Situationen i Elfenbenskysten
Formanden
Det næste punkt er redegørelsen fra næstformanden for Kommissionen og den høje repræsentant for EU for udenrigsanliggender og sikkerhedspolitik om situationen i Elfenbenskysten.
Zsolt Németh
Hr. formand! Sidste mandag gik FN's mission i Elfenbenskysten og de franske Licorne-tropper i gang med at uskadeliggøre det store våbenarsenal, der var i hænderne på tidligere præsident Laurent Gbagbo. Disse våben var i de seneste uger ofte blevet brugt til at terrorisere civilbefolkningen i Abidjan, hvor adskillige er døde og såret. Uskadeliggørelsen af disse våben var derfor nødvendig for at beskytte civilbefolkningen, og den blev udført i overensstemmelse med FN's Sikkerhedsråds mandat i dets resolution 1975.
Kort efter igangsatte de republikanske styrker, der er loyale over for den demokratisk valgte præsident Alassane Ouattara, en landoffensiv mod Laurent Gbagbos sidste tilflugtssted i Abidjan for at tvinge ham til at overdrage magten. På baggrund af disse igangværende operationer håber vi, at hele Elfenbenskysten nu er kommet under kontrol af landets lovlige regering. Jeg kan blot beklage, at denne magtoverdragelse kun kunne ske på bekostning af menneskeliv og under lidelser, og at valgurnernes dom alene ikke var nok. Dette er dog en sejr for demokratiet i Afrika, og det sender et vigtigt budskab til mange lande på kontinentet, hvor der i øjeblikket er politiske valg.
Siden sit nederlag i præsidentvalget den 28. november 2010 har hr. Gbagbo nægtet at overdrage magten, på trods af at internationale observatører har beskrevet valget som frit og retfærdigt, og at hele det internationale samfund, via FN's attestering, anerkendte hans modstander, Alassane Ouattara, som den lovligt valgte præsident.
I de fire måneder, der er gået siden, har Ecowas, Den Afrikanske Union og FN taget adskillige initiativer til at forhandle en fredelig magtoverdragelse. Jeg vil gerne rose disse organisationer for deres bestræbelser i fredens og demokratiets navn. Desværre blev alle forslag til en fredelig magtoverdragelse afvist af hr. Gbagbo, som insisterede på at klynge sig til magten på ulovlig vis. EU holder ham derfor personligt ansvarlig for de lidelser og de blodsudgydelser, ivorianerne har været udsat for under disse fire måneders krise efter valget. Hr. Gbagbo bør derfor gøres retligt ansvarlig for sine handlinger.
EU har via sin høje repræsentant, Baroness Ashton, lykønsket præsident Ouattara med sejren, men vi er klar over alle de udfordringer, der venter ham. Han har vundet krigen, nu skal han vinde freden. Lov og orden skal genoprettes, så de hundredtusinder af mennesker, der er flygtet fra deres hjem og endog har forladt landet, nu kan føle sig sikre og rejse hjem igen. Der skal sættes gang i økonomien igen for at gøre en ende på de seneste 10 års tilbagegang og skabe vækst og arbejdspladser. Forvaltningen skal begynde at fungere igen, så man kan levere offentlige forsyninger og tjenester.
EU har stået ved Elfenbenskystens side i alle kriseårene. Samarbejdet med EU har betydet humanitær bistand, men også hjælp til genopbygning og forsoning efter konflikterne. Omkring 500 mio. EUR er blevet udbetalt siden 2003. I de seneste dramatiske måneder har EU truffet en række begrænsende foranstaltninger mod enkeltpersoner og selskaber, der støtter hr. Gbagbo, og vores afrikanske partnere anerkender, at det har været en betydelig hjælp under krisen. EU bør fortsat stå ved Elfenbenskystens side på dette afgørende tidspunkt. Man er ved at forberede en bistandspakke, der skal søsættes snarest muligt. Tiden er nu inde til at begynde arbejdet med at sikre en varig fred i Elfenbenskysten.
