Den vanskelige monetære, økonomiske og sociale situation i lande i euroområdet (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er redegørelser fra Rådet og Kommissionen om den vanskelige monetære, økonomiske og sociale situation i lande i euroområdet.
Diego López Garrido
Fru formand! Vi befinder os i en situation uden fortilfælde i euroområdet, fordi dette er den første globale finanskrise siden euroens indførelse. Det, der sker i euroområdet og hele EU, er, at vi, selvom det ikke er EU, der har startet krisen, og selvom det ikke var her, den begyndte - vi ved, at den begyndte i USA - har lidt under dens følger i lige så høj grad som det land, hvor den startede.
Situationen med offentlige underskud er naturligvis affødt af krisen og regeringernes positive indsats for bl.a. at forhindre et sammenbrud af det finansielle system. Disse underskud betyder uundgåeligt, at regeringerne har mindre budgetpolitisk råderum.
Forhandlingen vedrører den økonomiske situation, den monetære situation og den sociale situation. Med hensyn til den økonomiske situation skal det siges, at euroområdet som helhed nu er kommet ud af recessionen og også har undgået risikoen for deflation, selvom der er tydelige forskelle mellem vækstraterne, og væksten endnu ikke er stabil. Vi skal sikre, at væksten stabiliseres og konsolideres, hvilket er det grundlæggende mål for den økonomiske politik i hele euroområdet, men vi befinder os ikke længere i en recession. Euroområdet som helhed befinder sig ikke længere i en recession.
Men det er rigtigt, at jobskabelsen stadig halter bagefter. I år vil der stadig være udtalt arbejdsløshed i euroområdet, men vi er på rette vej mod vækst. Dette er et af emnerne på dagsordenen for det uformelle møde i Det Europæiske Råd på torsdag, nemlig vækstens betydning for at vende tilbage til holdbar vækst, bevare den europæiske socialmodel og igen begynde at skabe arbejdspladser af god kvalitet.
Med hensyn til det monetære system har EU og EU's institutioner handlet rigtigt, selvom der fortsat er spændinger på værdipapirmarkederne. Den Europæiske Centralbank har gjort sit arbejde godt og fortsætter i samme retning med at vurdere de strategier, der skal få os ud af krisen. Derfor er det fornuftigt ikke at ophæve incitamenterne i 2010. Den Europæiske Centralbank udfaser gradvist disse incitamenter og har allerede fjernet nogle af de foranstaltninger, den havde vedtaget. Et eksempel herpå er ophævelsen af likviditetsfordelene til bankerne, hvilket har været muligt, fordi kreditmarkederne gradvist er vendt tilbage til det normale.
Det skal også påpeges, at Eurogruppen og Økofin har styret krisen godt og bl.a. har etableret en tilsynsstruktur for finanssystemet, som også skal drøftes her i Parlamentet. Vi håber, at det bliver et af hovedpunkterne i den politiske debat under det spanske formandskab.
Vedrørende den sociale situation lider vi helt klart under følgerne af høj arbejdsløshed i euroområdet. Skønt der også er forskelle i arbejdsløshedsniveauet i euroområdet, er det bestemt det, der bekymrer de europæiske borgere mest for tiden. De ønsker beskæftigelse, de ønsker at vende tilbage til vækst, som kan skabe beskæftigelse. Ikke den ustadige, usikre beskæftigelse, der måske fandtes i nogle af euroområdets lande, men beskæftigelse af god kvalitet.
Det skal bl.a. også påpeges, at det naturligvis var den høje arbejdsløshed, der udløste de automatiske stabilisatorer, som resulterede i arbejdsløshedsstøtten og -hjælpen. Disse foranstaltninger påvirkede til gengæld de underskud, som medlemsstaterne har haft på grund af vores politiske og sociale system, som beskytter dem, der befinder sig i de mest sårbare situationer, såsom de, der har mistet deres arbejde.
Fremover, og det er et andet emne, som også vil blive behandlet på torsdag på det uformelle møde i Det Europæiske Råd, skal vi have en beskæftigelsesfremmende politik, som vi kalder "Europa 2020", som model for vækst og skabelse af job af god kvalitet.
Til sidst vil jeg sige, at jeg mener, at det i denne situation er blevet bevist, at det er absolut afgørende at koordinere og styrke euroområdet, og at det fortsat er her, vi kan finde den største monetære og økonomiske beskyttelse. Det er blevet bevist, at euroområdet skal styrkes, og at det kan udvides, når der er flere lande, som kan opfylde kravene, men at udvidelse også er noget positivt.
Til sidst vil jeg sige, at det er vigtigt, at vi går i retning af integration og økonomisk konvergens i EU. Der består stadig forskelle mellem landenes økonomiske situation i EU. Vi skal væk fra monetær union og over til en ægte økonomisk union, som det hedder i traktaterne. I traktaterne tales der om eb Økonomisk og Monetær Union, og sådan er den også beskrevet, men den monetære union er blevet gennemført før den økonomiske.
Koordinering af økonomi-, beskæftigelses- og socialpolitikkerne er fastlagt i traktaterne. Det er en forpligtelse og et af principperne, en af de retninger eller ideer, som det spanske formandskab har fremsat. Koordinerede offentlige politikker bliver først virkningsfulde, når der er tale om virkelig koordination. Det var f.eks. tilfældet, da den europæiske økonomiske genopretningsplan blev udformet, da skatte- og afgiftspolitikkerne blev gennemført, som sikrer stabilitets- og vækstpagtens troværdighed, hvilket er af afgørende betydning. Det var også tilfældet, da det blev besluttet at koordinere finanspolitikkerne og bankgarantierne og at forøge indskudsgarantiordningerne. Kort sagt handler det om, at det, som økonomerne kalder "storøkonomi", også skal føres på politisk plan, fordi omfattende koordination på politisk plan er ensbetydende med gode resultater.
Dette er Rådets vision for denne vanskelige situation, men vi er på vej ud af den, og vi skal være stærkere og mere holdbare, når vi kommer ud af den. Dette bliver uden tvivl et af hovedemnerne på det uformelle møde i Det Europæiske Råd på torsdag.
Joaquín Almunia
Fru formand! Kommissionen er bekymret over de store økonomiske og finansielle udfordringer, som Grækenland står over for. Den vanskelige situation i Grækenland er en fælles bekymring for hele euroområdet og for EU som helhed, da store og vedvarende nationale underskud og underskud i forhold til udlandet truer landets makroøkonomiske stabilitet med alvorlig risiko for følgevirkninger til andre dele af euroområdet.
De græske myndigheder og det græske folk ved, at de står over for en stor udfordring. Den 15. januar fremlagde regeringen et ambitiøst stabilitetsprogram, som skal afhjælpe denne situation. I henhold til programmet skal underskuddet reduceres fra det anslåede 12,7 % i 2009 til under 3 % i 2012, begyndende med en tilpasning af fire procentpoint af BNP i år. Dette program er endog særdeles ambitiøst, alene på grund af den nødvendige konsoliderings omfang, og det er et program, som hvor hovedvægten ligger på de første år. For at gå lidt mere i detaljer har de græske myndigheder meddelt, at de har vedtaget en pakke med foranstaltninger for 2010. Nogle af dem er allerede det græske parlament og vil blive gennemført snarest. Planerne for de senere programår er mindre detaljerede på nuværende tidspunkt.
I sidste uge, den 3. februar, vedtog Kommissionen en integreret strategi- og overvågningsmekanisme, som er en kombination af vores vurdering af stabilitetsprogrammet, en henstilling vedrørende proceduren for et uforholdsmæssigt stort underskud, som skal nedbringe budgetunderskuddet til under 3 % i 2012, som regeringen fastslog i programmet, og en anden henstilling, der for første gange er baseret på EU-traktatens artikel 121, stk. 4, for at sikre, at Grækenlands økonomipolitik stemmer overens med de brede økonomipolitiske retningslinjer og Den Økonomiske og Monetære Unions funktionsmåde. Vi har også indledt en overtrædelsesprocedure for at udvirke, at Grækenland løser de problemer, der har gjort det umuligt at indberette pålidelige budgetstatistikker indtil nu, og Kommissionen har annonceret sit øjeblikkelige initiativ vedrørende revisionsbeføjelser til Eurostat.
Med hensyn til stabilitetsprogrammet støtter Kommissionen fuldt ud Grækenlands bestræbelser på at rette op på den vanskelige økonomiske og finanspolitiske situation. Foranstaltningerne og de politiske intentioner som beskrevet i programmet er et vigtigt skridt i den rigtige retning. Den vellykkede og omfattende udstedelse af statsobligationer den 25. januar tyder også på, at markedsdeltagerne deler denne opfattelse, om end en høj rentegodtgørelse i de efterfølgende spredninger også viser, at de stadig er forsigtige.
Programmålene og den mellemsigtede finanspolitiske justering er dog ikke uden risici. Det makroøkonomiske scenarie i programmet er temmelig optimistisk, og der består en vis usikkerhed med hensyn til de bagvedliggende indkomstprognoser, især den forventede indvirkning af indsatsen for at bekæmpe skatteunddragelse i en økonomisk nedgangssituation. I lyset af den seneste markedsudvikling forekommer rente- og udgiftsprognoserne også at være til den lave side. For så vidt angår henstillingen vedrørende et uforholdsmæssigt stor underskud, afhænger vores henstillinger vedrørende de foranstaltninger, der skal tages i år, helt og holdent af de foranstaltninger, som de græske myndigheder har beskrevet i deres stabilitetsprogram. Det omfatter foranstaltninger, som skal gennemføres i første kvartal i år, såsom lønnedskæringer, reduktion af antallet af offentligt ansatte, fremskridt med hensyn til reformer af sundhedsvæsen og pensionssystem, forøgelser af skatter og afgifter og en skatteforvaltningsreform. Nogle af de finanspolitiske konsolideringsforanstaltninger er allerede forelagt det græske parlament og forventes gennemført snarest. De græske myndigheder opfordres i Kommissionens forslag til Rådet til senest medio marts at fremlægge en detaljeret gennemførelsesrapport om de vedtagne foranstaltninger og tidsplanen for deres gennemførelse. Der vil også blive foretaget en risikovurdering, således at der, hvis der skulle opstå risici, om nødvendigt kan træffes kompensationsforanstaltninger.
I denne sammenhæng bifalder Kommissionen meddelelsen den 2. februar om yderligere foranstaltninger, herunder især en fastfrysning af de nominelle lønninger i den offentlige sektor og en forøgelse af afgifterne på brændstof for at sikre budgetmålet for i år. De græske myndigheder er rede til at vedtage og hurtigt gennemføre eventuelle nødvendige supplerende foranstaltninger.
Med hensyn til de senere programår opfordrer vi til yderligere tilpasninger af mere permanent karakter, fortsatte reformer af skatteforvaltningen og en forbedring af budgetrammerne. Grækenland anmodes naturligvis også om at fortsætte forbedringen af behandlingen af den generelle statsstøtte. Da planerne er mindre detaljerede, foreslår vi, at der indføres et stramt indberetningssystem, hvor de græske myndigheder hvert kvartal skal rapportere om de gennemførte foranstaltninger, resultater og foranstaltninger, der skal gennemføres. Dette stramme indberetningssystem vil sikre, at planerne gennemføres som planlagt. Vi vedtog også henstillingen for at få sat en stopper for den manglende overensstemmelse mellem de brede retningslinjer for de økonomiske politikker og risikoen for at hindre Den Økonomiske og Monetære Union i at fungere på baggrund af den fortsatte forringelse af den græske økonomisk konkurrenceevne og den øgede ubalance i forhold til udlandet samt den store spredning i finansmarkederne i forhold til benchmark-obligationer.
