anvende fondsbevillinger, der allerede er afsat til Italien, ligesom der heller ikke var tilslutning til at anvende yderligere midler af den langt højere størrelsesorden, som der er anmodet om. Det er den samme Kommission som, gennem kommissær Monti, ikke lader en dag gå uden dydigt at belære den italienske regering om nødvendigheden af yderligere beskæringer i landets sociale system for at tilpasse sig Maastricht-parametrene. Det går meget godt som indgangsbøn ved Guds alter, som eksalteret indledning til et europæisk lands indtræden i den fælles mønts kloster, men det, der bekymrer i Kommissionens adfærd er den åbenbare ligegyldighed over for et meget alvorligt problem, som rækker langt ud over en national ulykke og støder sammen med fælles sikkerhedsinteresser og berører kulturelle værdier, der er fælles for hele Unionen. Vi vil ikke her nævne det videnskabelige samfunds fortiede frygt over jordskælvets unormale varighed, som i historisk tid, og ikke kun i historisk tid, vil kunne involvere andre europæiske områder med jordskælvsrisiko. Vi vil derimod tale om de meget alvorlige skader, som har ramt den usammenlignelige og enestående kunstneriske skat i de to ramte regioner, en skat, som tilhører Italien, Europa og hele menneskeheden. Vores anmodning til Kommissionen om at mobilisere meget mere iøjnefaldende ressourcer inden for det 5. rammeprogram om forskning og udvikling - for at finde nye teknologier og nye midler, beregnet til nødhjælpsindgreb og præventive indgreb til bevarelse af gamle arkitektoniske strukturer og også til beskyttelse og redning af kunstværker udsat for jordskælvsrisiko - tager blandt andet udgangspunkt i disse alvorlige hændelser.

Todini
Hr. formand, der er allerede af de medlemmer, der har talt før mig, blevet sagt meget om katastrofen i Umbrien og Marche i Midtitalien den 26. september. Det eneste, jeg kan tilføje, er, at jeg, som er fra jordskælvsområderne, personligt kan bevidne det, der er sket, og fortælle om de mange venner, der bor der i dag, og som desværre, i en meget ubekvem situation, skal bo der lang tid fremover.
Man har fortalt om de enorme psykologiske og materielle ofre, som folk står over for. Det springende punkt, ud fra det, som også er blevet sagt af de andre medlemmer, forekommer at være den hjælp, som EU i dag kan garantere jordskælvsområderne. Som vi anmoder om i den fælles beslutnings punkt 4 anser vi det for vigtigt, nødvendigt og passende, at ekstraordinære midler bevilges til disse mennesker. Og som repræsentant for gruppen Union for Europa vil jeg gøre Parlamentet opmærksom på, at vi overvejer at bede om en tilføjelse til punkt 4, i hvilket vi beder Rådet og Kommissionen om at vurdere muligheden for - i tilfælde af naturkatastrofer i en medlemsstat - og altså ikke kun på grund af situationen i Italien, at ubrugte kvoter fra strukturfondene kan anvendes i en sådan nødsituation.
Jeg tror, at dette, ikke kun hvad angår situationen i Italien, men for katastrofesituationer generelt i EU, kan være et vigtigt emne at diskutere og en vigtig beslutning at tage her i dag. Hvad angår den specifikke italienske situation har vi gennem vores faste forbindelser til GD XVI og med kommissær Montis kabinet kunnet se, at dette kan virkeliggøres. Det italienske finansministerium arbejder ud fra denne mulighed. Og de italienske regioner, som ikke har brugt dele af strukturfondene, har vist sig villige til at afgive dem til de jordskælvsramte områder, altså til Mellemitalien.
Jeg håber, at dette princip vil blive anerkendt i aften af Parlamentet. Jeg gentager: ikke blot af hensyn til den aktuelle katastrofesituation i Italien, men for at imødegå de behov, som kan opstå i andre medlemsstater.
Jeg vil også understrege vigtigheden af forskningsprogrammer om forebyggelse og sikkerhed i de områder, der i dag er jordskælvsramte og om udvikling af nye teknologier, som det også er nævnt i beslutningsforslaget.

Dell'Alba
Hr. formand, også jeg vil i denne sal minde om dramaet, som tusindvis af borgere, der foruden at være italienske også er europæiske borgere, oplever lige nu som ofre for endnu en naturkatastrofe. Jeg minder om det, for at Europa også en gang imellem kan blive hørt i en sådan situation.
Vores ulykkelige jordskælvsramte nyder godt af - hvis jeg må sige det med en snert af ironi - at tilhøre en stat, for hvilken det kun er lykkedes at bruge en tiendedel af de strukturfonde, den har fået tildelt. Derfor, hvis det lykkes for os, via de kraftanstrengelser, som alle grupper, Kommissionen og den italienske regering gør - og jeg er virkelig glad for, at kommissær de Silguy er her for at høre på os - at føre denne operation med at stille de uanvendte midler fra strukturfondene til rådighed for befolkningen, som har lidt skader for milliarder af lire, til ende, mener jeg det ville være et godt resultat, og at det ville være nyttigt også for det samlede EU, dets image og dets idealer.

Amadeo
Hr. formand, de katastrofale virkninger af de jordskælv, som har ramt regionerne i Midtitalien, udspiller sig for øjnene af os.
Vores tanker går især til befolkningen, som på første hånd oplever rystelsernes drama, men vi er nødt til at tænke på ødelæggelserne af de enorme kunstskatte i området. I Italien er der startet en veritabel solidaritetskonkurrence for at komme ofrene til hjælp, en solidaritet, som i dag - nu vi har set jordskælvenes anormalitet og dramatiske konsekvenser - nødvendiggør en ekstraordinær hjælp, som bør omfatte midler fra nødhjælpsfondene og fra de strukturfondsmidler, som er blevet tildelt Italien for perioden 1992-99.
Alligevel - ud over de mest presserende nødhjælpsforanstaltninger og i lyset af den usædvanlige varighed, udstrækning og anormaliteten af jordrystelserne - mener vi, at det er passende og presserende at komme enhver katastrofe i forkøbet ved at gribe ind gennem opsporing af nye forebyggelsesmuligheder og ved at tage den ny teknologi, som den moderne videnskab tilbyder os, i brug. Til det formål er det nødvendigt, at Kommissionen lader specifikke forskningsprogrammer til forudsigelse af jordskælv løbe af stabelen, forenet med forskning i ny teknologi rettet mod konsolideringen af den eksisterende arkitektoniske kulturarv i jordskælvsområder og i naturkatastrofeområder generelt.
Oversvømmelser i Spanien

Fabra Vallés
Hr. formand, frem for alt vil jeg udtrykke min sorg i forbindelse med tabet af menneskeliv ved oversvømmelserne i Valencia og Murcia. Det er ikke tilfældigt, at vi med dette forslag til fælles beslutning har talt om, at det alvorlige ved disse oversvømmelser er den regelmæssighed, hvormed de finder sted, og jordens geomorfologi, da det er et område, der har tendens til at fremme afskovning og erosion.
Derfor appellerer, anmoder, beder vi om akut økonomisk hjælp til at udbedre skaderne og en genopbygnings- og rekonstruktionsplan for alt, hvad der er blevet ødelagt under disse oversvømmelser.
Men som det vigtigste fremhæver jeg ønsket om en særlig budgetpost til at forebygge og afhjælpe virkningerne efter disse regelmæssige oversvømmelser.

González Álvarez
Hr. formand, hr. kommissær, for nu ikke at gentage for meget, det er sandt, at disse oversvømmelser forekommer regelmæssigt i området Alicante, Valencia, Murcia - som vi kalder Levanten i Spanien. Det er også sandt, at der denne gang har været fem døde, hvilket er det, der mest skal beklages, men det er også sandt, at der har været et tab på over 10.000 millioner i boliger, infrastruktur og landbrugsjord.
Derfor beder vi, som min kollega siger, Kommissionen om akut nødhjælp. Endvidere må det erindres, at da vi behandlede en betænkning om beskyttelse af civilbefolkningen, gik et af ændringsforslagene ud på at oprette en særlig post, fordi katastrofer af denne art desværre sker ofte, hver måned ser vi dem her i Plenarforsamligen, og en særlig post ville måske gøre nødhjælpen nemmere og mere effektiv, når der er behov for den.
Skovbrande i Brasilien

Telkämper
Hr. formand, der var ingen, der kunne blive overrasket over meddelelsen om, at skovene i det brasilianske Amazonas-område brænder. I årevis er der begået ugenoprettelige fejl fra menneskets side i dette økologisk yderst skrøbelige område, i årevis har der været foretaget hensynsløse brandrydninger, og i årevis skabtes der yderligere infrastrukturelle forudsætninger for, at træerne kan fældes og transporteres væk hurtigere, og for at regnskoven hurtigere og hurtigere forsvinder for altid.
Det er dog en kendsgerning, at der ikke findes nogen bæredygtig udnyttelse af regnskoven til industrielle formål og under multinationale virksomheders ledelse. De eneste, som virkelig kan omgås med regnskovens livsvigtige økosystem, er de indianere, som lever dér. Det er dem, og ikke flypiloterne og bilisterne i Manaus, som først lider under det nuværende smogtæppe. De har i årevis været de første, som blev fordrevet af kvægavlere, der leger med ilden, og store maskiner, som arbejder for tropetrævirksomhederne, og som også har været under pres fra landløse fra andre områder i Brasilien.
Hvis der fandtes en landreform i Brasilien, hvis den brasilianske regering ville vedtage og gennemføre effektive love mod brandrydning, hvis forskningsresultaterne fra G7-pilotprogrammet for Amazonas, som har modtaget mange midler, ville blive gennemført, så ville regnskoven være knap så truet, der ville kunne sælges bæredygtige og økologiske produkter til rimelige priser. Og tropetræerne ville forblive der, hvor de står i dag, til glæde for menneskene dér, de multinationale selskaber og vores økosystem naturen.

González Álvarez
Mange tak, hr. formand, hr. kommissær, tidligere sagde min kollega og landsmand Fernando Martín, at branden i Indonesien og brandene i Brasilien ikke er gode nyheder for topmødet i Kyoto. Det er sandt.
Der er to grundlæggende årsager til brandene i Indonesien og Brasilien: Tømmerselskabernes interesser og landmændenes krav. Disse to skal behandles helt forskelligt. Tømmerselskaberne, som drager økonomisk fordel af brandene, skal behandles med en retfærdig lovgivning, der indeholder sanktioner.
Hvad angår landmændene, er det værd at erindre, at for nogen tid siden - ikke længe - rejste mere end 40.000 landmænd i Brasilien 1.000 km for at kræve en retfærdig fordeling af jorden. Dette er altså en af grundene til de påsatte brande. Vi mener, at følgende to foranstaltninger skal træffes: Sanktioner over for tømmerselskaberne, som udrydder en naturlig ressource, der tilhører hele meneskeheden, retfærdig fordeling af jorden, således at landmændene ikke ser sig nødsaget til at afbrænde skoven.
Orkan i Mexico

González Álvarez
Hr. formand, vi vil begynde dette indlæg med at sige, at vi er meget glade over for en gangs skyld at kunne lykønske Kommissionen, for det ser ud, som om ECHO-hjælpen, den humanitære bistand, var meget hurtig og effektiv. Imidlertid mener vi, at alvorligheden af det, der skete med orkanen Paulina, 120 døde og tre berørte stater - vi besøgte selv en af dem, Chiapas, men de befinder sig alle tre i samme situation med hensyn til fattigdom, bolig- og infrastrukturmangel - ligger i, at den kun forværrede en i forvejen dårlig situation. Derfor anmoder vi om, at den planlagte bistand bliver proportional med tabene i disse så fattige områder. For det er den eneste måde, hvorpå det kan sikres, at deres livskvalitet ikke forværres yderligere.

Salafranca Sánchez-Neyra
Tak, hr. formand, jeg tror også, at den bistand, som Den Europæiske Union har givet, er en meget passende hjælp, for den viser Den Europæiske Unions solidaritet med et land som Mexico, der i øjeblikket er ved at udvide sine forbindelser med Den Europæiske Union som helhed, som bevis på, at der den 8. december skal underskrives en ny samarbejdsaftale.
Som fru González Álvarez har sagt, selvom man kun er i besiddelse af midlertidige oplysninger, er de tilstrækkeligt foruroligende, til at Den Europæiske Union skal overveje nødvendigheden af at øge denne bistand, hvorfor jeg også er enig i hendes vurdering af, at Kommissionens tjenestegrene under fru Boninos myndighed skal lykønskes for den flid og hurtighed, hvormed de har gennemført denne bistand på ECU 400.000.
Men jeg tror, hr. formand, at Kommissionen må fortsætte sin indsats og på en eller anden måde også øge denne bistand, efterhånden som oplysningerne bekræftes, og de endelige oplysninger fremkommer. Derfor, hr. formand, beder jeg kommissæren om for fru Bonino at fremføre ønsket om, når disse oplysninger er bekræftet, at øge bistanden, således som det er gjort med andre lande, f.eks. landene i øst.
Akrylamidforurening i Sverige

Schörling
Hr. formand, tunnelbyggeriet gennem Hallandsåsen i det sydlige Sverige er en stor miljøskandale, som jeg ikke troede var mulig i Sverige i 1997. I denne skandale er der indblandet to regeringer, et statsligt banedirektorat, der bygger jernbanen, en stor entrepenørvirksomhed, Skanska, som udfører arbejdet og en fransk kemikalievirksomhed, Rhône-Poulenc, som leverer tætningsmidlet Rhoca-Gil til tunnelbyggeriet. Dette tætningsmiddel indeholder mange gange mere af det giftige stof akrylamid end det, virksomheden tidligere har opgivet. Også Den Europæiske Union er involveret i dette, da det er et TEN-projekt, som får støtte fra EU.
Hele 1.004 t af dette tætningsmiddel er blevet pumpet ind i bjerget. Af dette er 400 t ren akrylamid. Hvis man ved, hvor utrolig giftigt, dette stof er, så forstår man, at det er en stor miljøskandale - ikke bare i Sverige, men det kan være en stor miljøskandale i hele Europa, da midlet er blevet brugt i over tyve år rundt om i hele verden.
I Sverige, som vi troede var strengest på miljøområdet i Europa, blev denne skandale opdaget ved en tilfældighed på grund af at nogle køer blev lammet, og man var tvunget til at undersøge, hvad det var, disse køer var blevet syge af.
Hvor mange mennesker, der lider af mystisk følelsesløshed og stik i hænder, ben osv., er blevet forgiftet af akrylamid? Det er der ingen, der ved. Hvor mange af dagens, eller fremtidens, kræfttilfælde skyldes endnu uopdagede udslip af dette stof? Det er spørgsmål, vi må stille os, og som også Kommissionen må stille sig. Derfor må Kommissionen sørge for, at man ordentligt undersøger om miljøkonsekvensbeskrivelsen er fulgt for dette TEN-projekt. Kommissionen må også undersøge hvor og hvordan dette stof er blevet brugt.