Cristian Dan Preda
Hr. formand! Begivenhederne det seneste døgn i Elfenbenskysten har været forvirrende. Vi hørte, at hr. Gbagbo skulle overgive sig, en påstand, der senere blev benægtet. Nu har præsident Ouattaras republikanske styrker, der er trætte af at vente på resultatet af det endeløse skænderi, indledt en offensiv mod Abidjan.
Midt i al denne forvirring må vi ikke glemme, hvad det var, der bragte os i denne situation. Jeg minder Dem om, at inden for de seneste fire måneder er flere hundrede mennesker døde, og en million mennesker er flygtninge. Det går ikke, at vi ikke kan se skoven for bare træer. At vi befinder os i denne situation, skyldes hr. Gbagbos stædige afvisning af at lytte til dommen fra valgurnerne og acceptere sit nederlag. Nu hvor hans regime er ved at kollapse i kølvandet på hans støtters afhopninger, mener jeg, at tiden endelig er inde, til at hr. Gbagbo afgiver magten til den retmæssige præsident, Alassane Ouattara.
Herudover må vi ikke glemme de krænkelser af menneskerettighederne og den humanitære folkeret, der er begået i landet, krænkelser, som måske er forbrydelser mod menneskeheden. Ingen anstrengelser bør spares for at retsforfølge ophavsmændene til disse krænkelser, også på internationalt plan.
Endelig vil jeg gerne rose, hvad FN's mission i Elfenbenskysten (UNOCI) har gjort sammen med franske styrker for at håndhæve FN's Sikkerhedsråds mandat, der har til formål at standse brugen af tunge våben og beskytte civilbefolkningen.
Thijs Berman
Hr. formand! Man kan se en ende på kampen om magten i Elfenbenskysten, efter at mere end 1 500 mennesker er døde, næsten en million mennesker i regionen er gjort til flygtninge, husene i hele gader er blevet plyndret, og økonomien er gået i stå. Landet gennemgår en katastrofe, og det er den pris, Laurent Gbagbo har måttet betale for at nægte at indrømme sit nederlag. Hans ubøjelige afvisning af at respektere vælgernes ønsker fortjener stærk fordømmelse.
Mange andre ting fortjener også fordømmelse, nemlig al volden de seneste par måneder, de mange menneskerettighedskrænkelser, truslerne, volden mod FN-personale, talerne, der har opildnet til had, og kidnapningerne. Der foregår stadig noget brandslukningsarbejde, men man forhandler om Gbagbos afgang, og det er godt nyt. Men der er stadig en nødsituation i Elfenbenskysten. Mange ivorianere er ved at løbe tør for mad og vand, fordi de ikke har turdet forlade deres hjem.
Det er altafgørende, at præsident Alassane Ouattara får al mulig støtte, mens retsstatsprincippet bliver genindført. Herefter kan folk leve i fred og uden frygt, og pressefriheden vil blive genetableret. En tilbagevenden til retsstatsprincippet er nu det første, der skal ske. I den henseende har præsidenten en forpligtelse til at forhindre sine tropper i at bruge magt mod befolkningen, og det er godt, at Ouattara har beordret en undersøgelse af omstændighederne omkring den chokerende massakre i Duékoué. Uanset hvilke metoder ivorianerne vælger til at genetablere retsstatsprincippet, om det sker via domstolene eller via en sandheds- og udsoningskommission, står én ting klart, nemlig at der ikke findes nogen begrænsende statut for krigsforbrydelser. Den Internationale Straffedomstol skal have mulighed for at gøre sit arbejde.
Sanktionerne har virket, idet Gbagbo er blevet tørlagt økonomisk. Imidlertid skal vi nu sikre, at vi hurtigt begynder at afvikle sanktionerne, lige så snart Ouattara indtager det embede, der rettelig tilkommer ham, for bogstaveligt alt er gået i stå. Selv programmer for uddeling af medicin til mennesker i Elfenbenskysten med HIV eller AIDS er nu i farezonen. De, der donerer bistand til Elfenbenskysten, bør ikke lade landet i stikken nu.
