Eiropadomes sanāksmes sagatavošana (Brisele, 2007. gada 13. un 14. decembris). (debates) 
Priekšsēdētājs
Nākamais aplūkojamais jautājums ir Padomes un Komisijas paziņojumi par Eiropadomes sanāksmes sagatavošanu Briselē 2007. gada 13. un 14. decembrī.
Manuel Lobo Antunes
pašreizējais Padomes priekšsēdētājs. - (PT) Priekšsēdētāja kungs, dāmas un kungi, pirmkārt, nākamā Eiropadome ar gandarījumu paziņos par Lisabonas līguma parakstīšanu, kas notiks Portugāles galvaspilsētā rītdien, un par Pamattiesību hartas proklamēšanu, kas notiks šodien pēc neilga brīža. Tā arī aicinās ātri pabeigt Lisabonas līguma ratificēšanas procesu, lai šis līgums stātos spēkā 2009. gada 1. janvārī.
Kā jau es teicu, Lisabonas līgums nodrošinās Eiropas Savienību ar stabilu un ilglaicīgu iestāžu sistēmu, kas pilnībā ļaus pievērst uzmanību turpmākiem politiskiem uzdevumiem, tostarp globalizācijas un klimata pārmaiņu risināšanai, kā to skaidri noteica valstu vai valdību vadītāju neoficiālajā sapulcē, kas notika 19. aprīlī. Šajā kontekstā Eiropadome pieņems Deklarāciju par globalizāciju. Deklarācijā būs skaidri noteikts, ka ņemot vērā globalizācijas problēmu, ar ko mēs saskaramies, Eiropas Savienībai ir gan iespējas, gan pienākums rīkoties. Šim nolūkam ir jāizmanto Savienības iekšpolitika un ārpolitika. Es domāju par Lisabonas izaugsmes un nodarbinātības stratēģijas mērķu noteikšanu, mērķtiecīgo apņemšanos risināt klimata pārmaiņu un enerģētikas problēmu, par ko 2007. gada pavasarī vienojās Eiropadome, globālu atbildi nesenajiem finanšu tirgus satricinājumiem, brīvas tirdzniecības un atklātības veicināšanu, darbu ar mūsu partneriem, lai izstrādātu spēcīgu un saskaņotu attīstības stratēģiju, attīstītu saskaņotu Eiropas migrācijas politiku, efektīvi izmantotu instrumentus, attīstītu Kopējās ārpolitikas un drošības politikas un Eiropas drošības un aizsardzības politikas iespējas, tādējādi ļaujot Eiropas Savienībai ieņemt arvien lielāku lomu drošākas pasaules veidošanā.
Visbeidzot, Eiropas Savienība palīdzēs nodrošināt, ka globalizācija ir drīzāk iespēju avots, nekā drauds, un ka tā sekmē iedzīvotāju labklājību. Nākamajā Eiropadomē mēs arī ceram izveidot darba grupu, kas palīdzēs Savienībai paredzēt un efektīvāk risināt problēmas nākamajos divdesmit līdz trīsdesmit gados. Eiropadome atkārtoti izskatīs progresu, kas panākts brīvības, drošības un tiesību jomā. Pirmkārt, mums vajadzētu pieminēt kontroles atcelšanu uz jauno dalībvalstu iekšējām robežām, kas ir ļoti nozīmīgs un svarīgs pasākums mūsu pilsoņu dzīvē. Jāpārbauda arī politikas migrācijas jomā piemērošana, it īpaši progress, kāds ir panākts Globālās pieejas migrācijai piemērošanā Āfrikā un Eiropas Savienības Vidusjūras robežu reģionos un austrumu un dienvidaustrumu reģionos, kas robežojas ar Eiropas Savienību. Šajā kontekstā būs ziņojums par Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu ministru sanāksmes par migrāciju organizēšanu, kuru ņems vērā, gatavojot vienotu stratēģiju un rīcības plānu otrajai Āfrikas un Eiropas Savienības augstākā līmeņa sanāksmei, kā ziņoja vakar.
Citi aspekti, kas jāpēta brīvības, drošības un tiesību jomā, ir darbs terorisma apkarošanā, īpaši attiecībā uz radikālismu un nodarbinātību, kā arī tiesu iestāžu sadarbības progress. Attiecībā uz ekonomikas, sociālajiem un vides jautājumiem Eiropadome atkārtoti izskatīs darbu, kas ir paveikts šajās jomās, ņemot vērā, ka ir jāsagatavo Lisabonas izaugsmes un nodarbinātības atjaunotās stratēģijas nākamais cikls, kas Eiropadomei jāpieņem 2008. gada pavasarī. Valstu vai valdību vadītāju neoficiālajā sapulcē oktobrī notikušās diskusijas stiprināja Lisabonas stratēģijas ārējo dimensiju un apstiprināja, ka Lisabonas atjaunotā stratēģija ir pareizais veids, kā risināt galvenās problēmas, ar kurām mēs saskaramies, jo īpaši globalizācijas problēmu. Tā arī apstiprināja, ka Eiropā vērojams progress un ka noteiktie mērķi joprojām ir atbilstoši, un ka tādēļ jaunais cikls galveno uzmanību pievērsīs nepieciešamās stabilitātes saglabāšanai, lai apvienotu centienus un turpinātu reformu īstenošanu.
Eiropadome uzsvērs nepieciešamību stiprināt Eiropas konkurētspēju, izmantojot vienotā tirgus priekšrocības kopā ar ilgtspējīgu rūpniecības politiku un jauninājumu un prasmju veicināšanu. Eiropadome uzsvērs arī ārējo dimensiju attīstību un to apstākļu uzlabošanu, kādos patērētāji un uzņēmumi, īpaši mazie un vidējie uzņēmumi, darbojas. Nodarbinātības un sociālās politikas jomā Eiropadome apstiprinās nolīgumu par kopējiem elastīguma principiem, uzsverot sociālo partneru lomu attiecīgās politikas izstrādē, piemērošanā un kontrolē. Eiropadome arī ziņos par Eiropas gada par iespēju vienlīdzību visiem rezultātiem un aicinās dalībvalstis stiprināt to centienus diskriminācijas novēršanā un apkarošanā. Man ir arī jāuzsver, ka nepieciešams turpināt darbu pie Enerģētikas politikas Eiropai, ko Eiropadome pieņēma pavasarī. Atzīmēsim arī progresu, kas panākts diskusijās par trešo iekšējā tirgus paketi gāzei un elektrībai un debatēs par Eiropas energotehnoloģiju stratēģijas plānu.
Pēc tam Eiropadome atkārtoti izskatīs Ilgtspējīgas attīstības stratēģijas piemērošanu, un ir paredzams vienoties, ka šajā stratēģijā minēto septiņu galveno problēmu mērķi un prioritātes pilnībā paliek spēkā. Eiropadome arī atzinīgi vērtēs Komisijas paziņojumu par kopējo jūras politiku un aicinās Komisiju iedzīvināt iniciatīvas un priekšlikumus, kas ir noteikti rīcības plānā. Saistībā ar ārējām attiecībām ir sagaidāms, ka Eiropadome, pamatojoties uz ministru diskusijām pēdējā Vispārējo lietu un ārējo attiecību padomes sanāksmē, kas notika pagājušajā pirmdienā, koncentrēsies uz Kosovas statusa noteikšanu nākotnē, jo īpaši izvērtējot sarunu gaitu. Tā kā Belgrada un Priština nepanāca vienošanos, kā jūs jau to zināt, tad tiek cerēts, ka Eiropadome arī apspriedīs lomu, kāda Eiropas Savienībai var būt šajā procesā nākotnē, un īstenojamo rīcību šajā kontekstā, ar nolūku atrisināt šo problēmu, stiprinot stabilitāti reģionā un palīdzot to tuvināt Eiropas Savienībai. Eiropadome uzsvērs to dažādo augstākā līmeņa sanāksmju svarīgumu, kas notikušas pēdējos sešos mēnešos, jo īpaši ar Brazīliju un Āfriku. Kā jau jūs zināt, augstākā līmeņa sanāksme ar Brazīliju bija lieliska bezprecedenta iniciatīva, un Eiropas Savienības un Āfrikas augstākā līmeņa sanāksmē tika panākti ļoti iedvesmojoši rezultāti, kurus man bija iespēja pieminēt vakardienas Asamblejā. Visbeidzot uzmanību pievērsīs progresam, kas panākts attiecībās ar citiem reģioniem, īpaši Vidusjūras reģiona valstīm, un sadarbībai attīstības jomā.
Priekšsēdētāja kungs, dāmas un kungi, Eiropadomes secinājumi atspoguļo saspringta darba rezultātus, kas tika gūti pēdējos sešos mēnešos, un liecina, ka Portugāles prezidentūras galvenie mērķi ir sasniegti. Eiropas Savienībai joprojām ir plaša darba kārtība nākotnē. Mēs ticam, ka nākamo prezidentūru laikā tā turpinās strādāt, lai Eiropā būtu vērojama liela izaugsme, sociālā labklājība un ilgtspējīga attīstība un lai Eiropa stiprinātu tās globālo lomu un attiecības ar partneriem divpusējā un daudzpusējā līmenī. Liels paldies, priekšsēdētāja kungs!
(Aplausi)
José Manuel Barroso
Komisijas priekšsēdētājs. - (PT) Priekšsēdētāja kungs, dāmas un kungi, pēdējā Eiropadomes sanāksmē, kas notika oktobrī Lisabonā, mēs ne tikai spējām panākt politisko vienošanos par jaunu Līgumu, bet arī uzsākt debates valstu vai valdību vadītāju līmenī par Eiropas interesēm un labāko veidu, kā sekmēt šo interešu īstenošanu globalizācijas laikmetā.
Lisabonas līgums tiks parakstīts rītdien. Piektdien Eiropadome sāks izpildīt savu uzdevumu - panākt noteiktus rezultātus Eiropas iedzīvotāju labā globalizācijas laikmetā. Es uzskatu, ka ir svarīgi uzsvērt saistību starp šiem diviem faktiem. Eiropa risina savas iestāžu problēmas, bet tā to dara galvenokārt tāpēc, ka tā ņem vērā savu iedzīvotāju intereses un arī tāpēc, ka tā cenšas izvirzīt savas intereses un vērtības globālā līmenī. Galu galā abi veidi ir domāti vienādu mērķu sasniegšanai.
Lisabonas līguma parakstīšana nav vienkārši formalitāte. Tā norāda uz 27 valstu vienošanos par Līgumu un tā nozīmē kopīgu apņemšanos strādāt Eiropas labā. Bez šaubām, tas ir ļoti spēcīgs simbols, kas apzīmē garo ceļu, ko esam veikuši kopš 2005. gada, kad bijām nonākuši strupceļā.
Tāpat arī Pamattiesību hartas proklamēšana, kuru īstenos Padomes priekšsēdētājs, Eiropas Parlamenta priekšsēdētājs un Komisijas priekšsēdētājs šajā Parlamentā pēc dažām stundām, ir pozitīvs pierādījums tam, ka Eiropas Savienība ir apņēmusies paturēt prātā tās pilsoņu tiesības.
Piektdien Eiropadome dos mums vēl vienu iespēju parādīt tādu Eiropas Savienību, kas tiecas definēt tās pozīciju globalizācijas gadsimtā. Šai pozīcijai ir daļēja saistība ar Lisabonas izaugsmes un nodarbinātības stratēģiju. Patiesībā tas, ko mēs šodien nostiprinām, ir vienkārši Lisabonas stratēģijas ārējā dimensija. Būtībā tā ir ideja, ka Eiropas atbildei uz globalizāciju ir jābūt proaktīvai un pašpārliecinātai, nevis negatīvai un pasīvai. Vēl vakar Komisija pieņēma svarīgu paziņojumu un lēmumu paketi, kas gatavo jaunu stratēģijas ciklu 2008.-2010. gadam.
Komisijas priekšsēdētājs. - Priekšsēdētāja kungs, Lisabonas stratēģija darbojas - tā veicina izaugsmi un nodarbinātību. Tagad mums ir vislabākie rādītāji kopš pagājušā gadsimta astoņdesmitajiem gadiem attiecībā uz darba vietu radīšanu. Lisabonas stratēģija palīdz noteikt Eiropas un Eiropas valstu iedzīvotāju pozīciju, lai tie veiksmīgi darbotos globalizācijas gadsimtā. Lisabonas stratēģija ir devusi Eiropai kopēju, pragmatisku darba kārtību ekonomikas jomā, kas pilnībā ievēro nacionālās atšķirības.
Tomēr pašapmierinātība būtu nāvējoša Eiropas plāniem kontrolēt globalizāciju. Jāpadara vēl daudz - progress nav vienāds visās politikas jomās, un dažas dalībvalstis virzās uz priekšu daudz ātrāk nekā citas.
Vakar pieņemtā pakete atbilst Eiropas nepieciešamībai rīkoties, risināt pieaugošās neskaidrības globālajā ekonomikā un nepieciešamību noteikt vēl lielāku prioritāti sociālajai sfērai, izglītībai un apmācībai, kā arī informātikai un komunikāciju tehnoloģijām, elastīgumam, nepieciešamībai pieņemt vienotu enerģētikas politiku un cīnīties pret klimata pārmaiņām.
Deklarācija par globalizāciju, kuru Eiropadome tūlīt pieņems, pilnībā atzīst Lisabonas stratēģijas lomu. Deklarācijai vajadzētu paust mūsu pārliecību, ka Eiropas Savienībai ir iemesls justies pārliecinātai par tās nākotni. Šodien Eiropas Savienība rāda, ka Eiropas politisko, ekonomisko un sociālo vērtību saglabāšana un Eiropas interešu aizstāvība ir pilnā mērā savienojama ar proaktīvu pieeju globalizācijai.
Šodien mums ir labs pamats turpināt iekšējo reformu, stiprināt mūsu spēju konkurēt globālā līmenī, vienlaicīgi saglabājot mūsu ekonomikas, sociālās saskaņotības un solidaritātes vērtības. Šodien mums ir labs pamats sniegt globālu skatījumu, kāds pasaulei ir nepieciešams, lai panāktu daudzpusēju kārtību, kopēju drošības sistēmu, atklātu un godīgu tirdzniecību un ilgtspējīgu attīstību, kas ievēro mūsu planētas vides līdzsvaru. Šodien mums ir labs pamats aizstāvēt Eiropas intereses partnerattiecībās un attiecībās ar mūsu sabiedrotajiem un citām pasaules lielvarām.
Pirms divām nedēļām es kopā ar Eiropadomes priekšsēdētāju apmeklēju Ķīnu un Indiju, kur notika augstākā līmeņa sanāksme starp Eiropas Savienību un šīm divām valstīm. Bija aizraujoši pārliecināties par ekonomiskās attīstības tempu šajā pasaules daļā. Mums ir jāpievērš uzmanība tam, kas notiek Āzijā. Tiesa, ekonomiskā attīstība ir palīdzējusi miljoniem cilvēku izkļūt no nabadzības. Man nav šaubu, ka viņu progress tieši ietekmēs Eiropas valstu nākamās paaudzes.
