Vidutinės trukmės finansinpagalba valstybių narių mokėjimų balansams ir socialinis sąlygiškumas (diskusijos)
Pirmininkas
Kitas klausimas - diskusijos dėl klausimo žodžiu (Nr. http://www.europarl.europa.eu/sides/getDoc.do?type=OQ&reference=O-2009-0102&language=LT" ), kurį uždavTatjana Ždanoka ir Jean Lambert Verts/ALE frakcijos vardu, Alejandro Cercas S&D frakcijos vardu, Marian Harkin ir Elizabeth Lynne ALDE frakcijos vardu Komisijai: Vidutinės trukmės finansinpagalba valstybių narių mokėjimų balansams ir socialinis sąlygiškumas (Nr. B7-0215/2009).
Tatjana Ždanoka
autorė. - Pone pirmininke, esu iš Latvijos - šalies, kuri smarkiai nukentėjo nuo finansų krizės. Latvijai grėsbankrotas be išorės finansinės pagalbos. Šią pagalbą suteikES ir Tarptautinis valiutos fondas. Tačiau su išankstine sąlyga, kad Latvijos vyriausybsumažins biudžeto išlaidas, kuri šią sąlygą įvykd10 proc. sumažindama pensijas ir 70 proc. - pensijas dirbantiems pensininkams, 10 proc. - išmokas šeimai ir motinystės (tėvystės) išmokas dirbantiems tėvams, taip pat neapmokestinamųjų pajamų dydžius.
Kaip matote, pasirinktas egalitarinis požiūris. Nesvarbu, ar pensija 100 EUR, ar 1 000 EUR, 10 proc. buvo sumažintos visos pensijos. Komisija palankiai vertino tokius žingsnius, nors jie sukėldidelį skandalą, ir pasirašsusitarimo memorandumą su Latvija. Iš pat pradžių buvo aišku, kad tokie neapgalvoti mažinimai suduos smūgį pažeidžiamiausiems visuomenės sluoksniams. Ar Komisija nieko negirdėjo apie Europos kovos su skurdu metus?
Latvija - ne vienintelEuropos Sąjungos šalis, kurioje susiklosttokia padėtis. Vengrija ir Rumunija taip pat gavo Bendrijos paskolas. Kitos šalys irgi gali būti priverstos vieną dieną kreiptis dėl tokių paskolų. Todėl antisocialinių priemonių priėmimas neturi tapti precedentu.
Pone Komisijos nary, be abejo, galima pasakyti, kad jūs tik skiriate pinigų, o valstybių narių vyriausybės atsako už savo socialinę politiką, tačiau Europos Sąjungos institucijos privalo užtikrinti socialines teises. Tai reiškia, kad visi institucijų veiksmai turi būti įvertinti socialinių teisių atžvilgiu. Kitaip kalbos apie aukšto lygio socialinę apsaugą kaip ES užduotį kels tik ironiškas šypsenas.
Elizabeth Lynne
autorė. - Pone pirmininke, negalime nurodyti valstybėms narėms, kaip jos turėtų ar neturėtų išleisti gautas lėšas. Kiekviena valstybturi neatidėliotinų prioritetų, įveikiant finansinius sunkumus.
Tačiau jeigu valstybės narės gauna pagalbą iš Europos Sąjungos su tokia sąlyga, jos turėtų būti skatinamos ją panaudoti taip, kad būtų laikomasi Europos Sąjungos principų - kitaip tariant, nepaneigiant socialinės apsaugos ir socialinės įtraukties politikos tikslų.
Ši finansų krizsudavdidelį smūgį žmonėms visoje Europos Sąjungoje, todėl šis fondas labai reikalingas. Milijonai žmonių neteko darbo. Daugelis žmonių, kurie tapo bedarbiais tose valstybėse narėse, yra labiausiai pažeidžiami, ir mažiausiai tikėtina, kad jie greitai susiras darbą. Todėl svarbu, kad tose valstybėse narėse nebūtų ignoruojami socialiniai tinklai.
Pateikdami žodinį klausimą, ypač norėjome pasiteirauti, ar reikalaujama, kad valstybės narės įtrauktų socialinio poveikio vertinimą į savo ataskaitas, kurias turi pristatyti Komisijai. Būtų labai malonu, jeigu atsakytumėte į šį klausimą.
Svarbu suteikti tikslią informaciją valstybėms narėms, kurios gauna Europos finansavimą pagal vidutinės trukmės finansinės pagalbos priemonę. Aš asmeniškai manau, kad reikėtų aiškiai nustatyti, jog Komisija atsižvelgs į tai, kaip sprendžiama labiausiai pažeidžiamų asmenų problema, prieš suteikdama papildomą finansinę pagalbą.