Marielle De Sarnez
for ALDE-Gruppen. - (FR) Hr. formand! Mens vi taler, er afslutningen på krisen i Elfenbenskysten forhåbentlig umiddelbart forestående. Vi vil alle gerne høre, at hr. Gbagbo har overgivet sig inden for de næste få timer.
Det internationale samfund har været meget tålmodigt, Den Afrikanske Union har forestået adskillige mæglingsrunder, og FN valgte igennem flere måneder at undlade at gribe ind mellem de to parter. FN's mission i Elfenbenskysten (UNOCI) er nu skredet til handling, med støtte fra de franske Licorne-tropper og i overensstemmelse med Sikkerhedsrådets resolution, men den har gjort det for at beskytte civilbefolkningen mod de tunge våben, som det nuværende regime anvender.
Krisen i Elfenbenskysten bør nu tjene som eksempel for alle, som nægter at opgive magten trods et valgnederlag. Disse personer skal forstå, at det internationale samfund fra nu af er fast besluttet på at håndhæve loven. Men i lande, der er splittet af strid, og hvor en status som nationalstat stadig er under udvikling, kan vi ikke stille os tilfredse med at erklære en sejrherre. Vi skal stræbe efter at opnå national udsoning. Det er det budskab, vi nu skal sende til hr. Ouattara, som vil være ansvarlig for at danne en national samlingsregering.
Da hver lejr har anklaget den anden for massakrer og forbrydelser mod menneskeheden, skal der igangsættes undersøgelser for at fordele skylden og lade retfærdigheden ske fyldest. Retfærdighed kan indebære hævn, men den kan også bringe fred. Jeg vil gerne plædere for den sidste mulighed, hvis det så betyder, at Elfenbenskysten igen kan opleve fred og stabilitet og igen opleve vækst og udvikling.
Judith Sargentini
Hr. formand! Nu er jeg forvirret. Jeg hørte det ungarske formandskab sige, at hr. Ouattara har vundet krigen, og nu skal han vinde freden. Men jeg har set tv hele dagen for at følge med i alle nyhederne, og for mig ser det ud til, at Ouattara stadig er i færd med at vinde krigen. Det ser ud, som om det vil ske, men det kommer til at vare nogen tid endnu.
Når det endelig lykkes ham at indtage præsidentembedet i landet, vil han lægge fire måneders elendighed bag sig, som har efterladt landet på sammenbruddets rand, økonomien i ruiner, dræbte og befolkningsgrupper, der er spillet ud mod hinanden. Hvilken begyndelse på en ny regeringsperiode! Hvis vi bruger udtryk som f.eks. "en sejr for demokratiet i Afrika" til at beskrive valg, der har medført krige, forekommer det mig, at vi blander ordene sammen. Hvad der imidlertid er langt alvorligere, er, at landet har reageret på valget på en sådan måde.
Hvad bør vi i Europa nu gøre, hvis hr. Ouattara får mulighed for at indtage sit embede? Jeg mener, at vi med kakaoboykotten har vist, at vi er i stand til at reagere hurtigt, og at vi kan bruge handel til at fremme demokrati. Elfenbenskysten er et af AVS-landene, og som sådan modtager det udviklingsbistand fra os. Derfor skal en politisk dialog være med i billedet. Vi skal gå ind i denne politiske dialog med en mand, som er i stand til at vise, at han kan samle alle egne af landet igen. Han er nødt til at vise os og resten af verden, men først og fremmest sit eget folk, at han er i stand til at komme fri af denne vold, og at han er villig til at gøre det godt igen.
Marie-Christine Vergiat
Hr. formand! Det er svært at kommentere situationen i Elfenbenskysten, når den hele tiden ændrer sig og er utrolig usikker.
Jeg vil begynde med at takke skyggeordførerne, som i morges arbejdede på det beslutningsforslag, der skal fremlægges i morgen. Vi har alle arbejdet sammen for at sikre, at forslaget er afbalanceret og langsigtet. Vi ved i dag, at der sandsynligvis er begået grusomheder af begge lejre, og at de skyldige skal retsforfølges, uanset hvem de er.