Būtiskais jautājums ir: ko mēs darīsim, ņemot vērā šādu strukturālu pārveidošanos? Mums nevar būt ilūziju - globalizācija nozīmē arī lielas izmaiņas pasaules varas līdzsvarā. Patiesība ir tāda, ka pirms vairākiem gadiem, kad cilvēki Eiropā runāja par globalizāciju, viņi domāja galvenokārt par Rietumu valstu pārsvaru vai - dažreiz -par amerikanizāciju. Šodien, kad mēs Eiropā runājam par globalizāciju, daudzi ļaudis domā galvenokārt par jauno, augošo ekonomikas lielvaru - Āziju.
Tā pasaule mainās, un es uzskatu, ka tādēļ arī mūsu nepieciešamība piemērot kopējo Eiropas projektu jaunajiem izaicinājumiem kļūst acīmredzamāka. Tādēļ šodien ir apstākļi, lai pieņemtu deklarāciju par globalizāciju, kuru Eiropas Savienības līderi parakstīs šonedēļ. Šobrīd ir daudz acīmredzamāk, nekā agrāk, ka pat lielākās Eiropas lielvaras nevar risināt globalizācijas problēmas vienatnē. Vēl acīmredzamāka, nekā iepriekš, ir nepieciešamība pēc stipras Eiropas Savienības.
Es uzskatu, ka Āzijas varas pastiprināšanās, no vienas puses, un klimata pārmaiņu apzināšanās, no otras puses, faktiski ir divi Eiropas Savienībai ļoti svarīgi dzinuļi, jo tie mums parāda, ka pastāv problēma, ko sauc par globalizāciju, un ka pastāv iespēja, kas jāizmanto.
Tādēļ es uzskatu, ka šonedēļ Eiropadomei būs ļoti svarīga nozīme. Pirms dažiem gadiem būtu neiespējami, ka Eiropas valstu vadītāji vienojas par deklarāciju par globalizāciju, ko viņi šobrīd atbalsta. Tagad ir gluži skaidrs, ka Eiropas Savienības mērķi nav vienīgi iekšēji - Eiropas Savienības mērķi ir arī globāli. Mums ir nepieciešams veicināt mūsu intereses un vērtības jaunajā globālajā kārtībā, kas ir radusies. Tādēļ es uzskatu, ka mēs varam šonedēļ pieņemt ļoti svarīgus lēmumus. Mums to vajadzētu darīt, pilnībā apzinoties mūsu spējas, pāri visam ticot Eiropas valstu sabiedrības spējai pieskaņoties jaunajiem apstākļiem.
It īpaši mums nevajadzētu aizmirst, ka Eiropā cilvēkiem ir iespaidīgas prasmes un iemaņas, lieliskas tradīcijas izglītības un pamata zināšanu jomā, spējas pielāgoties. Mums ir mūsdienīgas zināšanas zinātnes un tehnoloģiju nozarē. Vēl svarīgāk, mums ir brīva sabiedrība, ko nosaka tiesību akti, un tā ir liela priekšrocība pasaulē, kas mainās - un mainās ātri.
Tas ir Eiropas dzīves veids. Labākais ieguldījums ir to saglabāt un uzlabot. Ar pareizo darba kārtību politikas jomā mēs varam uztvert globalizāciju pašpārliecināti. Globalizācija nozīmē īpašus izaicinājumus. Viens no tiem ir masu migrācija, kas zināmā mērā ir jauna parādība Eiropā, vismaz tādos apmēros, kādos tā parādās pēdējā laikā.
Pagājušajā nedēļā Komisija pieņēma paziņojumu par migrāciju, kuru apspriedīs Eiropadome. Tajā ir uzsvērta nepieciešamība aplūkot šo jautājumu kopējā perspektīvā. Tas, protams, ir galvenais jautājums mūsu robežsardzei un drošības sistēmai, un tam ir arī liela ekonomiska un sociāla nozīme. Tam ir jābūt centrālajam jautājumam mūsu attiecībās ar partneriem visā pasaulē. Migrācija ir jautājums, kas raisa iedzīvotāju bažas un interesi. To nevar risināt katra dalībvalsts atsevišķi. Kā jau es esmu vairākas reizes teicis, arī šajā Parlamentā, 27 dalībvalstu Eiropas Savienībā, kurai raksturīga cilvēku pārvietošanās brīvība, ir pilnīgi absurdi pieņemt 27 politiskas nostādnes imigrācijas jomā. Mums ir nepieciešama kopēja pieeja imigrācijai, un mums ir jāatzīst, ka problēmas, ar kurām saskaras dažas mūsu dalībvalstis, ir jāaplūko arī kā Eiropas problēmas.
(Aplausi)
Mums ir nepieciešama vienota politika imigrācijas un starptautisko partneru jomā, tāda politika, kas Eiropas valstu iedzīvotājiem šķiet piemērota. Šajā Padomē iesniegtā mūsu dokumenta mērķis ir izraisīt debates - vispirms Eiropadomē, pēc tam Eiropas valstu sabiedrībā, tostarp, protams, šajā Parlamentā, un uzsākt procesu, kas noved pie visaptverošas politikas pieņemšanas. Risinot jautājumu, kas ir Eiropas valstu pilsoņu galveno bažu pamatā tikai dienu pēc Lisabonas līguma parakstīšanas, Eiropas Savienība turpina piemērot tās pieeju, kas balstās uz konkrētu rezultātu sasniegšanu Eiropā un konkrētu rezultātu panākšanu mūsu pilsoņu labā. Tas ir pareizais veids, kā virzīties uz priekšu, un es uzskatu, ka šonedēļ notikusī Eiropas augstākā līmeņa sanāksme mūs virzīs soli uz priekšu, atbalstot mūsu vēlmi un gribu veidot globalizāciju mūsu vērtību formā.
(Aplausi)
Joseph Daul
PPE-DE grupas vārdā. - (FR) Priekšsēdētāja kungs, Komisijas priekšsēdētāj, pašreizējais Padomes priekšsēdētāj, dāmas un kungi. Lisabonas Eiropas Padome iezīmē atgriešanos pie Eiropas sasniegumiem un pievienotās vērtības. Eiropas cilvēkiem šī Padome apzīmogo lielāku pārvietošanās brīvību un ciešāku integrāciju. Daudzas iestāžu problēmas ir atrisinātas, un divi izvairīšanās un neskaidrību gadi tuvojas noslēgumam.
Rītdien Lisabonā 27 paraksti uz Reformas līguma apstiprinās mūsu kopīgo likteni 21. gadsimta Eiropā, kas balstās uz mūsu kopējām vērtībām, labklājību, drošību un vienotību. No 2009. gada janvāra mēs plānojam piemērot mūsu jauno darbības metodi. Tas ir svarīgi, jo Lisabonas līguma noteikumiem būs ietekme uz nākamajām Eiropas vēlēšanām un tādējādi arī uz Komisijas priekšsēdētāja nozīmēšanu.
Dāmas un kungi, Pamattiesību harta ir galvenais Lisabonas līguma jauninājums, jo tā sniedz skaidru atbildi uz diviem galvenajiem jautājumiem: kas mēs esam un kāds ir mūsu kopīgo centienu raksturs. Harta simbolizē mūsu kopējās vērtības un tajā pašā laikā arī atspoguļo mūsu vienprātību par vienotību dažādībā. Ja mēs neņemsim vērā kādu no šiem elementiem, tad saskarsimies ar pretestību un negribīgumu no mūsu iedzīvotāju puses. Es ceru, ka gan Eiropas Pamattiesību hartas gars, gan vēstījums tiks piemērots pēc iespējas plašākā Eiropas Savienības teritorijā, jo šī harta patiešām glabā kā dārgumu mūsu individuālo identifikāciju ar Eiropas Savienību un mūsu saistību ar Eiropas Kopienas kopējām vērtībām.
Reformas līgums arī palielina demokrātijas apjomu, palielinot Eiropas Parlamenta varu, nosakot taisnīgāku vēlēšanu sistēmu Padomē, piešķirot valstu parlamentiem lielāku lomu kā subsidiaritātes nodrošinātājiem un padarot Eiropas Savienību tuvāku vienkāršajiem ļaudīm, kam tagad būs ļauts ierosināt tiesību aktus.
Eiropas Parlamentam būs vairāk pienākumu un atbildības Eiropas valstu iedzīvotāju priekšā. Tādēļ mūsu asamblejai ir jābūt stingrākai, un tai ir nepieciešamas augstākas prasības. Mana grupa ir gatava piedalīties gan tiesību aktu izstrādes procesā, gan jaunu ideju ierosināšanā. Es arī atbalstu priekšlikumu izveidot darba grupu. Tai būs īpaši svarīga loma mūsu sasniegumu virzībā nākamajos divdesmit līdz trīsdesmit gados. Ja mēs vēlamies veidot Eiropu, kurā valda labklājība un drošība, kā arī tās vērtības un kopēja solidaritātes izjūta, tad mums ir nepieciešama prasme atspoguļot Eiropas sociālā modeļa nākotni.
Tiklīdz Līgums būs ratificēts, mēs varēsim pievērst uzmanību tām politikas jomām, kurās cilvēki vēlas, lai Eiropas Savienība darītu ko vairāk. Eiropas līmenī ir jārisina tādi jautājumi kā klimata pārmaiņas, enerģētika, imigrācija un drošība.
Dāmas un kungi, otrajam lēmumam, ko paredzēts pieņemt Lisabonā, ir vairāk nekā tikai simboliska nozīme. Tas attiecas uz Šengenas zonas paplašināšanu, iekļaujot šajā zonā tās dalībvalstis, kas pievienojās Eiropas Savienībai 2004. gadā. Pārvietošanās brīvība ir jūtīgs jautājums, it īpaši cilvēkiem, kas dzimuši okupācijas jūgā un kuriem bijusi liegta brīvība. Dzīve Kopienā, kurā valda kopējas vērtības, nav savienojama ar cilvēku šķirošanu attiecībā uz viņu pārvietošanos Eiropas Savienības teritorijā. Ar to es domāju, ka vienlīdzīga attieksme arī nozīmē vienlīdzību likuma priekšā. Ja šie principi netiks ievēroti, tad mēs nekad nesasniegsim sociālo saskaņotību un ļaudis, kurus mēs pārstāvam, pagriezīs Eiropai muguru.
Es arī atzinīgi vērtēju policijas un tiesu iestāžu sadarbības palielināšanos starp dalībvalstīm. Atvērtā Eiropā tas ir efektīvs veids, kā apkarot cilvēku tirdzniecības postu un nelegālo imigrāciju. Dāmas un kungi, ceturtdien Eiropadome mūs pietuvinās soli tuvāk atklātākai, demokrātiskākai Eiropai, kas spēj rīkoties. Un atcerieties arī to, ka tāda Eiropa, kas nodrošina vienotību dažādībā, ne tikai palielina stabilitāti tās teritorijā, bet arī veicina mieru visā pasaulē.
Martin Schulz
PSE grupas vārdā. - (DE) Priekšsēdētāja kungs, dāmas un kungi, Komisijas priekšsēdētājs pareizi runāja par vienu no pašreizējiem galvenajiem izaicinājumiem, proti, jautājumu par to, kā mums vajadzētu veidot iekšpolitiku Eiropā, pamatojoties uz Līgumu, ko rītdien parakstīs, un jaunajām tiesību struktūrām Eiropā. Viņš minēja masu imigrācijas problēmu Eiropā kā piemēru, kā var organizēt iekšējo Eiropas teritoriju, ar ko es domāju tiesisko teritoriju, kam ir ārējas robežas, bet vairs nav iekšēju robežu. Mēs to darām starpvalstu līmenī.
Nevienam nevajadzētu dzīvot ilūzijās - konvencija, ar ko piemēro Šengenas līgumu, nav Eiropas Savienības tiesību akts, tas nav Kopienas tiesību akts, bet gan starpvalstu instruments. Tas mums pierāda, ka mums joprojām ir strukturāls defekts, jo starpvalstu instrumenti galvenokārt ir tiesību akta veids, kas koncentrējas drīzāk uz valstu suverenitāti, nekā efektīvas Eiropas līmeņa programmas izveidi. Tā ir liela atšķirība. Fakts ir tāds, ka tiesību akts, kas balstās uz valsts suverenitāti, pieļauj jebkāda valsts partikulārisma izpausmi un katru atsevišķu tiesību saglabāšanu, kas kavē Eiropas Savienības progresu. Ņemot vērā problēmas, ar kādām mēs saskaramies migrācijas politikas jomā, to mēs nevaram atļauties.
Tik tālu prezidentam J.-M. Barroso ir pilnīga taisnība, jo nav pareizi, ka kādām valstīm, piemēram, Eiropas dienvidu daļā, vajadzētu ciest no spēcīgas imigrācijas, kamēr citām valstīm citos ģeogrāfiskajos Eiropas reģionos nav jārisina šī problēma. Tā tas noteikti nedrīkst turpināties. Tādēļ pasākums, ko mēs tagad uzņemamies, lai atsāktu integrācijas procesu, pamatojoties uz jauno Līgumu, ir pirmais pasākums, kam sekos vēl citi pasākumi, ar ko es domāju ciešāku integrāciju citās jomās, tostarp kopējās iekšpolitikas jomā, kopējā drošības politikas jomā un kopējā tiesību politikas jomā.
Tas noved pie otrā jautājuma, kas ir īpaši svarīgs šobrīd. Šodien mēs oficiāli parakstīsim Pamattiesību hartu. Lieliski! Izcils galds, brīnišķīgi krēsli, svinīga atmosfēra - kā vienmēr!
(Daniel Cohn-Bendit iestarpinājums: un brīnišķīgi Parlamenta deputāti!)
Jā, arī brīnišķīgi Parlamenta deputāti. Tomēr daži deputāti ir jaukāki par citiem, D. Cohn-Bendit kungs.
(Smiekli)
Atmosfēra būs brīnišķīga - kā vienmēr. Tomēr tas viss man atgādina par man tuvu draugu, kas ir vairākas reizes precējies un šķīries. Un katru reizi, kad es ierados uz viņa kāzām un gatavojos doties mājās pēc lieliskajām svinībām un brīnišķīgo saistību uzņemšanās, es viņam teicu: "Tu mums sagādāji lielisku dienu - kā vienmēr.” Šodien es jūtos mazliet līdzīgi. Es biju Romā kopā ar jums, H.-G. Pöttering kungs, un daudziem citiem kolēģiem, kas šodien ir šeit. Mēs to piedzīvojām Romā. Tās bija kā kāzas - svinīgums, lielisks ēdiens, brīnišķīga ceremonija, skaista mūzika,
(Daniel Cohn-Bendit iestarpinājums: skaista pilsēta!)
skaista pilsēta, lieliska atmosfēra, D. Cohn-Bendit nebija tur, tāpēc vienkārši lieliski!
(Smiekli)
Pēc tam mēs devāmies mājās un piedzīvojām šķiršanos. Un šodien mēs dodamies uz nākamo kāzu ceremoniju, šoreiz Lisabonā - lieliska atmosfēra, brīnišķīga pilsēta, nav D. Cohn-Bendit, viss ir tā, kā tam jābūt! Es vienīgi ceru, ka Īrijā nesekos vēl viens šķiršanās pieteikums. Īsumā, dāmas un kungi, mums nav iemesla svinībām, līdz Līgums nav ratificēts visās 27 valstīs.
