Kestävän kehityksen huippukokous
Puhemies. -
Esityslistalla on seuraavana yhteiskeskustelu kahdesta julkilausumasta ja yhdestä mietinnöstä.
neuvoston ja komission julkilausumat kestävän kehityksen huippukokouksesta
Hulthénin laatima ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunnan mietintö (A5-0237/2002) komission tiedonannosta eurooppalaisen ilmastonmuutosohjelman ensimmäisen vaiheen toteuttamisesta (KOM(2001) 580 - C5-0164/2002 - 2002/2072(COS)). 
Minulla on keskustelun alkajaisiksi kunnia antaa puheenvuoro puheenjohtaja Haarderille, joka on ollut aikaisemmin yksi kollegoistamme ja Euroopan parlamentin varapuhemies ja joka puhuu nyt neuvoston puolesta neuvoston puheenjohtajan ominaisuudessa.

Haarder
Arvoisa puhemies, kiitos erittäin lämpimästä vastaanotosta. Johannesburgin huippukokous pidettiin 26.8.- 4.9. 2002. Parlamenttien, kansalaisjärjestöjen sekä kaupan ja teollisuuden edustajien osallistumisaste oli hyvin korkea. Puheenjohtajavaltio Tanska, jota edusti Tanskan ympäristöministeri, kiinnitti suurta huomiota läheisten suhteiden säilyttämiseen Euroopan parlamentista tulevien osallistujien kanssa. Uskon, että moni teistä voi yhtyä tähän.
Haluan onnitella parlamenttia Lannoyen mietinnöstä, joka hyväksyttiin huhtikuussa ja joka oli tärkeä asiakirja koko prosessissa. Olimme valtaisan haasteen edessä. Koska meillä oli kokouksessa keskeinen rooli, meidän oli edistettävä niitä näkemyksiä, joita ympäristö-, kehitysyhteistyö- ja ulkoministerit olivat omaksuneet edellisissä neuvoston kokouksissa Sevillassa. Meidän oli päästävä myönteiseen lopputulokseen ja käytettävä mahdollisimman paljon vaikutusvaltaa, mikä ei ollut erityisen helppo tehtävä, jos otetaan huomioon meidän kaikkien tiedossa olevat näkemyserot ja toisistaan eriävät intressit.
Kuten tiedätte, päätös kokouksen järjestämisestä tehtiin YK:n yleiskokouksessa syksyllä 2000 eli samana vuonna, jolloin vuosituhannen huippukokouksessa hyväksyttiin vuosituhannen kahdeksan tavoitetta köyhyyden vähentämiseksi vuoteen 2015 mennessä. YK:n yleiskokouksen toimeksianto Johannesburgia varten käsitti kestävän kehityksen uusien haasteiden ja mahdollisuuksien sekä sellaisten menetelmien ja keinojen määrittämisen, joilla kehitysmaiden ja siirtymätalouksien maiden toiminnalle voitaisiin antaa tukea.
Johannesburgin huippukokouksen valmistelemiseksi järjestettiin kaksi muutakin kansainvälistä ministerikokousta, joita olivat Dohassa marraskuussa 2001 pidetty WTO:n ministerikokous, jossa hyväksyttiin kauppaa ja kehitystä koskevan neuvottelukierroksen asialista, sekä Monterreyssa maaliskuussa 2002 järjestetty kehitysrahoituskokous, jossa rahoituksesta ja hyvästä hallintotavasta saatiin aikaan historiallinen sopimus. Samaan aikaan rikkaat maat tekivät ensimmäistä kertaa vuosikausiin uusia lupauksia huomattavan kehitysavun antamisesta. Näiden lupausten ansiosta kehitysavun kokonaismäärää nostetaan vuodesta 2006 alkaen noin 25 prosentilla vuodessa.
EU:ssa ilmeni voimakasta halua asettaa kehitystavoitteita monilla sellaisilla aloilla, jotka eivät kuuluneet vuosituhannen tavoitteisiin tai edellisiin sopimuksiin. Halusimme korostaa aiemmin saavutettuja tuloksia ihmisoikeuskysymyksissä, työntekijöiden oikeuksissa, sukupuolten välisessä tasa-arvossa sekä hyvässä hallintotavassa, joten halusimme varmistaa tehokkaan seurannan.
Tavoitteiden asettaminen onnistui monissa kysymyksissä, joista mainitsen nyt tärkeimmät.
Maailmanlaajuistumiskysymyksessä kiinnitimme huomiota maailmanlaajuistumisen tuomien myönteisten mahdollisuuksien arvioimiseen sekä sosiaalisen ulottuvuuden ja yritysten sosiaalisen vastuun korostamiseen.
Onnistuimme määrittelemään köyhyyden torjunnan ratkaisevaksi tekijäksi kestävän kehityksen kannalta siten, että pyritään paitsi lisäämään vaurautta myös parantamaan juomaveden, vesihuollon ja energian saatavuutta sekä lisäämään terveyttä ja tasa-arvoa.
Asetimme joukon käytännön tavoitteita ja aikataulun niiden toteuttamiselle köyhyyttä, terveyttä, ympäristöä ja luonnonvaroja koskevissa kysymyksissä. Yksi tärkeimmistä tavoitteista on puolittaa perusvesihuollon piiriin kuulumattomien ihmisten määrä vuoteen 2015 mennessä. Tämän voidaan katsoa täydentävän vuosituhannen tavoitetta puolittaa ilman puhdasta juomavettä olevien ihmisten määrä vuoteen 2015 mennessä. Muita asetettuja tavoitteita olivat kalakantojen palauttaminen kestävälle tasolle vuoteen 2015 mennessä ja kantojen säätely, sitoutuminen minimoimaan vuoteen 2020 mennessä kemikaalien tuotannon haittavaikutukset ihmisten terveyteen ja ympäristöön sekä biologisen monimuotoisuuden häviämisen huomattava rajoittaminen vuoteen 2010 mennessä.
Lisäksi päästiin sopimukseen kestävää tuotantoa ja kulutusta koskevan kymmenvuotisen puiteohjelman laatimisesta; sopimuksessa tartutaan keskeiseen ongelmaan, joka koskee talouskasvun erottamista ympäristön pilaantumisesta.
Vaikeimmat neuvottelut käytiin epäilemättä kestävän energian tavoitteesta. Käytännön tavoitetta tai sen toteuttamisaikataulua ei saatu asetettua Yhdysvaltain, Japanin, ja etenkin OPEC-maiden vastustuksen vuoksi, mutta pääsimme yksimielisyyteen tavoitteesta lisätä kestävän energian kokonaisosuutta mahdollisimman varhaisessa vaiheessa. On kuitenkin syytä mainita, että onnistuimme ensimmäistä kertaa kansainvälisessä huippukokouksessa saamaan huomattavan tunnustuksen kestävän kehityksen eduista. Tämä on toistaiseksi merkittävin tällä alalla saavutettu tunnustus. Lisäksi EU antoi yhdessä monien muiden kanssa julkilausuman, jossa luvattiin jatkaa ponnisteluja tämän asian parissa.
Nämä Johannesburgissa asetetut tavoitteet ja päämäärät tarjoavat yhdessä vuosituhannen tavoitteiden kanssa konkreettisen asialistan kansallisille, alueellisille ja kansainvälisille toimillemme 10-15 vuodeksi eteenpäin.
Johannesburgissa vahvistettiin Dohassa annetut kauppaa ja tukia koskevat takeet parantaa kehitysmaiden markkinoillepääsyä ja edistää asteittaista luopumista kilpailua vääristävistä tuista. Kokouksessa asetettiin poliittiselle etusijalle WTO:n nykyinen prosessi ja sen merkitys kehitysmaille. Meidän ehdoton velvollisuutemme on nyt vastata näihin odotuksiin tulevissa neuvotteluissa.
Johannesburgissa vahvistettiin Monterreyssa saavutettu yhteisymmärrys kehitysavun rahoittamisesta ja hyvän hallintotavan merkityksestä investointien houkuttelemisessa ja rahoituksessa. Tämä sai vahvistuksen niiltä lahjoittajamailta, jotka olivat Monterreyssa luvanneet lisätä rahoitusta. Lisäksi monet EU:n jäsenvaltiot tekivät huippukokouksessa aloitteen noin 80 miljoonan dollarin yhteisen vapaaehtoisen lisäavustuksen myöntämisestä maailmanlaajuisen ympäristörahaston varojen nostamiseksi 3000 miljoonaan dollariin, joka oli alkuperäinen kattotavoite.
Onnistuimme myös osoittamaan, että sosiaalista ulottuvuutta on edistettävä ja että on pidettävä kiinni aiemmin saavutetusta yhteisymmärryksestä naisten roolista, oikeuksista ja tasa-arvoisesta asemasta miesten kanssa. EU antoi tästä julkilausuman, sillä naisten asemaa koskeva kysymys ei saanut niin suurta huomiota kuin olisimme toivoneet.
Kokouksessa kiinnitettiin huomiota jäsenvaltioiden vastuuseen hyvästä hallintotavasta sekä ihmisoikeuksien ja perusvapauksien kunnioittamisesta. Päätimme, että kansalliset kestävän kehityksen strategiat - jotka voidaan muokata köyhyysstrategioiksi - on oltava valmiit täytäntöönpanoa varten vuonna 2005. Lisäisin tähän, että myös alkuperäiskansat mainittiin tuossa julistuksessa.
Kumppanuuksien osalta valmisteltiin tavoitteiden toteuttamiseksi tehtävän yhteistyön lisäämistä julkisen sektorin, yksityisten organisaatioiden ja yksityisyritysten välillä. EU myös käynnisti kaksi uutta kunnianhimoista aloitetta veden ja energian ensisijaisilla aloilla: ?Vettä elämälle? ja ?Energia köyhyyden vähentämisessä? (Water for Life ja Energy for Poverty Reduction).
Yhdyn parlamentin näkemykseen, että täytäntöönpanolla ja sanoista tekoihin ryhtymisellä on ratkaiseva merkitys. Johannesburgissa annettiin sysäys kestävän kehityksen ohjelman entistä tehokkaampaan toteutukseen. Yksityisen sektorin osallisuus tulee kasvamaan. Liike-elämästä annettiin selkeä viesti, että yritysten investoinneissa ja tuotannossa otetaan huomioon vastuu paikallisyhteisöistä ja ympäristöstä.
Kansainvälinen seuranta hoidetaan YK:n alaisuudessa. Tämä on tärkeä kysymys, jonka työstämistä meidän on jatkettava. Maailmanpankki ja Maailman kauppajärjestö on niin ikään otettava mukaan seurantaan.
Meidän on ryhdyttävä sanoista tekoihin. Puheenjohtajavaltio kiinnittää erityisesti huomiota sekä EU:n sisäisen että maailmanlaajuisen kestävän kehityksen luomista koskevien EU:n velvoitteiden tehokkaaseen seurantaan. Tältä osin erityisenä velvollisuutenamme on valvoa omia vesi- ja energia-alan aloitteitamme.
Haluaisin mainita lopuksi, että eilen pidettiin 25:n Euroopan ja Aasian valtion- ja hallitusten päämiesten välinen ASEM-kokous. Toimin tätä huippukokousta valmistelleen kyseisten maiden valtionvarainministerien kokouksen puheenjohtajana viime torstaina ja minulla on ilo ilmoittaa, että keskustelimme Aasian kumppaneidemme kanssa suuresta osasta niistä kysymyksistä, joista keskustelemme täällä tänään, ja että kokouksessa päätettiin aloittaa joukko valmistelutoimia EU:n ja Aasian välillä edistyksen varmistamiseksi Cancúnissa ja muualla, missä WTO:n prosessia on määrä jatkaa. Lopuksi haluan sanoa, että keskustellessamme Euroopassa näistä kysymyksistä on tärkeää ymmärtää, että vaikka olemmekin keskeisessä roolissa, tarvitsemme kumppaneita, joilla on samoja tavoitteita kuin meillä. Olemme komission jäsenen Pascal Lamyn kanssa molemmat hyvin tyytyväisiä viime viikolla ja eilen saavutetusta edistymisestä aasialaisten kollegoidemme kanssa. Näin ollen uskon, että voimme suhtautua varovaisen toiveikkaasti tulevan vuoden merkittävään edistykseen.

Wallström
Arvoisa puhemies, olemme tyytyväisiä mahdollisuuteen esitellä komission arvio kolme viikkoa sitten päättyneen Johannesburgin kestävän kehityksen huippukokouksen tuloksista. 
On vielä melko aikaista tehdä lopullista arviota kokouksen tuloksista. Toimemme tulevat ajan myötä näyttämään, onnistuttiinko tässä kokouksessa siinä, missä Rio de Janeirossa epäonnistuttiin. Kuten toistamiseen totesimme neuvottelujen lopulla, olemme antaneet lupauksia, ja nyt meidän kaikkien velvollisuutemme on ryhtyä sanoista tekoihin.
En pyri tekemään liian yksioikoista yhteenvetoa tuosta huippukokouksesta määrittelemällä sen joko onnistuneeksi tai epäonnistuneeksi, mutta komission mielestä voimme yleisesti ottaen olla tyytyväisiä Johannesburgissa saavutettuihin tuloksiin. Onnistuimme antamaan uutta puhtia kestävän kehityksen tavoitteelle, ja huippukokouksen tulokset vievät meitä oikeaan suuntaan.
Johannesburgin huippukokousta verrataan varmasti Riossa 1992 järjestettyyn ympäristökonferenssiin. Eräät kansalaisjärjestöt ja muut tahot tuomitsivat Rion huippukokouksen epäonnistuneeksi välittömästi sen päättymisen jälkeen. Nyttemmin sitä on pidetty ratkaisevana vaiheena kestävän kehityksen edistämisen kannalta.
Rion huippukokous erosi eräissä tärkeissä kohdissa huomattavasti Johannesburgin kokouksesta. Ensinnäkin poliittinen ilmapiiri vuonna 2002 eroaa huomattavasti kymmenen vuotta sitten vallinneesta ilmapiiristä. Vaikean poliittisen tilanteen takia kestävän kehityksen tavoitteen ajaminen Johannesburgissa jäi lähinnä Euroopan unionin tehtäväksi. Olimme niin sanoakseni lähes ainoa ?veturi? koko prosessissa.
Sallinette minun muistuttaa siitä, miten Euroopan neuvottelutoimeksiannosta päätettiin. Komissio antoi huippukokouksen valmistelun yhteydessä kaksi erityistä tiedonantoa, toisen helmikuussa 2001 nimeltä Kymmenen vuotta Rion konferenssin jälkeen: Valmistautuminen kestävän kehityksen huippukokoukseen vuonna 2002, ja toisen helmikuussa 2002 nimeltä Kestävään kehitykseen tähtäävä maailmanlaajuinen yhteistyö.
Neuvosto hyväksyi näiden tiedonantojen pohjalta vuosina 2001 ja 2002 joukon päätöslauselmia, joissa määriteltiin Euroopan unionin neuvotteluperiaatteet kestävän kehityksen huippukokouksessa. 
On syytä panna merkille etenkin kehitysyhteistyöneuvoston 30. toukokuuta 2002 tekemät päätelmät, joissa luetellaan yksityiskohtaisesti EU:n painopisteet. Myös Euroopan parlamentti esitti kantansa 16. toukokuuta 2002 hyväksytyssä päätöslauselmassa. 
Työmme keskeisin tavoite oli edistää vuosituhannen kehitystavoitteiden toteutumista etenkin saavuttaaksemme äärimmäisen köyhyyden puolittamiseksi vuoteen 2015 mennessä asetetun tavoitteen.
Kokouksen yleisaiheena oli köyhyyden poistaminen, ja kaikki konkreettiset kysymykset yhdistettiin siihen. Unioni esitti, että meidän on osoitettava todellista sitoutumista sisällyttämällä toimeenpanosuunnitelmaan määrällisiä tavoitteita aikatauluineen ja valvontamenetelmineen.
Sallinette minun puhua seuraavaksi etenkin niistä tärkeistä Johannesburgin saavutuksista, jotka neuvoston puheenjohtaja Haarder jo mainitsikin, mutta jotka on mielestäni syytä mainita uudelleen.
Ensimmäinen asia, jota haluan korostaa, on se, että toimeenpanosuunnitelmassa on sovittu joukosta uusia tavoitteita.
Mainitsen nyt noista uusista tavoitteista viisi. Ensimmäinen on puolittaa vuoteen 2015 mennessä niiden ihmisten määrä, joilla ei ole mahdollisuutta saada perussanitaatiota; heitä on nykyään noin kolme miljardia eli puolet koko maailman väestöstä. Tämä uusi tavoite täydentää vuosituhannen julistuksessa asetettua kehitystavoitetta puhtaan juomaveden saannin osalta.
Toisessa tavoitteessa sitoudutaan minimoimaan vuoteen 2020 mennessä kaikkien kemikaalien tuotannon ja käytön haittavaikutukset ihmisten terveyteen ja ympäristöön.
Kolmannessa tavoitteessa sitoudutaan pysäyttämään kalakantojen ehtyminen ja palauttamaan kannat kestävälle tasolle vuoteen 2015 mennessä.
Neljänneksi sitoudutaan aloittamaan kestävän kehityksen kansallisten strategioiden täytäntöönpano vuoteen 2005 mennessä.
Viidennessä tavoitteessa sitoudutaan pysäyttämään biologisen monimuotoisuuden häviäminen vuoteen 2010 mennessä, kuten biologista monimuotoisuutta koskevan yleissopimuksen osapuolet ovat aiemmin sopineet. Huomattavana saavutuksena voidaan pitää sitä, että kaikki valtion- ja hallitusten päämiehet ovat allekirjoittaneet tuon sopimuksen.
Eräs muu tärkeä saavutus on sopimus kymmenvuotisen kehyksen laatiminen kestäville tuotanto- ja kulutusohjelmille; teollisuusmailla on johtava asema tässä maailmanlaajuisessa tavoitteessa.
Kuten aiemmin on jo todettu, maailmanlaajuistumisen osalta Johannesburgin huippukokouksessa sovittiin konkreettisista toimista, joilla voitaisiin lisätä kaupan merkitystä kestävässä kehityksessä esimerkiksi edistämällä kehitysmaista tuotavien ympäristöä säästävien luonnonmukaisten tuotteiden kauppaa sekä lujittamalla kansainvälistä toimintaa yritysten vastuullisuuden lisäämiseksi.
EU:n energiapoliittisia tavoitteita esiteltiin 30. toukokuuta 2002 annetuissa neuvoston puheenjohtajan päätelmissä, joissa EU vahvisti lupauksensa helpottaa äärimmäisen köyhyyden puolittamista koskevan vuosituhannen kehitystavoitteen sekä muiden vuosituhannen kehitystavoitteiden toteuttamista vuoteen 2015 mennessä siten, että tarjotaan riittävät, kohtuuhintaiset ja kestävät energiapalvelut.
Euroopan unioni kannatti muun muassa myös määrällisen ja aikasidonnaisen tavoitteen asettamista uusiutuvien energialähteiden osuuden lisäämiseksi kaikista käytetyistä energialähteistä; tämä vastaa unionin yleistä kantaa, jonka mukaan se suosii keskitettyä ja tulospainotteista toimeenpanosuunnitelmaa.
Vaikka emme lopulta kyenneet asettamaan tuossa toimintasuunnitelmassa erityistä tavoitetta uusiutuvien energialähteiden käytölle, pääsimme sopimukseen uusiutuvien energialähteiden kokonaisosuuden kiireellisestä ja huomattavasta lisäämisestä. Sovimme myös yhteisten toimien aloittamisesta köyhien ihmisten energiansaantimahdollisuuksien parantamiseksi. Kyseisiä sopimuksia tullaan arvioimaan säännöllisesti, ja niiden etenemistä aiotaan seurata.
Euroopan unioni perusti myös ns. ?halukkaiden koalition? käsittelemään uusiutuvia energialähteitä. Koalitioon kuuluu maita ja alueita, jotka haluavat asettaa itselleen tavoitteita ja aikakehyksiä uusiutuvien energialähteiden osuuden lisäämiseksi käytetyistä energialähteistä.
Koalitio painostaa ?haluttomia? maita, ja sen on tarkoitus antaa vauhtia uusiutuvien energialähteiden kehittämiselle kaikkialla maailmassa. Merkille pantavaa on, että koalitio aikoo asettaa uusiutuvien energialähteiden käyttöä koskevan tavoitteen, joka edustaisi vähimmäistasoa, vastineeksi ?energiakatolle?.
Tältä osin ilmastonmuutoskysymyksessä on havaittu myönteistä kehitystä. Kioton sopimuksen jo ratifioineet valtiot ovat vahvistaneet lupauksensa sopimuksen voimaan saattamisesta mahdollisimman pian, ja muita maita on kehotettu sen pikaiseen ratifiointiin. Puolan sekä Venäjän ja Kanadan pääministerien ilmoitukset enteilevät Kioton pöytäkirjan pikaista voimaantuloa.
Euroopan komissio edusti yhtenäistä kantaamme vahvasti Johannesburgissa. Olin ympäristöasioista vastaavana komission jäsenenä yhdessä Poul Nielsonin (kehitysyhteistyöstä vastaava komission jäsen) kanssa päävastuussa Johannesburgin huippukokouksen valmistelusta. Osallistuimme molemmat korkean tason ministerineuvotteluihin sosiaalisen kehityksen huippukokouksessa. Koordinointia lisäsi entisestään komission puheenjohtajan läsnäolo Johannesburgin huippukokouksessa.
Minulla on nyt ilo antaa puheenvuoro kollegalleni Poul Nielsonille, joka puhuu muun muassa tarpeesta järjestää sosiaalisen kehityksen huippukokouksessa tekemiemme sitoumusten seuranta sekä tarpeesta panna ne täytäntöön.