Suprantu, kad tuo metu, kai valstybės narės turi finansinių sunkumų, dažnai nėra lengva skirti pakankamą dėmesį socialiniams įsipareigojimams, apie kuriuos kalbama šiame žodiniame klausime. Tačiau labai svarbu nepamiršti, kad ši finansų kriztaip pat turi "žmogiškąjį veidą" - dažniausiai labiausiai atskirtų visuomenės narių veidą.
Alejandro Cercas
autorius. - (ES) Pone pirmininke, pone Komisijos nary, prieš užduodamas klausimą, atidžiai perskaičiau ankstesnius klausimus ir pozicijas, kurios buvo apsvarstytos Parlamente. Pateiksiu faktą, ne nuomonę, kad šių metų balandžio 24 d. Europos Parlamentas patvirtino teisėkūros rezoliuciją dėl pasiūlymo dėl Tarybos reglamento, iš dalies keičiančio Reglamentą (EB) Nr. 332/2002, kuriame numatytos minėtos finansinės priemonės, atsižvelgiant į EB sutarties 100 straipsnį.
Pone Komisijos nary, šioje rezoliucijoje Europos Parlamentas pritarpagalbai sprendžiant konkrečias valstybės finansų problemas tose valstybėse narėse, kurios labiausiai nukentėjo nuo finansų krizės, išreišksolidarumą, visų pirma, su valstybėmis, kurios neseniai įstojo į ES, tačiau kartu, pone Komisijos nary, Europos Parlamentas aiškiai pareiškė, kad ši pagalba turi būti teikiama su sąlygomis, ir nustatketuris kriterijus, kurie atitinka Bendrijos tikslus.
Šie kriterijai yra tokie: pirma, turi būti užtikrinta viešųjų išlaidų kokybė, kad pinigai nebūtų švaistomi; antra, turi būti tobulinamos socialinės apsaugos sistemos ir skatinamas tvarus augimas; trečia, neturi būti atsisakyta tinkamo lygio visiško užimtumo politikos ir, ketvirta, reikia kovoti su klimato kaita. Logiškai vertinant, jeigu šie tikslai mums atrodo geri, jų turėtų laikytis ir atitinkamos šalys.
Praėjo keletas mėnesių, ir iš nevyriausybinių organizacijų, profesinių sąjungų ir piliečių gavome nemažai pranešimų apie vieną iš keturių šalių, kurios gavo labai didelę paramą valstybės finansams: 6,5 mlrd., 3,1 mlrd., 2,2 mlrd. ir 5 mlrd. EUR. Jie pateikmums panašius duomenis, kaip ką tik pacitavo mano kolegė: apie 40 proc. sumažintą finansavimą švietimo sektoriui, 10 proc. sumažintą finansavimą pensijų programoms; perpus mažesnes subsidijas ligos išmokų sistemai ir t. t.
Pone Komisijos nary, susiklosčius tokiai padėčiai Europos Parlamentas siekia, kad bent jau mūsų tyla nebūtų aiškinama taip, kaip ji dabar aiškinama tose šalyse - tarsi būtume vieninteliai, kurie ėmėsi šių priemonių; mes bent jau neturėtume prisidėti prie tokio aiškinimo, kai Europa suprantama kaip žlugdanti labiausiai pažeidžiamus gyventojų sluoksnius. Pone Komisijos nary, jeigu įmanoma, venkime tokios padėties, kai silpniausieji moka už ekonomikos koregavimą.
Joaquín Almunia
Pone pirmininke, ponios ir ponai, Latvijos, Vengrijos ir Rumunijos, trijų Europos Sąjungos šalių, šiuo metu gaunančių paskolas pagal mokėjimų balanso priemonę, problemos - tai problemos, kurias sukėlne Europos Parlamentas, Europos Komisija ar Europos Sąjunga. Šias problemas sukėlekonomikos krizė, o dar pablogino tų šalių politinių lyderių netinkamas vadovavimas ir nevykusi politika. Taip manau dėl to, kad Europos Sąjungoje, tame pačiame regione kaip Latvija, tame pačiame regione kaip Vengrija, tame pačiame regione kaip Rumunija, yra šalių, kurios neturi tokių pačių problemų ir kurios imasi geresnių priemonių krizei įveikti, pasinaudodamos Europos Sąjungos biudžeto, struktūrinių fondų ir Sanglaudos fondo parama, apsauga, kurią joms suteikia narystEuropos Sąjungoje ir būsima narysteuro zonoje, tačiau be būtinybės prašyti pagalbos pagal mokėjimų balanso priemonę.
Kodėl šios trys šalys turėjo prašyti pagalbos? Kodėl mums teko skolinti pinigus? Tai - ne Europos Komisijos ar Parlamento, ar apskritai Europos Sąjungos kaltė: taip nutiko dėl netinkamo vadovavimo tose šalyse.