Līguma ratificēšanai ir jēga. Tie anti-eiropieši, kas vēlējās nogremdēt konstitūciju, jo viņi ticēja, ka spēj šādi kavēt integrācijas procesu, noteikti ir guvuši mācību no šī Līguma. Taisnība, Lisabonas līgums neapmierina visas mūsu vēlmes, taču labāk tā, nekā iznīcināt Eiropu ar pastāvīgu oponēšanu integrācijai.
(Aplausi)
Un tie, kas noraidīja Konstitucionālā līguma projektu, jo viņi uzskatīja, ka tas nepietiekami aplūko sociālo politiku un ka ir nepieciešams spēcīgāks uzsvars uz sociālo jomu, šajā jaunajā Līgumā neatradīs šo īpašo uzsvaru. Taču Pamattiesību hartas proklamēšana un tās integrācija Līgumā dod iespēju realizēt vairākas pamata tiesības sociālajā jomā.
Nebija šaubu, ka šīs konstitūcijas projektu noraidīs abu pušu ekstrēmisti. Es drīzāk jūtu līdzi tiem, kas to noraidīja, pamatojoties uz sociāliem iemesliem, nekā anti-eiropiešiem, kas Līgumu noraidīja, pamatojoties uz principiem, jo viņi nevēlas šo Savienību.
Tomēr viena lieta ir pavisam skaidra - šis Līgums var būt tikai pirmais solis. Tas ir solis uz priekšu, taču tas nav pietiekami plats. Neskatoties uz to, jebkurā gadījumā šis solis ir jāsper tagad. Es ceru, ka šīs laulības ir uz mūžu un ka laulību šķīrēji paliks mājās, jo nevienu no nākotnē risināmām problēmām nevarēs atrisināt, ja mēs nebalstīsim Eiropu uz stingriem institucionāliem pamatiem, un mans godājamais kolēģis H. Swoboda drīz runās par Kosovu.
(Aplausi)
Andrew Duff
ALDE grupas vārdā. - Priekšsēdētāja kungs, M. Schulz ir pilnīga taisnība par to, ka šī ir svinību nedēļa, kurā svinīgi proklamē hartu, kas aizsargā mūsu pilsoņus pret Eiropas Savienībā mītošās lielās varas ļaunprātīgu izmantošanu un ka Lisabonas līguma parakstīšana stiprina mūsu spēju rīkoties un ļoti uzlabo mūsu demokrātijas kvalitāti. Es esmu iepriecināts, ka premjerministrs G. Brown beidzot ir nolēmis parādīties, lai gan diemžēl vēlu. Es baidos, ka tas ir tikai paragrāfs Lielbritānijas līdzdalībai Eiropas Savienībā. Lūdzu, uzmaniet, lai G. Brown paraksta ar pildspalvu, nevis zīmuli!
(Smiekli)
Eiropadome ir mūsu pirmā iespēja spert izlēmīgu soli uz priekšu, lai izkļūtu no šī introspektīvā pārdomu perioda un sāktu nodarboties ar nopietnu politiku. Pirmais jautājums ir par Kosovu, un Savienība gatavojas kontrolēt valsts neatkarību bez ANO Drošības padomes apstiprinājuma. Tas ir būtiski Kosovas nākotnei un mums visiem, un tie, kas baidās, ka šāds redzams solis radīs precedentu, izvēlas gudru ceļu konstruktīvi atturēties un necenšas bloķēt Kosovas pilsoņu pašnoteikšanos.
Eiropadomei arī vajadzētu pieņemt stingru lēmumu par EDAP misijas Kosovā apmēru un veidu kā signālu par tās nodomiem. Turklāt mums arī vajadzētu vairākkārt atkārtot mūsu atteikumu parakstīt vienošanos ar Serbiju par stabilizāciju un apvienošanos, pirms tās kara noziedznieki nav izdoti Starptautiskajai krimināltiesai (ICC). Šajā kontekstā būtu jāliek pie darba N. Sarkozy iedvesmotās groupe des sages, lai izstrādātu kādu alternatīvu scenāriju Balkānu nākotnei, neizjaucot mūsu pašreizējo apņemšanos.
(Aplausi)
Brian Crowley
UEN grupas vārdā. - (GA) Priekšsēdētāja kungs, Eiropas Savienības līderi pulcējas Briselē uz Eiropadomes sapulci dienu pēc jaunā Reformas līguma parakstīšanas. Īrija ir viena no valstīm, kurā par Līguma parakstīšanu lems referendumā. Ja Līguma atbalsta kampaņu organizēs profesionāli, tad es uzskatu, ka referenduma rezultāts būs ļoti labvēlīgs.
Un pēc tā, ko M. Schulz teica par negatīvajām pusēm, es, būdams Īrijas pārstāvis, uzskatu par nepieciešamu šajās debatēs par Lisabonas līguma nākotni uzsvērt vairākas rūgtas patiesības.
Pirmkārt, gribu apsveikt visus tos, kas ir panākuši galējo vienošanos par Lisabonas līgumu. Taču tas ir vienīgi rakstisks dokuments, un mēs sev jautājam un bieži jautājam šajā Parlamentā: ko Eiropa vēlas redzēt? Ko vēlas uzzināt Eiropas valstu iedzīvotāji un pilsoņi?
Jā, Eiropas valstu pilsoņi vēlas vairāk Eiropas. Taču vairāk Eiropas viņiem nenozīmē to, ko daudzi no mums šajā telpā varētu padomāt. Tas nenozīmē jaunus noteikumus un jaunus tiesību aktus - jaunus ierobežojumus, kā viņi to uztvertu. Tas nozīmē gudrāku Eiropu, tādu Eiropu, kas apmierina viņu ikdienas vajadzības. Tādēļ Lisabonas stratēģija, tās turpinājums un uzlabojums ir tik svarīgs attiecībā uz to, kas notiktu Lisabonas Padomes sapulcē.
Otrkārt, viss migrācijas jautājums, par kuru jau runāja vairāki deputāti, rada milzīgu slodzi uz valstu izdevumu resursiem ne tikai finansiālā ziņā - īpaši Vidusjūras dienvidu daļas valstīm, kuras ir spiestas atvēlēt lielus līdzekļus šīs problēmas risināšanai - bet arī šo valstu sociālās kohēzijas ziņā. Tas rada milzu problēmas un piesaista labas gribas izpausmes un centienus.
Treškārt un vissvarīgāk, jautājums kopumā par Eiropas vīzijas attīstību, kādu mēs to vēlamies redzēt pasaulē visapkārt, kā to šobrīd prezentē Klimata pārmaiņu konferencē Bali un prezentēs nākotnē dažās citās konferencēs Ņujorkā turpmākajos mēnešos un, vissvarīgākais, par kādu mums ir jāstāsta saviem pilsoņiem un pienācīgi jāinformē viņi par to, kas gaidāms.
Visbeidzot - vai es drīkstētu teikt priekšsēdētājam J.-M. Barroso un priekšsēdētāja vietniecei M. Wallström - tā kā mums Īrijā būs referendums - bez nodokļiem, bez nodokļiem, bez nodokļiem. Līgumi jums nedod tiesības ierosināt nodokļus. Komisijai ir jāatturas no tā.
Daniel Cohn-Bendit
Verts/ALE grupas vārdā. - (DE) Priekšsēdētāja kungs, dāmas un kungi, mums šeit ir lieliska sapulce. Pašreizējais priekšsēdētājs un Padome ir bijuši čakli, un viņu radītais kopsavilkums bija lielisks. Es nesapratu, tieši par ko bija kopsavilkums, bet virsraksti bija gluži pareizi.
Komisijas priekšsēdētājs uzsvēra, ka Komisija risina globalizācijas radītās problēmas. Viņš izrunāja vārdu "globalizācija” 87 reizes un vārdu "problēmas” 82 reizes, tātad tai ir jābūt patiesībai.
Un attiecībā uz kāzām, kuras M. Schultz aprakstīja. Tā patiešām ir interesanta situācija, jo līgavainis prec to pašu līgavu otro reizi. Tas ir neparasti pat bieži notiekošām kāzām, M. Schultz. Vienīgā atšķirība, ka līgava tagad ir mazliet vecāka, mazliet vecmodīgāka un mazāk seksīga, nekā viņa bija Romā. Taču šīs kāzas ir nepieciešamas. Šodien mēs visi esam ielūgti. Tā kā es esmu ieradies šodien un nebiju pagājušo reizi, tad viss noritēs labi. Tā ir vienīgā atšķirība.
Pirms es saku kaut ko par divām svarīgām problēmām, ļaujiet man atsaukties uz Lielbritānijas premjerministra sirreālo uzstāšanos Lisabonā. Viņš bija atklājis, ka apakškomisijas komitejas apakškomiteja pulcējās apakšnamā, un tādēļ viņš nevarēja piedalīties pie dokumenta parakstīšanas, kuru viņš negribēja parakstīt, bet vienalga bija nodomājis parakstīt un vēlāk, maltītes laikā, viņš to galu galā parakstīja. Tas bija sirreāli, bet tāda ir mūsdienu Lielbritānija. Tā ir jūsu problēma, ne mana!
Tomēr tagad es vēlētos runāt par diviem svarīgiem jautājumiem. Pirmais ir par Kosovu. Vecs ebreju joks vēsta, ka, ja jums ir divas izvēles iespējas, tad vienmēr izvēlieties trešo. Ja mēs neatzīsim Kosovas neatkarību, tad radīsies konflikts. Ja mēs to atzīsim, tad radīsies konflikts. Abi varianti noved pie konflikta rašanās vai nu ar Kosovu, vai Serbiju. Mums Eiropas Savienībā tagad ir jābūt apņēmības pilniem parādīt, kā mēs varam rīkoties, ne tikai, kā mēs varam runāt. Mums ir jāizveido darba kārtība 2020. gadam attiecībā uz likuma varas atbalstīšanu šajā reģionā, un šī darba kārtība ir jāizveido kopā ar Kosovu, Serbiju, Bosniju un Hercegovinu.
Mums ir jāattaisno likuma vara visā šajā reģionā. Mums ir jāizstrādā vides un klimata pakts. Mums ir jāizveido reģionālais attīstības plāns ar tādām sastāvdaļām kā Transbalkānu ceļu tīkls, nodrošinot reģionam paātrinātas konverģences iespējas Eiropas Savienībā ar mērķi vienlaicīgi integrēt visas šīs valstis Eiropas Savienībā. Vienīgais veids, kā novērst konfliktu, ir nodrošināt, ka šīm valstīm ne tikai piedāvā attiecības ar Eiropu, bet arī palīdz tās attīstīt. Tad mēs redzēsim, vai 27 dalībvalstis spēs ne tikai laulāt savas līgavas, bet arī audzināt rūpju bērnus savās ģimenēs, lai reģionā beidzot iestātos miers. Es patiesībā tagad runāju par kāzu nakti.
Otrs jautājums ir tikpat svarīgs, proti, jautājums par Irānu. Padomei būs jāpieņem lēmums arī par to. Šajā gadījumā mēs varam teikt, ka Irānas kodolbumbas draudi ir acīmredzot novērsti, ja var ticēt ASV izlūkdienestam. Mēs visi esam kā mazi bērni, kas vienmēr tic tam, kam grib ticēt. Ja cilvēki saka mums kaut ko, kas mums nepatīk, tad mēs sakām, ka viņi melo. Ja viņi saka kaut ko, kas mums patīk, tad mēs sakām, ka viņiem ir taisnība. Es nezinu, kam ir taisnība, bet man patiktu, ja viņiem šoreiz būtu taisnība.
Taču Irānā atombumbas iespējamie draudi nav vienīgā problēma. Ir arī brīvības problēma vai, precīzāk, brīvības apspiešana. Pēdējos dažos gados ir vērojama neticams cilvēku apspiešanas uzplaukums Irānā. Es uzskatu, ka arī Eiropai šajā jautājumā ir kas darāms. Runa nav tikai par atombumbas draudu novēršanu. Runa ir arī par cilvēku brīvību Irānā un par to, kā mēs palīdzam civiliedzīvotājiem izcīnīt šo brīvību.
Ir valstu vadītāji, kas uzskata, ka viņi ir gudri, jo dod viedus padomus un dara lielas un gudras lietas Eiropas labā. Taču tie, kas tic, ka viņi var pārdot atomreaktorus visās pasaules malās, - vai nu Lībijai - teroristu diktatūrai vai Tunisijai, Alžīrijai vai Marokai, lai vēlāk atklātu, ka visas šīs valstis vēlas atombumbu, - ir liekuļi. Vakar laikrakstā New York Times bija rakstīts kaut kas, ko mēs visi sakām pēdējos 30 gadus, proti, ka ikviens, kas ražo atomenerģiju civiliem mērķiem, galu galā var izmantot to arī militāriem mērķiem, ja nav citas izvēles. Un mēs pārdodam atomreaktorus visām Āfrikas, Amerikas un citām valstīm un domājam, ka esam gudri. Mēs esam muļķi, ka to darām. Tas ir jāpasaka.
(Aplausi)
Francis Wurtz
GUE/NGL grupas vārdā. - (FR) Priekšsēdētāja kungs, Padomes priekšsēdētāj, Komisijas priekšsēdētāj, nākamā Eiropadome runās par jauna līguma parakstīšanu tūlīt pēc īpaši svarīgās ES un Āfrikas augstākā līmeņa sanāksmes un arī, neaizmirsīsim, Anapolisas procesa īstenošanas pirmajā posmā.
Attiecībā uz līgumu es uzskatu, ka Eiropas Savienība gluži nepareizi tulkotu situāciju, ja tā domātu, ka šīs augstākā līmeņa sanāksmes rezultātā panāktā vienošanās nozīmētu uzticēšanās krīzes beigas, krīzes, kas ir norobežojusi veselas mūsu sabiedrības daļas no pašreizējā Eiropas Savienības ekonomiskās un sociālās politikas uzplaukuma. Šī problēma paliek neatrisināta. Mums vajadzētu to atzīt un sagatavot risinājumu.
Līdzīga realitātes pārbaude šķiet nepieciešama mūsu attiecībās ar Āfriku. Āfrikas Savienības komisijas priekšsēdētājs Alpha Konaré ir aicinājis Eiropu izbeigt paternālismu. Viņš uzsvēra, ka Āfrika "nevar palikt medību lauks vai kļūt par jaunu teritoriju, kas jāiekaro”. Viņš nosodīja, un es atkal citēju, "ekonomisko partnerattiecību nolīgumu loģiku, kas izmaksā tik dārgi Āfrikas ļaudīm”.
Zīmīgi, ka septiņas Latīņamerikas valstis izveidoja Dienvidu banku gandrīz tajā pašā dienā, kad notika augstākā līmeņa sanāksme, kā veidu, lai norobežotos no SVF un mazinātu nevienlīdzību reģionā. Eiropas Savienībai no tā ir jāgūst mācība un jāīsteno pasākumi, lai apmierinātu šo vispārējo un pieaugošo prasību pēc taisnīgākām un cieņas pilnākām partnerattiecībām, tostarp attieksmē pret migrantiem.
