Beijing +15 - FN's handlingsplan for ligestilling (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandlingen om:
mundtlig forespørgsel til Rådet om Beijing +15 - FN-handlingsprogram for ligestilling mellem kvinder og mænd af Eva-Britt Svensson for Udvalget om Kvinders Rettigheder og Ligestilling - B7-0007/2010); og
mundtlig forespørgsel til Kommissionen om Beijing +15 - FN-handlingsprogram for ligestilling mellem kvinder og mænd af Eva-Britt Svensson for Udvalget om Kvinders Rettigheder og Ligestilling - B7-0008/2010).
Eva-Britt Svensson
spørger. - (SV) Hr. formand! Spørgsmålet om kvinders rettigheder står altid højt på min dagsorden, og det glæder mig derfor meget, når det også er fokus for vores forhandlinger her på plenarmødet som i dag. Udvalget om Kvinders Rettigheder og Ligestilling har vedtaget en beslutning, der repræsenterer Parlamentets holdning til Beijinghandlingsprogrammet. Jeg vil gerne takke kollegerne i udvalget for det gode samarbejde.
Handlingsprogrammet, som blev vedtaget i 1995 i FN's regi, var et historisk vigtigt skridt. Det vedtagne handlingsprogram var det første globale dokument af sin art. Det omhandlede kvinders forhold og rettigheder fra et overordnet synspunkt. FN har en lang og stolt tradition på menneskerettighedsområdet og vedtog en erklæring så langt tilbage som i 1948.
Den universelle erklæring omfatter 30 artikler, og de citeres ofte. Denne erklæring anførte allerede - i artikel 2 - at alle har ret til alle rettighederne og frihedsrettighederne uden nogen form for skelnen, og køn nævnes udtrykkeligt. Inden for EU er der et klart grundlag for spørgsmålet om ligestilling mellem kvinder og mænd i både traktaterne og chartret om grundlæggende rettigheder.
Udvalget var enigt om betydningen af Beijinghandlingsprogrammet og behovet for at arbejde mere specifikt i EU med henblik på systematisk at overvåge udviklingen og sikre, at vi bevæger os mod øget ligestilling inden for alle områder. Det nye Europæiske Ligestillingsinstitut med base i Vilnius vil give os mulighed for at få hjælp til dette arbejde og vil kunne tilvejebringe undersøgelser, der viser, hvilke politiske foranstaltninger der er mest effektive, for der er mange områder, hvor vi ikke har den nødvendige information eller viden.
Jeg støtter forslaget om en europæisk beskyttelsesordre, som det spanske formandskab til min store glæde har fremsat. Beijinghandlingsprogrammet omhandler en række områder, der er utrolig vigtige, hvis vi skal gøre fremskridt. Disse er områder, som f.eks. fattigdom, der først og fremmest rammer kvinder, utilstrækkelig adgang til sundhedspleje, enhver form for vold mod kvinder og ulighed i økonomiske strukturer og i den økonomiske politik.
Som De er bekendt med, rejser en delegation på otte medlemmer af Parlamentet til New York for at repræsentere Parlamentet. Vi vil følge de drøftelser og forhandlinger, der gennemføres som et led i vurderingen af, hvor langt verden er kommet på 15 år med at opfylde handlingsprogrammets målsætninger. Vi tager den beslutning, som vi vedtager i morgen, med til New York, og det er vigtigt for os, at vi har den med.
Udvalget vedtog et punkt om, at seksuel og reproduktiv sundhed og rettigheder udgør en integreret del af dagsordenen for kvinders rettigheder, og at det er vigtigt at øge bestræbelserne på at forbedre kvinders reproduktive rettigheder og sundhed både i Europa og på globalt plan. Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) har anmodet om en separat afstemning om dette punkt. Når medlemmer ønsker at stemme separat om et punkt, er det, som vi alle ved, fordi det er et særlig vigtigt punkt, og derfor ønsker de ikke, at vi stemmer om det i en blok med resten af beslutningen.
Jeg er helt enig med PPE-Gruppen i, at punkt 9 er centralt. Jeg er dog bange for, at de vil nedstemme dette punkt, hvilket efter min mening ville være dybt beklageligt. Jeg er helt klar over, at medlemmerne af Parlamentet har forskellige synspunkter og værdier, og sådan skal det være. Det er derfor vi forhandler og drøfter. Denne ordlyd er dog et minimum, som bør kunne støttes af alle. Der er ikke forslået en anden formulering til erstatning for punkt 9. Det ville være særdeles uheldigt, hvis vi rejste til New York med en beslutning, der ikke en gang anfører minimum for dette grundlæggende emne, som trods alt er et særdeles centralt emne på globalt plan.
Jeg håber og tror, at alle kan acceptere teksten i dens nuværende ordlyd, fordi den kun anfører det, der er indlysende for os alle. I processen har vi også arbejdet tæt sammen med tusindvis af forskellige kvinder og kvinders dokumenter, hvilket har sikret dette dokument et unikt fundament.
Diego López Garrido
Hr. formand, fru Svensson! Mange tak for Deres forespørgsel. Et af de centrale og prioriterede nøglespørgsmål for det spanske formandskab er, som De ved, jo netop ligestilling mellem kønnene. Formandskabet har en række målsætninger, som giver udtryk for denne idé om ligestilling, hvad angår vigtigheden af direktivet om forbud mod forskelsbehandling, og også i forbindelse med noget, som De nævnte, nemlig bekæmpelse af kønsbestemt vold og vigtigheden af at have en ordre, der kan beskytte ofre for kønsbestemt vold.
I den henseende glæder det mig at se kommissær Reding her, som har ansvaret for at gennemføre alt vedrørende ligestilling mellem mænd og kvinder fra et retligt synspunkt. Jeg vil også begynde med at beklage, at den spanske ligestillingsminister ikke er her, da hun lige har deltaget i en afstemning i det spanske Senat om reformen af abortlovgivningen, som i øvrigt havde et godt udfald, da den lige er blevet vedtaget i eftermiddag af det spanske parlament.
Rådet har altid godkendt og stået bag EU og FN, hvad angår ligestilling mellem kønnene. Det svenske formandskab udformede Beijing +15-rapporten, som det spanske formandskab vil fremlægge på det 54. møde i FN's Kvindekommission, og det skal siges, at der stadig er meget at gøre her trods betydelige fremskridt på dette område.
I den henseende har formandskabet f.eks. fremhævet behovet for at forbedre dataene og bedre udnytte de indikatorer, vi har fastlagt i Beijinghandlingsprogrammet. Som De ved, har EU fastlagt 12 indikatorer for overvågning, vurdering og evaluering af den faktiske ligestilling mellem kvinder og mænd, selv om vi i nogle tilfælde stadig ikke har konkretiseret dem inden for f.eks. menneskerettigheder, medier og miljø.
Jeg vil gerne sige, at det spanske formandskab vil afholde et teknisk møde i maj for at drøfte kvinder, medierne og stereotyper i forbindelse med medierne, hvilket også falder inden for kommissær Redings område.
Til sidst vil jeg sige, at vi i øjeblikket, som alle ved, har et meget vigtigt problem, nemlig den økonomiske krise. Ud over de skader, den forvolder, kan den også være en hindring for styrket ligestilling mellem mænd og kvinder. Det er dog paradoksalt nok også en kendsgerning, at ligestilling mellem mænd og kvinder kan hjælpe os med at overvinde og bekæmpe krisen, nemlig gennem ligestilling og lige adgang til job for mænd og kvinder.
Jeg taler specifikt om EU 2020-strategien. EU's institutioner har tydeligt sagt, at de ønsker, at EU 2020-strategien skal have en ligestillingsdimension på tværs af strategien, så spørgsmålet om ligestilling mellem mænd og kvinder også er en del af strategien.