Nielson
Arvoisa puhemies, komission jäsen Wallström totesi aivan oikein, että aion puhua erityisesti kaupasta, rahoituksesta ja seurannasta, mutta teen sitä ennen muutamia yleishuomioita.
On syytä muistaa, että Johannesburgin kokous oli YK:n kokous. Tämä tarkoittaa, että valtuuskuntien on päästävä yhteisymmärrykseen. Kaikki eivät voi saada kaikkea.
Kuten komission jäsen Wallström totesi, poliittinen ilmapiirimme eroaa vuoden 1992 vastaavasta. Vaikuttaa siltä kuin kansalaisjärjestöt ja G77-ryhmä olisivat luopuneet odottamasta Yhdysvaltojen osallistuvan rakenteelliseen monenkeskiseen yhteistyöhön. Aivan kuin Yhdysvallat ei olisi osa kestävän kehityksen yhtälöä. Tällainen asenne ei sovi neuvotteluihin, joissa Yhdysvalloilla on luonnollisesti merkittävä rooli, kuten saimme havaita Yhdysvaltain ja OPECin jäsenmaiden liityttyä yhteen vastustamaan uusiutuvia energialähteitä koskevia tavoitteita. Johannesburgissa kuitenkin päästiin yhteisymmärrykseen, mikä jo sinänsä on myönteistä.
Saanen puhua nyt kauppaa koskevista kysymyksistä hieman yksityiskohtaisemmin. Olen aistinut täällä tiettyä huolestuneisuutta. Neuvottelut olivat todellakin vaikeat. Kehitysmaat keskittyivät kauppaan ja maataloustukiin. Tämä pakotti EU:n ponnistelemaan lujasti Dohan säilyttämiseksi asiasisällön neuvottelufoorumina sekä monenvälisen toimintaohjelman epäonnistumisen estämiseksi yleisesti.
Olen pannut merkille päätöslauselmaesityksen 6 kohdan, ja haluaisin huomauttaa, että tämä on mielestäni oikea tapa käsitellä ongelmaa. Onnistuimme välttämään monenvälisen toimintaohjelman epäonnistumisen, mutta meidän oli luonnollisesti käytettävä loppuun kaikki se neuvottelupääoma, jolla puolustimme sitä, mistä kaikki olivat itse asiassa kansainvälisesti sopineet vajaa vuosi sitten. 
Hyvin rohkaisevaa on, että - tätä voidaan kutsua EU-johtamiseksi - vältyimme sortumasta uudelleen ylikuormitettuun esityslistaan, joka oli itse asiassa syynä Seattlen epäonnistumiseen. Kun kansalaisjärjestöt väittävät Johannesburgin kokousta epäonnistuneeksi siksi, ettei siellä otettu uudelleen esille Dohassa ja Monterreyssa käsiteltyjä kysymyksiä, ne tulkitsevat tahallisesti väärin sen, mistä Johannesburgissa oli kysymys. Asiaa tuskin auttaa myöskään se, että osa parlamentin jäsenistä yhtyy tähän väärään tulkintaan.
Dohan kokouksessa marraskuussa 2001 käsiteltiin kauppaa. Monterreyssa maaliskuussa 2002 järjestetyssä kokouksessa käsiteltiin rahoitusta. Tämä edesauttoi Johannesburgin onnistumista. Monenvälinen esityslista oli paremmin laadittu Johannesburgia varten. Tämän ansiosta saatoimme lopuksi keskittyä Johannesburgin huippukokouksen keskeisiin kysymyksiin edellä mainitsemistani vaikeuksista huolimatta.
EU edistää jatkossakin kauppaa koskevaa myönteistä toimintaohjelmaansa kehitysmaiden hyväksi. Tältä osin minulla on paljon kerrottavaa.
Ensinnäkin olemme muita tärkeitä kauppakumppaneita edellä markkinoille pääsyssä etenkin ?kaikki paitsi aseet? -aloitteen ansiosta.
Toiseksi EU:n jäsenvaltiot ja AKT-maat aloittavat perjantaina neuvottelut Cotonoun sopimuksen nojalla alueellisista talouskumppanuussopimuksista. Voin kertoa tästä yksityiskohtaisemminkin, jos teillä on tästä kysyttävää.
Kolmanneksi komissio antoi viime viikolla tiedonannon neuvostolle ja parlamentille kauppapolitiikasta ja kehityksestä. Siinä määritetään, mitä on tehtävä, jotta kehitysmaakumppaneita autetaan hyötymään kansallisesta, alueellisesta ja maailmanlaajuisesta kaupasta. Tiedonanto on alle kuukauden kuluttua Johannesburgin kokouksesta esitetty kannanotto huippukokouksessa annettuun poliittiseen julistukseen sekä kehotukseen lisätä kauppaan liittyvää tukea.
Asiaan liittyvät Dohan määräykset mainitaan kautta tekstin. Johannesburgin tekstissä vaaditaan myös Dohan kehitysohjelman onnistunutta loppuun saattamista siten, että kehitysmaiden tarpeet asetetaan neuvottelujen keskeiseksi teemaksi sekaantumatta kuitenkaan Johannesburgissa käytyihin neuvotteluihin tuista ja tullitariffeista. Johannesburgin tekstissä lainataan tukien osalta suoraan neuvoston päätelmiä. Siinä myös annetaan vahvistus lääkkeiden saatavuutta ja TRIPS-sopimusta koskevalle tekstille. 
Lyhyesti sanottuna Johannesburgin teksti kaupasta ja rahoituksesta on kehitysyhteistyöneuvoston 30. toukokuuta antaman toimeksiannon mukainen. Tämä ei ole hullumpi tulos.
Eteläisten maiden valtuuskuntien viesti oli kuitenkin voimakas ja selkeä: pohjoisten maiden on osoitettava suhtautuvansa vakavasti siihen, että Doha on osa kehitysyhteistyötä koskevaa neuvottelukierrosta. Tämä on suhteellisen hyödyllinen muistutus, ja komission mielestä tervetullut ja mielekäs.
Rahoitusta koskevat vuosituhannen kehitystavoitteet saivat Johannesburgissa täyden vahvistuksen, ja niihin lisättiin myös muutamia uusia tärkeitä tavoitteita. Kestävä kehitys on edelleen Johannesburgin poliittisen julistuksen päätavoite, joten meillä on nyt yhtenäinen kehys kaikkien merkittävien YK-kokousten tulosten toimeenpanoa varten.
Köyhyyden torjunta asetettiin keskeiselle sijalle kaikissa toimeenpanosuunnitelman osioissa. Edistystä on se, että tuossa kokouksessa köyhyyden torjunta asetettiin selkeästi etusijalle pyrittäessä esim. energiansaantia, vedensaantia ja sanitaatiota koskeviin tavoitteisiin sekä biologisen monimuotoisuuden tuoman hyödyn tasapuoliseen jakoon.
Meillä on täten vankka ja yhteinen mittapuu, jonka perusteella voidaan arvioida eri kansojen muodostaman yhteisön toiminnan riittävyyttä. Yksimielisyys rahoituksesta mahdollistaa dynaamisen Monterreyn jälkeisen prosessin, ja siten on mahdollista jatkaa painostusta julkisen kehitysavun (ODA) korottamiseksi. Ette kuitenkaan varmaan ylläty, kun sanon, että lahjoittajien olisi mielestäni tehtävä paljon nykyistä enemmän. Jos haluatte konkreettisia vastauksia kysymyksiin EU:n osuudesta, voitte tutkia kunkin EU:n jäsenvaltion vuoden 2003 talousarviomäärärahoja. Niin minä aion tehdä.
Euroopan parlamentin asemaan liittyen on käyty keskusteluja parlamentin jäsenten roolista Johannesburgin huippukokouksessa sekä komission kanssa harjoitettavasta yhteistyöstä. Koska osa huomautuksista on tehty julkisesti, käytän nyt tilaisuutta hyväkseni ja kommentoin niitä lyhyesti.
Komissio hyväksyi kernaasti parlamentin tuntuvan edustuksen unionin valtuuskunnassa. Parlamentilla on ollut huomattava edustus kaikissa tärkeissä YK:n kokouksissa. Parlamentin jäsenet seurasivat aktiivisesti kokouksen kulkua ja olivat yhteydessä komissioon tiedotustilaisuuksissa, kokoukseen liittyvissä tapahtumissa, rinnakkaistapahtumissa jne. Kaikki tämä lisäsi Euroopan edustusta kokouksessa.
Parlamentin jäsenet osallistuivat valtuuskuntiin tarkkailijoina eivätkä ottaneet osaa neuvotteluihin, kuten toimielimet olivat keskenään sopineet. Tästä vakiintuneesta käytännöstä ei poikettu Johannesburgissa. Minusta tätä on syytä tähdentää: Johannesburgissa ei poikettu tästä vakiintuneesta käytännöstä.
Komissio teki parhaansa parlamentin jäsenten tukemiseksi. Heille tiedotettiin säännöllisesti neuvottelujen kulusta, ja komissio kuunteli tarkoin heidän mielipiteitään. Komission johtavat virkamiehet järjestivät päivittäin kokouksia, joissa tehtiin yhteenvetoja neuvotteluista. Tämä on osoitus avoimelle tiedonkululle antamastamme merkityksestä. Sekä komission jäsen Wallström että minä osallistuimme prosessiin, ja tapasin omakohtaisesti parlamentin valtuuskunnan kolmesti huippukokouksen aikana, puhumattakaan parlamentin rinnakkaistapahtumista, joihin otin osaa, myös vihreiden järjestämään kahteen tapahtumaan.
Kaikki tämä tapahtui nykyisissä puitteissamme, joihin viitattiin selväsanaisesti komission puheenjohtaja Prodin kirjeessä, jossa annettiin lupa parlamentin osallistumiselle. Totesin, kuten minun oli määrä, parlamentin jäsenille, jotka ottivat kysymyksen esiin Johannesburgin huippukokouksessa, ettemme olleet tuoneet sinne uusia sääntöjä ja ettei meillä ollut valtaa järjestelyjen muuttamiseen Johannesburgissa. Kaikki vastaavanlaiset muutokset edellyttävät kolmikantapäätöksen, jossa ovat mukana sekä komissio, neuvosto että Euroopan parlamentti. Jos sovitusta tiukasti kiinni pitäminen tarkoittaa vanhanaikaisuutta, olen mieluummin vanhanaikainen kuin uudenaikainen, jos se tarkoittaa kykenemättömyyttä pitää kiinni sovitusta.
Seuraavaksi muutama sana seurannasta. Hallitusten, liike-elämän ja kansalaisyhteiskunnan välinen kumppanuustoiminta on välttämätöntä Johannesburgissa tehtyjen lupausten lunastamiseksi. Olemme tyytyväisiä yli 200:een Johannesburgissa käynnistettyyn kumppanuuteen. Kumppanuudet lisäävät toivon mukaan resursseja ja asiantuntemusta sekä mobilisoivat toimintaan kaikilla tasoilla. 
Kumppanuuksien laatu ja laajuus kuitenkin ratkaisevat, ei niiden määrä sinänsä. Cotonoun sopimus edustaa ?vain? yhtä kumppanuutta, vaikka se kattaakin 15 EU:n jäsenvaltiota ja 77 kehitysmaata ja sisältää 15,2 miljardin euron rahoituspöytäkirjan. Emme siis aloita tyhjästä. 
Euroopan komissio keskittyy varmistamaan, että EU:ssa toteutetaan laajassa rintamassa kahta EU:n laajuista kumppanuutta, jotka Johannesburgissa käynnistettiin veden ja energian aloilla.
EU teki tuossa huippukokouksessa Afrikan maiden kumppaniensa kanssa vesi- ja sanitaatiokysymyksiä koskevan strategisen EU-Afrikka-kumppanuussopimuksen. Tämä on EU:n vesialoitteen rinnalla tärkeä edistysaskel sellaisten konkreettisten toimien kehittämiseksi, joiden perustana on Afrikan maiden kumppanien vahva omistajuus ja sitoutuneisuus.
Yleisesti ottaen on selvää, että Johannesburgin tulosten tehokas toimeenpano edellyttää ryhtymistä sanoista tekoihin niin alueellisen ja kansallisen kuin paikallisenkin kehitysyhteistyön avulla.
EU:n on otettava ohjat käsiinsä jatkossakin. Euroopan neuvosto on jo sopinut tarkistavansa keväällä 2003 järjestettävässä kokouksessaan EU:n kestävän kehityksen strategiaa keskittymällä toteuttamaan Johannesburgissa tehdyt sitoumukset. Komissio aikoo tuon tarkistuksen valmistelemiseksi jättää ehdotuksia, jotka perustuvat aiemmin tänä vuonna annettuun tiedonantoon nimeltä Kestävään kehitykseen tähtäävä maailmanlaajuinen yhteistyö. Tapa, jolla edetä kohti entistä kestävämpää kulutusta ja tuotantoa EU:ssa, olisi oltava yksi keskeisistä sisäisistä kysymyksistä ensi kevään Eurooppa-neuvoston kokousta varten laadittavassa yhteenvetokertomuksessa.
Lopetan puheenvuoroni toteamukseen, että Euroopan unioni voi olla tyytyväinen panokseensa Johannesburgissa, ja korostan tässä ?Euroopan unionia?. Komission ja neuvoston välinen yhteistyö oli niin ikään hyvin myönteinen kokemus.
EU odotti kokoukselta selvästi eniten. On kuitenkin selvää, että mitä korkeammat tavoitteet ovat, sitä suurempi on myös pettymyksen mahdollisuus. Kansalaisjärjestöt ja lehdistö keskittyvät näihin pettymyksiin. Olkoon sitten niin. Meidän on kuitenkin vastuullisina politiikkoina varottava tekemästä tästä sellaista johtopäätöstä, että meidän olisi oltava tulevaisuudessa vähemmän tavoitteellisia. Komission mielestä EU:lla eikä ainakaan maailmalla ole varaa tavoitteellisuuden vähenemiseen.
Hulthén (PSE)
Arvoisa puhemies, haluan kiittää puheenjohtajavaltio Tanskaa ja komissiota. Haluan aloittaa myönteisessä hengessä ja sanoa yhtyväni täysin komission ja neuvoston näkemykseen siitä, ettei meidän pidä olla liian kriittisiä ja kielteisiä Johannesburgin huippukokouksen tulokseen nähden. On mahdotonta arvioida saavutuksia, joita kuitenkin on syntynyt. Huomaamme niiden ihmisten määrän lisääntyneen, joilla on mahdollisuus puhtaaseen veteen, perusvesihuoltoon, ruokaan ja jotka elävät ympäristössä, josta kemikaalit ovat vähentyneet. Voimme mielestäni pitää tätä todellisena saavutuksena, joka olisi laskettava meidän yhteiseksi ansioksi, sillä vaikka se ei olisi ollutkaan Euroopan unionin ansiota, en usko, että olisimme koskaan saavuttaneet niin paljon kuin nyt saavutimme Johannesburgissa. Tähän parlamentin turhautuneisuus kenties osittain perustuu. Työskentelimme parlamentissa koko Göteborgin huippukokousta edeltäneen ajan aktiivisesti kestävän kehityksen hyväksi. Monet ovat verranneet toivelistaamme ylikoristeltuun joulukuuseen. Olemme kuitenkin olleet yksimielisiä niistä vaatimuksista ja prosesseista, jotka halusimme unionin toteuttavan tarpeellisten muutosten aikaan saamiseksi. Turhautuneisuutemme johtuu siitä, ettei tuloksia ole vielä saavutettu. Jos toivelistaamme on kerran verrattu ylikoristeltuun joulukuuseen, niin tällöin Johannesburgin tulosta voidaan kai verrata kuuseen, jossa ei ole neuloja mutta joka on siitä huolimatta joulukuusi.
Turhautuneisuutemme tulee esille myös silloin, kun emme kykene hyödyntämään osaamistamme ja tietämystämme huippukokouksissa. Olen yhä sitä mieltä, että komission olisi otettava tämä viesti huomioon. Kyse on parlamentin ja komission välisistä asenteista. Tämä aiheuttaa kuitenkin paljon vähemmän huolta kuin maailman nykytila, josta meidän olisi syytä olla todella huolissamme. Tästä ongelmasta olisi tänään saatava aikaan todellista keskustelua. Parlamentin ja komission väliset mahdolliset erimielisyydet siitä, kuka sanoo ja mitä kansainvälisissä kokouksissa, voidaan ottaa esille muualla kuin täällä parlamentissa, sillä meidän olisi nyt keskityttävä ongelmaan, jonka eteen meidän on todella myös tehtävä jotakin.
On oikein korostaa velvollisuuttamme aloittaa todellinen työnteko. Meidän on varmistettava, että EU:n Johannesburgissa tekemät sitoumukset ja lupaukset näkyisivät nyt myös menettelyissämme ja talousarviossamme. Toivoisin sekä neuvoston että komission edustajien palaavan parlamenttiin helmikuussa kertomaan siihen asti tehdystä työstä sekä siitä, mitä tulevaisuudessa tullaan tekemään, jotta Johannesburgin sitoumukset voidaan panna täytäntöön. Tässä yhteydessä korostan luonnollisesti kehitysapua. Jäsenvaltiot jäävät hävettävän kauaksi kansainvälisen kehitysavun tasosta. Vain harvat todella saavuttavat asetetun tason.
Haluan sanoa lisäksi muutaman sanan muista EU:n esim. Kiotossa tekemistä sitoumuksista sekä siitä, mikä on komission oman noin vuosi sitten hyväksymän ilmasto-ohjelman tila. Ohjelma on kaksivuotinen ja käsittää Euroopan ilmastonmuutoksen torjuntastrategian toisen osan. Kauppaa ja päästökiintiöitä koskevaan toiseen osaan palaamme lokakuussa jäsen Moreira da Silvan välityksellä. On harmillista, ettemme voi keskustella myös päästökiintiöistä tässä yhteydessä, mutta sanon kuitenkin muutaman sanan komission noin vuosi sitten julkaisemasta kertomuksesta.
Olemme edenneet komission tekemissä esityksissä, mutta komission ohjelmasta uupuu huomattavan moni tärkeä kysymys. Maatalouspolitiikkaa ei esimerkiksi ole vieläkään otettu mukaan ohjelmaan, mutta se voidaan tehdä kenties nyt, kun vuosi on kulunut. Tavoitteisiimme ja kasvihuonepäästöjen kahdeksan prosentin vähentämistavoitteeseen on edelleen sovellettava periaatetta, jonka mukaan ilmastopolitiikan on oltava energiapolitiikan perustana. Tämä lähestymistapa on oltava perustana energiapolitiikkaamme tulevaisuudelle. Meidän on varmistettava, että tämä näkyy tutkimusohjelmissamme ja direktiiveissä, jotka komissio on luvannut antaa, kuten energian julkisesta hankinnasta annettavassa direktiivissä.
Liikenne on edelleen suurin ongelma. Hyviä ratkaisuja ei ole esitetty, mitä voidaan pitää kiusallisena. Paikalliset esimerkit eivät ole yhtä hävettäviä. Kaikkialla Euroopassa vietettävä autoton sunnuntai on osoitus laajasta sitoutumisesta, johon meidän olisi pyrittävä aiempaa paljon useammin.
Langen (PPE-DE)
Arvoisa puhemies, puhun eurooppalaista ilmastonmuutosohjelmaa koskevan lausunnon valmistelijan ominaisuudessa. Arvoisa komission jäsen Nielson, minua hämmästytti se itsetyytyväisyys, joka teistä paistoi puhuessanne Johannesburgin tuloksista. Tyytyväisyyteen on vähän aihetta, ja se, että käytitte lehdistöä hyväksenne, on hyödytöntä ja merkityksetöntä. 
Haluan puhua ilmastonmuutosohjelmasta ja etenkin niistä kymmenestä sen yhteensä 42 kohdasta, jotka on pantava täytäntöön kahden seuraavan vuoden kuluessa. Teollisuus-, ulkomaankauppa-, tutkimus- ja energiavaliokunta suhtautuu yleisesti ottaen ohjelmaan myönteisesti, koska katsomme, ettei riitä, että vain jäsenvaltiot ryhtyvät toimiin. Ilmeisesti ei kuitenkaan ole epäilystäkään siitä, että vastuu ilmastonmuutosta koskevien tavoitteiden saavuttamisesta jää etupäässä Kioton pöytäkirjan allekirjoittaneiden valtioiden, toisin sanoen Euroopan unionin jäsenvaltioiden, harteille, että taakanjako tarkoittaa vapaaehtoista sopimusta Euroopan unionissa ja että komission ehdottamien ja parlamentin tukemien toimien ei pidä antaa tehdä tyhjäksi näitä tavoitteita. 
Tämän vuoksi teollisuusvaliokunta katsoo, että etusijalle toimien arvioinnissa on asetettava kaikkein tehokkaimmat ja edullisimmat toimet. Näin ollen ei pidä valita mitä tahansa vanhoja ja kalliita toimia, jotka vaarantavat Euroopan unionin kilpailukyvyn teollisuudessa, vaan pikemminkin on aloitettava sieltä, missä kaikki voidaan toteuttaa mahdollisimman pian.
Toistaiseksi on tehty vain muutama ehdotus siitä, miten tämä pitäisi hoitaa. Kaksi ehdotusta on jo hyväksytty: toinen koskee biopolttoaineita ja on oikeansuuntainen mutta kallis, ja toinen koskee päästökauppaa, jonka yhteydessä teollisuusvaliokunta on vaatinut voimakkaasti vuoteen 2008 asti ulottuvaa vapaaehtoista pilottijaksoa, jota ennen päästökauppaa ei pidä aloittaa. Minusta tätä tavoitetta ja näitä huomioita on tarkasteltava teollisuuspolitiikan näkökannalta.
Neljä Skandinaavisia valtioita edustavaa jäsentä puhui minua ennen. Minusta meidän kaikkien yhteisenä vastuuna on muistaa teollisuuspoliittiset tavoitteemme ja taloutemme kilpailukyky, niin tärkeää kuin onkin tukea parhaamme mukaan tätä järkevää eurooppalaista ilmastonmuutosohjelmaa.

Moreira da Silva (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, puhun nyt Johannesburgin huippukokouksesta. Kollegani Peter Liese käsittelee Hulthénin mietintöä. Toisin kuin ne monet, jotka käytöksellään aiheuttivat Johannesburgin huippukokouksen tuomitsemisen epäonnistuneeksi jo ennen kuin se oli alkanut, parlamentti lähti Johannesburgiin suurin odotuksin: toisin sanoen emme yhtyneet niiden henkilöiden kyynisyyteen, jotka yrittivät laskea odotuksia ennen kokouksen alkamista, jotta vähäisemmät saavutukset olisivat siten näyttäneet suuremmilta.
Asenteeseemme oli kaksi syytä: ensinnäkin se oli juuri sellainen, jota maailman tarvitsi. Maapallon tila on hälyttävä sekä ympäristön että sosiaalisten olojen kannalta, joten pelkän kohtuullisen tuloksen saavuttaminen kokouksessa ei olisi tyydyttänyt parlamenttia. Toiseksi kokous tarjosi tilaisuuden, jota meillä ei ollut kymmenen vuotta sitten ja joka ei toistu lähivuosina. Näin ollen olisi ollut kohtalokas virhe jättää tarttumatta siihen. Näin ollen lähdimme kokoukseen suurin odotuksin ja tunsimme suurta yhtenäisyyttä ja yhteisvastuuta yli puoluerajojen. Minun on myös sanottava, että vaikka me kokouksen loppuvaiheessa kuljimmekin oikeaan suuntaan ja etenimme enemmän kuin Riossa, saavutimme vähemmän kuin mikä olisi ollut välttämätöntä. Jonkinasteisiin tuloksiin toki päästiin, mutta ne eivät riitä kumoamaan maapallolla esiintyviä merkkejä kestämättömästä kehityksestä.
Myönteisistä seikoista korostaisin sen lisäksi, mitä puheenjohtajavaltio Tanska ja komissio ovat painottaneet toteuttamisaikatauluista ja tavoitteista etenkin köyhyyden vähentämisen, veden ja terveyden osalta, että myönteistä on myös tuon huippukokouksen luonteessa tapahtunut muutos. Kun me Riossa emme päässeet kestävän kehityksen käsitettä pidemmälle, Johannesburgin kokouksessa sovittiin toimista. Kokouksen luonteessa tapahtui laadullista edistystä. Toiseksi laadullista edistystä tapahtui myös käsitteissä: kestävän kehityksen käsitteessä ympäristö ja köyhyys liitettiin läheisesti toisiinsa. Laadullista kehitystä edustaa mielestäni myös halu poistaa köyhyys ja samaan aikaan hidastaa ympäristön pilaantumista. Kolmas seikka koskee toimijoita: nyt saatiin muutos siihen, että kestämättömän kehityksen poiskitkeminen olisi vain kansojen tai valtioiden velvollisuus. Kansalaisyhteiskunnan osallistuminen taattiin sen ansiosta, että kokouksessa hyväksyttiin valtaisa määrä kumppanuuksia. Sekä julkinen että yksityinen sektori sitoutuivat kestävän kehityksen tavoitteeseen.
Kielteistä oli ilmeinen pettymys siihen, ettei uusiutuvien energialähteiden käytölle tai biologisen monimuotoisuuden häviämisen pysäyttämiselle asetettu määrällisiä tavoitteita. Haluan kuitenkin lisätä tähän erään kohdan, jota ei maininnut puheenjohtajavaltio Tanska eikä myöskään komissio ja mikä on mielestäni kielteinen asia: tosiasia on, ettei ympäristöalan institutionaalinen uudistus edistynyt. Kokousta olisi voitu hyödyntää nykyisten elinten, kuten Maailmanpankin ja Maailman kauppajärjestön, ?ekologisuuden parantamisen? varmistamiseen, mutta myös sellaisten uusien elinten perustamiseen, jotka asettavat maailmanlaajuistumisen kestävän kehityksen palvelukseen. Tarkoitan esimerkiksi maailman ympäristöjärjestöä. Tätä kysymystä ei mainittu eikä siitä keskusteltu, eikä sitä otettu huomioon myöskään huippukokouksessa, mikä on valitettavaa.
Minulla on vielä yksi asia sanottavana kielteisestä puolesta, ja se koskee Kiotoa. Monet ovat laskeneet Kioton myönteisiin puoliin huippukokouksen tuloksen osalta. Minä laskisin sen kielteisiin puoliin. On totta, että Venäjä, Kanada, Intia ja Kiina antoivat hyvin kiitettäviä julistuksia tulevaisuuden varalle. Huippukokoukselta ei kuitenkaan odotettu Kiotoa koskevia aiejulistuksia, vaan kokouksen odotettiin johtavan Kioton pöytäkirjan toteuttamiseen käytännössä. Kioton pöytäkirjaa ei kuitenkaan ole vieläkään pantu täytäntöön, vaikka Rion huippukokouksesta on kulunut jo kymmenen vuotta.
Haluan sanoa vielä yhden asian parlamentin roolista ja suhteistamme komissioon ja neuvostoon. Meillä on näissä huippukokouksissa taipumus ylistää komissiota ja kritisoida neuvostoa. Tällä kertaa tilanne oli päinvastainen: suhteemme puheenjohtajavaltioon Tanskaan olivat erinomaiset, avoimet ja hyvin yhteistyöhaluiset, mutta komission kanssa ei valitettavasti tällä kertaa esiintynyt samanasteista yhteistyöhalua, johon olemme tottuneet ilmastonmuutosta käsittelevissä kokouksissa komission jäsenen Wallströmin kanssa. Yhteistyömme ilmastonmuutoskokouksissa on aina ollut erinomaista. Tällä kertaa välillämme ei valitettavasti ilmennyt sen enempää avoimuutta, yhteistyöhalukkuutta kuin riittävää yhteistyötäkään.
Lange (PSE).
Arvoisa puhemies, arvoisat komission jäsenet, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, Johannesburgin kokous oli todella sellainen kokous, jossa ei enää kauniit ja niin usein jo aiemmin lausutut sanat olleet ratkaisevia vaan sitoumus lopulliseen toimintaan. Tämä tapahtui mielestäni oikeaan aikaan, sillä se, minkä tiedämme välttämättömäksi, on jo pitkään ollut asialistalla. Jos kyse on kestävän kehityksen käsitteen maailmanlaajuisesta hyväksymisestä, on täysin selvää, että se pitää sisällään köyhyyden vähentämisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden edistämisen monissa maailman maissa, mikä on kestävän kehityksen ja ympäristön huomioon ottavan toiminnan perusta.
Näin ollen minusta on sitäkin valitettavampaa, että Yhdysvaltain nykyhallinto käyttäytyy nykyisellä tavallaan turvautuessaan kaikenlaisiin temppuihin ja yrittäessään välttyä lopullisten sitoumusten teolta: tämän lopullisena tarkoituksena on sen omien taloudellisten etujen säilyttäminen. Tämä on mielestäni tuotava äärimmäisen selkeästi esille etenkin kun otetaan huomioon, miten tuon huippukokouksen veturina toiminut Euroopan unioni yritti saada oikeat asiat asialistalle ja päästä käsiksi kestävän kehityksen toteuttamisen oikeisiin tavoitteisiin. Tämä onnistui valitettavasti vain osittain lähinnä siksi, että maailman suurin teollisuusvaltio esti sen. EU toimi liikkeellepanevana voimana ja osoitti oikean kulkusuunnan etenkin vedensaantia, sanitaatiota ja ympäristöä säästävää tuotantoa koskevissa kysymyksissä.
Minusta myös päivittäiset keskustelut komission kanssa olivat myönteiset ja asianmukaiset, ja olenkin kiitollinen neuvoston puheenjohtajalle siitä, että hän kävi kolmeen otteeseen hyvin perusteellisia keskusteluja parlamentin valtuuskunnan kanssa, vaikka parlamentin vaatimuksena on edelleen, että edes valtuuskunnan johtaja saisi osallistua EU:n huomiseen koordinaatiokokoukseen ja seurata itse neuvotteluprosesseja sekä kommentoida niitä. 
Osoittaessamme sormellamme johonkin epäkohtaan myös meitä osoitetaan sormella tietyissä kysymyksissä, ja tämä pätee myös kestävän kehityksen kysymykseen. Yksi asia, joka saa osakseen kritiikkiä, on maatalouspolitiikkamme. Miten meillä on varaa pysyä hyökkäysasemissa ja vaatia muutoksia maailmanlaajuiseen tuotantoon, jos omat maatalouspolitiikkamme ja -tukemme ovat ongelmien tasapuolisen käsittelyn tiellä ja jos maataloustukemme on moninkertainen antamaamme kehitysapuun nähden?
Toinen meihin kohdistuva kritiikki koskee oikeudenmukaisen kauppajärjestelmän tilaa maailmassa. Jos asiaa tarkastellaan kahvintuottajien nykytilanteen perusteella, sekä kauppajärjestelmä että kansainväliset rahoitusvirrat edellyttävät perusteellista tarkistamista, sillä niissä on keskityttävä pikemminkin tasapuolisiin investointeihin kuin lyhytaikaisten voittojen maksimointiin. Kolmas kritiikki koskee eittämättä kestäviä toimintamenettelyjämme. Miten hyvin me itse asiassa olemme onnistuneet viemään Euroopan unionin liikennejärjestelmiä tai yksityisiä kotitalouksia kohti kestävää kehitystä? Voimme olla uskottavia maailman silmissä vain, jos ymmärrämme toimia niin kuin vaadimme muiden toimivan. Näin ollen tämänpäiväisen keskustelumme kohteena oleva ilmastonmuutosohjelma on tärkeä rakennuskivi, kun pyrimme yhdistämään ympäristöpolitiikan taloudelliseen suorituskykyyn ja sosiaaliseen oikeudenmukaisuuteen.
Sanders-ten Holte (ELDR).
Arvoisa puhemies, keskustelemme tänään siitä, missä määrin Johannesburgissa saavutettiin todellisia tuloksia ja mikä oli EU:n rooli siinä. Onko tällä kunnianhimoisella alalla päästy eteenpäin? Olemmeko asettaneet uusia ja lopullisia tavoitteita ja etenkin toteuttamisaikatauluja? Ovatko aiemmin asetetut tavoitteet saaneet vahvistuksen? Näitä vielä tärkeämpi kysymys on mielestäni se, miten tästä eteenpäin? Ryhdymmekö maailmanlaajuisiin toimiin? Olisi jo korkea aika ryhtyä! Ryhmäni pitää huippukokouksen tulosta kokonaisvaltaisesti ajatellen kohtuullisen myönteisenä neuvotteluilmapiiri huomioon ottaen. Tulos olisi voinut olla huonompikin. Kritiikkiin on kuitenkin joiltakin osin aihetta. Haluan kuitenkin tehdä selväksi, että suhtaudumme erityisen myönteisesti Euroopan unionin rooliin tuossa kokouksessa. Sen rooli oli uraauurtava ainakin maailmanlaajuisessa sitoumuksessa varmistaa miljoonien ihmisten pääsy perussanitaation piiriin ja ihmisten mahdollisuus elää ihmisarvoista elämää omalla tavallaan entistä terveempinä ja entistä puhtaammassa elinympäristössä.
Pääsimme sopimukseen myös liikakalastuksen ja vaarallisten kemikaalien käytön vähentämisessä ja saimme monikansalliset yritykset ottamaan vastuun luontoa tuhoavista toimista. Myös kaikki nämä aiheet ovat vahvasti esityslistalla. Olemme tyytyväisiä myös sitoumukseen sisällyttää sukupuolten väliset tasa-arvokysymykset politiikkoihimme. Mielestämme myös pitkään korostamamme liberaaliset ajatukset saatiin tiiviisti mukaan toimintasuunnitelmaan. Viittaan tällä tietenkin korruption torjuntaan, oikeusvaltion säilyttämiseen, demokratiaan, ihmisoikeuksiin ja hyvään hallintotapaan. Nämä ovat mielestämme ratkaisevan tärkeitä kysymyksiä, joita on käsiteltävä ennen uusien kumppanuuksien aloittamista kehitysmaiden kanssa.
Yleisesti ajatellen ja neuvotteluilmapiiri huomioon ottaen voimme olla tyytyväisiä siihen, että onnistuimme vakuuttamaan maailmalle, ettei perääntymiseen ole enää varaa Yhdysvaltain ja eräiden muiden maiden voimakkaasta vastarinnasta huolimatta. Ne nimittäin jarruttivat järkeviin sopimuksiin pääsemistä. Etenkin Yhdysvallat onnistui pitämään kiinni kannastaan kaikilta osin. Tämä menee yli ymmärrykseni. On lähinnä EU:n yhtenäisen kannan ansiota, että edistystä ylipäätään tapahtui. Olin itse todistamassa tätä: EU oli tuossa kokouksessa parhaimmillaan ja osoitti olevansa todellinen tekijä ja suunnannäyttäjä maailmassa. EU laati esityslistan jälleen kerran. Sen vuoksi meidän on oltava kiitollisia neuvottelijoille.
Myös kritiikkiin on aihetta. EU käsitteli mielestämme kestävää energiaa koskevan kysymyksen liian nopeasti. Katsomme, että energia-alan uusi kumppanuus olisi pitänyt aloittaa paremmin ja siitä olisi pitänyt keskustella etukäteen parlamentissa. Viimeinen huomautukseni koskee poliittista legitiimiyttä, joka koski minua ja josta olen samaa mieltä kollegojeni kanssa. En käsittele asiaa kuitenkaan sen yksityiskohtaisemmin. Parlamentti hukkasi mahdollisuutensa toimia selkeämmin kolmantena osapuolena.
Haluan kuitenkin lopuksi esittää kunnioittavat kiitokseni kaikille.
(Puhemies keskeytti puhujan.)