Den ivorianske befolkning har været det store offer for situationen i Elfenbenskysten. FN's tilstedeværelse på stedet i form af FN's mission i Elfenbenskysten (UNOCI) har ikke ydet civilbefolkningen beskyttelse. Hvad værre er, har missionen, støttet af franske militærstyrker, grebet til handling mod den ene side, ganske vist under auspicier af en FN-resolution, men én, der er fra 1975 og altså er 36 år gammel. Formanden for Den Afrikanske Union, hr. Obiang Nguema, fordømte det utvetydigt i går. Heldigvis ser UNOCI ikke ud til at være involveret i det afsluttende angreb, som tilsyneladende indsættes nu af hr. Ouattaras tropper.
På baggrund af alt dette ønskede vi ikke at blive forbundet med beslutningen, og vi stemmer ikke for den. Vi er alle klar over Frankrigs rolle i Afrika. "Françafrique" har forvoldt stor skade og gør det fortsat. De franske myndigheder gør i øvrigt ikke noget for at skjule deres politik, idet de hævder, at de ønsker at beskytte og bevare Frankrigs interesser.
Bruno Gollnisch
(FR) Hr. formand! Det frygtelige ved vores moderne samfund og navnlig det europæiske samfund, for ikke at tale om vores Parlament, er den almindelige flokmentalitet, vores tendens til at opføre os som får.
Bortset fra de sidste to talere har alle simpelthen efterabet, hvad de har læst i avisen, hørt i radioen eller set på tv. Alle fortæller os, at hr. Ouattara vandt valget, hvilket bestemt er muligt, men det var absolut ikke entydigt.
Alle fortæller os, at det brutale militærindgreb i går skete for at uskadeliggøre tunge våben. Disse forhold fremlægges i de mest rosenrøde vendinger. At uskadeliggøre tunge våben er et andet udtryk for et bombardement. Jeg har selv set effekterne af bombardementer, for jeg er reserveofficer, og jeg kan fortælle Dem, at et bombardement betyder, at man slår folk ihjel, brænder folk, sprænger folk i luften. Med andre ord er det en militær aktion, som udføres til fordel for én part og mod en anden. Det kan måske retfærdiggøres, men her, blandt parlamentarikere, blandt politiske repræsentanter, bør vi være modige nok til at fortælle sandheden.
Vi får også at vide, at disse våben skulle bruges til at terrorisere civilbefolkningen. Men når alt kommer til alt, når det drejer sig om en borgerkrig, er nogle civile bevæbnet, især når den ene lejr har Kalasjnikov-geværer og bakkes op af den halve nationale hær. Så jeg mener, vi må få en ende på dette hykleri. Vi foretog et brutalt indgreb til fordel for én lejr og imod en anden. Kunne det retfærdiggøres? Måske.
Lad mig afslutningsvis sige, at jeg ikke kan forstå, hvordan hr. Ouattara kan være uskyldig i de grusomheder, hans tropper har begået, mens hr. Gbagbo altid får skylden for de grusomheder, hans tropper har begået.
(Taleren indvilgede i at besvare et blåt kort-spørgsmål i henhold til forretningsordenens artikel 149, stk. 8)
Cristian Dan Preda
(FR) Hr. formand! Jeg vil blot gerne spørge hr. Gollnisch, hvad han mener, valgresultatet betyder, og om det betyder, at hr. Ouattaras sejr i sidste ende skal medføre, at han overtager magten. Det er helt og aldeles et spørgsmål om demokratisk legitimitet.
Jeg var i Elfenbenskysten som leder af valgobservationsmissionen, og jeg kan forsikre Dem om, at valget var gyldigt, og at der var en klar og utvetydig vinder.