I sin betænkning sidste år anmodede Parlamentet Rådet og Kommissionen om at inkludere et kapitel om ligestillingsdimensionen i EU 2020-strategien. Rådet for beskæftigelse, socialpolitik, sundhed og forbrugerpolitik udtalte på sit møde den 30. november sidste år, det uformelle EPSCO-Råd, som netop er afholdt i Barcelona, også, at medlemsstaterne og Kommissionen i overensstemmelse med deres kompetencer skal arbejde for at sikre, at ligestillingsdimensionen konsolideres i EU 2020-strategien, og at alle relevante politiske områder inddrages. Jeg er derfor sikker på, at dette sammen med Kommissionens arbejdsprogram, et vigtigt arbejdsprogram, der altid har været et grundlæggende instrument bag denne strategi, vil sikre, at dette aspekt medtages i det dokument, som Kommissionen vil fremlægge den 3. marts om EU 2020-strategien (som er blevet nævnt af formand Van Rompuy og José Manuel Barroso, formand for Kommissionen).
Vi skal fortsætte arbejdet, vi skal skubbe ligestillingspolitikkerne fremad. Det handler ikke kun om retfærdighed, men også overensstemmelse med EU's ånd, så vi fortsat kan være et referencepunkt for verden, når det gælder ligestilling mellem mænd og kvinder.
Viviane Reding
næstformand i Kommissionen. - (FR) Hr. formand! Det er en ære for mig, at min første tale under Parlamentets spørgetid er et svar på en forespørgsel vedrørende kvinder. Som kommissær for grundlæggende rettigheder mener jeg, at spørgsmålet om grundlæggende rettigheder i forbindelse med ligestilling mellem mænd og kvinder er et af de vigtigste og et af de ældste. Jeg mindes endvidere med stor bevægelse, hvordan jeg for mere end 15 år siden som ungt luxembourgsk medlem af Parlamentet forberedte Beijinghandlingsprogrammet i Luxembourg. Nu er vi her i Parlamentet for at forberede opfølgningen af Beijinghandlingsprogrammet. Ringen er sluttet.
Jeg behøver ikke understrege det. Som De ved, er ligestilling mellem mænd og kvinder en af EU's grundlæggende værdier, og De kan regne med Kommissionens faste engagement på dette område.
I løbet af dette år vil jeg fremlægge Kommissionens nye strategi for ligestilling mellem mænd og kvinder, som vil blive en opfølgning af den eksisterende køreplan for ligestilling 2006-2010. Om få dage, når det 54. møde i FN's Kvindekommission indledes i FN, hvilket markerer 15-årsdagen for Beijing, udsender Parlamentet en meget vigtig delegation. Jeg vil også selv være til stede der sammen med formanden for Rådet, og dette vil være første gang. Vi vil begge tale på plenarmødet. Dette er efter min mening også et meget stærkt symbol.
Det vil desuden være en lejlighed til på internationalt plan at måle det fremskridt, der er opnået inden for de 12 indsatsområder, der blev udpeget i Beijing, men også til at se, hvilke uligheder der stadig findes, fordi der er stadig udfordringer, som skal mødes, selv om der har været succeser. Jeg må endvidere sige, at EU er og vil forblive en vigtig støtte for FN's arbejde i forbindelse med både den igangværende reform af de institutionelle mekanismer og etableringen af en enhed for ligestilling inden for FN.
EU repræsenterer udviklingsmæssigt også en indflydelsesrig støtte, herunder navnlig inden for rammerne af milleniumudviklingsmålene, som sikrer en vigtig plads til 50 % af borgerne, som bidrager til denne udvikling på globalt plan. Vi ved udmærket, at der ikke vil ske nogen udvikling uden kvinders bidrag. Derfor er ligestilling mellem mænd og kvinder en horisontal politik i Kommissionen, som føres ikke kun af kommissæren med ansvar for området, men også af andre kommissærer inden for deres egne ansvarsområder, nemlig inden for områder vedrørende EU's interne politikker og EU's eksterne politikker og navnlig inden for EU's samarbejds- og udviklingspolitikker.
Vi ved alle, at udformningen af Beijinghandlingsprogrammet repræsenterede et vigtigt skridt fremad. Efter vedtagelsen af handlingsprogrammet er integration af ligestillingsaspektet blevet almindelig i hele EU. Det var det signal, som blev udsendt i Beijing. Resultatet har i sandhed været bemærkelsesværdigt, eftersom ligestillingspolitik i alle vores medlemsstater ikke længere er begrænset til målrettede foranstaltninger, men nu integreres i alle relevante politikker.
Beijinghandlingsprogrammet har også sat os i stand til at følge det opnåede fremskridt inden for ligestilling ud fra indikatorer, som Rådet har fastlagt for de fleste indsatsområder. Der er 12 indsatsområder og ni indikatorer. Vi er meget stolte over resultaterne, men vi mangler stadig at fastlægge tre indikatorer, hvilket Rådet angiveligt har forpligtet sig til at gøre ved at vedtage konklusioner om at arbejde videre og udvikle disse manglende indikatorer.
15-årsdagen for Beijinghandlingsprogrammet. Det svenske formandskab har gjort status over det, der er blevet gjort i EU på ligestillingsområdet. Rådet har vedtaget en række konklusioner, og Parlamentet vil fremlægge disse dokumenter, som naturligvis også vil blive inddraget i de øvrige politikker, som EU udvikler.
Begge formænd har lige udtrykt deres holdning til EU 2020. Det er kun naturligt, at kvinder i dette system, som vil sætte nyt skub i Europa, vil spille en særlig rolle, navnlig på et tidspunkt med færre og færre mennesker i beskæftigelse. Vi har faktisk ikke længere noget valg: Vi har brug for kvinder for at opnå økonomisk udvikling. Det er ikke længere kun et spørgsmål om ligestilling mellem mænd og kvinder. Det er ene og alene et spørgsmål om økonomisk politik. Vi har derfor intet andet valg her. Vi har brug for kvinder, hvis vi ønsker, at Europa skal overvinde sine vanskeligheder, og disse nye indikatorer vil naturligvis hjælpe os på vej. Inden for Gruppen på Højt Plan har vi udviklet et arbejdsprogram, der vil sætte os i stand til at overvåge de eksisterende indikatorer og udvikle indikatorer, som endnu ikke er gennemført. I dette arbejde vil vi naturligvis få assistance fra Det Europæiske Ligestillingsinstitut, som fra næste uge - og dette er endnu et symbol, som tidsmæssigt falder sammen med afholdelsen af mødet i New York - vil blive etableret permanent i Vilnius.
Når jeg vender tilbage fra New York, vil jeg drøfte Kommissionens strategi for ligestilling med Dem. Vi vil gøre det sammen. Vi vil gøre det for 50 % af vores befolkning, for 50 % af borgerne, og det vil lykkes for os.
Christa Klaß
Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer! Den internationale kvindekonference i næste uge i New York vil give os mulighed for at gøre hele verdenssamfundet opmærksom på spørgsmålet om ligestilling mellem mænd og kvinder. Ved at gøre det vil vi helt sikkert udsætte vores nuværende position med hensyn til det, vi har opnået, og det, vi stadig ønsker at opnå, for kritisk undersøgelse. Opfordringen til ligestilling, udvikling og fred på den internationale kvindekonference, som blev afholdt den 15. juni 1995 i Beijing, er stadig en konkret erklæring af vores mål i dag, også i Europa.
Vi er på vej, og målet er fast inden for sigte. Vi må dog indrømme, at vejen ikke er let. Der er trafikpropper, blokeringer og nogle gange endda ensrettede gader på ruten. Vi skal konstant omdefinere ruten, mens vi altid har målet i sigte. Der er et gammelt ordsprog, som siger, at alle veje fører til Rom. I søgningen efter den rigtige fælles vej opfordrer jeg derfor os alle til at finde flere ting, som er fælles for os.