Miranda (GUE/NGL).
 Arvoisa puhemies, YK:n pääsihteeri Kofi Annan totesi Johannesburgin huippukokouksen päätteeksi, ettei tämänkaltaiselta huippukokoukselta voida odottaa ihmeitä. Minun on lisättävä, että edellisten, tarkemmin sanottuna Roomassa ja Monterreyssa pidettyjen kokousten tulokset eivät nekään antaneet aihetta odottaa ihmeitä. Myönnämme kuitenkin, että on oikeutettua odottaa enemmän kuin mitä nyt saavutimme. Loppujen lopuksi paljon enemmän olisi nimittäin tarvittu.
Emme tietenkään halua vähätellä niitä muutamia pohjustettuja tavoitteita tai hyväksyttyjä aikatavoitteita, joita saatiin aikaan etenkin juomaveden ja perussanitaation saatavuudessa, kemiallisten tuotteiden käytössä ja valmistuksessa tai kalakantojen elvyttämisessä, puhumattakaan niistä muista aiemmin vaalituista tavoitteista, jotka nyt vahvistettiin. Emme kuitenkaan voi tässä yhteydessä unohtaa tai kaunistella epäonnistumisia muilla aloilla, etenkin uusiutuvien energialähteiden kysymyksessä, johon Euroopan unioni on niin voimakkaasti sitoutunut mutta jossa tulokset jäivät kauas odotuksistamme.
Meidän on lisäksi muistettava, että myös keinot ja jopa sitoutuminen, jolla on ratkaiseva merkitys hyväksyttyjen tavoitteiden toteuttamisessa, jäivät suureksi osaksi määrittelemättä etenkin, kun otetaan huomioon asetetut määräajat. Eräiden uusien tavoitteiden määrittelemisestä huolimatta kokouksessa ei, kuten täällä on jo todettu, esitetty mitään käytännön kannalta merkittävää sen enempää julkisen kehitysavun kuin velkojen mitätöinnin osalta lukuun ottamatta taloudellisista resursseista Monterreyssa tehtyjä vaatimattomia sitoumuksia. Tiedämme, että kokouksessa päätettiin perustaa köyhyyden poistamiseen tarkoitettu solidaarisuusrahasto. Tiedämme kuitenkin myös, että tuo rahasto toimisi puhtaasi vapaaehtoiselta pohjalta eikä olisi siten sitova. Näin ollen emme voi odottaa siltä merkittäviä tuloksia. Rahasto on myös selkeä osoitus kehittyneiden maiden kyvyttömyydestä myöntää julkiseen kehitysapuun sitä määrää, johon ne sitoutuivat muutama vuosikymmen sitten. Toisin sanoen riittävien resurssien puuttuessa saatamme jälleen sortua vain hyviin aikomuksiin, kuten niihin moniin Riossa annettuihin, jotka eivät kokemuksemme mukaan johtaneet sen pidemmälle. Johannesburgin huippukokouksessa ei määritelty selkeästi ja objektiivisesti myöskään sitä suuntaa, joka olisi valittava kokouksen keskeisen eli kestävän kehityksen tavoitteen toteuttamiseksi, vaikka kestävä kehitys oli juuri kokouksen ?mottona?. Olisimme todellakin halunneet nähdä jonkinasteista sitoutumista ja vastuunottoa sekä selkeyttä tavoitteissa, jotka olivat samanlaisia kuin kauppaa koskevissa huippukokouksissa hyväksytyt tavoitteet. On kuitenkin selvää, että sekä poliittinen tahto että poliittiset painopisteet olivat tässä kokouksessa toisenlaiset, etenkin ne, jotka vaikuttavat tapahtumien tulokseen. Tältä osin onkin syytä huomauttaa, että Yhdysvaltain puolustusministeri Colin Powell määräsi kokouksen sävyn antamalla hyvin ylimalkaisen lausunnon, jossa hän totesi, että kauppa on kehityksen moottori ja että Johannesburg on tärkeä askel Dohan ja tulevaisuuden välisellä tiellä. Johannesburgin tapahtumia voidaan suureksi osaksi selittää näiden kahden lausunnon valossa, joissa paino on tyystin kaupassa.

Turmes (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, Johannesburgin epäonnistuminen johtui poliittisen ilmapiirin muuttumisesta. Muutos on havaittavissa sekä Yhdysvalloissa että EU:ssa, koska poliittinen toimintaohjelmamme painottui tällä kertaa paljon enemmän kauppaan kuin vuonna 1992. Verts/ALE-ryhmä katsoo nyt, ettemme ole enää uskottavia G77-ryhmän silmissä, jollei tähän tule muutosta ja jollemme lisää neljää peruspilaria kansainväliseen politiikkaamme.
Ensinnäkin valvonta on puutteellista. Tarvitsemme EU:hun sitovan sopimuksen 0,7 prosentin julkisesta kehitysavusta. Toiseksi meidän on tehtävä loppu maatalouden vientituista. Kolmanneksi meidän on kehitettävä Euroopassa tuotanto- ja kulutusmalleja. Neljänneksi kaupan valta-asemasta on tehtävä loppu, ja monenvälisten ympäristösopimusten ja kaupan välistä tasapainoa on parannettava. Suuryritysten liiketoimintaan on niin ikään tuotava sitovia sopimuksia niiden sosiaalisesta vastuusta.
Tarkasteltaessa tapaa, jolla neuvottelut hoidettiin Johannesburgissa ensimmäisellä viikolla, voimme todeta, että - ja tämä on toinen syy sen epäonnistumiseen - tällöin meitä oli siellä edustamassa komission jäsen, joka oli kiinnostunut lähinnä kauppakysymyksistä. Voidaan varmasti löytää erittäin hyvä perustelu sille, että ympäristöasioista vastaava komission jäsen saattoi osallistua kokoukseen vain noin parina vuorokautena, mutta tämän lisäksi kokoukseen osallistui komission jäsen, joka oli ilman minkäänlaista demokraattista valvontaa mukana suljetuissa kokouksissa, joissa päätettiin neuvottelujen valtaosasta jo kuukausia ennen itse huippukokousta.
Emme myöskään olleet valmistautuneet yhtä hyvin energia-alan yhteistyöhön kuin vesialan yhteistyöhön. Tämä oli toinen syy siihen, ettemme päässeet nopeasti eteenpäin tässä kysymyksessä, joten te, arvoisat komission jäsenet, allekirjoititte kirjeen, jossa pyritte ottamaan uudelleen esille ydinenergian roolin kyseisessä yhteistyössä. Voisitteko antaa meille selkeän viestin siitä, että me parlamentissa saamme olla vastaisuudessa nykyistä paljon enemmän mukana tuossa yhteistyössä, kuten olemme mietinnössämme vaatineet?

Sandbæk (EDD).
Arvoisa puhemies, meille jäi Johannesburgista käteen hieman konkreettista edistystä sekä sekavat näkymät kestävää kehitystä koskevalle maailmanlaajuiselle työlle. Se, minkä piti olla Johannesburgin huippukokouksen huippukohta - poliittinen julistus - supistuikin vain sekalaiseksi luetteloksi niiden eri maiden erityiseduista jotka eivät rohkene mainita ihmisoikeuksia suoraan. Tällöin yritykset saavat itse päättää sen tarkistamisesta, ovatko ne hoitaneet velvollisuutensa, ja näin ollen kokouksessa jätettiin tyystin mainitsematta, ettei Riossa tehtyjä lupauksia ollut täytetty. Tuossa julistuksessa ei uskallettu kohdata totuutta ja sitoutua muutoksiin niin, että niillä olisi todella merkitystä maailman köyhien ihmisten elämään.
Sen enempää EU:lla kuin Yhdysvalloillakaan ei ollut halua tehdä kehitysapua ja kauppaa koskevia myönnytyksiä kehitysmaille. Sekä jäsen Lange että jäsen Turmes mainitsivat EU:n maataloustuet, jotka ovat hyvin tärkeät. Näin ollen vaikeaa oli myös ympäristö- ja ihmisoikeuskysymysten edistäminen. Tämä oli siis tuntikausia kestäneiden suljettujen neuvottelujen tulos räikeänä vastakohtana niille useille julistuksen kohdille, joissa puhutaan kumppaneiden ottamisesta mukaan laajassa rintamassa.
Johannesburgin huippukokous toi vahvistuksen kymmenvuotiselle kokemukselle siitä, että Yhdysvalloilla on merkittävä rooli maailmanlaajuisessa ympäristö- ja kehitysyhteistyöpolitiikassa. Ensin Yhdysvallat vesitti sopimukset, ja sen jälkeen se ei edelleenkään aio pitää niistä edes kiinni. Valitettavasti ei myöskään EU:lla ole aihetta ylpeilyyn. Tanskan pääministeri Rasmussen totesi kokouksessa pitämässään puheessa, että meidän pitäisi päästä sopimukseen, joka kykenisi tuomaan satojen miljoonien ihmisten synkkyyteen ja epätoivoon valoa ja toivoa. Minun on ikävä kyllä vaikea nähdä, missä nämä kauniit sanat näkyvät lopullisessa tuloksessa. Vesi ja sanitaatio edustavat kyllä myönteisiä saavutuksia, mutta kun otetaan huomioon esimerkiksi Kairossa tehdyt lupaukset ja se, että vain harva niistä on täytetty, haluaisin nähdä tekoja ennen kuin uskallan luottaa lupauksiin.
Onko huippukokouksilla enää mitään merkitystä? Kyllä ja ei. Niin kauan kuin maailman rikkaat johtajavaltiot eivät osoita todellista halua parantaa maapallon köyhien ihmisten elämää, rahaa voidaan kuluttaa parempiin kohteisiin kuin kalliisiin konferensseihin ja huippukokouksiin. Köyhien asianmukaiseen ravitsemiseen ei riitä pelkkä toiveajattelu.

Kronberger (NI).
Arvoisa puhemies, suuri osa ihmisistä alkaa vähitellen väsymään ympäristökokouksiin, joilla on laihat tulokset. Rio herätti yhä suuria odotuksia ainakin teoreettiselta ja kauniiden lupausten kannalta. Seuranneet teot olivat niin suuri pettymys, että ympäristöliikkeet ympäri maailman on käytännöllisesti katsoen mykistetty.
Kiotossa onnistuttiin edes asettamaan tavoite. Toteuttamisaikataulut ovat niin pitkiä, että se johtaa pysähtyneisyyden tilaan. Johannesburg oli toinen pettymys odotusten suhteen. Jokaisesta epäonnistuneesta kokouksesta on enemmän haittaa kuin hyötyä, sillä se synnyttää luovuttamisen mielialaa.
Kaikesta tästä huolimatta haluan mainita Johannesburgin myönteiset puolet. Euroopan unioni esitti ensimmäistä kertaa toteuttamiskelpoisen tavan jatkaa eteenpäin ja lopullisen strategian uusiutuvien energialähteiden kehittämisen muodossa. On toki valitettavaa, ettei yhden prosentin kokonaiskasvua hyväksytty, mutta EU:lla on nyt mahdollisuus kokeilla ja osoittaa käytännössä rajojensa sisällä, että siirtyminen uusiutuviin energialähteisiin on kaikille hyödyksi ja että siten emme pelkästään hillitse ilmastonmuutosta vaan myös luomme viisinkertaisen määrän työpaikkoja verrattuna perinteisten energiamuotojen käyttöön. Tämä säästää koko maailman energiavaroja, kun uusiutuvia energialähteitä voidaan käyttää sellaisten tekniikoiden kehittämiseen, joita voimme viedä ulkomaille. On syytä muistaa, että maailmassa elää kaksi miljardia ihmistä ilman sähköä.
Velvollisuutenamme on nyt ponnistella lujasti ja osoittaa toimillamme, että olemme todella saavuttamassa uusiutuvien energialähteiden käytölle valkoisessa kirjassa asetettuja tavoitteita. Haluan muistuttaa, että olemme melkoisesti jäljessä tavoitteestamme kaksinkertaistaa niiden käyttö vuoteen 2010 mennessä.

Puhemies.
Haluaisin ilmoittaa teille käsittelyjärjestyksestämme. Meidän olisi pitänyt päättää tämä keskustelun ensimmäinen osa klo 10.00, jolloin meillä olisi ollut 45 minuuttia aikaa istuntosalissa läsnä olevien jäsenten väliseen keskusteluun. Valitettavasti lähes kaikki ovat kuitenkin ylittäneet puheaikansa yhtä erittäin tervetullutta poikkeusta eli neuvoston puheenjohtajaa lukuun ottamatta. Kaksi komission jäsentä on pyytänyt puheenvuoroa ennen keskustelun tuon osan aloittamista kommentoidakseen käsittääkseni esittelijä Hulthénin puheenvuoroa, joten myös he puhuvat myöhemmin. Kehottaisin molempia komission jäseniä puhumaan lyhyesti puheenvuoroissaan kesken keskustelua.

Liese (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, käytän työjärjestyspuheenvuoron. Minusta meidän pitäisi pyytää komission jäseniä toistamaan kantansa mieluummin keskustelun lopulla kuin sen aikana. Nyt on parlamentin jäsenten vuoro puhua!

Puhemies.
Arvoisa jäsen Liese, keskustelun loppuun oli jo sovittu kahden komission jäsenen puheenvuoro, tiedän sen vallan hyvin. He esittivät kuitenkin selväsanaisen pyynnön puheenvuoron käyttämisestä nyt, enkä voi heiltä sitä evätä.

Nielson
Arvoisa puhemies, olemme täysin teidän päätäntävallassanne. Voimme toimia miten vain haluatte.

Puhemies. -
Kiitän molempia komission jäseniä heidän joustavuudestaan. Tosiasiassa myös minusta kolme komission jäsenen käyttämää puheenvuoroa keskustelussa tuntui hieman epätavalliselta. Näin ollen molemmat komission jäsenet vastaavat nyt alkavan vapaamuotoisen keskustelun lopuksi, ja toisen puheenvuoron käyttävät puolueryhmien edustajat.

Liese (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, puhun nyt PPE-DE-puolueen varjoesittelijänä Hulthénin mietinnöstä, mutta en voi kuin ihmetellä etenkin komission jäsenen Nielsonin käytöstä. Se, mitä Johannesburgissa olleet parlamentin jäsenet ovat kertoneet, ja myös heidän käytöksensä, saavat minut kysymään, onko mitään mieltä antaa parlamentin valtuuskunnan osallistua tällaisiin huippukokouksiin vastaavalla tavalla.
Saanen nyt kuitenkin palata ilmastonmuutosta käsittelevään esittelijä Hulthénin mietintöön, joka on erinomainen ja josta haluan häntä kiittää. Voitaisiin sanoa, että Saksan ja sen naapurimaiden tulvat tekivät aiheesta jälleen ajankohtaisen. Vaikka emme voikaan väittää, että juuri nuo tulvat johtuivat ilmastonmuutoksesta, me kaikki tiedämme, että ne tulevat yleistymään, jos emme ryhdy pikaisiin toimiin. Tämä tekee eurooppalaisesta ilmastonmuutosohjelmasta tärkeän, mutta komission toistaiseksi esittämät toimet eivät ole riittävän kunnianhimoiset. Päästökauppa on hyvin kiistanalainen aihe täällä parlamentissa, ja komission jäsen tietää, että Moreira da Silva saa vankan tukeni yrityksilleen parantaa komission esitystä ja estää sen vesittyminen. Päästökauppaa koskeva komission esitys on kuitenkin vain yksi osa laajaa strategiaa. Liikenteen ja määrärahojen suhteen on toistaiseksi tehty liian vähän, ja jollemme pidä varaamme, tämä voi saada aikaan vakaviakin vääristymiä esimerkiksi rautatieliikenteen kustannuksella ja raskasajoneuvoliikenteen eduksi.
Odotamme yhä ehdotusta kaluston energiatehokkuudesta. Jos haluamme kattavan strategian myös tästä kysymyksestä, Palacio Vallelersundin ei pitäisi tuhlata aikaa liian kunnianhimoisen ehdotuksen tekemiseen. Haluaisin kiinnittää jäsenten huomion etenkin Hulthénin mietinnön 16 kohtaan, joka koskee ympäristöä ja ilmastoa haittaavien subventioiden poistamista, joka onkin hankala aihe, mutta josta pidämme kiinni. Siinä esitetään tulojen kannalta neutraalin saastumiseen perustuvan veron asettamista kaikille aloille, jotka eivät ole mukana päästökauppajärjestelmässä. Tämä tarkoittaa, että jos teollisuudessa halutaan kampanjoida päästökauppaa vastaan, siellä on pohdittava, halutaanko siellä päästökaupan sijasta suosia mieluummin tällaista saastumiseen perustuvaa veroa, ja uskon, että tällöin aiheesta käydään asiallista keskustelua.

Read (PSE).
Arvoisa puhemies, kannatan terveyskysymyksiä ja terveyteen liittyvien tavoitteiden täyttämistä koskevaa osaa päätöslauselmaesityksessä. HI-viruksen ja aidsin - joka on alentanut eliniän odotetta Saharan etelänpuoleisissa maissa 62 ikävuodesta 47 vuoteen - yleisyyden vähentäminen on ensinnäkin ehdottoman tärkeä tavoite. Luotettavien arvioiden mukaan joka toinen 15-vuotias eteläafrikkalainen tyttö kuolee HI-viruksen aiheuttamaan aidsiin, jos nykyinen tilanne jatkuu. Eräs tapa torjua aidsia on jatkaa mikrobisidien kehittämistä. Tämä erityinen ennaltaehkäisevä hoitomuoto on syytä erikseen mainita, sillä naiset voivat itse päättää sen käytöstä toisin kuin muiden perinteisten suojakeinojen kohdalla. Ongelmana on, ettei niiden kehittämiseen investoida riittävästi, ja tällaiset hoitomuodot ovat mahdollisia vasta useiden vuosien kuluttua. Kliinisiin testeihin on todella vaikea saada varoja.
Toiseksi on tärkeää kiinnittää kollegoiden huomio parlamentin omaan työhön tutkimuksen kuudennen puiteohjelman parissa. Euroopan unioni on asettanut ohjelman myötä keskeiselle sijalle aidsin, malarian ja tuberkuloosin kaltaisten köyhyyteen liittyvien tarttuvien tautien torjunnan.
Lopuksi haluaisin mainita lääkkeiden saatavuutta koskevan kysymyksen. Toivon, että TRIPS-sopimukseen liittyvät nykyiset vastoinkäymiset ja mahdolliset esteet kaikkein uusimpien lääkkeiden saatavuudelle ylitettäisiin hyvin pian. Pulaa on myös geneerisistä lääkkeistä, halpalääkkeistä ja muista hoitomuodoista, jotka ovat aivan yhtä tärkeitä maissa, joissa köyhyys on hyvin yleistä ja joissa vedenlaadun taso on heikko. On ensisijaisen tärkeää, että Euroopan unioni tekee kaikkensa torjuakseen yhtä suurinta maailmanväestöön kohdistuvaa uhkaa, sairauksia.

González Álvarez (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, teen ensin kolme alustavaa huomiota. 
Ensinnäkin ne meistä, jotka osallistuivat huippukokoukseen, ovat tietoisia Euroopan unionin myönteisestä roolista, sillä unioni toimi toden totta kokouksen veturina. Toinen huomio koskee Yhdysvaltain kielteistä roolia. Yhdysvallat esimerkiksi painosti niitä maita, joita se kykeni painostamaan - ja pelkäänpä pahoin, että noita maita on pian liikaa - estääkseen sopimuksen teon uusiutuvista energialähteistä. Kolmanneksi ryhmämme eli 11 jäsenen valtuuskunta osallistui kokouksen viralliseen ja vapaaehtoiseen osaan sekä kävi kahdella asuinalueella, Sowetossa ja Alexandrassa, joissa se sai omin silmin nähdä, millaista on elää ilman vettä tai sanitaatiota kehnoissa asuinoloissa.
Arvoisat komission jäsenet, minun on myönnettävä, että käytyäni noilla kahdella asuinalueella virallisessa kokouksessa käydyt keskustelut olivat mielestäni hyvin kaukana todellisuudesta, joka sijaitsi niin lähellä kovin turvallista ja ylellistä virallista kokousta. Minun on tuotava esille tämä tuntemukseni, joten yhdyn ympäristöasioiden valiokunnan päätöslauselman kriittiseen henkeen siltä osin kuin siinä huomautetaan hyvin selkeästi, ettei biologisen monimuotoisuuden suojelun tai uusiutuvien energialähteiden kaltaisille kysymyksille ole asetettu selkeitä ja konkreettisia tavoitteita. Toisaalta taas taloudellisia tavoitteita ei ole edelleenkään selkiytetty aloilla, joille on asetettu konkreettisia tavoitteita, kuten köyhyyden poistaminen. Toisin sanoen huippukokouksessa ei keskusteltu julkisuudessa jo yli 30 vuotta olleesta 0,7 prosentin kehitysaputavoitteesta. Kehitysapu laskee jatkuvasti sen sijaan, että sitä nostettaisiin. Kaikki muu jää vain tyhjien lupausten asteelle, jos 0,7 prosentin kehitysapua ei panna täytäntöön.
Vaikka kritisoimmekin Johannesburgin huippukokouksen antia, on kuitenkin totta, että - ja tässä yhdyn valiokunnan ja muiden kollegoideni kantaan - meidän on valvottava, että edes vähimmäissopimuksista pidetään kiinni.

Lannoye (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, panin tarkoin merkille, että molemmat komission jäsenet korostivat Euroopan unionin myönteistä panosta Johannesburgin huippukokouksen neuvotteluissa. Uskon todella, että Euroopan unionilla oli myönteinen vaikutus neuvotteluihin. Kiinnittäisin kaikkien huomion siihen, että jos todella haluamme viedä asioita eteenpäin vastaavanlaisissa huippukokouksissa, meidän on oltava uskottavia neuvotteluihin ja keskusteluihin osallistuvien kumppanien silmissä. 
Tällä kertaa uskottavuuttamme nakertaa kuitenkin se, että Euroopan unioni toimii useissa politiikoissa toisin kuin se väittää haluavansa toimia. Jos tarkastelemme esimerkiksi yhteistä maatalouspolitiikkaa, komission jäsen Fischlerin tekemiä ehdotuksia koskeva nykyinen keskustelu osoittaa, että jäsenvaltioiden enemmistö on haluton tekemään muutoksia tai luopumaan etuoikeuksista, joita olemme saaneet vientitukien muodossa. Meidän on ehdottomasti ponnisteltava vientitukien poistamiseksi ja ollaksemme uskottavia vientituista kärsivien maiden silmissä.
Jos emme toimi näin, miten saamme ihmiset kuuntelemaan meitä tällaisissa kokouksissa hieman aiempaa vakavammin? He eivät kuuntele meitä, koska emme ole uskottavia. Viittaan tässä maatalouspolitiikkaan ja kalastuspolitiikkaan, jota varten on niin ikään tehty uudistusesitys. Tulevaisuus näyttää, että ellemme kykene asianmukaisesti tarkistamaan näitä politiikkoja, emme kykene lisäämään vaikutusvaltaamme tulevissa huippukokouksissa, sillä Johannesburgin kokous ei ollut ainoa huippukokous, vaan niitä tulee paljon lisää. Meidän on ehdottomasti hoidettava ensin oma leiviskämme ennen kuin ryhdymme määräilemään muita.
Cunha (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, 6 ja 7 kohdan sanamuoto yhteisestä maatalouspolitiikasta ja maataloustuista on mielestäni osoitus kolmesta suuresta poliittisesta virheestä. Ensimmäinen on Dohassa allekirjoitetun julkilausuman täydellinen sivuuttaminen. Euroopan unioni sopi Dohassa vientitukiensa vähentämisestä mutta onnistui pitämään kiinni siitä, että olisi vähennettävä myös kaikkia muuntyyppisiä tukia, etenkin Yhdysvaltain myöntämiä luottoja ja muiden maiden valtiontukia.
Toinen syy virheelle on se, että tuo sanamuoto paljastaa täysin hyväuskoisen arvion, jonka mukaan ongelmat voitaisiin ratkaista tukien yksipuolisella vähentämisellä Euroopan unionissa. Tämä on virhearvio etenkin nyt, kun Yhdysvallat on juuri hyväksynyt tukien lisäämiseen pyrkivän maatalouspolitiikan ja etenkin kun yleisesti tiedetään, että Yhdysvaltain uusi maatalouspolitiikka kiristää maailmanmarkkinahintojen laskusuhdannetta. Tällainen ajattelutapa on sitäkin naiivimpi, kun otetaan huomioon, että Yhdysvallat on suurin maataloustuotteiden viejä myös kehitysmaiden, eikä pelkästään Euroopan unionin osalta.
Kolmas syy on Euroopan unionin ns. kaikki paitsi aseet -aloitteen käsittämätön sivuuttaminen julistuksessa, sillä aloite on kehittyneiden maiden toistaiseksi laajin, tärkein ja anteliain kädenojennus maailman köyhimmille maille. Tämän sivuuttaminen ja mainitsematta jättäminen on käsittämätöntä. Toisin sanoen emme anna arvoa omille toimillemme. Näin ollen kaikki nämä syyt selittävät, miksi maataloudesta annetun julistuksen 6 ja 7 kohdan sanamuotoa verrataan politiikassa ?oman pesän likaamiseen?. Tämä heikentää Euroopan unionia, joka on toistaiseksi ajanut voimakkaimmin köyhien maiden etuja. Sen vuoksi on hyvin tärkeää, että huomisessa äänestyksessä korjataan nämä näkökohdat.

Goebbels (PSE).
Arvoisa puhemies, politiikan luonteeseen kuuluu, että puhumme aina kunkin kansainvälisen kokouksen jälkeen enemmän ilmeisen epätyydyttävistä tuloksista kuin todellisesta edistyksestä.
Näin tapahtui myös ensin Rion ja sitten Kioton jälkeen, vaikka Rion ja Kioton kokouksista on tällä välin tullut kestävän kehityksen väistämätön viitekehys. Kestävän kehityksen käsitteestä on tullut varsinainen hokema, eräänlainen maaginen rukous, johon turvaudutaan mennen tullen. Minusta on selvää, ettei kestävää kehitystä yksinkertaisesti ole ilman taloudellista ja sosiaalista kehitystä. Köyhyys on vastuullisen luonnonvarojen hoidon ja luonnonsuojelun päävihollinen. Onnistuneella maailmanlaajuistumisella on saatava aikaan maailmanlaajuista taloudellista kehitystä, joka mahdollistaa siten todellisen yhteisvastuun syntymisen maailmassa. Julkinen kehitysapu on riittämätön, vaikka se onnistuttaisiin kaksin- tai kolminkertaistamaan. Julkiseen kehitysapuun osoitettu 50 miljardia dollaria vaikuttaa kovin vähältä. Yhdysvalloissa tuhlataan saman verran nurmikenttien hoitoon! Vuonna 2001, joka oli huono vuosi kansainvälisten investointien kannalta, kehitysmaihin suuntautuvien yksityisten investointien arvo oli jopa yli 200 miljardia dollaria eli jopa nelinkertainen julkiseen kehitysapuun verrattuna. Jotta yksityiset investoinnit saavuttaisivat kaikki maat, on ehdottomasti neuvoteltava monenvälinen sopimus investointien suojasta siten, että perustetaan riitojenratkaisun mahdollistavia kansainvälisiä sovitteluelimiä. Yksikään yksityinen investoija tai edes eettinen investointirahasto ei sijoita varojaan ilman takeita ja toivoa korvauksista. Koska monenvälisiä sääntöjä ei ole olemassa, voidaan odottaa kahdenvälisten sopimusten vyöryä. Niitä on jo yli 1 200! Kaikissa kahdenvälisissä sopimuksissa ehtoja ei kuitenkaan sanele kaikkein köyhin osapuoli. Kestävä kehitys edellyttää yleismaailmallisia normeja myös investoinneille ja niiden suojaamiselle.

Mantovani (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, en antaisi Johannesburgin kestävän kehityksen huippukokoukselle hyvää tai huonoa arvosanaa. Riittänee kun sanon, että kokous oli välttämätön ja hyödyllinen, vaikka Riossa 10 vuotta sitten vallinnut optimismi on vaihtunut eräänlaiseksi epävarmuudeksi tavoiteltujen toteutusaikataulujen ja päämäärien suhteen. Sekä toimintaohjelman - jossa viitataan muun muassa köyhyyden poistamiseen, terveyskysymyksiin, teknologian siirtoon ja kaupankäyntiin - että poliittisen julistuksen hyväksymistä siltä osin kuin siinä kehotetaan maailmanlaajuisiin yhteistoimiin luonnon- ja energiavarojen hyödyntämisen ja jaon parantamiseksi, voidaan pitää sekä kehittyneille maille että kehitysmaille kunnianhimoisena tavoitteena tasapainottaa pohjoisen ja etelän välisiä suhteita sekä tuoda kestävyyttä kehitysyhteistyöpolitiikkoihin. Olisin kuitenkin toivonut, ettei tuo kokous olisi ollut vain pelkkä näyttäytymistilaisuus valtion- ja hallitusten päämiehille vaan että siellä olisi korostettu sitä, miten tärkeälle sijalle kestävään kehitykseen liittyvät kysymykset olisi nostettava kansainvälisessä politiikassa. Johannesburgissa korostettiin lähinnä sellaisen ylikansallisen hallintotavan välttämättömyyttä, joka korjaisi monia ympäristöllisiä, taloudellisia ja sosiaalisia ongelmia maailmassa ja jossa kiinnitettäisiin erityistä huomiota köyhiin maihin ja kehitysmaihin.
Köyhien maiden ja kehitysmaiden velkaantumisongelma on eittämättä myös tärkeä kysymys, jolla on huomattava merkitys kestävän kehityksen strategian onnistumisessa keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä. Tältä osin avoimuus, joka toteutetaan kehitysmaiden varojen tietokoneistamisen avulla, on ehdoton edellytys, jos haluamme jatkaa velkojen mitätöinnin tiellä.