En tilsvarende spredning i andre lande tyder også på, at de øvrige medlemsstater bliver påvirket. I denne sammenhæng forventes Grækenland at vedtage et omfattende struturreformprogram, der skal øge effektiviteten i den offentlige forvaltning, fremskynde reformen af sundhedsvæsenet og pensionssystemet, forbedre arbejdsmarkedets funktion og effektiviteten af lønforhandlingssystemet, forbedre produktmarkedets funktion og erhvervsmiljøet og opretholde en stabil bank- og finanssektor.
Hvad er de næste skridt i denne meget detaljerede overvågningsproces? Vores henstillinger vil blive drøftet i Eurogruppen og Økofin i næste uge, og medio marts forventes der er foreligge en rapport med en tidsplan for gennemførelsen af målene for 2010. Hvert kvartal begyndende i maj skal Grækenland aflægge rapport om, hvordan Rådets afgørelse og henstillinger er blevet gennemført. Hver rapport vil blive vurderet af Kommissionen. Hvis der er tegn på, at der er ved at opstå risici, er det klart, at der skal gennemføres supplerende foranstaltninger. Derfor er det afgørende, at den græske regering er klar til at vedtage eventuelle supplerende foranstaltninger, hvilket de allerede sagt, at de er.
Vi lever i en situation uden fortilfælde, men vi skal nok håndtere den. Grækenland har vedtaget et ambitiøst program for at rette op på sit underskud og reformere den offentlige forvaltning og økonomien. Landet fortjener støtte til denne vanskelige opgave, og det gør Kommissionen også. Den integrerede overvågningsmekanisme er sammen med myndighedernes vilje til at løse problemerne garanti for en vellykket gennemførelse af de finanspolitiske konsolideringsforanstaltninger og strukturreformer, som vil sætte Grækenland tilbage på et holdbart spor. Rettidig og konsekvent gennemførelse af budgetforanstaltningerne og strukturreformerne - og begge dele indgår i det program, som de græske myndigheder har vedtaget - er sammen med en stram overvågning af situationen nøglen til den rette løsning på de nuværende spændinger på vores markeder.
Corien Wortmann-Kool
for PPE-Gruppen. - (NL) Fru formand! Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) har taget initiativ til denne forhandling, fordi problemerne i euroområdet kræver en meget konsekvent europæisk tilgang. Det er det, der bekymrer os.
I de senere år har medlemsstaterne alt for ofte distanceret sig fra stabilitets- og vækstpagten. Derfor opfordrer jeg i dag Rådet til, ikke kun i henseende til Grækenland, at forpligte sig meget mere til en helt konsekvent koordinering af den monetære politik på det uformelle topmøde på torsdag og mødet i Økofin i næste uge.
Det spanske formandskab har været et godt eksempel i sit eget land, for også der er situationen presserende.
På min gruppes vegne vil jeg gerne give min dybtfølte støtte til den måde, som Kommissionen har håndteret problemerne i Grækenland på. Ganske vist er det flere måneder for sent, men det er helt klart nødvendigt. Det samme bør også gælde andre lande i farezonen. Løsningen ligger ikke i at afsætte flere penge over EU's budget, men i den konkrete gennemførelse af reformplaner.
Jeg håber også, at der arbejdes med et nødscenarie, hvis det skulle blive nødvendigt, og at man derfor undersøger alle muligheder, herunder et samarbejde med Den Internationale Valutafond (IMF). Samtidig skal vi holde hovedet koldt, for reaktionerne på finansmarkederne er alvorligt overdrevne i lyset af budgetproblemets omfang. Dette understreger det presserende behov for hurtigt at styrke EU's regulering af finansmarkederne.
Udo Bullmann
Fru formand, hr. Almunia! Især i overgangsperioden vil jeg takke Dem for Deres indsats i den forgangne valgperiode, og jeg ønsker Dem held og lykke i Deres nye funktion. Jeg vil også gerne benytte lejligheden til at takke Deres forgænger, hr. Rehn. Jeg ønsker ham held og lykke med de vigtige opgaver, han nu skal løfte.
Der er tre ting, som vi kan lære af den nuværende situation. Den første er, at det, som hr. Barroso har forelagt os under betegnelsen Europa 2020, mangler indhold. Det er langt fra tilstrækkeligt til at skabe den sammenhæng i EU, som der er et så presserende behov for for at forhindre den nuværende situation i at vende tilbage i fremtiden. Strategien mangler indhold, og jeg håber, at de beskrevne milepæle i de kommende uger vil give os lejlighed til at forbedre den. Vi har i høj grad brug for en bedre koordinering af de økonomiske politikker. Det har det spanske formandskab med rette fremhævet. Formandskabet bør ikke lade sig intimidere i den sammenhæng.
Det andet, vi kan lære af den nuværende situation, er, at nogle medlemsstater naturligvis har brug for modernisering, og tallene er sikkert korrekte i den henseende. Men der er brug for modernisering, ikke kun i et land. Der er også andre lande, som skal gøre en større indsats, for det kan de godt. Jeg er ikke i tvivl om, at den nye græske finansminister, hr. Papakonstantinou, vil gøre et fortræffeligt arbejde, og jeg kender ingen ærlige politikere, som vil bestride dette. Han fortjener vores tillid, og ham bør vi støtte.
Det tredje, vi kan lære, er, at EU skal væbne sig. Hvis markederne kommer på en prøve, skal Europa kunne reagere, og det skal være muligt at reagere betingelsesløst. Hvis der indtræffer yderligere spekulation mod enkelte lande, skal vi kunne stille bevillinger til rådighed på gennemsnitlige europæiske rentevilkår. Det er vi nødt til at organisere. Denne form for handling er der også hjemmel for i Lissabontraktaten. Jeg vil gerne sige til Rådet og Kommissionen, at de skal være forberedt på, at der bliver behov for forhandlinger.
Guy Verhofstadt
Fru formand! Til forskel fra repræsentanterne fra Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) tror jeg faktisk ikke, at jeg er tilhænger af, at Kommissionen griber ind.
Først og fremmest mener jeg, at vi er nødt til at erkende, at det, vi ser i Grækenland, også er en følge af Lissabonstrategiens nederlag. Landene er faktisk vokset fra hinanden i de sidste ti år. Forskellen mellem Tyskland og Grækenland er ikke blevet mindre i de sidste ti år, men større, og det er en følge af, at vi har forfulgt en Lissabonstrategi, der er alt for svag. For det andet mener jeg også, at de europæiske institutioner, dvs. Kommissionen og Den Europæiske Centralbank, har begået en taktisk fejl ved ikke at gribe ind med det samme. Der er grebet ind alt for sent. I seks uger har vi hørt alle mulige erklæringer fra de europæiske ledere, som sagde, at de græske ledere skulle træffe foranstaltninger, at foranstaltningerne ikke var gennemgribende nok, eller endog at de ikke havde tillid til de græske ledere osv. Vi har hørt det hele før. Men det er os selv, der er ansvarlige for finansmarkedernes reaktion på Grækenland. Hvordan kan vi nu forvente, at finansmarkederne skal have tillid til en klub, hvis klubbens medlemmer ikke selv har tillid til Grækenland længere og til de foranstaltninger, som Grækenland har foreslået? Derfor mener jeg, at tilgangen har været forkert. Hvis Den Europæiske Centralbank og Kommissionen havde lavet en pakke til Grækenland meget hurtigere, ville euroområdet ikke være blevet smittet, sådan som vi nu er vidner til.
Der er heller ikke nogen, som skal sige, at vi ikke kendte til Grækenlands problemer. Folk har talt om det græske spørgsmål i Kommissionens lobbier i de sidste tre-fire måneder og har sagt, at der på et eller andet tidspunkt ville opstå et problem med Grækenland. Og det er netop det, der er grunden til, at Grækenland med sine 12,7 % har fået en rating, mens Det Forenede Kongerige, der har et underskud på 12,9 %, ikke er blevet rated. Så derfor handler dette her ikke længere kun om de nøgne tal, det handler om finansmarkederne, der, fordi vi ikke udviser tilstrækkelig samhørighed, tillid og solidaritet, slår ned på Grækenland. Denne situation kunne have været undgået med et konsekvent indgreb fra Kommissionen og den Europæiske Centralbank.
En strategi eller en henstilling, hr. kommissær - lad os løse denne situation selv! Jeg er arg modstander af at få IMF, Den Internationale Valutafond, til at løse problemerne i euroområdet. Vi vil selv løse problemerne i euroområdet, så vi har ikke brug for IMF.
Og til sidst lidt, som ikke kun vedrører Grækenland. Denne situation er en test af samhørighed og intern enhed i euroområdet.
Pascal Canfin
Fru formand! På vegne af Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance vil jeg gerne sige til det spanske formandskab, at vi fuldt ud tilslutter os deres analyse af den politiske vilje til at udforme nye værktøjer til styring og fremskridt mod en økonomisk union og ikke kun en monetær union, som hr. Bullmann også sagde. De har vores politiske gruppes fulde støtte til dette.
For at tale om noget lidt andet end Grækenland mener jeg, at det, vi skal gøre, er at se på alle værktøjerne til økonomisk styring i euroområdet og især stabilitets- og vækstpagten. Over halvdelen af medlemsstaterne i euroområdet opfylder ikke længere kravene i stabilitets- og vækstpagten.
Vi må heller ikke glemme, at Spanien indtil for ganske nylig, dvs. indtil krisen, overholdt alle kriterierne i stabilitets- og vækstpagten, men det hindrede ikke, at dette land to år senere befinder sig i en helt anden situation med en arbejdsløshed på 20 %, eller at det nu fuldstændig ignorerer disse kriterier.
Hvad betyder det? Det betyder, at Spanien med en stabilitets- og vækstpagt, der er snævert koncentreret om kriterier vedrørende offentlige finanser, hvilket er absolut nødvendigt, men utilstrækkeligt, indtil for nylig kontrollerede sin gæld og det offentlige underskud, men samtidig tillod den private sektors gæld at tage på himmelflugt. Den private gæld er eksploderet, der spekuleres på boligmarkedet, og recessionen her er meget værre end andre steder, hvilket har resulteret i, at der er behov for en massiv indsprøjtning af offentlige midler. Dette beviser tydeligt, at hvis man ser enøjet på stabilitets- og vækstpagten og kun fokuserer på den offentlige gæld i styringen af euroområdet, kan man ikke se helheden, for kunne man det, ville man også kunne foregribe og forhindre den næste krise.
Derfor vil jeg gerne vide, hvilke forslag både det spanske formandskab og Kommissionen har fremlagt for at genbekræfte stabilitets- og vækstpagten og frem for alt integrere den i et mere omfattende system.
For det andet siger De med rette, at de offentlige finanser skal kontrolleres bedre, at det er nødvendigt at vende tilbage til mere stabile gældsniveauer. Afhænger dette efter Deres mening alene af et fald i de offentlige udgifter, eller afhænger det også af muligheden for at forhøje visse skatter? I bekræftende fald hvilke? Hvilken betydning kan finanspolitisk samarbejde mellem os alle få for medlemsstaterne mulighed for igen at få et vist råderum, så de kan udligne deres underskud, ikke kun ved at sænke udgifterne, men også ved at hæve deres indtægter?