Eriksson
Hr. formand, der er, som den foregående taler sagde, for nogle uger siden blevet opdaget forgiftet kvæg i det område, hvor denne jernbanetunnel bygges. Derefter stoppede man byggeriet og kontrollerede vandtilstanden. Det viste sig da, at grundvandet , ikke bare vandet i bækkene, som løber rundt omkring, men også grundvandet er forgiftet, hvilket betyder, at drikkevandet for mennesker i dette område er udrikkeligt. I hvor mange årtier frem er der ingen, der ved endnu.
Det er jo skæbnens ironi, at det er netop i forbindelse med et tunnelbyggeri for en jernbane, det vil sige miljøvenlig transport, at dette sker. Men akrylamid, som indgår i tætningsmidlet Rhoca-Gil, som er solgt og distribueret af den franske kemikalievirksomhed, bruges jo ikke kun i tunneler, men også blandt andet i miner rundt omkring. I 1983 blev der blandt andet i en af Sveriges dengang største miner brugt 50 kg, kun, af dette tætningsmiddel. Man holdt dog op med at bruge det, da man opdagede, at det gav skader på de minearbejdere, som arbejdede med midlet.
Det er naturligvis også nu sådan, at det er arbejderne, der er blevet skadet. Hvor skadede de er blevet, ved vi ikke endnu. Men at der er skader blandt de mennesker, der har arbejdet med dette projekt - det ved vi. Med andre ord: forgiftet kvæg, aflivet avlskvægbestand, standset kødproduktion, fordi man har fået kontamineret kød ind i denne produktion, og grundvandsforgiftning i stor skala.
Den svenske regeringen har sørget for, at der indledes en politiundersøgelse. Desuden skal en uafhængig kommission undersøge sagen. Jeg mener imidlertid, at også EU har et stort ansvar og skal, da det er et TEN-projekt, kontrollere, om dette middel stadig sælges i stor skala, hvor mange EU-borgere, der eventuelt er kommet i kontakt med det, og at man også fremover programmerer det ind som et skadeligt stof.

Lööw
Hr. formand, det, der er sket omkring Hallandsåsen er naturligvis en tragedie. Det er i Sverige, at vi skal håndtere den skade, der er opstået. Jeg hilser dog velkommen, at det også kommer op til debat her, da det naturligvis er vigtigt, at både EU og de enkelte medlemsstater tager ved lære af det, der er sket. Derfor må Kommissionen nu undersøge hvor og hvordan akrylamiden er blevet brugt, og fortsat bruges, overveje behovet for et forbud, men også kontrollere, om producenten virkelig har fulgt de gældende direktiver vedrørende blandt andet mærkning.
Det er faktisk forbløffende, hvordan man kan håndtere farlige kemikalier på en sådan måde, som det her har været tilfældet. Resultatet viser sig nu med forgiftet ydre miljø og arbejdere, der har fået skader på nervesystemet. Kemikalier er jo på en måde samfundets gidsel. Vi, der skal tage os af lovgivningen, fører en stadig kamp for at følge med, når nye produkter introduceres på markedet.
Europa-Parlamentet har jo kraftigt arbejdet for, at man skal have en omfattende miljøprøvning for de transeuropæiske netværker. Det har imidlertid ikke været aktuelt i dette tilfælde, da projektet blev besluttet langt før det svenske EUmedlemskab. Det kan alligevel fortjene at blive omtalt, at selve tunnelen under Hallandsåsen ikke er finansieret med EU-penge, selvom jernbanebyggeriet indgår som et TEN-projekt. Det gør naturligvis ikke katastrofen mindre, men jeg synes alligevel, at det kunne være af interesse for Dem, kolleger i Europa-Parlamentet, at vide, at tunnelen altså ikke finansieres med EU-penge.
Jeg hilser resolutionen velkommen og håber på aktivitet fra Kommissionens side.

Stenmarck
Hr. formand, lad mig begynde med at beklage det, der er sket, og rette min største sympati mod dem, der er blevet ramt.
I denne sag, som i så mange andre sager, er den mest bekvemme vej meget ofte at spørge efter ny lovgivning og nye EU-direktiver. I stedet burde man stille sig selv spørgsmålet: Hvad var det egentlig, der gik galt? Der svæver mange spørgsmål i luften. Hvem har egentlig ansvaret, når alle skyder skylden på alle - entrepenørvirksomhed, myndigheder og regering? Det må nu undersøges af en kommission og af retlige myndigheder.
En del af sandheden er, at også dette hovedsagelig er et nationalt anliggende. Sveriges socialdemokratiske regering har nu i tre år, siden Sverige blev medlem af Unionen, forhalet miljølovgivningen og dermed implementeringen af tre EUdirektiver og miljøkonsekvensbeskrivelsen.
Tunnelen gennem Hallandsåsen er beregnet til at blive det største tidsbesparende indgreb på en meget lang jernbanestrækning. Det ville være meget ulykkeligt, at nu skovle den til igen og gøre et af de miljømæssigt bedste transportalternativer umuligt at gennemføre. Det er ikke tunnelen, der er noget i vejen med, men derimod den klodsede håndtering i form af inkompetence og mangel på lederskab.

d'Aboville
Hr. formand, under byggeriet af tunnelen gennem Hallandsåsen i Sverige er der sket en forurening, som er alvorlig, idet den tilsyneladende har ramt grundvandet.
Som omtalt udviste et antal køer, der havde drukket vand ved tunnelens udgang, den 30. september symptomer på nerveforgiftning og måtte slås ned.
Arbejdet blev senere standset. Der er indledt en politiundersøgelse, som skal fastslå de berørte parters ansvar. Sagen har fået overordentlig stor plads i medierne, men den statslige undersøgelseskommision, som er nedsat, har endnu ikke fremlagt sine konklusioner. Og det er dér, skoen trykker.
Det produkt, der har forårsaget forureningen, fremstilles af en fransk industrivirksomhed, som man nu har fundet det for godt at sætte under anklage. Produktet har imidlertid været anvendt i tyve år uden at skade miljøet, men brugen af det kræver, at en række strenge regler overholdes. Jeg vil gerne påpege, at bygherren den 8. oktober selv udtalte til pressen, at der muligvis var begået fejl på byggepladsen, og at han påtog sig det fulde ansvar for de sundhedsskader, som var overgået hans personale.
Naturligvis fordømmer vi enhver forurening; naturligvis anmoder vi Kommissionen om at foretage en undersøgelse, men vi kan ikke indse det uopsættelige i uden bevis at fordømme leverandøren af det pågældende stof, så længe den officielle undersøgelse ikke er afsluttet.

Olsson
Hr. formand, alle indblandede, fra Sveriges regering til underleverandører, har et ansvar for den frygtelige skandale i Hallandsåsen. Situationen i området er katastrofal: Beboerne kan ikke bruge det lokale vand, området risikerer at miste sin tiltrækningskraft som fritids- og rekreationsområde, landbrugs- og haveprodukter bliver ubrugelige, markedet overreagerer og også uskadede produkter bliver usælgelige i et stort område.
Uventede udgifter i forbindelse med tunnelbyggeriet kan have påvirket miljøsikkerheden. Men nødvendige besparelser, også på finansloven, må aldrig føre til en reduktion af miljøkontrollen. Den involverede industri og hovedentrepenøren er multinationale virksomheder. Derfor er det nødvendigt og vigtigt, at det internationale samfund, i dette tilfælde EU, reagerer. Derfor må Parlamentet med kraft kræve, at Kommissionen undersøger, dels at den gældende lovgivning følges, dels om den kan forbedres.
Jeg støtter resolutionen og glæder mig samtidig over, at EU-modstanderne fra Sverige her i Parlamentet nu stoler på EUs institutioner.

Hautala
Ærede hr. formand, det er kedeligt at konstatere, at Rhone Poulencs repræsentanter har løjet om materialets akrylamidindhold. De har været nødt til at inddrømme dette, og alligevel har den samme koncern i flere sammenhænge underskrevet alle slags erklæringer om ansvarsfuld forretningsvirksomhed og miljøvenlighed. Dette er et klart bevis på, at industrien langt fra er moden til selvregulering. Det ser mange i dette Parlament ud til at tro på, men dette eksempel viser endnu engang, at der er brug for lovgivningen. Som medlem af budgetudvalget kan jeg fortælle, at vi snart i plenarforsamling kommer til at stemme om en betænkning, som handler om byggeprodukter. I denne forbindelse er det muligt at gribe ind i denne sag og kræve mere nøjagtig risikovurdering for byggeprodukter. Det er klart, at markedet konstant tilføres materialer, hvis påvirkning man ikke kender tilstrækkeligt til, og særdeles uvist er det, hvordan materialerne opfører sig, når de kommer i kontakt med naturen.

Cars
Hr. formand, et af Europas mest naturskønne områder er blevet ramt af en miljøkatastrofe. Mennesker omkring Hallandsåsen har fået vand, afgrøder og husdyr forgiftet af et kræftfremkaldende stof. Også mennesker kan fået alvorlige skader.
Det er af stor vægt, at ansvarsspørgsmålet afklares og at de, der har forårsaget katastrofen, stilles til ansvar. Virksomheden Rhône-Poulenc løj om stoffets farlighed og satte dermed arbejdernes og indbyggernes sundhed på spil. Men den svenske regering og jernbanedirektoratet har heller ikke påtaget sig deres ansvar. Projektet fik lov at fortsætte alt for længe, før risiciene for miljøet blevet taget i betragtning.
Bygningen af tunnelen under Hallandsåsen må kun fortsætte, hvis det kan ske uden fare for miljøet og i samråd med Båstad kommune, hvis synspunkter her må tildeles en afgørende rolle.
Det for øjeblikket vigtigste er dog, at der omgående gives hurtig og tilfredsstillende hjælp til de mennesker, der er blevet ramt.