Corbey (PSE).
Arvoisa puhemies, keskityn eurooppalaiseen ilmastonmuutosohjelmaan. Yhdyn täysin ja varauksetta kaikkeen siihen, mitä esittelijä Anneli Hulthénilla on sanottavanaan aiheesta, mutta yhtä asiaa en oikein ymmärrä, ja se on kansalaisille viestiminen. Viimeisten tulvien jälkeen on alettu vähitellen ymmärtää minkä tahansa mahdollisen ilmastonmuutoksen vakavuus, mutta hyvin harva tiedostaa toiminnan välttämättömyyden saati sitten on vakuuttunut siitä. Haluaisin esittää kolme ehdotusta, jotka saattaisivat helpottaa kansalaisille viestimistä.
Ensinnäkin mielestäni kansalaisille on annettava selkeä valinnan mahdollisuus. Vaikka jäsenvaltioilla on tässä tärkeä rooli, komissio voisi tehdä paljonkin valinnanmahdollisuuksien selvittämiseksi. Mitä esimerkiksi seuraisi moottoriteiden maksiminopeusrajoituksen alentamisesta 100 kilometriin tunnissa? Miten monia mahdollisuuksia meillä on vaikuttaa? Mitä tapahtuisi, jos jokainen asuintalo varustettaisiin aurinkopaneelilla tai käyttäisi säästölamppuja? Olisiko tämä vain pisara meressä vai olisiko sillä suurtakin merkitystä? Jos valinnan mahdollisuudet olisivat selkeitä, kansalaiset voisivat vaikuttaa ilmastonmuutoskysymykseen. Siten myös ilmastonmuutosta koskevat menettelyt voitaisiin ottaa mukaan ilmastostrategiaan.
Toiseksi ilmastonmuutospolitiikka olisi nivottava aiempaa tiiviimmin kehitykseen. Kestävään energiaan investointi on kallista mutta palkitsevaa. Maailmassa on tällä hetkellä 2 miljardia ihmistä vailla sähköä. Kestävä energia on paikallista ja se voi edistää valtavasti kehitystä. Tätä viestiä olisi Johannesburgin lisäksi välitettävä myös Brysselissä ja Strasbourgissa mieluusti päivittäin.
Kolmanneksi tarvitaan lippulaiva. Jäsenvaltioiden on investoitava yhdessä kestävän energian ja energiatehokkuuden kehittämiseen Airbus-hankkeen tapaan. Tutkimuksen kuudes puiteohjelma ja EY:n perustamissopimuksen 169 artikla tarjoavat tältä osin hyvät mahdollisuudet. Lippulaivahanke on näkyvä kansalaisille ja voi olla avainasemassa yleisen tietoisuuden kannalta.
Arvoisa komission jäsen, mielestäni ilmastonmuutospolitiikassa voisi olla hieman nykyistä enemmän puhtia. Olemme toistaiseksi välittäneet lähinnä kielteistä signaalia ja synkkää sanomaa. Kansalaisille viestimisen ja poliittisten näkökohtien korostaminen voisi lisätä kansalaisten osallistumista.

Langenhagen (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, olen juuri saanut tälle vahvistuksen useilta kalastusasioista vastaavilta ministereiltä, jotka kokoontuivat Reykjavikissa Islannissa. He tulivat Yhdysvalloista, Chilestä, Sri Lankasta, Tunisiasta, Färsaarilta, Norjasta jne. He ovat yhtä mieltä siitä, että Johannesburgissa oltiin tässä päätöksessä oikealla tiellä. Todellisia poliittisia päätöksiä tehdään melko harvoin. Kaikki vain pyrkivät kiillottamaan omaa tai maansa pyhää imagoa etenkin silloin, kun maailman huomio kohdistuu heihin.
Tällä kertaa kuitenkin tehtiin todellinen päätös kestävästä kehityksestä ja kalastuksesta, joka on kokenut kovia. Sopimus periaatekohdasta tehtiin hyvin nopeasti. Se on viesti siitä, että kaikesta on jo keskusteltu ja että nyt on toiminnan aika. Tämä oli Johannesburgissa annettu vetoomus maailmalle. Se on suunnattu myös meille, joilla on koti Euroopassa ja jotka istumme täällä parlamentissa.
Euroopan kalastuspolitiikan uudistusta ei yksinkertaisesti voida pitkittää. Sillä on suuri itseisarvo eikä sitä pidä käyttää etujen saamiseen politiikan muilla osa-alueilla osana läpinäkyvää neuvottelutaktiikkaa ja -peliä. Tätä kutsutaan myös ?puolitiehen vastaan tulemiseksi? kalastuksen kustannuksella. Johannesburgissa tämä myönnettiin suoralta kädeltä. Kalakannat on elvytettävä vuoteen 2015 mennessä. Nyt on toimittava nopeasti. Toivon, että tästä tulee yksi meidän ja Euroopan unionin onnistuneista uudistushankkeista, joka on tehtävä välittömästi ilman lisäviivytyksiä.

McNally (PSE).
Arvoisa puhemies, arvoisat komission jäsenet, puheemme tuntuvat teistä pian aiemman toistolta. Hyvä niin, sillä sehän tarkoittaa, että saamme viestimme läpi monikansallisessa ja puoluerajat ylittävässä toimielimessä. Olemme kaikki yhtä mieltä esimerkiksi siitä, että energia on ylivoimaisesti suurin kasvihuonekaasupäästöjen aiheuttaja. Osa meistä pitää ydinenergiaa kalliina, vanhentuneena ja mahdollisesti vaarallisena vaihtoehtona, joka ei tuo minkäänlaista ratkaisua energiaongelmiin. Olemme kuitenkin kaikki yhtä mieltä siitä, että liikenne on suurin energiaan liittyvien ongelmien aiheuttaja: fossiiliset polttoaineet on korvattava vaihtoehtoisilla energiamuodoilla, ja nopeasti, mutta miten? Myönnämme, että uusiutuvat energialähteet ja energiatehokkuus ovat avainratkaisuja. Tämä myönnettiin Johannesburgissa, mutta valitettavasti vain osittain. Meidän on kuitenkin toimittava nopeasti tässä kysymyksessä EU:n välityksellä. Ei pidä unohtaa, että Johannesburgissa myönnettiin energian tärkeä merkitys köyhyyden vähentämisessä ja että uusiutuvien energialähteiden ja energiatehokkuuden edistämistä kehitysmaissa koskeva EU:n uusi ohjelma Coopener on tärkeä ja auttaa pääsemään käsiksi osaan saatavilla olevasta rahoituksesta.
Myös naisten panos energiahuollossa on huomattava, jos otetaan huomioon heidän toimintansa kaikkialla kehitysmaissa.
Epäonnistuminen uusiutuvien energialähteiden käytölle asetettujen tavoitteiden toteuttamisessa - tästä epäonnistumisesta on omaksi häpeäkseen vastuussa lähinnä Yhdysvallat - voidaan korjata Euroopan unionin hyvällä tahdolla ja toimilla. Toimeenpanokysymyksestä sanoisin, että osallistuminen huippukokouksesta toiseen ei edistä asiaa millään tavoin. Ratkaisevaa on, mitä noiden huippukokousten välillä tapahtuu, ja kehotankin teitä, arvoisat komission jäsenet, käyttämään lainsäädäntövaltaanne ja valvontamahdollisuuksianne sen varmistamiseksi, että Johannesburgissa tehdyt lupaukset, riittämättöminäkin, lunastetaan.

Evans, Jillian (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, olin yksi Johannesburgin huippukokoukseen osallistuneista jäsenistä ja onnekas saadessani tavata joitakin niistä tuhansista, jotka matkustivat sinne kaikkialta maailmasta korostaakseen ihmisläheisten politiikkojen tarvetta. Meille toisteltiin jatkuvasti, että onnistuakseen huippukokouksen olisi tuotava muutos maailman köyhimpien ihmisten elämään.
Emme odottaneet dramaattisia muutoksia, joita emme myöskään saaneet aikaan, mutta hienoista edistystä oli kyllä havaittavissa. Esimerkiksi hallinnoinnin parantamisessa edettiin jonkin verran. Toivon, että parlamentti tukisi aktiivisesti ympäristöministerien yleismaailmallista osallisuutta YK:n ympäristöohjelmassa UNEPissa. Siitä voisi alkaa maailman ympäristöjärjestön perustaminen.
Tästä pääsemmekin toimeenpanoa ja valvontaa koskevaan keskeiseen kysymykseen. Tiedämme Rion jälkeisestä kokemuksesta, että sopimusten teko on yksi asia, mutta niiden toimeenpanon takaaminen onkin jo aivan toinen asia. Olemme iloisia vihdoinkin avautuneesta mahdollisuudesta panna Kioton pöytäkirja täytäntöön, mutta prosessi on ollut pitkä ja vaikea. Miten voisimme onnistua Johannesburgin jälkeenkin? Tähän ei ole selkeää vastausta. Vaikka Johannesburgin julistuksessa sitoudutaan kattavaan prosessiin, mikä tarkoittaa kaikkien huippukokoukseen osallistuneiden ryhmien mukaan ottamista, miten tämä aiotaan toteuttaa? Alueellinen ja paikallinen taso ovat niin ikään tärkeitä. Tiedämme, miten yksityinen sektori otetaan mukaan, mutta miten se tapahtuu hallituksen eri tasoilla?
Olen tyytyväinen myös siihen, että toimet, joilla bioteknologia pyrittiin sisällyttämään olennaiseksi osaksi kestävää kehitystä, torjuttiin Johannesburgissa Yhdysvaltain ponnisteluista huolimatta. Tämä tapahtui juuri silloin, kun huippukokouksessa yritettiin jälleen inhimilliseen kriisiin vedoten tuputtaa geenimuunneltujen elintarvikkeiden muodossa annettavaa apua eräille maailman köyhimmille maille. Tämä poistaa valinnanvapauden, alentaa ihmisarvoa ja on kestävän kehityksen vastaista. Meidän on jatkossakin vastustettava tällaista toimintaa.

Sornosa Martínez (PSE).
Arvoisa puhemies, arvoisat komission jäsenet, suhtaudumme kriittisesti Johannesburgin kestävän kehityksen huippukokouksen tuloksiin sen vuoksi, että odotimme siltä itse asiassa paljon enemmän. Tiedostamme maapallon kriittisen ja heikkenevän tilan, ilmansaastumisen, luonnonvarojen riittämättömyyden ja äärimmäisen köyhyyden, jossa suurin osa väestöstä elää ja mikä tarkoittaa, että ihmisiä elää ja kuolee epäinhimillisissä oloissa ja että he joutuvat muuttamaan muihin maihin, joissa olot ovat paremmat kuin heidän kotimaassaan. Vaikka on totta, että sopimuksia on tehty, totta on myös se, että monet muut sopimukset ovat jääneet tekemättä. Arvoisa komission jäsen Wallström, sanoitte, että nyt on aika ryhtyä sanoista tekoihin, ja niin sanoi myös YK:n pääsihteeri hieman toisin sanoin mutta yhtä painokkaasti. Tämä ei kuitenkaan ole ollut mahdollista, ja Euroopan toimielinten hyvästä tahdosta huolimatta emme ole kyenneet ratkaisemaan ongelmia niiden sopimusten teossa, joiden piti tarjota vähimmäispohja maailman vakavien ongelmien ratkaisemiseen.
Komission jäsen on uskoakseni oikeassa sanoessaan, ettei turhautuneisuuden pidä tarkoittaa sitä, että me poliitikot lopettaisimme kunnianhimoisten esitysten teon. Turhautuneisuuden pitäisi vain lisätä kunnianhimoamme, ja meidän on Euroopan toimielimissä, komissiossa, neuvostossa ja parlamentissa edes vapaaehtoisin sopimuksin edettävä näissä esityksissä, joita on paljon enemmän kuin nyt käsittelyssä olevat, sillä maailman elinolojen säilyminen saattaa riippua siitä esimerkistä, jonka annamme Euroopan unionissa, jossa meillä on poliittista tahtoa.
Jos kaikki ihmiset ja maat osoittavat sanojen sijasta teoillaan tuota poliittista tahtoa ja sitoutumista sopimuksiin, ohjelmiin ja määräaikoihin, nykyään yhä vapaaehtoiset sopimukset voitaisiin ulottaa myös muihin maihin, ja kymmenen vuoden kuluttua Euroopassa olisi kenties niin hyvä käytäntö, ettei Johannesburg voisi olla sitä mitä se oli nyt.

Lage (PSE).
Arvoisa puhemies, arvoisat komission jäsenet, mieleeni muistuu ranskalaisen filosofin Voltairen karrikoima optimismi Panglossin hahmossa. Tuo optimismi juontuu itse asiassa saksalaisen filosofin Leibnizin filosofiasta, jonka mukaan ?kaikki on mitä parhaiten parhaassa kaikista mahdollisista maailmoista?. Voltaire vastaisi tähän kuitenkin luomalla niin ikään hyvin vaikuttavan karikatyyrisen hahmon niistä, jotka ajattelevat nykyisin, että kaikki on mitä huonoiten huonoimmassa kaikista mahdollisista maailmoista. 
Tämä lähes fantasianomainen pessimismi, joka on läsnä monissa puhujissa, monissa politiikoissa ja monissa parlamentin jäsenissä, on perusteeton. Se on perusteeton sen vuoksi, että Johannesburgin kokouksessa, sellaisena kuin minä sen näen, määritettiin oikea suunta eteenpäin ja tehtiin tilanteesta oikeanlainen arvio. Euroopan unioni toimi oikein tuossa kokouksessa, joten meidän olisi onniteltava unionia jatkuvan kritisoinnin sijaan. 
Huippukokous oli askel oikeaan suuntaan, mutta meidän on otettava huomioon myös, että rikkaat maat joutuvat maksamaan Johannesburgissa esitetyistä toimintamalleista ja että on luotava valvontajärjestelmät sen varmistamiseksi, että siirrytään sanoista tekoihin, kuten täällä on jo todettu. Sanoisin myös, että Johannesburgin kokous paljasti eräitä pelkojamme ja heikkouksiamme maailman ongelmien arvioimisessa. Haluan korostaa näistä vain yhtä, joka liittyy syntyvyyden säännöstelyyn ja maailman väestöön. Ei ole mitään mieltä jättää tätä kysymystä käsittelemättä Voltairen tuomitseman uskonnollisen ehdottomuuden pelossa tai koska pelkäämme saavamme Malthusin kannattajien leiman. Me kaikki tiedämme vallan hyvin, että köyhyyttä ja luonnon pilaantumista esiintyy erityisesti maissa, joissa väestönkasvu on vilkkainta. Sen vuoksi syntyvyyden säännöstelyä ja maailmanväestön säännöstelyä ei voida sivuuttaa missään keskustelussa, joka koskee maapallon säilymistä ja entistä ihmisarvoisempaa elämää.

Puhemies.
Seuraavaksi ovat vuorossa poliittisten ryhmien edustajien puheenvuorot. Hyvänä uutisena voin kertoa, että voin joustaa puheajoissa: niitä voidaan jatkaa puhujien niin halutessa.

Wijkman (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, edellinen puhuja viittasi Voltaireen. Sallinette minun puolestani viitata tanskalaiseen kirjailijaan Hans Christian Anderseniin, joka kirjoitti meille monille tutun tarinan keisarin uusista vaatteista. Toisinaan minusta tuntuu, että käymämme keskustelu muistuttaa hieman juuri tuota tarinaa. Kaikki voivat nähdä, että keisari on alasti, mutta emme halua tai rohkene sanoa sitä ääneen.
Kuulun siis niihin, jotka eivät voi pitää Johannesburgin kokousta onnistuneena. Minusta oli hyvä, että kokous pidettiin, että siellä luotiin paljon yhteyksiä ja tehtiin monia hyviä päätöksiä. Kun otetaan huomioon pienen maapallomme ongelmat, kuten yhä nopeasti leviävä köyhyys, tarttuvien tautien leviäminen, lukuisat ympäristöongelmat ja etenkin valtaisan nopea teknologian kehitys useilla aloilla, tarvitsemme jonkinlaisen lainsäädäntökehyksen, jos haluamme maailman toimivan. Johannesburgin saavutuksemme eivät riitä. Valitettavasti pelkään pahoin, että tapaamme täällä jälleen viiden tai kymmenen vuoden kuluttua ja huomaamme tuolloin, että hyvin monet niistä ongelmista, jotka aivan perustellusti määriteltiin Johannesburgin yhteydessä, ovat pahentuneet entisestään. 
Ottaisin nyt esille kysymyksen, jossa olisi mielestäni vielä paljon toivomisen varaa Johannesburgissa saavutetun lopullisen tuloksen suhteen. Jo vuonna 1992 Rio de Janeirossa ymmärrettiin, etteivät nykyiset tuotanto- ja kulutustavat toimi seitsemän tai kahdeksan miljardin ihmisen maailmassa. Samaan aikaan kaikki haluavat köyhien maiden kehittyvän. Sen vuoksi on selvää, että tuotanto- ja kulutustapojen on muututtava. Toivoin Johannesburgilta rikkaiden maiden todellista sitoutumista köyhien maiden tuotanto- ja kulutustapojen uudistamiseen. Tämä pätee energiantuotantoon, joka laajenee nyt kovaa vauhtia, sekä liikenteeseen, kemikaaleihin, jätteiden käsittelyyn, maatalouteen ja vesihuoltoon. Kiinan, Intian, Meksikon, Indonesian ja Brasilian kaltaiset maat investoivat vuosittain satoja miljardeja dollareita tai enemmänkin energian tuotantoon. Suurin osa siitä on hiiliteknologiaa. On omien etujemme mukaista auttaa kehitysmaita suotuisten lainojen, tukien ja teknisen yhteistyön muodossa sen varmistamiseksi, että vaadittu energian kehittäminen myös todella tapahtuu ympäristöä säästävästi ja tehokkaasti. Meiltä puuttuvat valitettavasti välineet tähän. Kannatan kestäviä energiamuotoja koskevia komission aloitteita. Tämä oli mielestäni erinomainen asia etenkin, kun otetaan huomioon komission aiemmat epäilyt toimia ponnekkaasti tällä alalla. Edistän omalta osaltani kernaasti yksityiskohtien selvittelyä, mutta tämä toimi on kovin rajallinen suuriin tarpeisiin nähden.
Tarvitsemme mielestäni täysin toisen mittakaavan toimia. Olemme nähtävästi ymmärtäneet tämän liian myöhään. Tulemme epäilemättä tältä osin lisäämään resursseja muutaman vuoden kuluttua, mutta niitä kaivattaisiin nyt.
Saanen lopettaa toteamalla, että odotamme kenties yksinkertaisesti liikaa tämäntyyppiseltä kansainväliseltä yhteistyöltä. Komission jäsen Wallström teki mielestäni aivan oikean huomion Johannesburgin huippukokouksen jälkeisinä päivinä. Hän totesi, että meidän on kenties löydettävä muita keinoja ja määriteltävä maat, jotka haluavat mennä eteenpäin, ja hän sanoi toivovansa, että Euroopan unionin jäsenvaltiot lukeutuisivat näihin maihin. Meidän kannattaisi kenties luoda kumppanuuksia nykyistä laajempaa ja nopeampaa kehitystä haluavien yhtiöiden sekä muun muassa kansanliikkeiden ja tutkijoiden kanssa, jotta voisimme edetä nopeammin tietyillä aloilla, joilla tilanne on erityisen kriittinen. Meiltä yksinkertaisesti puuttuu sellainen kansainvälinen poliittinen järjestelmä, joka sopisi nykyiseen kehityskulkuun, jossa niin monet erityyppiset ongelmat edellyttävät yhteisiä sääntöjä.
Odotan kiinnostuneena komission aloitteita tällä alalla. Pyytäisin komissiota ottamaan parlamentin mukaan kuhunkin yksittäiseen aloitteeseen jo varhaisessa vaiheessa. Meillä ei ole ollut mahdollisuutta esittää mielipiteitä komission vesi- ja energia-aloitteista, mikä on jokseenkin turhauttavaa, kun otetaan huomioon kiistaton sitoutuminen tähän alaan ja siihen liittyvä mielenkiinto.

Scheele (PSE).
Arvoisa puhemies, haluaisin heti aluksi hieman jatkaa jäsen Wijkmanin vertausta Hans Christian Andersenin satuun keisarin uusista vaatteista. Uskon, että täällä parlamentissa on tarpeeksi monta jäsentä, jotka huomatessaan keisarin täysin alastomaksi, uskaltaisivat sanoa sen ääneen täysistunnossa. Sekä Euroopan unionin roolin että Johannesburgin huippukokouksen tulosten arviointi on uskoakseni hyvin vaikeaa. Yksikään meistä ei ole tyytyväinen noihin tuloksiin. Olisimme toivoneet pidemmälle meneviä tuloksia monilla aloilla. 
Haluan kuitenkin sanoa, että minusta Euroopan unionilla eli Euroopalla on ollut myönteinen tehtävä ja että se oli myös hyvin koordinoitu. Tältä osin on sanottava myös, että Euroopan unionin ja ehdokasvaltioiden välinen koordinaatio toimi hyvin kaikkein tärkeimpien vaatimusten osalta. En tietenkään ole tyytyväinen komission suhtautumiseen meihin enkä sen tiedotuspolitiikkaan. Haluan kääntyä suoraan komission jäsenen Nielsonin puoleen ja sanoa, ettemme odottaneetkaan, että kaikkiin vaatimuksiimme vastattaisiin, mutta joskus musiikissa merkitsee sen sävellaji, ja olimme joissakin tilanteissa tyytymättömiä tapaan, jolla parlamentin jäsenten kanssa neuvoteltiin tai jolla heitä puhuteltiin. 
Osallistuin tuohon valtuuskuntaan kehitysyhteistyövaliokunnan jäsenenä. Yksi Johannesburgin keskeisistä aiheista oli luonnollisesti kehityksen rahoitustapa. Selvää oli myös, ettemme aio palata Monterreyta edeltävään tilanteeseen. Yleisesti pohditaan, kannattaako tämänkaltaisia YK:n huippukokouksia järjestää niin usein, kun tulos on se, että esimerkiksi kestävän kehityksen kokouksen asialista jäi kovin laihaksi. Tämä ei tietenkään ole komission tai parlamentin vaan YK:n vastuulla. 
Haluan kysyä komissiolta suoraan, miten valvomme Monterreyssa tehtyä lupausta myöntää keskimäärin 0,39 prosenttia bruttokansantuotteesta kehitysyhteistyöhön vuodesta 2006 alkaen? Toimitetaanko parlamentille kehitysyhteistyötä koskevia selvityksiä? Itse tulen Itävallasta, ja tässä suhteessa en ole kovin ylpeä maastani, joka kuuluu kehitysyhteistyötä vähiten tukevien joukkoon. Nyt itse kysymykseen. Tiedän, ettette voi laatia jäsenvaltioiden talousarvioita, mutta millaisia seurantatoimia aiotte toteuttaa myös parlamentin kannalta? 
Johannesburgissa sivuutettiin lähes täysin väestönkasvua ja lisääntymisterveyttä koskevat kysymykset. Lopullisen tekstin sanamuoto on vähintäänkin epämääräinen. Siinä viitataan terveyteen ja äiteihin, mutta ei lisääntymisterveyteen, joka yhdessä perhesuunnittelun kanssa on käsittääkseni yksi kestävän kehityksen tärkeistä kysymyksistä. Haluan kuitenkin ilmaista kiitollisuuteni siitä selkeästä kannasta, jonka Euroopan unioni otti näihin kysymyksiin. Mehän tiedämme, että Yhdysvallat ja fundamentalistiset valtiot ovat olleet kaikenlaisen kehityksen tiellä ja että Kairossa laaditun toimintaohjelman vaatimuksia lisääntymisterveydestä ei ole noudatettu.

Maaten (ELDR).
Arvoisa puhemies, parlamentin ensisijaisena tehtävänä on valvoa komissiota ja yleisesti ottaen neuvoston ja komission saavutuksia Johannesburgissa. Tämä keskustelu on mielestäni osoitus siitä, että voimme suhtautua melko myönteisesti Euroopan panokseen. Komission jäsen Wallström oli mielestäni oikeassa sanoessaan, että Euroopan unioni oli Johannesburgin huippukokouksen liikkeellepaneva voima. Nähdäkseni Johannesburgin tulokset jäivät kuitenkin sisällöltään laihoiksi pikemminkin EU:n ponnisteluista huolimatta kuin niiden takia. Voimme mielestäni olla tyytyväisiä omaan panokseemme kokouksessa.
Johannesburgin tulos jäi kuitenkin laajasti ajateltuna laihaksi. Yhdelläkään alalla ei asetettu todellisia sitovia tavoitteita, eikä minkäänlaisia seuraamuksia vahvistettu tavoitteiden saavuttamatta jättämiselle. Tämä johtuu uskoakseni siitä, että tavoitteet olivat liian abstrakteja. Kaikki toki haluavat entistä puhtaampaa vettä, vähemmän köyhyyttä ja lisää koulutusta, mutta valtioiden ja hallitusten päämiesten olisi mielestäni suunnattava energiansa saavutettavissa oleviin ja konkreettisiin hankkeisiin. Rion kokous opetti meille, että on ajan haaskuuta tehdä sopimuksia, joita ei voida panna täytäntöön.
Tästä huolimatta kokouksessa päästiin muutamiin myönteisiin tuloksiin, joista tässä keskustelussa on puhuttu. Haluaisin mainita kehityksen etenkin entistä puhtaamman veden, hygienian ja tautien ennaltaehkäisyn aloilla. Nämä ovat luonnollisesti elintärkeitä asioita etenkin maailman köyhimmälle väestönosalle. Eräs toinen myönteinen kehitysaskel on se, mistä on lopultakin mainittu kalastusta ja energiaa koskevissa asiakirjoissa, vaikka energiaa koskevat asiakirjat olisivat voineet olla hieman rakentavampia tuuli- ja aurinkoenergiaa sekä vesivoimaa koskevien lukujen osalta. Tämä ei kuitenkaan aiheuta ongelmia EU:ssa, vaikka se on johtanut suuriin ongelmiin muualla. Noissa asiakirjoissa ollaan optimistisia, ja jopa maataloutta ja maataloustukia koskevassa tekstin johdanto-osassa ollaan mielestäni optimistisia. Tämä ei kuitenkaan ole EU:n ansiota. Päinvastoin EU olisi itse asiassa voinut olla hieman mukautuvampi tässä suhteessa. EU:n sisäinen tilanne on kuitenkin kaikkien tiedossa. Meidän on muodostettava tästä myönteisempi kanta, mitä nopeammin sen parempi. Maatalous on edelleen heikko kohtamme kansainvälisissä neuvotteluissa. Tästä voimme syyttää vain itseämme, ja tämä vaatii panostamista. On puhuttu myös ympäristölle haitallisista tuista, ja tiedämme, että komission jäsen Wallström haluaisi ottaa tämän asian esille EU:ssa. Tämä liittyy maataloustukiin mutta myös kaikenlaisiin muihin EU:ssa myönnettäviin tukiin, sillä tukia myönnetään myös maailmanlaajuisesti. Johannesburgissa saatujen vaatimattomien tulosten pitäisi kannustaa siihen, että kysymys saisi ensisijaisen aseman EU:ssa ja sen ulkopuolella.
Haluan lopettaa kommentoimalla parlamentin valtuuskunnan roolia. Minun ei pitänyt tätä ensin mainita, mutta koska aihe on nyt tuotu niin selvästi julki, haluan sanoa siitä muutaman sanan. Kollegamme Moreira da Silva muuten johti valtuuskuntaa erinomaisen hyvin. Haluan ryhmämme puolesta kiittää häntä tavasta, jolla hän tästä tehtävästä suoriutui. Haluan kiittää myös puheenjohtajavaltiota Tanskaa. Me - ainakin Johannesburgin huippukokoukseen osallistuneet ryhmäni jäsenet - olimme tyytyväisiä kokouksen viestintään. Olen kuitenkin hieman hämmästynyt komission jäsen Nielsonin kommenteista tältä osin. Ymmärrän kyllä, että on epämiellyttävää olla hankalien parlamentin jäsenten valvottavana, mutta meidän on yhdistettävä voimamme entistä tehokkaammin tällaisina aikoina. Meidän on saatava aikaan tukea entistä laajemmalta rintamalta. Minusta kokoukseen osallistuneilla jäsenillä oli myönteinen asenne, ja yhteistyön ja viestinnän tehostaminen koituu kaikkien hyödyksi. Komission jäsenen kommenttien happamuus yllätti minut, sillä ilmapiiri on jo nyt tarpeeksi hapan ilman komission jäsenen happamia huomioita. 
Näin ollen toivon, että parlamentin, neuvoston ja komission välistä yhteistyötä saadaan tulevaisuudessa tehostettua myös muissa kokouksissa, koska sillä on merkitystä myös muissa yhteyksissä. Joustava yhteistyö edellyttää myönteistä asennetta paitsi parlamentin myös muiden toimielinten taholta, ja tämä hyödyttää lopuksi meitä kaikkia.