Kaip padedame šioms šalims? Skolindami joms pinigus, tačiau niekas neteikia paskolų be tam tikrų sąlygų; šis Parlamentas ar Taryba nesuteikmums leidimo teikti paskolas be jokių sąlygų. Mes skoliname su tam tikromis sąlygomis, ir toms šalims galime nustatyti griežtas sąlygas, nes jų padėtis - nepaprastai sunki, tačiau joms patariame: "nemažinkite išlaidų siekdamos bendrai finansuoti Struktūrinį fondą ir Sanglaudos fondą; nepriimkite regresinių priemonių; netaikykite išlaidų mažinimo priemonių, kurios kenkia silpniausiems". Kartais mums pavyksta, tačiau kartais, deja, nepavyksta, nes padėties valdymas - ne mūsų, o jų rankose.
Todėl suprantu jūsų susirūpinimą, ir ne tik norėčiau juo pasidalyti su jumis, bet visų jūsų vardu perkelti jį toms vyriausybėms, kurioms skiriamos lėšos Europos Sąjungos vardu, nuo jų paskyrimo momento: 3,1 mlrd. EUR paskola Latvijai, taip pat labai didelės sumos Rumunijai ir Vengrijai.
Tačiau atkreipkite dėmesį, kad niekas nesuteikia paskolos be tam tikrų sąlygų, ir nesu įgaliotas taip elgtis jūsų vardu ar valstybių narių vardu. Kad ir kaip ten būtų, negalime priimti sprendimų, kurie priklauso tų šalių vyriausybių ir parlamentų atsakomybei.
Mūsų pareiga - priminti tų šalių vyriausybėms ir parlamentams, visų pirma, apie jų atsakomybę savo šalyse įveikti krizę, kuri kitose valstybėse nėra pasiekusi tokio didelio masto, ir, antra, kad negalima imtis tam tikrų priemonių ir kad nesame pasirengę skolinti pinigų tam, kad būtų imamasi priemonių, kurios peržengia būtinumo ribas siekiant sureguliuoti valstybės finansus ir pasiekti tokį lygį, kad ateityje nereikėtų kreiptis į Europos Sąjungą dėl paskolų.
Jean-Paul Gauzès
Pone pirmininke, pone Komisijos nary, ponios ir ponai, manau, kad ką tik kalbėjęs Komisijos narys išsamiai atsakį klausimą, kuris buvo užduotas.
Europos Sąjunga neskiria lėšų be tam tikrų sąlygų. Šios sąlygos jau buvo paminėtos: viešųjų išlaidų kokybė, tvaraus vystymosi tikslai, užimtumo politika, klimato kaita ir, be abejo, kuo greitesnis ankstesnio valdymo trūkumų ištaisymas, kad šalys, kurioms padedame, pasiektų reikiamą lygį.
Kita vertus, manau, kad tokios didelės krizės, kurią išgyvename, laikotarpiu neturėtume nustatyti pernelyg griežtų sąlygų. Turime pasitikėti ES pagalbą gaunančių valstybių narių vyriausybėmis, kad jos įgyvendins būtinas priemones ir vengs, kaip pastebėjo Komisijos narys, regresinių arba pasenusių priemonių.
Socialinės išlaidos, be abejo, svarbios, - jų negalima atsisakyti, - tačiau ir šioje srityje turime pasitikėti valstybėmis narėmis, kad jos imsis visų būtinų priemonių padėčiai ištaisyti, o ne vykdys "smulkmeniškus" patikrinimus, kurie vis tiek nebus veiksmingi.
Laikas įvertinti būdus, kaip valstybės narės panaudojo Europos Sąjungos pagalbą, ateis tada, kai reikės suteikti naują pagalbą, ir būtent tada galbūt galėsime padaryti išvadas dėl netinkamų priemonių, kurios buvo vykdomos, ypač socialinėje srityje.
Pervenche Berès
Pone pirmininke, pone Komisijos nary, gerai prisimenate, kad balandžio 24 d. - kaip pabrėžir mano kolega A. Cercas - nusprendėme padidinti finansinės pagalbos mokėjimų balansams ribą, jai pritarėme ir patvirtinome su dviem sąlygomis: pirma, ši pagalba skiriama vykdant tam tikras sąlygas, ypač socialinės pagalbos srityje; ir, antra, turi būti užtikrintas skaidrumas, taigi šiuose rūmuose buvo nustatytos aiškios sąlygos, kuriomis remiantis buvo sudaryti susitarimai su atitinkamomis valstybėmis narėmis. Todėl manau, kad šį vakarą vykstančios diskusijos - teisingos, naudingos ir demokratinės, ir jos turi byloti apie efektyvius veiksmus.
Europos Sąjungoje susiduriame su labai kritiška padėtimi, nes aiškiai matyti, kad ši krizgriauna solidarumo tarp valstybių narių pagrindus, ypač solidarumo su tam tikromis valstybėmis narėmis. Šią padėtį dar pablogina mus pasiekiančios žinios iš Rumunijos, kurioje padėtis ypač sudėtinga dėl vyraujančio politinio netikrumo, kurį sukėlšios krizės padariniai.