de Silguy
Hr. formand, mine damer og herrer. Jeg begynder med de to første punkter, Italien og Spanien. Jeg vil gerne redegøre for, hvordan Kommissionen forholder sig til jordskælvet i Italien og oversvømmelserne i Spanien, samt udtrykke dens medfølelse med de EU-borgere, som er blevet ramt af de to katastrofer.
Med hensyn til direkte hjælp til ofrene gør Kommissionen opmærksom på, at De Europæiske Fællesskabers budget for 1997 desværre ikke omfatter bevillinger til nødhjælp i selve Den Europæiske Union, idet budgetmyndigheden for andet år i træk har forsynet konto B4-3400 med et »p.m.«.
Derefter vender jeg mig til det spørgsmål om kulturarven, der blev rejst for lidt siden. Kommissionen stillede allerede den 1. oktober 1997 et beløb på ECU 100.000 til rådighed som en hasteforanstaltning for at fremskynde restaureringen af freskerne af Giotto og Cimabue i Assisi, som var blevet stærkt beskadiget. Den er klar over, at denne bistand er utilstrækkelig, og at den samlede firårige tildeling under Raphael-programmet - ECU 30 millioner - ikke er nok til at restaurere de omkring tusind beskadigede bygningsværker, herunder navnlig Frans af Assisi-basilikaen.
Kommissionen er imidlertid rede til at undersøge muligheden for, efter aftale med de italienske myndigheder, at yde en form for teknisk EU-bistand, således at man snarest muligt kan vurdere skadernes omfang og derefter - på det bedst mulige tekniske og videnskabelige grundlag - påbegynde restaureringen af de beskadigede bygningsværker. Jordskælvet i Italien gik ud over landdistrikter omfattet af mål 5b. Lederne af de to berørte regioner har anmodet Kommissionen om, at man tilpasser programmeringen af mål 5b-støtten til den ændrede målsætning og de nye behov, som jordskælvet har givet anledning til.
Der er blevet afholdt et møde mellem Kommissionen og en repræsentant for den italienske regering herom. Det har gjort det muligt at få et overblik over katastrofens omfang og evaluere skaderne. Jeg tror, at jeg svarer alle, der har haft ordet i eftermiddag, når jeg siger, at Kommissionen inden for de grænser for udnyttelsen af strukturfondene, der er fastsat i retsforskrifterne, vil gøre alt, hvad der står i dens magt, for at imødekomme behovene. Jeg vil gerne sige til fru Todini, at jeg har noteret mig hendes forslag vedrørende forskning, og at jeg vil orientere min kollega fru Cresson om det.
Med hensyn til Spanien mener Kommissionen, at den nødvendige styrkelse af de forebyggende foranstaltninger skal, og kan, dækkes ved hjælp af de eksisterende samfinansieringsmidler. Her sigter jeg især til mål 1, som bl.a. omfatter det autonome område Valenciana. Kommissionen er til disposition for de nationale og regionale myndigheder med henblik på at finde frem til passende løsninger inden for rammerne af EUGFL, EFRU og Samhørighedsfonden. Den vil behandle enhver anmodning om omprogrammering af endnu ikke iværksatte aktioner eller endnu ikke anvendte bevillinger, der kan anvendes til beskyttelsen af det følsomme område mod sådanne katastrofer, inden for rammerne af de finansielle tildelinger, der er fastsat under fællesskabsstøtterammerne. EUGFL vil således kunne finansiere en fornyelse af det beskadigede produktionsmateriel inden for landbruget og skovbruget og lette iværksættelsen af forebyggende foranstaltninger.
Uddannelse af eksperter og oplysning af befolkningen i forebyggende øjemed vil også være støtteberettiget i denne forbindelse. Men det er en forudsætning, at der inden for fællesskabsstøtterammen for mål 1- eller mål 5b-regionerne er afsat finansielle midler, der kan anvendes til dette formål.
I øvrigt henleder Kommissionen opmærksomheden på, at den spanske regering i foråret fremsatte forslag om et operationelt program for fysisk planlægning og bekæmpelse af tørke i medfør af fællesskabsinitiativet Interreg 2 C. Heri lægges der stor vægt på kontrol med ekstraordinært store oversvømmelser og faresituationer på grund af udtørring af jorden. Dette program, hvortil der påregnes afsat ECU 140 millioner, er i øjeblikket ved at blive færdigbehandlet. Kommissionen vil godkende det, når dette er sket.
Hvad Brasilien angår deler Kommissionen naturligvis Europa-Parlamentets bekymringer over følgerne af skovbrandene i Amazonas. For nylig har man som led i pilotprogrammet for bevarelse af tropeskovene i Brasilien - som jeg minder om har til formål at tilskynde de brasilianske myndigheder til at slå ind på en udviklingsstrategi for Amazonas, som er bedre tilpasset miljøets begrænsninger - godkendt et projekt vedrørende kontrol med skovbrande og skovrydning til et beløb af 20 mio dollars. Kommissionen agter at støtte dette initiativ. Der er allerede etableret kontakter mellem Det Fælles Forskningscenter i Ispra og dettes brasilianske partnere i dette øjemed. De nærmere retningslinjer for projektet skal drøftes på det fjerde møde for pilotprogrammets deltagere i næste uge i Manaos, Amazonas. Planen for kontrol med skovbrande skal gennem studiet af ni testzoner i Amazonas føre til en bedre forståelse af brandenes årsager og konsekvenser.
Kommissionen ønsker at hjælpe de brasilianske myndigheder med at blive bedre til at udøve en bæredygtig skovforvaltning. Den prøver at indføre flere tilskyndelser hertil; f.eks. har den oprettet et certifikat for produkter fremstillet på grundlag en bæredygtig forvaltning og indføjet en miljøklausul i den generelle præferenceordning.
Når det gælder Mexico, deler Kommissionen Parlamentets bekymring over situationen efter orkanen Paulina. Den reagerede prompte efter meddelelsen om ødelæggelserne, idet den allerede den 10. oktober besluttede at yde hjælp for ECU 400.000. Orkanen kostede ca. 180 mennesker livet, mens 300 savnes. Skaderne berører over 300.000 mennesker. De materielle ødelæggelser er betydelige, men vanskelige at gøre op.
Som svar til fru González Álvarez kan jeg oplyse, at de afsatte midler anvendes til den mest presserende genopbygning - vandrensning, midlertidigt husly - og til køb af de umiddelbart mest nødvendige varer - tæpper, klæder og overlevelsesudstyr. Hjælpen omfatter også fødevarer. Denne del ydes gennem NGO'er; det mexicanske Røde Kors er ved at vurdere, hvilke behov der er tale om.
På baggrund af denne vurdering kan Kommissionen beslutte at supplere den først ydede nødhjælp med yderligere hjælp, og jeg skal lade deres ønsker i den henseende gå videre til fru Bonino.
Endelig skal jeg i forbindelse med det sidste punkt vedrørende den akrylamid, der er blevet anvendt ved tunnelbyggeriet i Sverige, henlede opmærksomheden på, at akrylamid i henhold til direktiv 67/548 om klassificering, emballering og etikettering af farlige stoffer er at betragte som et giftigt kemisk stof, der kan virke kræft- og mutationsfremkaldende. Det indgår desuden i den første gruppe af de stoffer, som Kommissionen og medlemsstaterne har aftalt skal risikovurderes. De svenske myndigheder vurderer i øjeblikket, hvilke konsekvenser det kan få for arbejderne på byggepladsen at have været udsat for akrylamid.
Jeg kan oplyse, at Sverige i øjeblikket undersøger en række scenarier. Studiet af disse, der skal vise, hvilke følger det har at blive udsat for akrylamid i de pågældende omgivelser, vil kunne føre til en revurdering af de eksisterende data vedrørende akrylamids indvirkning på menneskers helbred og miljøet. Undersøgelsesresultaterne fremlægges for medlemsstaterne i december måned, således at der kan træffes passende foranstaltninger til nedbringelse af farerne.
Miljøvirkningsvurderingen er ifølge de svenske myndigheder blevet gennemført i overensstemmelse med den lovgivning, der gjaldt, ikke alene før Sveriges optagelse i Den Europæiske Union, men også før dets tiltrædelse af Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde. Derfor kan jeg, med forbehold, sige, at det, efter hvad vi ved, er meget usandsynligt, at man har anvendt bestemmelserne i direktiv 85/337.
Med hensyn til Deres spørgsmål om, hvorvidt EU har støttet Hallandsåsen-projektet og den omtalte tunnel, kan jeg oplyse, at der i en beslutning vedtaget af Kommissionen i 1995 indgik en række forbedringer af vestkystbanen. Tunnelprojektet nævnes dog ikke udtrykkeligt i beslutningen, og der er ikke foretaget nogen udbetaling, som har med tunnelbyggeriet at gøre. Kommissionen har ikke truffet nogen foranstaltninger med henblik på fremtidig økonomisk støtte til dette byggeri. Hvis den bliver forelagt en anmodning herom, vil den helt sikkert undersøge, om Fællesskabets miljøbestemmelser er blevet overholdt.
Og for at slutte med dette punkt kan jeg meddele, at det direktivforslag om drikkevand, som Rådet i sidste uge indgik politisk aftale om, indeholder en bestemmelse, der fastsætter en restriktiv grænseværdi på 0, 1 mikrogram akrylamid pr. liter vand. Deraf kan man udlede, at både Kommissionen og medlemsstaterne gør alt, hvad der står i deres magt, for mest muligt at begrænse de farer, der er forbundet med anvendelsen af visse stoffer, og forebygge ulykker.

Eriksson
Det er ikke en bemærkning til forretningsordenen, hr. formand. Jeg vil bare rette en foreløbig tak til kommissæren. Jeg håber, at man også undersøger forekomsten af stoffet rundt om i andre stater end Sverige, da vi ved, at det er blevet brugt.
Jeg vil også glæde min kollega Olsson og sige, at jeg naturligvis håber, at mennesker, dyr og natur vil leve, og leve omtrent lige så intensivt, som min fortsatte EU-kritik.

Formanden
Det var ganske rigtig overhovedet ikke noget indlæg til forretningsordenen, fru Eriksson.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Vi går nu over til afstemning.
Vedrørende beslutningsforslag om Algeriet (B4-0827/97)
Bertens
Hr. formand, kolleger, den liberale gruppe synes det var godt at indgive en beslutning om situationen i Algeriet, bl.a. i lyset af en høring i slutningen af næste måned. Vi har drøftet sagen og takket være et enstemmigt "ja« fra PPE-gruppen kunne vi føre debatten. Jeg har forstået, at der nu kommer et enstemmigt "nej« fra PPE-gruppen. For ikke at bringe dem i forlegenhed og skandalisere dem i forbindelse med en afrundet beslutning, trækker vi beslutningen tilbage.

Formanden
Tak, hr. Bertens, jeg tager til efterretning, at beslutningsforslaget er trukket tilbage.
Vedrørende beslutningsforslag om naturkatastrofer: jordskælvet i Italien
Todini
Hr. formand, som jeg hentydede til for et øjeblik siden under debatten i salen, vil vores gruppe foreslå en tilføjelse til punkt 4 i den fælles beslutning. Vi indgav det som et ændringsforslag, men jeg vil understrege, at det altså drejer sig om en tilføjelse til punkt 4. Vi vil gerne tilføje følgende: "anmoder desuden Rådet og Kommissionen om at overveje muligheden af i tilfælde af en katastrofe i en medlemsstat at give tilladelse til, at den andel af strukturfondsmidlerne, der er afsat til den pågældende medlemsstat, kan anvendes til at afhjælpe nødsituationen, såfremt der ikke er indgået forpligtelser for disse midler«. Jeg gentager, at dette skal tilføjes det, der allerede står i punkt 4.

Dell'Alba
Undskyld, hr. formand, jeg er klar over, at det er svært at få visse ting igennem i dag.
Det er ikke et mundtligt ændringsforslag, fru Todini fremsætter. Hun foreslår ganske enkelt, at hendes ændringsforslag, som er indgivet efter reglerne, oversat til ni sprog og indgår i Deres papirer, ikke træder i stedet for eksisterende tekst, men betragtes som en tilføjelse. Derfor er det faktisk fuldt antageligt.

Formanden
Tak for oplysningen, hr. Dell'Alba. Vi vender tilbage til spørgsmålet, når der skal stemmes om fru Todinis ændringsforslag.

Afstemning
Castellina
Emnet, som hr. Barzantis betænkning behandler, er helt nyt og meget vanskeligt, fordi det drejer sig om at definere beskyttelsen af ophavsret inden for et helt anderledes kommunikationsbillede end vi er vant til. Et billede, som præges af indførelsen af de nye informations-og kommunikationsteknologier, som tillader en mangfoldighed af uprøvede muligheder og en forøgelse af transmissionskanaler og metoder til reproduktion af et værk.
Vores gruppe går fuldt og fast ind for den forelagte beslutning, fordi den er helt på linje med - også selvom den til dels tilpasses - den opfattelse, der altid har karakteriseret den europæiske lovgivning, som er grundlagt på forsvaret for ophavsmandens moralske rettigheder. Der er ingen grund til at forlade dette grundlag i lyset af den nye situation, som er skabt af informationssamfundet.
Som sådan er beslutningen altså i forlængelse af den linje, der er fastsat i Berner-konventionen, og i samklang med Kommissionens meddelelse, som på sin side er baseret på den nye aftale, der er fastlagt på WIPOs diplomatiske konference (Verdensorganisationen for Intellektuel Ejendomsret). Meddelelsen præciserer vigtige aspekter og udfylder væsentlige huller i denne aftale.
Trods dette er vi ikke rolige, fordi man i OSCE-regi parallelt, regeringerne imellem, forhandler den multinationale investeringsaftale, forhandlinger, som dog også en repræsentant for EU deltager i. Hvis en sådan aftale skulle nå frem til den konklusion, som de informationer, der er fremkommet indtil nu, lader os ane, så ender vi i et meget alvorligt dilemma. I arbejdet med de multinationale investeringsaftaler tages der udgangspunkt i den angelsaksiske og især i den amerikanske aftale om copyright frem for i den europæiske tradition. Kort sagt bliver intellektuel ejendom anset for at være en investering, som, beskyttet af et system af lovmæssige licenser, forrentes gennem vederlag (der under alle omstændigheder ikke gælder fortolkere), i stedet for et system baseret på forfatterens eksklusivret.
Vores gruppe har med dens samtykke til den beslutning, som hr. Barzanti, i Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheders navn, har fremlagt, villet minde om den mulige modsætning, som kunne opstå mellem det fremtidige fællesskabsdirektiv og det ansvar, Unionen har påtaget sig med den multinationale investeringsaftale. Vi håber, at det hurtigst muligt vil blive klarlagt og præciseret af Kommissionen, at den forpligter sig til at lade den linje veje tungest, som vi har bekræftet vores tilslutning til her i Parlamentet.

Caudron
Den høring, som vores kollega hr. Barzanti stillede forslag om, markerer et fremskridt, når det gælder Kommissionens opmærksomhed over for fremkomsten af nye kommunikationsformer. Det er på høje tid.
Den kolossale informationsstrøm, der præger det moderne samfund, giver nemlig anledning til en grundlæggende ændring af, hvordan begreberne ophavsret og ophavsretsbeslægtede rettigheder skal forstås. Det er derfor absolut nødvendigt, at Unionen skaffer sig lovgivningsmæssige instrumenter, som ikke kun indebærer en højere grad af, men en fuldstændig harmonisering.
Hvor effektive de foranstaltninger, der skal vedtages, bliver, afhænger af vort sammenhold, men vi må være klar over, at de, uanset hvor tvingende de bliver, ikke vil kunne være fuldstændig »vandtætte«.
Kære kolleger, tillad mig følgende digression: Der er ved at opstå et paradoks. Vore mest strålende økonomer er fulde af lovtaler over den liberalistiske globalisering, men den samme globalisering er ved at undergrave den private ejendomsret.
Jeg tilslutter mig meddelelsen og hovedlinjerne i betænkningen. Den tvivl, som jeg alligevel nærer, er ingenlunde udtryk for skepsis - tværtimod. Jeg ønsker blot, at alle holder sig de problemer, der kan ligge i dette, og vores kollektive tøven over for informationssamfundet for øje.

Kirsten Jensen, Blak og Iversen
De danske socialdemokrater i Europa-Parlamentet stemmer for betænkningen af hr. Barzanti. Informationssamfundet stiller store udfordringer til det ophavsretslige system, som vi hidtil har indrettet os med, og globaliseringen har skabt behov for internationale regler på området. Det drejer sig på den ene side om at skabe lige og rimelige betingelser for indehaverne af ophavsret. På den anden side skal der findes en ordning, der tager hensyn til de nye teknologiske muligheder. Det gælder både produktion, reproduktion og distribution. Det er derfor glædeligt, at Kommissionen nu opfordres til at komme med et samlet udspil på området. Vi håber meget, den vil tage udfordringen op.

Ryynänen
Traditionelt er den europæiske beskyttelse af ophavsretten på et højt niveau. I et revolutionært ændret miljø skal der stadig værnes om bevaring af det høje beskyttelsesniveau. Det er en uhørt svært og kompliceret opgave.
Der er derfor brug for Kommissionens meddelelse om opfølgning af grønbogen om ophavsret og ophavsretsbeslægtede rettigheder i informationssamfundet. På denne baggrund skal der nu gøres hurtige fremskridt for at realisere reguleringsudviklingen, som det nye informationssamfund kræver. Mange spørgsmål fra kopieringsret til spredningsret forbliver endnu uløst.
Når der tales om moralske rettigheder inden for det digitale område, skal der både tages højde for ophavsmænd og forbrugere. Læreanstalter og biblioteker har for det store publikum en central, offentlig serviceopgave, hvis forudsætninger vedrørende aktiviteter under loven om ophavsret skal sikres.
I stedet for en konfrontation skal forbrugerens ret til at få adgang til værker, deres kopiering og overføring på den mest hensigtsmæssige måde klarlægges. Hvad angår udviklingen af befolkningens informationssamfund, er det et vigtigt resultat, at Verdensorganisationen for intellektuel ejendom, WIPO, i sin ophavsretsaftale anerkender retten til at formidle til offentligheden. Således kan retten fuldgyldigt anvendes i de digitale overførsler. For eksempel bør en midlertidig og tilfældig kopiering som en del af en proces ikke hindres eller forværres ved at blive betragtet som en nyproduktion under ophavsretten. For multimedieværker skal der defineres effektive og harmoniske erstatningsmåder.
Et velfungerende og harmonisk ophavsretsystem er vigtigt ikke bare for markedets funktionalitet men også kulturelt. Der er tale om bevaring af balancen mellem ophavsret og forbrugerretten. Informationssamfundet, som er baseret på intellektuelle ressourcer, kræver beskyttelse af begge rettigheder ved ændringer. De, som opererer mellem ophavsmanden og forbrugeren skal også have deres del, men styrkelse af dem må ikke ske på bekostning af ophavsmandens og slutbrugerens rettigheder.
Informationssamfundet er af international karakter og uden grænser. Derfor skal der udvikles holdbare internationale standarder ved siden af samfundets foranstaltninger. For at realisere ophavsretsbeskyttelse er der også brug for stærkere midler til at bekæmpe den udbredte piratisme.