Kay Swinburne
Fru formand! Kløften mellem statsgældsspredningen er øget dramatisk i de senere måneder for visse medlemsstater i euroområdet, hvilket har ført til omfattende spekulation i markederne om misligholdelse, redningsaktioner, og endog om nogle af medlemsstaterne kan overleve inden for rammerne af euroen.
EU kan ikke via ECB indføre finanspolitiske kriterier for disse medlemsstater. Krisen har alligevel haft store følger for EU og ECB i henseende til, at de har skullet finde en løsning, genskabe den internationale tillid til euromodellen og sikre et fleksibelt marked for statsgæld i euro.
Vi har brugt masser af tid og energi i det sidste år på at undersøge procedurer, skabe overblik, gennemsigtighed og effektiv risikostyring af deltagerne på det internationale kapitalmarked. Disse foranstaltninger påvirker det sekundære værdipapirmarked, men jeg mener, at der er mange gode grunde til at anvende samme principper for det primære marked, især i denne enestående situation med gældsemittenter i euroområdet.
I Det Forenede Kongerige blev Northern Rock således insolvent, da det hentede penge på det korte marked til at finansiere langsigtede forpligtelser. Da markedet satte spørgsmålstegn ved forretningsmodellen og nægtede at udlåne penge, brød forretningsmodellen sammen. Nogle euromedlemsstater står i samme situation lige nu. Jeg foreslår, at ECB, der jo ikke har beføjelser over budgetter eller kapitaludvidelser, kan være med til at udarbejde en profil for gældens afvikling i situationer, hvor man har indtryk af, at en medlemsstat er overeksponeret gennem bevægelser på det korte marked.
Grækenland skal finde 31 mia. EUR i løbet af det næste par uger. Portugal skal revolvere en eksisterende gæld svarende 17 % af BNP i en tid, hvor Frankrig også skal revolvere eksisterende gæld svarende til 20 % af BNP. Gældsafviklingsprofilen overlades til medlemsstaterne, men de samlede følger af en samtidig tømning af markedet betyder, at EU bliver eksponeret i en krisetid, hvilket skaber problemer med at rejse kapital på markederne.
I euroområdet skal ECB måske have et overblik over den samlede udstedelse af gældspapirer og rådgive medlemsstaterne om ansvarlig ledelse.
Et enkelt skridt for EU og særlig medlemsstaterne i euroområdet ville være at udforme en strategi for en holdbar gældsafvikling, da det absolutte gældsniveau i disse tider er mindre vigtigt end den gæld, der skal fornyes.
Nikolaos Chountis
Fru formand, mine damer og herrer! Den nye Kommission starter sit virke med en enorm løgn. Ikke kun hjælper Lissabonstrategien og Lissabontraktaten ikke med at beskytte os imod krisen - tværtimod er de med til at føre os ud i den. De har lidt et bragende nederlag.
Den globale krise understregede grænserne, styrkerne og de strukturelle problemer ved den europæiske globale udviklingsmodel. Stabilitetspagten eksisterer ikke længere. Krisen har ophævet den, hvilket kan ses af underskuddene og den hast, hvormed de stiger i Tyskland, Spanien, Italien, Portugal, Det Forenede Kongerige og Grækenland.
Krisen berører ikke kun Grækenland. Den berører EU, og på grund af de trufne beslutninger berører den euroområdet. Venstrefløjen advarede os imod den og gik imod disse politikker. Desværre insisterer højrefløjen og socialdemokraterne på at bruge de samme værktøjer til at behandle krisen.
Med Lissabonstrategien har vi opløst socialstaten. Vi taler om et samarbejdets Europa, mens Den Europæiske Centralbank udlåner penge til forretningsbanker til en rente på 1 %, men tillader medlemsstaterne at låne på pengemarkederne til en rente på 6 %. EU følger USA i henseende til model og militærtjenester. Hvordan kan det være, at vi accepterer amerikanske kreditvurderingsbureauer som Moody og andre som dommere over medlemsstaternes økonomiske politik og lader dem diktere den?
Derfor skal vi have ændret stabilitetspagten og udskiftet den med en udviklings- og beskæftigelsespagt. EU hverken kan eller må konkurrere på globalt plan på grundlag af lønudgifter. Endelig skal vi modarbejde en forbedring af konkurrenceevnen, hvis den sker på grundlag af en forringelse af arbejdskraftens rettigheder.
Nikolaos Salavrakos
Fru formand! Tidligere hørte vi hr. Barrosos og de nye kommissærers programerklæring.
Jeg personligt fik indtryk af, at alle vi medlemmer er i samme båd, ikke i samme armada. Der er en enorm forskel.
Ud fra hr. Barrosos programerklæringer ser jeg derfor frem til, at EU's fremtid bliver fastlagt på grundlag af stærkere bånd mellem medlemsstaterne, især inden for økonomi, sociale anliggender og udvikling. Men jeg frygter, at vi får en enorm stigning i den "herreløse" kapital, i "nomadekapitalen", som vandrer fra marked til marked. Ved at styrke og senere forlade lokale markeder som en forbipasserende tornado ødelægger de virkelige økonomier og høster gevinsten, uden at der har været tale om en reel investering. Euroen begrænsede naturligvis den "herreløse" kapitals potentiale for at spekulere i valutakurser.
Det er derfor grunden til det angreb, som Grækenland i dag er udsat for, og som kræver særlig støtte. Ihukommende at EU ifølge statistik fra 2008 producerer omkring 38 % af den globale velstand, mener jeg, at EU i den nuværende krise ikke har evnet eller ønsket at udøve sine beføjelser til at gribe økonomisk ind på de globale finansmarkeder.
Jeg vil gerne sende et budskab til både Parlamentet og alle mine kolleger, et budskab fra Schumpeter. Der findes en kreativ ødelæggelse, som vil efterlade Europa, den europæiske valuta og Grækenland uskadte, men som er absolut nødvendig for at vise både Grækenland og også andre medlemsstater alle medlemsstaternes solidaritet.
Jean-Marie Le Pen
- (FR) Fru formand, mine damer og herrer! Det, der sker i dag i Grækenland og Portugal og i morgen i Spanien og Irland, er en skandale. Disse angelsaksiske bureauer, som bare lænede sig tilbage, da slynglerne udstedte og handlede med giftige aktiver, og som sov i timen, er nu dem, der er strengest over for alle de medlemsstater, som skyndte sig at hjælpe en finanssektor, der ikke fortjente hjælp.
Krisen, der skyldes markedernes og bankernes ansvarsløshed og dette enorme støttebeløb, er direkte ansvarlige for stigningen i de offentlige underskud og den offentlige gæld, som disse samme markeder i dag ønsker at straffe.
Så det er, hvad den etiske kapitalisme, som hr. Sarkozy, EU og G20 annoncerede, er værd. Det eneste, som bankerne har lært af krisen, er, at skatteyderne er en endeløs kilde til ressourcer, gevinst og garantier, for der er forlydender om, at al denne panik skyldes en amerikansk bank, som fik statsstøtte, og to hedge-fonde, begge fra USA, som ønsker at tjene både på de enorme renter, der kræves af Grækenland, og på Credit Default Swap-markedet, disse forsikringspolicer for statslån, som i sig selv er genstand for uafhængig spekulation.
Det er ikke nok til at regulere hedge-fonde - hvilket De er bange for at gøre - eller derivatmarkederne, som hr. Barnier foreslår. Det giver ingen mening at etablere en europæisk økonomisk regering. Under alle omstændigheder befinder de 27 medlemsstaterne sig i samme suppedas, og solidaritet er bare ikke mulig her. Det er den frie internationale kapitalbevægelse, der skal drages i tvivl, for ellers kommer der ikke et opsving, men bare en gentagelse af krisen.
Jean-Paul Gauzès
(FR) Fru formand, hr. formand for kommissionen, hr. kommissær! Som fru Wortmann-Kool vil også jeg sige, at vi godkender Kommissionens forslag til at håndtere den nuværende situation i Grækenland.
Med hensyn til det spanske formandskab glæder vi os over, at Deres målsætning er at forbedre koordineringen af økonomipolitikkerne. Denne stærke politiske vilje skal også bruges til at gennemføre to vigtige projekter: strukturering af en ægte form for finansielt tilsyn og regulering af hedge-fonde.
Ganske vist er Europa ikke et fort, men det må heller ikke være en si. På begge disse områder skal formandskabet virkelig have råderum, så det kan forhandle produktivt med Parlamentet. Vi forventer, at Rådet på sit næste møde sender et kraftigt signal til offentligheden og markedet - til offentligheden for at genskabe tilliden til euroen og til markedet for at vise sin solidaritet med Grækenland. Rådet skal give entydigt udtryk for, at det ikke vil lade sig imponere af visse spekulanters forsøg på at destabilisere euroen, spekulanter, der ikke tøver med at spekulere imod medlemsstater, der nu har svare økonomiske og sociale problemer.
Pervenche Berès
(FR) Fru formand, hr. López Garrido, kommissærer! Denne forhandling er vigtig, ikke kun fordi euroen er under angreb, men også fordi vi på torsdag får det første topmøde under ledelse af hr. Van Rompuy, formand for Det Europæiske Råd.
I dag står europæerne fast og er overbevist om, at vi ikke kan tillade IMF at gribe ind i Grækenland. Det glæder mig, for det ville være ensbetydende med at smække døren i for alt, hvad vi har krævet i så mange år, nemlig økonomisk styring af euroområdet.
Når vi opfordrer til økonomisk styring af euroområdet, betyder det, at vi på grund af markedernes udsving skal give os selv midlerne til at reagere og holde trit med markederne. På det punkt har vi tydeligvis fejlet.
Situationen i dag i vores europæiske apparat er sådan, at man, hvis man er uden for euroområdet, kan få "hjælp", men hvis man er i det, er tingene meget mere komplicerede. Jeg havde aldrig forestillet mig, at euroområdet blev et sted, hvor der ikke var solidaritet. Selve gennemførelsen af euroområdet er baseret på solidaritetsbegrebet.
Ingen af medlemmerne i dette område har en chance for at komme ud af krisen, hvis et af leddene er under angreb, uanset dette lands eksportstrategi, uanset omfanget af dets offentlige underskud, uanset omfanget af dets offentlige gæld.
Men hvad ser vi i dag? En mekanisme, som fungerer på en sådan måde, at finansmarkederne sætter de forskellige parter op imod hinanden, tester vores solidaritet og tester vores evne til at holde selve euroområdet i live. For dette begreb, euroområdet, er, at vi, hvis vi ønsker at give os selv råderum, at se ud over spekulation som den eneste tilgængelige mekanisme, er nødt til at udvikle vores egen strategi.
Men denne evne til reelt at blive immune over for den måde, som valutamarkederne fungerede på før euroens vedtagelse, med ratingmekanismerne for statsgælden er blevet genindført i selve euroområdet.
Det er netop det, vi skal fokusere vores opmærksomhed på. Dette går ud over de forslag, som i dag ligger på bordet, og det er op til hr. Van Rompuy på torsdag at gå om bord i disse meget vigtige projekter.
Peter van Dalen
(NL) Fru formand! Grækenland har først for nylig løftet sløret for statsgældens faktiske størrelse. Den er meget større, end vi først troede. Budgetunderskuddet nærmer sig 13 %. Desværre har Spanien, Portugal og Italien også høje budgetunderskud.