Bruno Gollnisch
(FR) Hr. formand! Jeg sagde, at hr. Ouattara måske nok har vundet valget, men jeg mener ikke, det var så entydigt, som De antyder, hr. Preda. Under alle omstændigheder var forfatningsdomstolen i Elfenbenskysten ikke af den opfattelse, selv om domstolen er oprettet efter politiske retningslinjer, nøjagtig ligesom den franske forfatningsdomstol. Jeg for min del ville være henrykt, hvis vi skulle rette søgelyset mod franske valg. Jeg repræsenterer en gruppe, som har millioner af vælgere, og som har en leder, der nåede frem til sidste runde i præsidentvalget, men gruppen har ikke et eneste parlamentsmedlem og ikke engang en eneste senator i vores nationale parlament. Alligevel er De fuldstændig uimodtagelig, hvad denne specifikke skandale angår.
(Tilråb om "uden for emnet" fra salen)
Filip Kaczmarek
(PL) Hr. formand! Elfenbenskystens tidligere præsident, Laurent Gbagbo, skal have antydet i går, at han er parat til at overgive sig, og have bedt FN om beskyttelse. Forhandlinger om Gbagbos overgivelse er i gang. De føres, efter at styrker, der er loyale over for den demokratisk valgte præsident Ouattara, indtog præsidentboligen i Abidjan. Efter premierminister Soros opfattelse, vil Gbagbos regime få en ende om få timer. Det er jeg ikke sikker på, men jeg håber det. Dog ved vi med sikkerhed, at civile, herunder kvinder og børn, også bliver dræbt i den væbnede konflikt. I sammenstødene mellem de to politikeres støtter er ca. 1 500 mennesker blevet dræbt, og en million har måttet forlade deres hjem. For få dage siden sagde en af Gbagbos rådgivere, at selv en eventuel massakre i Abidjan ikke vil kunne få den tidligere præsident til at indrømme nederlaget ved præsidentvalget og overgive magten. Det er derfor let at forudse, hvad der bør ske i Elfenbenskysten, nemlig en hurtig afslutning på kampene, at den tidligere præsident forlader landet, hvilket vil stabilisere situationen betydeligt, retsforfølgelse af alle, der har begået krigsforbrydelser eller mord, og stabilisering af landet. EU bør støtte alle disse foranstaltninger.
Mitro Repo
(FI) Hr. formand! Vi skyndte os afgjort at hjælpe Libyen, men hvad Elfenbenskysten angår, har vi været inaktive siden november. De sanktioner, Rådet har pålagt landet, er et skridt i den rigtige retning, men hvornår bliver de hævet? Hvorfor er de blevet brugt til at blokere for, at havnemyndighederne i Abidjan kan eksportere kakaobønner, og til at lukke olieraffinaderiet? Hvis vi ikke hjælper, bør vi i det mindste ikke gøre tingene værre. De uskyldige ofre bliver den ivorianske økonomi og på lang sigt også de europæiske forbrugere.
Laurent Gbagbo må bøje sig, og der bør støttes op om, at flygtningene hurtigt kan vende tilbage til deres hjem. De tilstødende lande kan ikke klare de aktuelle strømme af flygtninge. EU skal bistå med at organisere valg og opbygge demokratiske institutioner. Der bør imidlertid ikke lægges hindringer i vejen for det normale forretningsliv. Elfenbenskysten har den mest fremgangsrige økonomi i Vestafrika. Et økonomisk opsving og adgang til EU-markederne for eksportprodukter er den egentlige nøgle til igen at stabilisere landet. Jeg forventer et svar fra Kommissionen.
Charles Goerens
(FR) Hr. formand! Til forskel fra hr. Gollnisch er jeg af den opfattelse, at vi ikke kan lade civile dø under almindelig ligegyldighed, mens de er udsat for magtanvendelse og vold fra et illegitimt statsoverhoveds side.
Jf. FN's Sikkerhedsråds resolution 1975 har det internationale samfund myndighed til at obstruere et styre, som bruger våben mod sin egen befolkning. I det foreliggende tilfælde er det en fremgang, for så vidt som vi ikke længere er tvunget til at se hjælpeløst til, mens civilbefolkninger bliver udsat for grusomheder begået af deres ledere.
