Problematica accesului limitat al țărilor în curs de dezvoltare la anumite vaccinuri (dezbatere)
Preşedintele
Primul punct pe ordinea de zi este întrebarea cu solicitare de răspuns oral adresată Comisiei de către dl Goerens, în numele Grupului Alianţei Liberalilor şi Democraţilor pentru Europa, privind problematica accesului limitat al ţărilor în curs de dezvoltare la anumite vaccinuri - B7-0214/2009)
Charles Goerens
Domnule preşedinte, în contextul acestei întrebări adresate Comisiei, aş dori să contribui la descoperirea modalităţilor prin care s-ar putea pune capăt unei nedreptăţi care constă în lipsa accesului la vaccinul împotriva gripei A (H1N1) în special şi la vaccinuri în general pentru 80 % din populaţia mondială.
Această problemă nu este nouă. De fapt, problema revine în fiecare an în sezonul gripei. În general, virusurile noi de gripă sezonieră apar mai întâi în ţările în curs de dezvoltare. Apoi se începe producerea unui nou vaccin în laboratoarele din ţările industrializate. Producerea vaccinului poate începe numai dacă s-au obţinut în prealabil tulpini de virus din ţara în care a apărut pentru prima dată noul tip de gripă; aceasta este, de obicei, o ţară în curs de dezvoltare. Odată produs, vaccinul este suficient numai pentru a proteja populaţiile ţărilor industrializate. Prin urmare, populaţiile din sud rămân neprotejate împotriva pandemiilor.
Mă adresez Comisiei, întrebând-o ce intenţionează să facă pentru a pune capăt acestei nedreptăţi. Este justificabil din punct de vedere moral ca nivelul de protecţie a sănătăţii disponibil unei populaţii să depindă de resursele financiare ale ţării sale? Prin urmare, aş dori să ştiu dacă putem primi din partea Comisiei informaţii cu privire la resursele pe care le poate mobiliza în vederea eliminării acestui decalaj. În cazul în care ar fi necesar, care ar fi strategia Comisiei şi ce parteneriate ar încheia cu statele în cauză şi cu instituţiile din sistemul ONU sau cu sectorul privat, pentru a le permite cetăţenilor din ţările în curs de dezvoltare să aibă acces la vaccin?
Sistemul OMS de protejare a proprietăţii intelectuale, pe care nu l-am menţionat în versiunea scrisă a întrebării mele, constituie un obstacol în calea producerii de vaccinuri de către ţările în curs de dezvoltare? Dacă este cazul, ar fi pregătită Uniunea Europeană să iniţieze o dezbatere în cadrul OMS în vederea înlăturării acestui obstacol?
Aş dori să adaug o întrebare finală. Poate Comisia să indice măsurile care trebuie adoptate în vederea ameliorării standardului infrastructurii medicale în ţările în curs de dezvoltare, ca o condiţie preliminară esenţială pentru un acces mai echitabil la vaccinuri?
Leonard Orban
membru al Comisiei. - Mulţumesc distinsului parlamentar Charles Goerens pentru întrebarea domniei sale, care îmi oferă posibilitatea să tratez atât aspecte legate direct de pandemia de gripă A H1N1, cât şi să abordez mai pe larg aspecte legate de contribuţia Comisiei Europene la îmbunătăţirea sistemelor de sănătate din ţările în curs de dezvoltare.
În faţa pandemiei de gripă A H1N1, Comunitatea a reacţionat, atât pe plan intern, cât şi pe plan extern. De fapt, este vorba de o criză care presupune o abordare globală, atât din motive de eficacitate, în ceea ce priveşte protejarea cetăţenilor noştri, cât şi din considerente legate de solidaritatea cu ţări mai puţin dezvoltate.
Vorbim de eficacitate deoarece sistemele de alertă rapidă, urmărirea atentă a evoluţiei pandemiei şi a virusului în sine, evaluarea eficacităţii măsurilor preventive şi curative în ţările în care pandemia s-a manifestat mai întâi sunt elemente indispensabile pentru pregătirea şi adaptarea propriilor răspunsuri, însă vorbim şi de solidaritate deoarece Uniunea, în calitate de prim finanţator al ajutorului public pentru dezvoltare şi partener privilegiat al unui mare număr de ţări în curs de dezvoltare, trebuie să le fie alături acestor ţări pentru a face faţă acestor noi ameninţări.