Europa må ikke komme med en trojansk hest. Og det ville vi gøre, hvis vi yder støtte til disse lande, som der er udtrykt ønske om fra forskellig side. Det må ikke ske, for så belønner vi en dårlig politik med en præmie. Det fremgår klart af stabilitets- og vækstpagten, hvordan landene skal handle i tilfælde af krise, og den fastslår især, hvad der skal gøres, før der kommer en krise, nemlig opsættes et stramt budget og en stram udgiftspolitik i god tid. Det begyndte Nederlandene på allerede for et år siden. De sydeuropæiske lande har ventet alt for længe. Heldigvis er de nu kommet i gang - bedre sent end aldrig - med at få orden i sagerne.
Nu afventer jeg med største interesse følgerne af de foranstaltninger, de træffer. Hvis aktiemarkederne og euroen falder lidt i mellemtiden, vil det ikke være en katastrofe for hverken investorer eller virksomheder, faktisk langt fra.
Charalampos Angourakis
(EL) Fru formand! Snakken om spekulationspresset på euroen og om risikoen for, at økonomien i Grækenland og andre lande i det sydlige Europa bryder sammen på grund af problemer med de offentlige finanser, uforholdsmæssig stor gæld og underskud udnyttes til fulde af EU, borgerskabets regeringer og andre imperialistiske foreninger som undskyldning for at fremskynde og styrke kapitalistiske omstruktureringer og øge udbygningen af arbejderklassen og græsrødderne.
EU og regeringerne afpresser og terroriserer arbejderne for at få dem til at acceptere de markedsøkonomiske regler og europæisk storkapital og indføre nedskæringer i lønninger og pensioner, fleksible arbejdsformer, drastiske nedskæringer i de sociale ydelser og en sand syndflod af barske skatteforanstaltninger samt for at fjerne fattige små og mellemstore landmænd fra deres jord.
Det er løgn, hvis man siger, at den kapitalistiske krise udelukkende skyldes fejladministration og korruption. Gæld og underskud er skabt af det kapitalistiske system, Maastrichttraktaten og selvfølgelig Lissabonstrategien. Det er grunden til, at de borgerlige regeringer og EU, der bærer det fulde ansvar for denne situation, opfordrer arbejderklassen og græsrodsbevægelsen til at give op og deltage i de nationale kampagner. Men arbejderne burde vende ryggen til, for plutokratiets interesser er ikke de samme som arbejdernes interesser, da vi lever i et kapitalistisk samfund.
Arbejderne demonstrerer en masse som reaktion på den krig, der er blevet erklæret, og det bifalder og støtter vi.
Barry Madlener
. - (NL) Fru formand! Grækenland truer måske endog med at erklære bankerot sammen med andre lande takket være årene med en svag venstrefløjspolitik ført af venstrefløjspolitikere, som har siddet på magten i Europa, såsom Gordon Brown, Barroso, Schulz, Cohn-Bendit og Guy Verhofstadt. Hr. Verhofstadt! Vil De være venlig at høre efter, hvad jeg siger? Milliarder er tilflydt de svage medlemsstater, og selv i opgangstider manipulerede Grækenland åbenbart med tallene, men nej, det vendte De det blinde øje til. Europa skulle være og ønskede at blive større. Takket være mislykkede politikere som Dem er disse økonomier blevet kunstigt pustet op, og nu falder de sammen.
Hvad sker der så nu? De fortsætter med deres katastrofale politik, som om intet var hændt. Hvem banker på døren til EU? Endnu fattigere lande såsom Albanien, Island, Makedonien, Kroatien, Serbien, Kosovo og endog Tyrkiet. Fattige lande, som også lider under en enorm korruption. Og så er der Spanien, som trods høj arbejdsløshed har legaliseret omkring 700 000 ulovlige indvandrere, som også har fået deres familier dertil - og arbejdsløsheden i Spanien er 20 %!
Der skal sættes en stopper for denne indvandringspolitik.
Anni Podimata
(EL) Fru formand! Der kan ikke være tvivl om, at Grækenland som andre lande i euroområdet har enorme offentlige underskud og lige så stor gæld, og som både De og kommissæren nævnte, har den græske regering allerede fremlagt et fuldt dokumenteret og ambitiøst, men realistisk program for håndteringen af disse forhold.
Der kan heller ikke herske tvivl om, at Grækenland som andre lande i euroområdet har været og er centrum for et koordineret spekulationspres, som grundlæggende har til formål at underminere euroen og den økonomiske sammenhæng i euroområdet. Dette er ikke et græsk, et portugisisk eller et spansk problem, det er et europæisk problem, og vi har pligt til at afdække de reelle grunde til denne situation.
Lige som for et år siden understreger vi, at den globale kreditkrise hænger sammen med de ukontrollerede finansmarkeder, og vi siger lige så direkte i dag, at den ukontrollerede spekulationskapital er en grundlæggende parameter i den nuværende situation, og at den belaster de europæiske skatteyderes penge.
Så vores første pligt må være at forsvare euroen og euroområdet imod spekulationspres, og for det andet skal vi indse, at vi ikke længere kan stå fast på en tæt monetær enhed, og indtil der er opnået reel økonomisk konvergens mellem landene i euroområdet, vil både de økonomier, der ikke ligger i overhalingsbanen, og euroområdets generelle troværdighed og euroens stabilitet være påvirket.
Burkhard Balz
(DE) Fru formand! For en sjælden gangs skyld er jeg blevet overset. Men jeg starter med glæde mit indlæg nu.
Vi ved alle, at ikke alle medlemsstater i euroområdet er lige hårdt ramt af den finansielle og økonomiske krise. De lande, der er særlig hårdt ramt, skal træffe mere omfattende foranstaltninger end de andre.
Euroens stabilitet er naturligvis stadig det afgørende, overordnede mål. Det gælder også for de foranstaltninger til konsolidering af de enkelte euro-medlemsstaters budget. Disse foranstaltninger er ikke alene i landenes egen interesse, men også til gavn for de lande, der ikke er så alvorligt ramt.
Men vi skal omhyggeligt overveje, hvilke foranstaltninger der er nødvendige, og hvilke foranstaltninger der måske ikke i så høj grad vil bidrage til at bringe landene ud af krisen. Skønt vi kan hjælpe de lande i Den Monetære Union, der har de største økonomiske problemer, med at få adgang til penge på gunstige vilkår, f.eks. i form af et EU-lån til flere lande i euroområdet, ville denne gunstige udefrakommende kredit næppe være nok til at afhjælpe deres akutte problemer og heller ikke fjerne selve roden til problemerne.
Efter min mening har disse lande i de forgangne år ikke gennemført de nødvendige, vigtige reformer, og det betaler de nu prisen for. Problemerne er i vid udstrækning deres egen skyld og skal derfor fremover løses af de pågældende lande selv. Derfor skal vi gennemføre stramme krise- og reformprogrammer, sådan som Kommissionen meddelte. Det vil være katastrofalt, hvis det bliver skatteyderne, der som sædvanlig kommer til at betale regningen.
Patrick Le Hyaric
(FR) Fru formand, hr. kommissær! Der er sagt mange interessante ting her i dag, men efter min mening bør vi have modet til at sætte spørgsmålstegn ved selve de kriterier, som EU er baseret på i dag. Der findes endog en artikel i Lissabontraktaten og Maastrichttraktaten, der forbyder EU at bistå Grækenland.
At spekulanterne har fået frie tøjler, som det er sket ved at tillade kapitalens totalt frie bevægelse, og at man har indført skattekonkurrence, der resulterer i, at kapital og virksomheder ikke beskattes, betyder, at de nationale budgetter lidt efter lidt udtørrer, og nu bliver befolkningerne, bl.a. i form af de forslag, som hr. Almunia stillede tidligere, bedt om at tage skraldet ved at få deres lønninger sænket, deres pensionsalder udskudt og deres socialsikringssystemer ødelagt.
Hvert eneste af disse kriterier skal derfor ændres, stabilitets- og vækstpagten skal erstattes med en menneskelig udviklingspagt for arbejde, beskæftigelse og uddannelse, og Den Europæiske Centralbanks funktion og opgaver skal ændres, så euroen bliver en samlende, fælles valuta og ikke en valuta, der kan spekuleres i, som det er tilfældet i dag. Der skal tages nye initiativer imod skatteunddragelse og kapitalflugt og at afskaffe skattely, sådan som vi også er blevet lovet. Til sidst vil jeg sige, at vi skal have modet til at beskatte kapitalbevægelser på spekulation.
Andrew Henry William Brons
(EN) Fru formand! Der består et naturligt forhold mellem en stats økonomis sundhedstilstand og værdien af landets valuta. I takt med økonomisk vækst bør også valutaens værdi stige, så landet kan få fordel af, at de varer og tjenesteydelser, som det vælger at importere, er billige. Og på samme måde vil valutaens værdi falde i takt med, at økonomien stagnerer eller endog går tilbage, hvilket betyder, at der kommer et eksportboom og efterfølgende et økonomisk opsving, naturligvis forudsat at landets fremstillings- og serviceindustri ikke er blevet ødelagt af globaliseringen.
Men en nation, hvis valuta er fanget i euro-spændetrøjen, kan ikke tilpasse sig borgernes og økonomiens behov. Det ødelagde Det Forenede Kongerige fra 1990 til 1992, da vi var med i valutakursmekanismen. Nu kvæler de Grækenland og de andre lande i euroområdet.
Lad dette være en advarsel for de lande, der ikke er med i euroområdet. Hvis De vil med, sker det på eget ansvar. På kort sigt vil Deres økonomis behov ikke blive opfyldt. Når De beslutter at trække Dem ud, vil De have en gæld til euroområdet, der er blevet forøget af devalueringen af Deres egen valuta.
José Manuel García-Margallo y Marfil
(ES) Fru formand! For første gang i euroens historie skal vi tale om den finansielle situation i en håndfuld lande. Jeg understreger ordet "lande", for det spanske formandskab lød, som om det talte om det ydre rum, og kommissær Almunia nævnte kun Grækenland. Jeg vil gerne vide, om kommissæren i sin afsluttende tale står fast på, at Spaniens og Portugals problemer er de samme som Grækenlands, og hvis det er tilfældet, hvad han da vil gøre ved det.
Men vi er her for at tale om disse finansielle situationer, fordi et par landes finansielle situation kan ødelægge valutaens troværdighed for alle og åbne døren for et Europa i to hastigheder. Kløften kan blive endnu bredere, når den exitstrategi, som det spanske formandskab har nævnt, bliver gennemført, for så kan det være, at de mindre udviklede lande kommer til at skulle håndtere store monetære problemer og indføre barskere monetære politikker og, hvad værre er, skal bruge flere penge på at betale af på gæld og meget færre penge på at skabe beskæftigelse. Tro mig, uden en holdbar økonomi bliver det umuligt at skabe balance i finanserne. Uden beskæftigelse vil skatteindtægterne blive ved med at falde, og der skal betales mere og mere i arbejdsløshedsunderstøttelse.
Vi står midt i en tillidskrise, og i en tillidskrise er det første, vi skal gøre, at fortælle sandheden. Vi skal fortælle, hvordan vi er havnet her. Hvad gør de pågældende lande selv for at komme ud af gælden? Er stabilitetspagten troværdig eller ikke? Frem for alt skal vi vide, hvad de gør for at få rettet op på deres økonomi, for som jeg sagde før, kan vi ikke få en holdbar økonomi eller holdbare finanser uden en regelmæssig vækst.