De nye teknologier og pressen
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0289/97) af Daskalaki for Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse og Medier om de nye teknologiers indvirkning på pressen i Europa.

Daskalaki
Hr. formand, jeg har den store fornøjelse og ære i dag at forelægge EuropaParlamentets plenarforsamling resultaterne af et arbejde, der i Parlamentets Udvalg om Kultur, Ungdom, Uddannelse og Medier har varet mere end et år, samt resultaterne af vores forhandlinger med alle de berørte parter: EuropaParlamentets initiativbetænkning om den skrevne presse.
Den betænkning, vi nu skal forhandle, vedtoges næsten enstemmigt - kun ét medlem stemte hverken/eller - og jeg håber, at det samme vil være tilfældet i plenarforsamlingen på et tidspunkt, hvor der er en udbredt krisestemning og faldende oplagstendenser i pressen over alt i verden. Der forekommer stærk kritik fra flere sider af pressens rolle, og også på grund af grænserne mellem pressefriheden og hensynet til beskyttelsen af privatlivet er spørgsmålet aktuelt i øjeblikket.
Vi har med udgangspunkt i den historisk anerkendte rolle, som pressen har spillet for demokratiet, friheden og menneskerettighederne, udarbejdet denne betænkning med det formål dels at minde om denne pressens særlige rolle og dels at iværksætte en bredere dialog om de nye rammer for pressens arbejde, der er ved at tegne sig med de nye særdeles vigtige tiltag med hensyn til informationssamfundet.
Meningen er ikke at nedvurdere pressen. Tværtimod er de nye teknologiers indflydelse og påvirkning af den europæiske offentlige mening et kompliceret og vigtigt spørgsmål. Vi mener imidlertid, at en kombination og indbyrdes supplering mellem på den ene side brugen af de nye informationsteknologier og på den anden side disses sammensmeltning med den typisk europæiske avislæsningskultur fører til en fuldstændig og afrundet orientering af borgerne.
Med udgangspunkt i det princip, der bør præge hele det moderne europæiske samfund, nemlig at information ikke blot er et produkt blandt andre produkter, selvom det også er til salg på markedet, opfordrer vi Kommissionen og medlemsstaterne til at skabe de nødvendige forudsætninger for en dialog mellem de berørte parter og for deres selvbestemmelse. Parterne selv er naturligvis de eneste, der for alvor er kompetente til at udstikke nye retningslinjer for pressens arbejde i dette nye informationstætte miljø og til at tilbyde løsninger på de mange problemer, der viser sig i dette uundgåeligt konkurrenceprægede klima og i en bredere stemning af mistillid til det offentlige liv og ligegyldighed fra en stor del af befolkningens side over for de fælles værdier.
Jeg tror fuldt og fast på pressens opdragende rolle, som har særlig betydning for de blade, der indeholder blandinger af uddannelses-, kultur, videnskabs- og andre nyhedstyper, og understreger behovet for en europæisk politisk understøttelse, der skal bringe pressen nærmere de unge, allerede fra skolealderen.
I erkendelse af betydningen af, at journalister omgås hjemmevant med de nye teknologier, og af hensyn til deres gennemgribende ansvar for troværdig og kvalitativ information, understreger vi, at navnlig videreuddannelse og faglig uddannelse er af stor betydning. Det er blandt andet nødvendigt, at Kommissionen og medlemsstaterne fremmer journalisternes dialog med de øvrige parter på arbejdsmarkedet om forhold som arbejdstiden, de nye beskæftigelsesformer og ophavsrettighederne i informationssamfundet.
Vi opfordrer ligeledes - ud fra den overbevisning, at en integreret del af pressefriheden er den fri adgang til distributionsnettene - Kommissionen og medlemsstaterne til at drage omsorg for, at der er lige adgangsmuligheder til de nationale distributionsnet for alle udgivelser.
Endelig foreslår vi - under fuld overholdelse af subsidiaritetsprincippet - at indlede et samarbejde mellem Kommissionen og medlemsstaternes kompetente myndigheder for at undersøge mulighederne for en harmonisering af visse bestemmelser af fælles interesse for pressen i alle hjørner af Europa, som for eksempel spørgsmålet om moms på dagblade og ugeblade og portogebyrer for pressen.
Det er mit håb, hr. formand, at disse bestræbelser, der nu udgår fra Europa-Parlamentet, vil vinde genklang på deres videre færd. Jeg takker alle kollegerne for den opmærksomhed, de har udvist. Jeg skal undlade at udfylde hele min taletid, jeg har sagt hvad jeg skulle sige. Til slut vil jeg gerne varmt takke mine kolleger i Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse og Medier og jer alle for den opmærksomhed, I har udvist.

Hawlicek
Hr. formand, jeg vil gerne gengælde den tak, som kollega Daskalaki udtrykte over for parlamentsmedlemmerne fra Kulturudvalget, for det er efter min mening meget vigtigt, at fru Daskalaki i denne initiativbetænkning har taget hul på dette spørgsmål, som er så betydningsfuldt for pressen som følge af de nye teknologier. På grund af konkurrencen fra de nye kommunikationstjenester opstår der en vanskelig situation for pressen. Det viser sig, at f.eks. dagbladsoplaget i EU-medlemsstaterne faldt med ca. 3, 7 % fra 1991 til 1995, og at andelen af udgifter til reklame, som tilfalder de skriftlige medier, har været faldende siden 1980. Det er først og fremmest pressens største bekymring.
Lige siden starten af 80'erne har fjernsynet i næsten hele Europa været hovedårsagen til, at reklameindtægterne har været faldende, og konkurrencebetingelserne mellem de skriftlige medier og de øvrige medier skærpes yderligere for tiden på grund af udbredelsen af nye former for reklame i de elektroniske medier og indførelsen at »online«informationstjenester. Derfor synes jeg, at det er meget rigtigt, at fru Daskalaki i sin betænkning har understreget, at de nye medier inden for rammerne af initiativer til fremme af informationssamfundet har modtaget støtte fra Fællesskabet, hvorimod den skrevne presse ikke har modtaget nogen tilsvarende støtte.
Vi i Kulturudvalget kræver i dag ikke en direkte støtte af pressen fra De Europæiske Fællesskabers side, men i det mindste foranstaltninger i form af indirekte støtte. Jeg anser især uddannelsesmulighederne for journalister for meget vigtige. Jeg vil gerne gøre opmærksom på, at jeg i min betænkning fra Kulturudvalget til Agenda 2000 især har gjort opmærksom på, at det er nødvendigt at uddanne journalister i de nye medlemslande.
Jeg er enig med fru Daskalaki i, at den skrevne presse og de øvrige medier skal supplere hinanden, og at de sagtens kan eksistere side om side på et nyt kommunationsområde, men at Kommissionen skal tage sig af pressens vanskelige situation. Derfor hilser jeg velkommen, at der med denne initiativbetænkning for første gang i EuropaParlamentet er taget hul på spørsmålet om de nye tekonologiers følger for pressen.

Perry
Hr. formand, jeg er enig i, at fru Daskalakis betænkning berører et kritisk emne for alle os, der lever i demokratier. Vi er alle enige om, at en af de centrale grundsten i et demokrati er en fri presse, og en fri og pulserende presse er lige så meget tegn på et sundt demokrati som et pulserende Parlament.
Nye teknologier er uundgåelige, og disse vil uundgåeligt have indvirkning på pressen og journalisters forhold. Vi skal ikke forsøge at stoppe disse forandringer. Vi må forsøge at sikre, at pressens vitalitet og uafhængighed bevares under de nye forhold. Af disse årsager mener vi, at indholdet i punkt W og 9 er forkert. Nye teknologier kræver etablering af nye grundlæggende rettigheder. Forældede regler om ophavsret kan ikke bare anvendes på det nye Internet f.eks.
I Storbritannien har vi helt klart en meget dynamisk presse, nogle ville måske mene - lidt for dynamisk. Men netop denne vitalitet og vækst opnås via det frie initiativ, opmuntrer til initiativ og anvendelse af de nye teknologier. Personligt nærer jeg stor tvivl om harmonisering af moms på aviser og tidsskrifter over hele Europa. Efter min opfattelse bør aviser være momsfri. The Times kan købes i London for 35 pence - jeg beklager avisens overskrift om bandlysning af parlamentsmedlemmer fra Labour - og koster 400 % mere, når jeg køber avisen i Frankrig. Derfor er punkt 13 om lige adgang til distribution langt vigtigere end harmoniseringen af afgiftssatser, der i nogle lande blot ville betyde indførelse af en afgift, som vi ikke allerede har.
Der er to andre punkter, jeg gerne vil kommentere. I punkt 16 anmodes Kommissionen om at forelægge udkastet til direktiv om ejendomsforhold på medieområdet, så vi kan sikre en beskyttelse af pressepluralisme over hele EU. Dette er vigtigt. Private monopoler kan være lige så nedbrydende for frihed som statsmonopoler. På dette område er der et klart behov for europæiske regler samt nationale regler. Punkt 10, der taler for, at pressen bør træffe selvregulerende foranstaltninger, omhandler endvidere et vigtigt og aktuelt emne, og der har været forsøg på at undgå at drøfte dette i Parlamentet. Jeg går ind for selvregulering. Efter prinsessen af Wales' død bør det være klart for os, at den nuværende selvregulering i europæiske lande ikke fungerer. Jeg håber virkelig, at europæiske journalister og forlagsvirksomheder strammer op på dette område. Parlamentet har et ansvar for at tage fat på dette emne, og hvis selvregulering ikke fungerer, kan det meget vel være nødvendigt, at Europa-Parlamentet og Den Europæiske Union behandler dette emne og finder en lovgivningsmæssig løsning.

Van Bladel
Hr. formand, fru Daskalaki giver os i sin betænkning en god oversigt over de nye teknologiers indvirkning på den europæiske presse. Hun konstaterer et forspring for det audiovisuelle medie i forhold til den skrivende presse. Der skulle blive læst mere i nord end i syd, men måske, fru Daskalaki, måske er det fordi, vejret deroppe er så koldt og det er så dejligt at sidde ved pejsen eller ligge i sengen og læse. Hvorimod klimaet i syden i højere grad lokker menneskene udenfor for at udfolde andre aktiviteter.
I betænkningen-Daskalaki er der en interessant konstatering, nemlig at den skrivende regionale presse klarer sig meget godt. Det har efter min mening også noget at gøre med den stigende interesse hos borgerne for deres egen region i en stigende globalisering. Vi møder det alle sammen på andre områder i vort daglige udvalgsarbejde.
En stigende fare efter min mening for at den skrivende presse kan fungere godt er magtkoncentrationen inden for forlagsverdenen. Aktionærerne i Elsevier Read jublede på grund af den nylige fusion med Wolters-Kluwer, en absolut magtkoncentration inden for videnskabelige udgivelser. Jeg finder, at det en dårlig udvikling.
Den skrivende presse er i mit land i hænderne på fire store koncerner. Der er endnu ikke noget galt med pluraliteten, det er dog ikke nogen garanti for fremtiden.
Pressens rolle i forbindelse med demokratiet synes i vores region en selvfølge. Desværre, desværre er der i stigende grad tale om en udhulning af vore demokratiske institutioner gennem pressen. Ikke alle, men det vokser: Ved fordrejning af kendsgerningerne, ensidighed, manipulation med billeder og lyd, ingen anvendelse af princippet om høring og genhør, manglende villighed til korrektion af fejl. Det er min mening, at pressen i den sidste ende skal korrigere sig selv. Det er meget farligt, hvis det sker udefra. Jeg håber det sker.
Konkluderende, min grupper deler fru Daskalakis bekymringer med den sidebemærkning, at de nye teknologier kun må tjene til at skabe bedre betingelser for pressen funktionsevne og aldrig, aldrig kan være en erstatning for eller en trussel mod den journalistiske funktionsevne, den journalistiske norm eller den journalistiske etik. Jeg takker fru Daskalaki for hendes betænkning, og jeg er sikker på, at Parlamentet i morgen med glæde vil vedtage den.