Selv om vi bør bifalde, at vi nu i henhold til folkeretten kan gennembryde ligegyldighedens mur, skal vi dog også sikre, at der træffes alle nødvendige forholdsregler for at garantere, at militær magt forbliver en sidste udvej. I Elfenbenskysten har præsident Gbagbo desværre ikke gjort noget for at undgå denne udgang på tingene.
Når alt kommer til alt, vover jeg at håbe, at resolution 1975 om Elfenbenskysten sammen med resolution 1973 om Libyen vil medvirke til at tale andre fra at påberåbe sig statslig suverænitet som undskyldning for at slå deres egne borgere ihjel. Den Internationale Straffedomstol og det standpunkt, FN's Sikkerhedsråd for nylig har indtaget, betyder, at barbariske handlinger begået ustraffet snart ikke længere vil være en regel, men forhåbentlig bliver en undtagelse.
Sabine Lösing
(DE) Hr. formand! Kan man, i et voldsomt splittet land som Elfenbenskysten, skabe varig fred med voldelige midler, og kan vinderen af præsidentvalget legitimeres? Det synes yderst tvivlsomt, især fordi de egentlige årsager til konflikten ikke er blevet løst. Landet var destabiliseret som følge af økonomiske problemer, der overvejende skyldtes Verdensbankens strukturtilpasningsprogrammer. De sanktioner, som hurtigt blev pålagt landet med det formål at svække Gbagbos regering, har forværret situationen og skabt en humanitær krise i Elfenbenskysten. Der er strid om begge prætendenters legitime ret til præsidentembedet. Hærene på begge sider er ansvarlige for at massakrere civilbefolkningen.
Endnu en gang har Vesten valgt side, og nu udkæmper FN en krig sammen med franske tropper for at forsøge at sikre, at den ene part i konflikten sejrer. Bliver det endnu en gang europæiske magter, der afgør afrikaneres skæbne, sådan som de gjorde det i kolonitiden, blot med støtte fra FN denne gang? Hvad er der sket med de folkeretslige principper? Er det dette koncept, FN blev bygget på? I stedet for at søge at opnå fredelige løsninger på konflikter ser det ud til, at FN bakker op om borgerkrige eller vælger side i dem. Hvem har interesse i dét?
Michèle Striffler
(FR) Hr. formand, mine damer og herrer! Idet jeg ser bort fra den politiske krise i Elfenbenskysten, vil jeg gerne understrege, at vi står over for en virkelig humanitær krise, som sagtens kan trække ud.
Volden efter valget har resulteret i mere end én million internt fordrevne og flygtninge. Hvad mere er, kan strømmen af flygtninge risikere at få de ulmende spændinger i regionen til at blusse op. Den humanitære krise vil ikke blive løst via den politiske aftale, der i øjeblikket gennemdrøftes. Vi skal kunne reagere hurtigt, hvis vi skal undgå den værst tænkelige situation. Uanset hvad der sker, vil kaosset i Abidjan vare i månedsvis.
Jeg vil gerne lykønske Kommissionen med at have besluttet at øge sit budget for humanitær bistand til fem gange det oprindelige beløb, således at EU's støtte kommer op på mere end 30 mio. EUR. EU skal mobilisere alle nødvendige ressourcer for at hjælpe de mest sårbare befolkningsgrupper og overvåge, hvordan deres behov udvikler sig.
Vi skal også sikre, at den større mediedækning af situationen i Libyen ikke stiller alvoren af den humanitære krise i Elfenbenskysten i skyggen. Desuden betyder den aktuelle sikkerhedssituation, at de humanitære arbejdere forhindres i at fungere og nå ud til folk, hvilket er frygteligt.
Jeg vil gerne afslutte med at sige, at der ikke må være nogen straffrihed. Vi skal gøre vores yderste for at sikre, at retfærdigheden sker fyldest.