Tačiau nenorėčiau, kad kartotume praeities klaidas, ypač tas, kurias padarėme su Tarptautiniu valiutos fondu (TVF), kuris maždaug prieš dešimt metų taikformules, tik pabloginusias padėtį. Be to, visiškai nesutinku su savo kolega P. Gauzès'u, kuris siūlo nevykdyti "smulkmeniškų" patikrinimų, o laukti kito prašymo suteikti pagalbą ir tik tada įvertinti skirtos pagalbos išlaidų kokybę. Ne! Būtent tada, kai pagalba skiriama, galima apibrėžti jos sąlygas, ir manau, jog Europa jau pakankamai brangiai sumokėjo už tai, kad daugelyje sričių nenagrinėjo pagalbos sąlygiškumo, todėl šiuo atveju negalime užmerkti akių.
Negalime leisti, kad šiuo metu Europos Sąjungoje labiausiai pažeidžiami visuomenės nariai mokėtų už politikos koregavimą. Nemanau, kad derėtų kaltinti Komisiją už netinkamą politiką Latvijoje. Nvienas šios salės narys nepažymėjo, Komisijos nary, kad tai buvo kelias, kuriuo norėjome eiti.
Tačiau negalime leisti, kad labiausiai pažeidžiami visuomenės nariai mokėtų už Europos Sąjungos biudžeto įsipareigojimus ir mūsų solidarumą su Latvija, nes nemanome, jog tai - būdas atkurti solidarumą ir Latvijos ekonomikos pusiausvyrą.
Marian Harkin
ALDE frakcijos vardu. - Pone pirmininke, Europos Sąjungos socialinės apsaugos ir socialinės įtraukties procesas turi esminę reikšmę, siekiant Europos Sąjungos strateginių tikslų - tvaraus ekonomikos augimo, daugiau ir geresnių darbo vietų bei didesnės socialinės sanglaudos.
Ekonomikos krizės laikotarpiu daugeliui piliečių iškyla padidinta skurdo ir socialinės atskirties rizika, ypač socialiai atskirtiems asmenims, tapusiems bedarbiais arba priklausantiems nuo įvairių socialinių tinklų, kurie veikia skirtingose valstybėse narėse.
Šiame klausime teiraujamasi Komisijos, ar ji stengiasi įtraukti socialinės apsaugos ir įtraukties procesą teikiant vidutinės trukmės finansinę pagalbą valstybių narių mokėjimų balansams pagal Tarybos reglamentą (EB) Nr. 332/2002.
Visada jautriai reaguoju į pernelyg gausių sąlygų ir reikalavimų taikymą ir biurokratinę naštą pagalbos gavėjams, nes tai valstybėse narėse pirmiausia tenka mažosioms ir vidutinėms įmonėms bei fiziniams asmenims. Tačiau jeigu tokios sąlygos ir reikalavimai padės įgyvendinti esminius ES principus, pvz., socialinės įtraukties, tada jie iš tiesų reikalingi. Negalime siekti socialinės įtraukties proceso išleisdami gausybę dokumentų, kuriuose būtų numatyta, kaip šį procesą įgyvendinti, jeigu kartu neįstengiame užtikrinti, kad šis procesas būtų integruotas į mūsų iniciatyvas.
Pone Komisijos narys pastebėjo, kad nustatėme griežtas šių paskolų teikimo sąlygas, tačiau ne visiškai aišku, kokios šios sąlygos ir ar jos įtraukia socialinį sąlygiškumą.
Nepaisant aplinkybių, kurioms esant skiriamos ES lėšos, negalime "nusiplauti rankų" ir tikėtis geriausio. Mūsų prašoma pasitikėti valstybėmis narėmis. Sutinku, kad turime pasitikėti valstybėmis narėmis, tačiau šį pasitikėjimą reikia pelnyti, ir jeigu iškyla abejonių, šį klausimą reikia spręsti.
Patrick Le Hyaric
Pone pirmininke, pone Komisijos nary, ponios ir ponai, šiuo metu dauguma ekonomistų sako, kad krizės kyla dažniausiai dėl darbu sukurto turto perkėlimo į kapitalą, į pelną. Be to, apskritai manoma, kad šalyse, kurios išlaiko socialinės gerovės sistemas ir viešąsias paslaugas, gyventojai nuo krizės nukenčia palyginti mažiau.
Tačiau problema, kurią nagrinėjame šį vakarą - tai sąlygų, kurios taikomos skiriant Europos Sąjungos pagalbą arba Tarptautinio valiutos fondo paramą, pobūdis. Ši pagalba jau negali būti teikiama su sąlyga, kad bus taikomi struktūrinio koregavimo planai mažinant socialines išlaidas, mokymo išlaidas ir privatizuojant valstybinius sektorius, įskaitant bendrus interesus tenkinančias socialines paslaugas. Būtent šios priemonės šiandien neveiksmingos, ir tai reikia pripažinti. Tai tik skatina dar didesnę krizę, nedarbą ir skurdą.