Plooij-Van Gorsel
Hr. formand, kolleger, kommissær, "den der skriver, bliver«. Dette gamle nederlandske ordsprog har lige siden opfindelsen af bogtrykkunsten været et adagium for journalistikken. Fru Daskalaki skriver i sin betænkning, at de nye medier er en direkte trussel mod den trykte presse og også et direkte angreb på demokratiet, kulturen og menneskerettighederne. Kolleger, det er ikke så lidt. Jeg vil gerne heroverfor sætte den liberale gruppes syn på sagen, der er meget mere positivt, og vigtigere, et syn, der er mere i tråd med tidligere beslutninger her i Parlamentet, der er blevet vedtaget med et stort flertal. I welcome thereby the contribution of mister Perry just before . De nuværende kommunikationsmidler, som f.eks. Internet, giver muligheder, som vi aldrig tidligere har kendt, for på verdensplan at sprede information og til at kommunikere. Siden jeg selv har fået en Internet-tilslutning og e-mailer med hele verden, har jeg aldrig før læst og skrevet så meget. Jeg forstår derfor ikke, hvad ordføreren baserer det på, når hun påstår, at vi lever i en verden, hvor der læses og skrives stadig mindre. Man kan læse i en bog, men også fra en skærm og på den måde sprede information.
Hr. formand, i denne betænkning skildres nye teknologier som en trussel for den trykte presse. Sandheden er den modsatte. Eksisterende aviser og tidsskrifter udkommer nu ofte i en elektronisk udgave og har på den måde en meget større rækkevidde end tidligere. I Nederlandene er det for nylig fastsat af retten, at tekster, der er skrevet af journalister ikke uden deres tilladelse på ny må anvendes til offentliggørelse på f.eks. Internet. Hvis en avisudgiver således offentliggør en artikel både i en trykt og en elektronisk udgave, så får journalisten en ekstra godtgørelse. Journalisten bliver således betalt to gange og hans eller hendes artikel vil kunne læses af et meget større publikum. Det kan vi da alle være enige i. Hr. formand, Europa er ikke på vej mod informationssamfundet. Vi er allerede midt i det. Informationsog kommunikationsteknologi vil i det 21. århundrede bestemme ethvert samfunds udseende. I den digitale tidsalder er viden og adgang hertil essentiel for velfærden og demokratiet. Også pressen må udnytte disse muligheder. Journalister skal uddanne sig i de nye teknologier og anvende dem i deres arbejde. Jeg kan forsikre Dem om, at det allerede sker.
Det er ikke muligt og efter min mening ikke ønskeligt at holde ny udvikling inden for informations- og kommunikationsteknologi tilbage. Den teknologiske udvikling kan ikke vendes. Tilbageholdelse af nye teknologier fører kun til en reduktion af virksomhedernes profitabilitet, standser væksten og fører i den sidste ende til tab af arbejdspladser. Ved at tænke med og fremad kan nye teknologier skabe nye muligheder, også for den skrivende presse. De nye medier byder på mange muligheder for at omgås nyhedsstrømmen på en fornyede måde, og det er Parlaments opgave at støtte denne form for udvikling.
Hr. formand, hvad min gruppe savner i betænkningen af fru Daskalaki, er et afsnit elle måske mere et afsnit om pressefrihed, fordi det kan være en reel trussel mod pressen, som følge af de nye teknologiers fremmarch, nemlig censur fra myndighedernes side. Myndighederne truer med at gribe ind over for nye teknologier, hvilket tidligere var langt mindre aktuelt for den trykte presse. Pressefriheden kan komme til at stå på spil. Naturligvis forekommer der på Internet også utilladelige, racistiske udtalelser og pornografi; vi har allerede drøftet dette indgående. Internet er jo et spejlbillede af det, der foregår i samfundet. Men for min gruppe gælder følgende: Det der er ulovligt off line, er også ulovligt on line . I øvrigt har nationale forholdsregler med henblik på at begrænse ytringsfriheden næsten ikke haft nogen virkning for de nye medier. Derfor er verdensomspændende netværker som Internet medier uden mellemmænd og uden grænser. Stater og regeringer kan heldigvis kun vanskeligt eller slet ikke udøve kontrol.
Hr. formand, til sidst følgende. Den skrevne og den audiovisuelle presse har en stærk magtsposition med hensyn til informationsformidlingen om mange ting. Den negative information om Parlamentet for nylig er et klart eksempel herpå. Nye medier som Internet giver enhver mulighed for på verdensplan at tilkendegive hans eller hendes mening og til at kommunikere, og det begrænser pressens monopol. Derved afhænger informationsformidlingen ikke mere udelukkende af den professionelle presse. Efter den liberale gruppes opfattelse kommer denne frihed ytringsfriheden og dermed demokratiet til gode. Endvidere er pluraliteten sikret.

Papayannakis
Hr. formand, først vil jeg gerne ønske fru Daskalaki til lykke med hendes betænkning. Den siger det vigtigste og fremhæver det mest betydningsfulde i vores kultur, nemlig det særlige og uerstattelige forhold til den skrevne tekst . Jeg ville heller ikke have ventet mindre af en repræsentant for pressen som fru Daskalaki.
Jeg vil blot understrege enkelte punkter. For det første er det ikke rigtigt, at der er en generel nedadgående tendens i pressen, der er også eksempler på, at seriøse medier genopstår i mange af Den Europæiske Unions medlemsstater med nye former for støtte til og forhold til læserne, med vægt på lokalstof eller specialiserede emner, den såkaldte specialpresse. Som eksempel herpå vil jeg nævne de miljøbevidste læsere eller de unge. Og dette er da en positiv udvikling. Spørgsmålet er, om det er anstrengelserne værd at tage disse forhold op i Den Europæiske Union og hvorledes vi kan hjælpe dem uden gennem vores hjælp at påvirke pressen og især pressefriheden.
For nu at gøre det ganske kort, hr. formand, så er det nødvendigt at sikre gennemskuelighed omkring ejerskabsforholdene. Dernæst må journalisternes uafhængighed støttes og garanteres med hensyn til deres frihed og professionelle status. Det er også nødvendigt, at vi ser på, hvorledes vi kan støtte investeringer i modernisering af for eksempel provinspressen. I mit eget land klager provinspressen over, at de investeringer, den foreslår, ikke kan indgå i den europæiske regionaludviklingsstøtte. Vi kan også yde støtte til uddannelse og videreuddannelse af journalister gennem midler fra Socialfonden. Vi kan endvidere harmonisere beskatningssystemerne i det omfang, det kan lette udførelsen af journalisternes og bladudgivernes særligt vanskelige erhverv.
Der er også et andet problem, hr. formand. Det er problemet omkring den illoyale konkurrence, som pressen udsættes for. Som fru Daskalaki ganske rigtigt siger, overholdes direktivet om fjernsyn uden grænser ikke i mange lande - og slet ikke i mit land. Der er tale om illoyal konkurrence med hensyn til f. eks. reklamemidler, hvor dette direktiv totalt tilsidesættes. Der forekommer også en illoyal konkurrence i selve pressen, hvor det, der må kaldes den mest seriøse del, og også den mindste del, kommer under pres fra de helt store dagblade. Vi er nemlig kommet til et punkt, hvor aviser udfører direkte kommerciel handel med varer. På dette område kunne vi eventuelt hjælpe ved at forlange det undersøgt, om sådanne metoder, hvor aviser sælges sammen med tøj, kosmetik, fødevarer, bøger og hvad ved jeg, ikke udgør åbenlyse tilfælde af forsøg på skattesvindel.
Endelig, hr. formand, kunne vi også bidrage til udvekslinger af know-how mellem journalister og bladejere til styrkelse af samarbejdsformer til produktion af forskellige typer dagblade på tværeuropæisk plan inden for Den Europæiske Union.

Soltwedel-Schäfer
Hr. formand, jeg synes ikke, at der findes nogen bedre situation, end når manden og børnene har forladt huset om morgenen, og man kan sætte sig ved morgenbordet med en cigaret, en kop kaffe og avisen, og endelig læse den i fred og ro. Det vil jeg gerne begynde med.
De nye teknologier, de nye medier har også haft en positiv effekt på informationsmedierne. Vi må dog på ingen måde glemme risikoen for, at de skriftlige medier presses længere og længere ud i periferien af de mere moderne medier. Det er tilstrækkeligt at kaste et blik på de relevante statistikker, som talerne før mig jo også omtalte, for at se, at Europa tilsyneladende vil opleve den samme tendens som i USA, nemlig at der sælges færre og færre eksemplarer af den skrevne presse, og at de livsvigtige reklameindtægter går tilsvarende tilbage.
Den Europæiske Union bør fokusere mest på at støtte mangesidet information, det vil sige, hvor den kritiske fremgangsmåde får fortrinsret i forhold til den sensationsprægede, som ikke udelukker fattigere og dårligere uddannede dele af befolkningen. På denne måde spiller dagblade, men også særlige tidsskrifter, specialugeblade og lokalblade, som også allerede er blevet nævnt, en meget vigtig rolle for for pluralismen, for nyhedsanalysen og først og fremmest for fordybelsen.
Idet vi henviser til beslutningen i fru Daskalakis betænkning vil vi som De Grønne først og fremmest gerne understrege, hvor vigtig en ikke-homologiseret og homogeniseret nyhedsverden er. Disse anstrengelser skal fremme en kritisk fordybelse i begivenhederne samt sikre minoriteters rettigheder, i det hele taget begynde med at informere om minoriteter og andre meninger. Jeg mener minoriteternes rettigheder til at drive egne informationsmidler og til også at udbrede idéer, som går imod strømmen. Afslutningsvis vil jeg gerne indflette en aktuel sag. Parlamentet har igen fået et dårligt ry på grund af sekundlange billeder i det hollandske fjernsyn og i ARD. Det er to forskellige ting, hvis det er en lang grundig artikel, om det så var i den engelske avis Sun , eller om det er to sekunder af to parlamentsmedlemmer, som tilsyneladende skriver under kl. 9.00 og er hos kørselstjenesten kl. 9.05. Jeg synes, det er utroligt, at parlamentsmedlemmer i netop min gruppe hopper med på denne vogn. Her i Parlamentet skal vi være særligt opmærksomme på, at Parlamentet beskyttes i den henseende, og at der ikke kun rapporteres om sådanne sager, men om vores vigtige indhold.

Blot
Hr. formand, kære kolleger, ordføreren ønsker, med rette, at forsvare den demokratiserede informationsformidling gennem den trykte presse, i det mindste ved at lade denne del af pressen bevare en særstilling i konkurrencen med de audiovisuelle medier. Men i de fleste europæiske lande går det tilbage for demokratiet og pluralismen i den trykte presse på grund af to samtidige fænomener: et stadig mere koncentreret udbud og en faldende efterspørgsel.
Først et par ord om koncentrationen på udbudssiden. Dette, økonomisk begrundede, fænomen resulterer i en ensretning af og en stadig større politisk kontrol med pressen. Herpå kan man nævne en lang række eksempler, såsom pressekampagnen i Vesten under krigen mod Irak, som virkelig fortjener at blive betegnet som den groveste propaganda i mange år. Det er velkendt, at journalister, som ikke er i overensstemmelse med redaktionens linje, nu om dage fjernes stille og diskret, uden at det kræver en direkte ordre fra regeringen.
Hertil kommer den faldende efterspørgsel, for en stor del af befolkningen læser mindre og mindre - læsning er i alt fald ved igen at blive elitens privilegium. Den mislykkede demokratisering styrker de reelle magthavere.
Under de omstændigheder tror jeg, at de forskellige initiativer, der tages, herunder den foreliggende betænkning, vil forblive fromme ønsker, for regeringerne nærer i dag ikke noget reelt ønske om at vække befolkningerne af den sløvhed, som man søger at hensætte dem i. Man prøver snarere at gøre demokratiet til noget, der kan manipuleres med, og dét er utvivlsomt den egentlige årsag til svækkelsen af pressen, endda i højere grad end konkurrencen fra den moderne teknologi.

Schierhuber
Fru formand, fru Daskalakis betænkning viser på en meget god måde de vanskeligheder, som de skriftlige medier står over for i forhold til de elektroniske medier. Nye medier kan dog hverken tænkes væk eller ønskes væk. De anvendes jo også i større og større omfang af aviser og dagblade. Alligevel er der en risiko for, at de skriftlige medier vil sakke bagud. Tilbagegangen i dagbladenes oplag i EU taler jo også herfor. Dette har dog ikke så meget med nye mediers fremrykning at gøre, men er snarere udtryk for tendensen til koncentration af medier på området for de skriftlige medier. Det er kun dem, som har tilsvarende adgang til markedet, der kan overleve, det vil sige dem, der råder over et tilsvarende distributionssystem.
Enhver politik, som sørger for, at de forskellige skriftlige medier har de samme chancer, skal støttes. Kun på den måde sikres meningsmangfoldighed. Aviser og tidsskrifter må heller ikke pålægges høje posttakster og blive presset ud af markedet af den grund. Der skal ligeledes sørges for, at den journalistiske ungdom bliver støttet og uddannet tilsvarende, og denne uddannelse bør også støttes af EU. For at udligne de skriftlige mediers ulemper i forhold til de hurtige elektroniske medier, bør der ligeledes sikres global rapportering for skriftlige medier. Det Europæiske Fællesskab bør skabe forudsætninger for, at aviser har lettere adgang til at åbne korrespondentkontorer i hele verden.

Pex
Fru formand, jeg vil gerne takke fru Daskalaki og specielt komplimentere hende for kvaliteten af hendes arbejde, der kommer til udtryk i betænkningen, men frem for alt for den måde hun har samarbejdet med de øvrige medlemmer af kulturudvalget på. Det et samarbejde, der også er nødvendigt mellem de elektroniske medier og de traditionelle medier. Jeg ser ikke elektronisk information som en trussel mod pressen, men som skabelsen af nye muligheder.
I modsætning til det fru Plooij har fremført, finder jeg, at fru Daskalaki på en udmærket måde har gengivet det nødvendige samarbejde og også den balance, der skal bevares: Man skal ikke smide barnet væk med badevandet af hensyn til den nye elektroniske informationsmetodik.
Jeg skal indskrænke mig til to bemærkninger. For det første: Pluraliteten, som vi har talt så meget om, skal opretholdes. Heroverfor står problemet med mediekoncentrationen, der efter min mening hurtigt må løses via lovgivning, som vi venter på. Kommissionen bliver aldrig færdig med en notat om denne sag. Det drejer sig naturligvis om: Er vi i stand til at anbringe en skillelinje mellem det økonomiske ejerskab af medierne og redaktionernes frihed, som vi f.eks. har det i mit land via redaktionsstatutter.
Endvidere vil jeg gøre opmærksom på distributionsproblematikken. Det er monopoliseringen af distributionen af aviser og tidsskrifter, der truer pressefriheden, Jeg finder, at det er en skandale, at de fleste gruppeformænd i Parlamentet har forhindret mig i på vegne af Kulturudvalget at stille spørgsmål om dette emne til Kommissionen, og at afholde en debat med Kommissionen herom. Der er meget hårdt brug for forholdsregler, specielt i Det Forenede Kongerige. Det er mærkeligt, at der ikke bliver gjort noget ved dette. Enhver, der beskæftiger sig med pressen, ved at et distributionsmonopol gør det umuligt for nye medier at udkomme. Det er en sag der kræver separat opmærksomhed.

Vaz da Silva
Fru formand, det informationssamfund, som der tales så meget om, er ikke nogen naturkatastrofe, der vælter ned over os stakkels forsvarsløse mennesker. Informationssamfundet er et produkt af den menneskelige snilde, der stiller os nye instrumenter og nye muligheder for at forbedre vores livskvalitet til rådighed. Sådan tror jeg man skal se på den, både de enkelte borgere og producenterne af varer og serviceydelser, der berøres af den. Pressen ligesom bogen berøres af, men skades ikke nødvendigvis af multimedieindustriernes og on line tjenesternes fremkomst.
Kommissionen, virksomhederne inden for de mangfoldige sektorer, der i dag producerer information, og fagfolkene inden for disse sektorer må snarest muligt indgå i dialog for at finde frem til, hvorledes den skrevne presse og de nye medier kan supplere hinanden.
Det haster ligeledes med at finde passende former for selvregulering, så effektive og realistiske som muligt, der kan fjerne den vilde konkurrence, der medfører alvorlige angreb på den individuelle frihed til troværdig information og privatlivets fred.
Den demokratiske livskvalitet i Europa forudsætter kontinuitet og styrkelse af den skrevne presse, skønt ikke hele den skrevne presse ligefrem bidrager hertil. Jeg taler såvel om den store presse, om den, der er meningsdannende, og som driver journalistisk research, som om den lokale presse, der i de områder, der ligger langt fra de store centrer, og i emigrantmiljøer spiller en uundværlig rolle for den sociale integration, for forbindelsen til ens rødder og også, havd angår oplysning af lokalbefolkningen om unionsborgerskabets betydning.
For at holde pressen levende er det nødvendigt på europæisk niveau at skabe de rette juridiske betingelser. Det er nødvendigt at gennemtvinge opfyldelsen af det eksisterende direktiv - således som ordføreren beder om det - direktiver har det med at blive instrumenter med stadig faldende effektivitet, må man desværre sige.
Og jeg slutter med at sige, fru formand, at det også er nødvendigt at indføre særlige moduler rettet mod læsning af pressen i skolernes læseplaner, lige fra det mest elementære niveau. Vi vil således i Europa få borgere, der tænker, og som ikke bliver redskaber for interesses, der ikke er deres. Fru Daskalakis betænkning er et bidrag i den retning.