Pentru a răspunde acestora, Comisia şi Uniunea în întregime nu pleacă de la zero. Precedentul gripei aviare, ca urmare a virusului H5N1, a permis instituirea, împreună cu organizaţii internaţionale, precum Organizaţia Mondială a Sănătăţii, Banca Mondială şi altele, a unor proceduri eficace pentru schimbul de informaţii, pentru coordonarea asistenţei tehnice, precum şi instrumente financiare, ca de exemplu un fond fiduciar la Banca Mondială. Aşa cum remarca doamna Chan, directoarea generală a Organizaţiei Mondiale a Sănătăţii, lumea nu a fost niciodată atât de bine pregătită în faţa unei pandemii. Comisia a jucat şi joacă în continuare un rol deosebit de important în cadrul acestor sisteme ale căror componente sunt acum extinse la toate tipurile de ameninţări de gripă.
În ceea priveşte accesul generalizat al ţărilor în curs de dezvoltare la vaccin, pandemia de gripă nouă a relansat dezbaterea care este în curs de mai bine de doi ani în cadrul OMS şi al Grupului de lucru pentru pregătirea pandemiei gripale, grup constituit la solicitatea Adunării Mondiale a Sănătăţii, ca urmare a deciziei Indoneziei invocată de către distinsul parlamentar.
În această sătămână, la Geneva, OMS prezintă primele sale recomandări, ale grupului în cadrul căruia Comunitatea a participat în mod activ. În conformitate cu rezoluţia Adunării Mondiale, recomandările finale vor trebui prezentate consiliului executiv al OMS care se va desfăşura la sfârşitul lunii ianuarie. În acel moment va trebui identificat cel mai bun echilibru posibil între, pe de o parte, stimularea cercetării şi a dezvoltării rapide de noi produse medicale, care provin în mare parte din cercetarea în sectorul privat, pentru care drepturile de proprietate intelectuală reprezintă astăzi instrumentul privilegiat de stimulare şi, pe de altă parte, echitatea în ceea ce priveşte accesul la produsele acestei cercetări.
Comunitatea Europeană îşi exprimă rezerva în faţa oricărei limitări a schimburilor de materiale biologice necesare pentru desfăşurarea activităţilor de cercetare. Colaborarea activă la nivel internaţional în mod transparent şi sub coordonarea instituţiilor legitime precum OMS şi reţeaua sa este indispensabilă pentru elaborarea şi difuzarea rapidă a instrumentelor de răspuns la pandemie.
În cazul specific al gripei A H1N1, pentru care nu existau stocuri de vaccinuri, s-a pus, de asemenea, problema capacităţilor de producţie şi a preemţiunii asupra acestor capacităţi prin comenzi masive efectuate de ţările care dispun de mijloacele necesare. Angajamentul unor productori de vaccinuri şi, mai recent, al unor state de a constitui rezerve de ordinul 10 % din producţia sau comenzile lor pentru donaţii sau vânzări la preţ redus pentru ţările în curs de dezvoltare este un semn încurajator al solidarităţii mondiale.
Pentru Comisie, ajutorul în favoarea ţărilor terţe pentru a face faţă pandemiei este indispensabil şi nu trebuie să se limiteze doar la accesul la vaccinuri, atunci când acestea vor fi disponibile. Este primordială continuarea sprijinului pentru consolidarea sistemelor de sănătate, acordat de Comisie şi statele membre sub diverse forme, precum ajutorul pentru proiecte, sprijin bugetar sectorial sau general pentru ţările partenere, chiar sprijin pentru organizaţiile internaţionale.
Respectarea principiului asumării de către ţări a propriei dezvoltări, precum şi angajamentele pentru eficacitatea ajutorului, vor trebui asigurate prin garantarea, în special, a faptului că atenţia va fi menţinută asupra patologiilor şi intervenţiilor prioritare. Răspunsul la pandemie are la bază de fapt, înainte de toate, sisteme de sănătate mai bine echipate pentru a identifica şi trata din timp cazurile, pentru a pune la dispoziţie, în mod echitabil, instrumente de prevenire atunci când acestea sunt disponibile.
În caz de criză severă, Comisia Europeană va putea mobiliza instrumentele sale de intervenţie umanitară şi de urgenţă şi va putea face dovada flexibilităţii în utilizarea mijloacelor alocate deja ţărilor partenere solicitante. În cadrul unor astfel de crize severe organizaţiile neguvernamentale ca, de altfel, şi marile reţele instituţionale vor avea cu siguranţă un rol major, iar Comisia ştie că poate conta pe mobilizarea şi eficacitatea acestora.