Visbeidzot, jautājums par Tuvajiem Austrumiem, kas šobrīd nav iekļauts Padomes darba kārtībā - kā Savienība varēja Anapolisā vienoties par pilnīgu atdalīšanos no struktūras, kas ir atbildīga par vadlīniju piemērošanu? Vai tā ir paredzējusi neiesaistīties un pasīvi vērot, kā vienošanās tiek pārkāpta, kā tas notika pagājušajā nedēļā saistībā ar Jeruzalemes austrumu daļu? Vispārīgi runājot, uz kādu Eiropu mēs patiesībā tiecamies un kādus līdzekļus esam gatavi ieguldīt šī mērķa sasniegšanai? Tas ir prioritārs jautājums nākamajai Eiropadomei.
Jens-Peter Bonde
IND/DEM grupas vārdā. - Priekšsēdētāja kungs, rītdien 11.30 no rīta premjerministri parakstīs galējo Līguma variantu, ko neviens no viņiem nav lasījis. Viņi parakstīs grozījumu kopumu, ko viņi pat nesaprot. Vakar Dānijas parlaments atteicās rīkot referendumu par Līgumu, ko parlamenta deputāti nav lasījuši. Viņi pārkāpa Dānijas konstitūciju, un viņus par to var iesūdzēt tiesā, tā kā mēs varam rīkot referendumu.
Daži no viņiem varbūt ir izlasījuši visu projektu, es par to šaubos. Galējo redakciju joprojām nav iespējams lasīt viena vienkārša iemesla dēļ: tā nav konsolidēta. IGC nolēma, ka lasāmu variantu izdrukās vienīgi tad, kad Līgumu būs ratificējušas visas 27 dalībvalstis. Nelasiet, parakstiet - tas ir ciniski. Visas sarunas IGC un juristu-lingvistu grupā ir paturētas pilnīgā slepenībā, kas attiecas uz daudzajiem šī Parlamenta deputātiem. Numerācijas sistēma ir mainīta trīs reizes, lai padarītu jebkādu salīdzināšanu pirms parakstīšanas tehniski neiespējamu. Oktobrī publicētajā variantā pat nav salīdzinājumu tabulas.
Vispirms viņi atsauc divus referendumus pretrunā ar Konstitūciju. Pēc tam viņi patur sarunas noslēpumā un saglabā saturu zem cita nosaukuma. Es joprojām piedāvāju laba vīna pudeli par vienu tiesību akta piemēru, kuru var apstiprināt saskaņā ar Konstitūciju un nevis Lisabonas līgumu. Pat vispieredzējušākais tiesību eksperts Dānijas ārlietu ministrijā tādu neatrada.
Ekspertu uzklausīšanā Dānijas Parlamentā es trīs reizes lūdzu sniegt kādus piemērus par nacionālajām tiesību jomām, uz kurām Lisabonas līgumu ar tā horizontālajiem pantiem un pamata principiem var neattiecināt. Es nesaņēmu nevienu atbilstošu piemēru. Lisabonas līgums izjauks pašreizējo Eiropas Savienību, nodibinās jaunu valsti ar vienotu pilsonību, tiesisko identitāti un visiem vienas nācijas valsts instrumentiem. Vairumu tiesību aktu pieņems civilie ierēdņi slepenībā. Demokrātijas trūkums palielināsies. Mana grupa ierosina atcelt Līguma parakstīšanu līdz galējā varianta izlasīšanai.
(Aplausi)
Jim Allister
Priekšsēdētāja kungs, šodien atkal daudzi cildina Eiropas demokrātiskās vērtības. Šodien mēs pretenciozi apstiprināsim ticību cilvēktiesībām, tomēr tajā pašā laikā ES elite gatavojas svinēt savu lielāko augstprātības manifestu, kāds līdz šim ir piedzīvots, jo tā ir sagatavojusi parakstīšanai pārveidotu Konstitūciju, neatskatoties uz cilvēkiem un neuzklausot, ko viņi vēlas vai ko viņi domā.
2005. gada referendumi parādīja, ka Eiropa ir zaudējusi saskarsmi, taču gūtā mācība nebija vis atteikties no tā, ko cilvēki negribēja, bet gan apiet viņu pretestību, šoreiz nejautājot viņu viedokli. Tādēļ, ka bez šī skandāla visā kontinentā valstu varas tiks izjauktas, supervalsts struktūra tiks izveidota, jauna ES pilsonība tiks radīta, ES tiks dāvināta tiesiskā identitāte, un vienīgi saujiņai pilsoņu pajautās viņu viedokli.
Kādēļ? Jo vairumā valstu, tostarp manā valstī, vadītāji baidās par pilsoņu spriedumu, pievienojot augstprātībai gļēvulību. Tādēļ dienā, kad ir tik daudz runu par cilvēktiesībām, es saku: "dodiet Eiropas valstu iedzīvotājiem pamata politiskās un cilvēktiesības pateikt "jā” vai "nē” šai Konstitūcijai, tiesības pateikt "jā” vai "nē” referendumā.”
(Aplausi)
Carlos Coelho
(PT) Pašreizējais Padomes priekšsēdētāj, Komisijas priekšsēdētāj, dāmas un kungi, Portugāles prezidentūra tuvojas beigām un tā ir bijusi ļoti veiksmīga. Es neesmu starp tiem, kas liek pārāk lielu uzsvaru uz diplomātiskām iniciatīvām saistībā ar Brazīlijas un Āfrikas augstākā līmeņa sanāksmi; starp citu, vienīgi laiks rādīs, vai to rezultātā taps noteikti pasākumi vai arī tās bija vienīgi lieliski notikumi, ko plaši atspoguļoja plašsaziņas līdzekļi.
Taču es vēlētos uzsvērt strukturālos pasākumus, kas ir uzsākti Eiropas labā šajos sešos mēnešos. Trīs no tiem iešaujas prātā: iestāžu krīzes beigas līdz ar Lisabonas līguma pieņemšanu, ko parakstīs rītdien, Eiropas Pamattiesību hartas proklamēšana, kas būs saistoša, Šengenas zonas vēsturiskā paplašināšana, tai pievienojot deviņas jaunas dalībvalstis un gandrīz 4 miljonus kvadrātkilometru, stratēģiskās dzīvotspējas sasniegums un svarīgā programma GALILEO, kuru daudziem cilvēkiem drīzāk negribētos ieviest, atstājot visu Amerikas Savienoto Valstu, Krievijas un Ķīnas ziņā.
Es arī vēlos uzsvērt lietderīgo darbu tiesību jomā sadarbībā ar Eiropas Parlamentu un lielisko saprašanos ar Komisiju un tās priekšsēdētāju Durão Barroso. Iestāžu sadarbība bija lieliska un deva labus rezultātus. Pašreizējais Padomes priekšsēdētāj, es vēlu jums veiksmi Padomes sēdē, kas notiks 14. decembrī. Mēs ceram sagaidīt turpmākus svarīgus lēmumus gan ārpolitikas jomā, īpaši attiecībā uz Kosovu, gan attiecībā uz Eiropas atbildi uz globalizācijas radītajiem izaicinājumiem.
Es īpaši vēlos sveikt Portugāles prezidentūru par Eiropas imigrācijas politikas jautājuma iekļaušanu Padomes darba kārtībā, kur priekšsēdētājs J.-M. Barroso varēs uzsvērt Eiropas Komisijas savlaicīgās iniciatīvas saistībā ar to. Katrai dalībvalstij atsevišķi patiešām nav atrisināmas vairākas problēmas un izaicinājumi, kam ir nepieciešama kopēja pieeja, kas ir īpaši acīmredzams, kā jau es teicu, zonā bez iekšējām robežām.
Priekšsēdētāja kungs, ļaujiet man pabeigt runu ar atsauci no manas valsts. Portugāle ir vienmēr darījusi to labāko, lai atbalstītu kopējās intereses, kad bija tās prezidentūras laiks. Tā tas bija 1992. gadā, kad premjerministrs bija Cavaco Silva un ārlietu ministrs bija João de Deus Pinheiro, kas tagad ir Eiropas Parlamenta deputāts. Tā tas bija 2000. gadā, kad premjerministrs bija António Guterres, un tā tas ir šodien, trešajā Portugāles prezidentūrā Eiropas Savienībā.
Valsts sekretār, ļaujiet man vērst jūsu uzmanību uz jūsu personīgo ieguldījumu, ministra Luís Amado un premjerministra Sócrates ieguldījumu, kā arī visu to ļaužu ieguldījumu, kas šeit Briselē un Lisabonā ir aktīvi iesaistījušies, lai nodrošinātu prezidentūras veiksmīgu darbu. Es vēlos vērst uzmanību uz REPER darbu, pieminēt vēstnieka Mendonça e Moura prasmīgo darbu un pateikties par Alexandre Leitão efektīvo sadarbību ar Eiropas Parlamentu.
Hannes Swoboda
(DE) Priekšsēdētāja kungs, pašreizējais Padomes priekšsēdētāj, Komisijas priekšsēdētāj, Portugāles prezidentūras nobeigumu vainagojošais sasniegums ir tas, ka Lisabonas līgums ir gatavs parakstīšanai un daudzi Parlamenta deputāti arī ir nodrošinājuši noteiktu ieguldījumu.
Viena no Lisabonas līguma funkcijām ir stiprināt kopējo ES ārpolitiku un drošības politiku un radīt tai iestāžu bāzi. Taču līgums var vienīgi radīt pareizos apstākļus; griba un spēks arī ir būtiski kopējas ārpolitikas un drošības politikas īstenošanā.
Kā jau daži runātāji teica, ir pareizi, ka šajos īpašajos apstākļos, kad Līgums tiek parakstīts, Kosova būs pārbaudījums dalībvalstu spējai īstenot kopējo ārpolitiku un drošības politiku. Lai ko mēs arī nolemtu attiecībā uz Kosovu, šajā reģionā būs problēmas.
Nav jaunas trešās iespējas, kā D. Cohn-Bendit ierosināja, jo trešā iespēja, proti, lielu līdzekļu un iniciatīvas ieguldīšana šajā reģionā jau ir notikusi kādu laiku. Vienīgā iespēja ir Kosovas neatkarība, kas tad izraisīs vairākas problēmas šajā reģionā, vai arī mēs varētu nolemt par labu Kosovas neatkarības neatzīšanai, kas arī izraisītu vairākas problēmas šajā reģionā.
Pēc manām domām, ir gluži skaidrs - mums ir jāievēro princips, ka ikviens pasākums, kas tiek īstenots nākamajās nedēļās un mēnešos, ir jāierosina reģionam un jāīsteno kopā ar Eiropas Savienību. Tomēr tas nevar notikt, ja vien Eiropas Savienībai nav kopējas nostājas šajā jautājumā.
Pamatojoties uz savu personīgo pieredzi, un es šajā reģionā esmu strādājis desmit gadus Eiropas Parlamenta vārdā, es redzu tikai vienu atbilstošu iespēju -nekavējoties virzīties uz ierobežotu un kontrolētu neatkarību. Taču es patiešām uzskatu, ka būtu pilnīgi neiespējami un nepieņemami, ja Kosova vienpusēji atzītu tās neatkarību un mēs mazāk vai vairāk samierinātos ar to. Vairāki Kosovas politiķi arī saka, ka šo procesu var īstenot kopīgi. Es to pieredzēju no pirmavotiem pēdējās vēlēšanās. Process var piepildīties, ja Eiropas Savienība izvēlas kopēju pieeju.
Vai es drīkstu šīs prezidentūras beidzamajās dienās lūgt Padomi nodrošināt, ka ir kopēja Eiropas nostāja par to, ka visas puses uzņemas kopēju atbildību par šo reģionu un ka visu nākamo nedēļu un mēnešu pasākumi Kosovā tiks īstenoti ES klātbūtnē? Tā ir galvenā prasība. Izšķirošais faktors nebūs Kosovas neatkarības atzīšana, bet gan enerģiska ES drošības politikas pārstāvēšana Kosovā, un Portugāles Padomes priekšsēdētājam ir jāpiedalās šī plāna īstenošanā.
(Aplausi)
Sophia in 't Veld
(NL) Priekšsēdētāja kungs, pēc vairāku gadu strupceļa beidzot tiks parakstīts jaunais Līgums, taču tā parakstītājiem arī beidzot ir jārīkojas kā Eiropas īpašniekiem un patiesajiem līderiem. Beidzot ir pienācis laiks pārtraukt vienkāršu klaigāšanu valsts līmenī par to, kas ir sasniegts, un sākt aktīvu Līguma atbalstīšanu un ratificēšanas veicināšanu, lai tas stātos spēkā 2009. gada 1. janvārī.
Lielākās izmaiņas ir saistībā ar policijas un tiesu iestāžu sadarbību. Mums ir jāizsakās skaidri, un tas jādara ātri, par to, kā mēs risināsim attiecīgos jautājumus pārejas periodā 2008. gadā. Kāda ir Padomes nostāja attiecībā uz komisāra F. Frattini priekšlikumu par jauno noteikumu piemērošanu tagad, kamēr gaidām jaunos tiesību aktus?
Šodien oficiāli proklamē arī Pamattiesību hartu. Kauns, ka dalībvalstis ir vājinājušas hartu, izņemot to laukā no Līguma un īpaši apstiprinot divus izņēmumus. Tagad tām ir jāpierāda praksē, ka tās patiešām domā pamattiesības, nevis tikai mutisku vienošanos par tām.
Visbeidzot, priekšsēdētāja kungs, Eiropas Savienība ir padarīta mazliet demokrātiskāka un nedaudz efektīvāka. Taču nobriedušai demokrātijai ir jābūt ne tikai spēcīgai, bet arī rūpīgi jāīsteno vara, un tai ir jāuzņemas atbildība. Ir demokrātijas laiks, laiks izrādīt atbildību arī cīņā pret terorismu, tāpēc, vai mēs varētu saņemt paskaidrojumu no Padomes par lomu, kādu Eiropa ir spēlējusi CIP pretlikumīgajās darbībās?
Mirosław Mariusz Piotrowski
(PL) Priekšsēdētāja kungs, šķiet, ka vēsture atkārtojas. Pirms trim gadiem parakstīja Līgumu par Eiropas Konstitūciju. ES dalībvalstu vadītāji bija ļoti apmierināti un pārliecināti, ka šis dokuments stāsies spēkā. Tomēr divas valstis pauda noteiktu pretestību referendumos.
Valstu vadītāji tagad parakstīs gandrīz identisku tekstu un paļausies uz spēju šoreiz izvairīties no referendumiem. Skaidrs, ka viņi nepietiekami novērtē šo demokrātijas pamatinstrumentu. Laiks, kas paredzēts kā pārdomu periods, tika izniekots. Konsultāciju, sociālā dialoga un diskusiju vietā to atvēlēja manipulāciju sistēmas izveidei.
Jāuzsver, ka tā saucamais Reformas līgums ir ļoti nopietns dokuments, jo faktiski tas noved pie dalībvalstu suverenitātes ierobežošanas. Tas novirza vairākas līdz šim dalībvalstīm atvēlētās priekšrocības uz ES iestādēm, kas nav pakļautas patiesai demokrātiskai kontrolei. Es esmu pārliecināts, ka, ja Eiropas valstīm būtu dotas izvēles iespējas, tad rītdien parakstāmais līgums piedzīvotu tā priekšgājēja likteni.
Mikel Irujo Amezaga
(ES) Priekšsēdētāja kungs, pirms dažiem mēnešiem es zvanīju savas valsts Tiesībsargam, un, kamēr es gaidīju savienojumu, fonā skanēja dziesma "Let it be”, kas raisīja maz optimisma attiecībā uz sūdzību, ko šis birojs izskatīja, un izrādījās, ka man bija taisnība.