Ligestillingspolitik kan og må ikke være genstand for afstemning og for smalle, gennemtvungne flertal. Min gruppe fritstiller medlemmerne i denne afstemning, og derfor ønsker vi en opdelt afstemning, fru Svensson! Ligestilling skal gøres til et begreb. Det kræver sensitivitet, og det kræver også overtalelsesevne. I sin beslutning har fru Svensson kradset i mange åbne sår. Der er stadig mange uløste problemer, som skal løses, og de er blevet nævnt: udryddelse af kønsstereotyper, lige løn for lige arbejde, fattigdom blandt kvinder, vold mod kvinder og det aldrende samfund, som navnlig rammer kvinder. For os er disse de absolutte nøglespørgsmål i denne beslutning, som vi vil tage fat på.
Rene hensigtserklæringer hjælper ikke meget. Alene listen over de mange resolutioner, strategier og pagter udgør to sider af fru Svenssons betænkning. Det er meget vigtigt for min gruppe, at både mænd og kvinder nævnes - på lige fod, så at sige - når vi taler om ligestilling, og vi håber, at vi som resultat af opfølgningen af Beijingkonferencen kan tage endnu et skridt hen imod øget ligestilling.
Zita Gurmai
Hr. formand! I 2010 markerer vi 15-årsdagen for lanceringen af Beijinghandlingsprogrammet. Dette er et øjeblik til refleksion, hvor vi ikke kun skal evaluere det, vi har opnået indtil videre, men også overveje nye metoder til at opnå de mål, der blev fastlagt i 1995.
Begyndelsen var positiv: I 1995 blev der opnået global enighed om, at kvinder og mænd var lige i enhver henseende, herunder politisk, økonomisk, juridisk og socialt. Trods denne enighed er fortsættelsen mindre beroligende. Vi er stadig langt fra at opfylde mange af målene i Beijinghandlingsprogrammet. I mange lande har kvinder stadig ikke tilstrækkelige muligheder, og fattigdom har et kvindeligt ansigt.
Selv i det 21. århundrede, selv i udviklede lande, oplever vi endvidere igen debat om grundlæggende forhold, som sætter spørgsmålstegn ved allerede etablerede rettigheder, som f.eks. retten til seksuel og reproduktiv sundhed. Det glæder mig meget, at Parlamentet ikke følger sådanne tendenser, men tværtimod forpligter sig selv over for disse grundlæggende rettigheder. De politiske drøftelser og de konservative angreb mod menneskerettigheder er ikke desto mindre alarmerende, og de understreger tydeligt, at kampen for kvinders rettigheder langt fra er forbi.
Jeg mener ikke, at menneskerettigheder kan gøres til genstand for kompromis. Vi må ikke stille os tilfredse med den laveste fællesnævner. Når vi om få dage rejser til New York, skal vi derfor arbejde for at sikre, at alle kvinder får de samme rettigheder, og at disse rettigheder beskyttes. Jeg vil personligt gøre det under mottoet "Min krop, min ret", som vi skal formidle til alle kvinder i verden.
Antonyia Parvanova
Hr. formand! Når man ser tilbage på det, der er opnået siden vedtagelsen af erklæringen og handlingsprogrammet i Beijing for 15 år siden, kan man ikke afvise, at der stadig er meget at gøre. Vi er stadig langt væk fra Beijings strategiske målsætninger. Ulighed og kønsstereotype fordomme findes stadig i alle regioner i verden, herunder EU. Hvis vi vil opnå fremskridt for denne dagsorden, er det afgørende, at vi på nationalt og europæisk plan har pålidelige og sammenlignelige data vedrørende Beijingindikatorerne. Vi skal derefter også sikre, at disse indikatorer overvåges inden for rimelig tid med henblik på at opdatere vores EU's strategi for ligestilling i overensstemmelse hermed.
Her i Europa har vi stadig meget at tage fat på.
Lad os f.eks. tage situationen på arbejdsmarkedet. Vi skal udligne lønforskellen mellem mænd og kvinder, samtidig med at vi ser på forekomsten og repræsentationen af kvinder i lederstillinger i både offentlige og private organisationer.
Hvis vi ser nærmere på de social aspekter, fører uligheder og forskelsbehandling af kvinder oftest til udstødelse og fattigdom. Fattigdom er den største enkelte determinant for sundhed. Feminiseringen af fattigdom har en reel indvirkning på kvinders fysiske og mentale sundhed.
Mindretalskvinder oplever fattigdom, udstødelse og forskelsbehandling. Deres behov er generelt ukendte og oversete, og deres stemmer høres ikke. For romanikvinder er den forventede levetid ofte op til 10 år lavere end for flertallet. Børnedødeligheden er tre til fire gange større end blandt flertalsbefolkningen.
Forskelsbehandling, udstødelse og fattigdom skal også ses i lyset af befolkningsaldringen. Forskellene i forventet levetid mellem mænd og kvinder resulterer i øgede økonomiske og sociale vanskeligheder for enlige ældre kvinder. Dette er et nyt stigende og alvorligt fænomen, som skal undersøges nøje og behandles effektivt.
Endelig opfordrer jeg kommissæren til at udforme et direktiv om vold mod kvinder. Vi vil alle stå bag Dem.
Nicole Kiil-Nielsen
Hr. formand! Tilbage i 2006 anerkendte FN, at de svageste befolkninger og de fattigste befolkninger var hovedofrene for klimaændring. Faktum er, at kvinder udgør flertallet i begge kategorier.
I f.eks. Afrika syd for Sahara, hvor kvinder i forvejen forskelsbehandles med hensyn til adgang til og kontrol over jorden, reducerer den stigende knaphed på landbrugsjord som følge af tørke deres eksistensmuligheder endnu mere.
I henhold til en nylig rapport forventes det, at 1 mia. mennesker i 2050 vil være flygtet fra fjendtlige miljøer. Tabet af sikkerhed for disse klimamigranter, der tvinges til at flygte til midlertidige lejre, øger trusselsniveauet for kvinder.
Vi må dog indrømme, at ikke én eneste europæisk lovgivningstekst om miljøet i de seneste 15 år har omfattet kønsaspektet.
På vegne af Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance opfordrer jeg derfor EU og dets medlemsstater til at integrere spørgsmålet om ligestilling mellem mænd og kvinder i alle konsekvensanalyser, lovgivningstekster og politikker vedrørende miljøet.
Marina Yannakoudakis
Hr. formand! Det er knap 100 år siden, at alle kvinder fik stemmeret i Det Forenede Kongerige. Kampen for kvinders rettigheder er ikke et nyt fænomen, og jeg vil hylde alle kvindeorganisationer i verden, som stadig kæmper for ligestilling mellem mænd og kvinder.
Kvinder ønsker at kunne træffe uafhængige valg om deres karriere eller familieliv, herunder om de vil arbejde i traditionelle mandefag eller på lige fod passe børn og arbejde i hjemmet. Det, vi virkelig skal gøre, er at styrke kvinders position. Vi tror som konservative på valgfrihed og med valgfrihed fleksibilitet for kvinder og efterfølgende ligestilling.
Giver vi ubevidst kvinder færre beskæftigelsesmuligheder ved at kræve, at virksomheder tilbyder rettigheder, som de ikke kan sikre i dagens økonomiske klima? Får vi ligeledes kvinderne til ikke at blive hjemme hos børnene, fordi vi som samfund vægter dette mindre end arbejdsmarkedet?
Kommissæren sagde med rette, at vi har brug for at få kvinderne ud af recessionen og tilbage i arbejde. Jeg siger også, at vi skal sikre arbejdspladserne i små virksomheder, og at det vil hjælpe os med at nå dette mål. Gennem overdreven lovgivning bringer vi de små virksomheder i fare, hvilket igen begrænser selve den valgfrihed, som vi kæmper for at give kvinderne, og dermed den ligestilling, de fortjener.