Gay Mitchell
în numele Grupului PPE. - Domnule preşedinte, apariţia şi recidiva inevitabilă a unei pandemii de gripă a adus problema vaccinării pe primul loc în ordinea de zi. Totuşi, aceasta este o problemă veche şi persistentă pentru ţările în curs de dezvoltare. Întrebarea orală din această dimineaţă face o excelentă referire la ipocrizia şi inechitatea lumii occidentale, care solicită materiale pentru vaccinuri din partea ţărilor în curs de dezvoltare pentru a-şi proteja cetăţenii bogaţi şi care apoi au îndrăzneala de a vinde aceleaşi vaccinuri celor săraci.
Dincolo de nevoia ţărilor în curs de dezvoltare de a avea acces similar la vaccinuri împotriva gripei, trebuie să facem eforturi în vederea instituirii unui sistem prin care persoanele cele mai sărace din lume, care sunt aproape invariabil cel mai expuse la boală, să aibă posibilitatea, pe care noi cei din Occident o considerăm indiscutabilă, de a se proteja împotriva bolilor care pot fi prevenite. Tuberculoza este un exemplu bun al contrastului dintre noi şi vecinii noştri din ţările în curs de dezvoltare. În Europa, copiilor li se administrează în mod curent vaccinul BCG, care are o eficienţă de peste 80 %. Acest fapt a determinat ca, în Europa, tuberculoza să nu mai reprezinte ameninţarea persistentă de altădată,
ceea ce este în contradicţie cu lumea în curs de dezvoltare, unde 26 % din decesele care pot fi evitate sunt cauzate de tuberculoză. Efectul tuberculozei în aceste ţări este exacerbat de faptul că aceasta este o boală infecţioasă transmisibilă prin aer, care se răspândeşte cu uşurinţă în spaţii închise, precum oraşele murdare şi sărăcăcioase care predomină în numeroase ţări în curs de dezvoltare. În plus, 50 % dintre pacienţii bolnavi de SIDA din Africa Subsahariană, unde HIV/SIDA este foarte răspândită, vor contracta tuberculoza, şi observăm cât de norocoşi suntem noi să ne aflăm într-o zonă relativ controlată şi imunizată, având programele pe care le avem.
Pentru a observa povestea de succes a puterii imunizării şi necesitatea ajutorului pentru dezvoltare în general, nu trebuie decât să luăm exemplul rujeolei în Africa, unde, în principal datorită programelor de vaccinare, mortalitatea în urma acestei boli a scăzut de la 90 % între 2000 şi 2006.
Domnule preşedinte, este clar că vaccinarea funcţionează şi este clar că avem o responsabilitate faţă de oamenii care suferă din cauza lipsei vaccinurilor. Solicit cu tărie ca Parlamentul să menţină presiunea pentru a asigura accesul celor mai săraci dintre săraci la această facilitate.
Aş dori să subliniez o problemă de procedură înainte de a încheia: vă rog să rezolvaţi problema lifturilor din Parlament. Urcam şi coboram cu liftul, când uşile s-au blocat şi abia am reuşit să ajung la timp pentru dezbatere. Toată lumea se plânge în această privinţă. Trebuie luate măsuri în acest sens.
Preşedintele
(ES) Domnule Mitchell, în ceea ce priveşte problema lifturilor pe care aţi semnalat-o, aş dori să dezvălui un lucru care ar putea fi un element secret al dezbaterilor Biroului. La ultima reuniune a Biroului, am criticat situaţia pe care tocmai aţi descris-o şi care, în mod ruşinos, nu constituie o problemă numai în Strasbourg. În Bruxelles, de asemenea, mai multe săptămâni la rând, a fost imposibil să se circule între diferitele clădiri ale labirintului Parlamentului, întrucât lifturile nu erau funcţionale.
Biroul va prezenta această problemă serviciilor relevante, astfel încât operabilitatea lifturilor să se îmbunătăţească, într-un mod sau altul.
Michael Cashman
în numele Grupului S&D. - Domnule preşedinte, aş dori să ne îndepărtăm de la subiectul lifturilor ca să revenim la problema vaccinurilor care previn decesele. Consider că acesta este aspectul asupra căruia trebuie să ne concentrăm. Bineînţeles, susţin solicitarea anterioară legată de virusul A (H1N1), însă aş dori să adopt o perspectivă mai largă: de fapt, domnule comisar, există sisteme care funcţionează, iar vaccinurile reprezintă unul dintre acestea. Să luăm exemplul infecţiei pneumococice. Aceasta este o infecţie bacteriană care cauzează pneumonie, meningită şi septicemie şi este relativ necunoscută, în pofida caracterului său mortal în calitate de principală boală cauzatoare de moarte, prevenibilă prin vaccin, la copiii sub cinci ani din toată lumea.