Elisa Ferreira
(PT) Fru formand, hr. kommissær! I en monetær union kan der ikke tales om angreb imod Grækenland, Spanien, Irland eller Portugal, kun om angreb imod EU og imod euroen, som udnytter ethvert tegn på sårbarhed eller enhver sprække i den interne solidaritet i hele området. I den sammenhæng vil jeg sige til kommissæren, at Deres udtalelser var upassende og farlige, men når de kommer fra en mand med Deres baggrund og erfaring, kan jeg kun gå ud fra, at de afspejler et udbrud imod Kommissionens stædighed og passivitet, som De jo er en del af, for en monetær union er meget mere, som De naturligvis ved, end blot en enkelt valuta, en stabilitetspagt eller en fælles Centralbank.
Hvis en monetær union skal være holdbar på lang sigt, kan den ikke begrænse sig selv til at spå om kortsigtede nominelle indikatorer, den kan ikke overse realøkonomi, økonomisk vækst eller beskæftigelse, og den kan ikke ignorere de betydelige interne divergenser af regional og social karakter i dens kølvand, som Kommissionen helt klart så i forbindelse med sit arbejde med "EMU@10".
Derfor har hver medlemsstat sine forpligtelser. De, der tror, at Den Monetære Union er et projekt, som nu er fuldt gennemført, begår en utilgivelig fejl. Vi er nødt til at holde op med at snakke og begynde at handle. Lissabonstrategien fungerede ikke, fordi den hverken havde midlerne eller værktøjerne. Hvis vi i dag ønsker, at Den Monetære Union skal overleve og være stabil, skal ord som "solidaritet" og "koordination af den økonomiske politik" udskiftes med de konkrete midler og værktøjer, som vi hidtil ikke har haft.
Kommissionen er netop tiltrådt, ikke for at fortsætte med det, den altid har gjort, men for at tage ved lære og indlede en ny fase. Det er, hvad jeg forventer, og jeg er sikker på, at det er, hvad den vil gøre.
Ilda Figueiredo
(PT) Fru formand! I denne forhandling har det været grundlæggende at sikre, at EU ville bryde med den tidligere monetaristiske politik og de blinde kriterier i Stabilitetspagten. Det var grundlæggende at støtte det sociale fremskridt for at prioritere problemer som arbejdsløshed og fattigdom og dermed støtte produktion og jobskabelse med rettigheder, garantere social og økonomisk samhørighed, gennemføre budgetstøtteforanstaltninger for de lande, der befinder sig i den alvorligste situation, især ved at give adgang til midler, uden at de skal matches af de nationale regeringer. Men det har vi desværre slet ikke hørt tale om her.
Kommissær Almunia har gentaget de samme politikker og de samme neoliberale opskrifter i et forsøg på at få de samme som altid til at tage følgerne for EU's dårlige politikker, herunder, hr. kommissær, Deres eget ansvar for de triste, begrædelige erklæringer, De har fremsat om Grækenland, Spanien og Portugal, der, for mit eget lands, Portugals, vedkommende, f.eks. resulterede i et spekulationsangreb. Spekulanterne har bestemt nydt godt af Deres erklæringer. Men mit eget land og også andre har tabt som følge af disse erklæringer og de nuværende politikker. Derfor siger vi til Dem, at tiden nu er inde til at ændre politik.
Othmar Karas
(DE) Fru formand, kommissærer! Euroen er vores skjold og har vist sig at have en stabiliserende indflydelse. Det viser også, at Maastrichtkriterierne og stabilitets- og vækstpagten skal udgøre grundlaget for underskudsstrategien og exitstrategien. Men grundlaget skal bestå af mere end det. De to strategier skal understøttes af en holdbar vækst- og beskæftigelsespolitik. Vi skal kombinere Europa 2020-strategien med de andre strategier. Vi skal have en innovationsaftale, en investeringsaftale og en koordinationsaftale i EU, som alle medlemsstater skal være med i.
Derfor er jeg tilhænger af, at finansministrene hurtigst muligt gennemfører den trepunktsplan, som hr. Almunia foreslog den 22. december 2004 om en styrkelse af Eurostat. Disse fornuftige, nødvendige foranstaltninger er blevet udskudt i fem år. Vi skal hæve Eurostats status, revidere medlemsstaternes statistikker og koordinere ECB's og EU's statistikker. Vi skal have en åbningsbalance for Europa-Kommissionen, vi skal revidere medlemsstaternes finanser på grundlag af fælles kriterier, som skal fastlægges af Kommissionen, og vi skal have et styringsudvalg for nationale handlingsplaner med medlemmer fra Kommissionen, Eurostat, ECB, EIB og medlemsstaterne.
Ansvarlighed, ærlighed og gennemsigtighed er forudsætninger - ikke noget med at medlemsstaterne og finansministrene leger skjul eller katten efter musen.
Antolín Sánchez Presedo
(ES) Fru formand! Den økonomiske krise har fået os til at værdsætte værdien af euroen og af økonomisk koordination.
Det er nu hævet over enhver tvivl, at euroområdets og Den Europæiske Centralbanks betydning for at skabe stabilitet og være et modsvar til kreditkrisen sammen med den samordnede indsats på europæisk og internationalt plan, hvor De spillede en vigtig rolle, hr. Almunia, har ydet et væsentligt bidrag til at forebygge de alvorligste og mest katastrofale følger af krisen.
Krisen har medført en stor tilbagegang i den økonomiske aktivitet, enorme jobtab og en alvorlig forringelse af de offentlige finanser. Selvom det ser ud til, at genopsvinget nu er på vej, viser prognoserne for i år en nedgang i beskæftigelsen og en forøgelse af den offentlige gæld i EU.
Krisen har også sat spot på de forskellige situationer og forskellene generelt mellem medlemsstaterne. Der er opstået spændinger, som - nu skal vi ikke være naive - ikke altid hænger sammen med økonomiske principper eller potentialer. Vi skal sikre, at de ikke får os til at glemme vores økonomiers dybe indbyrdes afhængighed og vores væsentligste forpligtelser.
EU står over for de alvorligste udfordringer siden sin oprettelse. Der var en, som beskrev det internationale opsving med bogstaverne LUV: L for Europa, U for USA og V for vækstøkonomierne.
Europa må ikke sakke bagud. Tiden er inde til reformer, fantasi og integration. Første prioritering bør være at styrke vores økonomis vækstpotentiale.
Alfredo Pallone
(IT) Fru formand, mine damer og herrer! Svagheden og den nylige krise i visse eurolande skyldes ikke blot vanskelighederne i Grækenland, Portugal og Spanien, men også i selve EU.
Det er ikke kun et problem vedrørende økonomiske ressourcer, men også et politisk problem. Inden Europa tager sig af syge lande, skal det sørge for sig selv, for det virkelige problem bag denne krise er også EU's svaghed. Fælles og effektive regler og instrumenter er påkrævet.
For det første skal vi fremskynde en tilsynsreform og skabe et system, der virkelig fungerer og ikke blot er en kopi af de nuværende myndigheder, som har vist sig at være ineffektive, når det gælder forudsigelse og styring af de nylige kriser. Endvidere skal vi hæve os over den bureaukratiske logik, der hidtil er benyttet til at overvinde systemiske kriser.
For det andet er det derfor nødvendigt at koordinere og harmonisere finanspolitikkerne, selv om det sker på bekostning af, at de mere tøvende lande ikke kommer med. Nogle fastholder, at der kræves intervention fra Den Internationale Valutafond. Dermed ignorerer de det katastrofale signal, som dette ville give over for finansmarkederne, hvad angår den retning, som euroområdet skal styre imod. Når det gælder den nuværende krisesituation i flere eurolande, har EU en politisk, social og moralsk pligt til at handle.
George Sabin Cutaş
(RO) Fru formand! Visse lande i euroområdet står i øjeblikket over for alvorlige økonomiske problemer, hvilket illustreres af stor statsgæld og store budgetunderskud, der er meget større end den tærskel, som stabilitets- og vækstpagten tillader. Det primære mål med stabilitets- og vækstpagten var at undgå tilfælde af "blinde passagerer" ved at pålægge grænser for statsgæld. Den tog imidlertid ikke hensyn til behovet for at øge statsgælden, når den økonomiske situation forværres på makroøkonomisk plan, og den endvidere påvirkes af den eksponentielle stigning i den private gæld.
Den hurtige forværring af den økonomiske situation i visse medlemsstater udgør en trussel for både euroens stabilitet og samhørigheden på EU-plan. For at undgå sådanne konsekvenser skal der udvises solidaritet mellem medlemsstaterne ved at vedtage fælles foranstaltninger, der tilbyder gensidig støtte til lande, som er i vanskeligheder. Der er ligeledes behov for at lempe stabilitets- og vækstpagtens kriterier, hvilket er en mulighed i henhold til en erklæring, som er vedføjet slutakten i Lissabontraktaten.
Derfor er det stadig vores ansvar at udvise en forenet politisk vilje og gennemføre reformen af pagten, hvilket nu er blevet en nødvendighed.
Theodoros Skylakakis
(EL) Fru formand! Utallige medlemmer har talt om den hjælp, som Grækenland har brug for. Dette er et forkert signal. En frugtesløs forhandling om støtte hjælper ikke. Grækenland har helt klart enorme økonomiske problemer, men landet kan klare dem. Det er der nu bred enighed om, både blandt politiske kræfter og, hvad der er vigtigere, i den græske befolkning.
Jeg har også hørt, at det største problem for euroen er spekulanterne. Da euroen blev styrket, hvad var spekulanterne da? Eurofilantroper? Vi må se på, hvad vi gør forkert.
Græske statistikker drøftes også. Lad os imidlertid ikke glemme, at statistikkerne også var europæiske. Vidste Eurostat, Kommissionen og Økofin ikke, at den græske gæld ikke kunne blive større uden et tilsvarende underskud? Er gælden, ikke blot den græske gæld, nogensinde faldet konsekvent til 60 %? Efter min mening er det grundlæggende problem i euroområdet, at dets regler hovedsagelig blev anvendt ud fra politiske kriterier, og at de, der kontrollerer, og de, der kontrolleres, er de samme.
Et andet problem, som der tales for lidt om, er det generelle tab af konkurrenceevne og den stadig voksende konkurrencekløft mellem nord og syd. Der er intet euroområde og ingen valutazone med en voksende konkurrencekløft mellem medlemmerne. Det er en skæbnesvanger langsigtet risiko for euroområdets samhørighed, og det er et spørgsmål, der bestemt bør optage os.
Robert Goebbels
(FR) Fru formand! Med et par internationale bankers grundige angreb på euroen konfronteres verden endnu en gang med markedernes dumhed og grådighed.
Det er rigtigt, at de engelsktalende lande aldrig er gået ind for euroen. Ikke desto mindre er euroen blevet verdens mest stabile valuta. Faktisk udgør dollaren og euroen et duopol. Et duopol vil altid være ustabilt. Der vil altid være bevægelser mellem to valutaer. Hvis markederne imidlertid er fornuftige, burde de se, at underskuddene i euroområdet som helhed er meget lavere end underskuddene i USA eller Japan.
Selv om det er rigtigt, at den nye græske regering har arvet en lidet misundelsesværdig budgetmæssig situation, er det tydeligt, at selv om Grækenland skulle gå konkurs, hvilket er fuldstændig umuligt, ville det ikke få euroområdet til at bryde sammen. Den amerikanske regering har netop forelagt et budget, der viste et underskud på 1 600 mia. USD. For at dække dette underskud må Washington hver dag låne mere end 5 mia. USD. Grækenlands supplerende årlige gæld svarer til mindre end USA's ugentlige supplerende gæld. Hvilket land bringer verdens økonomiske stabilitet i fare? Grækenland eller USA?