Mara Bizzotto
Hr. formand, mine damer og herrer! I det svenske formandskabs rapport om Beijing omtales situationen for ikkevestlige kvinder i Europa overhovedet ikke. Enten findes problemet derfor ikke, eller også ønsker vi ikke at se det. Situationen for muslimske kvinder i verden i dag, herunder i Europa, er dog tragisk.
Hvis vestlig feminisme gennemgår en identitetskrise, skyldes det, at den populære kulturelle mangfoldighed har fået mange af os til at undgå at tage fat på disse problemer, som er kernen i de kampe, som så mange muslimske kvinder i Europa og resten af verden oplever.
Lad os efterlade kulturel mangfoldighed og politisk korrekthed der, hvor vi fandt dem, og lad os vokse med den nye udfordring: Europæiske mænd og kvinder skal nu, ikke senere, støtte muslimske kvinder i Europa i deres kamp for frigørelse og dermed også hjælpe de bevægelser i verden, der taler imod islamisk fundamentalisme.
Er vi villige til at kæmpe for at sikre, at kvinder i Europa kan slippe for symbolet for åndelig død, dvs. burkhaen? Er vi parate til at drøfte de stadig ringere forhold for kvinder i de muslimske samfund i Europa?
Hvis disse problemer drøftes i stedet for at blive fortiet, så vil vi få styrke til at støtte frigørelsen af kvinder i verden fra islamisk undertrykkelse.
Edit Bauer
- (HU) Hr. formand! 15 år efter vedtagelsen af Beijinghandlingsprogrammet kan og bør vi naturligvis tale om mange ting. Jeg vil dog hellere tale om det, der er vores opgave. Vi har én opgave, vi skal løse, og det er lovgivning. Mange ting er sket i løbet af disse 15 år både i medlemsstaterne og på EU-plan. Der er taget store skridt, navnlig som følge af vedtagelsen af lovgivning mod forskelsbehandling. Dette var et væsentligt skridt fremad med hensyn til at sikre lige muligheder. Vi kan dog ikke være tilfredse med fællesskabslovgivningen eller ofte end ikke medlemsstaternes lovgivning, da vi ofte oplever, hvor ineffektive disse bestemmelser stadig er. Ofte ændres situationen kun ganske lidt, når lovene er trådt i kraft. Vi kan f.eks. nævne lønforskellen mellem kvinder og mænd. I mere end 30 år har forskelsbehandling af mænd og kvinder været forbudt i henhold til loven, men alligevel har disse forskelle næsten ikke ændret sig i de sidste 10 år og har til tider endda haft en opadgående tendens.
Adgang til disse rettigheder er et særligt problem, da adgang til klage ofte er en særdeles dyr og kompliceret affære. De myndigheder, der har ansvaret for håndhævelse af ligestilling, og som overvåger lovgivningen mod forskelsbehandling i medlemsstaterne, har generelt for få ressourcer, og som følge af manglen på ressourcer er deres kompetence ofte begrænset til udlevering af information og rådgivning. I år vil vi forhåbentlig også få mulighed for at undersøge effektiviteten af de love, vi formulerer og vedtager her. Det er indlysende, at ikke alt kan løses gennem lovgivning. Det er vanskeligt at ændre stereotyper, og alligevel skal vi anerkende, at effektiviteten af vores love står og falder med, om dette lykkes for os. En enkelt sætning som afslutning: Fra tid til anden er det bestemt umagen værd at se tilbage på den vej, vi har tilbagelagt, men vi skal også klart se, hvor vi er på vej hen. Vi nærer store forhåbninger til den omformulerede EU 2020-strategi og til omformuleringen af strategien for ligestilling.
Edite Estrela
- (PT) Hr. formand! Det var en stor fornøjelse at lytte til Dem. De har sendt os et positivt budskab og bekræftet Deres vilje til at handle. Der skal bestemt ske meget, fordi vi i dag - 15 år efter Beijing - kan se, at resultaterne desværre stadig er af meget begrænset betydning. Det er ikke kun ansigtet på fattigdommen, der stadig er kvindeligt, men også ansigtet på analfabetisme, arbejdsløshed og lave lønninger. Forskelsbehandling i adgang til uddannelse og sundhedspleje forekommer stadig. Kvinder er hovedofrene for menneskehandel og fysisk, seksuel og psykisk vold. Kvinder er underrepræsenterede i politik og i selskabsbestyrelser, eller de er sagt på en anden måde udelukket fra de politiske og økonomiske beslutningsprocesser.
Vi ved også, at diagnosen skal være pålidelig og baseret på sammenlignelige statistiske data opdelt efter køn, hvis ligestillingspolitikkerne skal være tilstrækkelige og effektive. Det er, hvad vi har behov for, hvis vi skal kunne stille den korrekte diagnose og derefter gennemføre de korrekte foranstaltninger.
Teresa Jiménez-Becerril Barrio
- (ES) Hr. formand! Jeg vil gerne sige, at jeg ikke kom til Parlamentet for at hylde den helt nye lov om abort i Spanien.
Det, som jeg bekymrer mig om, er menneskeliv, og jeg er særlig bekymret for de kvinder - som jeg er her for at forsvare - hvis liv er i fare som følge af kønsbestemt vold, og jeg er her for at tilbyde dem et rum, hvori de kan leve frit og trygt.
I sin beslutning af 2. februar 2006 anbefalede Parlamentet, at medlemsstaterne indførte nultolerance over for enhver form for vold mod kvinder, og at de indførte de nødvendige foranstaltninger med henblik på at yde bedre beskyttelse til ofrene.
Stockholmprogrammet, som blev vedtaget i Parlamentet, skabte et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed for alle europæiske borgere, og bekæmpelse af kønsbaseret vold blev anført som en prioritet i dette program. Dette afspejles i min anmodning til det spanske formandskab om at fremme en europæisk beskyttelsesordre for ofre for kønsbestemt vold under dets mandat med det formål at sikre, at ofre for disse forbrydelser nyder samme beskyttelsesniveau i alle medlemsstaterne.
I et Europa uden grænser skal kampen mod kønsbestemt vold også være uden grænser, og medlemsstaterne skal arbejde hårdt for at harmonisere deres lovgivning, så kampen mod mishandling af kvinder overvinder de lovgivningsmæssige hindringer, der ligger i vejen, og så vi endelig kan beskytte kvindernes og deres børns liv, i det mindste i EU.
Jeg anmoder derfor Kommissionen og Rådet om at gøre alt, hvad der er nødvendigt, og alt, hvad de kan, for at arbejde videre med den europæiske beskyttelsesordre for ofre, som er et meget effektivt instrument til at sikre, at alle, der ikke respekterer kvinders værdighed og deres ret til at leve frit og trygt, ikke går ustraffet.
Iratxe García Pérez
- (ES) Hr. formand! ... (begyndelsen af talen er ikke tilgængelig af tekniske årsager) ... 30 000 kvinder forenede deres stemmer, idéer og planer for at opnå et mere retfærdigt og lige samfund. De kom fra forskellige steder, fra en lang række ideologier og kulturer, men de var forenet i målet om at kæmpe for anerkendelsen af retten til ligestilling og retfærdighed, for den sociale og politiske beskyttelse af kvinder, for delingen af ansvaret og for retten til seksuel og reproduktiv sundhed.
I dag er disse mål mere aktuelle end nogensinde før, og der er derfor stadig lang vej igen. Denne beslutning rejser derfor grundlæggende spørgsmål, f.eks. behovet for, at Kommissionen udvikler en strategi for overvågning af arbejdet, solide forbindelser til Beijinghandlingsprogrammet og fremme af politikker for ligestilling mellem kønnene for ikke at glemme ligestillingsperspektivet i lovgivningsprocesserne.
Det er vigtigt, at vi ikke glemmer, at Europa i dag kan være referencepunkt for resten af verden, hvad angår ligestillingspolitikker, men i vores arbejde og indsats skal vi også være opmærksomme på alle de kvinder uden for Europa, der ikke har nogen grundlæggende rettigheder overhovedet.