Daskalaki
Fru formand, jeg vil gerne lige gøre klart, at jeg intetsteds nævner nogen trussel eller taler imod de nye medier, tværtimod understreger jeg deres betydning og helt særlige bidrag, jeg taler om selvregulering, om supplering og om nye rammer, der kan accepteres af alle. Det ønsker jeg skal være helt klart.

de Silguy
Fru formand, Kommissionen hilser denne initiativbetænkning velkommen, og jeg vil gerne personlig komplimentere fru Daskalaki for dens kvalitet. De fremfører to hovedpointer i den. For det første at den trykte presse, som fru Soltwedel-Schäfer nævnte lige før, er af central betydning for demokratiets funktion, pluralismen og menneskerettighederne. For det andet at den trykte presse i øjeblikket befinder sig i en vanskelig situation, navnlig på grund af konkurrencen fra de audiovisuelle medier. De har ganske vist ret i, fru Plooij-van Gorsel, at hvis pressefriheden trues blot en smule, så er det friheden som sådan, der er i fare.
Alligevel er Kommissionen bekymret over, hvilke konsekvenser de nye informationsteknologiers udvikling kan få for den trykte presses levedygtighed. Den kommercielle sensationspresses kraftige vækst, udviklingen i læserskaren og distributionsvilkårene bidrager heller ikke til at styrke denne sektor. De har, hver især, været inde på problemerne med hensyn til medierne og privatlivet, problemerne vedrørende reglerne for ejendomsret til medier og andre vanskelige og kontroversielle emner, hvor nærhedsprincippet finder anvendelse i fuld udstrækning. Kommissionen har f.eks. ingen beføjelser på distributionsområdet. Det er derfor svært at finde frem til en afbalanceret holdning, og jeg påstår ikke at kunne løse disse meget vanskelige problemer på et par minutter.
Jeg vil dog gøre to bemærkninger. Den ene drejer sig om den trykte presses position som det traditionelle kommunikations- og informationsmiddel; den trues af en betydelig svækkelse med alle de skadevirkninger, som en sådan kan medføre, i form af dårligere kvalitet og tab af uafhængighed. Kommissionen har altid ment, at viden, oplysning og kultur ikke er varer på linje med andre varer, at de ikke kan sidestilles med handelsvarer som fløde eller andre mejeriprodukter.
Desuden har Kommissionen altid forfægtet det standpunkt, at man må bevare pluralismen og undgå nye former for ejerskabskoncentrationer og monopoler inden for medierne. Det er rigtigt, at journalistuddannelsen, som bl.a. fru Schierhuber og fru Hawlicek var inde på, spiller en væsentlig rolle, og den satses der da også på. Kommissionen er positiv over for forslagene i Deres betænkning, fru Daskalaki. Jeg tænker især på Deres forslag til konkrete initiativer til sikring af den trykte presses originalitet, rolle og bevarelse. Navnlig bør det undersøges, om der er brug for lovgivningsmæssige og institutionelle bestemmelser til beskyttelse af journalisters sociale og faglige rettigheder, en harmoniseret sænkning af beskatningen af aviser og tidsskrifter og fælles bestemmelser om nedsættelse af posttakster og telekommunikations- og transportudgifter.
Det er en vanskelig debat, men De kan være forvisset om, at Kommissionen fortsat vil følge interesseret med i udviklingen inden for denne sektor. Den vil underkaste alle disse elementer en detaljeret behandling og lægge op til en omfattende udveksling af synspunkter for dels at skabe forudsætninger for en udvidelse af debatten om den tryktes presses nye behov, dels at granske de problemer, som informationssamfundets udvikling giver anledning til.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær!
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 9.00.

Beskyttelse af mindreårige og menneskets værdighed
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0227/97) af Whitehead for Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse og Medier om Kommissionens grønbog (KOM(96)0483-C4-0621/96) om beskyttelse af mindreårige og den menneskelige værdighed i forbindelse med audiovisuelle tjenester og informationstjenester.

Whitehead
Fru formand, denne betænkning er affødt af den store debat vedrørende direktivet om fjernsyn uden grænser, som vi havde i denne mødesal sidste år. Der var to større spørgsmål i slutningen af den lange debat. Et af spørgsmålene omhandlede den hastige formering af nye tjenester, som f.eks. VOD, telekonferencer, interaktiv kommunikation fra chat-lines og ikke mindst Internet.Vi har forstået, at alle disse dækkede et hul mellem fjernsyn og telekommunikation. Mange af disse tjenester har forsøgt at undgå traditionel regulering. Vi kan forstå, at de tilfører ny energi, og vi kan anerkende deres bidrag til udviklingen uden nødvendigvis altid at støtte og hilse dem velkommen, da der hele tiden har været bekymring om, hvorvidt disse tjenester ligesom den nye overflod af digital satellittransmission kunne producere programmer, der er skadelige for nogle, men ikke forbudt for alle. Sådanne tjenester krydser jo alle nationale reguleringsmæssige grænser med en uforskammet lethed og kan påvirke unge, sårbare eller udsatte minoriteter voldsomt.
Vi ønskede alle at overvåge, hvorledes direktivet ville fungere. Vi ønskede finansiering af forskning inden for alle anvendelser af »V-chip'en«, som Kommissionens grønbog også omhandler. Vi ønskede en undersøgelse af effektiviteten af forskellige eksisterende systemer til klassificering af programindhold. Netop i dag har Europa-Parlamentet undertegnet ophævelsen af finansieringen i forbindelse med B3-2011.Jeg beklager dette dybt, og jeg tror, at det samme gælder for min kollega, hr. Perry. Man kan ikke tilslutte sig målet uden at tilslutte sig midlet.
Jeg beklager endvidere, at to separate direktorater i Kommissionen blev anmodet om at udarbejde betænkninger om nye tjenester og Internettet, selvom disses konvergens er tydelig for alle. Konvergens er nu i sig selv emnet for yderligere en grønbog fra GD XIII, der endnu ikke er uddelt til ubetydelige medlemmer af Parlamentet.
Vi må se på, hvad der er fælles for den overvågning, vi har brug for i forbindelse med systemer, tjenester og indhold. Når jeg hører, at der findes en endnu uset grønbog om konvergens, som har en temmelig negativ holdning over for traditionel regulering - jeg forstår, at GD X og i særdeleshed kommissæren allerede har protesteret mod dette emne - vil jeg bare gerne sige, at vi i Parlamentet også føler, at spørgsmålet om konvergens bør være åbent for diskussion for os alle, både Kommissionens og Parlamentets organer.
Min formand, hr. Pex, og jeg udarbejdede separate betænkninger, men disse konvergerer - og jeg håber, at han er enig heri - i forbindelse med nettet og de nye tjenester.
Hvad er det, vi taler om her? Først og fremmest skal der altid være balance mellem ytringsfrihed og frihed fra forfølgelse. Vi har behov for både selvregulering, som selv industrierne har indset, og overordnet tilsyn. Selv nettet bevæger sig hastigt fra kreativt anarki til styring, ikke fra en eller anden ny elektronisk front, men fra de største spillere af det gamle spil. Vi må tage stilling til udviklingen uden at forstyrre den fremdrift, der er forbundet hermed.
Min betænkning beskriver behovet for effektiv selvregulering, og hvorledes dette kan etableres på alle niveauer. Formålet er den offentlige interesse, som jeg anser for at være af den største betydning, og dette klarlægger skellet mellem generelt ulovligt og lovligt, omend sommetider skadeligt. I betænkningen foreslås fuld udveksling af information mellem medlemsstater for at kunne producere godkendte standarder samt fælles tiltag i forbindelse med manglende opfyldelse.
Begrebet frivillig overholdelse, som til en vis grad støttes af grønbogen, er meget godt, men kodekser skabt af Kommissioner skal overholdes og ikke brydes. Vi skal støtte dette ved at gennemgå den traditionelle sløjfe fra sender til bruger og det komplekse udvalg af i dag med adgangs-, indholds- og tjenesteleverandører. Vi vil med denne betænkning fastsætte rammerne for beskyttelse af mindreårige og den menneskelig værdighed, som skal opnås ved minimale krav til alle indholdsleverandører og fastsatte definitioner af ansvar. Dette betyder undersøgelser af såvel privat og industriel selvregulering. Det betyder, at alle medborgere skal være involveret i overvågningen af selvregulering og adfærdskodekser.
Endelig kan man se i punkt 25 i min betænkning, at vi anmoder om en fastlæggelse af en relevant retlig ramme for hver ny tjeneste med et rimeligt forhold mellem leverandørers, forbrugeres og medlemsstaters interesser og ansvar på basis af de seneste 75 års erfaring i forbindelse med regulering af radio- og fjernsynsudsendelser. De personer, der i debatten om fjernsyn uden grænser, udtalte, at audiovisuelle tjenester ikke kunne gøre krav på ny teknologi, er nu arrogante nok til at hævde, at audiovisuelle tjenester bør absorberes af fremtidens megateknologier. Det siger vi nej til: Kultur og teknologi, indhold og stillingtagen bør altid være i balance.

Barzanti
Fru formand, jeg tager ganske enkelt ordet for at udtrykke den socialistiske gruppes tilslutning til hr. Whiteheads betænkning. Betænkningen understreger nogle fundamentale punkter; det er nødvendigt med hurtige beslutninger, fordi man ikke kan blive ved med at vente. De spørgsmålene, som behandles her, det vil sige nødvendigheden af at sørge for, at der også på europæisk plan vil være mulighed for at kæmpe mod den stadigt mere bekymrende udnyttelse af de nye kommunikationsmuligheder til at sende ulovlige budskaber, der er til skade for de unges personlighedsudvikling, skal tages meget alvorligt.
For at gøre det, tror jeg, det er nødvendigt at tænke over nødvendigheden af en egentlig europæisk myndighed. Denne myndigheds beføjelser skal baseres på præcise retsakter, i dette tilfælde på en forordning med en horisontal tilgang, som angår alle de elektroniske kommunikationsmidler, der tilbydes. Retsakterne skal indeholde detaljer og specifikationer, som refererer til forskellige typer kommunikationsmidler, og de skal frem for alt have til formål at sørge for, at der også fra et lovgivningsmæssigt synspunkt bliver fastlagt minimumsstandarder, der skal respekteres af udbydere af nye kommunikationstjenester, som er mere invaderende og lettere tilgængelige end de traditionelle. Det har vi også givet udtryk for i betænkningen om ophavsret, som blev vedtaget for lidt siden. Ikke kun selvkontrol, som skal være den fundamentale tilgang, frivillig selvkontrol - som man fornuftigvis omtaler i punkt 14 - men også et lovgivningsmæssigt indgreb, som naturligvis ikke betyder censur, men kontrol og ansvarlighed hos alle dem, som tilbyder disse nye kommunikationsmidler. De skal gøre det på den mest korrekte måde og forbydes at viderebringe ødelæggende kommunikation, der er skadelig for personlighedsudviklingen og krænker den menneskelige værdighed.

Pex
Fru formand, jeg er på de fleste punkter enig med hr. Whitehead. Han har lavet en meget god betænkning, der rigtignok, som han sagde, har meget stor synergi med min betænkning. Men det kan heller ikke være anderledes, fordi vi har ført en meget god og ansvarlig diskussion om dette emne i Kulturudvalget. Der er en spænding, fru formand, mellem ytringsfrihed og selvbestemmelsesret for information på den ene side, og beskyttelsen af mindreårige og menneskeværdighed på den anden side, og den spænding vil altid eksistere. Faktisk er der ikke noget nyt under solen med den elektroniske information i forhold til den traditionelle form for information. Det som nu ikke er tilladt på papir og film, er heller ikke tilladt på computeren og Internet. Forskellen er selvfølgelig det internationale aspekt. Der er ingen grænser mere med hensyn til den elektroniske information. Derfor er internationalt samarbejde nødvendigt vedrørende lovgivning, særligt straffelovgivning og opsporing. Vigtigt er, at der klart skelnes mellem det, der er forbudt, og det der er uønsket. I den sidste ende drejer det sig om en god overførsel af normer og værdier, altså en god opdragelse af børn og god undervisning.
Endvidere vil jeg bemærke, at enhver på nettet er ansvarlig: Enhver, der beskæftiger sig med formidling, lagring og transport, videregivelse og modtagelse af information. Selvregulering er faktisk, jeg er helt enig med hr. Whitehead, den bedste løsning af det angivne problem. Der hvor selvreguleringen svigter, må der lovgives, men håndhævelsen heraf er og bliver det centrale problem.