Papayannakis (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, kaikella kunnioituksella komissiota ja neuvostoa kohtaan, täällä Euroopan parlamentissa tekemämme arviot perustuvat ennen Johannesburgin kokousta hyväksymiimme päätöslauselmiin. Hyväksyimme nuo päätöslauselmat ja pidimme yllä keskustelua, joten minulla ei näin ollen ole halua kyseenalaistaa kaikkia niitä myönteisiä puolia, joita olemme Johannesburgin kokouksesta löytäneet, tai komission jäsenen Wallströmin taikka Johannesburgissa olleiden jäsenten sanomisia. En toista niitä ja kieltäydyn niin ikään toistamasta niitä kokouksen negatiivisia puolia, kuten yksityiskohtia, kehitysapukysymystä ja uusiutuvia energialähteitä, joista kollegani ovat jo puhuneet.
Jos sallitte, kommentoisin muutamia muita seikkoja, jotka saivat kokouksessa kenties liian vähän huomiota. Totesimme ennen Johannesburgin kokousta, että meidän on löydettävä tasapaino kehityksen ja kaupan sekä kehityksen ja ympäristönsuojelun välille. Tuota tasapainoa ei löytynyt. Johannesburgin julistus on täynnä viittauksia, varauksia ja ehtoja vain sen varmistamiseksi, ettei kauppaa sotketa mukaan. Julistus on laadittu WTO:ta osittain silmällä pitäen, sillä ei ole toista samassa asemassa olevaa ja yhtä vaikutusvaltaista elintä. Tämä on totuus. Se ei ole hyvä asia, en sano, että se olisi kohtalokastakaan, mutta totuus se on joka tapauksessa. 
Toinen huomiomme oli tarve sisällyttää ympäristönsuojelun kustannukset omaan tuotantoomme ja kulutukseemme mahdollisimman käytännönläheisesti. Tämä edellyttää tiettyjä asioita, kuten veroja, kieltoja, poliittisia järjestelyjä ja joukon aiheita, joista on keskusteltava, mutta sen sijasta olemme antaneet lausunnon, jossa toteamme välttämättömäksi muuttaa tuotanto- ja kulutustapoja. Miksipä ei? Tämä on mielestäni ihan kunnianhimoinen ajatus, mutta lausunnossa ei mainita, miten tapoja pitäisi muuttaa. Minun ja myös ensimmäisen vuoden taloustieteiden opiskelijoitteni mielestä tämä on täysin käsittämätöntä.
Kolmas huomiomme oli, että meidän pitäisi edes yrittää pitää kiinni Riossa tehdyistä lupauksista ja myös rakentaa niiden varaan sekä panna ne täytäntöön. Miten on esimerkiksi ennaltaehkäisyn periaatteen laita? Miksi omaksuimme tällaisen ennalta ehkäisevän asenteen? Mitä se tietää tulevaisuuden kannalta? Mitä se tietää menettelyille, joita me, Yhdysvallat ja muut haluamme soveltaa? Miksi Yhdysvallat oli niin itsepintainen?
Neljäs korostamamme kohta oli ympäristönsuojelun ja kestävän kehityksen politiikka ja kansainvälinen ulottuvuus. Mitään ei kuitenkaan saatu aikaiseksi. Kaikella kunnioituksella, sen lisäksi, että ympäristöjärjestön perustaminen epäonnistui, kysymys siivottiin pois tieltä jo paljon ennen itse kokouksen alkua, ja kaikki keskustelut vanhojen ja uusien elinten eli Bretton Woodsin ja Maailman kauppajärjestön välisen poliittisen yhteensovittamisen lisäämisestä - poliittisena tavoitteena esimerkiksi kestävä kehitys - sysättiin syrjään. Miksi? Miten meidän oletetaan jatkavan sellaista ajatuslinjaa, jonka mukaan asetamme tavoitteita, toteutamme toimenpiteitä, valvomme ja tarkastamme sekä asetamme seuraamuksia? Tästähän hallinnoinnissa on pohjimmiltaan kyse, ei sen enemmästä eikä vähemmästä. Jos nimittäin hallinnoinnilla tarkoitetaan vain kehitysmaiden moralisoimista, se on liian vähän ja hyvin tekopyhää meidän osaltamme, oli se siten miten hyödyllistä tahansa. Kauniita puheita kyllä pidettiin, mutta niissä ei asetettu tavoitteita, keinoja tai määräaikoja, joten meidän on pidettävä tätä silmällä. 
Ehdotan ja vaadin, että asiaa on pohdittava. Euroopan parlamentin on pakko jollakin tavoin - esimerkiksi työjärjestyksen nojalla - voitava perustaa väliaikainen valiokunta, jonka tehtävänä olisi jatkuvasti valvoa kaikkien näiden kauniiden lupausten toteutumista käytännössä Johannesburgissa laadittujen yleislinjojen mukaisesti. Näin voimme seurata myös komission ja keväällä pidettävän Eurooppa-neuvoston saavutuksia sekä kansainvälisiä tapahtumia, ettei meidän käy kuten Epimetheukselle niin, että ilmoitamme haluistamme vasta jälkikäteen emmekä valvo tilanteen kehitystä.

De Roo (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, olkaamme rehellisiä: Johannesburg ei ollut menestys. Tulokset olivat pettymys, mutta olen tyytyväinen siihen, että komissio on nyt antanut tasapainoisen arvion, joka eroaa sen välittömästi kokouksen jälkeen esittämistä ylioptimistisista mielipiteistä. Jos kokousta pitäisi arvioida Hollannin arvoasteikossa, se saisi asteikolla neljästä kymmeneen meiltä arvosanan neljä, toisin sanoen hylätyn.
Minun on pakko oikaista komissiota biologista monimuotoisuutta koskevassa asiassa. Biologisen monimuotoisuuden häviämisen pysäyttämisestä vuoteen 2010 mennessä ei ole sovittu maailmanlaajuisesti. On päätetty ainoastaan siitä, että lajien häviämistä vähennetään huomattavasti. Taas viime keväänä Haagissa 100 ministeriä vaati biologisen monimuotoisuuden häviämisen pysäyttämistä vuoteen 2010 mennessä, kuten olemme myös Euroopassa vaatineet.
Kyse on luonnollisesti siitä, minkä vuoksi Euroopan saavutukset ovat jääneet niin vähäisiksi. On kieltämättä totta, että Yhdysvallat pani kampoihin lähes kaikessa, mutta myös monet G77-ryhmän maat ovat kyllästyneet lunastamatta jääneisiin lupauksiin. Niille luvattiin kehitysavun lisäämistä, vaikka tosiasiassa sitä on vähennetty. Sen vuoksi on loogista, että G77-maat ovat keskittyneet perinteiseen taisteluun köyhyyttä vastaan ja puhtaan juomaveden, hygienian ja energiansaannin puolesta köyhien hyväksi. Tämän ne saivat, mikä on myönteinen asia. 
Meidän on kuitenkin syytä katsoa peiliin. Liian moni avainhenkilö Euroopassa, etenkin komission jäsenet Lamy ja Nielson, piti Johannesburgia vain Dohan ja Cancúnin välietappina. Sen vuoksi Euroopalla ei ole juuri mitään tarjottavaa G77-maille. Tätä ei auta se, ettemme vieläkään ole uudistaneet maatalouspolitiikkaamme ja että pidämme omia kauppaetujamme kestävää kehitystä tärkeämpinä. Emme ole hoitaneet omia velvollisuuksiamme maataloutta, kalastusta, liikennettä, energiaa tai raaka-aineiden käyttöä koskevissa kysymyksissä. 
En usko tällaisten megakokousten toimivuuteen tulevaisuudessa. Meidän olisi järjestettävä pikemminkin YK:n kokouksia, joissa asetettaisiin erityistavoitteita. Paras esimerkki tällaisesta kokouksesta on Kioton kokous. On mahdotonta tehdä maailmanlaajuista yleissopimusta, joten Euroopan olisi toimittava johdonmukaisesti edes omalla tontillaan. Tarvitsemme esimerkiksi YK:n yleissopimusta, jolla monikansalliset yritykset saadaan laatimaan yhteiskunnallisia ja ympäristöllisiä kysymyksiä koskeva raportti, jonka tarkastuksen suorittaa riippumaton tarkastaja. Tämä voitaisiin aloittaa Euroopasta. Myös suuryritysten olisi noin 5-10 vuoden kuluessa sitouduttava soveltamaan Euroopan ulkopuolella samoja ympäristöstandardeja kuin Euroopassa. Volkswagen tekee jo niin. Etelä-Afrikassa ja Namibiassa ei ole ympäristölainsäädäntöä saati sitten sen täytäntöönpanojärjestelmää. Emme voi odottaa, että ympäristöasioissa saataisiin aikaan maailmanlaajuinen lainsäädäntö.
Toinen esimerkki on metsien hakkuu. Riossa epäonnistuttiin yleissopimuksen teossa, samoin Johannesburgissa, mutta me Euroopassa voimme tehdä asialle jotakin. Miksei Euroopan komissio ehdota selkeää ympäristömerkkiä puutavaralle ja puutuotteille? Ekologinen puutavara voisi saada vihreän ympäristömerkin ja sääntöjenvastaisesti tuotettu puutavara punaisen. Ryhmäni toivoisi, että omaksuisimme kauppapolitiikkaa koskevan tasapuolisen lähestymistavan. Toivon, että komission jäsen Wallström osallistuisi Cancúnin kokousta valmisteleviin kokouksiin ja edustaisi Eurooppaa tuossa vuoden kuluttua järjestettävässä kokouksessa, sillä tämä on ainoa tapa todistaa, että otamme kestävän kehityksen vakavasti.

Blokland (EDD).
Arvoisa puhemies, kestävä kehitys ilmentää mielestäni Jumalan ihmiskunnalle antamaa tehtävää vaalia ja suojella maapalloa. On elintärkeää löytää tasapaino yhteiskunnallisten, taloudellisten ja ympäristöllisten tekijöiden välillä. Meidän olisi pyrittävä tähän tasapainoon sekä teollisuus- että kehitysmaissa. Johannesburgin huippukokous huipentui toimintasuunnitelmaan, jossa keskitytään lähinnä taloudellisiin eikä niinkään ympäristöä koskeviin päämääriin. Sen vuoksi tuskin voidaan puhua tasapainosta.
Riossa laadittiin kymmenen vuotta sitten oikeudellinen kehys ilmastoa ja biologista monimuotoisuutta koskevia kysymyksiä varten. Ilmastosta on laadittu Kioton pöytäkirja, mutta sen ratifiointi ja täytäntöönpano ovat vielä erityinen huolenaihe. Biologista monimuotoisuutta koskevassa kysymyksessä valitsimme status quon kymmenen vuotta sitten. Kuten jäsen de Roo aiemmin mainitsi, tavoite vesitettiin Johannesburgissa siten, että sovittiin biologisen monimuotoisuuden häviämisen vähentämisestä. Kokouksessa ei myöskään päästy lopulliseen sopimukseen kestävistä energiamuodoista. Euroopan suurista tavoitteista huolimatta - ja tästä ei komission jäseniä voida kritisoida - maailmanlaajuinen kestävä kehitys ei ole saanut lisävauhtia.
Onneksi kerrottavana on myös monia myönteisiä asioita, joihin kuuluvat juomavettä ja hygieniaa, kemikaaleja, kalakantoja, köyhyyden poistamista, nälänhätää ja lapsikuolleisuutta koskevat tavoitteet. Sen sijaan kehitysavusta on sanottava, että rikkaat maat ovat jo kymmenen vuoden ajan luvanneet myöntää siihen 0,7 prosenttia bruttokansantuotteestaan. Koska tuo taso saavutetaan? Olisin toivonut tälle määräaikaa.
Köyhyyden torjumisella voidaan luoda mahdollisuudet ympäristönsuojelulle, sillä on totta, että jos ihmiset ovat vailla ruokaa, asuinsijaa ja puhdasta juomavettä, ympäristönsuojelu on usein toissijainen huolenaihe. Toisin sanoen meidän on luotava ympäristönsuojelun tukirakenteet, minkä vuoksi ensisijaisena tehtävänämme on toimia köyhyyden torjumiseksi. 
Jos Johannesburgin toimintasuunnitelmassa esitetty sopimus siitä, että kaupan ei pidä vaikuttaa kehitysmaiden kehittymiseen, otetaan vakavasti ympäristöalalla, sillä on kauaskantoisia seurauksia Euroopan maatalous- ja kauppapolitiikkaan. Haluaisin kuulla molempien komission jäsenten mielipiteet tästä.
Moni näyttää olevan tyytyväinen Johannesburgissa järjestetyn YK:n kestävän kehityksen huippukokouksen tuloksiin. Nähtäväksi jää, näkevätkö lapsenlapseni asiat samassa valossa 20 vuoden kuluttua. Tämä on kuitenkin vaatimuksena, jos otetaan huomioon Brundtlandin lupaus laatia kestävälle kehitykselle hyvä määritelmä. Tavoitteiden toteutuminen auttaa tässä varmasti.

Della Vedova (NI).
Arvoisa puhemies, arvoisa tehtävää hoitava neuvoston puheenjohtaja, arvoisat komission jäsenet, nähdäkseni me kaikki tuemme vakaasti tarvetta parantaa ympäristön laatua. Olen kuitenkin vakuuttunut, että on lähdettävä siitä käsityksestä, etteivät elämänlaatu eikä monessa mielessä myöskään maailman ympäristön laatu ole huononemassa toisin kuin jotkut haluavat uskotella, ja että täten on syytä torjua kauhukuvien lietsontaa. Viittaan tällä niihin uhkakuviin, jotka luonnehtivat 1970-luvun ympäristöliikkeitä Tukholmasta aina Rooman klubiin asti ja jotka kyllä myöhemmin unohdettiin. Tämä ei kuitenkaan vähennä velvollisuuttamme löytää ratkaisuja ympäristöongelmiin, jotka olivat esityslistalla myös Johannesburgissa. 
Haluan muistuttaa kahdesta asiasta. Ensinnäkin olen vakuuttunut, että - tästä kolleganikin ovat muistuttaneet useaan otteeseen - yksi tärkeä tekijä useiden kansojen elämänlaadun ja siten ympäristön parantamisessa on markkinoiden avaaminen kansainväliselle kaupalle. Parlamentissa voimakkaasti kritisoitu Yhdysvallat on mielestäni tässä oikeassa, ja Euroopan on tehtävä mielestäni nykyistä enemmän maatalouspolitiikan, maatalouden protektionismin ja muunlaisen kaupallisen protektionismin osalta. On syytä muistaa, että kaikki paitsi aseet -aloite, jolla komissio niin kovin ylpeilee, ja osittain syystä, edellyttää kaikkien maataloustullien ja -kiintiöiden poistamista vuoteen 2009 mennessä kaikkein köyhimmistä maista tuotavien tuotteiden, kuten sokerin, riisin ja banaanin kohdalla. Tämä on lupaus, joka meidän eurooppalaisten on lunastettava.
Toiseksi ympäristöä suojellaan eniten demokraattisissa maissa, joissa kunnioitetaan ihmisoikeuksia ja joissa on avoin talous. Täällä on puhuttu kehitysavun lisäämisestä. Tarkoitus on hyvä, mutta haluaisin kuitenkin muistuttaa etenkin Euroopan komission jäseniä ja komission jäsen Nielsonia siitä, että suuri osa Euroopan myöntämästä avusta menee diktatuurien ja ei-demokraattisten maiden rahoittamiseen, eikä näissä maissa harjoiteta avointa taloutta. Kehitysavulla ei paranneta näissä maissa sen enempää ympäristön laatua kuin ympäristöpolitiikkaakaan.

Haarder
Arvoisa puhemies, haluan kiittää teitä kaikkia hyvästä ja kattavasta keskustelusta. Haluan aloittaa kiittämällä jäsen Moreira da Silvaa ja jäsen Maatenia heidän ystävällisistä sanoistaan EU:n toimielinten välisestä yhteistyöstä Johannesburgissa. Välitän nämä sanat edelleen Tanskan ympäristöministerille, joka tapaa tänään kiinalaisen ministerikollegansa keskustellakseen myös niistä aiheista, joista me keskustelemme tänään. Kuten tiedätte, Kööpenhaminassa järjestetään tänään EU:n ja Kiinan välinen huippukokous, joten Tanskan ympäristöministeri ei päässyt tänne tänään. 
Jäsen Scheele toivoi, että toimintaa olisi koordinoitu myös ehdokasvaltioiden kanssa. Minulle on kerrottu, että ehdokasvaltioihin pidettiin itse asiassa päivittäin yhteyttä. Minustakin tämä on hyvin tärkeää. Jäsen Scheele väitti, ettei julistuksessa mainittu sanallakaan naisia ja terveyttä, mutta haluaisin kiinnittää huomionne siihen, että julistuksessa todettiin hyvin konkreettisin sanoin, että ympäristön uhkia terveydelle on vähennettävä. Tämän olisi tapahduttava ihmisoikeuksia ja perusvapauksia kunnioittaen sekä kansallisen lainsäädännön ja kulttuuristen ja uskonnollisten arvojen mukaisesti. Näin ollen jonkinlainen maininta tästä oli.
Panin merkille jäsen Langen toiveen siitä, että parlamentin jäsenet ottaisivat osaa aamuistuntoihin. Panin tämän merkille. En voi luvata mitään tästä tänään, mutta meidän on opittava kokemuksesta, joten olen kiitollinen ehdotuksesta. 
Moni on käsitellyt EU:n maatalouspolitiikkaa, eikä minulla ole siihen paljon lisättävää. Jäsen Lannoyen ja jäsen Maatenin sanoja ei käy kiistäminen, maatalouspolitiikka todellakin on ongelmallinen ala silloin, kun me EU:ssa pyrimme omalta osaltamme pääsemään sopimukseen entistä kestävämmästä tulevaisuudesta. Haluan jälleen kerran mainita, että viime ja tällä viikolla järjestetyissä ASEM-kokouksissa päätettiin Kiinan pyynnöstä järjestää Beijingissä maatalouspolitiikkaa käsittelevä alustava kokous, jotta Euroopan ja Aasian maat olisivat mahdollisimman hyvin valmistautuneita Cancúnin kokoukseen. Asiat siis etenevät. Cancúnissa on joka tapauksessa mahdollisuus jatkaa tätä vuoropuhelua monien muiden maiden kanssa.
Panin hyvin kiinnostuneena merkille jäsen Corbeyn ehdotuksen kansalaisten tietoisuuden lisäämisestä siitä, miten he itse voivat osallistua toimintaan, ja palaamatta jo sanottuun haluan kiittää Langenhagenia, McNallya, Wijkman ja monia muita heidän puheenvuoroistaan.
Panin merkille kirjallisuudesta otetut esimerkit, kuten vertauksen Hans Christian Andersenin satuun keisarin uusista vaatteista sekä Voltairen Candide-teoksen Panglossiin, jonka mielestä kaikki on mitä parhain päin mitä ikinä sitten tapahtuukin. Nämä olivat erittäin hupaisia vertauksia, ja ne olisikin pidettävä aina mielessä, sillä Andersen ja Voltaire kuvailivat itse asiassa hyvin tarkkanäköisesti ihmisten halua unohtaa maailman huolet silloin kuin se heille sopii. Katson kuitenkin oikeudekseni huomauttaa puheenvuoroni lopuksi, että EU:n toimielimet tekivät hyvää työtä Johannesburgissa. Kuten komission jäsen Wallström sanoi, EU toimi tämän prosessin liikkeellepanevana voimana. Uusia tavoitteita asetettiin ja nykyisiä tiukennettiin. Myös joitakin määräaikoja asetettiin. Nyt jokaisen on pidettävä niistä kiinni, ja meidän on toimittava suunnannäyttäjänä, jolloin voidaan oikeutetusti vaatia myös muita pyrkimään näihin tavoitteisiin. Seurannalla on ratkaiseva merkitys, kuten jäsen Papayannakis juuri totesi. Nyt on seurannan aika. Odotan sitä kiinnostuneena ja ennen kuin luovutan puheenvuoron komission jäsenille haluankin kiittää heitä siitä hienosta työstä, jota he ovat tehneet ja tekevät jatkossakin seurannan parissa.

Puhemies.
Haluan kiittää komission jäseniä heidän yhteistyöhalukkuudestaan ja suostumuksestaan puhua keskustelun alun sijasta sen päätteeksi.

Nielson
Arvoisa puhemies, aloitan jatkamalla tarkalleen ottaen siitä, mihin ministeri Haarder lopetti. Komissio odottaa tätä kovasti. Kuten esittelijä Hulthén huomautti keskustelun alussa, mekin odotamme kiinnostuneina paluuta parlamenttiin helmikuussa keskustellaksemme seurannan järjestämisestä. Kaikki tämä on kovin myönteistä.
Eräs uusi näkökanta on hyvin tärkeä: vesi- ja energia-aloitteet ovat EU:n aloitteita. Siirrymme uudelle alueelle. Sitä ei voi määritellä yksistään komission toimilla. Kyse on ns. Monterrey plus -käsitteestä, sillä aiomme julkistaa ja aloittaa maailmanlaajuiset EU:n toimet, mikä tekee asiasta kovin mielenkiintoisen. 
Palaan nyt keskusteluun tavasta, jolla tarkastelemme tätä kysymystä, joko tyytyväisinä, pessimistisinä tai optimistisina. Kirjallisuuden kannalta on hieman virheellistä väittää, että keisari olisi ollut alasti. Hänellä oli joitakin vaatteita päällään, tosin vain yöasu. Näin ollen on aivan oikeutettua pohtia, oliko hän puolialasti vai puolipukeissa. Tähän ei ole ainoaa oikeaa vastausta, kuten ei ole ainoaa oikeaa vastausta myöskään siihen, kuinka meidän olisi suhtauduttava tähän kysymykseen.
Olemme alusta alkaen pyrkineet välttämään sanoja ?onnistuminen? tai ?epäonnistuminen?, ja näin teimme jopa Johannesburgissa yrittäessämme vastailla lehdistötilaisuuksissa esitettyihin kysymyksiin, sillä oli selvää, ettemme me eivätkä ihmiset, joihin olemme yhteydessä median välityksellä, pääsisi tällä tavoin tarpeeksi lähelle pätevää ja oikeaa arviota.
Pyrimme jälleen kerran ottamaan keskusteluissa esiin kysymyksen liikojen odotusten harkitusta herättämisestä tai torjumisesta ennen kokousta, mitä on pidetty tahallisena taktiikkana. Tässä on paljon järkeäkin, mutta totuus on, että tämänkaltaisissa maailmanlaajuisissa YK:n kokouksissa odotukset on suhteutettava todellisuuteen. Olemme vahvasti hallitustenväliseen työhön kuuluvalla alueella. Tämän vertaaminen siihen, mitä me Euroopassa voisimme yhteisrintamassa tehdä, ei ikävä kyllä ole oikeudenmukaista. Kaikki puhuvat kansainvälisestä yhteiskunnasta. Meillä ei ole vielä kansainvälistä yhteiskuntaa, vaan pyrimme luomaan sellaisen. Tämä on tilanne. Vetoan ammattimaiseen todellisuudentajuun siinä, miten näitä kysymyksiä arvioidaan. 
Vaikka edistystä on kaiken kaikkiaan tapahtunut, olisimme kuitenkin toivoneet paljon suurempaa edistystä. Pettymyksen osoittaminen, kuten jäsen Turmes teki sanoessaan, ettemme palanneet kokouksesta ?täysin käsin?, on hyvä osoitus suhteellisuudentajun puutteesta. Tuloksia syntyy vain niistä raaka-aineista, joita on saatavilla.
Mietinpä vain, käydäänkö vastaavanlaista keskustelua missään muualla poliittisessa keskuksessa rikkaassa pohjoisessa. Yhdysvaltain kongressi tuskin uhraa yhtäkään päivää keskusteluihin, kuten me olemme Johannesburgin jälkeen tehneet. Olisi hyvä, jos kongressissa keskusteltaisiin asiasta, mutta saanen muistuttaa, että olisi erheellistä ajatella, että neuvottelujen vaikeus olisi johtunut yksistään Yhdysvaltojen kielteisestä suhtautumisesta monenvälisiin sopimuksiin. On vaarallista kuvitella, että koko G77-ryhmä olisi innostunut näistä eri tavoitteista tai sitoutumisesta tiettyjen energiamuotojen käyttöön tietyllä aikataululla. Todellisuudessa asia ei mene näin. Muutosta tarvitsevien asioiden muuttaminen ei ole helppoa. 
Jäsen Moreira Da Silva sanoi eräitä hyvin mielenkiintoisia asioita kehityksen mittareista. Niissä keskitytään Rioon verrattuna enemmän toimintaan, mutta juuri näin meidän olisikin toimittava Johannesburgin suhteen. Toiseksi jäsen McNally ja muut huomauttivat tarpeesta liittää ympäristö ja köyhyys entistä selkeämmin toisiinsa. On äärimmäisen tärkeää toimia entistä realistisemmin.
Useat puhujat ovat ottaneet esille kauppaa, kehitystä ja ympäristöä koskevien kysymysten välisen tasapainon. On muistettava, että se perusta, jonka varassa saatoimme työskennellä Johannesburgissa, oli hyvin selkeästi määritelty neuvoston päätöksillä, joissa selkeytettiin neuvotteluvaltuutemme. Pohjimmiltaan Eurooppa halusi selvästi pitää kiinni Dohan toimintamallista - ja sen oli niin tehtävä. Emme olisi voineet lisätä tai poistaa mitään. Tältä poliittiselta perustalta saatoimme neuvotella Johannesburgissa. Tämä ei kenties ole kaikkien mieleen, mutta Euroopalle oli diplomaattinen saavutus palata Johannesburgista sellaisen toimintamallin kanssa, joka vastasi selkeästi lupauksiamme ja säilytti Dohan mallin avoimena ja selkeänä, kuten pitikin. 
Pyytäisin teitä pitämään mielessä, että Seattlen epäonnistuminen johtui ylikuormitetusta kansainvälisestä asialistasta. Jos emme olisi selvittäneet tätä ja toimineet niin kuin toimimme Dohassa ja Monterreyssa mahdollistaaksemme maailmanlaajuisen keskustelun kestävästä kehityksestä Johannesburgissa, koko asia olisi mennyt pieleen ja vahingoittanut pyrkimyksiämme ratkaista maatalouden vapauttamista ja maataloustukien vähentämistä koskevat ongelmat. Kaikki tämä on nyt osa Dohan menettelyä. Tavoitteet olisivat kärsineet, jos olisimme yrittäneet ?toistaa? Dohan menettelyn Johannesburgissa. 
Toimielimiä koskevasta keskustelusta sanoisin, että jotkut ihmiset suhtautuvat kielteisesti siihen, että kuvailen toimielinten välisten sopimusten kolkkoa totuutta. Panin merkille ministeri Haarderin huomautukset siitä, ettei hän voi tässä ja nyt luvata mitään muutoksia. Kummallista kyllä juuri näin minä itse totesin parlamentin jäsenille Johannesburgissa. En voinut luvata poikkeamista toimielinten välisestä sopimuksesta. Tätä keskustelua ei myöskään ole syytä pitää pelkkänä parlamentin jäsenten ja komission jäsenen välisenä keskusteluna. Tangoon tarvitaan yleensä kaksi, mutta Euroopan toimielinten institutionaalinen monimutkaisuus on kuitenkin sitä luokkaa, että meidän tapauksessamme tangoon tarvitaan kolme. 
Sen vuoksi on virheellistä pitää tätä keskustelua vain parlamentin ja komission välisenä. Jos nimittäin tarkastellaan Johannesburgin todellisia tapahtumia, voidaan havaita, että teimme parhaamme parlamentin jäsenille tiedottamisen hyväksi. Olisin toki suostunut siihen, että kaikki parlamentin jäsenet olisivat voineet osallistua koko huippukokoukseen. Valitettavasti vain harvat kuitenkin jäivät viikonlopun jälkeen kokouksen loppuun asti. Matkustamiseen yhdeksän avustajan kanssa käytetyt varat olisi voitu sijoittaa paljon paremmin, jos parlamentti olisi antanut edustajilleen luvan jäädä paikalle kansainvälisten kokousten ajaksi sen sijasta, että he joutuivat palaamaan kotiin kesken kaiken. Tämä olisi parantanut yhteistyötä.
Haluan sanoa jäsen Evansille ja jäsen McNallylle, että yhtenäinen tapa suhtautua energiakysymykseen, sukupuolikysymykseen, köyhyyteen, terveyteen ja väestökysymyksiin - näistä myös jäsen Scheelellä oli painavaa sanottavaa - on juuri se, mitä tarvitsemme. Jäsen Evans korosti valvonnan täytäntöönpanon merkitystä. Paras tapa olisi sisällyttää valvonta maa- ja aluekohtaisiin strategioihin omistusoikeuden varmistamiseksi eteläisissä maissa. Kun otetaan huomioon, mitä totesin aiemmin useiden etelän maiden osoittamasta haluttomuudesta toimia näin, on äärimmäisen tärkeää varmistaa, että valvonta sisällytetään niiden omaan ohjelmansuunnitteluun.
Jäsen Scheele tiedusteli myös, kuinka aiomme valvoa jäsenvaltioiden ja unionin yhdessä Monterreyssa tekemiä kehitysapua koskevia rahoitussitoumuksia. Valvonta on jo onneksi mahdollista OECD:n kehitysapukomitealle toimitettujen raporttien ansiosta. Tämä tarkoittaa, että kukin rahoittajamaa on velvollinen toimittamaan tietoja, joita komissio käyttää palautteen saamiseen. Kysymyksistä keskustellaan säännöllisesti sen varmistamiseksi, että kehitysapua todella lisätään. 
Keskustelu lisääntymisterveydestä ja -oikeuksista hallitsi huippukokouksen viimeisiä päiviä. Tämä on toinen syy siihen, että olisin kannattanut parlamentin jäsenten läsnäoloa kokouksen tuossa vaiheessa. Poliittisen julistuksen 47 artikla oli sen valtaisan kiistelyn tulos, joka kesti useita päiviä ja öitä ennen kuin saimme Kanadan tuella läpi Kairon vahvistetut ehdot. Ne sisällytettiin tuohon julistukseen, joten vältimme hämäräperäisen koalition - tiedätte kyllä minkä - taholta tulleen vakavan tappion. Päädyimme lopulta hyväksyttävään tulokseen. Tämä oli epämiellyttävä kokemus. On hyvin hämmentävää joutua taistelemaan tällaisen takia. 
Olen nyt selostanut muutamia näkökohtia. Valtaisa seurantatehtävä on toki iso haaste. Vesialoite - jolla pyritään järjestämään Afrikan suurimpia vesistöjä koskeva alueellinen yhteistyö - on valtaisa hanke. Tämä johtaa toivoaksemme yhteisiin toimiin entistä vakaamman alueellisen yhteistyön aikaan saamiseksi, millä taas on myönteinen vaikutus demokratian, vakauden ja kaupan vapauttamisen kannalta. Näin ollen emme pidä vesialoitetta tavoitteena sinänsä vaan hyvin myönteisenä asiana sen välillisten vaikutusten takia.