Todėl, mūsų nuomone, turime pakeisti šio sąlygiškumo kriterijus ir nuspręsti, kad Europos fondų arba Tarptautinio valiutos fondo lėšos bus skiriamos su tam tikromis sąlygomis, derinamos su naująja asignavimų sistema ir teikiamos pagal naujus kriterijus, kuriais skatinamas naujas turto paskirstymas siekiant didinti darbo užmokestį, pensijas ir minimalius socialinius poreikius, išlaikyti aukštą socialinės apsaugos lygį ir visiems garantuoti darbą. Ir, galiausiai, būtent socialinpažanga neatsiejama nuo ekonomikos veiksmingumo, o ne atvirkščiai.
Arturs Krišjānis Kariņš
(LV) Pone pirmininke, pone Komisijos nary, Europos Komisija parodaiškų supratimą ir norą bendradarbiauti su tomis valstybėmis narėmis, kurios susiduria su krizės sukeltais finansiniais sunkumais. Stabilios, stiprios socialinės paramos sistemos negali būti išlaikytos, jei valstybės narės neturi stiprios ekonomikos. Mano kolegos siūlo susiaurinti sąlygas skiriant finansinę pagalbą, tačiau manau, kad tai iš esmės nepageidaujama. Vietoj to, turėtume nuodugniai apsvarstyti galimybę išplėsti šias sąlygas, pagal kurias būtų teikiama finansinpagalba, kad ją būtų galima panaudoti ne tik valstybių narių biudžetų ir finansinių sistemų stiprinimui, bet ir ekonominei plėtrai.
Investicijos į ekonomiką būtinos siekiant garantuoti stabilią socialinės paramos sistemą ilguoju laikotarpiu. Šiuo atveju finansinės pagalbos lėšų panaudojimas taip pat būtų geriausias būdas, kaip su finansiniais sunkumais susiduriančioms valstybėms narėms kuo greičiau suteikti pagalbą. Krizės įveikimas šiose valstybėse narėse ir tolesnis jų stabilizavimas glaudžiai susijęs su Europos Sąjungos politika, vykdoma tų šalių atžvilgiu. Tik suderinti ir efektyvūs veiksmai duos rezultatų ES mastu. Finansinpagalba nėra ir negali būti vienintelis būdas, kuriuo Europos valstybės paremtų viena kitą. Reikia surasti kompleksinių sprendimų, kurie skatintų ekonominę plėtrą visose Europos Sąjungos valstybėse narėse.
Kinga Göncz
(HU) Šalys, apie kurias šiandien kalbame - tai naujosios Europos Sąjungos valstybės narės, kurios, pasikeitus politiniam režimui, turėjo padėti toms valstybėms, kurios nukentėjo nuo tokios režimo kaitos, tapti konkurencingesnės po ekonominio restruktūrizavimo atviroje rinkoje, taip pat kurti ir plėtoti ekonomiką su subalansuotomis struktūromis. Tokiose šalyse žmonės turi mažiausiai rezervų. Tai reiškia, kad jiems sunku grąžinti būsto paskolas dėl aukšto valiutinės skolos santykio. Nedarbas auga dėl didėjančių ekonominių problemų, taip pat mažėja socialinės išlaidos.
Pastebime, kad socialinįtampa kelia nestabilumą, ypač politinį nestabilumą. Vis daugiau šalių susiduria su gausėjančiomis ekstremistinėmis pažiūromis, įsigali populizmas. Manau, kad turime atsižvelgti į visus šiuos veiksnius, vertindami padėtį ir ieškodami, kokių naujų priemonių galėtume imtis Europos solidarumo atžvilgiu ir kurios būtų juo grindžiamos.
Jürgen Klute
(DE) Pone pirmininke, šio vakaro diskusijų tema jau buvo Europos Parlamento darbotvarkėje daug kartų. Gerai žinome, kad skirdama pagalbą Komisija vadovaujasi Tarptautinio valiutos fondo nustatytomis sąlygomis. Tai jau buvo pasakyta keletą kartų.
Šiuo klausimu Europos Parlamentas ne kartą teikklausimus Komisijai. 2008 m. lapkričio mėn. Europos Parlamentas kreipėsi į Komisiją ragindamas ją išanalizuoti bankų, kurie perkėlsavo lėšas iš paskiausiai įstojusių į ES valstybių narių į kitas valstybes nares, elgesio poveikį. Šių metų balandžio 24 d. Europos Parlamentas pakartojo savo raginimą. Parlamentas taip pat prašpaspartinti Komisijos ir pagalbą gaunančių valstybių narių ketinimų deklaracijų, kuriose išdėstytos detalios pagalbos teikimo sąlygos, pasirašymą. Kiek žinau, į šiuos prašymus nebuvo atsiliepta.