Bernd Posselt
(DE) Hr. formand! Allerførst vil jeg gerne udtrykke min forundring over, at Baroness Ashton endnu en gang ikke er til stede. Dog er jeg glad for, at hun repræsenteres af min ven, hr. Németh. Jeg ser gerne, at han, hr. Füle eller en anden person koordinerer EU's udenrigspolitik på permanent basis, og at det ikke gøres af én, som næsten aldrig er til stede her i Parlamentet.
Hvad selve sagen angår, vil jeg gerne gøre det helt klart, at Elfenbenskysten selvfølgelig har mange problemer, som skal løses. Præsident Ouattara var imidlertid klar vinder af valget, og han er den, der besidder den demokratiske legitimitet. Det er opfattelsen i Den Afrikanske Union og i mange andre organer. Derfor bør vi være taknemmelige for, at FN og frem for alt FN's generalsekretær og præsident Sarkozy har forhindret en massakre som den, man har set i andre afrikanske stater, som f.eks. i Rwanda og Den Demokratiske Republik Congo. Derfor bør vi ikke hænge os i dette.
Dette løser naturligvis ikke problemerne, men når hr. Putin begynder at kritisere FN og siger, at FN's generalsekretær er gået ud over sine beføjelser, virker det destabiliserende på FN på et tidspunkt, hvor der er hårdt brug for organisationen. Den Afrikanske Union bør heller ikke udtrykke sine meninger så højlydt, for den har intet som helst gjort for at hjælpe i denne krise. Den Afrikanske Union burde have hjulpet med at skabe demokrati i Elfenbenskysten. Vi europæere har gjort mange fejl i fortiden, og det gør vi fortsat. I dette tilfælde ligger ansvaret for fejlene dog hos andre.
Formanden
Vores tjeneste har meddelt mig, og jeg finder det vigtigt at vide det, at næstformandens/den højtstående repræsentants kontor i begyndelsen af året sendte en liste over de plenarmøder, hun ville kunne deltage i. Dengang vidste man altså, at hun ikke ville kunne være her på dette tidspunkt, så når vi har en forhandling, der omhandler sådanne emner, er der en anden, der er nødt til at repræsentere hende. Det må være indlysende.
Vi går nu over til catch-the-eye-proceduren. Der er tre talere.
Mariya Nedelcheva
(FR) Hr. formand! Volden eskalerer i sandhed i Elfenbenskysten. En politisk konflikt mellem to enkeltpersoner har ulykkeligvis resulteret i en humanitær krise.
Respekt for valgresultater er et grundlæggende demokratisk princip, som selvklart skal opretholdes. Hr. Gbagbos afgang er derfor uundgåelig. Spørgsmålet er, hvad der kommer bagefter? Der er risiko for, at spændingerne mellem de to lejre vil spidse til. Hvad gør vi, hvis en borgerkrig bryder ud? Vi bør arbejde for at opnå tre ting.
Vores første prioritet må være at opretholde fred og stabilitet, som er nødvendig, for at folk i Elfenbenskysten kan genoptage deres dagligdag og spise, give omsorg, arbejde og gå i skole. Der skal nedsættes en uafhængig kommission til undersøgelse af den vold, der er begået siden konfliktens begyndte.
For det andet skal FN's mission i Elfenbenskysten og Den Afrikanske Union fortsætte deres aktiviteter. Men vi bør også overveje at etablere en dialogmekanisme, der skal omfatte alle parter, både fra landet selv og fra det bredere internationale samfund.
Endelig vil jeg gerne minde Dem om, at EU sendte en valgobservationsmission. Unionen skal nu presse på, for at de anbefalinger, den er kommet med, bliver taget i betragtning og indarbejdet i processen efter krisen.
Catherine Bearder
(EN) Hr. formand! Ved hjælp af moderne teknologi sidder jeg og ser, hvordan situationen i Elfenbenskysten udvikler sig. Den slags udstyr spiller en rolle i Elfenbenskysten, ligesom det har gjort i Nordafrika, og mennesker sender sms'er, hvor de beder om bistand og lægehjælp.