For dem og for kvinderne i Europa skal vi arbejde hårdt.
Mariya Nedelcheva
- (FR) Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer! Jeg vil gerne lykønske fru Svensson med udarbejdelsen af denne beslutning om FN-handlingsprogrammet for ligestilling mellem kvinder og mænd.
I dag er der på mange områder stadig ingen ligestilling mellem mænd og kvinder. Jeg tænker her på beskæftigelsesområdet, hvor lønforskellen er himmelråbende, og hvor det stadig er vanskeligt at forene familie- og arbejdsliv. Jeg kunne nævne mange andre tilfælde.
Trods indsatsen for at bekæmpe uligheden mellem mænd og kvinder er ingen af målene i Beijing +15-handlingsprogrammet blevet opfyldt fuldt ud. Det er ikke et spørgsmål om for altid at omdefinere vores mål her, da vi kender dem udmærket. I stedet skal vi genoverveje de foranstaltninger, vi iværksætter for at opfylde dem.
Det er efter min mening afgørende, at EU tydeligt udformer sin strategi inden for rammerne af FN's handlingsprogram og fokuserer på tre hovedområder. Vores strategi skal omhandle indsatsen på kort, mellemlang og lang sigt.
På kort sigt skal der gennemføres en detaljeret undersøgelse af alle følsomme områder inden for rammerne af den økonomiske og finansielle krise. Det handler om at definere præcise indikatorer, som vi kan bruge til at evaluere og måle indvirkningen af krisen på kvinders beskæftigelse og økonomiske situation. Disse indikatorer skal fokusere på økonomiske, sociale og miljømæssige aspekter.
På mellemlang sigt handler det om regelmæssig overvågning og opdatering af de tilgængelige statistiske data på nationalt plan. Derfor skal der gennemføres en regelmæssig revision af den serie af indikatorer, der allerede er udviklet inden for rammerne af Beijinghandlingsprogrammet, ud fra relevansen af den politiske, økonomiske og social kontekst. Hvis vi tager disse to aspekter i betragtning, vil vi opnå den overensstemmelse, der er behov for på europæisk plan, hvis vi skal opfylde vores fælles mål.
Endelig skal vi på lang sigt sikre, at ligestillingspolitikker integreres, men også stimulere udvekslingen af god praksis mellem medlemsstaterne og naturligvis sikre, at Kommissionens køreplan matcher det opnåede fremskridt.
Ved at indføre denne struktur på tre niveauer vil vi markant forbedre vores chancer for endelig at opfylde vores hovedmål.
Silvia Costa
- (IT) Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer! Beijing +15 står i år over for en finansiel, økonomisk og beskæftigelsesmæssig krise, der har en negativ indvirkning på leve- og arbejdsvilkårene for millioner af kvinder i hele Europa og resten af verden, men som kan repræsentere en mulighed for at revidere udviklingsmodellerne, organiseringen af arbejdsmarkedet og socialpolitikkerne.
I indsatsen for at styrke Beijing +15-målsætningerne skal EU på kvindernes vegne prioritere de politikker, der skal sikre adgang til miljøressourcer og kredit, herunder via mikrofinans, balancen mellem familie- og arbejdsliv, herunder ved at vedtage direktivet om forældreorlov, uddannelsespolitikker og incitamenter til virksomheder, der ansætter unge og kvinder, og kampen mod menneskehandel via et nyt direktiv, som forhåbentlig baseres på den beslutning, der blev vedtaget på det sidste møde i Strasbourg.
Vi skal frem for alt støtte udviklingssamarbejdet med henblik på at styrke kvinderne i de fattigste lande, herunder især de afrikanske lande, så vi opbygger en mulig europæisk-afrikansk alliance med kvinderne.
Det ville være godt - og her henvender jeg mig navnlig til kommissæren og formanden - hvis den europæiske delegation i New York promoverede og opnåede støtte til kampagnen for at få Nobels fredspris tildelt til kvinderne i Afrika, som symbolsk skulle repræsenteres af lederne af sammenslutninger, som er aktive i de lande, der er værst ramt af konflikter og fattigdom.
Sylvie Guillaume
- (FR) Hr. formand! I dag drøfter vi ligestilling mellem mænd og kvinder, 15 år efter den fjerde internationale kvindekonference, som blev afholdt i Beijing, og vi fejrer også det europæiske år for bekæmpelsen af fattigdom og social udstødelse.
Jeg vil gerne kæde de to sammen, da det er en kendsgerning, at kvinder stadig er de primære ofre for jobusikkerhed. I Frankrig repræsenterer de f.eks. 80 % af arbejdstagerne på deltid med usikre og dårligt betalte job. 80 % af kvinderne tjener også mindre end minimumslønnen. Det betyder, at de i sidste ende kun får en pension, der er på grænsen af den sociale mindsteindkomst. Dertil skal føjes den kendsgerning, at den gennemsnitlige lønforskel mellem kvinder og mænd stadig er meget høj.
Ligestilling findes derfor i høj grad kun i teorien, og kvinder, som desuden stadig bærer en stor del af det familiemæssige ansvar, er nogle gange nødt til at have flere job for forskellige arbejdsgivere, og alligevel tjener de mindre end mændene.
Derfor skal vi indføre offentlige politikker, der er specifikt målrettet mod disse uligheder, både på arbejdsmarkedet og i hjemmet, og sociale sikringsordninger, der aktivt opfylder kvindernes behov. Uden sådanne foranstaltninger vil opfyldelsen af Beijingmålene forblive utopi.
Vilija Blinkevičiūt
- (LT) Hr. formand! Princippet om ligestilling mellem mænd og kvinder er meget vigtigt for EU i indsatsen for at opfylde målene om vækst, beskæftigelse og social samhørighed. EU har gjort enormt fremskridt med hensyn til gennemførelsen af Beijinghandlingsprogrammet, men vi kan ikke stille os helt tilfredse med den nuværende situation. Betænkningen om gennemførelsen af Beijinghandlingsprogrammet har vist, at de mål, der er fastsat i handlingsprogrammet, endnu ikke er opfyldt i EU. Det er særdeles vigtigt, at Beijingindikatorerne bruges til at udvikle ligestillingsperspektivet i nationale reformprogrammer og i nationale rapporter om social sikring og social integration. Der mangler stadig tilstrækkelig pålidelige data både på nationalt plan og EU-plan, der fastlægger de social indikatorer, herunder kvinders fattigdom, vold mod kvinder og institutionelle mekanismer. Én af opgaverne for Det Europæiske Ligestillingsinstitut er at håndtere sammenlignelige data. De mål, der er fastlagt i instituttets arbejdsprogram, skal navnlig hjælpe med at gennemføre de indikatorer, der blev defineret i Beijing. Jeg er overbevist om, at det i en tid med økonomisk recession er afgørende, at vi styrker de institutionelle mekanismer for ligestilling mellem mænd og kvinder.
Mairead McGuinness
- (EN) Hr. formand! Jeg takker mine kolleger for deres bidrag til denne forhandling.
Jeg talte for nylig til en højniveaugruppe af tjenestemænd, kvinder, der havde nået det højeste niveau inden for deres job, og de var bekymrede over, hvordan de kunne gøre yderligere fremskridt. Jeg vil vende denne forhandling lidt på hovedet, fordi vi efter min mening bruger for meget tid på at forsøge at skubbe kvinder ud i erhverv og ikke ser på, hvorfor der er erhverv, som mænd ikke involverer sig i. Hovedårsagen er, at de ikke er tilstrækkelig vellønnede, og det vil jeg sige ganske grundlæggende. Vi giver ikke mennesker høj nok løn for at gøre rent, det arbejde, som ingen ønsker at udføre. Hvis vi så på, hvordan vi fordeler lønnen inden for sådanne erhverv, ville vi måske opnå ligestilling på det niveau og i den anden ende. Vi skal efter min mening tage fat på disse spørgsmål, hvis vi skal opnå reel ligestilling mellem mænd og kvinder.