Taigi, mano pirmas klausimas toks: ar teisinga, kad į šiuos prašymus dar neatsiliepta? Jei taip, mano antras klausimas toks: kodėl į šiuos prašymus dar neatsiliepta? Ir trečias klausimas: kada galime tikėtis atsiliepimo į šiuos prašymus?
Theodor Dumitru Stolojan
(RO) Kaip Rumunijos - šalies, kuri gavo finansinę pagalbą iš Europos Komisijos mokėjimų balansui - atstovas norėčiau padėkoti Europos Komisijai už skubius veiksmus, kurių ji ėmėsi, kad ši finansinpagalba mokėjimų balansui būtų suteikta, be kurios Rumunijos ekonominės ir socialinės problemos būtų kur kas sunkesnės.
Šalys, kurios gavo finansinę pagalbą, be abejonės, turi daug socialinių problemų, o mes galime svarstyti, kokį socialinį sąlygiškumą būtų galima nustatyti susitarimuose dėl finansinės pagalbos. Jeigu problemą nagrinėsime iš šios pusės, turime nepamiršti, kad šiose šalyse sukurtos draudimo ir socialinės paramos sistemos, padariusios įtakos disbalansui, kurį reikėjo taisyti pagal finansinės pagalbos mokėjimų balansams priemonę. Todėl jeigu svarstome socialinį sąlygiškumą, turime apsvarstyti ir reformas, kurias reikėtų įvykdyti šiuose socialiniuose sektoriuose, visų pirma, pensijų sistemoje, kad būtų pasiektas vidutinės trukmės ir ilgalaikis finansinis tvarumas, padėsiantis iš esmės išspręsti problemas šiose šalyse.
Proinsias De Rossa
Pone pirmininke, Tarptautindarbo organizacija (TDO) neseniai - birželio mėn., kai buvo priimtas Visuotinis darbo vietų paktas - pareiškė, kad pasaulis turi atrodyti kitaip po krizės.
Deja, bijau, kad taip nebus. Pasibaigus krizei mums reikalinga tvari ekonomika su tinkamomis darbo vietomis, su kokybiškomis viešosiomis paslaugomis ir sąžininga globalizacija bei Tūkstantmečio vystymosi tikslų įgyvendinimu. Tačiau ir to negalime tikėtis, nes bankai ir Europos finansininkai visame pasaulyje mažina išlaidas vien tam, kad paprasčiausiai išsaugotų savo privilegijas.
Tuo metu, kai Komisija duoda pritarimą "pumpuoti" milijardus eurų Airijos bankams išgelbėti, Airijos vyriausybruošiasi sugriauti vietos plėtrą, sunaikinti bendruomenės plėtros programas, kurias remia Europos Sąjunga. Ji kėsinasi sugriauti mūsų švietimo sistemą.
Šiuo metu jau paskelbta Europos gyvenimo ir darbo sąlygų gerinimo fondo ataskaita "Restruktūrizavimas ekonominio nuosmukio laikotarpiu". Norėčiau pacituoti dvi eilutes: "Geriausia būtų užtikrinti, kad priemonės, skirtos neatidėliotinoms nuosmukio sukeltoms problemoms spręsti, būtų suderintos su ilgalaikiais tikslais". Be abejo, Komisija turėtų primygtinai reikalauti, kad visos valstybės narės bent jau stengtųsi to siekti.
Czesław Adam Siekierski
(PL) Ekonomikos krizės laikotarpiu, kai visi jaučiame jos skausmingus padarinius, daugelis šalių nusprendkreiptis į įvairias finansines institucijas, prašydamos finansinės paramos. Tačiau vertėtų pasidomėti, kokia šių tikrai nemažų sumų dalis pasiektuos, kurie labiausiai nukentėjo nuo krizės ar kuriems labiausiai reikėjo paramos šiomis sudėtingomis aplinkybėmis.
Tūkstančiai žmonių Europoje kiekvieną dieną praranda savo ir savo šeimų pajamų šaltinius. Ar valstybių narių vyriausybės atsižvelgia į socialinius veiksnius, prašydamos finansinės pagalbos? Labai abejotina, kai matome blogėjančias sąlygas, kuriomis turi gyventi daugelis žmonių, ir augantį nedarbą daugelyje Europos šalių. Todėl norėčiau kreiptis į jus prašydamas, kad neliktume abejingi paprastų žmonių, kurie, kaip įprasta, labiausiai kenčia nuo neigiamų tų vyriausybių padarytų klaidų padarinių, poreikiams.
Ilda Figueiredo
(PT) Ekonominės ir socialinės sanglaudos principo taikymas tampa ypač svarbus krizės sąlygomis. Jis reikalauja ne tik gerokai padidinti Bendrijos biudžetą, bet ir teisingai pasidalyti riziką, taip pat kitas politikos sritis, kuriose pirmenybteikiama socialinei apsaugai ir socialinei įtraukčiai, darbo vietų kūrimui visiems ir galimybei naudotis visuotinėmis kokybiškomis viešosiomis paslaugomis, taip siekiant garantuoti pagrindines teises visiems piliečiams.