Tā ir bieža sajūta tiem no mums, kas joprojām nevar ieraudzīt, ka Eiropas Savienība dara kaut ko, lai iekļautu reģionālo jautājumu vai bezvalstiskas nācijas tās iestāžu struktūrā un politikā. Diemžēl ar katru reizi arvien vairāk cilvēku uzskata, ka tā diena nekad nepienāks, un patiesība ir tāda, ka mums nav daudz izvēles iespēju.
Attiecībā uz Kosovu mēs dzirdam par problēmām šeit, bet es neesmu dzirdējis, ka kāds uzdotu jautājumu, kas man šķiet visbūtiskākais - ko vēlas Kosovas iedzīvotāji?
Attiecībā uz Lisabonas stratēģiju mēs domājam, ka ir pārāk daudz pašapmierinātības un ka šī pašapmierinātība ir radusies, lielā mērā pateicoties faktam, ka indikatori stratēģijas novērtēšanai pamatā balstās uz IKP izaugsmi. Kad mums būs kādi indikatori par progresu sociālajā un vides jomā, lai mēs varētu jēgpilni novērtēt Lisabonas līguma rezultātus?
Ilda Figueiredo
(PT) Mēs apmeklējam vēl vienu tās neoliberālās politikas pamata doktrīnu mēģinājumu, kas tika īstenota Portugāles prezidentūras laikā. Lisabonas līguma, kurā ir saucamās "Eiropas konstitūcijas” pamati, parakstīšana rītdien neapšaubāmi ir svarīgāks jautājums, kas liecina par kvalitatīvu virzību uz priekšu neoliberālajā integrācijā, kas arvien vairāk saasina sociālās problēmas un nevienlīdzību.
Tā vietā, lai apstiprinātu nosacījumus darba apstākļu uzlabošanai, tie balstās uz elastīgumu, lai padarītu darbu vēl nedrošāku. Tā vietā, lai apstiprinātu nosacījumus dzīves apstākļu uzlabošanai un risinātu nabadzības problēmu, kas ietekmē vairāk nekā 80 miljonus cilvēku, tie iepazīstina ar vēl neoliberālāku Lisabonas stratēģijas variantu, kas paredz sabiedrisko pakalpojumu liberalizāciju un privatizāciju. Tādēļ, kā to apliecina 18. oktobra notikumi un demonstrācija Lisabonā, strādājošie un citi ļaudis turpinās cīņu pret Līgumu un šo politiku, un akciju par saistošiem referendumiem attiecībā uz Līgumu pēc atbilstoši veiktām plurālistu debatēm.
Frank Vanhecke
(NL) Priekšsēdētāja kungs, kad nesen Venecuēla balsoja referendumā, noraidot H. Chavez plānus par radikālām izmaiņām konstitūcijā ar ļoti nelielu vairākumu, tad iespējamais Venecuēlas diktators paklanījās cilvēku gribas priekšā, kā vadītājam arī pienāktos darīt vairāk vai mazāk brīvā valstī. Es uzskatu, ka mēs Eiropā varētu daudz ko mācīties no šī piemēra.
Mēs redzam, ka "Eiropas konstitūciju” demokrātiski noraida vairākums vēlētāju divās dalībvalstīs kā faktiski nemainīgu, izņemot dažas kosmētiskas izmaiņas. Nav nepieciešams vairāk debašu, un noteikti nav nepieciešami referendumi valstīs, kas visdrīzāk kritizē šo konstitūciju vai balso pret to. Eiropas konstitūciju, atvainojiet, Reformas līgumu parakstīs Lisabonā ar lielu greznumu un ceremonijām un tad steigā izlaidīs cauri parlamentiem un atbalstīs nepieklājīgā steigā. Eiropā ir neīsta demokrātija.
Un veids, kādā eirokrāti attiecas pret cilvēku balsstiesībām, atkal bija nesen acīmredzams, kad komisārs O. Rehn stāstīja mums par iespējamo Turcijas pievienošanos. Viņš oficiāli sacīja, ka valstu vienošanās un īpaši vēlēšanu solījumi nedrīkst stāties ceļā Turcijas pievienošanai. Eiropas konservatīvie vadītāji nospļaujas par solījumiem, ko saņēmuši vēlētāji par Turcijas pievienošanos. Venecuēlā joprojām pagaidām ir demokrātija, bet bēdīgi, ka Eiropā ir ievērojami mazāk demokrātijas.
Giles Chichester
Priekšsēdētāja kungs, nākamās Eiropadomes dienas kārtībā ir daži svarīgi jautājumi. Es ar nepacietību gaidu, kad dzirdēšu par Eiropas konkurences uzlabošanu, progresu klimata pārmaiņu risināšanā, sasniedzot Eiropas augstos mērķus, Eiropas apņemšanos sadarboties ar mazattīstības valstīm nabadzības mazināšanai. Tomēr uzmanība šonedēļ būs neizbēgami vērsta uz Reformas līguma parakstīšanu Lisabonā.
Kā jau mēs, Lielbritānijas konservatīvā partija, neatlaidīgi apgalvojam, nebija pietiekamas nepieciešamības šādam tālejošam līgumam, un tieši šonedēļ viena no Eiropas vadošajām akadēmiskajām ekspertēm publicēja ziņojumu par ES paplašināšanās ietekmi. Viņa skaidri pateica to, ko mēs jau kādu laiku sakām, proti, ka ES lieliski darbojās arī bez šī Reformas līguma. Viņa saka, un es citēju: "Liecības par praksi kopš 2004. gada maija norāda, ka ES iestāžu procesi un prakse ir diezgan spēcīgi pretojusies paplašināšanās ietekmei.”
Tas ir svarīgi, ja mēs paturam prātā visu to, ko mums teica - ka ES nevarētu risināt paplašināšanos bez iestāžu virzības. Tas viss stiprina mūsu uzskatu, ka šis Līgums ir drīzāk politisks simbols, nekā objektīvs novērtējums par to, kas Eiropai nepieciešams.
Papildus šī Līguma loģiskuma apšaubīšanai mēs arī esam bijuši ļoti kritiski attiecībā pret procesu, kas mūs noveda pie šī posma. Tas iznīcina ticību, ka šis Līgums būtībā nav tā pati Eiropas konstitūcija, ko tik neapšaubāmi noraidīja, kad par to balsoja Francijā un Nīderlandē. Viens pats starp saviem kolēģiem vadītājiem, Lielbritānijas premjerministrs turpina iemūžināt šo mītu, ka Līgums un konstitūcija ir kaut kas atšķirīgs. Lielbritānijas iedzīvotāji netic viņam, un lielais vairākums atkārtoti pauda savus uzskatus par to, ka jārīko referendums. G. Brown ignorēja viņu vēlmes, un tas ļoti grauj viņa valdību un Eiropas Savienību kopumā.
Robert Goebbels
(FR) Priekšsēdētāja kungs, pašreizējais Padomes priekšsēdētāj, Komisijas priekšsēdētāj, 1981. gadā vienam procentam Eiropas iedzīvotāju piederēja 8 % kopējo tās bagātību. Pēc divdesmit pieciem gadiem šim procentam pieder 17 % kopējo Eiropas Savienības ienākumu. Tajā pašā laikā viens no sešiem cilvēkiem (no kopējā Eiropas iedzīvotāju skaita, kas ir 74 miljoni) dzīvo zem dalībvalstu noteiktā nabadzības līmeņa.
Ja nebūtu sociālo pabalstu, aptuveni 185 miljoni eiropiešu vai gandrīz 4 % iedzīvotāju nonāktu nabadzībā. Tādēļ ir nepieciešama aktīva sociālā politika - politika labklājības izplatīšanai. Taču Eiropas Savienības centieni sociālajā jomā ir īpaši vārgi. Komisijas nupat izstrādātā vīzija par sociālāk orientētu Eiropu 21. gadsimtā ir konceptuāli nevainojama, bet nenosaka jebkādu faktisku tiesisku iniciatīvu.
Komisijas priekšsēdētājs J.-M. Barroso tikko mums teica, ka Lisabonas stratēģija nes augļus. Viņam ir taisnība. Tomēr tajā pašā laikā pārmaiņas Eiropas ekonomikā apdraud ļoti nedrošā globalizācijas versija, kas paredz finanšu tirgu bez robežām. Tā saucamās aizdevumu krīzes iemesli ir meklējami patērnieciskuma aģitācijā Amerikas Savienotajās Valstīs. Globālā finanšu nozare "uzķērās uz” īpašajiem transportlīdzekļiem, ko finansēja, pamatojoties uz nesaprātīgām ķīlām. Banku, apdrošināšanas un pensiju fondu sektora elite mums vēlreiz pierādīja alkatības triumfu pār saprātu.
Protams, ka finanšu sektors ne ar ko neriskē - tas ir pārāk liels, lai piedzīvotu neveiksmi. Nacionālās centrālās bankas un nodokļu maksātāji nodrošinās drošu piezemēšanos zelta izpletņlēcējiem, un tas nemaksās lēti. Ekonomiskā aktivitāte Eiropā jau ir mazinājusies. Amerikas Savienotajām Valstīm draud recesija. Dolāra vērtība krītas, un izejmateriālu, tostarp pārtikas preču, cena ceļas. Kredītu slogs jau ietekmē mazos un vidēja izmēra uzņēmumus, kā arī iespējamos nekustamā īpašuma pircējus.
Izlasot Lisabonas Padomes secinājumu projektu, es neredzu plānu, kā Eiropai atgūties, un man tas šķiet ļoti nožēlojami.
Marco Cappato
(IT) Priekšsēdētāja kungs, dāmas un kungi, es vēlos sākt ar nelielu, bet acīmredzamu uzvaru, kādu Francijas prezidents N. Sarkozy izcīnīja, atbrīvojoties no līdzdalības sarunās ar Turciju.
Tas, protams, neko nemaina - sarunas turpināsies. Tomēr N. Sarkozy, kas šobrīd ir visspēcīgākais un politiskākais no Eiropas valstu vadītājiem, savā runā šajā Parlamentā stāsta mums par Eiropas robežām un Vidusjūras reģiona valstu savienību, un cilvēki saka diezgan noraidoši: "Viņš nezina, par ko runā, kas ir Vidusjūras valstu savienība, viņš nezina, kādu spēli viņš spēlē”.
Pēc manām domām, spēle, ko viņš spēlē, ir ļoti skaidra un attiecas uz Eiropas robežām - Vidusjūras reģiona valstu savienība ir Eiropas nāciju stratēģija. Praktiski, ja šī pieeja būtu vienīgi pieeja, kā veidot starpvalstu attiecības, tad Vidusjūras reģiona valstu savienība varētu būt saprātīgs veids, kā risināt ekonomiskās, tirdzniecības un vides problēmas. Tomēr nav saprātīgi, ka mēs gribam to izmantot citiem nolūkiem - ir jāmeklē citas iespējas, ja mēs gribam tiesisku Eiropu, īpaši attiecībā uz cilvēktiesībām un Eiropu pilsoņiem, nevis Eiropu valstīm.
Valstu vadītājiem, Komisijai un Eiropas Savienībai ir jāizsaka priekšlikumi, lai oponētu N. Sarkozy franču stratēģijai par Eiropas nācijām. Mums ir jāizlemj, vai mēs vēlamies, lai kādu dienu Pamattiesību harta kļūtu par Turcijas pilsoņu pamattiesību hartu, Marokas pilsoņu pamattiesību hartu, Izraēlas un Palestīnas pilsoņu pamattiesību hartu. Mums ir jāizlemj, vai mēs vēlamies vai nevēlamies šādu nākotni Eiropai, jo pretējā gadījumā nāciju un valstu Eiropa gūs virsroku.
Un nobeidzot - daži nēsā krekliņus ar uzrakstu "Referendumu Eiropā”, atbalstot referendumu Eiropā un neatbalstot referendumus valsts līmenī, jo referendumi saasina populismu, ekstrēmismu, nacionālismu un komunismu mūsu Eiropā.
Mario Borghezio
(IT) Priekšsēdētāja kungs, dāmas un kungi, par laimi, Eiropā joprojām ir patrioti, un acīmredzot mēs aicināsim organizēt referendumu valsts līmenī. Mēs turpināsim aicināt rīkot referendumus, jo mēs ticam Eiropai, kurā mīt daudz tautu, nevis Eiropai, kurai ir daudz līdzekļu tehnokrātiskas politikas un tā trako nama, ko sauc par Eiropas iestādēm, atbalstam un finansējumam.
Tieši tāda aina pavīd jūsu Līguma pārveidošanas gadījumā - iestādes apstiprināšana, ko nosaka tehnobirokrātija, kas atbild vienīgi pati savā priekšā un baro vienīgi sevi. Kur šajā jaunajā variantā ir kaut kas, piemēram, kas atspoguļo spēcīgo aicinājumu aizsargāt Eiropas sociālo modeli, kas radās populāro referendumu rezultātā? Kādu atbildi jūs esat snieguši?
Saistībā ar robežām nav atbildes, un turpinās vispārējas blēņas par paplašināšanos, nepievēršot uzmanību Eiropas robežu ģeopolitiskajai problēmai, kas mums ir galvenais jautājums. Konstrukcija, tāda kā Eiropa, kuras vēsturiskās saknes sniedzas Sv. Romas impērijas publiskajās tiesībās, nav veidota, salīdzinot eiro un dolāra vērtību kā garīgo pamatu. Ir vēl citas atsauces, mūsuprāt, īpaši Eiropas saknes kristietībā.
Jūs neatrisināsiet galvenās problēmas, ar ko Eiropa saskaras, izmantojot tiesisko aizbildināšanos vai Tiesas spriedumus. Valstis, tāpat kā Eiropas nākotni un vēsturi, nevar pārvaldīt tādā veidā. Lai dzīvo tautu Eiropa un Eiropa, kuras pirmsākumi rodami kristietībā!
Miguel Portas
(PT) Rītdien premjerministri un valstu vadītāji Lisabonā parakstīs Lisabonas līgumu. Pēc tam viņi aicinās to ratificēt. Atšķirība nav tekstā, kas ir atbilde uz Francijas un Nīderlandes noraidīto konstitūciju. Atšķirība ir metodē. Tagad viņi aicina piemērot ātru ratifikāciju bez referendumiem. Pirms dažām dienām J. L. R. Zapatero šajā Parlamentā pauda savu vēlmi redzēt, kā dažādu dalībvalstu pilsoņi svinīgi pasludina šo Līguma parakstīšanas dienu, kas noteiks mūsu kopējo nākotni.
Augstākā līmeņa sanāksmē piektdien valstīm būs iespēja izkliedēt aizdomas, kas radušās ikvienam par to, ka mēs vēlamies apstiprināt jauno Līgumu bez tautu piekrišanas. Ļaujiet viņām pilnībā izmantot J. L. R. Zapatero priekšlikumu! Ļaujiet viņām noteikt dienu! Šodien Lisabonas līgums patiesībā nav jūsu līgums. Tas nekad nebūs Eiropas valstu iedzīvotāju līgums, kamēr tā dzīvotspēja būs atkarīga no tā, vai referendums tiek rīkots. Kaut tās būtu pietiekami drosmīgas, lai pieprasītu demokrātiju, jo Eiropas nākotne ir atkarīga no demokrātijas!