Pneumococul este principala cauză a pneumoniei, care ia vieţile a două milioane de copii în fiecare an. Aceasta este o provocare medicală globală la care există soluţii. S-ar putea să vă intereseze să aflaţi că o serie de state membre şi Comisia şi-au luat deja angajamentul să sprijine imunizarea în ţările cele mai sărace ale lumii prin sprijinirea GAVI, Facilitatea internaţională de finanţare în favoarea imunizării, precum şi aAngajamentului pneumococic anticipat de piaţă (AMC), fapt care nu a fost menţionat.
Totuşi, putem şi trebuie să facem mai multe pentru ca infecţia pneumococică să devină o prioritate în cadrul eforturilor existente în domeniul sănătăţii şi dezvoltării şi să cooperăm cu ţările în curs de dezvoltare, pentru ca ele să facă acelaşi lucru. Angajamentul pneumococic oferă ţărilor o posibilitate fără precedent de a-şi proteja copiii împotriva acestei boli letale care poate fi prevenită. Cu toate acestea, din cele 71 de ţări eligibile, mai puţin de 20 au solicitat finanţarea AMC care va salva atâtea vieţi.
Aş dori să reamintesc Parlamentului că accesul pe scară largă la vaccinuri esenţiale este un aspect de bază pentru atingerea obiectivului de dezvoltare al mileniului nr. 4: reducerea cu două treimi a mortalităţii infantile până în 2015. Trebuie să ne asigurăm de punerea acestor vaccinuri la dispoziţia ţărilor care au cea mai mare nevoie de ele. Acesta este un pas simplu care va salva milioane de vieţi de copii. A fost prezentată în plen o declaraţie scrisă în această privinţă, inclusiv privind punerea în comun a brevetelor. Îndemn deputaţii să o semneze şi să facă ceva care contează.
Frédérique Ries
Domnule preşedinte, după cum ştim, în această săptămână majoritatea statelor membre lansează primul val de vaccinuri împotriva gripei A şi, în acelaşi timp, trebuie să recunoaştem progresele insuficiente făcute în acest domeniu în ceea ce priveşte accesul ţărilor în curs de dezvoltare la vaccin.
Tocmai s-au spus aceste lucruri: milioane de oameni, în special copii, mor în fiecare an în aceste ţări din cauza unei serii întregi boli, după cum a menţionat anterior în special colegul meu, dl Mitchell.
Nu afirm că soluţia este simplă, mai ales - nu numai, dar mai ales - pentru că problema accesului la vaccin nu poate fi sub nicio formă comparată cu cea a accesului la medicamente, din cel puţin două motive specifice: numărul redus de producători şi controlarea lanţului de refrigerare, care rămâne dificilă. Cu toate acestea, există elemente pozitive: faptul că, pentru moment, virusul nu prezintă mutaţii, precum şi disponibilitatea anunţată a trei miliarde de doze pe an. Acestea sunt fapte evidente, care impun şi încurajează lansarea unei strategii la scară mondială.
În timpul limitat pe care îl mai am la dispoziţie, aş dori să închei, domnule preşedinte, afirmând că, prin urmare, consider că Uniunea Europeană trebuie să susţină cu toată puterea solicitarea OMS privind o distribuţie mai echitabilă a vaccinurilor, în principal în zonele cu o rată ridicată a mortalităţii şi că trebuie, de asemenea, să creăm condiţiile pentru dezvoltarea parteneriatelor publice şi private şi să le încurajăm, în vederea combaterii eficiente a deficitului de vaccinuri din lume.
Marisa Matias
Domnule preşedinte, domnule comisar, mai întâi aş dori să subliniez importanţa întrebării adresate de dl Goerens, care reprezintă o problemă de justiţie elementară. Suntem toţi perfect conştienţi că, într-o situaţie de pandemie a gripei A, ţările din sud ar fi cele care ar suporta greul acestei probleme şi consecinţele răspândirii virusului, şi nu ţările din nord. În fiecare an privim cu nepăsare cum mii de cetăţeni mor ca urmare a pandemiilor care au fost deja eradicate sau care se pot trata în ţările din nord, şi există o listă foarte lungă a acestora: malaria, febra dengue, febra galbenă, tuberculoza. Lista este interminabilă; cu toate acestea, privim şi nu facem nimic în această privinţă.