Goebbels (PSE).
Arvoisa puhemies, olemme puhuneet aamu yhdeksästä asti Johannesburgin huippukokouksesta. Osa jäsenistä on suonut itselleen ilon käydä komission kimppuun sillä ilmeisellä tekosyyllä, ettei komissio ole toimittanut tarpeeksi tietoja. Minun nähdäkseni komissio sen sijaan hoiti hyvin työnsä Johannesburgissa. Se puolsi Euroopan kantoja, vaikkei se pystynyt saamaan muuta maailmaa kannattamaan niitä. Se, ettei komissiolla ollut tarpeeksi aikaa hivellä eräiden hotelleissaan pitkästyneiden parlamentin jäsenten itsetuntoa, ei todellakaan ole mikään murhenäytelmä. Minusta juuri noiden komissiota arvostelleiden jäsenten olisi pitänyt jäädä kokoussaliin edes kuuntelemaan komission jäsenten ja neuvoston edustajien vastauksia. 
Moreira da Silva (PPE-DE).
 Arvoisa puhemies, kuten tiedätte, johdin parlamentin valtuuskuntaa Johannesburgissa ja haluaisin nyt selvittää erään asian, sillä minusta komission jäsen Nielson on hieman sekoittanut asioita. Komission jäsen Nielson ei ymmärtänyt, miksi ylistämme neuvostoa ja kritisoimme komissiota siitä, että ettei parlamentti saanut sille toimielimenä kuuluvia tehtäviä. 
Yritän nyt vielä kerran selvittää asiaa: poliittisesta yhteistyöstä on syytä erottaa toimielintaso ja parlamentin rooli. Toimielintasolla toivomme molempien, sekä komission että neuvoston, tukevan oikeuttamme osallistua Euroopan unionin päivittäisiin koordinaatiokokouksiin. Tämä kysymys on ratkaistava toimielinten välisen sopimuksen tulevan uudistuksen yhteydessä. Kehitysyhteistyöpolitiikka on hyvin mutkikas kysymys, ja meillä oli tunne siitä, että neuvosto toimi kehitysyhteistyöpolitiikan kohdalla avoimesti ja että komissio syyllistyi laiminlyönteihin. Juuri tämä aiheuttaa meille erinäisiä vaikeuksia, sillä emme olleet tottuneet tällaiseen käytökseen komission taholta. Olimme tottuneet siihen, että se pitää kiinni sovitusta, järjestää yhteisiä lehdistötilaisuuksia parlamentin ja neuvoston kanssa, toimii avoimesti ja ottaa parlamentin todellakin mukaan toimintaan, mikä tällä kertaa tapahtui mielestämme valitettavasti vain neuvoston taholta.

Papayannakis (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, minäkin olin Johannesburgissa ja vietin hyvin vähän aikaa hotellissani, mutta en siksi, että olisin kierrellyt Johannesburgin kuuluisissa baareissa.
Haluan vain sanoa seuraavaa: komission jäsen viittasi parlamentin jäsenten läsnäoloon Johannesburgissa ja väitti minusta jokseenkin alentuvaisesti, että olisimme poistuneet ennen töiden loppuun saattamista ja että meidän olisi pitänyt jäädä kokouksen loppuun asti. Otaksun komission jäsenen tarkoittaneen tällä sitä, että meidän olisi pitänyt jäädä, jos olisimme halunneet olla uskottavia.
Voisitteko te puhemiehenä vahvistaa, että valtuuskuntamme Johannesburgissa sai itse puhemiehistöltä määräyksen palata viimeistään sunnuntaiksi Eurooppaan voidakseen osallistua syyskuun istuntoon.

Puhemies.
Työjärjestyksen mukaan jäsenet eivät saa olla matkoilla parlamentin täysistunnon aikana.

Wallström
Arvoisa puhemies, haluan kääntyä tämänpäiväisen yleisömme puoleen ja toivottaa sen tervetulleeksi tähän Euroopan parlamentissa käytävään keskusteluun. Keskustelemme kahdesta eri kysymyksestä, vaikka ne liittyvätkin toisiinsa. Keskustelemme ruotsalaisen jäsenen Hulthénin laatimasta mietinnöstä, joka koskee keinoja torjua ilmastonmuutosta. Haluan ensiksi kommentoida mietintöä ja tehdä sen jälkeen muutamia loppuhuomautuksia Johannesburgia koskevasta keskustelustamme. Puhun nyt hetken ruotsiksi.

Puhemies.
Yhteiskeskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan klo 12.00.
Olen vastaanottanut työjärjestyksen 37 artiklan 2 kohdan mukaisesti käsiteltäväksi jätetyn päätöslauselmaesityksen

Isler Béguin (Verts/ALE)
 - (FR) Vaikka tiedostamme kansainvälisen tason haluttomuuden edistää köyhyyttä vähentävää ja ympäristöä säästävää kestävää kehitystä, meitä kuitenkin rauhoittaa tieto aikeesta noudattaa Riossa hyväksyttyjä periaatteita. Tämä ei kuitenkaan ollut itsestään selvää, ja voidaan kysyä, kuka on syyllinen.
Yhteisön vastuuta tästä valitettavasta edistyksen puutteesta ei sovi väheksyä. Kollektiivinen epäonnistuminen murentaa uskottavuutta. 
Enemmistösopimusten tavoittelu Riossa ja Kiotossa yhteen liittoutuneiden G77-ryhmän maiden kanssa on naurettavaa, ja unionin oma kestävän kehityksen suunnitelma omien rajojensa sisäpuolella on epäonnistunut. Esimerkit ovat yhtä lukuisia kuin paljastaviakin: Rion yleissopimuksen aiheena ollut biologinen monimuotoisuus vähenee jatkuvasti. Lajeja häviää ja elinympäristöjä katoaa lopullisesti. Biologista monimuotoisuutta koskeva toimintasuunnitelma on toki arvokas, vaikka se onkin vain harras toive. Lintu- ja elinympäristödirektiivien noudattamatta jättäminen on edelleen yleistä monissa jäsenvaltioissa. 
Meillä on poliittinen ja moraalinen vastuu vaatia itseltämme samaa, mitä vaadimme muilta. Komission on pyrittävä esittämään vuosittainen selvitys siitä, miten kestävän kehityksen ulottuvuus on onnistuttu sisällyttämään kaikkeen yhteisön politiikkaan.
Jos haluamme palauttaa Euroopan uskottavuuden, meidän on yhdessä kansainvälisten kumppaniemme kanssa luotava menettelyt köyhyyden poistamiseksi ja ympäristöä tuhoavien teollisten prosessien poistamiseksi.

MacCormick (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, käytän työjärjestyspuheenvuoron. Käytin maanantaina työjärjestyspuheenvuoron työjärjestyksen 2 artiklasta ja sain eilen pöytäkirjaan korjauksen siitä, mitä tarkalleen ottaen tuolla puheenvuorolla tarkoitin. Esitin maanantaita koskevissa huomautuksissa, että tietty kalastusasioista vastaavien ministerien kokous on saattanut häiritä parlamentin itsenäistä työskentelyä. Jäsen Jové Peres oli yksi aiheen esittelijöistä, ja hän antoi lausunnon tänä aamuna. Yhdyn täysin hänen sanomaansa, joten jos aiheutin hänelle hämmennystä, haluan pyytää anteeksi. 
Puhemies.
Hyvät kollegat, 50 vuotta sitten täällä Strasbourgissa pidettiin Euroopan parlamentin edeltäjän, Euroopan hiili- ja teräsyhteisön edustajankokouksen ensimmäinen kokous.
Näin ollen tänään juhlimme parlamentarismin 50-vuotispäivää täällä yhteisen eurooppalaisen hankkeemme ja pyrkimystemme sydämessä ja sitä, että parlamentin jäsenet ovat 50 vuoden ajan osallistuneet pitkään jatkuneen ja kestävän rauhan ja vaurauden rakentamiseen.
Tuossa yhteydessä, 10. päivänä syyskuuta 1952, Jean Monnet, EHTY:n korkean viranomaisen puheenjohtaja tervehti ?ensimmäistä päätösvaltaista eurooppalaista edustajainkokousta?. Päivän seuraava puhuja oli Konrad Adenauer, joka totesi uuden edustajankokouksen ?merkitsevän uutta ja merkityksellistä kehitystä uuden Euroopan luomiseen tähtäävässä hankkeessamme?.
Tänään annan tunnustusta ja osoitan kunnioitusta parlamentin puolesta kuuluisalle Euroopan yhdentymisen sodanjälkeiselle pioneerisukupolvelle: heidän ikimuistoisia saavutuksiansa muistaessamme olemme lupautuneet käyttämään oman tarmomme suoraan valittuna Euroopan parlamenttina sekä lupautuneet sitoutumaan eurooppalaisten tulevan sukupolven palvelemiseen kaikkialla maanosassamme samalla, kun aloitamme meitä tällä hetkellä odottavan historiallisen ja ennennäkemättömän laajentumisen.
Tätä vuosipäivää juhlistaaksemme kehotan teitä osallistumaan tänään klo 13.00 pidettävään juhlatilaisuuteen istuntosalin viereisessä tilassa. Tilaisuuteen sisältyy Euroopan unionin lipun nosto ja Saarin hiilikaivosbändin lyhyt musiikkiesitys. Olette kaikki lämpimästi tervetulleita seuraamaan esitystä.
Muistuttaisin teitä myös siitä, että teidät on kutsuttu Euroopan parlamentin ja Euroopan yhdentymisen historiaa käsittelevän näyttelyn avajaisiin. Näyttely on nimeltään ?Kertomus, jolla on tulevaisuus?, ja se avataan virallisesti tänään iltapäivällä klo 14.45 Louise Weiss -rakennuksen pohjakerroksen vierailijoille tarkoitetulla alueella.
Puhemies.
Nyt haluan toivottaa tervetulleiksi arvovieraiden lehterille Chilen viiden senaattorin ja seitsemän parlamentaarikon muodostaman valtuuskunnan.

Valtuuskuntaa johtaa senaatin ulkoasiainvaliokunnan puheenjohtaja senaattori Gabriel Valdés.
Valtuuskunta on saapunut Strasbourgiin tänään ja huomenna pidettävään Euroopan parlamentin ja Chilen parlamentin väliseen neljänteen tapaamiseen.
Tehän tiedättekin, että Euroopan unioni ja Chile ovat allekirjoittaneet sopimuksen taloudellisesta kumppanuudesta, poliittisesta yhteensovittamisesta ja yhteistyöstä.
Toivotan valtuuskunnan parlamentin puolesta tervetulleeksi ja toivotan sille menestyksekästä parlamenttien välistä kokousta.

Puhemies.
Esityslistalla ovat seuraavana äänestykset.
Oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokunnan suositus toiseen käsittelyyn neuvoston yhteisestä kannasta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi henkivakuutuksesta (7328/1/2002 - C5-0230/2002 - 2000/0162(COD) (A5-0287/2002)) (Esittelijä: Inglewood) 
(Puhemies julisti yhteisen kannan hyväksytyksi.)

Oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokunnan suositus toiseen käsittelyyn neuvoston yhteisestä kannasta Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi yhteisestä hankintasanastosta (CPV) (8171/1/2002 - C5-0266/2002 - 2001/0179(COD)) (A5-0282/2002) (Esittelijä: Zappalà) 
(Puhemies julisti yhteisen kannan hyväksytyksi.)
Smetin laatima naisten oikeuksien ja tasa-arvoasioiden valiokunnan mietintö naisten edustuksesta työmarkkinaosapuolten joukossa Euroopan unionissa (2002/2026(INI)) (A5-0279/2002) 
(Parlamentti hyväksyi päätöslauselman.)
Hulthénin laatima ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunnan mietintö komission tiedonannosta eurooppalaisen ilmastonmuutosohjelman ensimmäisen vaiheen toteuttamisesta (KOM(2001) 580 - C5-0164/2002 - 2002/2072(COS)) (A5-0237/2002) 
Ennen äänestyksiä:

Hulthén (PSE)
Arvoisa puhemies, mietinnön 21 kohdassa pyydämme komissiolta ehdotusta kesän 2002 aikana. Koska kesä on jo ohitse, haluan muuttaa sanamuodoksi ?viimeistään vuoden 2002 lopussa?.

Puhemies.
Parlamentti varmaankin suostuu siihen.
(Parlamentti hyväksyi päätöslauselman.)

Bradbournin laatima aluepolitiikka-, liikenne- ja matkailuvaliokunnan mietintö ehdotuksesta Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi yhteisön rahoitustuen myöntämisestä tavarankuljetusjärjestelmän ympäristönsuojelun tason parantamiseksi (KOM(2002) 54 - C5-0054/2002 - 2002/0038(COD)) (A5-0294/2002) 
(Parlamentti hyväksyi lainsäädäntöpäätöslauselman.)
Santinin laatima kansalaisvapauksien ja -oikeuksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnan mietintö ehdotuksesta neuvoston direktiiviksi oikeusavun saatavuuden parantamisesta rajatylittävissä riita-asioissa vahvistamalla oikeusapuun ja muuhun yksityisoikeudellisiin riita-asioihin liittyvään taloudelliseen tukeen sovellettavat yhteiset vähimmäisvaatimukset (KOM(2002) 13 - C5-0049/2002 - 2002/0020(CNS)) (A5-0312/2002) 
(Parlamentti hyväksyi lainsäädäntöpäätöslauselman.)
Schmidin laatima työllisyys- ja sosiaalivaliokunnan mietintö komission tiedonannosta neuvostolle, Euroopan parlamentille, talous- ja sosiaalikomitealle sekä alueiden komitealle katsauksesta Euroopan työllisyysstrategian ensimmäisiin viiteen toteutusvuoteen (COM(2002) 416 - (2002/2152(INI)) (A5-0301/2002) 
(Parlamentti hyväksyi päätöslauselman.)
ÄÄNESTYSSELITYKSET 
Smetin mietintö (A5-0279/2002)

Goodwill (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, myös tästä mietinnöstä äänestettiin työjärjestyksen 110 a säännön mukaisesti, jolloin mietinnöstä ei keskustella eikä siihen voi esittää tarkistuksia. PPE-DE-ryhmän brittivaltuuskunta on aiemmin pyrkinyt tarkistamaan sellaisia mietintöjä, joille se ei ole voinut antaa tukeaan. Uuden säännön vuoksi meillä ei ole kuitenkaan muuta vaihtoehtoa kuin äänestää tietynlaisia mietintöjä vastaan.
Mietintö on suurimmaksi osaksi pahimmanlaatuista poliittisesti korrektia sanahelinää. Naiset pääsevät yhteiskunnassamme yhä useammin huippupaikoille, ja tämä suuntaus jatkuu edelleen, sillä ainakin omassa kotimaassani naiset saavat miehiä useammin opiskelupaikan yliopistoista. Emme kannata sellaista kiintiöittämistä tai puuttumista, jolla esimerkiksi ammattiliitot valitsevat toimenhaltijansa.
Naisten oikeuksien ja tasa-arvoasioiden valiokunnassa puhutaan tasa-arvonäkökohtien huomioonottamisesta, vaikka huomioonottaminen itsessään on samalla tämän periaatteen vastaista

Arvidsson, Gunilla Carlsson, Cederschiöld, Grönfeldt Bergman ja Stenmarck (PPE-DE)
Maltillisen kokoomuspuolueen Euroopan parlamentin valtuuskunta on äänestänyt Smetin naisten edustusta työmarkkinaosapuolten joukossa Euroopan unionissa koskevaa mietintöä (A5-0279/2002) vastaan.
Kaikille taattavien yhtäläisten oikeuksien periaate on yksi yhteiskuntamme keskeisimmistä kulmakivistä. Oikeudet ovat ja myös pysykööt yksilöllisinä. Oikeuksien kollektivisointi voi olla ensiaskel kohti niiden merkityksen vähenemistä.
Euroopan parlamentin ei pitäisi periaatteessa puuttua siihen, millaisia työnantaja- ja ammattijärjestöjen kaltaiset riippumattomat järjestöt ovat rakenteeltaan. Tämä on niille ja niiden jäsenille kuuluva asia.
Ylipäänsä maltillisen kokoomuspuolueen valtuuskunta katsoo, että naisten oikeuksien ja tasa-arvoasioiden valiokunta olisi lakkautettava ja sen asiat olisi siirrettävä työllisyys- ja sosiaalivaliokunnalle.

De Sarnez (PPE-DE)
Miet Smetin erinomaisen mietinnön pohjalta voimme jälleen kerran pahoitella Euroopan tilastotietojen vähäisyyttä naisten lukumääristä työmarkkinaosapuolissa.
Vaikka monia strategioita on pantu täytäntöön näiden järjestöjen ylätasoilla sekä työmarkkinoiden neuvottelu- ja neuvontaelimissä havaittavan naisten aliedustuksen korjaamiseksi, meidän on aloitettava esittelijän suosituksen mukaisesti Euroopan laajuinen naisten asemaan päätöksentekoprosessissa liittyvien tietojen järjestelmällinen kerääminen. On kuitenkin varmaa, että toteutettujen toimien soveltaminen ja tehokkuus riippuvat yksinomaan järjestöjen sisäisestä poliittisesta tahdosta.
Valistuskampanjat ennen ammattijärjestöjen vaaleja sekä naisneuvottelijoiden välisten verkostojen perustaminen ovat myös keinoja lisätä naisten edustusta.
Tämän erinomaisen mietinnön luettuani voin vain suosittaa, että äänestätte sen puolesta, ja toistaa, että komission on pikaisesti koottava nämä tiedot asianmukaisella tavalla naisten edustusta työmarkkinaosapuolten joukossa käsittelevän tietokannan luomiseksi.
(Äänestysselitystä lyhennettiin työjärjestyksen 137 artiklan 1 kohdan mukaisesti.)

Uca (GUE/NGL)
Äänestin naisten edustusta työmarkkinaosapuolten joukossa Euroopan unionissa koskevan mietinnön puolesta. Euroopan ammatillisen yhteysjärjestön tilastotietojen mukaan naisten osuus johtopaikoista on alle 25 prosenttia, mikä on aivan liian vähän. Mielestäni on erityisen tärkeää saavuttaa naisten tasapuolinen edustus ammattijärjestöjen johtotasolla, millä on palkkaneuvotteluissa keskeinen merkitys tasa-arvon edistämisessä.
Monista selvityksistä on käynyt ilmi, että naiset ovat palkkaneuvotteluissa selvästi aliedustettuina, mistä seuraa se, että naisia koskevat kysymykset otetaan liian vähäisessä määrin huomioon työmarkkinoilla. Naiset tietävät, mitkä ovat naistyöntekijöiden todelliset työolot ja missä asioissa tasa-arvoa olisi lisättävä. Jos enemmän naisia toimisi neuvotteluissa vastuullisissa tehtävissä, olen melko varma, että naisten edut työmarkkinoilla otettaisiin paremmin huomioon. Näin ollen kehotankin työmarkkinaosapuolia laatimaan naisille tukiohjelmia, jotta naisten osuus päätöksentekoelimissä olisi suurempi. Naistyöntekijöiden etuja ei saa jättää huomiotta.

Zrihen (PSE)
Miet Smetin mietintö liittyy Euroopan parlamentin tavoitteeseen toimia ennakoivasti naisten osallistumisen lisäämiseksi eri järjestöjen päätöksentekoelimissä, ja se on näin ollen merkittävä virstanpylväs, ja olenkin iloinen voidessani antaa parlamentissa tukeni tälle mietinnölle.
On äärettömän tärkeää panna täytäntöön strategioita, joilla pyritään edistämään tasapuolisempaa edustusta työmarkkinaosapuolten neuvotteluelimissä. Näissä elimissä tehdään naisten kannalta ratkaisevan tärkeitä päätöksiä yhtäläisistä mahdollisuuksista työpaikoilla ja yhtäläisistä mahdollisuuksista edetä uralla. Meidän on näin ollen tarpeen koota naisten etujen turvaamiseksi tarkkoja tilastotietoja, jotka ovat ensimmäinen tärkeä vaihe aidosti tasapuolisen edustuksen saavuttamisessa. Täten naisten osallistumisen lisäys auttaa luomaan uusia näkökulmia kaikkiin työmarkkinaosapuolten määrittelemiin toimiin.
Tässä mietinnössä kuljetaan tähän suuntaan, ja sille on annettava tukea, jotta Euroopan parlamentti voi lisätä uskottavuuttaan tavoitteidensa saavuttamisessa. Tämä edellyttää yhteistyötä työmarkkinaosapuolilta ja erityisesti työnantajajärjestöiltä, joiden toimia on tällä alalla pidettävä puutteellisina.
On selvää, että tätä mietintöä voidaan soveltaa myös laajentumisen kehyksessä, ja on tärkeää, että alamme viipymättä ottaa ehdokasvaltiot mukaan naisten osallistumisen tasapuolistamiseen tähtäävään prosessiin.

Goodwill (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, tästä mietinnöstä äänestettiin työjärjestyksen 110 a säännön mukaisesti, jolloin mietinnöstä ei voinut keskustella eikä siihen voinut esittää tarkistuksia. PPE-DE-ryhmän brittivaltuuskunta on aiemmin pyrkinyt tarkistamaan mietintöjä, joille se ei ole voinut antaa tukeaan. Emme voi kuitenkaan uuden säännön vuoksi muuta kuin äänestää tietynlaisia mietintöjä vastaan. Vaikka sisältönsä puolesta kannatammekin paljolti Hulthénin mietintöä ja tietenkin sen tavoitteita, emme voineet äänestää sellaisen paketin puolesta, johon sisältyy viittauksia Euroopan ympäristöveroihin. Verotus on jäsenvaltioiden oma asia. Se ei kuulu Euroopan unionin toimivaltaan.

Alavanos (GUE/NGL)
. (EL) Anneli Hulthènin mietintö on hyvää tarkoittava, ja siinä ehdotetaan käytännön keinoja Tokion pöytäkirjan ensimmäisen vaiheen sitoumusten noudattamiseksi, vaikka siinä myös suhtaudutaan varauksellisesti moniin tekstin puutteellisuuksiin.
Tärkeimmät seikat ovat:
Yksi: on hyväksyttävä lämpö- ja sähköenergian yhteistuotantoa edistävä direktiivi, jolla taataan alhaiset kustannukset ja tehokas tuotanto.
Kaksi: yhtä ensisijaisena olisi pidettävä direktiiviä biopolttoaineeseen perustuvan lämmöntuotannon edistämisestä.
Kolme: komission on annettava tiedonanto vuoden 2002 loppuun mennessä liikennealan kvantitatiivisista ympäristötavoitteista siten, että myös liikenneala osallistuu Kioton tavoitteeseen kasvihuonekaasupäästöjen alentamisesta 8 prosentilla. Myös sitä on painotettava, että kaikki moottoriajoneuvot on tarpeen sisällyttää hiilidioksidipäästöjen alentamiseen tähtäävään strategiaan. Meidän on suosittava matalapäästöisiä tai päästöttömiä polttoaineita ja tekniikkaa. On hyvin tärkeää, että edistämme biopolttoaineiden käyttöä sekä ekologisten polttoaineiden käyttöä liikenteen alalla.
Neljä: teollisuuden alalla komission olisi esitettävä heti fluorattuja kaasuja koskeva puitedirektiivi päästöjen vähentämiseksi kaikilla aloilla.
Viisi: olisi annettava heti myös direktiiviehdotus energiatehokkaammista julkisista hankinnoista.
Kuusi: poliittisesti Euroopan unionin olisi paheksuttava Yhdysvaltojen puutteellisia ympäristötoimia ja sen pyrkimystä horjuttaa Kioton pöytäkirjaa, sillä se on vähintä, mihin unioni voi ryhtyä Yhdysvaltojen toimimattomuuden vuoksi.

Arvidsson, Gunilla Carlsson, Cederschiöld, Grönfeldt Bergman ja Stenmarck (PPE-DE)
Äänestimme Hulthénin mietinnön (A5-0237/2002) puolesta.
Meidän Ruotsin maltillisten kokoomuslaisten mielestä tärkein ympäristöasia on ilmastomuutosta maapallollamme mahdollisesti aiheuttavan kehityksen välttäminen. Mielestämme on selvää, että on siirryttävä pois hiilen käytöstä energian tuotannossa. Ympäristöpolitiikan alalla on paneuduttava selkeämmin hiilidioksidipäästöihin ja muihin kasvihuonekaasupäästöihin.
Äänestimme käsiteltävän mietinnön puolesta, koska katsomme, että yritykset hiilidioksidipäästöjen vähentämiseksi ja Kioton pöytäkirjan tavoitteiden saavuttamiseksi ovat tärkeitä. Tämä ei kuitenkaan tarkoita, että kannatamme mietintöä kokonaisuudessaan. Kohdissa 16, 26, 34 ja 35 tuetaan ympäristö- ja energiaverotuksen yhteensovittamista ja yhdenmukaistamista. Vastustamme sitä, että EU puuttuu jäsenvaltioiden verotukseen. Myös ympäristöveroja koskeva päätös on tehtävä toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. Hiilidioksidiveron on ehkä oltava erilainen eri jäsenvaltioissa, jolloin veron olisi riiputtava muista toimista, joihin jäsenvaltioiden on ryhdyttävä alempien päästötavoitteiden saavuttamiseksi.

Meijer (GUE/NGL)
. (NL) Tavarankuljetus maanteitse on lisääntynyt huomattavasti 20 viime vuoden aikana. Tämä on aiheuttanut ruuhkia ja lisännyt paineita moottoriteiden jatkuvaan leventämiseen ja uusien teiden rakentamiseen. Tällainen liikennemuoto vie paljon tilaa, se on kovaäänistä ja lisää huomattavasti kasvihuoneilmiötä. Komissio on oikeassa päätyessään siihen, että tähän ongelmaan on puututtava siirtymällä tieliikenteestä raideliikenteeseen sekä sisävesi- ja rannikkoliikenteeseen. Aluepolitiikka-, liikenne- ja matkailuvaliokunnan enemmistö vastustaa tätä ja haluaa säästää tieliikennettä. Liikennemuotosiirtymiä pidetään liian kalliina, ja vaihtoehtoihin liitetään myös kapasiteetin puute, ja niitä vastustetaan ympäristösyistä. On totta, että usein varsin iäkkäiden dieselvetureiden olisi oltava puhtaampia ja että kanaaliverkosto on laiminlyöty. Tätä pidetään tällä hetkellä perusteena myönnettäessä tukia tieliikenteen saasteiden ja ruuhkien vähentämiseen. Lisäksi näitä tukia koskevia kynnyksiä ollaan puolittamassa. On myös totta, että jäljellä olevan tieliikenteen olisi oltava puhtaampaa. Pelkään kuitenkin , että vaikka EU myöntää selvästi enemmän rahoitusta, tuloksena on se, että juuri mikään ei todella muutu. Käy niin, että veronmaksajat maksavat tieliikenteen edellyttämien ympäristöinvestointien kustannukset, ja moottoriteiden kysyntä kasvaa kasvamistaan.

Ribeiro e Castro (UEN)
Äänestin tämän tärkeän mietinnön puolesta pitäen tarkasti mielessä komission huolestuttavat ennusteet siitä, että tavarankuljetus maanteitse kasvaa Euroopan unionissa vuoteen 2010 mennessä noin 50 prosenttia. Yhdyn täysin Marco Polo -ohjelman tavoitteisiin ja esittelijän näkemykseen siitä, kuinka teiden ruuhkautumista olisi vähennettävä ja maailmanlaajuisen liikennejärjestelmän ympäristönsuojelun tasoa parannettava. Olen myös sitä mieltä, että ruuhkautuminen on uhka sekä ympäristölle että talouden elinvoimaisuudelle, ja näin ollen kannatan toimia ruuhkautumisen ja saastumisen vähentämiseksi ja toimia tavaraliikenteen siirtämiseksi maanteiltä rautateille, sisävesille ja lyhyen matkan meriliikenteeseen. Meidän on kuitenkin kiinnitettävä huomiota myös ruuhkautuviin alueisiin ja niihin seikkoihin, jotka aiheuttavat ruuhkautumista näissä muissa liikennemuodoissa siten, että Marco Polo -ohjelma ei johda siihen, että ruuhkautuminen siirtyy yhdestä liikennemuodosta toiseen.