Da Europa konfronteres med spekulanternes dumhed, skal det skabe større gennemsigtighed og en mere praktisk regulering af markederne, der virkelig er for grådige.
Diogo Feio
(PT) Fru formand! I en forhandling om den økonomiske situation i visse medlemsstater i euroområdet er midlet tydeligt. Vi har brug for mere økonomisk og monetær union, vi har brug for større konkurrenceevne, og vi har brug for større solidaritet. Jeg taler til Dem, hr. kommissær, der som portugiser udmærket kender de vanskeligheder, som opstår, når den offentlige gæld øges, når underskuddet bliver vanskeligt at styre, eller når de offentlige udgifter er usædvanlig store. Hvad disse lande har brug for, er solidaritet og de rigtige signaler. Desværre er signalerne i de erklæringer, som kommissær Almunia for nylig fremsatte, ikke gode, da han sammenlignede den portugisiske og den spanske situation med den græske. Det var uheldige og ubetænksomme udtalelser, der havde øjeblikkelige virkninger på markedet. Børskurserne i Lissabon og Madrid faldt brat. Tingene bør ikke gøres vanskeligere, end de er i forvejen.
Politisk styring er overordentlig vigtig. Jeg ved, at dette er noget, vi skal tage ved lære af for fremtiden. På den måde kan vi nemlig få en bedre økonomisk union, idet vi i højere grad støtter Europa for at skabe solidaritet og forstå, at situationen i de forskellige medlemslande er fuldstændig forskellig og ikke til at sammenligne. Hvis vi kan tage ved lære af dette, er det helt sikkert, at euroområdets fremtid bliver bedre.
Frank Engel
(FR) Fru formand! Vi kan konstatere, at Den Økonomiske og Monetære Union faktisk er monetær, men næppe økonomisk. Europas monetære anliggender er i strid med medlemsstaternes økonomiske og budgetmæssige suverænitet.
På nuværende tidspunkt kan spekulative angreb på euroen få katastrofale følger. Grækenland, Portugal, Irland og Spanien er mest berørt. Efter dem løber hele euroområdet imidlertid en risiko.
For at undgå det værste må Europa uopsætteligt indføre en form for fælles styring af sin økonomiske og budgetmæssige politik. Det er trods alt, hvad en økonomisk union drejer sig om. Kun på denne måde har vi sammen en realistisk chance for at konsolidere de offentlige finanser i og uden for euroområdet.
Med de nuværende instrumenter og med en fastholdelse af medlemsstaternes budgetmæssige suverænitet er jeg bange for, at denne konsolidering er utopi, med alt hvad deraf følger.
Edward Scicluna
(EN) Fru formand! Vi må identificere alle svagheder i euroområdet og afhjælpe dem effektivt, fordi alternativerne er for triste. En alvorlig svaghed er manglen på en stærk, centraliseret styringsfunktion for økonomien i hele euroområdet.
Der skal for det første lægges særlig vægt på afskaffelse af regnskabsførelse over pengestrømme i alle EU-medlemsstater og deres finanser. For det andet skal de offentlige finanser og regnskabsaflæggelsen revideres ifølge standarder, der er godkendt af EU. For det tredje skal der indføres tilsyn med økonomiske prognoser, der har været årsag til unødige og vildledende offentlige projekteringer. For det fjerde skal resultaterne af EU's stresstest offentliggøres jævnligt. Endelig synes jeg, at vi skal afskrække medlemmer af euroområdet fra på en nem måde at komme ud af finansieringsteknikker og fiskale engangsforeteelser, som forsinker virkelige tilpasninger, der som bekendt skal komme fra troværdige og bæredygtige udgiftsprogrammer.
Olle Schmidt
(SV) Fru formand! Hvad der sker i Grækenland, berører ikke blot de lande, der deltager i euroområdet, men også resten af EU. Det er derfor vigtigt, at EU gør noget ved denne vanskelige situation på en ansvarlig måde. Grækenland skal gøre sit, overholde sine løfter og revidere sin politik. For mig, der er ivrig efter, at Sverige deltager i euroområdet hurtigst muligt, er det af største betydning, at vi i EU finder en løsning på denne vanskelige situation. Det må trods alt siges, at euroen har klaret den yderst alvorlige finanskrise med utrolig stor succes. Hvem vil hævde, at 16 valutaer ville have været bedre end én stærk valuta? Ingen!
Grækenland sneg sig ind i euroområdet ad bagdøren, hvilket nu viser os, hvor vigtigt det er, at adgangsreglerne er strenge, men retfærdige. En velordnet økonomi er en forudsætning for vækst og rigdom, selv for dem, der ikke har euroen, og selvfølgelig gælder det lige så meget for de lande, der deltager i euroområdet. De, der taler om spekulation, bør tænke på, at en velordnet økonomi og de offentlige finanser udgør grundlaget for dette.
Michail Tremopoulos
(EL) Fru formand! For Grækenland, som der tales meget om, gælder problemet ikke kun de offentlige finanser. Det gælder det fuldstændige sammenbrud af den model, der er anvendt i de sidste 15 år, og ifølge hvilken den græske økonomi skulle baseres på en konstant forøgelse og udvidelse af privatforbruget.
Desuden har nogle mennesker i årevis hævdet, at udgifter til våben er udgifter til udvikling. Som en procentdel af bruttonationalproduktet rapporterer SIPRI, at Grækenland spilder 3,3 %. Dette er den næsthøjeste procentdel i NATO efter USA. Grækenland er verdens femtestørste importør af våben i absolutte tal, med 4 % af verdenshandelen. Selvfølgelig er der planlagt reduktioner af forsvarsudgifterne i budgettet for 2010. Forsvarsministeriet har et budget på 6 mia. EUR - en nedgang på 6,63 %.
Jeg ville ønske, at der skete en ændring i det våbendiplomati, der har bragt os i dette dødvande. Grækenland har ingen kolonier, de kan udnytte, men landet har udholdenhed. Vi skal også aktivere europæisk solidaritet og fremme internationale initiativer til en global grøn "New Deal".
John Bufton
(EN) Fru formand! Hvilken fremtid har euroen i lyset af problemerne i Grækenland og for den sags skyld i Spanien, Italien, Portugal og Irland? Det må være noget beroligende for Det Forenede Kongerige, at vi aldrig har indført euroen. Tilsyneladende kan løfter om styrke gennem solidaritet ikke være mere fjernt fra sandheden.
Problemet for de 16 nationer i euroområdet er, hvem der trækker i de finansielle tråde. Med ringe fiskal koordinering og intet finansministerium er deltagelse i euroområdet på ingen måde en eliksir for en sund økonomi. Det viser sig, at når det hele går galt, er der ingen, der hjælper en ud af vanskelighederne. I stedet benytter de lejligheden til at få større kontrol over en, mens man ligger på knæ. Vi må vente og se, hvordan Grækenland vil reagere på, at landet bliver et økonomisk EU-protektorat, og om det vil skabe uro i befolkningen. Er dette virkelig den europæiske drøm? Hvem er den næste, Spanien, Portugal, Italien eller Irland? Måske bør medlemsstaterne, og især eurolandene, tænke længe og grundigt over her og nu, inden de retter opmærksomheden mod den økonomiske politik efter 2020, når der måske ikke engang er en euro at beskytte.
Hr. Barroso talte i formiddags om den europæiske drøm. For befolkningen i Grækenland er det blevet det europæiske mareridt.
Andreas Mölzer
(DE) Fru formand! Som vi ved, har Kommissionen sat Grækenland under tilsyn på grund af landets tårnhøje budgetunderskud. Denne massive indgriben i den nationale suverænitet kan virkelig kun retfærdiggøres af, at vi også skal redde den fælles valuta og undgå risikoen for at skade de andre deltagerlande. Den grundsten, der er den væsentlige forudsætning for indførelsen af euroen, nemlig stabilitetspagten, eksisterer imidlertid tydeligvis kun på papiret. Mange medlemsstater og Rådet har brugt mindre energi i de seneste år på budgetdisciplin end på at udhule denne vigtige aftale. Kommissionen har lænet sig tilbage og iagttaget denne udvikling med halvhjertede procedurer over for dem, der overtræder reglerne om underskud.
Vi skal derfor insistere på, at medlemsstaternes tiltagende nettogæld reduceres drastisk, hvis vi ikke ønsker at udsætte vores valuta og vores økonomiske område for en alvorlig risiko. Derfor er der absolut behov for afgørende og energiske foranstaltninger.
Elena Băsescu
(RO) Fru formand! Jeg tror, at alle medlemsstater skal være forberedt på at blive optaget i euroområdet for at undgå eventuelle særdeles alvorlige uheldige virkninger på den nationale økonomi. Den økonomiske ustabilitet, som nogle lande i euroområdet oplever, skal holdes under kontrol for at forhindre, at konsekvenserne kan mærkes i hele EU. Grækenland, Spanien og Portugal noterede store budgetunderskud i 2009, ikke blot på grund af den globale økonomiske krise, men også på grund af de utilstrækkelige foranstaltninger, som deres egne nationale regeringer traf.
Rumænien vil forelægge eurokonvergensplanen inden udgangen af februar i overensstemmelse med forhandlingerne med IMF og Kommissionen. Mit land har foreslået, at valutakursmekanismen indføres i 2012, hvilket faktisk er den fase, der går forud for optagelsen i euroområdet. Det betyder, at vores budgetunderskud skal falde til under 3 %.
Stavros Lambrinidis
(EL) Fru formand, hr. kommissær! Tak for Deres venlige ord om de foranstaltninger, som den græske regering træffer. Regeringen har faktisk indført barske foranstaltninger, og Kommissionen har faktisk ratificeret regeringens program. Et meget barsk program er faktisk blevet ratificeret for at overvåge anvendelsen af de foranstaltninger, som regeringen tilskyndede til, og som den ønsker.
Alligevel blev udsvingsgrænsen øget. Problemet er ikke, at markederne var reserverede, som De sagde. Problemet er, at markederne spekulerede, og det gjorde de hensynsløst. De samme mennesker, der var skyld i krisen, tjener nu penge på de ruiner, som de forårsagede. Og hvad med Kommissionen?
Jeg vil gerne spørge Dem om følgende. For det første, vil De gribe ind nu, ikke blot for at overvåge landene nøje, men også for at overvåge markederne nøje, og i bekræftende fald, hvad vil De gøre?
For det andet er det uacceptabelt, at samtalerne om Den Internationale Valutafond i euroområdet har trukket ud i så mange måneder. Den Internationale Valutafond gør imidlertid én ting. Den pålægger barske foranstaltninger, og derefter giver den billige lån, hvilket ikke giver spekulanter nogen muligheder. Agter De at tage skridt til at yde økonomisk støtte til de lande, der anvender sådanne barske offentlige finansieringsprogrammer?