Jana Bobošíková
(CS) Dāmas un kungi, mēs bieži apspriežam, kā Eiropas Savienību pietuvināt pilsoņiem un veidot to demokrātiskāku. Rītdien valstu vai valdību vadītāji parakstīs Reformas līgumu, un viņi jau iepriekš paziņoja, ka nevēlas rīkot referendumu. Bēdīgi, ka Parlaments to atbalsta. Tā ir vislielākā augstprātības un pilsoņu balsstiesību neievērošanas izpausme. Man ir radies iespaids, ka politiķi ir vai nu pārāk slinki, lai izskaidrotu jauno Līgumu, vai vēl ļaunāk - baidās no pilsoņiem. Politiķi nevēlas paskaidrot, kā jaunais Līgums mainīs dalībvalstu lomu lēmumu pieņemšanā Eiropas Savienībā. Politiķi nevēlas paskaidrot pilsoņiem, ka viņiem nebūs "viņu” komisāra Komisijā. Viņi nevēlas aizstāvēt faktu, ka tādus jautājumus kā migrācija, enerģētika un transports nelems dalībvalstu līmenī, bet gan Briselē. Dāmas un kungi, ja mēs nepārliecināsim pilsoņus par jaunajiem ES tiesību aktiem, ja mēs nepaskaidrosim viņiem, no vienas puses, integrācijas priekšrocības un, no otras puses, jautājumu par valsts suverenitātes zaudēšanu, kādu Līgums skaidri nosaka dažās jomās, tad plaisa starp politisko eliti un pilsoņiem joprojām palielināsies. Tādēļ es uzskatu, ka referendums ir galvenais posms, kas jānodrošina Līguma ratifikācijas procesā.
Jacek Saryusz-Wolski
Priekšsēdētāja kungs, Lisabonas līgumam būs nozīmīga ietekme uz Eiropas Savienības ārpolitiku tuvā nākotnē.
Mūsu diskusijas šī Parlamenta Ārpolitikas komitejā ļauj man paust ļoti pozitīvu attieksmi pret jauno Līgumu vairāku iemeslu dēļ. Vienotā programma ļoti sekmē ES ārējās rīcības saskaņotību - jaunais Līgums nozīmē lielu soli uz priekšu salīdzinājumā ar esošo kārtību. Tas nodrošina plašu tiesisko pamatu kaimiņattiecību politikai, nosaka Eiropas Savienības vienotu tiesisko pamatu kopumā un paredz, ka dalībvalstis konsultēsies viena ar otru un izrādīs savstarpēju solidaritāti.
Attiecībā uz iestādēm ir panākti lieli uzlabojumi, palielinot Eiropas Savienības Augstā pārstāvja kopējās ārpolitikas un drošības politikas jomā (kurš vienlaicīgi ir arī Eiropas Komisijas priekšsēdētāja vietnieks) varu un nodibinot Eiropas Savienības ārlietu dienestu.
Vissvarīgākais ir fakts, ka jaunais Līgums palielina Parlamenta tiesības noteikt budžetu ES ārpolitikas izdevumu jomā, piešķirot Eiropas Parlamentam tādas pašas tiesības kā Padomei.
Turklāt tiek noteikts jauns tiesiskais pamats instrumentiem vai politikai attiecībā uz kopējo ārpolitiku un drošības politiku (KĀDP), piemēram, sankcijas pret nevalstiskiem uzņēmumiem, kosmosa politiku un enerģijas drošību, klimata pārmaiņu apkarošanu, starptautiskā terorisma novēršanu un personas datu aizsardzību.
Faktiski lielākie uzlabojumi skar Eiropas drošības un aizsardzības politiku (EDAP), jo Lisabonas līgums īpaši nosaka pastāvīgu strukturālu sadarbību aizsardzības jomā starp tām dalībvalstīm, kam ir militāras iespējas.
Tomēr, mūsuprāt, jaunajam Līgumam piemīt arī daži trūkumi - Eiropas Parlamentu vajadzētu konsultēt par jauna Augstā pārstāvja un Komisijas priekšsēdētāja nozīmēšanu ne tikai tad, kad pirmais pārstāvis sāks pildīt pienākumus 2009. gada 1. janvārī, bet arī gadījumā, ja nepieciešama pagaidu nozīmēšana pēc tam, un acīmredzot tad, kad tiks nozīmēta visa Komisija, tostarp tās priekšsēdētāja vietnieks ārlietās.
Es arī vēlos uzsvērt nepieciešamību pēc jauna, no jauna ievēlēta Augstā pārstāvja un priekšsēdētāja vietnieka, kas efektīvi konsultētu Parlamentu ex ante par galvenajām pamata izvēlēm kopējās ārpolitikas un drošības politikas un Eiropas drošības un aizsardzības politikas jomā.
Īsumā sakot, Lisabonas līgums ir pagrieziena punkts Eiropas Savienības iestāžu attīstībā ārlietu jomā un, būdams Ārlietu komitejas priekšsēdētājs, es ļoti atzinīgi vērtēju tā drīzo parakstīšanu.
Genowefa Grabowska
(PL) Priekšsēdētāja kungs, trīs gadus pēc Otrā pasaules kara beigām Apvienoto Nāciju Organizācija proklamēja Vispārējo cilvēktiesību deklarāciju, kas joprojām ir standarts šajā jomā. Gandrīz sešdesmit gadus vēlāk Eiropas Savienība noteica cilvēktiesības Pamattiesību hartā - dokumentā, kas apmierina Eiropas iedzīvotāju vajadzības un cerības uz 21. gadsimta sliekšņa.
Kādēļ tad divas valstis, Polija un Lielbritānija, kas tā vēlējās noteikt cilvēktiesības starptautiskā līmenī, iebilda pret šo hartu? Kādēļ tās nevēlas to piemērot saviem pilsoņiem? Mana kā Polijas pilsones vilšanās ir jo lielāka tādēļ, ka gan Polija, gan Lielbritānija iepriekš atbalstīja šo hartu. Šo valstu premjerministri un ārlietu ministrija parakstīja to kā Konstitucionālā līguma otro daļu 2004. gada 2. oktobrī Romā. Viņu paraksti ne tikai nosaka viņu pienākumu pret Eiropas partneriem, bet arī bija signāls savu valstu pilsoņiem un solījums, ka viņi apņemas ievērot šo hartu.
Hartas saturs nav mainījies kopš 2004. gada. Toties Polijas un Lielbritānijas attieksme ir mainījusies. Mans jautājums ir, kāpēc Tony Blair un Marek Belka sekotāji iebilst pret hartu un atņem saviem līdzpilsoņiem tajā noteiktās tiesības? Es arī vēlos, lai Eiropadomes priekšsēdētājs pajautā Polijas un Lielbritānijas premjerministriem, kādēļ viņi neciena savu priekšgājēju parakstus. Ārpolitikā nepārtrauktības princips ir pamata princips, un mums, pilsoņiem - es atsaucos uz Polijas pilsoņiem - ir nepieciešamas hartā noteiktās tiesības.
Alexander Lambsdorff
(DE) Priekšsēdētāja kungs, dāmas un kungi, daudzi šeit runās par Līguma būtību. Mēs, Vācijas liberālā partija, vienmēr pievēršam lielu uzmanību dažiem galvenajiem jautājumiem. Pirmkārt, jāsaglabā iestāžu kompromiss. Otrkārt, mēs vēlamies, lai ES ārlietu ministrs ir nevis simbols, bet patiess Eiropas Savienības interešu paudējs. Mēs pilnībā piekrītam tam, ko pirms brīža teica Jacek Saryusz-Wolski par iestāžu uzlabojumiem. Taču mēs joprojām uzskatām, ka kopējā ārpolitika un drošības politika tiks īstenota paredzamā nākotnē atkarībā no dalībvalstu politiskās gribas, un tas ir nožēlojami. Trešais jautājums, kuram mēs piešķīrām īpašu nozīmi, ir pamata tiesību stingra aizsardzība, un šī iemesla dēļ mēs ar nepacietību gaidām hartas proklamēšanu.
Visumā ir jāsaka, ka Lisabonas līgums ir Vācijas un Portugāles veiksmīgas sadarbības rezultāts, par ko abas prezidentūras ir jāapsveic.
Tomēr progresa trūkums lēmumu pieņemšanas procesa tuvināšanā iedzīvotājiem ir īsts darvas piliens medus mucā. Padomes lēmums neiepazīstināt ar konsolidēto tekstu ir tas, ko mēs vācu valodā saucam par Realsatire, kas nozīmē patiesu situāciju, kura ir daudz absurdāka, nekā jebkas, ko humorists varētu iztēloties. Tomēr šo lēmumu drīz nomāks notikumi. Es esmu pārliecināts, ka sabiedrība un parlamenti iegūs konsolidēto tekstu un lasīs, par ko tad īsti ir Līgums.
Mums tagad ir jāuzsāk posms, kurā Eiropas Savienības iestādes no vērošanas plati ieplestām acīm pievēršas globālam skatījumam. Mums ir jāuzņemas mūsu starptautiskā ekonomiskā atbildība. Vispārējā ekonomiskā situācija pasaulē ir tāda, ka vērojama lēnāka izaugsme un bezdarba pieaugums Eiropā. Es zinu, ka daudzās dalībvalstīs, tostarp arī manējā, valda bezrūpība un vājinās vēlēšanās īstenot reformas. Tam ir jāmainās.
Mans otrs jautājums ir par to, ka mums ir saprātīgi jāīsteno ārpolitika. Ļaudis vēlas, lai Eiropas Savienībai būtu spēcīga loma pasaulē. Par to atbildība ir jāuzņemas mums.
Bogdan Pęk
(PL) Priekšsēdētāja kungs, Eiropa nav vienīgi vienošanās starp elitēm. Tā nesastāv vienīgi no Eiropas iestādēm. Galvenokārt Eiropa ir uzticības garants.
Tomēr vakar Udo Voigt, Vācijas nacionālās demokrātu partijas priekšsēdētājs, paziņoja Vācijas sabiedriskajā televīzijas kanālā, ka Polijai ir nekavējoties jāatdod Silēzija Vācijai, ka Polijai vajadzētu nekavējoties atdot Pomerāniju, Gdaņsku, Vroclavu un citas pilsētas Vācijai. Tajā pašā laikā viņš apšaubīja rādītājus attiecībā uz holokausta upuru skaitu.
Es šodien, kad Eiropas gars staigā pa ūdeņiem un Parlamentu, jautāju, kādēļ M. Schulz ir zaudējis savu revolucionāro jutīgumu? Kādēļ Vācijas valdība neizsakās pietiekami skaļi? Tā jau nonāca pie trešā Reiha.
Mēs pieprasām izteikt asu rājienu minētajai fašistu partijai un atņemt tai pilnvaras, jo tā ar savu rīcību var radīt ļaunumu Eiropai - tā iznīcina uzticēšanos starp Eiropas valstīm, kas cenšas panākt kopēju labumu. Vācijai, kas ir vadošā Eiropas valsts, vajadzētu būt īpaši jutīgai pret šāda veida pasākumiem un nekavējoties rīkoties Eiropas kopienas labā.
Alain Lamassoure
(FR) Priekšsēdētāja kungs, es arī vēlos pievienoties Portugāles prezidentūras sveicējiem. Lisabonas līguma parakstīšana un Eiropas Savienības un Āfrikas augstākā līmeņa sanāksme būs nozīmīgi punkti Eiropas vēsturē. Tomēr mēs nevaram aizēnot šo lielisko veiksmi ar tuvākajiem notikumiem, un tādēļ man ir jāpiemin divi jautājumi, kas izraisa bažas.
Pirmais ir par tuvojošos Līguma ratifikāciju. Konstitūcijas projekta atcelšana un tā aizstāšana ar parastu līgumu nozīmē, ka tagad nevienai dalībvalstij, izņemot Īriju, nav šķēršļu to ratificēt ar balsojumu parlamentā. Tā ir jūnijā un oktobrī Eiropadomē pieņemtā politiskā nolīguma galvenā īpatnība. Ja līdz tam kāda valsts bija mainījusi domas, tad tai vismaz vajadzēja būt godīgai pret pārējām pusēm un informēt par to pirms Līguma parakstīšanas, nevis pēc tam. Padomes priekšsēdētāj, es esmu pārliecināts, ka Portugāles prezidentūra nodrošinās taisnīgumu šajā jomā.
Otrs jautājums, kas izraisa bažas un ko jau pieminēja vairāki mani kolēģi, ir par situāciju Rietumu Balkānos. Jau astoņus gadus mēs zinām, ka agrāk vai vēlāk Kosova iegūs neatkarību. Tomēr šodien, par spīti Javier Solana un Komisijas lielajām pūlēm, mēs esam tikpat nobažījušies par šo situāciju, kā pirms astoņiem gadiem.
Mēs jau atkārtoti esam teikuši, ka Rietumu Balkānu reģionam ir jākļūst par Eiropas Savienības daļu, un mēs pieprasām uzsākt kopējas ārpolitikas īstenošanu. Tomēr Eiropas Savienības bijušās prezidentūras nav darījušas neko vairāk, kā vien nodevušas "karsto kartupeli” nākamajai rindas kārtībā. Situācija ir mainījusies kopš 1991. gada. Sešpadsmit gadi ir pagājuši, un 300 000 nāves gadījumi norāda Eiropas Savienībai, ka tai ir jāgūst mācība no šīs bēdīgās pieredzes. Balkānu reģiona nākotni neizlemj Vašingtonā vai Maskavā - to izlems šeit, Eiropā - tie ļaudis, kuru dzīve tiek tieši ietekmēta, un viņu Eiropas kaimiņvalstis, draugi un partneri.
Gunnar Hökmark
Priekšsēdētāja kungs, vispirms es runāšu par Kosovu. Balkānu reģionā un Kaukāzā mēs vērojam konfliktu starp Eiropas vērtībām un nacionālistu tendencēm, starp Eiropas integrāciju un virzieniem un tām idejām, ko atbalsta Krievija. Ja mēs nākotnē atskatīsimies atpakaļ, tad es esmu pārliecināts, ka mēs nekad nenožēlosim šodienas centienus Eiropas integrācijas labā, izmantojot visus mums pieejamos līdzekļus, taču tikpat labi mēs varam nākotnē nožēlot, ka neesam izmantojuši visus līdzekļus. Es uzskatu, ka ir svarīgi šo jautājumu apspriest Eiropadomē šīs nedēļas beigās.
Otrkārt, es vēlos runāt par globalizāciju. Es uzskatu, ka ir svarīgi atcerēties, ka globalizācija padarīja Eiropu par vadošo ekonomikas kontinentu pasaulē un ka globalizācija ir nepieciešama, ja mēs vēlamies būt pasaules vadošie ekonomikas speciālisti, jo mēs nekad nebūsim vadošie pasaules līmenī, ja mēs būsim labākie vienīgi Eiropā. Mēs nekad nesasniegsim rezultātus ar protekcionisma pasākumiem. Ilgtermiņā mēs mazināsim nodarbinātības un labklājības iespējas, taču tas mums nedos iespēju kļūt par pasaules vadošo kontinentu ekonomikas jomā, kā arī aizsargāt Eiropas vērtības.