Miller (PSE).
Arvoisa puhemies, minun on ryhmäni puolesta todettava olevani pettynyt siihen, että valiokunnan tarkistus 6 hyväksyttiin. Koko direktiivi koski tosiasiassa rajatylittävää oikeusapua. Siitä, että koko rajatylittävä osa-alue otetaan pois ja yritetään tarkastella koko oikeusavun yhdenmukaistamista kaikkialla Euroopan unionissa, syntyy väistämättä sekä minun että ryhmäni mielestä melkoinen sekasotku.
Jos olisimme pitäneet kiinni liberaalien tarkistuksesta ja keskittyneet ainoastaan rajatylittäviin oikeusaputapauksiin, olisimme tänään mielestäni saaneet käsiteltäväksemme kehityskelpoisen asiakirjan. Valitettavasti näin ei käynyt. Kun tämä on sanottu, todettakoon kuitenkin, että loppujen lopuksi äänestimme direktiivin puolesta. Mietinnössä on kohtia, joita katsomme voivamme kannattaa, ja jätämme toiveikkaina ministerineuvoston tehtäväksi niiden osien karsimisen, jotka menivät valitettavasti läpi.

Berthu (NI)
Syyskuun 11. päivän iskujen jälkeen neuvosto vaati komissiota selvittämään kiireellisesti sisäisen turvallisuuden säilyttämisen yhteyttä turvapaikkaoikeutta koskevien kansainvälisten velvoitteiden noudattamiseen. Komission lähestymistapa oli pettymys, koska siinä käsiteltiin ainoastaan yhtä seikkaa eli sitä, kuinka terroristeilta ja muilta rikollisilta voidaan evätä turvapaikkaoikeus. Tällainen lähestymistapa tarkoittaa sitä, että ongelmaa tarkastellaan mikroskoopin läpi.
Toisaalta kyse on aivan jostakin muusta, paljon vakavammasta asiasta, jota ei edes mainita komission asiakirjassa: mitä tapahtuisi, jos huomattava osa kolmannen maan väestöstä hakisi turvapaikkaa yhdestä tai useammasta jäsenvaltiosta, koska vaarana olisi joutuminen sortotoimien kohteeksi omassa kotimaassa?
Maailma on muuttunut vuoden 1959 jälkeen. Geneven yleissopimus suunniteltiin vainon kohteeksi joutuvien henkilöiden suojelemiseksi. Nykyään meidän on maailmanlaajuistumisen ja matkustamisen helppouden vuoksi otettava huomioon se, että eräänä päivänä yleissopimusta voidaan joutua soveltamaan kokonaiseen väestöön tai miljooniin pakolaisiin, mikä suistaisi omat maamme raiteiltaan.
Tämä on meitä tällä hetkellä koskettava ajankohtainen kysymys. Hallitusten velvollisuus on ratkaista ongelma korvaamalla olemassa oleva lainsäädäntö muilla suojelukeinoilla kuin perinteisellä turvapaikalla.

Kirkhope (PPE-DE)
Konservatiivien brittivaltuuskunta kannattaa täysin tiiviimpää yhteistyötä oikeusviranomaisten välillä erityisesti tuomioiden täytäntöönpanossa ja oikeudenkäyntitoimissa kaikkialla Euroopassa. Kumpikin on eduksi brittiläiselle liike-elämälle ja edistää yhtenäismarkkinoiden toteutumista. Emme kuitenkaan pidä mietinnössä ehdotettuja toimia järkevinä, ja jokaiselle oikeudenkäyntiä harkitsevalle tapauksen luonteesta riippumatta annettava ilmainen oikeusapu on kustannusvaikutustensa vuoksi sekä naiivia että käytännössä ongelmallista.
Näin ollen brittikonservatiivit eivät voi tukea mietinnössä ehdotettuja toimia.

Alavanos (GUE/NGL)
On tosiasia, että EMU-kriteereihin olisi pitänyt sisältyä kriteerejä jäsenvaltioiden työttömyyden torjumiseksi. Lissabonin huippukokouksessa sovituilla määrällisillä ja laadullisilla tavoitteilla ja sillä, että Euroopan unionin päätavoitteisiin sisällytettiin korkean työllisyyden edistäminen, on voitu osaltaan torjua työttömyyttä ja vähentää työttömien määrä 13 miljoonaan.
Kuitenkin Lissabonissa sovittu täystyöllisyyden tavoite on johtavien jäsenvaltioiden poliittinen sitoumus eikä sitova oikeudellinen sitoumus.
Torjuakseen jäsenvaltioiden työttömyyttä Euroopan hallitusten on kuitenkin syytä ottaa oppia toisistaan, koordinoida lähestymistapojaan ja vaihtaa keskenään parhaita käytäntöjä.
Herman Schmidin mietintöön sisältyvien työllisyyden suuntaviivoja koskevien ehdotusten avulla voisimme laatia perusteellisen arvion näistä suuntaviivoista.
Entä siinä tapauksessa, kun työttömyyden torjuntaa koskevat suositukset ovat vuodesta 1998 pysyneet samoina, vaikka Kreikan kaltaisessa jäsenvaltiossa työttömyys on noussut 6,3 prosentista 11,1 prosenttiin 10 vuodessa vuosina 19902000? Työllisyyden turvaamisen olisi oltava painopiste eikä merkityksetön ele.

Arvidsson, Gunilla Carlsson, Cederschiöld, Grönfeldt Bergman ja Stenmarck (PPE-DE)
Emme voi tukea mietintöä, koska siinä kannatetaan koordinointia mm. työllisyys- ja sosiaalipolitiikan aloilla, joita katsomme voitavan paremmin hoitaa kansallisesti. Katsomme, että näiden olisi pysyttävä kansallisina asioina, koska jäsenvaltioiden väliset erot ovat suuria ja kasvavat laajentumisen myötä edelleen. Näihin aloihin sovellettavassa eurooppalaisessa politiikassa ei voida ottaa huomioon jäsenvaltioiden välisiä suuria eroja. Olemme jopa sitä mieltä, että koordinointi ja yhdenmukaistaminen näillä aloilla voisi vaarantaa EU:n yhteistyön jatkumisen. Näin ollen emme ota kantaa mietinnössä esitettyihin käytännön toimiin vaan äänestämme mietintöä vastaan periaatteellisista syistä.

Caudron (GUE/NGL)
Kun katsastamme tilannetta viisi vuotta sen jälkeen, kun Euroopan työllisyysstrategiaa alettiin toteuttaa, ja ennen kuin vuoden 2003 työllisyyden suuntaviivat on vihdoin hyväksytty, on tärkeää toistaa, että työttömyys on yhä vitsaus ja että se on sosiaalisen syrjäytymisen pääasiallinen syy. Tämän vuoksi on tehtävä paljon: meidän on vaadittava komissiota analysoimaan Euroopan unionin heikon taloudellisen kasvun syitä ja esittämään työpaikkojen lisäämiseksi todellista ja merkityksellistä kasvua edistäviä ehdotuksia.
Menetelmästä todettakoon, että meidän on vahvistettava kansallisten parlamenttien roolia kansallisten toimintaohjelmien laatimisessa. Meidän on annettava Euroopan parlamentille oma rooli yhteispäätösmenettelyn osapuolena kysymyksissä, jotka liittyvät työllisyyteen avoimessa koordinointikäytännössä, ja meidän on myös otettava tiiviimmin mukaan työmarkkinaosapuolet.
Varsinaisessa asiassa meidän on painotettava paikallisten ja alueellisten työmarkkinoiden kehittämistä sellaisten aloitteiden edistämiseksi, joilla pyritään houkuttelemaan tuottavia investointeja ja lisäämään taloudellista tasapainoa, sosiaalista koheesiota sekä työpaikkojen syntymistä vähiten kehittyneillä seuduilla ja alueilla. Meidän on myös otettava huomioon se, kuinka voitaisiin parantaa laillisten maahanmuuttajien sijoittumista työmarkkinoille.

Meijer (GUE/NGL)
. (NL) EU ja sen edeltäjät ovat saaneet alkunsa suurten kansainvälisten liikeyritysten halutessa yhdet esteettömät yhtenäisvaluuttaa käyttävät markkinat. Tuloksena on ollut se, että työnantajien edut ovat ohjanneet voimakkaasti EU:n hallintorakenteita ja EU:n politiikkaa. Viidenkymmenen vuoden ajan on vaadittu sitä, että huomioon otettaisiin enemmän solidaarisuus niitä kohtaan, jotka eivät koskaan kohoa taloudelliseen valta-asemaan. Ammattiliike vaati ?sosiaalista Eurooppaa?, ja neuvosto, komissio ja parlamentti loivat vaikutelman siitä, että tällainen sosiaalinen Eurooppa oli rakenteilla. Kolme vuotta sitten tämä päämäärä hylättiin virallisesti. Vuonna 2000 Lissabonissa pidetyssä sosiaalisessa huippukokouksessa ei käsitelty eläkkeitä, sosiaalietuuksia, työajan lyhentämistä, julkisia investointeja, julkisten palvelujen ja talouden vakauden lujittamista vaan laajamittaisia yksityistämisiä ja yhtiöiden voittojen lisäämistä. Tämän asenteen oletettiin johtavan kilpailulliseen erävoittoon Yhdysvalloista ja Japanista. Rajoittamattoman taloudellisen kasvun, jossa voittojen jakamiseen ei puututtaisi, sanottiin ratkaisevan automaattisesti kaikki sosiaaliset ongelmat. Tällä hetkellä vaarana on, että sosiaalipolitiikka alistetaan kokonaan talouspolitiikalle. Tässä politiikassa jätetään kokonaan huomiotta se, että vuoden 1929 kriisi oli pysäytettävissä ainoastaan hallituksen aktiivisen väliintulon avulla taloustieteilijä Keynesin oppien mukaisesti. Kun otetaan huomioon hiipuva talous ja kasvava työttömyys, uusliberalistinen näkökulma on varma keino suistua kohti sosiaalista katastrofia. Kollegani Herman Schmid on oikeassa vastustaessaan sitä, että tulevaisuudessa työllisyyspolitiikassa noudatettaisiin tällaista lähestymistapaa.

Patakis (GUE/NGL)
Työttömyysaste nousee ja uusista irtisanomisista ilmoitetaan - tämä on viisivuotisen Euroopan työllisyysstrategian tulos. Euroopan unionin uudelleenjärjestelytoimilla ei luoda työpaikkoja vaan vähennetään niitä, erityisesti kokopäiväisiä, vakituisia työpaikkoja, samalla, kun ns. kasvu vie miljoonilta ihmisiltä oikeuden työhön tai tarjoaa heille huonona korvikkeena osa-aikaisen työpaikan, johon liittyy perhe-elämän kannalta monia taloudellisia ja sosiaalisia seuraamuksia.
Niinpä juhlinta ei ole perusteltua eikä se kuvasta todellista tilannetta, johon kuuluu yleistynyt, pitkäaikainen, 10 prosentin tienoilla vaihteleva työttömyys - ja tässä tapauksessa kyse on vuosikymmenien tilanteesta. Tähän liittyvät myös yleistyneet tilapäiset, lyhytaikaiset työllisyysmuodot, joihin työnantajat voivat jopa saada tukiaisia, jotta voidaan keinotekoisesti alentaa työttömyyslukuja jakamalla yksi työpaikka useiden työttömien kesken.
Aktiivista työllisyyspolitiikkaa käytetään tekosyynä suuryritysten tukemiselle, ja samalla perheiltä viedään jopa kaikkein alkeellisinkin hengissä selviytymisen oikeus. Ehdotettu ?työllistämistukimalli? saattaa näyttää siltä, että sillä alennetaan virallisia työttömyyslukuja, mutta sillä ei vähennetä työväenluokan perheiden tuntemaa pelkoa, turvattomuutta, onnettomuutta tai köyhyyttä.
Julistukset köyhyyden torjunnasta ja täystyöllisyydestä jne. ovat hurskastelua, ja niiden ainoa tavoite on itsepetoksen ruokkiminen työväenluokan keskuudessa ja se, että hitusen lievitetään niitä sosiaalisia ongelmia, joita monikansallisten etujen palvelemisen politiikka itsessään aiheuttaa.
Tämän vuoksi kehotamme työläisiä yhdistymään ja kumoamaan tämän ruohonjuuritasosta piittaamattoman politiikan.

Ribeiro e Castro (UEN)
Vaikka olen eri mieltä joistakin kohdista, päätin äänestää Euroopan työllisyysstrategian viittä ensimmäistä toteutusvuotta katsastavan mietinnön puolesta. Olen erityisen tyytyväinen siihen, että esittelijän työllisyyden tulevaisuudesta Euroopan unionissa esittämien havaintojen perusteella liikeyrityksiä kehotetaan kiinnittämään enemmän huomiota perheystävälliseen työorganisaatioon. Olen myös tyytyväinen siihen, että elinikäistä työllistyvyyttä pidetään ensisijaisena sosiaalisen integraation saavuttamiskeinona erityisesti, kun otetaan huomioon työväestön jatkuva ikääntyminen kaikissa unionimaissa. On yhä tärkeämpää painottaa kansallisissa työllisyyspolitiikoissa ja Euroopan työllisyysstrategiassa työn arvokkuutta eikä ainoastaan niitä taloudellisia seikkoja, jotka liittyvät EU:n tuottavuusindeksin nostamiseen Yhdysvaltojen tasolle, mikä mainitaan usein komission tiedonannossa. Sen lisäksi, että työllisyyden on oltava ?tuottavaa?, sen on myös oltava omien mahdollisuuksien hyödyntämisen ja sosiaalisen integraation saavuttamiskeino.

Sacrédeus (PPE-DE)
Luxemburgin prosessissa otettiin käyttöön uusi EU:n sisäinen työskentelytapa. Se tarkoitti uusien aloitteiden tekemistä unionin työllisyyspolitiikan lujittamiseksi. Kun viisi vuotta on kulunut, voimme nyt todeta, että strategiassa on onnistuttu, vaikka paljon parantamisen varaa on edelleen.
Avoin koordinointimenetelmä ei perustu lainsäädäntöön vaan yhteisiin poliittisiin tavoitteisiin. Tämä on osoittautunut tehokkaaksi keinoksi ratkoa työllisyyskysymyksiä. Avoimessa koordinoinnissa parlamentti ei osallistu päätöksentekoon. Yhteispäätösmenettelyyn perustuva rooli, jota vaaditaan hyväksytyn mietinnön johdanto-osan kappaleessa R, horjuttaisi avointa koordinointia menetelmänä. Ruotsalaisena kristillisdemokraattina en voi tukea tällaista.
Mietinnön johdanto-osan kappaleessa E arvostellaan myös yrittäjyyttä koskevaa pilaria sikäli, että pienten ja keskisuurten yritysten painottamista pidetään liian kapeana näkökulmana. Tämä väite on suoraan ristiriidassa Ruotsin kristillisdemokraattien poliittisten painopisteiden kanssa. Tästäkään syystä en voinut antaa tukeani mietinnölle.

Puhemies.
Äänestysselitykset ovat päättyneet.
(Istunto keskeytettiin klo 12.40, ja sitä jatkettiin klo 15.00.)

Puhemies.
Esityslistalla on seuraavana yhteiskeskustelu:
Brokin laatimasta ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnan mietinnöstä yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan toteuttamisessa saavutetusta edistyksestä (CFSP) [7330/2002 - C5-0205/2002 - 2002/2010(INI)] (A5-0296/2002),
neuvoston ja komission Lähi-itää koskevista julkilausumista ja
Titleyn laatimasta ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnan mietinnöstä aseiden vientiä koskevien Euroopan unionin käytännesääntöjen toimintaohjeiden 8 kohdan mukaisesta neuvoston kolmannesta vuosikertomuksesta [2001/2254(INI)] (A5-0286/2002).
Tänään kahdella ministerillä on neuvoston puolesta puheenvuoro: puheenjohtajavaltio Tanskaa edustavalla Møllerillä ja seuraavaa puheenjohtajavaltiota Kreikkaa edustavalla Yiannitsisilla. Tietänette varmaankin, että Tanska ei kansanäänestystensä ja sopimusjärjestelyjensä vuoksi hoida puolustusasioita koskevaa asiakirjaa, joten olemme siinä epätavallisessa ja kenties ennennäkemättömässä tilanteessa, että parlamentissa käytetään apuna troikkaa. Toivotamme sekä ministeri Møllerin että ministeri Yiannitsisin tervetulleiksi.