Czesław Adam Siekierski
(PL) Fru formand! Den situation, der er opstået i nogle lande i euroområdet, kræver alvorlige overvejelser. Det er kun delvis berettiget at søge årsagerne til den i den økonomiske krise. Mange af årsagerne ligger andre steder. For det første har man set bort fra de store forskelle i niveauet for økonomisk udvikling i de forskellige eurolande. For det andet blev disciplinen i stabilitets- og vækstpagten ikke opretholdt. Budgetdisciplin blev ikke overholdt på en ansvarlig måde, hvilket førte til, at underskuddet på de offentlige finanser voksede kraftigt. For det tredje blev der ikke ført passende tilsyn med banker og andre finansielle institutioner, hvilket ikke kun gælder disse lande. Hvordan kan vi bekæmpe dette? I overensstemmelse med solidaritetsprincippet skal det reparationsprogram, som de enkelte lande har forberedt, støttes af EU, hvilket giver Kommissionen og Den Europæiske Centralbank ret til at overvåge, at programmet gennemføres. For det er også uacceptabelt, at det primært er de fattigste, der skal betale krisens omkostninger. Et eksempel herpå var de græske landmænds protester.
Georgios Papanikolaou
(EL) Fru formand! Omkring 10 år efter oprettelsen af euroområdet er det tydeligt, at EU eksisterer, men desværre er vi stadig meget langt fra en økonomisk union. Vi ser, at angrebet på euroen gennem de svageste nationale økonomier antager epidemiske proportioner, og Europa er i sidste instans tilskuer, ikke så meget fordi det var overrasket, men snarere fordi det ikke har de finansielle redskaber til at reagere.
Der er ingen institution, med undtagelse af Konkurrencekomitéen, som kan koordinere de nationale økonomiers interventioner og aktioner i recessionstider. Desværre er medlemsstaterne ikke enige, og de kan ikke træffe en fælles beslutning, selv om vi har en fælles valuta.
Jeg tror ikke, at den nuværende test gælder et enkelt land. Det er en test af selve euroen. Jeg vil gerne tro, at vi, da vi besluttede at indføre en fælles valuta, allerede havde besluttet, at vi nu skulle tale med én stemme og danne fælles front.
Mairead McGuinness
(EN) Fru formand! Tak fordi De bærer over med så mange indlæg af et minuts varighed om dette emne. Jeg formoder, at den nye Kommission er glad for at være på plads, men den bliver nødt til at starte energisk på grund af de problemer, vi drøfter her.
Der er dem, som rigtig nyder euroområdets problemer, men jeg tror, at de fleste af os ønsker, at der findes en løsning. Efter 10 år synes jeg ikke, vi skal kaste barnet ud med badevandet. Efter at dette er sagt, fremgår det meget tydeligt af denne forhandling, at der er alvorlige problemer i nogle medlemsstater. Hvor alvorlige disse er, varierer i de lande, der har problemer, herunder Irland. Reglerne har imidlertid efter min opfattelse ikke været effektive. Det er bedre, at vi forebygger, end at vi reagerer bagefter. Når først vi har en krise, er det for sent. Vi skal være foran markederne. Vi kan ikke kæmpe imod markederne, som andre har forsøgt at foreslå. Vi har derfor brug for et strengt tilsyn i tide, nøje undersøgelser og øjeblikkelig handling. Held og lykke.
Hans-Peter Martin
(DE) Fru formand! Til trods for al den kritik, folk som jeg udtrykker over de særlige, beklagelige tilstande i EU, har vi altid været stærke tilhængere af indførelsen af euroen. Da jeg var korrespondent for Der Spiegel, blev der spekuleret mod visse valutaer, og det har euroen beskyttet os imod.
Det, som vi imidlertid ser nu, er, at sparerne, og især borgerne i lande, hvor budgetkriterierne til en vis grad er opfyldt, i høj grad har mistet tilliden. Mit spørgsmål til Dem, hr. kommissær, lyder: Er det ikke til overflod blevet klart for Dem i de seneste par år, at Grækenland snyder os? Der har været rigeligt med rygter herom. Vi vidste imidlertid, at Grækenland faktisk ikke opfyldte kriterierne fuldstændigt i begyndelsen. Hvorfor er dette ikke blevet overvåget mere intensivt? Hvordan agter De at håndtere sådanne vanskelige anliggender i fremtiden? Jeg spørger om dette udelukkende med mit eget land, Østrig, i tankerne, hvor lignende rygter verserer i øjeblikket, ligesom de gjorde om Grækenland for et par år siden.
Arturs Krišjānis Kariņš
(LV) Fru formand! Spekulanters angreb på Grækenland, Spanien eller Portugal er ikke årsagen til problemet, men følger af det. Vi ved alt for godt, at ingen familie har råd til gennem længere tid at bruge mere, end den tjener. Resultatet er fallit. Det samme gælder for regeringer. Ingen regering kan gennem længere tid bruge flere penge, end den henter ind i skatteindtægter. Resultatet er enten bankerot for regeringen eller, som vi oplever i øjeblikket, spekulanters angreb på valutaen. Disse lande skal gøre, hvad Letland - der var ramt af krisen for over et år siden, faktisk for næsten halvandet år siden - har gjort. Her reducerede regeringen kraftigt udgifterne ved en såkaldt intern devaluering. Jeg vil foreslå, at den græske regering indhenter råd fra den lettiske regering om sådanne beslutninger. De skal træffes, og de er allerede tidligere blevet truffet i Europa. Mange tak.
Diego López Garrido
Fru formand! Efter min mening har vi haft en meget bred debat med stor bevidsthed om og bekymring over den økonomiske situation. Det har også været en meget konstruktiv debat med en række punkter, vi kan være enige om i vores vurdering af situationen.
For det første synes jeg, at der har været generel tillid til euroområdet under forhandlingen. Euroområdet vil utvivlsomt blive styrket af disse pludselige bevægelser på markedet, der ikke kan forklares ved den realøkonomiske situation. Som det blev pointeret af hr. Karas, hr. Sánchez Presedo og hr. Goebbels, der talte om betydningen af det, som nogen beskrev som det beskyttende skjold i euroområdet, er vi overbevist om, at krisen ville have påvirket de europæiske lande langt mere, hvis ikke euroområdet fandtes.
Vi tror heller ikke, at stabilitets- og vækstpagten er i krise. Det bevises ved den detaljerede procedure - som hr. kommissær Almunia nævnte - for tilsyn med det program, der er gennemført af den græske regering.
Problemerne i euroområdet bliver løst i euroområdet, hvis mekanismer er udstyret til at gøre det i en situation, hvor Europa - som jeg nævnte i mit tidligere indlæg - klart er på vej ud af den værste krise, vi har set i næsten et århundrede. Det gør det på relativ kort tid, hvilket viser EU's økonomiske styrke samt det faktum, at regeringerne handlede, så snart der skete noget, der kunne få det internationale finansielle system til at bryde sammen. Denne øjeblikkelige intervention måtte naturligvis give underskud. I øjeblikket har 21 EU-lande været i denne situation, hvilket er den logiske konsekvens af den uundværlige intervention - bl.a. fordi der som tidligere nævnt i Europa findes sociale beskyttelsessystemer, der yder hjælp til de mest sårbare personer fra de offentlige pengekister.
Hr. Canfin spurgte til det spanske formandskabs forslag i denne henseende. Som tidligere nævnt har der været kortsigtede interventioner fra regeringerne. Der er en strategi undervejs, der skal bringe os ud af denne situation, men det spanske formandskab for Rådet foreslår helt klart en økonomisk union for at bringe os ud af krisen på mellemlang sigt. Det foreslår, at der ikke kun skal være en monetær union, men at den økonomiske union også skal have en vigtig placering i EU, hvilket er helt i overensstemmelse med Lissabontraktaten.
Det fremgår meget klart af artikel 5 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde: "Medlemsstaterne samordner deres økonomiske politikker". "Unionen træffer foranstaltninger med henblik på at sikre samordning af medlemsstaternes beskæftigelsespolitikker". "Unionen kan tage initiativer med henblik på at sikre samordning af [...] social- og arbejdsmarkedspolitik".
Det står i Lissabontraktaten, og jeg er derfor helt enig i, at vi skal bevæge os i retning af en harmonisering, hvilket f.eks. fru Wortmann-Kool, hr. Feio og hr. Papanikolaou nævnte i deres indlæg. Hr. Bullmann og fru Podimata nævnte behovet for en sociopolitisk koordinering. Der var også kommentarerne fra hr. Canfin fra Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance samt hr. Pallone og hr. Gauzès, der talte om behovet for en regulering af de finansielle markeder. Hr. Verhofstadt talte om behovet for en intern samhørighed i Unionen. Alt dette er, hvad vi kan kalde økonomisk union, intern økonomisk samhørighed i Unionen.
Det er det, vi skal stile efter med en klar politisk ledelse af Unionen, hvilket allerede finder sted. Vi skal tænke på det faktum, at det uformelle Europæiske Råd i overmorgen - i øvrigt lige efter Spaniens overtagelse af formandskabet for EU - mødes for at overtage den politiske styring af situationen. Jeg er sikker på, at det også vil sende et stærkt europæisk budskab til offentligheden og til de økonomiske og sociale aktører - et proeuropæisk budskab, et budskab om europæisk enhed, om tillid til de europæiske regeringer, inklusive den græske, og om tillid til vores muligheder.
Det er et vigtigt møde i Det Europæiske Råd, der afholdes nu for at fokusere vores indsats på en strategi for vækst og jobskabelse, som vi kalder Europa 2020. Jeg er overbevist om, at fundamentet til denne strategi bliver lagt på dette umiddelbare og meget tidlige møde i Rådet, hvilket betyder, at vi ønsker at handle øjeblikkeligt og med politisk ledelse i EU i denne nødens stund.
Joaquín Almunia
Fru formand! Jeg vil gerne takke alle medlemmerne af Europa-Parlamentet for deres indlæg og deres henvisninger til Kommissionens politikker, holdninger og forslag, som både jeg og min kollega Olli Rehn har taget til efterretning.
Tillad mig at sige nogle få ting, som jeg vil inddele i fire punkter. Der har været mange indlæg, og jeg kan ikke besvare dem alle, men jeg tror, at jeg i alt væsentligt kan kommentere dem alle ved hjælp af fire punkter.
For det første er jeg - som jeg har sagt mange gange i Europa-Parlamentet i en periode på næsten seks år som kommissær for økonomiske og monetære anliggender - helt enig i, at der er behov for en øget koordinering i Den Økonomiske og Monetære Union og i EU. Alle de EU-medlemsstater, der endnu ikke er med i euroområdet eller med andre ord i Den Økonomiske og Monetære Unions endelige fase, kommer det, bortset fra to medlemsstater, der har en undtagelsesordning. Jeg tror imidlertid, at vi i de kommende år vil se dem opgive undtagelsesordningen for også at blive medlemmer af Den Økonomiske og Monetære Union.
For at få koordinering er vi nødt til at udvide tilsynet samt analyse-, debat- og henstillingsaktiviteterne på basis af denne analyse og debat, med hensyn til skattepolitik og andre makroøkonomiske og strukturelle politikker.
Som De måske husker, var dette en af de første konklusioner i den rapport, jeg præsenterede på vegne af Kommissionen i første halvår af 2008 - inden Lehman Brothers - om de første 10 år af Den Økonomiske og Monetære Union. Siden da har vi i Kommissionen, i Eurogruppen, i Rådet og her i Parlamentet drøftet, hvordan vi skal forbedre dette tilsyn og udvide det gennem det, der nu er kernen i tilsynet og rammerne for budgetdisciplin, stabilitets- og vækstpagten, samtidig med at den også gøres bredere.
Jeg er enig med de talere, der sagde, at det ikke kun handler om at gennemføre en skatte- og budgetpolitik, der er i overensstemmelse med vores regler, men at der er behov for at gå videre, fordi der er andre ubalancer, der bringer vækst, beskæftigelse og de offentlige finanser i fare.