Tas mūs noved pie secinājuma, ka ir svarīgi, lai Eiropadome uzsvērtu visus centienus, kas nepieciešami attiecībā uz tiesību aktiem enerģētikas, telekomunikāciju, iekšējā tirgus, tirdzniecības un konkurences jomā. Konkurence nav cīņa starp dažādām personībām un identitātēm. Tā ir iespēja visiem piedalīties un veicināt Eiropas attīstību. Tas ir ceļš, kuru mums vajadzētu izvēlēties, un tā mēs varam izmantot Līgumu vislabākajā veidā, lai risinātu globalizācijas radītos izaicinājumus. Šonedēļ mums ir dota tāda iespēja, un mums to vajadzētu izmantot.
Enrique Barón Crespo
(ES) Priekšsēdētāja kungs, Padomes priekšsēdētāj, Komisijas priekšsēdētāja vietniek, dāmas un kungi. Es uzskatu, ka būtu pareizi publiski atzīt Portugāles prezidentūras darbu datumā, kas Eiropas Parlamentam ir ļoti nozīmīgs, kā to liecina prezidenta kanceles noformējums, kas veltīts Pamattiesību hartas svinīgajai pieņemšanai.
Portugāles prezidentūra saņēma, un es to saku kā Eiropas Parlamenta pārstāvis Starpvalstu komitejā, projektu, kurā Pamattiesību harta bija tikai deklarācija Nr. 11. Taisnība ir arī tā, ko sākumā man teica Padomes priekšsēdētājs personīgi, ka patiesībā bija neiespējami mainīt šo statusu, un es uzskatu, ka Starpvalstu konferencē mēs kopīgi spējām nodrošināt, ka Pamattiesību harta ir tiesiski saistošs dokuments. Dalībvalstis nevēlējās iekļaut to Līgumā, bet tā ir harta un tai ir konstitucionāls statuss.
Es uzskatu, ka mums vajadzētu atcerēties tās pūles, ko daudzi vīrieši un sievietes gadiem ilgi ir ieguldījuši Eiropas Parlamentā, lai panāktu šādu hartu. Es uzskatu, ka mums vajadzētu atcerēties to sievieti, kas simbolizē 20. gadsimta Eiropas traģēdiju un varu, Simone Weil, un pieminēt tādus vīrus kā Altiero Spinelli, Fernand Herman un daudzus citus, kas vairākus gadus strādāja tā, lai visbeidzot mums būtu tiesību deklarācija, kas paustu mūsu identitāti.
Priekšsēdētāja kungs, es arī domāju, ka ir laiks Parlamentā, kas nosaka, ka nedrīkst diskriminēt govis, kazas, gurķus un finanses, visbeidzot runāt par ļaudīm, vīriešiem un sievietēm ielās. Es uzskatu, ka ir nožēlojami, ka pat mūsdienās ir dažas valstis, kas ierobežo savu iedzīvotāju, Eiropas valsts pilsoņu, tiesības.
Priekšsēdētāja kungs, visbeidzot es vēlos piebilst vēl vienu svarīgu piezīmi par to, ka harta un Lisabonas līgums stiprina Eiropas Savienību kā valstu un pilsoņu daudznacionālu demokrātiju un ka tas ir pirmais risinājums politiskās globalizācijas gadsimtā. Mēs to īstenojam reģionālā līmenī, taču es uzskatu, ka tas ir piemērs, kas mums jāņem vērā mūsu nākotnes un visas cilvēces labad.
Othmar Karas
(DE) Priekšsēdētāja kungs, dāmas un kungi, mēs gatavojamies augstākā līmeņa sanāksmei, un es neceru, ka šīs sarunas nesīs kādus pārsteigumus. Taču es ceru, ka tās pavērs durvis uz nākotni un apliecinās Eiropas Savienības nostāju daudzos jautājumos.
Pirmās durvis, kas jāatver, ir durvis uz Lisabonas līguma ratifikāciju. Mēs paredzam, ka ratifikācija tiks ātri īstenota visās dalībvalstīs un ka 2009. gada Eiropas Parlamenta vēlēšanu rezultātu ņems vērā, nozīmējot amatus saskaņā ar jauno Līgumu. Tomēr es arī ceru, ka ceļa nolīdzināšana ratifikācijai arī nozīmēs, ka Padome un Komisija beidzot sāk sazināties un sniegt dalībvalstīm informāciju par Līguma saturu.
Neturpiniet noklusēt iemeslus, kādēļ mēs atbalstām šo Līgumu. Mēs to atzinīgi vērtējam, jo tas stiprina mūsu pilsoņus, parlamentus, demokrātiju un Eiropas Savienību.
Otras durvis, ko mēs atveram, ir durvis uz brīvību. Šengenas jautājums tiks apspriests. Mēs esam iepriecināti, ka vairāk dalībvalstu tagad atbilst Šengenas zonas kritērijiem, jo atbilstība Šengenas zonas kritērijiem nozīmē lielāku brīvību Eiropas Savienībā un lielāku brīvību Eiropas Savienības valstu pilsoņiem.
Treškārt, es ceru, ka atvērsies durvis, lai Eiropas Savienība spētu uzņemties lielāku globālo atbildību. Tādēļ ļaujiet man pateikt skaidri, ka apspriestais risinājums Kosovas jautājumā jau ir izsmelts un ka Eiropas Savienībai ir kopīgi jāuzņemas atbildība par Kosovu. Mēs nepārprotami uzskatām, ka Kosovas un Serbijas nākotne ir Eiropas Savienībā un ka mums ir visiem spēkiem jācenšas apmierināt ļaužu vēlme pēc brīvības un dzīves mierā.
Mans pēdējais jautājums ir par durvīm uz izpēti un tehnoloģijām. Piemērojiet Galileo lēmumu, kuru varēja pieņemt, tikai pateicoties Eiropas Savienības finansiālajam ieguldījumam.
Manuel António dos Santos
(PT) Priekšsēdētāja kungs, Padomes priekšsēdētāj, Portugāles prezidentūra aiz sevis atstāj mantojumu, kas ir ļoti stimulējošs, taču arī atbildību uzliekošs. Tas ir politiskais mantojums, saskaņā ar kuru šonedēļ notiks augstākā līmeņa sanāksme ar nolūku nostiprināt un attīstīt. Lisabonas līguma parakstīšana rītdien, Pamattiesību hartas svinīgā ratificēšana trijās Eiropas Savienības iestādēs pēc dažām minūtēm, stratēģisko partnerattiecību izveide ar Brazīliju, nekaitējot Eiropas Savienības īpašajām attiecībām ar Mercosur, regulāru stratēģisku augstākā līmeņa sanāksmju atjaunošana ar Āfriku un, visbeidzot, Lisabonas stratēģijas veicināšana un daudzu svarīgu jautājumu risināšana Eiropas nākotnes labā - šie ir visievērojamākie sasniegumi, taču tie būs lietderīgi vienīgi tad, ja to rezultātā tiks noteikta politika un sasniegti mērķi, kas ir būtiski, lai veicinātu Eiropas spēku, saskaņotību, vienotību un apņēmību veicināt pasaules stabilitāti.
Tāda īsumā ir atbildība, kādu dalībvalstis, Eiropadome, Komisija un arī Parlaments manto no Portugāles prezidentūras. Bet tas ir arī stimuls mums visiem iziet no iestāžu krīzes, kas kavēja Eiropu un traucēja Eiropas integrācijas procesu pēdējos divus gadus. Es atkārtoju to, ko jau esmu vairākas reizes teicis - mani sirsnīgākie apsveikumi Portugāles prezidentūrai, un es ceru, ka nākamā - Slovēnijas prezidentūra turpinās iesākto un attīstīs to, kas jau ir paveikts. Vienīgajam Briseles augstākā līmeņa sanāksmes mērķim vajadzētu būt nepieciešamo politisko apstākļu radīšanai, lai tas īstenotos.
Francisco José Millán Mon
(ES) Priekšsēdētāja kungs, es esmu iepriecināts, ka rītdien parakstīs Lisabonas līgumu. Tas izbeigs neskaidrību periodu, kurā no ārpuses šķita, ka Eiropas Savienība cieš no zināmas paralīzes. Tādēļ es sveicu Portugāles prezidentūru.
Es ceru, ka pēc tam, kad Līgums tiks parakstīts, nebūs iemesla kavēties. Ir laiks Savienībai un tādējādi arī Eiropadomei skatīties nākotnē un izlēmīgi risināt problēmas, ar kurām pilsoņi saskaras. Es nošķiršu trīs no tām.
Ekonomiskā izaugsme. Eiropadome nedrīkst ieslīgt pašapmierinātībā. Pazīmes nav labas. Eiro ir diezgan spēcīgs, kas apgrūtina eksportu. Inflācija krītas. Dolārs ir diezgan vājš, un degviela joprojām ir dārga. Visi pētījumi, visnesenāko no kuriem veica ESAO, izsaka arvien nelabvēlīgākas prognozes par Eiropas ekonomisko izaugsmi 2007. un 2008. gadā.
Otrkārt, nelegālā imigrācija. Tā ir nopietna problēma, kuru arī Eiropas un Vidusjūras reģiona komiteja mēģina risināt sešus mēnešus. Āfrikas augstākā līmeņa sanāksmē apstiprinātajā rīcības plānā es arī redzēju atsauces uz atpakaļuzņemšanas nolīgumiem un citiem instrumentiem, bet vai šīs apņemšanās tiks ievērotas? Cik ilgi Eiropas Savienība apspriež atpakaļuzņemšanas nolīgumus ar dažām Vidusjūras reģiona valstīm?
Turklāt nelegālā imigrācija ir atkarīga ne tikai no sadarbības ar trešajām valstīm. Mums ir arī jāizpilda mūsu saistības, piemēram, attiecībā uz FRONTEX. Turklāt Šengenas zonas efektīvā paplašināšanās, ko Eiropadome piektdien apstiprinās, arī nozīmē paplašinātas ārējās robežas. Es ceru, ka par šīm jaunajām robežām atbildīgās iestādes un ierēdņi spēs cīnīties pret nelegālās imigrācijas tīklu.
Visbeidzot, terorisms. Draudi saglabājas. Nesen Al Qaeda vadītāji izteica draudus. Alžīrijā vakar notika asiņaini uzbrukumi. Es vēlos atgādināt par to, kas notika pagājušajā nedēļā Francijā saistībā ar organizāciju ETA.
Es esmu iepriecināts, ka Portugāles prezidentūras laikā bija centieni izveidot Eiropas pretterorisma koordinatora amatu, kas neizskaidrojamā kārtā ir vakants vairāk nekā sešus mēnešus. Ja gadījumā trūka iespēju vai resursu, tad Līguma atjaunošana noteikti ir zaudēta iespēja nostiprināt šo amatu.
Visbeidzot es ceru, ka Eiropadome pastāvēs uz to, ka Komisijas nesenais priekšlikums par pamatlēmuma par terorismu grozīšanu ir ātri jāizskata, lai iekļautu, ka ignorēšana ir pielīdzināma noziegumam.
Paul Marie Coûteaux
(FR) Priekšsēdētāja kungs, 2007. gads, Vācijas un Portugāles prezidentūras gads, iekļūs Eiropas integrācijas vēsturē kā gads, kad Eiropas tautas un demokrātija piedzīvo maksimālu apvainojumu.
Līgums, kuru rītdien parakstīs Lisabonā, nav ne vienkāršots, ne saskaņots. Tas nav nekas vairāk kā Konstitucionālā līguma pārveidots variants, kam Francijas tauta pateica "nē”. Tomēr lielākā daļa no jums, tostarp Giscard d'Estaing, rīko skaļas svinības.
Tādēļ tiem maniem franču kolēģiem, kas atbalsta šo pārtaisīto konstitūciju, es izsaku ļoti svinīgu brīdinājumu. Līguma nosacījumi rada jaunu valsti. Šo valsti uzspiež mūsu cilvēkiem pret viņu gribu, un tādēļ tai nebūs tiesiska spēka. Sekas ir diezgan īpašas un šausmīgas - Eiropas Savienības iestādes un teksti, ko tās rada, būs jāuzskata par pretlikumīgiem. Tādēļ drīz mums būs noteikts saistošs pienākums saskaņā ar starptautiskajiem tiesību aktiem - pienākums nepaklausīt. Man nav nekā vairāk, ko piebilst.
Manuel Lobo Antunes
Pašreizējais Padomes priekšsēdētājs. - (PT) Priekšsēdētāja kungs, Komisijas priekšsēdētāj, dāmas un kungi, savā nobeiguma runā es tikai vēlos īsumā pievērst uzmanību jautājumam, kas ir vairākas reizes aplūkots un ir ļoti svarīgs, kas, protams, ir iekļauts Eiropas Savienības ārējā darba kārtībā un visticamāk turpinās būt prioritārs turpmākajās nedēļās un mēnešos. Es runāju par Kosovas jautājumu. Es vēlos īsumā paskaidrot Portugāles prezidentūras nostāju šajā svarīgajā jautājumā.
Pēc mūsu domām, pēc Ahtisaari plāna iesniegšanas Drošības padomē bija ļoti svarīgi, lai Eiropas Savienība, Krievija un Amerikas Savienotās Valstis izveidotu Troiku, lai, pusēm cieši sadarbojoties, rastu iespējamus risinājumus, par kurām puses varētu vienoties. Bija divi galvenie mērķi - mērķis censties izpētīt Ahtisaari plāna noteiktus aspektus, ko var un vajag izpētīt. No otras puses, mēs esam pārliecināti - mēs un Eiropas Savienība - ka mēs esam darījuši visu, ko varējām, lai rastu risinājumu Kosovas nākotnei. Mums bija 120 dienas, lai to izdarītu.
Tagad mēs zinām, un tas ir jautājums par sabiedrības informētību, par ko arī Troika ir ziņojusi, ka puses nespēja vienoties par Kosovas statusu nākotnē, bet viss vēl nav zaudēts. Pirmkārt, mums ir jāatzīmē lieliskais klimats un atmosfēra, kas valdīja pušu sarunās un pušu un Troikas attiecībās. Otrkārt, kā jau mēs cerējām un gaidījām, bija iespējams izpētīt dažus aspektus, kuri ir aplūkoti Ahtisaari ziņojumā, un, pamatojoties uz to, dabiskā veidā radās jauni vienošanās punkti. Treškārt, vissvarīgākais aspekts, kam droši vien nepievērsa pienācīgu uzmanību, ir fakts, ka puses vienojās neizmantot vardarbīgu risinājumu Kosovas statusa risināšanai nākotnē. Mēs piešķiram lielu nozīmi šādai politiskai apņēmībai un, protams, tikai ceram, ka to ievēros.
Par procesu ir atkārtoti ziņots Apvienoto Nāciju Organizācijai, un to atkārtoti apspriedīs Drošības padomē. Neaizmirsīsim, ka Apvienoto Nāciju Organizācijai ir liela loma šī jautājuma izlemšanā. Taču, ja Apvienoto Nāciju Organizācijas līmenī Drošības padomes locekļiem neizdosies vienoties par risinājumu Kosovas statusa noteikšanai nākotnē, tad, bez šaubām, starptautiskajai sabiedrībai un it īpaši Eiropas Savienībai pašai būs jāpieņem lēmumi, kas, kā mēs visi zinām, būs sarežģīti un droši vien grūti pieņemami.