Todėl Bendrijos finansavimą ir visas siūlomas ekonomines ir finansines priemones turėtų lydėti jų socialinio poveikio vertinimas siekiant išvengti dar didesnės nelygybės ir skurdo. Tikimės, kad po šių diskusijų, Komisijos nary, bus pradėtos Europos Komisijos iniciatyvos šiam tikslui įgyvendinti.
Seán Kelly
Pone pirmininke, įdomu - nors ir šiek tiek liūdna - klausytis diskusijų ir nuomonių šį vakarą, ypač kai Europos Sąjunga veikia sąžiningai ir mėgina padėti šalims, susidūrusiomis su sunkumais.
Mano šalis, Airija, pasinaudojo šia pagalba tam tikru mastu, ir ypač Globalizacijos fondo lėšos, kurių laukiama, yra šios pagalbos pavyzdys. Kartu galima stebėtis, kaip atsiranda netinkamas lėšų administravimas, kai šalims suteikiama galimybpasinaudoti pinigais tokiomis griežtomis sąlygomis. Galima įsivaizduoti, kad dalis tų griežtų sąlygų nustatytos tam, kad užtikrintų tinkamą lėšų administravimą, o jeigu lėšos nėra tinkamai administruojamos - kad tokį administravimą pašalintų.
Ar gali Komisija užtikrinti, kad šis finansavimas būtų sumažintas ar nutrauktas arba taikomos baudos ar kitos sankcijos? Nepriimtina, kad jei pinigai skiriami - kaip teigmano kolega M. Harkin - su pasitikėjimu, tas pasitikėjimas nepateisinamas.
Antra - ir galiausiai - mes niekada neturėsime to, apie ką kalbėjo Proinsias De Rossa - geresnės visuomenės nei dabar po šio depresinio laikotarpio.
Joaquín Almunia
Pone pirmininke, pirmiausia norėčiau pasakyti, kad visiškai pritariu sąlygoms, kurias patvirtino Europos Parlamentas. Komisija elgiasi taip: skolindama pinigus toms trims valstybėms narėms, kurios naudojasi mokėjimų balanso priemone, Komisija paima rinkų paskolintus pinigus ir paskolina juos lygiai tomis pačiomis sąlygomis - tai sąlygos, kurios toms šalims yra daug palankesnės už sąlygas, kurias jos galėtų gauti, jei turėtų skolintis tiesiogiai rinkoje - ir nustato kai kurias papildomas sąlygas, kurios užtikrina, kad pinigai būtų grąžinti atgal, tačiau atsižvelgdama į keturias sąlygas, kurias jūs paminėjote ir kurias patvirtino šis Parlamentas. Mes visiškai joms pritariame.
Kai naudojamasi mokėjimų balanso priemone, nereikėtų lyginti - regis, kaip supratau, kai kurie kalbėtojai mėgino tai daryti - biudžeto lėšų (struktūrinių fondų, Sanglaudos fondo, kitokios rūšies programų) ir paskolos lėšų panaudojimo, siekiant išspręsti finansinę problemą šalyje.
Latvijos problema, su kuria susiduria ir Vengrija bei Rumunija, yra ta, kad ji turi pasinaudoti šia mokėjimų balanso priemone, nes negali pasinaudoti galimybe skolintis rinkose, kad galėtų patenkinti savo finansinius reikalavimus. Čia slypi problema. Kalbame ne apie konkrečios veiklos programą arba tam tikras specialias programas, o apie šalis, kurios turi finansinių sunkumų. Iš dalies, žinoma, tai kyla iš krizės, tačiau dėl netinkamo vadovavimo praeityje ši problema yra kur kas didesnnei kitose šalyse, kuriose sąlygos yra, objektyviai kalbant, panašios.
Prašom nekaltinti Komisijos, Europos Parlamento ar Ministrų Tarybos už netinkamą kai kurių valstybių narių vyriausybių vadovavimą. Mes už tai neatsakome. Mūsų pareiga - mėginti padėti išspręsti finansines problemas. Iš dalies ši finansinproblema - tai mokėjimų balanso problema, susijusi su privataus sektoriaus įsiskolinimu, kuris turi refinansuoti tam tikras sumas arba grąžinti skolas ir neturi finansinių galimybių pats atlikti šias operacijas, o tai kartais iš dalies yra viešojo sektoriaus poreikis.
Kai yra viešojo sektoriaus poreikis, siekiant finansuoti valstybės skolą, yra daugiau galimybių nustatyti specialias sąlygas, ir mes jas nustatome, patikėkite manimi. Užvakar čia, Briuselyje, vis dar bandžiau įtikinti Latvijos vyriausybės atstovą į 2010 m. biudžetą įtraukiamas priemones padaryti progresyvesnes. Tačiau neprašykite, kad Komisija priverstų šalį vykdyti mokesčių reformą, kurios ta šalis nenori vykdyti; kad ir kaip ten būtų, mes neturime tokios galios, ir jūs tai žinote taip pat gerai, kaip ir aš.