De fapt, ne folosim de ţările din sud ca furnizori de mostre de noi tulpini de viruşi, în mod gratuit, pentru a îmbunătăţi tratamentul în ţările din nord, însă nu oferim un răspuns eficient la aceste probleme. Prin urmare, aş dori să mai adaug numai câteva întrebări la cele care au fost deja adresate.
Dorim într-adevăr să tratăm această problemă ca pe o problemă de sănătate publică sau ca pe o afacere? Dacă dorim să o tratăm ca pe o problemă de sănătate publică, atunci trebuie să asigurăm accesul egal la tratament în toate regiunile lumii şi, prin urmare, eforturile noastre trebuie să fie mai eficiente. Acestea fiind spuse, aş dori să întreb, sperând că nu este cazul, dacă aşteptăm să existe un surplus de stocuri de vaccinuri în Europa sau ca efectele secundare să devină prea dăunătoare înainte de a ne arăta generozitatea şi de a începe să trimitem vaccinurile necesare către ţările din sud.
În cele din urmă, aş dori să întreb dacă Uniunea Europeană, dacă noi, europenii, şi Comisia ne simţim în largul nostru cu un sistem sau model prin care ţările din nord tratează pandemiile printr-un model de prevenire, în timp ce ţărilor din sud li se oferă paliative sau pur şi simplu resturi.
Preşedintele
Acum este rândul dlui Guerrero Salom să ia cuvântul şi aş dori să menţionez că sunt încântat şi oarecum mişcat să îi pot da cuvântul, pentru întâia oară, unei persoane care îmi este un prieten şi coleg excelent de mulţi ani.
Enrique Guerrero Salom
(ES) Vă mulţumesc pentru cuvintele dvs. calde, domnule preşedinte. Este o onoare să lucrez pentru instituţia al cărei vicepreşedinte sunteţi în prezent.
Am luat cuvântul pentru a susţine interesul pe care îl prezintă această problemă, şi anume asigurarea sprijinului ţărilor în curs de dezvoltare pentru a preveni şi combate pandemia de gripă H1N1.
Cu toate acestea, dincolo de problema pandemiei, aş dori, de asemenea, să subliniez că bolile au în prezent un impact mai mare asupra ţărilor în curs de dezvoltare decât asupra ţărilor dezvoltate. Numeroase boli, care au fost eradicate în ţările în curs de dezvoltare, încă iau vieţile a zeci de milioane de oameni din lumea în curs de dezvoltare.
Aceste ţări trebuie să protejeze sănătatea locuitorilor şi a cetăţenilor lor, însă nu deţin mijloacele necesare pentru a face acest lucru. Pentru a combate SIDA, tuberculoza, malaria şi alte boli infecţioase, aceste ţări au nevoie de vaccinuri la care, în prezent, nu au acces şi pe care nu le pot cumpăra.
Aş dori să încurajez Comisia, după cum a descris dl comisar, să încerce să încheie alianţe, să promoveze programe, să motiveze ţările donatoare şi să facă eforturi pentru a se asigura că ţările în curs de dezvoltare au acces la medicamente de uz general la preţuri convenabile pentru cetăţeni.
Leonard Orban
membru al Comisiei. - La ce am adăugat la începutul prezentării mele, aş mai dori să subliniez următoarele lucruri. Comisia Europeană îşi aduce permanent sprijinul financiar în domeniul sănătăţii pentru numeroase ţări în curs de dezvoltare, în cadrul proiectelor, programelor şi ajutoarelor bugetare.
Pentru respectarea priorităţilor naţionale, Comisia va studia împreună cu partenerii săi modul prin care, prin aceste mijloace, se poate contribui la consolidarea modalităţilor de combatere a pandemiei. După cum am spus-o implicit şi o repet explicit, Comisia Europeană nu dispune de instrumentele tehnice şi financiare pentru a cumpăra ea vaccinurile.
Cu toate acestea, în strânsă colaborare cu Organizaţia Mondială a Sănătăţii şi prin formarea de alianţe şi acorduri cu diferite părţi interesate, vom pregăti împreună răspunsurile la cererile în acest sens.
Preşedintele
Acest punct a fost închis.