Det spanske formandskab har f.eks. stort fokus på kvinders rolle inden for landbruget. Igen kan de spille en enorm rolle, men det anerkendes ikke og indgår bestemt ikke i overvejelserne, og igen er det et vigtigt aspekt af vores kommende reformer af landbrugspolitikken.
Der er to andre problemstillinger, jeg vil nævne. Mange kvinder bidrager til denne forhandling, men vi skal være ærlige med hensyn til, hvor mange af os der har mindreårige børn. Kunne vi være her, hvis vi havde det? Ja, men kun, fordi vi tjener mange flere penge end andre mennesker, der ikke kan følge med.
Endelig skal vi anerkende kvinderne i Iran. I går hørte vi fra dem, og Parlamentet og denne forhandling bør efter min mening anerkende deres kamp og ønske dem alt godt.
Silvia-Adriana Ţicău
- (RO) Hr. formand! Lige muligheder til mænd og kvinder er et grundlæggende princip i EU, som er nedfældet i Fællesskabets lovgivning. I 2009 udgjorde kvinderne 24 % af medlemmerne af de nationale parlamenter, 26 % af medlemmerne af de nationale regeringer og 33 % af de administrerende direktører i europæiske virksomheder samt 18 % af professorerne ved de europæiske offentlige universiteter. Jeg vil også nævne, at 81,3 % af de unge kvinder har afsluttet en uddannelse på mindst gymnasialt niveau, mens 59 % af universitetskandidaterne i EU er kvinder.
EU's strategi for vækst og beskæftigelse har til formål at sikre, at beskæftigelsesprocenten for kvinder når op på 60 % i 2010. Risikoen for fattigdom blandt kvinder skyldes dog primært situationen for enlige mødre. Det er vigtigt, at vi garanterer kvinder lige muligheder for udvikling og planlægning af deres karriere samt betingelser, der støtter balancen mellem deres personlige, professionelle og familiemæssige liv. På det punkt vil jeg understrege vigtigheden af børnepasningsordninger. Vi søger at sikre, at 30 % af alle børn under tre år kan tilmeldes og nyde godt af børnepasningsordninger for børn i denne aldersgruppe.
Ilda Figueiredo
- (PT) Hr. formand! Nu hvor vi nærmer os 100-årsjubilæet for kvindernes internationale kampdag og 15-årsdagen for vedtagelsen af Beijinghandlingsprogrammet, kan vi se, at der stadig er alvorlige problemer i kvinders liv, da de er ofre for usikker beskæftigelse, arbejdsløshed, voksende ulighed, kapitalismens krise og vold i samfundet, på arbejdspladsen og i familien. Fattigdom har et kvindeligt ansigt, også her i EU, hvor kvinder udgør flertallet af de 85 mio. mennesker, som lever i fattigdom. Vi støtter derfor ikke blot den beslutning, der er godkendt i Udvalget om Kvinders Rettigheder og Ligestilling, men håber også, at den vil blive godkendt af flertallet i Parlamentet, herunder det punkt, der understreger, at seksuel og reproduktiv sundhed og rettigheder udgør en integreret del af dagsordenen for kvinders rettigheder, og at det er vigtigt at øge bestræbelserne på at forbedre kvinders reproduktive rettigheder og sundhed både i Europa og på globalt plan.
Det er på tide, at vi sætter en stopper for ulighed og stereotype fordomme og prioriterer fremme af lige rettigheder for kvinder og frem med hensyn til socialt fremskridt.
Corina Creţu
- (RO) Hr. formand! Et af indsatsområderne i Beijinghandlingsprogrammet fra 1995 omhandler bekæmpelse af vold mod kvinder. 15 år efter denne historiske FN-konference er resultatet af vurderingen af indsatsen for at forbedre situationen for verdens kvinder skuffende. Adskillige programmer, som er blevet vedtaget gennem årene, er desværre langt fra blevet til virkelighed - for ikke at nævne milleniumudviklingsmålene, som omfatter fremme af ligestilling mellem mænd og kvinder. Vold i hjemmet, brug af voldtægt som et våben i krig, omskæring, tvangsægteskab, menneskehandel og sexslaveri er stadig mareridt, der ødelægger tilværelsen for millioner af kvinder i hele verden.
Vi kan ikke tale om succes, medmindre EU involverer sig mere intenst i dette område. Vi har brug for en omfattende strategi for at håndtere fattigdom, mangel på uddannelse og information, straffrihed, væbnede konflikter og menneskehandel med henblik på prostitution. Det er vigtigt, at vi ikke glemmer, at vold mod kvinder - inden den bliver til ondskab - ofte udløses af en serie af faktorer, som vi skal bekæmpe med en mere forenet og fast indsats.
Franz Obermayr
- (DE) Hr. formand! Der løber en rød tråd gennem Beijinghandlingsprogrammet, nemlig ikke-diskrimination. Det er en god ting. Kvinder må ikke sættes i en ringere situation end mænd uden en god og reel grund.
Jeg mener dog ikke, at kønskvotering - såkaldt "positiv" diskriminering - er en fornuftig løsning på dette. Kompetencer må være nøglekriteriet, ikke køn. Jeg afviser derfor kraftigt kønskvoteringen ved udnævnelsen af Kommissionen. I stedet for at bekymre os over kvoter burde vi i virkeligheden fokusere på de kvinder, der undertrykkes og forskelsbehandles.
I Europa tillader vi, at muslimske kvinder lever i en slags parallelsamfund, hvor vold mod kvinder og andre former for undertrykkelse er en del af dagligdagen. Vi tillader, at muslimske kvinder i Europa ikke har frihed til at træffe beslutninger inden for mange områder af deres tilværelse. Det starter med deres klædedragt, fortsætter via uddannelse til deres valg af karriere og deres valg af ægtemand. Kvinderettighedsforkæmpere fra islamiske lande kommer til os i håb om, at vi kan gøre noget ved det her. Hvor er vores Europa af menneskerettigheder, når vi har brug for det?
Vi skal efter min mening standse disse kunstige drøftelser om kvoter og i stedet arbejde for at bekæmpe den massive diskrimination, der finder sted hver dag i Europa forklædt som religionsfrihed - dette hører i sandhed ikke hjemme i vores oplyste og værdibaserede samfund.
Monika Flašíková Beňová
- (SK) Hr. formand! Hvis det ikke havde været for den forrige taler, Dem og ministeren, ville vi have været en kvindegruppe, der diskuterede, hvordan vi kan forbedre ligestillingen mellem mænd og kvinder. Dette er uden tvivl et af de vigtigste problemer i det moderne samfund, og jeg er enig med fru Svensson i, at der er et grundlæggende behov for at koordinere aktiviteterne på alle disse niveauer.
Ud over det faktiske problem med fortsat manglende ligestilling mellem mænd og kvinder er der også på europæisk plan en mangel på en kønsdifferentieret opdeling af høj kvalitet af de aftale indikatorer, f.eks. inden for kvinders fattigdom, vold mod kvinder og kvinders menneskerettigheder. Kommissionen skal derfor give Eurostat til opgave at udvikle sammenhænge, der kan koordinere indsamlingen af sammenlignelige data eller data fra medlemsstaterne, samtidig med at Kommissionen lægger pres på medlemsstaterne, så de samarbejder aktivt med Eurostat.
Trods dette er EU stadig førende i verden, når det gælder ligestilling mellem mænd og kvinder, og vi skal efter min mening dele de eksempler på god praksis, som vi allerede har i EU, med resten af verden. I næste forhandlingsrunde bør vi også tale om de gode ting, som vi har opnået. Når vi om fem år fejrer 20-årsdagen for Beijing, tror jeg, at vi endelig kan fejre større fremskridt i bekæmpelsen af den manglende ligestilling mellem mænd og kvinder i hele verden.