Jeg er enig med alle dem, der sagde, at vi ikke behøver Den internationale Valutafond til alt dette. Det er sandt, at alle vores lande er medlemmer af Den internationale Valutafond, men vi kan og skal gøre det selv.
Hvis vi er tilstrækkeligt koordinerede, hvis vi har den politiske vilje, hvis vi bruger traktatens redskaber, hvis vi fuldt ud gennemfører vores hensigtserklæringer og vigtigste målsætninger, har vi mere end rigelig kapacitet og alle nødvendige redskaber til at gøre det, vi skal gøre for at håndtere vanskelige situationer som f.eks. den aktuelle.
Med hensyn til Grækenland vil jeg nævne to emner, der har været genstand for debat, hvilket jeg allerede har drøftet indgående. For det første sagde hr. Verhofstadt, der desværre ikke længere er her, at Kommissionen intervenerede for sent. Jeg ved ikke, hvor hurtigt hr. Verhofstadts land bad Kommissionen om at træffe foranstaltninger vedrørende budgetanliggender, men jeg vil gerne minde ham om, at der var valg i Grækenland i starten af oktober. To uger efter den nye regerings tiltrædelse korrigerede den den indberetning, vi havde fået nogle få dage før valget, så underskuddet blev ændret fra 6 % til 12,7 % på tre uger!
Det var ikke kun en statistisk justering. I forbindelse med denne voldsomme stigning i Grækenlands underskud har der været en total mangel på kontrol med budgetpolitikken. Det handler ikke om statistik. De beder ikke Eurostat om at løse problemet. Det er et spørgsmål om forvaltning på grund af en regering, der lod indtægterne falde, eller som ingenting gjorde, da indtægterne faldt, men som lod udgifterne stige eller skubbede udgifterne op, fordi valgene nærmede sig. Det var oprigtig talt, hvad der skete.
Hvad angår de statistiske problemer og som svar til hr. Martin - som hr. Karas vist sagde - foreslog jeg sidst i 2004 på Kommissionens vegne Rådet, at vi skulle styrke Eurostats muligheder for at gennemføre revisioner i forbindelse med statistiske problemer, der ikke kan løses gennem standardindberetninger. Eurostat indsamler ikke data. Eurostat modtager indberetninger fra medlemsstaterne. For at kunne gennemskue den indberettende myndighed har Eurostat brug for beføjelser, som det ikke har. Kommissionen bad om disse beføjelser, og Rådet bevilgede dem ikke. Jeg har fortalt Rådet, at vi atter vil bede om disse beføjelser. Min kollega Olli Rehn, der er den ansvarlige fra i morgen, uden at skulle lave flere overgange, for økonomiske og monetære anliggender, har forberedt et forslag, der kan vedtages af den nye Kommission på dets første formelle møde, så snart De har været så venlig at give os Deres godkendelse i dag.
Efter denne indberetning præsenterede den græske regering et budget for 2010, som ikke var blevet fremlagt før valgene, og ikke bare Kommissionen, men også Eurogruppen og Økofin godkendte det store underskud i lyset af den nye situation. Det gjorde vi med henstillinger, der først kunne udarbejdes, når vi havde et program foran os, og som den græske regering udarbejdede og sendte os den 15. januar. På basis af dette program udarbejdede vi som tidligere nævnt henstillingerne den 3. februar.
Det er sandt, at vi kunne have handlet på valgaftenen, hvis vi havde haft en tryllestav. Jeg kan imidlertid fortælle Dem, at den græske regering, Kommissionen, Eurogruppen og Økofin efter min mening handlede hurtigt. De to sidstnævnte begyndte at drøfte situationen, allerede inden vi gav dem henstillingerne. Vi kunne på ingen måde have handlet hurtigere, hvis vi har som mål at løse problemerne. Vi kunne selvfølgelig have handlet, hvis vi kun ønskede at fremsætte erklæringer.
For det tredje er jeg helt enig i, at der skal skabes øget tillid til euroen og til Den Økonomiske og Monetære Union. Det er alles ansvar: det er medlemsstaternes, Kommissionens, Rådets og Parlamentets ansvar.
For øvrigt vil jeg som en sidebemærkning - da nogle af talerne henvist til ting, som jeg sagde under min præsentation af henstillingerne til det græske program - bede Dem om i tillidens interesse at nævne, hvad jeg rent faktisk sagde, snarere end hvad andre siger, at jeg formentlig sagde. Det er alt, hvad jeg beder om.
Endelig afholder Rådet et meget vigtigt møde i overmorgen, den 11. februar, hvilket bl.a. hr. López Garrido nævnte. Det er et særligt møde i Rådet, fordi der ikke er mange sager på dagsordenen. Det er et møde med to bidrag fra formanden for Kommissionen og formanden for Det Europæiske Råd med en åben politisk debat, der på nuværende tidspunkt er utrolig vigtig med spændinger på de finansielle markeder, som vi ikke har oplevet i euroområdet siden den fælles valuta blev oprettet, og under den værste krise i mere end 80 år. Vi er nødt til at reagere på denne situation - ikke kun med en exitstrategi, men med en mellemsigtet strategi, så det bliver et årti med vækst og beskæftigelse.
Hvis De vil give mig et øjeblik til at sige mine sidste ord som kommissær for økonomiske og monetære anliggender, vil jeg fortælle Dem, hvad jeg gerne vil høre ved slutningen på dette møde i Det Europæiske Råd. Jeg vil gerne høre et klart krav til alle medlemsstaterne, i dette tilfælde startende med Grækenland, om at de skal leve op til deres forpligtelser og gennemføre de foranstaltninger, de har forpligtet sig til som medlemmer af Den Økonomiske og Monetære Union, samt henstillingerne fra Den Økonomiske og Monetære Unions myndigheder. Vi skal kræve, at alle medlemsstater lever op til og anvender de regler, vi alle har lavet.
For det andet vil jeg gerne have et politisk engagement på højeste plan om mere koordinering, bedre koordinering og en styrkelse af Den Økonomiske og Monetære Union som en økonomisk zone - ikke kun som en centralbank for den økonomiske og monetære zone, ikke kun som et organ, der kommer med henstillinger.
Både inden for og uden for vores grænser skal Den Økonomiske og Monetære Union, euroområdet, tale tydeligt, bestemt og troværdigt, fordi det øger tilliden hos vores borgere og de øvrige borgere i EU og verden til vores valuta og vores projekt, der ikke kun er et økonomisk projekt, men et langt mere vidtgående projekt.
Til slut vil jeg gerne have Europas ledere til at sige følgende til de græske myndigheder: "Til gengæld for jeres indsats får i vores støtte". Støtten kan ikke være gratis. Det ville skabe et klima for fremtidige skævheder og kriser. Støtten skal være klar - og vi har redskaberne til at gøre dette - til gengæld for en klar forpligtelse til, at alle påtager sig deres retmæssige forpligtelser.
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Skriftlige erklæringer (forretningsordenens artikel 149)
José Manuel Fernandes  
Jeg håber, at kommissærerne bliver en stabilitetsfremmende faktor, og at de vil udarbejde grundige og velbegrundede erklæringer i modsætning til de nylige erklæringer fra kommissær Joaquín Almunia, der udviste manglende forsigtighed og bidrog til børstab og internationale investorers tab af tillid til Portugal og Spanien.
For at gøre front mod krisen iværksatte EU's medlemsstater genopretningsplaner og gav stimuli og incitamenter til økonomien, hvorved de øgede deres underskud. Vi kender imidlertid også til medlemsstater, der tog fejl af deres underskud - enten bevidst eller på grund af inkompetence. Nylige begivenheder har tvunget EU til at sætte ny fart i forslag om kontrol samt til at gennemføre en styrket strategi for økonomisk koordination.
Der er også forslag fremme om en formel implementering af et system, der skal overvåge værdien af de enkelte medlemsstaters underskud med henblik på hurtigt at få defineret genopretningsforanstaltninger for at undgå irreversible situationer. Dette system skulle fungere næsten i realtid. Det er også vigtigt at præcisere beregningsformlen for underskud for at undgå sminkning af offentlige regnskaber samt tilbagevendende udelukkelse af bestemte områder fra budgettet for at camouflere underskuddets værdi.
João Ferreira  
Den kampagne, der blev iværksat på grund af situationen i Grækenland, og som nogle mennesker nu forsøger at udvide til andre lande, er foragtelig og afslører de sande mål hos hovedpersonerne, inklusive Kommissionen selv og nogle af EU's vigtigste økonomiske magter.
Presset på lande som f.eks. Grækenland, Portugal og Spanien for at bekæmpe deres underskud kan ikke adskilles fra den spekulative finansielle kapitals interesser samt målet om at indlede en kamp for euroen og mod dollaren. Det er disse interesser, der forsvares selv på bekostning af befolkningens interesser i disse lande.
Der dukker adskillige spørgsmål op:
Hvilke objektive grunde findes der til, at vi skal nå 2013 med underskud på mindre end 3 % (uanset hvad der måtte ske med den økonomiske vækst)?
Hvad er pointen med en økonomisk og monetær union, der ikke gennemfører nogen som helst solidaritets- og samhørighedspolitik?
Hvis ECB regelmæssigt kan udlåne penge til nationalbankerne til langt lavere renter end dem, der findes på de internationale markeder, hvorfor kan den så ikke gøre det til regeringerne?
Hvorfor har man ikke skabt instrumenter, der kan tilbyde lande med store problemer en finansiering til lavere renter, der ligger tættere på de satser, som andre lande får?
Ivari Padar  
Den finansielle situation i nogle lande i euroområdet, der har været til behandling i dag, viser tydeligt de risici, der er forbundet med at bevæge sig væk fra aftalerne i stabilitets- og vækstpagten. I lyset af problemet under ét kan vi se vigtigheden af pålidelige statistiske oplysninger. Vi skal bestemt drage alvorlige konklusioner af hele dette problem, og i alle lande både i og uden for euroområdet er det en betingelse for en udvej, at vi ærligt erkender vores problemer og træffer vores egne foranstaltninger til at løse problemerne, samtidig med at EU udviser solidaritet. Samtidig kan de beskrevne problemer ikke løses ved at forsinke euroområdets udvidelse. Det er klart, at hvis der er lande, der har opfyldt de nødvendige kriterier, så skal de også have adgang til euroområdet. Tiden har vist, at en fælles valuta har været en ekstra garanti for pålidelighed i vanskelige tider.
Jarosław Leszek Wałęsa  
Polen forbereder sig på at komme med i euroområdet, og vi ser derfor nøje på problemerne hos euroområdets medlemsstater. Der er desværre flere lande, der har problemer, og nu står den europæiske valuta over for den største udfordring siden oprettelsen. Grækenland kan ikke klare sig alene. Jeg giver de tidligere talere ret i, at der er behov for en stærkere koordinering af medlemsstaternes økonomiske politikker. Den globale økonomiske krise har destabiliseret mange økonomier, og trods et - ganske vist forsigtigt - opsving, er verdensmarkederne bange for, at medlemsstaternes regeringer kan yde en inkompetent indsats for at forhindre eurovalutamarkedernes sammenbrud. Derfor er den eneste realistiske vej ud af denne situation - den eneste måde at forhindre et valutamarkedssammenbrud på - at hjælpe Grækenland med at få lukket hullet, samtidig med at man yder en langsigtet planlagt indsats for at stabilisere euroens position.
(Mødet var udsat i kort tid)