I de seneste seks måneder har venner af Elfenbenskysten fået sat deres tålmodighed på en hård prøve. Det har været som en bilulykke i slowmotion, hvor vi har set landet glide ind i den situation, det nu befinder sig i - og det er altid de mest sårbare, der lider. I denne uge har vi talt om flygtninge, som kommer fra Nordafrika til Europa, men vi har også hørt beretninger om, at næsten en million flygter til nabolande, som er næsten lige så fattige som eller endog fattigere end Elfenbenskysten. Landets venner må stå standby til at hjælpe, så snart vi kan, for at genskabe normalitet og sundhed og give landets befolkning udsigt til medgang fremover.
Ilda Figueiredo
(PT) Hr. formand! Den borgerkrigslignende situation i Elfenbenskysten er stadig foruroligende, landet er økonomisk lammet, og der har været mange voldshandlinger, som har ramt dets befolkning og gjort situationen til en humanitær krise. Det er på tide at få sat en stopper for dette. Vi ved, at der er gamle årsager til den alvorlige situation dér, navnlig den fattigdom og sociale ulighed, som den tidligere kolonisering forårsagede, eller som skyldes de strukturtilpasningsprogrammer, der i årevis blev pålagt af Den Internationale Valutafond (IMF). De seneste fire måneders elendighed efter valget har imidlertid vist, hvor beklageligt det er, at det internationale samfund, herunder EU, ikke har gjort tilstrækkelig brug af de diplomatiske kanaler for at opnå en fredelig og politisk løsning på krisen.
Frankrigs rolle i denne sag er også beklagelig, idet landet foretrak et militært indgreb frem for at holde fast i de diplomatiske kanaler. Vi opfordrer derfor til, at krigen afsluttes, og at den vold, alle parter udøver, hører op, og vi henstiller indtrængende til EU om at handle i overensstemmelse hermed.
Zsolt Németh
Hr. formand, mine damer og herrer! Med et citat fra en berømt ungarsk poet, så er den, der forbliver tavs blandt mordere, medskyldig. Når vi ser, at tusindvis af mennesker dør, og at millioner af mennesker flygter, kan vi ikke trøste os selv med fraser om fredsduer, vi må handle. Og før nogen drager paralleller mellem aktionen i Libyen og Elfenbenskysten og den i Irak, vil jeg gerne minde alle om, at den aktuelle aktion ikke minder om hverken Irak eller Afghanistan, men om Rwanda og Kosovo, og det er ikke noget tilfælde, at vi i de seneste par uger har talt så meget om, at vi, som vi har formuleret det, har ret til og ansvar for at beskytte civile, statsborgere.
Følgelig vil jeg gerne gentage, at ja, hr. Gbagbo har tabt denne kamp, han er alene i sin bunker, og han afventer sin skæbne. Jeg vil også gerne understrege, at det retlige grundlag for denne aktion er ubestrideligt under de aktuelle omstændigheder. FN's Sikkerhedsråd har vedtaget resolution 1975, og jf. denne resolution er der helt klart et mandat til aktionen. For det tredje vil jeg også gerne understrege, at de forbrydelser, der er begået, ikke længere må forblive hyllet i mørke og lades uundersøgte. Til min store tilfredshed har den lovligt valgte præsident Ouattara såvel som premierministeren både indvilget i at lade FN foretage en international undersøgelse af de massakrer, der er begået, og klart bakket op om det. En undersøgelse af disse massakrer er derfor allerede del af enhver aftale og en meget klar forudsætning herfor.
For så vidt angår EU's bidrag, regner ECHO allerede på nuværende tidspunkt med 30 mio. EUR i humanitær bistand. Som jeg også nævnte i min indledende tale, vil EU desuden i nærmeste fremtid forberede en pakke, der skal omfatte EU's støtte til den lovligt valgte præsidents og regerings mål med hensyn til økonomi og opbygning af institutioner.
Formanden
Jeg har modtaget syv forslag til beslutning, der er indgivet i henhold til forretningsordenens artikel 110, stk. 2.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen vil finde sted i morgen kl. 12.
(Mødet blev hævet kl. 20.35 og genoptaget kl. 21.00)