Angelika Werthmann
- (DE) Hr. formand! Ligestilling mellem mænd og kvinder er et grundlæggende princip i EU. Dette princip er nedfældet i traktaterne og på websteder og citeres gladelig ofte og mange steder. Det er derfor berettiget at spørge, hvorfor vi altid taler om det. Svaret er ganske simpelt: fordi ligestilling ikke er indført på mange områder. Jeg glæder mig til den dag, hvor vi ikke længere skal tale om dette, og hvor princippet om ligestilling mellem mænd og kvinder endelig er blevet opnået på det sociale område.
Diego López Garrido
Hr. formand! Jeg er enig i alle de bemærkninger, vi har hørt, alle undtagen hr. Obermayrs bemærkning, som jeg kun er delvis enig i.
Jeg må sige, at disse bemærkninger fra de kvindelige medlemmer er et udtryk for en ny fase, der indledes i EU, også inden for ligestilling mellem mænd og kvinder.
Ligestilling mellem mænd og kvinder gavner ikke kun kvinder. Den gavner også mænd. Ligestilling mellem mænd og kvinder er en grundlæggende forudsætning for sameksistens. Jeg troede derfor, at både mænd og kvinder ville tale her i dag, fordi den gavner os alle, ikke kun kvinderne, og jeg mener, at EU har forpligtet sig til ligestilling mellem mænd og kvinder på en meget intelligent måde.
Det har EU gjort i EU-traktatens artikel 2, som for første gang nævner princippet om ligestilling mellem mænd og kvinder i primær lovgivning, i EU-traktatens artikel 3 og i artikel 8 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, som anfører, at alle EU's politikker skal være baseret på princippet om ligestilling mellem mænd og kvinder. Det betyder alle politikkerne. Traktaterne placerer med andre ord princippet om ligestilling mellem mænd og kvinder i hjertet af de europæisk politikker, og det er blevet et kerneprincip på EU's politiske dagsorden. Det, som vi skal gøre, er at omsætte dette mandat, som EU-traktaten har givet os, til praksis.
Det er, hvad det spanske formandskab ønsker at gøre, og hvad Rådet ønsker at gøre, og vi er overbeviste om, at vi vil kunne samarbejde med Kommissionen.
Så sent som i går afholdt vi et møde med Kommissionen i Madrid. Kommissær Reding deltog, og vi er sikre på, at Kommissionen vil samarbejde tæt med henblik på at virkeliggøre vores ambitioner vedrørende ligestilling mellem mænd og kvinder under dette formandskab.
Allerførst - blot for at nævne noget nærtforestående - er den 8. marts en vigtig dag, fordi det er kvindernes internationale kampdag, hvor Parlamentet vil drøfte kvindechartret. Samme dag vil Rådet for beskæftigelse, socialpolitik, sundhed og forbrugerpolitik også drøfte idéen om ligestilling i sammenhæng med social samhørighed, som er et andet af EU's principper, ligestilling mellem mænd og kvinder i sammenhæng med social samhørighed og udryddelse af vold.
Det emne, der blev nævnt oftest af talerne, var nok behovet for at udrydde kønsbestemt vold, som er den største skamplet på vores samfund, det værste i vores samfund, nemlig vold mod kvinder.
Jeg er sikker på, at beskyttelsesordren mod kønsbestemt vold vil være et af resultaterne, fordi vi må se det, der sker i de kommende måneder som resultater. Endnu en gang vil jeg sige, at vi regner med Kommissionens og Parlamentets samarbejde på dette område.
Viviane Reding
Hr. formand! Ligestillingsdirektiverne blev første gang gennemført i 1970'erne, og siden har mange direktiver ikke kun ændret lovene i medlemsstaterne - der var ingen love i medlemsstaterne på daværende tidspunkt - men har også skabt lovene i medlemsstaterne, lovene om ligestilling mellem mænd og kvinder på alle niveauer i samfundet. Alligevel, og det har De helt ret i, har vi gode love, men praksis følger ikke efter. Det første, vi skal gøre, er efter min mening ikke at vedtage nye love, men at sørge for, at lovene rent faktisk gennemføres i samfundet.
Jeg drømmer om en dag, hvor vi kan have en forhandling i Parlamentet, hvor 50 % af talerne er mænd, og 50 % er kvinder. Jeg drømmer om en dag, hvor vi ikke længere har brug for kvindernes internationale kampdag, fordi der ikke længere er noget problem. Det er dejligt at drømme, men virkeligheden er her, og vi skal taget fat på tingene. Derfor er jeg meget taknemmelig over for det spanske formandskab, som har sat kvindespørgsmålet øverst på listen over prioriterede områder.
Jeg er sammen med mine kolleger i Kommissionen meget opsat på at få ligestillingsaspektet inkluderet i alle de politikker, som vi fremlægger. Sammen med min kollega, hr. Andor, som er ansvarlig for beskæftigelsen, vil jeg sikre, at dette udmøntes i praksis i 2020-programmet.
Med hensyn til de øvrige elementer vil jeg, som jeg allerede har sagt, arbejde sammen med Udvalget om Kvinders Rettigheder og Ligestilling om den nye strategi for ligestilling, hvor spørgsmål, som f.eks. lønforskel mellem mænd og kvinder og kvinders deltagelse i beslutningsprocessen, vil stå højt på dagsordenen, fordi de er reelle strukturelle problemer, som vi skal løse. Men der er også samfundsmæssige spørgsmål, der går meget dybt, og som vi skal håndtere med hjælp fra kvindeorganisationer, med hjælp fra medlemsstaternes ministre, med hjælp fra de nationale love og med hjælp fra de europæiske love, og der er naturligvis også det frygtelige problem med vold mod kvinder. Det vil stå først i det arbejde, som vi skal lede.
Jeg mener dog, mine damer, at vi skal være stolte, når Parlamentets delegation rejser til New York for at fejre 15-årsdagen for Beijinghandlingsprogrammet, fordi vi har opnået meget, hvis vi ser tilbage på resultaterne gennem de sidste 15 år. Vi er måske ikke nået helt frem til det sted, vores drømme fører os til, men vi har opnået meget, og gennem denne erfaring kan vi i høj grad hjælpe kvinder på andre kontinenter. Det vil blive emnet på mødet i New York. Det vil ikke kun omhandle det, som europæiske kvinder gør, men også hvad europæiske kvinder og europæiske politikker, udviklingspolitikkerne, kan gøre for kvinder på andre kontinenter.
I den henseende mener jeg også, at chartret om grundlæggende rettigheder, som er en smuk tekst, der bør læses af alle børn i de europæiske skoler, og som bør studeres af alle studerende på vores universiteter, fastlægger det helt rigtige: Der er ingen forskel mellem mænd og kvinder. De er lige, og det er vores ansvar at råbe op, når denne grundlæggende forudsætning ikke omsættes til praksis i gennemførelsen af lovgivning i medlemsstaterne. Det er ikke kun her, vi skal råbe op. Vi skal også råbe op i medlemsstaterne og påpege de problemer, der opstår, og som ikke løses, og vi må ikke tie, før end problemet er løst.
Jeg har en opfordring til alle mænd i Parlamentet. Slut Deres stemmer til kvindernes stemmer.
Formanden
Som afslutning på forhandlingen har jeg modtaget et beslutningsforslag, jf. forretningsordenens artikel 115, stk. 5.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.30.