Taigi, kokią alternatyvą turime mes, Europos piliečių atstovai? Palikti šalį likimo valioje ir leisti jai bankrutuoti? Leisti nevykdyti išorės įsipareigojimų, ar tai būtų viešosios, ar privačios skolos? Dėl šių finansinių problemų priversti šalį devalvuoti valiutą 25 arba 30 proc., kas iš karto nuskurdintų šeimas, verslą ir viešąjį sektorių, su skolomis užsienio valiuta? Esu įsitikinęs, kad jūs to nenorite, ir aš to nenoriu. Tai sąlygos, kuriomis dirbame.
Be abejo, pritariu jūsų pasvarstymams: ponai J. De Rossai, A. Cercasai, P. Berès'ai, pritariu visų jūsų pasvarstymams. Tačiau šiuo metu susiklosčiusi padėtis, pvz., Latvijoje arba Rumunijoje, yra kur kas sudėtingesnė. Prašau pasistengti įsivaizduoti save vietoj to asmens, kuris turi veikti visų jūsų vardu ir nuspręsti, skolinti, ar neskolinti šaliai, kuri negali pasiskolinti pinigų rinkose, kai dauguma valstybių narių ar dauguma pramoninių šalių gali tai daryti. Tai tokia padėtis. Štai ką bandome išspręsti, laikydamiesi keturių sąlygų, kurias nustatėte ir kurioms aš pritariu.
Pirmininkas
Diskusijos baigtos.
Raštiški pareiškimai (Darbo tvarkos taisyklių 149 straipsnis)
José Manuel Fernandes  
Pasaulio finansų krizturėjo didelę įtaką žmonių visame pasaulyje judėjimui. Esant tokiai padėčiai, reikalinga didesnpolitinir socialinintegracija su stipresne ir labiau suvienyta Europa. Europos Sąjunga turi garantuoti visų pagrindinių teisių apsaugą visoje savo teritorijoje, kitaip ji negali skelbti politikos, kurios nevykdo. Todėl pritariu naujai solidarumo koncepcijai Europos Sąjungoje, kuri gali užtikrinti minimalias socialines teises kiekvienam Europos piliečiui. Pvz., reikia nustatyti minimalius standartus sveikatos apsaugos, švietimo ir valstybės pensijų ir išmokų srityse, kurie turi būti užtikrinti Europos lygmeniu. Manau, kad būtina nustatyti šiuos minimalius standartus, nes jie skatina didesnį darbo sąlygų vienodumą, o tokios darbo sąlygos reguliuoja verslą ir darbo judėjimą. Neabejotina, kad ES finansinparama negali, viena vertus, priklausyti nuo politikos sričių, kurios yra išimtinvalstybių narių atsakomybė, bet, kita vertus, ir tos pačios politikos sritys negali būti priklausomos nuo tam tikrų sąlygų. Tačiau tai nereiškia, kad nereikalingas geresnis politinis ir socialinis koordinavimas. Priešingai, ši integracija yra gyvybiškai svarbi.
Silvia-Adriana Ţicău  
Finansų krizprivertkai kurias valstybes nares prašyti paramos iš ES (pagal 2002 m. vasario 18 d. Tarybos reglamentą Nr. 332/2002(1) ir tarptautinės bendruomenės (Tarptautinio valiutos fondo). Tokia parama turi būti skiriama siekiant užtikrinti, kad egzistuotų atitinkamos sąlygos socialinės apsaugos bei įtraukties srityje, ir sukurti sistemą, palankią ekonominei plėtrai ir naujų darbo vietų kūrimui. Nuo 2008 m. kovo mėn. iki 2009 m. gegužės mėn. nedarbo lygis 27 ES valstybėse narėse pasiek8,9 proc., o bedarbių skaičius išaugo nuo 5,4 mln. iki 21,5 mln. Darbo vietų praradimas - pagrindinis Europos piliečių rūpestis. Europos Sąjunga ir jos valstybės narės turi sugebėti išlaikyti esamas darbo vietas ir kurti naujas darbo vietas. Tai galima padaryti veiksmingomis investicijomis į žemės ūkį, švietimą ir sveikatos apsaugą, taip pat transporto ir energijos infrastruktūras. Kiekvienam Europos piliečiui, kuris praranda darbą, tai reiškia Europos šeimą, turinčią mažesnes pajamas, o platesniu požiūriu - žemesnę gyvenimo kokybę. Kiekviena sukurta darbo vieta - tai šeima, turinti padorų gyvenimo lygį, ir geros kokybės švietimas jaunesniajai kartai. Europos modelio sėkmmatuojama 500 mln. Europos piliečių gyvenimo kokybe.