Portugāles prezidentūrai galvenās bažas raisa trīs novērojumi šajā jautājumā, tāpat kā pēc 1. janvāra tie izraisīs bažas Portugālei kā Eiropas Savienības dalībvalstij. Dabiski, ka pirmās bažas ir par dalībvalstu vienotības saglabāšanu. Mūsuprāt, ir dabiski, ka tad, ja mūs aicina lemt un mēs pieņemam lēmumu, tad tam ir jābūt kopējam lēmumam. Mums ir jānostājas vienotā frontē. Pēc mūsu domām, tas ir ļoti būtiski. Mums nepatiktu vai mēs nevēlētos redzēt un censtos visiem spēkiem izvairīties no Eiropas šķelšanās Kosovas jautājumā, kā tas ir pagātnē noticis attiecībā uz tik daudziem starptautiskiem jautājumiem, sarežģītiem starptautiskiem jautājumiem, kas saistīti ar lielu atbildību. Tādēļ vienotībai ir jābūt mūsu pamata sauklim.
Otrkārt, Eiropas Savienībai ir jāuzņemas atbildība, jo Kosova galvenokārt ir Eiropas problēma, mūsu problēma, un, tā kā ir skaidrs, ka mēs paļaujamies uz visiem mūsu starptautiskajiem partneriem arī šī jautājuma risināšanā, tad Eiropa nevar pagriezt Kosovai muguru, tai ir pilnībā jāuzņemas atbildība par Eiropas problēmu, un prezidentūras beigās es uzskatu, ka Eiropas Savienība ļoti labi zina šo faktu un to, ka tai ir vadošā loma šī jautājuma risināšanā.
Treškārt, mēs nedrīkstam būt pārsteidzīgi, mums ir rūpīgi jāapsver jebkādu mūsu iespējami pieņemto lēmumu sekas, mums ir jācenšas panākt vienošanos, ja iespējams, visos apstākļos un situācijās, un mums ir arī jāieņem skaidra nostāja šajā jautājumā un jāpauž šī nostāja ļoti pārskatāmā un acīmredzamā veidā visiem partneriem, kas arī kaut kādā veidā ir iesaistīti Kosovas jautājuma risināšanā.
Visbeidzot, jebkuram risinājumam par Kosovas statusu nākotnē ir vienmēr un visos apstākļos jāievēro tās vērtības un principi, kas ir pamatā Eiropas Savienībai - miers un stabilitāte reģionos, protams, un acīmredzot arī tiesību aktu ievērošana, demokrātijas un cilvēktiesību ievērošana.
Kosovas problēmas risinājumam nav cita atsauces pamata, un mēs nedrīkstam nekādos apstākļos aizmirst, ka Eiropas Savienība piedāvāja Rietumu Balkānu valstīm un jo īpaši Serbijai spēcīgu un nepārprotamu Eiropas perspektīvu, un mums ir jāstrādā ar pusēm arī pie šī jautājuma. Pusēm ir jāzina, ka to dabiskais aicinājums ir atrasties Eiropā. Cerēsim, ka Eiropas Savienība, risinot šo sarežģīto Kosovas jautājumu un nelolojot ilūzijas, jo tas ir sarežģīts un grūts jautājums, -kā jau es teicu, mums nav izvēles -, ka Eiropas Savienība visos apstākļos un neraugoties ne uz kādām grūtībām atsevišķos jautājumos saglabās savu vienotību. Tas ir svarīgi un būtiski, lai nodrošinātu ticību Eiropas Savienībai un tās ārējiem pasākumiem. Tas īsumā ir viss, ko es vēlējos jums teikt par Kosovu.
Priekšsēdētāja kungs, nobeigumā es izsaku cerību, ka jūs piedosiet, un esmu pārliecināts, ka sapratīsiet, ja es beigšu ar personisku sakāmo - šī ir pēdējā reize, kad es piedalos debatēs Eiropas Parlamentā kā Portugāles prezidentūras pārstāvis. Tādēļ šīs ir atvadas, un atvadīties nevar bez atzinības un pateicības izteikšanas par atbalstu, ko es vienmēr saņēmu no šī Parlamenta priekšsēdētāja un no visiem deputātiem. Es esmu mācījies kopā ar jums un no jums, cik svarīga ir šī Parlamenta loma demokrātijas stiprināšanā mūsu Savienībā un arī, protams, mūsu pieņemto lēmumu tiesiskuma stiprināšanā, acīmredzot lai radītu brīvāku un labklājīgāku Eiropas Savienību Eiropas valstu pilsoņiem.
Dāmas un kungi, tādēļ es jums ļoti pateicos. Protams, ka es vēlos pateikties arī komisāriem un viņu komandu dalībniekiem, kā arī Komisijas priekšsēdētājam, kas bieži kopā ar mani piedalījās šajās debatēs un ar kuru es varēju izveidot kopīgus pamatus mūsu darbam, mērķiem un centieniem. Paldies, Komisija.
Es arī vēlos, un esmu pārliecināts, ka viņi sapratīs, pateikties Eiropas Parlamenta ierēdņiem un jo īpaši, ja viņi man piedos, saviem tautiešiem, kas šeit strādā. Nobeigumā - un es ceru, ka neesmu aizmirsis nevienu - es vēlos pateikties saviem tulkiem, Portugāles tulkiem, ar kuriem es ļoti lepojos. Es beigšu runu ar angļu izteicienu "man jūsu visu pietrūks” vai portugāļu valodā "Já sinto saudades”. Liels paldies.
Priekšsēdētājs
Obrigado, pašreizējais priekšsēdētāj. Protams, ka mēs tiksimies rītdien Lisabonā un nākamnedēļ jūs būsiet atkal šeit, lai pavadītu Padomes priekšsēdētāju José Sócrates, bet, tā kā šī bija jūsu pēdējā runa plenārsēdē, es vēlos sirsnīgi pateikties jums un apstiprināt vēlreiz, ka mums bija ļoti patīkami ar jums sadarboties un galvenais, ka šī sadarbība bija ļoti veiksmīga. Paldies, Manuel Lobo Antunes.
Margot Wallström
Komisijas priekšsēdētāja vietniece. - Priekšsēdētāja kungs, liels paldies par šīm plašajām debatēm, kas, es domāju, sniedz vērtīgu ieguldījumu Lisabonas sanāksmei un augstākā līmeņa sanāksmei Briselē.
Es vēlos pievērst uzmanību dažām jomām, par kurām šorīt runāja, sākot ar Lisabonas līgumu un hartu. Pirmkārt, es domāju, ka Portugāles prezidentūra, tāpat kā Vācijas prezidentūra pirms tam, ir pelnījusi uzslavu par to, ka esam nonākuši pie šādām debatēm. Lisabonas līguma parakstīšana rītdien norāda uz visu parakstošo pušu apņemšanos panākt Līguma ratifikāciju.
Es arī vēlos izmantot šo iespēju, lai vēlreiz pateiktos Parlamenta pārstāvjiem par nozīmīgo lomu, kāda viņiem ir bijusi Savienības iestāžu grūtību risināšanā. Protams, arī Komisija aktīvi iesaistījās šajā garajā procesā, ne tikai ar Pilsoņu darba kārtību un "divpusējo” pieeju, par kuru priekšsēdētājs J.-M. Barroso jau iepriekš runāja. Tie, kas saka, ka galu galā Savienība var pastāvēt pat bez šādiem grozījumiem, neaizmirstiet, ka šajā Reformas līgumā ir vairāki jauni elementi, kas mums palīdzēs un nepārprotami ļaus efektīvāk risināt klimata pārmaiņu radītās problēmas un enerģētikas problēmu kopumā, kā arī nodrošinās lielāku atklātību publiskajās Padomes sapulcēs un palielinās valstu parlamentu lomu. Tādēļ es uzskatu, ka tas arī palīdzēs mums kļūt pārskatāmākiem, atvērtākiem un demokrātiskākiem.
Neatkarīgi no tā, kādu ratifikācijas procedūru katra dalībvalsts izvēlas, mūsu visu pienākums ir sazināties ar iedzīvotājiem. Protams, mums tas būs jādara, sadarbojoties un respektējot dažādās nepieciešamības un vēlmes, ko dalībvalstis izsaka attiecībā uz šīm debatēm. Es uzskatu, ka šodien notikusī hartas proklamēšana simbolizē arī citu svarīgu sarunu sasniegumu, simbolizē faktu, ka, izņemot īpašus apstākļus divās mūsu dalībvalstīs un kamēr Līgums stājas spēkā, harta būs tiesiski saistoša, nodrošinot Eiropas valstu pilsoņu pamata tiesību ievērošanu.
Otrs jautājums, par ko es vēlos izteikties, ir "darba grupa”, jo es uzskatu, ka mums ir jānodrošina, ka tā velta galveno vērību ne tikai iestādēm, bet arī politikas izaicinājumiem nākotnē. Tai ir jāpievērš uzmanība Eiropas valstu iedzīvotāju cerībām un es arī ceru, ka šī grupa pārstāvēs mūsdienu Eiropas tautu dažādību.
Mana trešā piebilde attiecas uz migrāciju. Es uzskatu, ka integrēta pieeja migrācijai nozīmē Eiropas Savienības un valstu politikas kopumu. Tam ir nepieciešama mūsu politikas tiesiskās un prettiesiskās migrācijas jomā saskaņošana. Daži atbilstoši pasākumi ir nepieciešami attīstības politikas, sociālās integrācijas, pārvietošanās brīvības, robežu drošības un vīzu jomā. Lieliski, ka Padome šos jautājumus aplūkos arī globāli, taču es uzskatu, ka Parlaments var ievērojami veicināt šādas diskusijas. Kā jau priekšsēdētājs teica, Lisabonas stratēģija ir izstrādāta, un es uzskatu, ka tam vajadzētu būt iemeslam svinībām šajā Parlamentā. Tāpat ir panākta vienošanās par nepieciešamību pēc pasākumiem, lai risinātu visus ilgtspējīgas attīstības aspektus kā daļu no stratēģijas, tostarp, elastspēju, sociālo izolāciju un klimata pārmaiņas. Ja mēs varam vienoties par politikas virzieniem, tad mēs varēsim radīt patiesu politisko apņēmību risināt reālas problēmas, kuras daži no jums pieminēja.
Visbeidzot, es izteikšos arī par Kosovas jautājumu, ko daudzi no jums pieminēja šajā Parlamentā. Komisija pilnībā atbalsta tās bažas, ko vairāki deputāti izteica par situāciju Kosovā, un Eiropas Savienība ir darījusi visu iespējamo, lai rastu risinājumu sarunās, taču tagad ir skaidrs, ka status quo nav ilgtspējīgs un ka ANO Drošības padomei būs jārisina šis jautājums 19. decembrī. Eiropadomei būs jāapkopo situācija un atkārtoti jāapstiprina Eiropas Savienības apņemšanās risināt Kosovas statusa noteikšanu, un jāuzņemas vadošā loma risinājuma piemērošanā, jo, kā daudzi no jums teica, pamatā ir Eiropas perspektīva visam reģionam.
Visbeidzot padome kopā ar Līguma parakstīšanu un hartas proklamēšanu droši vien nenovelk līniju pēc 2005. gada notikumiem, bet gan atzīmē Eiropas Savienības attīstības jaunu posmu. Mēs esam guvuši mācību no 2005. gada, un es ceru, ka mēs varam uzsākt nākamos 50 Savienības gadus ar lielāku pašapziņu.
Priekšsēdētājs
Ar to šī jautājuma izskatīšana ir slēgta.
Rakstiski jautājumi (Reglamenta 142. pants)
Janusz Lewandowski  
rakstiski. - (PL) Priekšsēdētāja kungs, gatavošanās ES augstākā līmeņa sanāksmei decembrī Briselē norit labākā atmosfērā, nekā cerēts. Par to acīmredzot jāpateicas faktam, ka Reformas līgums ir apstiprināts un to ir paredzēts netraucēti pieņemt Lisabonā. Polijā panāktais kompromiss, saskaņā ar kuru tiek saglabāta iepriekšējā valsts nostāja attiecībā uz Pamattiesību hartu, lai neapdraudētu visu Līgumu, ir bijis noteicošs.
Tomēr jāuzsver, ka atmosfēra, kas valda saistībā ar jauno Līgumu, pārspīlēti saista tā pieņemšanu vai nepieņemšanu ar Eiropas Savienības iespējām pastāvēt. Pēc paplašināšanās 2004. gadā un Bulgārijas un Rumānijas pievienošanās, t.i., 27 dalībvalstu sastāvā Savienība funkcionēja, pamatojoties uz Nicas līgumu. To, ka tas efektīvi darbojās, pierādīja Finanšu perspektīvas 2007-2013. gadam pieņemšana. Jāpiebilst, ka to pieņēma ar nelielām grūtībām, taču vienošanos par līdzekļiem panāca, kas šķiet visgrūtākais jautājums un tādēļ ir patiess pārbaudījums esošo iestāžu likumu lietderīgumam.
Neskatoties uz šo un citām vienošanām, iespaids par krīzi Eiropas Savienībā tika radīts mākslīgi. Savukārt tas atbalsojās, izraisot pilsoņu uzticības Eiropas iestādēm mazināšanos un turpmākas paplašināšanās nepieciešamības apšaubīšanu. Šai bīstamajai līknei, kas zināmā mērā apstājās 2007. gada otrajā pusē, vajadzētu būt par mācību un brīdinājumu nākotnē.
Silvia-Adriana Ţicău  
rakstiski. - (RO) Jaunā Līguma parakstīšana Eiropadomē 13. un 14. decembrī panāk Eiropas iestāžu reformu, bet galvenokārt palielina Eiropas valstu pilsoņu tiesības izteikt savu viedokli par Eiropas tiesību aktiem.
Pēc jaunā Līguma ratificēšanas dalībvalstu parlamenti iekļaus Komisijas priekšlikumus tiesību jomā savā darba kārtībā, tādējādi palielinot demokrātiju Eiropas Savienībā. Mēs būtu vēlējušies, lai Eiropas Savienības pamattiesību harta būtu šī Līguma daļa. Diemžēl šī harta ir vienīgi pielikums pie Līguma, taču tādējādi ir radīts tiesiskais pamats, lai tās noteikumi būtu saistoši. Hartas sešas nodaļas nodrošina tiesības uz cieņu, brīvību, solidaritāti, vienlīdzību, taisnīgumu un pilsonību. Tās noteikumu pieņemšana nozīmē, ka turpmāk neiespējama kļūs Eiropas valstu pilsoņu diskriminācija tautības, etniskās piederības, reliģiskās pārliecības, vecuma, dzimuma utt. dēļ.
Līgums arī sniedz Savienībai iespēju veicināt klimata pārmaiņu apkarošanu starptautiskā līmenī un nodrošina atbilstošu sociālo aizsardzību visiem tās pilsoņiem. Eiropas Savienība nebalstās vienīgi uz ekonomiskiem kritērijiem. Mums ir jāveido sociāla Eiropa, kas balstās solidārā, ekonomiskā, sociālā un teritoriālā saskaņotībā.
Jaunā Līguma pieņemšanai ir nepieciešama vienprātība Padomē un tā ratificēšana visās Līgumu parakstījušās valstīs līdz 2009. gada jūnijam.