Papayannakis
Fru formand, lad mig først sige, at jeg helt kan tilslutte mig kvaliteten i hr. Whiteheads betænkning og går ind, for at vi støtter dens konklusioner. Jeg vil imidlertid understrege, at både jeg selv og os alle må erkende, at vores analyser af situationen har været for forvirrende, hvor grundige, teoretiske og foruroligede de end har været. Det er tydeligvis ikke nok, det som hr. Whitehead kalder ligevægten mellem ytringsfriheden på den ene side og kriminalitetens »frihed« på den anden side, og begrebet selvregulering er naturligvis heller ikke tilstrækkelig. For selvom det er rimelige udsagn, må man spørge sig selv: vil der være ligevægt, vil den, der har intentioner om og får gavn af ulovlige handlinger eller kriminalitet bekymre sig om ligevægt eller selvregulering? Det tror jeg ikke. Det er jo indlysende. Og det problem møder vi overalt. Denne forhandling minder mig om tidligere forhandlinger om vores forhold til miljøet, den kærlighed, vi skal vise over for det osv., når vi opdager, at nogle tjener penge, endda rigtig mange, på ødelæggelsen af miljøet. Der er en vis analogi mellem de to, forekommer det mig.
Jeg tror således, at der er et meget alvorligt problem omkring anvendelsen af de retsstatslige principper under helt nye forhold. Og jeg er uenig med de kolleger, der hævder, at der ikke er noget nyt her. Der er rent faktisk noget nyt. Der er en ny indstilling, hvor der ikke tages hensyn til medlemsstater eller grænser. Der skal derfor overvåges og kontrolleres og det skal ske ved oprindelsen til de ulovlige fremgangsmåder, før de finder sted - det er det eneste rimelige - og der er også spørgsmålet om sanktioner, som enhver ville bringe på banen i en retsstat. Det nye spørgsmål er imidlertid følgende: i et miljø, der ikke tager hensyn til medlemsstater eller grænser, hvem legitimerer, og ikke blot lovliggør, hvem legitimerer det i samfundet, «legitimate« som vores engelske kolleger ville sige? Efter hvilke kriterier skal det ske? Her er altså et problem, der overskrider grænserne for vores forhandling her, men som, fru formand, dukker op, hver gang vi diskuterer disse nye problemstillinger. Spørgsmålet er, hvilken lovlig, demokratisk valgt og udpeget myndighed kan gøre disse ting på en legitim måde? Kort sagt er det på ny spørgsmålet om den politiske samling af Europa, der bliver tydeligt aktuelt i denne sammenhæng, og, tror jeg - fordi Europas størrelse er meget begrænset - dets rolle i en retslig og demokratisk regulering af disse områder på verdensplan.
Selvom det virker meget utopisk nu, fru formand, virkede de nye teknologier for 5-10 år siden lige så utopiske.

Holm
Fru formand, i denne grønbog fra kommissionen og i Whiteheads meget velformulerede betænkning tages flere vigtige problemstillinger op.
Det er vigtigt at notere, at der i de indledende artikler i Traktaten om Den Europæiske Union direkte henvises til Europakonventionen om beskyttelse af menneskerettighederne, som blandt andet fastlægger ytringsfriheden. Denne ret må jo være vejledende for vort arbejde.
Jeg tilhører selv den ungdomsgeneration, der er opvokset med IT, Internet og andre audiovisuelle tjenester, der findes. Jeg ser det som et selvfølgeligt værktøj til indhentning af information og udveksling af information. Samtidig er det dog sådan, at denne nye tekniske udvikling vender op og ned på den sædvanlige situation, at staten på en eller anden måde kan kontrollere indholdet i informationen. Nu er det det globale det gælder, og man har forladt nationalstatens geografiske afgrænsninger.
Vi må også sige, at der er en del bagdele ved den nye teknik. Man kan kun beklage, at de audiovisuelle tjenester og informationstjenesterne kan krænke netop den menneskelige værdighed. Med hensyn til f.eks. TV-tjenester er jeg positiv til, at forbrugerne, på frivillig basis, skal kunne bruge en form for filtreringssystem. Men hvordan gør man, når det drejer sig om det globale Internet-netværk? Det er en ringe hjælp, at vi diskuterer her i Europa-Parlamentet eller i EuropaKommissionen. Der kræves en global løsning via FN eller WTO - jeg ved ikke hvad, der er bedst egnet. Men hvis der skal ske noget, så er det den globale løsning, det drejer sig om.
Internet indebærer fantastiske muligheder. Selv er jeg som politiker kommet i kontakt med mennesker og borgere, som jeg måske aldrig ville være kommet i kontakt med ellers, men som nu sidder foran deres computer og hurtigt kan reagere, når jeg har været i fjernsynet eller i et avisinterview, og spørge videre. Det er mennesker, der måske aldrig ellers ville lade høre fra sig. Det er jo en vitalisering af den demokratiske ytringsfrihed.
Desværre er det jo ikke bare en frihed for os venligt indstillede borgere. Det indebærer desværre også en frihed for f.eks. nynazister, som spreder og udveksler deres afskyelige, forgiftede myter, og pædofile, som hurtigt på nogle sekunder kan udveksle information.
Endelig vil jeg tage punkt 23 i Whiteheads endelige betænkning op, som også var med i udtalelsen fra udvalget om borgerlige frihedsrettigheder af Lindholm, om at der må stilles penge til rådighed for eksempelvis forældre og lærere, som skal informeres om, hvordan man på den bedste måde beskytter mindreårige mod at blive udsat for materiale, som kan være skadeligt for deres udvikling. Det er vigtigt, at dette er med.

Blokland
Fru formand, i første instans finder jeg det positivt, at Kommissionen og Parlamentet bruger tid på beskyttelsen mod skadelige indvirkninger fra medieprodukter. Fra videnskabeligt hold kommer der stadig flere anvisninger om, at volds- og seksscener er skadelige for en sund udvikling fra barn til voksen. Det er modbydeligt, at mediegiganter gang på gang konfronterer mange mennesker med produktioner af betænkelig lødighed, spækket med eder, vold, seks og diskrimination. For økonomisk vinding bliver de universelle normer i Biblens Ti Bud trådt under fode. Jeg vil kraftigt påpege, at det her ikke så meget er abstraktionen om den menneskelige værdighed, der står på spil, men selve mennesket. Den engelske kulturfilosof C.S. Lewis har udtrykt som følger: "Den der ikke respekterer Guds normer, afskaffer i virkeligheden mennesket«.
Udgangspunktet for politikken er, at forældrene og opdragerne i første instans er ansvarlige for opdragelsen af deres børn. Men flodbølgen af information og vores kulturs forjagethed gør det nødvendigt, at forældrene hjælpes for at de kan leve op til deres ansvar. Jeg tænker på lavprishjælpemidler som chips mod vold, symboler på videobånd, der også er på skærmen, mens programmet vises, aldersklassificeringer, pinkoder, så forældrene kan blokere bestemte TVsendere. Selvfølgelig skal forældrene oplyses ordentligt herom. Jeg mener ikke, at dette virkelig er en opgave for Kommissionen, men mere for de nationale regeringer.
I anden instans er også myndighederne ansvarlige. Samfundet har glæde af forebyggelse af kriminalitet. Den af Kommissionen anbefalede selvregulering af den audiovisuelle sektor må gå hånd i hånd med strenge minimumsnormer om strafbarheden. Og fordi producenterne har en tendens til at gå til det yderste af det tilladelige, skal der indføres effektive og hårde sanktioner over for de producenter, der overtræder reglerne. Ytringsfriheden er et stort gode. Men hvis vi vil beskytte den, må vi ikke gøre den så urørlig, at vi tolererer misbrug af friheden. Hvis vi som politikere ikke har mod til at dæmme kraftigt op for svineriet, underskriver vi faktisk dommen for alle følgende børneofre.
Det indtrængende spørgsmål til os og til Dem kommissær lyder, om vi virkelig forstår dette. Grønbogen skuffer mig på dette punkt. Kollega Whiteheads betænkning går i den rigtige retning. Jeg håber, at de to ændringsforslag fra min kollega Seillier får hans støtte.
Endvidere anmoder jeg Kommissionen om at være opmærksom på de mange computerspil, der gør børn aggressive. Ville det ikke være klogt også for disse produkter at indføre et godkendelsesmærke og aldersklassificering?
Til sidst et punkt som min gamle kollega Leen van der Waal allerede har understreget under forhandlingen af betænkningen-Pradier om det ulovlige og skadelige indhold på Internet. Også i denne debat om medieproduktioner spiller forskellen mellem strafbart og skadeligt indhold en rolle. Denne meget håndterede skelnen er imidlertid en teoretisk fiktion. Jeg er ikke i stand til at se, at det, der er meget skadeligt for børn, er godt - eller i det mindste mindre skadeligt - for voksne. Alle de uønskede intimiteter, seksuelt misbrug af kvinder og børn, stigningen i seksturismen og efterspørgslen efter børneporno - jeg spørger Dem indtrængende - bliver disse forkerte handlinger ikke stimuleret af mere eller mindre perverse audiovisuelle produktioner? Er det ikke det spørgsmål, som vi gerne vil vide svaret på? Essensen er, om vi vil gøre noget ved det. Ikke kun de ekstreme perversiteter, men også raffinerede, såkaldte civiliserede, men alligevel usædelige handlinger bør vi bekæmpe. Det store onde, der sætter samfundets livskvalitet på spil, begynder jo i det små.

Perry
Fru formand, historien gentager ikke altid sig selv, men vi ser ofte uhyggelige ligheder. I slutningen af det 19. århundrede havde vi forbrændingsmotoren og bilen, som medførte store fordele, men helt klart visse problemer som f.eks. forurening og trafikpropper. Det ændrede vores liv i det 20. århundrede. I slutningen af dette århundrede har vi nye teknologier i audiovisuelle tjenester, informationstjenester, internet, digitalt TV osv. Alt dette medfører store fordele, der ikke må glemmes, men også problemer, og det vil utvivlsomt ændre vores liv, uanset om vi vil det eller ej.
Når vi har med disse nye teknologier at gøre, må vi passe på ikke at skabe et system som det med manden med det røde flag, som forsøger at blokere bilens fremdrift. Når vi står over for problemer af denne art med anvendelse af videnskab, ville jeg normalt sige, at vi skal lade videnskaben finde en løsning. Men vi har et problem her. Jeg er ikke helt enig med min kollega, hr. Pex, som sagde, at der i virkeligheden er tale om de gamle systemer og ikke nogen stor forandring.
Det, der sker nu, er, at bladkioskens øverste hylde, der normalt er uden for børns rækkevidde, bringes ind i børneværelset. Jeg vil ikke beskrive mig selv som en computer-analfabet, men sidste weekend tænkte jeg, at jeg ville prøve at surfe på nettet for at se, hvad der var tilgængeligt. Jeg må tilstå, at jeg måtte få min datter til at hjælpe for at finde ud af, hvad der ville ske, hvis jeg tastede »porno«. Gudskelov, at hun var der. Hun kunne heldigvis spare mig for noget af min rødmen og beskytte mig mod noget af det værste! Jeg mener dog, at videnskaben kan tilbyde nogle løsninger. Der findes procedurer, der kan overvåge, kontrollere og fjerne det allerværste, og vi må håbe, at vores sønner og døtre ikke er så kvikke, at de er på forkant med industrien.
Jeg vil gerne råde Kommissionen til at drøfte dette med industrien igen og igen. De ønsker at samarbejde. Samarbejd med dem. De er villige til at hjælpe, og jeg tror, at vi kan finde nogle løsninger. Vores opgave - og det er helt klart vores opgave - er at skabe klare retlige rammer til støtte for industriens selvregulering.

Vanhecke
Fru formand, jeg kommer selv fra et land, der for to år siden blev meget opskræmt af en særligt alvorlig pedofiliskandale, og jeg er derfor selvfølgelig enig i den generelle linje i den foreliggende betænkning og så med den generelle linje i det dokument fra Kommissionen, der udgjorde grundlaget.
Tillad mig dog kort at fremføre nogle få betænkeligheder der ikke er af teknisk karakter, fordi jeg slet ikke behersker teknikken, men af politisk art. Først og fremfor alt vil jeg dog lige sige til ordføreren, at jeg anser det for en fejl, at man i denne betænkning har gjort indrømmelser over for en vis form for terror, som kaldes "politisk korrekt«, og således har sat meningsforbrydelsen om såkaldt racisme - jeg siger med vilje: såkaldt racisme! - for jeg taler selvfølgelig kun om idéen om national forkærlighed, at man har sat denne idé i samme bås som reelle forbrydelser som f.eks..pedofili.
For det andet sætter jeg selvfølgelig stor pris på ordførerens og Kommissionens bekymringer i forbindelse med psykisk syge personers brug af nye kommunikationsmidler. Jeg fastslår blot, at de samme psykisk syge personer i dag næsten ikke lægges nogen hindringer i vejen med hensyn til brugen af de traditionelle kommunikationsmidler, og at det f.eks. i nogle medlemsstater er tilstrækkeligt at gå ind i den første den bedste stationskiosk for at få det mest sygeliggørende pedofile svinneri lige i ansigtet.
Til sidst deler jeg ordførerens og Kommissionens mening om familiens grundlæggende rolle ved beskyttelsen og opdragelsen af børn. Det er blot kedeligt at måtte fastslå, at dette traditionelle familieliv i mange europæiske lande lades i stikken af staten og af EU-budgettet, hvis det ikke allerede straffes og saboteres skattemæssigt.