Skriftlige erklæringer (artikel 149)
Vasilica Viorica Dăncilă  
FN har indført den internationale dag for afskaffelse af vold mod kvinder, som hele verden fejrer den 25. november hvert år. Dette fænomen er meget udbredt, idet 45 % af alle kvinder i Europa udsættes for forskellige former for vold. På globalt plan er én ud af tre kvinder blevet slået, voldtaget eller misbrugt på anden måde. Dette fænomen ses ikke kun i form af vold i familien mod kvinder og piger, men også gennem udnyttelse, seksuel vold, menneskehandel, æresforbrydelser, skadelige sædvaner, som f.eks. afbrænding af brude eller tidlige ægteskaber, og andre former for vold mod kvinders kroppe, sind og værdighed. I de fleste tilfælde er aggressoren kvindens mand eller partner eller et bekendtskab. Vold mod kvinder er efter min mening en af de værste krænkelser af menneskerettighederne. Den er så meget desto mere alvorlig, fordi den findes på alle kontinenter og i alle lande og kulturer - uanset niveauet af økonomisk udvikling. Forbryderne bag disse handlinger skal straffes hårdt. I tilfælde af omfattende forbrydelser skal Den Internationale Straffedomstol spille en rolle og sikre en tæt sammenhæng med de nationale domstoles afgørelser.
Lidia Joanna Geringer de Oedenberg  
15-årsdagen for den berømte verdenskonference om lige rettigheder for kvinder, som blev afholdt af FN i Beijing, nærmer sig. I løbet af disse 15 år er det lykkes for de 189 lande, der har undertegnet FN-handlingsprogrammet for ligestilling mellem kvinder og mænd, at opnå et vist fremskridt inden for alle de 12 indsatsområder, der er defineret i dokumentet. De fleste af de identificerede problemer er dog stadig aktuelle i dag, navnlig problemet med vold i hjemmet mod kvinder og inddragelsen af kvinder i væbnede konflikter. Det er ikke nødvendigt at fremlægge disse emner i Parlamentet - vi drøfter dem under forhandlinger om krænkelser af menneskerettighederne på næsten hvert plenarmøde. Jeg vil derfor udtrykke min agtelse for FN-initiativet. Hvert femte år gennemføres en detaljeret gennemgang af handlingsprogrammet i mange lande (sidste gang var i 2005), og de mest presserende forhold fremhæves. For fem år siden blev de lande, der har undertegnet handlingsprogrammet, gjort opmærksomme på det høje antal voldtægter, der begås mod kvinder, stigningen i omfanget af hiv- og aids-infektioner blandt kvinder og den forskelsbehandling, som kvinder i beskæftigelse udsættes for. Desværre kunne de samme betragtninger fremsættes i dag. Vi har brug for en meget konkret handlingsplan med reel støtte fra alle de lande, der har undertegnet handlingsprogrammet, og med inddragelse af EU, så klare fremskridt kan registreres ved næste gennemgang af programmet om fem år.
Daciana Octavia Sârbu  
Jeg er overbevist om, at ligestilling mellem mænd og kvinder skal være en af nøglemålsætningerne for ethvert demokrati. Der er gjort en betydelig indsats i EU for at opfylde målsætningerne i Beijinghandlingsprogrammet, men det har ikke været muligt at opfylde dem alle. Der hersker i Europa stadig stærke kønsstereotype fordomme omkring kvinder og betydelige lønforskelle mellem mænd og kvinder, og fremskridtet med hensyn til at få flere kvinder til at deltage i beslutningsprocessen har været særdeles langsomt. Generelt er ligestilling desværre kun en forhåbning, navnlig i landene i Østeuropa, de nye medlemmer af EU. For at opnå bedre resultater i medlemsstaterne, hvad angår opfyldelse af målsætningerne i Beijinghandlingsprogrammet, er pålidelige og sammenlignelige data om kvinders situation på både europæisk og nationalt plan en nødvendighed. Der skal også gennemføres en regelmæssig gennemgang af det fremskridt, der opnås inden for de kritiske områder, som udpeges i handlingsprogrammet. Det glæder mig dog, at det spanske formandskab har medtaget problemerne med ligestilling mellem mænd og kvinder på sin liste over prioriterede områder og navnlig fokuserer på kvinder, der arbejder i landbrugssektoren. Jeg vil derfor benytte lejligheden til at lykønske formandskabet med dette initiativ.
Joanna Senyszyn  
Et af de strategiske områder, der defineres i Beijinghandlingsprogrammet, er kvinders rettigheder som en grundlæggende, integreret og udelelig del af de universelle menneskerettigheder. Målet er fuldt ud at indføre internationale instrumenter til beskyttelse af disse forhandlinger, herunder konventionen om afskaffelse af alle former for diskrimination imod kvinder. En form for diskrimination er krænkelsen af kvinders reproduktive rettigheder. En rapport om reproduktive rettigheder i Polen i 2007 og anbefalingerne fra FN's Menneskerettighedsråd, som er baseret på denne rapport, viser tydeligt, at polske kvinder har vanskeligt ved at få adgang til prævention med godtgørelse, sundhedspleje under graviditeten, prøver før fødslen og endda smertefri fødsel. De nægtes mulighed for legal abort i praktisk talt alle tilfælde, selv i tilfælde, der er tilladt i henhold til loven. Som følge deraf udføres der hvert år 200-400 legale afbrydelser af svangerskab i Polen sammenlignet med 100 000 illegale.
Jeg foreslår, at der vedtages en legal abortrate, der beregnes som antallet af legale svangerskabsafbrydelser pr. 1 000 levende fødsler om året, med henblik på at sikre ligestilling mellem kvinderne i EU's medlemsstater. I lande, hvor kvinderne har ret til at vælge abort, ligger raten på omkring 200. I Polen er den 1. Dette er et objektivt mål for krænkelsen af kvinders reproduktive rettigheder i Polen. Jeg opfordrer til mere effektivt samarbejde mellem EU og FN om overvågningen af kvinders rettigheder og indførelsen af foranstaltninger, der kvantificerer krænkelser af kvinders rettigheder.
Anna Záborská  
Beslutningen afspejler ikke hele Beijinghandlingsprogrammet. Som altid er det nemmere at dvæle ved kønsstereotyper, "reproduktiv sundhed" for ikke at nævne abort, CEDAW, vold og kvoter. Er der ikke andre problemer for det store flertal af kvinder og mødre i Europa og resten af verden? Er det ikke på tide, at vi også tager fat på andre hindringer? I punkt 9 i Beijinghandlingsprogrammet udpeges styrkelsen af alle kvinder dog som handlingsprogrammets mål. Det er afgørende, at alle kvinder kan identificere sig med offentlige ligestillingspolitikker, som respekterer deres naturlige forskel og deres nødvendige komplementære natur, og som ikke taber vigtigheden af nationale og regionale identiteter eller historisk, kulturel og religiøs forskellighed af syne. Gennemførelsen af handlingsprogrammet hører under hver medlemsstats suveræne ansvar, idet de skal tage hensyn og udvise streng respekt for diverse religiøse og etiske værdier og for kulturarven og de filosofiske overbevisninger blandt enkeltpersoner og deres samfund. Hvis gennemførelsen af Beijinghandlingsprogrammet havde respekteret disse forudsætninger, havde vi ikke kunnet konstatere den mindste forbedring af kvinders situation. Denne beslutning udsender et partisk signal, der deler snarere end forener.
Artur Zasada  
Jeg støtter fuldt ud fru Svenssons arbejde vedrørende problemet med ligestilling mellem mænd og kvinder, og jeg er enig i, at de problemstillinger, hun rejser, har en betydelig indflydelse på processen med at opnå lige rettigheder for mænd og kvinder. Samtidig vil jeg påpege, at mange kvinder bevidst og frit vælger at arbejde i hjemmet for familien. Nogle gange tvinges de til at opgive deres karriere af uforudsete årsager, f.eks. behovet for at passe et sygt eller handicappet barn. Et væsentligt problem i denne situation er manglen på passende løsninger vedrørende retten til alderspension for disse kvinder. I mange lande findes der slet ingen løsninger på dette område, eller også er de løsninger, der findes, utilstrækkelige til at sikre kvinderne anstændige levevilkår. Det er derfor afgørende, at forhandlingen om ligestilling mellem mænd og kvinder også omfatter retten til ydelser for kvinder, der arbejder hjemme og passer børn.