Heinisch
Fru formand, ærede kolleger, den hastighed, hvormed informationsteknologierne og de nye tjenester udvikler sig, kræver virkelig en hurtig reaktion fra lovgiverens side for at bekæmpe misbrug. Efter min mening er det passende med en regulering på europæisk plan her, selvom jeg naturligvis kan se problemerne ved at fastlægge fælles europæiske værdier på dette område.
Det glæder mig især, at Whitehead-betænkningen understreger den vigtige rolle, som det personlige ansvar spiller. Det er også vigtigt at udvikle den individuelle og først og fremmest den familiære kritiske sans. I den sammenhæng anser jeg det for uundgåeligt at sikre en opdragelse i familien og i skolen i alle medlemsstater, som bibringer vores unge mennesker en fornuftig omgang med medierne - de gamle og de nye. Her er der ikke tale om den populære løsning med bare at slukke på knappen. Familien skal snarere lære at omgås medierne på en kritisk måde, hvilket kun kan give resultat, hvis man i fællesskab diskuterer indholdet og målene. Også her er en opdragelse, som bygger mere på handlinger end på ord, et godt eksempel. Af den grund skal forældre i langt højere grad inddrages i medieopdragelsen. Fælles uddannelses- og videreuddannelseskurser for forældre og lærere ville efter min mening være meget fornuftigt på dette - og i øvrigt også på mange andre - områder.
Den informationskampagne, som foreslås i betænkningen, kan virkelig hjælpe videre her. Vi skal sensibilisere alle, som er ansvarlige for opdragelse og uddannelse, og informere dem tilstrækkeligt om udviklingen på det teknologiske område. Mange forældre og lærere har en meget stor berøringsangst over for de nye teknologier og kender derfor slet ikke til de risici, som de udgør for deres børn. Desuden skubber den ene part ansvaret over på den anden. Begge er ikke klar over, at medieopdragelse skal foregå både hjemme, i skolen og allerede i børnehaven.
Det er her, vi skal sætte ind. Ved hjælp af et samarbejde mellem børnehaver, skoler og forældre skal der organiseres fælles videreuddannelse. På den måde kan vi sensibilisere alle deltagere og effektivt forebygge, at vores børn bliver skadet. Tekniske sikkerhedsforanstaltninger såsom den såkaldte »V-chip« må ikke fritage forældre, pædagoger og lærere for deres ansvar.
Jeg takker hr. Whitehead for hans fremragende betænkning og glæder mig især over, at alle disse omtalte punkter blev optaget i betænkningen.

de Silguy
Fru formand, mine damer og herrer, de nye audiovisuelle informationstjenester giver Europa nye muligheder for at udvikle initiativer inden for undervisning og adgang til uddannelse og kultur. Skal der blive flere sådanne tjenester, kræver det dog ikke alene gunstige økonomiske og politiske vilkår, men også en effektiv beskyttelse af de europæiske borgeres almene interesser. Men hvordan kan man beskytte almenhedens interesser i forbindelse med de nye tjenester? Det er besvarelsen af det spørgsmål, som grønbogen forsøger at bidrage til.
I dette øjemed må man først undersøge de udbudte tjenesters særlige karakter. Dernæst må man sætte sig ind i lovgivningen på området og orientere sig om, hvilke retlige forpligtelser og forpligtelser med hensyn til selvregulering, der gælder. Det er baggrunden for den grønbog om beskyttelse af mindreårige og den menneskelige værdighed, som Kommissionen for præcis et år siden, nemlig den 16. oktober 1996, vedtog for at sætte en omfattende debat i gang om det væsentlige spørgsmål om, hvordan man kan beskytte mindreårige og den menneskelige værdighed i forbindelse med audiovisuelle tjenester og informationstjenester i fjernsynet og på Internet.
Tak, hr. Whitehead, for Deres fremragende betænkning, som jeg gerne vil lykønske Dem med. Den kaster lys over de centrale problemstillinger i debatten. For det første: Den debat, som grønbogen har givet anledning til, vidner om, hvor stor vægt alle berørte parter lægger på, at man anlægger en etisk holdning til informationssamfundet. For at skabe et tillidsvækkende klima, der fremmer udviklingen af de nye tjenester, er det en uomgængelig forudsætning, at man beskytter mindreårige og den menneskelige værdighed.
For det andet sætter Deres betænkning fokus på, hvad Den Europæiske Union bør foretage sig. Den bør - under hensyntagen til de kulturelle forskelle mellem landene og under nøje iagttagelse af nærhedsprincippet - søge at tilvejebringe et minimum af overensstemmelse mellem de nationale bestemmelser om selvregulering. I dette øjemed, hr. Perry, må man etablere grundlaget for et samarbejde på europæisk plan mellem alle berørte parter - virksomheder, brugere, offentlige myndigheder - og opmuntre til en evaluering af de trufne foranstaltninger. Jeg tror, at det var hr. Barzanti, der fremhævede dette for lidt siden. Selvregulering er en nødvendighed, ja, men ledsaget af en evaluering. Og det er ikke sådan, at selvregulering i virkeligheden betyder ingen regulering, men man bør ikke gå for hurtigt frem på dette område.
For det tredje er det for at styrke de nationale foranstaltningers effektivitet nødvendigt at fastlægge og formalisere fælles målsætninger for beskyttelsen af mindreårige og den menneskelige værdighed på europæisk plan - det er Den Europæiske Unions vigtigste opgave. Desuden er det nødvendigt at fremme en lovlig og ansvarlig anvendelse af informations- og kommunikationstjenesterne.
For det fjerde bør der iværksættes aktioner med henblik på oplysning, bevidstgørelse og undervisning. Hvad dette angår er jeg enig med hr. Holm og fru Heinisch.
I betragtning af kommunikationsnettenes globale karakter - som hr. Holm lige før var inde på - kan, for det femte, udviklingen af en europæisk strategi muliggøre, at man i den internationale debat tager hensyn til vores grundlæggende værdier. Ja, debatten skal føres på internationalt plan, men vi har i første omgang brug for, at der fastlægges en europæisk holdning.
For det sjette et svar til hr. Papayannakis vedrørende det retlige og politimæssige samarbejde inden for søjle 3 i henhold til artikel K: Denne artikel i traktaten om Den Europæiske Union giver mulighed for at opbygge et samarbejde om afsløring af ulovligt indhold i tjenesterne og om retsforfølgning af ophavsmændene. Kommissionen er positiv over for og vil støtte noget sådant.
Afslutningsvis et svar til hr. Blokland vedrørende forslaget om et klassificeringssystem. Det vil Kommissionen undersøge sammen med de berørte parter, naturligvis under hensyntagen til de kulturelle forskelle.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær!
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 9.00.

Juristers indsigt i fællesskabsretten (Robert Schuman-aktionen)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0323/97) af Vallelersundi for Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets beslutning (Robert Schumanaktionen (KOM(96)0580 - C4-0606/96-96/0277(COD)) om et program for forbedring af praktiserende juristers indsigt i fællesskabsretten.

Palacio Vallelersundi
, ordfører. (ES) Fru formand, formålet med det forslag til beslutning, som vi her behandler, er at fastsætte et program for forbedring af den indsigt, som de praktiserende jurister, der er involveret i retsplejen, har i fællesskabsretten.
Det første, jeg vil sige, er, at betænkningen fra Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder, der består af 23 ændringsforslag, og som blev godkendt enstemmigt i Udvalget, støtter de principper, indhold og formål, der er fremsat af Kommissionen. Og dette bør ikke overraske os.
I punkt 31 i Parlamentets beslutning af 13. februar 1996 - betænkning af Anastassopoulos - anmodede Parlamentet Kommissionen om, at der for at forbedre den effektive og ensartede håndhævelse af fællesskabsretten i medlemsstaternes retssystemer blev fastsat et uddannelses- og oplysningsprogram for de praktiserende jurister, der er involveret i retsplejen, med henblik på at øge deres indsigt i fællesskabsretten.
Altså gentager jeg, at denne betænkning går ind for og støtter grundlagene i Kommissionens forslag. Den er således i overensstemmelse med den foreslåede globale finansieringsramme på ECU 5.600.000 og bekræfter vigtigheden af, at det er en økonomisk hjælpeaktion, altså at der gives økonomisk støtte til det arbejde, som især skal udføres af de implicerede grupper, hvormed det arbejde, som primært tilfalder dem, støttes.
Betænkningen fra Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder går ligeledes ind for det synspunkt, der er fremsat af Kommissionen, nemlig at der skal være tale om en praktisk uddannelse, ikke akademisk, der omhandler håndhævelsen af fællesskabsretten, da statistikkerne desværre viser, at dette stadig mangler i disse erhverv, som er mest direkte involveret i retsplejen.
Vi insisterer. Set ud fra sammenhængen i Fællesskabets foranstaltninger vedrører og supplerer Schuman-programmet de aktioner, der tidligere er gennemført, f.eks. Leonardo da Vinci, Jean Monnet og Grotius. Som jeg sagde, er det, som Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder har gjort, derfor at støtte og styrke. Støtte og styrke Kommissionens forslag, især hvad angår retsgrundlaget. Faktisk foreslår Kommissionen som retsgrundlag artikel 100 A, der, som vi ved, omhandler tilnærmelse af lovgivningerne inden for det indre marked. Begrundelsen for at vælge dette retsgrundlag er ønsket om at placere programmet for Robert Schuman-aktionen inden for rammerne af en global foranstaltning om streng og effektiv håndhævelse af fællesskabsretten. Og, fru formand, det er således, at lovgivningen om det indre marked på nuværende tidspunkt er så bred, at fællesskabsinstitutionernes arbejde alene med henblik på kontrol af håndhævelsen er utilstrækkeligt. Enten accepterer de erhverv, som er direkte involveret i retsplejen, deres ansvar, eller også vil håndhævelsen fortsætte med at være uensartet og derfor til skade for opnåelsen af målene for det indre marked.
Over for dette spørgsmål om retsgrundlaget kunne en anden løsning være at vælge retsgrundlaget i artikel 127 eller 128. Men i denne forbindelse er overvejelserne i Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder gået i tre retninger: For det første er det ikke første gang, Kommissionen foreslår et uddannelseshandlingsprogram på baggrund af artikel 100 A. For ikke at citere mere end to tilfælde har vi tilfældet Matthaeus og Matthaeus-Tax. I artikel 5 i disse to programmer beskrives en udveksling af embedsmænd, men det er også sikkert, at det grænseoverskridende samarbejde heller ikke afvises i det program, som vi her behandler, nemlig Robert Schuman.
For det andet er det sikkert, at domspraksis i Domstolen i Luxembourg har benyttet sig af en meget bred fortolkning af, hvad uddannelse betyder. Der er dommen i Gravier-sagen fra 1985 og Blaizot-dommen i 1988 og endda også en anden dom fra 1979, men lad os ikke glemme, at man her fortolker artikel 128, som ikke er den nugældende artikel 128, men en artikel med en uklar definition, og i dag bør denne domspraksis helt tydeligt revideres.
Og for det tredje, fru formand, er det, der bestemmer det retsgrundlag, som vi har henvist til, uden tvivl formålet. Og formålet her er at skabe en ensartet domspraksis, for i alle vores retssystemer er den doktrin, der udgår fra vores domstolsafgørelser, en retskilde, altså udgør den i sidste ende en del af fællesskabsretten.
Derfor har Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder fastholdt kriteriet i artikel 100 A som retsgrundlag.
Endvidere støtter de 23 ændringsforslag fra Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder en bedre afgrænsning af aktionsområdet, således at dette retsgrundlag i artikel 100 A anvendes på de praktiserende jurister, der som sagt er involveret i retsplejen.
Og endelig har vi med stor glæde modtaget tre ændringsforslag om finansieringsspørgsmål fra Budgetudvalget, fordi de er meget berettiget.
Fru formand, det kan ikke fremhæves nok, hvor meget det haster med at få medlemsstaterne til klart og direkte at tage hensyn til fællesskabsretten, og vi håber, at denne aktion med sit klare perspektiv løses hurtigt og sættes i gang hurtigt.

Berger
Fru formand, ærede hr. kommissær, kære kolleger, som parlamentsmedlem fra et land, som kun har været medlem af Den Europæiske Union i knap to år nu, var det i lang tid min holdning, at uvidenheden eller den manglende viden om fællesskabsretten var en østrigsk særegenhed. I anledning af debatten om Kommissionens forslag hos os i Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder måtte jeg dog med beklagelse også høre rapporterne fra de andre medlemsstater, som har været medlemmer i mange år, ifølge hvilke situationen i disse lande ikke var meget bedre. Advokaters, dommeres og statsadvokaters manglende viden om fællesskabsretten er ikke kun et problem for denne stands professionalitet, men desuden en risiko for den enkelte borger, for virksomhederne og for, at det indre marked kan fungere.
De hidtidige eksisterende fællesskabsprogrammer såsom Leonardo, Grotius-programmet eller det også meget succesfulde Jean-Monnet-program har ikke i tilstrækkelig grad dækket alle vigtige målgrupper. Men selvom det nu skulle lykkes for os ved hjælp af Schuman-programmet at gøre de 450.000 advokater og 100.000 dommere, som efter planen skal omfattes heraf, mere fortrolige med unionsretten, vil dette ikke være tilstrækkeligt til at eliminere de eksisterende underskud.
Derfor er jeg særligt glad for ordførerens forslag om at komme med en yderligere beslutning, som kræver, at fællesskabsretten gøres til obligatorisk undervisningsfag på alle retsvidenskabelige fakulteter. Det lyder som en selvfølge, men er desværre endnu ikke en realitet i mange medlemsstater og heller ikke i Østrig.
Alle disse anstrengelser skal også suppleres af vedvarende bestræbelser på at opnå en større forståelighed af og lettere tilgængelighed til fællesskabsretten. Lige for tiden ser det ofte ikke ud til at være let for veluddannede og videreuddannede advokater, dommere og statsadvokater at finde indgangsvinkelen til fællesskabsretten.
Jeg håber, at det især også vil lykkes for Publikationskontoret i EU, som her er fremkommet med nogle interessante forslag, at gennemføre disse.
Afslutningsvis vil jeg gerne på vegne af min gruppe takke fru ordføreren hjerteligt for hendes arbejde.

de Silguy
Fru formand, mine damer og herrer, Robert Schuman-aktionen har et klart formål, nemlig at forbedre anvendelsen af fællesskabsretten i Unionen ved at øge de europæiske juristers indsigt i den - dog uden at blande sig i uddannelsen af dommerne.
Der er kun afsat beskedne midler til Robert Schuman-aktionen, men den er ambitiøs og målrettet. Den tager sigte på til stadighed at forøge dommernes og advokaternes kendskab til fællesskabsretten.
Parlamentet har altid fremhævet, at en forbedring af juristernes indsigt er en uomgængelig betingelse for en bedre anvendelse af fællesskabsrettens bestemmelser. For at denne ret kan anvendes korrekt, og navnlig for at det indre marked kan fungere efter hensigten, må borgerne kende deres ret i alle sammenhænge og kunne gøre de rettigheder gældende, som EU-retten giver dem.
Hvis juristerne ikke automatisk tænker på den i deres daglige arbejde, er der nemlig fare for, at fællesskabsretten reduceres til et sekundært retssystem, der underordnes den nationale ret, og det ville, mildt sagt, være et paradoks.
Kommissionen glæder sig derfor over fru Palacios betænkning - som er blevet vedtaget enstemmigt i Parlamentets Udvalg om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder - og jeg vil gerne lykønske Dem, fru Palacio, med Deres fortræffelige arbejde. Betænkningen bevarer ånden i Kommissionens forslag og forbedrer udformningen af det, og jeg må sige, at Deres ændringsforslag styrker det retsgrundlag, som Kommissionen har foreslået.
Det bør faktisk være artikel 100 A, for aktionen tilsigter en effektiv og ensartet anvendelse af fællesskabsrettens bestemmelser, hvilket er en forudsætning for, at det indre marked kan fungere, som det skal. Deres ændringsforslag, fru Palacio, har således styrket og tydeliggjort Kommissionens oprindelige forslag til retsgrundlag, og det takker jeg Dem for.
Kommissionen kan derfor acceptere alle ændringsforslagene i betænkningen med en mindre redaktionel ændring af nr. 20, som drejer sig om kontinuitetsforpligtelsen; den foreslåede smidiggørelse af denne er rimelig, men det er, utvivlsomt, nødvendigt at præcisere den, således at den ikke er, eller risikerer at blive, indholdsløs.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær!
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 9.00.
(Mødet hævet kl. 20.01.)