Møller
Arvoisa puhemies, komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet.
On luonnollisesti suuri ilo puhua Euroopan parlamentille EU:n edistymisestä yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan alalla. Kuten valiokunnan mietinnössä todetaan, EU:lla on edessään merkittäviä maailmanlaajuisia haasteita. Sekä oma väestömme että kolmannet maat odottavat EU:n pystyvän auttamaan konfliktien ratkaisemisessa ja jännitteiden laukaisemisessa eri puolilla maailmaa. Täällä antamassani julkilausumassa keskityn aiheisiin, joita ovat Afganistan, terrorismin vastainen taistelu, Lähi-itä, Irak, Intia, Pakistan, Venäjä ja Afrikka. Kansainvälisen rikostuomioistuimen osalta viittaan aiempaan julkilausumaani.
Kreikkalainen kollegani, Eurooppa-ministeri Tassos Yiannitsis selostaa turvallisuus- ja puolustuspolitiikan eli ETTP:n alalla tehtävään työhön liittyviä seikkoja.
Kuten mainitsin, aloitan Afganistanista. Tilanne siellä on edelleen epävarma, mutta Loya Jirga -prosessi on edelleen hyvä perusta, jonka varaan rakentaa. Odotettua paljon useampi pakolainen ja kotiseudultaan siirtymään joutunut henkilö on palannut kotiin, ja tämä osoittaa, että heidän maansa tulevaisuus herättää toiveita.
Valitettavasti Afganistanilla on edelleen varsin vaikeita haasteita edessään. Äskettäinen presidentti Karzaihin kohdistunut murhayritys ja muut terroristi-iskut ovat osoitus vakavista turvallisuusongelmista. Ilman sisäistä turvallisuutta ei voida saavuttaa vakaata hallitusta eikä kestävää kehitystä. Keskushallituksen roolia on näin ollen lujitettava ja sotaherrojen vaikutusvaltaa vähennettävä. Kansalaisyhteiskuntaa sekä naisten asemaa ja oikeuksia on yhtä lailla lujitettava. Afgaani-instituutiot ja perusinfrastruktuuri on rakennettava uudelleen. Oikeusjärjestelmässä ja poliisilaitoksessa on pantava täytäntöön uudistuksia, ja on perustettava siviilivalvonnassa oleva kansallinen armeija. Jäljellä olevien pakolaisten ja siirtymään joutuneiden ihmisten on voitava palata kotiin, ja meidän on tuettava heidän uudelleenintegrointiaan.
Kehotamme ponnekkaasti kansainvälistä yhteisöä, erityisesti Afganistanin naapurimaita, tukemaan edelleen Afganistanin jatkuvaa vakauttamista. YK:lla on tässä asiassa varsin keskeinen rooli YK:n erityisedustajan Lakhdar Brahimin välityksellä.
EU tekee jatkossakin voitavansa maan jälleenrakentamisen tukemiseksi ja Bonnin sopimuksen täytäntöön panemiseksi kokonaisuudessaan. Lupauduimme tähän viime viikolla YK:ssa käydyssä erityiskeskustelussa. Olemme jatkossakin vakaasti sitoutuneita humanitaariseen apuun ja jälleenrakennusapuun, ja EU seuraa tiiviisti Afganistanin uuden ihmisoikeuskomitean toimia. Odotamme mukana olevien EU:n jäsenvaltioiden jatkavan osallistumistaan ISAF-joukkoihin.
Puheenjohtajavaltio Tanska pitää terrorismin torjuntaa edelleen ensisijaisena tehtävänään. Olemme toteuttamassa suunnitelmien mukaisesti Euroopan terrorismin torjunnan toimintaohjelmaa. Jatkamme toimiamme terrorismin torjunnan sisällyttämiseksi kaikkiin EU:n ulkopolitiikan osa-alueisiin.
Toistaiseksi EU:n jatkotoimissa on painotettu EU:n sisäisiä toimia, joiden täytäntöönpano on edistynyt huomattavasti. Tässä yhteydessä voidaan erityisesti mainita YK:n turvallisuusneuvoston terroristiryhmien rahavarojen jäädyttämistä koskevan päätöslauselman nro 1373 täytäntöönpano EU:ssa. Tätä työtä tietenkin jatketaan Tanskan puheenjohtajakaudella.
Lisäksi puheenjohtajavaltio Tanska pyrkii Sevillan Eurooppa-neuvoston, EU:n toimintaohjelman ja 22. heinäkuuta 2002 pidetyn neuvoston kokouksen päätelmien pohjalta kehittämään edelleen EU:n politiikkaa EU:lle terrorismin vastaisessa taistelussa kuuluvan kansainvälisen roolin osalta. Tähän kuuluu erityisesti yhteistyö kolmansien maiden ja muiden asianomaisten kansainvälisten järjestöjen kanssa.
Sevillan julkilausumassaan Eurooppa-neuvosto määritteli yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan osuuden terrorismin vastaisessa taistelussa, turvallisuus- ja puolustuspolitiikan osuus mukaan luettuna. Tämän jatkotoimina neuvosto hyväksyi 22. heinäkuuta Sevillan julkilausuman täytäntöönpanoon tähtääviä päätöksiä. Niitä olivat mm. niiden seikkojen tarkistaminen, jotka liittyvät terrorismin torjuntaan käyttäen apuna yhteyksiä kolmansiin maihin, kuten esimerkiksi yleissopimuksin solmittavat yhteydet ja erityistoimet, joiden avulla kolmannet maat voivat helpommin täyttää niille YK:n turvallisuusneuvoston päätöslauselman nro 1373 perusteella kuuluvat velvoitteet.
Puheenjohtajavaltio pitää tärkeänä sitä, että neuvoston päätelmät johtavat käytännön aloitteisiin. Joihinkin käytännön toimiin on jo ryhdytty.
Haluaisin myös sanoa muutaman sanan asesulku- ja aseriisuntapolitiikasta. Olemme merkinneet asesulku- ja aseriisuntapolitiikan uudelleen arvioitavaksi osana maailmanlaajuista terrorismin vastaista taistelua. Pidämme erittäin tärkeänä, että tätä asesulku- ja aseriisuntapolitiikkaa vahvistetaan, ja aiomme ottaa asian esiin kaikkien troikka-yhteistyön osapuolten kanssa. Neuvosto hyväksyi 15. huhtikuuta 2002 yhteensä 42 monenvälisiä välineitä, viennin valvontaa, yhteistyötä ja poliittista vuoropuhelua vahvistavaa käytännön tointa.
Puheenjohtajavaltio Tanskalla on tässä asiassa kaksi suurta haastetta, joista ensimmäinen on pyrkiä onnistumaan marraskuussa Haagissa ballististen ohjusten leviämisen estävien käytännesääntöjen täytäntöönpanossa ja toinen biologiset ja kemialliset aseet kieltävän yleissopimuksen vahvistaminen.
Tämä johtaakin minut loogisesti Irakin kysymykseen. Irak on Lähi-idässä edelleen vakava huolenaihe joukkotuhoaseiden osalta. Olemme presidentti Bushin kanssa samaa mieltä tästä asiasta, jota hän korosti äskettäin YK:n yleiskokoukselle pitämässään puheessa.
Irak on rikkonut useita turvallisuusneuvoston päätöslauselmia Irakiin kohdistuvista aseriisuntavelvoitteista. Irakin on välittömästi ryhdyttävä noudattamaan näitä velvoitteita. EU tukee määrätietoisesti YK:n jatkuvia ponnisteluja tällä alalla.
Turvallisuusneuvosto on vaatinut mm. sitä, että Irak päästää YK:n asetarkastajat työskentelemään ehdoitta ja rajoituksetta ja varmistaa sen, että maan viranomaiset tekevät yhteistyötä vaaditussa laajuudessa. EU on antanut kaiken tukensa tälle vaatimukselle.
Irakin hallitus ilmoitti 16. syyskuuta YK:n pääsihteerille, että se hyväksyy asetarkastajien paluun. Turvallisuusneuvosto selvittää parhaillaan sitä, onko Irakin ilmoitus turvallisuusneuvoston asetarkastuksia koskevien vaatimusten mukainen.
Puheenjohtajavaltio on samaa mieltä YK:n pääsihteerin Kofi Annanin kanssa siitä, että turvallisuusneuvoston on toimittava velvollisuuksiensa mukaisesti Irakin kieltäytyessä jatkossa yhteistyöstä.
Tässä vaiheessa sanoisin mielelläni muutaman sanan Lähi-idästä. Israelin ja Palestiinan välisen väkivaltaisen konfliktin uudelleenpuhkeamisesta on kulunut tällä hetkellä kaksi vuotta. On kuitenkin näkyvissä merkkejä myönteisestä kehityksestä - erityisesti uudistusten alalla - jotka antavat aihetta viime aikoina eli kesän jälkeen virinneelle varovaiselle optimismille.
EU:n vastaus on, että kehitystä olisi hyödynnettävä sellaisten Israelin ja palestiinalaisten välisten poliittisten neuvottelujen aloittamiseksi uudelleen, joiden avulla kummallekin osapuolelle tarjoutuu käytännön mahdollisuus konfliktin rauhanomaisen ratkaisemiseen.
EU on näin ollen pyrkinyt lähettämään käytännön viestin siitä, kuinka tämä tavoite voidaan saavuttaa. Tänä vuonna Elsinoressa 30.-31. elokuuta pidetyssä ulkoministerien epävirallisessa kokouksessa EU saattoi valmiiksi aikatauluehdotuksensa, jossa se viitoitti tietä rauhalle ja palestiinalaisvaltion perustamiselle kesään 2005 mennessä. Tähän ehdotukseen, jossa esitetään käytännöllisessä muodossa presidentti Bushin näkemys ja arabien rauhanehdotus kolmen vuoden sisällä perustettavasta Palestiinan valtiosta - ja jonka lähtökohtana on pääosin arabien rauhanaloite - sisältyy kolme vaihetta. Ensimmäisessä vaiheessa eli tänä vuonna solmitaan Israelin ja Palestiinan välillä turvallisuussopimus, jolla lopetetaan väkivaltaisuudet ja valmistellaan 20. tammikuuta 2003 pidettäväksi suunniteltuja Palestiinan presidentin vaaleja ja parlamenttivaaleja. Näiden vaalien jälkeen on määrä aloittaa neuvottelut Palestiinan valtion perustamisesta tilapäisten rajalinjojen pohjalta. Tämän on tarkoitus tapahtua syksyllä 2003. Sen jälkeen siirrytään kolmanteen vaiheeseen, jossa on määrä solmia lopullinen rauhansopimus, ottaa kantaa Jerusalemia, rajoja, pakolaisia ja siirtolaisia koskeviin vaikeisiin kysymyksiin, jotka on ratkaistava ennen Palestiinan valtion lopullista perustamista vuoden 2005 keskivaiheilla.
Samanaikaisesti - mikäli tarkoituksena on kattavan rauhan saavuttaminen - on pyrittävä aloittamaan neuvottelut uudelleen Syyrian ja Libanonin kanssa, jotta prosessi voi johtaa kokonaisratkaisuun rauhasta Lähi-idässä.
Vieraillessani varhain syyskuussa Lähi-idässä alueen osapuolet ottivat ehdotuksen yleisesti hyvin vastaan. Ehdotus sai arabimailta myönteisen vastaanoton. Myös Israel suhtautui myönteisesti, vaikka se ilmaisikin varaumia joistakin ehdotuksen seikoista.
Tänä vuonna 17. päivänä syyskuuta pidetyssä Lähi-idän kvartetin kokouksessa sovittiin siitä, että lähiviikkoina kvartetti - osaksi EU:n aloitteen pohjalta - pyrkii pääsemään sopimukseen lopullisesta yhteisaikataulusta koskien elokuuhun 2005 mennessä kolmessa vaiheessa perustettavaa Palestiinan valtiota. Tukea sai myös EU:n ehdotus kansainvälisen avunantajien konferenssin pitämisestä vuoden loppuun mennessä Palestiinan uudistamisprosessin tukemiseksi. EU:n puheenjohtajavaltio Tanska on tarjoutunut isännöimään konferenssia ja siten myös avunantajien konferenssin yhteydessä pidettäväksi suunniteltua kvartetin tapaamista.
EU ja puheenjohtajavaltio tekevät työtä Sevillan Eurooppa-neuvoston aikaisen rauhankonferenssin pitämisestä antaman julkilausuman mukaisesti. Tässä konferenssissa voidaan keskustella ja päästä sopimukseen aikataulusta, jolla Lähi-idässä voidaan edetä kestävään rauhaan. Olen huomannut, että myös Euroopan parlamentin ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunta on EU:n yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan kehitystä koskevassa äskettäisessä mietinnössään omaksunut tämän lähestymistavan. Lähi-idän kvartetin jäsenet ovat sopineet siitä, että keskusteluja jatketaan tällaisen kansainvälisen rauhankonferenssin ajankohdasta ja toteuttamistavoista.
Selkeä vaikutelmani on, että kvartetin jäsenillä on melko samanlainen näkemys tilanteesta ja että sen vuoksi voimme päästä suhteellisen nopeasti yhteiseen aikatauluun. Puheenjohtajavaltio Tanska aikoo jatkaa tätä politiikkaa ja työstää aktiivisesti yksityiskohtaista aikataulua, jolla voidaan valmistella rauhanomaista ratkaisua yhteen lähihistorian sitkeimmistä konflikteista. Olen myös pannut merkille, että eilisessä turvallisuuspäätöslauselmassa mainitaan nimenomaisesti EU:n ja kvartetin rauhansuunnitelman tai aikataulun edistämisen tarpeellisuus viime viikon tapahtumista huolimatta.
Kuten kaikki täällä tietävät, Israelissa on tapahtunut kaksi itsemurhaiskua. Tämä on huono enne sen edistymisen kannalta, joka oli muutoin käynnissä kesän työryhmien ja erityistyöryhmien, kvartetilta saadun tuen ja EU:n rauhansuunnitelman saaman suosion ansiosta. Nyt olemme saaneet kokea nämä vakavat vastoinkäymiset. Muutoin meillä olisi ollut syytä optimismiin, koska osittain EU:n väliintulon ansiosta Fatah ja Tanzim olivat ilmoittaneet israelilaissiviileihin kohdistuvien hyökkäysten keskeyttämisestä. Viime viikon teot kuitenkin osoittavat, että ääri-islamilaisen Jihadin kaltaisilla militanttiryhmillä ei ole aikomustakaan noudattaa Fatahin ja Tanzimin kehotusta. Puheenjohtajavaltio on ilmaissut kummallekin osapuolelle olevansa syvästi pahoillaan sekä palestiinalaisten itsemurhapommeista että Israelin kostoiskuista. Israelilla on oikeus torjua terrorismia, mutta Israelin rajut kostotoimet - mm. presidentti Arafatin Ramallahissa sijaitsevan päämajan piiritys ja pommittaminen - eivät tuo rauhaa eivätkä turvallisuutta Israelin ja Palestiinan kansalle. Viime päivinä puheenjohtajavaltio on ollut tilanteen selvittämiseksi tiiviisti yhteydessä eri osapuoliin sekä myös Venäjään, Yhdysvaltoihin ja Egyptiin, ja olemme lähettäneet edustajia alueelle.
On olennaisen tärkeää, että odotettu Yhdysvaltojen, Jordanian ja Egyptin tuki palestiinalaisille poliisi- ja turvallisuusjoukoille toteutuu varsin nopeasti, jotta Palestiinan taholla on yhtenäinen turvallisuusjärjestelmä, jonka suhteen Israel voi tuntea olonsa verraten turvatuksi. Emme saa antaa ääriryhmien suistaa poliittisia aloitteita jälleen kerran raiteiltaan.
Myös Intian ja Pakistanin välisissä suhteissa, jotka ovat edelleen jännittyneet, ääriryhmät ovat uhka rauhalle. EU on edelleen valmis osallistumaan kansainvälisiin ponnisteluihin nykyisen kriisin laukaisemiseksi, luottamusta herättävien toimien edistämiseksi ja sellaisten olosuhteiden luomiseksi, joita osapuolten välisen konfliktin kestävään ratkaisuun tähtäävä vuoropuhelu edellyttää.
Jammussa ja Ka?mirissa pidetään parhaillaan paikallisvaaleja. Vaaleja edeltänyt ajanjakso on ollut väkivaltainen ja se on antanut aihetta huolestumiseen. Toivomme kuitenkin, että Jammussa ja Ka?mirissa pidettävillä vaaleilla voidaan myötävaikuttaa Intian ja Pakistanin välisen vuoropuhelun aloittamiseen pitkäaikaisesta ratkaisusta. Intia on vastustanut kansainvälisiä vaalitarkkailijoita, mutta edustajia joidenkin EU-maiden New Delhin suurlähetystöistä on vaaleissa läsnä.
Seuraavaksi siirryn käsittelemään Eurooppaa ja lähintä naapuriamme Venäjää. On itsestään selvää, että sillä mikä on EU:n suhde Venäjään, ja sillä, mikä on Venäjän suhde meihin, on ratkaiseva merkitys rauhanomaiselle kehitykselle Euroopassa. Kööpenhaminassa 11. marraskuuta 2002 pidettävän EU:n ja Venäjän välisen huippukokouksen valmistelut tarjoavat meille mahdollisuuden arvioida viisivuotista kumppanuuttamme ja yhteistyötämme. Laajentuminen tuo tullessaan uusia haasteita. Sen me kaikki tiedämme. Puheenjohtajavaltio pitää ensinnäkin erityisen tärkeänä nopean ratkaisun löytymistä Kaliningradin erillisalueen ongelmaan. Neuvostossa keskustellaan 30. syyskuuta komission asian tiimoilta tekemästä selvityksestä, jotta Puolaa ja Liettuaa kuullen löydettäisiin voimassa olevan yhteisön lainsäädännön mukainen ratkaisu. Venäjä on mukana pohjoista ulottuvuutta koskevassa strategiassamme, mutta aiomme esittää strategian myös uusille naapureillemme, koska tulevan laajentumisen myötä on luonnollisesti tarpeen harkita uutta kokonaisstrategiaa laajentumisen jälkeisiä Euroopan unionin itäisiä naapurimaita eli Ukrainaa, Valkovenäjää ja Moldovaa ajatellen. Tällaisen strategian tarkoitus on demokraattisten ja taloudellisten uudistusten edistäminen naapurimaissa ja näiden maiden kanssa tehtävän rajatylittävän yhteistyön vahvistaminen. Neuvosto käy 30. syyskuuta läpi jo saatuja esityksiä Euroopan unionin yhteyksistä uusiin naapurimaihin. Komission syksyn kuluessa antamalla tiedonannolla tietenkin korvataan nämä pohdinnat, ja toivottavasti tiedonannon pohjalta tehdään joulukuussa päätös.
Seuraavaksi jätän Euroopan ja siirryn Afrikkaan. Kuten te kaikki tiedätte, tilanne on kriittinen Eteläisessä Afrikassa, jossa EU on huolestunut Zimbabwen tilanteen huonontumisesta, mm. tuoreimmista iskuista tiedotusvälineisiin, jatkuvista maanviljelijöihin kohdistuvista tuomittavista toimista ja presidentti Mugaben nimittämästä ?sotakabinetiksikin? kutsutusta uudesta kovan linjan hallituksesta.
EU tiukensi 22. heinäkuuta Zimbabween kohdistamiaan rajoituksia lisäämällä uusia nimiä matkustuskiellossa olevien henkilöiden luetteloon. Samanaikaisesti EU päätti jatkaa yhteistyötä muiden kansainvälisten osapuolten kanssa ratkaisun löytämiseksi Zimbabwen tilanteeseen.
EU:n käyttöön ottamat rajoitukset on kohdistettu niihin henkilöihin, joiden katsomme olevan vastuussa maassa puhjenneesta kriisistä. EU tukee kuitenkin edelleen Mugaben politiikan seurauksista kärsimään joutuvaa Zimbabwen väestöä toimittamalla suuria määriä elintarvikeapua maata vaivaavan nälänhädän lievittämiseksi sekä tarjoamalla sosiaalista ja lääketieteellistä apua.
EU panee merkille yhä huolestuneempana, että eteläisen Afrikan ruokakriisi pahenee nopeasti ja humanitaarinen tilanne heikkenee. Yhteisö ja sen jäsenvaltiot ovat jo vastanneet tarjoamalla alueelle elintarvikeapua ja humanitaarista apua 490 miljoonan euron arvosta. Tämän avustusaloitteen kohteena ovat suurimmissa vaikeuksissa olevat maat, nimittäin Zimbabwe, Malawi ja Zambia.
Alueen hallitusten, erityisesti Zimbabwen hallituksen poliittiset päätökset ja toimenpiteet ovat pahentaneet entisestään hälyttävää humanitaarista tilannetta. Näin ollen olemme tehneet selväksi, että elintarvikeapua ei saa missään olosuhteissa käyttää politiikan välikappaleena ja apua vastaanottavien maiden on varmistettava, että apu jaetaan tasapuolisesti ja täysin ilman poliittisia tarkoitusperiä.
Voinen lopuksi ilmaista puheenjohtajavaltion tyytyväisyyden Kööpenhaminassa äsken pitämämme huippukokouksen eli ASEM-huippukokouksen kulkuun. Minulle jäi sellainen vaikutelma, että kaikki osallistujat Aasian maista ja Euroopan maista olivat tyytyväisiä huippukokoukseen. Epävirallisten keskustelujen lisäksi esitettiin käytännön aloitteita, joita aiomme nyt työstää edelleen. Niistä mainittakoon Aasiassa järjestettävät nuorisokisat (youth games). Haluamme myös lujittaa Euroopan ja Aasian välisiä yhteyksiä; yhteistyölle tarjoutuu lupaavia mahdollisuuksia taloudellisen osa-alueen ohella myös politiikan ja kulttuurin aloilla.
Ennen kuin annan puheenvuoron Tassos Yiannitsisille, haluan sanoa, että olen samaa mieltä mietinnössä esitetyistä huomioista EU:n toimien onnistumisesta Balkanilla. EU on onnistunut siinä, että se on ohjannut hajoamisen ja epävakauden leimaaman alueen takaisin Euroopan yleisen kehityksen tielle. EU:n ottaessa haltuunsa YK:n Bosnian poliisioperaation 1. tammikuuta 2003 EU osallistuu toisella tapaa merkittävästi Balkanin alueen vakauden lujittamiseen jatkossa.
Yiannitsis
Arvoisa puhemies, komission jäsen, hyvät Euroopan parlamentin jäsenet, minulla on Kreikan avustavana ulkoministerinä suuri kunnia puhua teille tänään Euroopan turvallisuus- ja ulkopolitiikan sotilaallisista tai puolustuksellisista vaikutuksista. Haluaisin erityisesti käyttää tätä tilaisuutta kiittääkseni puheenjohtajavaltio Tanskaa sen tekemästä yhteistyöstä kokeiltaessa tätä aivan uutta kaksoispuheenjohtajuutta, mikä ei ole suinkaan helppo tehtävä.
Voinen aluksi todeta, että puheenjohtajavaltioina Belgia ja Espanja olivat erittäin toimeliaita ja antoivat valtavasti pontta Euroopan turvallisuus- ja puolustuspolitiikalle, ja meidän on syytä antaa tälle työlle tunnustusta tällä foorumilla.
Haluaisin ottaa esiin monenlaisia eri kehityskulkuja. Ensimmäinen ja kenties tärkein on viime vuonna Laekenissa annettu virallinen ilmoitus siitä, että Euroopan unioni on tällä hetkellä valmis toteuttamaan tiettyjä operaatioita ja on pikku hiljaa saavuttamassa täyden toimintakyvyn, jonka myötä se voi ottaa hoitaakseen myös kaikkein vaativimpia Petersburgin tyyppisiä operaatioita.
Toinen seikka, jonka halusin mainita, koskee sotilaallisten voimavarojen kehittämistä, joka saattaa olla tärkein tekijä unionin toimintakykyä parannettaessa ja jonka alalla on myös edistytty huomattavasti. Voimavarojen kehittämisestä pidettiin konferenssi, jossa sekä jäsenvaltioilla että kolmansilla mailla oli mahdollisuus lisävaikuttamiseen, ja voimavaroja koskeva toimintaohjelma hyväksyttiin Laekenissa.
Myös puheenjohtajavaltio Espanja edisti voimakkaasti kyseisen suunnitelman soveltamista, ja haluaisin antaa siitä täyden tunnustuksen. Voinen tähdentää, että se, että Laekenissa ilmoitettiin osittaisen toimintavalmiuden saavuttamisesta, ei ole pelkästään teoreettinen asia. Se tarkoittaa, että meillä on poliittista tahtoa panna täytäntöön YUTP-mekanismi, vaikka se onkin edelleen keskeneräinen. Tämä tarkoittaa käytännössä sitä, että olemme antaneet suostumuksemme siihen, että Balkanilla ryhdytään tiettyihin operaatioihin, joista esimerkkinä Bosnian poliisioperaatio ja entisen Jugoslavian tasavallan Makedonian Task Force Fox -operaatio. Myös puheenjohtajavaltio Espanja paneutui toden teolla asiaan liittyvään varustelukysymykseen ja teki siihen liittyviä aloitteita.
Neljäs käsittelemistäni seikoista koskee Euroopan unionin ensimmäistä harjoitusta, joka toteutettiin Espanjan puheenjohtajakaudella ja jonka avulla voitiin testata suunniteltuja menettelyjä ja tehdä päätelmiä, jotka ovat arvokkaita näiden menettelyjen parantamiseksi tulevaisuudessa. Ja osana tätä puolustus- ja turvallisuuspolitiikkamekanismin menettelyllistä toimintakehystä haluaisin myös mainita sen, että Sevillassa hyväksyttiin sotilaallisten toimien rahoitusjärjestelmää määrittävät toimintapuitteet, mikä on myös varsin tärkeä asia.
Paljon on tietenkin tehty, jotta voitaisiin luoda voimavarojen kehittämiseen tarkoitettu mekanismi, joka on puolestaan sotilaallisen hallinnoinnin perustyöväline. Paljon työstä on jo tehty, ja jäljellä on vain tiettyjen seikkojen viimeistely, jonka myötä mekanismia voidaan alkaa toteuttaa. Kuitenkin on joitakin ratkaisemattomia kysymyksiä, kuten Euroopan unionin ja Naton väliset suhteet ja tähän liittyvä kysymys Euroopan unioniin kuulumattomien eurooppalaisten liittolaisten osallistumisesta.
Ensimmäisen kysymyksen osalta kehitys ei ole oikeastaan ollut huimaavaa. Jotakin kehitystä on kiistattomasti tapahtunut pääasiassa sen jälkeen, kun Naton piirissä on keskusteltu näiden kahden järjestön välisiin suhteisiin liittyvistä yksittäisistä seikoista. On kuitenkin pakko yleispäätelmänä todeta, että näiden kahden järjestön välisiä suhteita on syytä kehittää edelleen.
Joissakin esikunnissa tähän on esitetty syyksi ratkaisemattoman osallistumiskysymyksen käsittelyn viivästymistä. Haluaisin tähdentää, että tämä ei tarkasti ottaen pidä paikkaansa, koska vaikka tämän kysymyksen ratkaiseminen varmasti helpottaisikin pysyvien järjestelyjen loppuun saattamista, se, että asia on ratkaisematta, ei ole peruste viivästyttää yksittäisiä asioita. Tässäkin suhteessa on edistytty puheenjohtajavaltio Espanjan toimien ansiosta, mikä pantiin merkille Sevillan päätelmissä. Espanjahan teki yhteistyötä pääsihteeristön kanssa ja saatuaan apua joiltakin asiassa aktiivisesti mukana olevilta kumppaneilta laati sovitteluehdotuksen Sevillan kokoukseen. Valitettavasti tätä ehdotusta ei ole vielä kehitetty edelleen. Kuitenkin puheenjohtajavaltio ja pääsihteeristö jatkavat ponnistelujaan Sevillassa viitoitetulla tiellä.
Sevillassa edistyttiin huomattavasti myös suhteissa kolmansiin maihin, sillä siellä hyväksyttiin järjestelyjä Nizzassa laadittujen Kanadan, Venäjän ja Ukrainan kaltaisten mahdollisten kumppaneiden osallistumista Euroopan puolustus- ja turvallisuuspolitiikkaan koskevien kohtien laajentamisesta. Vakavia valmisteluja on tehty myös sitä varten, että Euroopan unioni voi ottaa hoitaakseen Task Force Fox -operaation entisessä Jugoslavian tasavallassa Makedoniassa. Koska yksi tämän operaation hoitamisen välttämättömistä edellytyksistä on kuitenkin se, että Euroopan unionin ja Naton välillä on oltava valmiina pysyviä järjestelyjä, joiden loppuunsaattaminen lokakuun loppuun mennessä näyttää varsin epätodennäköiseltä, meidän täytynee harkita muita vaihtoehtoja. Tietenkään tämä ei kuvasta kaikkea viime vuonna YUTP:n alalla saavutettua edistystä. Tärkeämpää ja vähemmän tärkeää edistymistä on tapahtunut paljon, mutta aikaa on liian vähän kaiken kuvaamiseen.
Hyvät parlamentin jäsenet, Euroopan puolustuksen kehittämisellä myötävaikutetaan siihen, että otetaan huomioon Euroopan kansalaisten vaatimukset, joita esitetään tällä hetkellä yhä äänekkäämmin sen puolesta, että Euroopan unioni ryhtyisi edistämään voimakkaasti puolustuskysymystä. Olemme varmoja, että Euroopan parlamentti, jolla on suoria yhteyksiä Euroopan kansalaisiin ja joka on ajan hermolla Euroopan unionille tärkeissä asioissa, auttaa tämän Euroopan unionissa parhaillaan rakenteilla olevan uuden ulottuvuuden työstämisessä. Olemme tietoisia siitä, että YUTP:n myötä olemme avaamassa Euroopan unionille uusia näköaloja, ja heti aloitettava yhteistyö on hyvin tärkeä asia. Omasta puolestamme teemme puheenjohtajakaudellamme kaiken voitavamme.
Lopuksi haluaisin kiittää Euroopan parlamenttia ja sen puhemiestä siitä, että sain tilaisuuden esitellä sen politiikan puolustusnäkökohtia, jonka osalta Kreikka on valtuutettu toimimaan puheenjohtajana käynnissä olevan kuusikuukautiskauden ajan.

Patten
Arvoisa puhemies, minua on pyydetty kommentoimaan sekä Brokin että Titleyn mietintöjä ja antamaan myös Lähi-itää koskeva julkilausuma. Aloitan esittelijä Brokin mietinnöstä.
Siinä esitetään varsin hyvä yleiskatsaus saavutetusta kehityksestä ja vuosina 2001-2002 ilmenneistä uusista haasteista. Meidän tavatessamme täällä 11 kuukautta sitten ja keskustellessamme edellisestä YUTP:tä käsitelleestä mietinnöstä olimme juuri saaneet kokea Yhdysvaltoihin kohdistuneet terroristi-iskut ja Afganistanin sodan. Tänään tilanne on ratkaisevasti toisenlainen. Syyskuun 11. päivän vaikutus maailmanpolitiikkaan on ollut valtava.
Olen samaa mieltä Brokin kanssa siitä, että tällä hetkellä yhteiseen ulko- ja turvallisuuspolitiikkaan sisältyy neljä keskeistä tehtävää, joista mikään ei ole helposti toteutettavissa. Ensimmäinen koskee kumppanuuttamme Yhdysvaltojen kanssa. Tämän välttämättömän kumppanuuden monimutkaisuus ja moninaisuus luovat väistämättä tietynasteista kitkaa. Vastustamme yhdessä terrorismia, ja arvomme ovat samanlaiset. Emme kuitenkaan aina tulkitse näitä arvoja samalla tavalla.
Yhdysvaltojen sodanjälkeinen johtamistapa on perustunut kahteen pilariin, joita voisi edustaa sekä presidentti Trumanin että marsalkka Marshallin toiminta: ensimmäinen tarkoittaa uhkan tukahduttamista ja toinen demokratiaa, avoimia markkinoita ja oikeusvaltiota eri maanosissa ja kansainvälisesti edistävien maailmanlaajuisten sääntöjen ja maailmanlaajuisten toimielinten luomista. Yhä nykyäänkin tämä lähestymistapa, joka tuotti koko viime vuosisadan jälkipuoliskon ajan niin paljon vaurautta ja vakautta, on oikea lähestymistapa. Tämän vuoksi parlamenttimme kaikki jäsenet ajattelevat yksissä tuumin, että paras tapa lähestyä Irakin ongelmaa on tehdä se Yhdistyneiden Kansakuntien välityksellä.
Yhdysvaltojen kanssa tekemässämme yhteistyössä, mutta yleisemmälläkin tasolla Euroopan unioni on osoittanut päättäväisyyttä pyrkiessään tähän monenväliseen tapaan lähestyä ulkopolitiikkaa. Uskomme vahvasti, että monenväliset järjestelyt ja yleissopimukset, YK, G 8-foorumi ja ETYJ sekä muut ovat avainasemassa ratkottaessa koko maailmaa koskettavia turvallisuus-, kehitys- ja ympäristöongelmia.
ETPP:n rakenteet ja sen suhde Natoon ovat erityisen tärkeitä kysymyksiä. Olen huolestunut siitä, että monien miltei väsymättömistä ponnisteluista huolimatta Berliini plus -kysymystä ei ole ratkaistu, millä on vaikutusta, kuten tiedämme, pyrkimyksillemme entisessä Jugoslavian tasavallassa Makedoniassa.
Lopuksi sanoisin, että kahdenväliset suhteet ovat viime vuonna edelleen laajentuneet lähes kaikkien maailman merkittävien maiden kanssa. Näiden maiden joukossa Venäjä on yhä tärkeämpi strateginen kumppani. Tällä hetkellä meillä on Venäjän kanssa kunnianhimoinen, yksityiskohtainen kahdenvälinen ohjelma, johon on sisällytetty jäsennelty ja tiivis vuoropuhelu yhteisestä ulko- ja turvallisuuspolitiikasta. Tämän kumppanuuden avulla meidän on myös helpompi käsitellä T?et?enian kaltaisia hankalia aiheita.
Voin yleisellä tasolla yhtyä Brokin huomioihin alueellisten toimiemme asialistasta. Mietintöön sisältyy joukko suositeltavia ehdotuksia, kuten Euro-Välimeri -parlamentaarisen yleiskokouksen luominen, kumppanuuttamme Aasian ja Latinalaisen Amerikan kanssa edistävät tuoreet aloitteet sekä tuki Saharan eteläpuolisessa Afrikassa Afrikan kehittämiseksi perustetulle uudelle kumppanuudelle (NEPAD).
Erityisesti haluaisin käsitellä neljää seikkaa. Länsi-Balkanilla meidän on varmistettava, että pyrimme yhteistyössä säilyttämään vakauttamis- ja assosiointiprosessin uskottavuuden. Näitä sopimuksia ei tulisi pitää poliittisen hyväntahdon eleinä. Ei ole kenenkään etujen mukaista saattaa sopimuksia joidenkin maiden kanssa päätökseen ennen kuin sopimuksen tavoitteita koskevat kriteerit on täytetty.
Irakin kysymyksestä puhuin parlamentille jo aiemmin tässä kuussa ja sanoin, että meidän on edelleen painostettava Irakia noudattamaan täysimääräisesti YK:n päätöslauselmia. Tällä hetkellä Irakia koskevasta poliittisesta toiminnasta päätetään New Yorkissa, ja se on juuri oikea osoite.
Afganistanin kysymyksestä olen edelleen varsin huolestunut. Presidentti Karzain murhayritys ja pommi-isku keskellä Kabulia aiemmin tässä kuussa ovat vain tuoreimmat esimerkit Afganistanin haavoittuvuudesta. Emme saa säästää ponnistelujamme auttaessamme keskushallitusta ulottamaan valtansa koko maahan. YK:n yleiskokouksen ohessa olin mukana Afganistanin pääavunantajien pitämässä tärkeässä kokouksessa, jossa tähdennettiin sen tärkeyttä, että toimitamme lupaamamme avun mahdollisimman nopeasti.
Vaikka alueellinen asialista onkin tärkeä, emme saa sen tähden lakata ajattelemasta tulevaisuutta. On olemassa pitkän aikavälin strategisia kysymyksiä, joita emme saa kadottaa näköpiiristämme. Ensimmäinen on esimerkiksi yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan institutionaalinen kehys. Perussopimusten kokonaisrakenne on monimutkainen, ja YUTP:n saralla tekemämme työ koskee juuri instituutioiden raja-aitoja. Valmistelukunnan työn tuloksena syntyy pian uusia ehdotuksia nykyisten järjestelyjen kehittämiseksi. Odotan kiinnostuneena sitä, että pääsen osallistumaan Dehaenen työryhmän keskusteluihin.
Toinen seikka ovat laajentumisesta YUTP:hen ja ETPP:hen aiheutuvien seurausten valmistelut. Laajentumisella on keskeinen vaikutus yhteiseen ulko- ja turvallisuuspolitiikkaan. Olemme alkaneet yhdessä puheenjohtajavaltio Tanskan kanssa pohtia tämän seurauksia. Meidän on saatava YUTP:n rakenteet vastaamaan riittävän hyvin kymmenen tai useamman uuden jäsenvaltion tarpeita. Laajempi Eurooppa -aloitteen (Wider Europe initiative) avulla perehdymme lähemmin suhteiden järjestämistapoihin ja pyrimme aina, kun se on mahdollista, kumppanuuteen idässä, kaakossa ja etelässä sijaitsevien lähimpien naapuriemme kanssa.
Kolmanneksi minun on syytä mainita kriisinhallinta ja konfliktien ehkäisy, joista on tultava kaikkia YUTP- ja ulkosuhdealoitteita yhdistävä piirre. Konflikti-indikaattoreita koskeva työmme on keskeinen tekijä ohjattaessa diplomaattista toimintaa ja apuohjelmia konfliktien ehkäisyn ja kriisinhallinnan suuntaan. Meidän on toteuttava väkivaltakonfliktien ehkäisyyn tähtäävä Göteborgin ohjelma, ja meidän on tarpeen tehostaa edelleen ihmisoikeuksia ja demokratiaa edistäviä toimiamme.
On paljon esimerkkejä siitä, että YUTP:n avulla syntyy käytännön tuloksia, kun yhdistämme tehokkaasti kansalliset ja EU:n voimavarat sekä komissiossa että neuvostossa. Odotan kiinnostuneena sitä, että voin tehdä parlamentin kanssa työtä tähän tähtäävien mekanismiemme parantamiseksi ja täyden demokraattisen valvonnan ja tilinpidon valvonnan ulottamiseksi koskemaan YUTP:tä. Minun on kuitenkin lisättävä, ja toivon, ettei sitä pidetä vallankumouksellisena ajatuksena, että huolimatta siitä, kuinka paljon keskustelemmekaan keinojen parantamisesta, kuinka paljon keskustelemmekaan institutionaalisesta kokonaisrakenteesta, käsitykseni on kolmen vuoden kokemuksen nojalla, että poliittista tahtoa ei voi mikään korvata.
Toiseksi voinen viitata lyhyesti Titleyn hienoon mietintöön asevientiä koskevista käytännesäännöistä. Käytännesäännöt ovat kaikkia jäsenvaltioita poliittisesti sitovia, ja tässä prosessissa komissiolla on rajoitettu rooli. Olemme kuitenkin iloisia neuvostossa tapahtuneesta kehityksestä näiden käytännesääntöjen täytäntöönpanon parantamiseksi ja vuosittaisesta kertomuksesta syntyvän avoimuuden lisäämiseksi.
Meitä ilahduttavat parlamentin suuri mielenkiinto tähän aiheeseen ja erityisesti esittelijä Titleyn mietinnössään omaksuma rakentava ja varsin kunnianhimoinen kanta, jossa neuvostoa kannustetaan jatkamaan ja kehittämään edelleen työtään tällä alalla. Voimme yhtyä moniin mietinnössä esitettyihin ehdotuksiin, kuten niihin, jotka liittyvät aseiden välitykseen, sotilaskäyttöön tarkoitettujen tuotteiden luvanvaraiseen valmistukseen ja aseviennin loppukäyttäjien valvontaan. Meitä ilahduttavat myös kaikkia jäsenvaltioita koskevat ehdotukset kansallisten vuosiselvitysten julkistamisesta, ehdokasvaltioiden ottaminen mahdollisimman hyvin mukaan tietojen vaihtoon sekä epäämistä koskevat ilmoitukset, kuten myös ehdotukset sen edistämiseksi, että kolmannet maat noudattavat käytännesääntöjen periaatteita.
Puheenjohtajavaltio on puhunut Lähi-idästä ja 17. syyskuuta pidetyssä kvartettikokouksessamme vallinneesta myönteisestä ilmapiiristä. Olen varma, että parlamentti on tietoinen siitä, miten valtavasti puheenjohtajavaltio Tanska on tehnyt työtä kokouksen valmistelun hyväksi. Kokous oli rakentava, ja sen avulla luotiin perusta mahdolliselle rauhansuunnitelmalle sekä sille, että Palestiinan uudistaminen saa lisää kansainvälistä tukea.
Valitettavasti tilanne paikan päällä ei viittaa siihen, että olisi perusteita uskoa tilanteen pikaiseen parantumiseen. Kuuden viikon ajan vallitsi ainakin jonkinasteinen rauha, vaikka tuonakin aikana 50 palestiinalaista sai surmansa. Sen jälkeen alkoivat valitettavat itsemurhapommitukset. Myös palestiinalaista koulua pommitettiin, ja niin väkivalta lisääntyi jälleen.
Rehellisyyden nimissä on todettava, että ilmassa oli merkkejä tilanteen kohentumisesta, vaikka niihin ei enimmäkseen kiinnitettykään huomiota. Meistä oli rohkaisevaa kuulla Fatahin/Tanzimin ilmoitus siitä, että ne aikoivat lopettaa israelilaissiviileihin kohdistuvat iskut. Ulkoministeri Shimon Peres kutsui Fatahin asiakirjaa ?erilaisen aikakauden, toivottavasti kevään?, hän lisäsi, ?ensisarastukseksi?. Kuitenkin tämä uudenlainen ymmärrys näyttää kuivuneen kokoon, ja palestiinalaishallinto ja presidentti Arafat ovat jälleen olleet hyökkäyksen kohteena kostoksi niiden henkilöiden tekemistä itsemurhaiskuista, jotka eivät usko rauhaan.
Voinen korostaa vielä kerran - kuten olen tehnyt täällä parlamentissa useita kertoja - että meidän on edelleen vaadittava, että palestiinalaishallinto tekee kaikkensa terrorismin lopettamiseksi. Meidän olisi painostettava palestiinalaishallintoa mahdollisimman voimakkaasti terrori-iskujen ehkäisemiseen ja terroristien saattamiseen oikeuden eteen. Kuinka rauhan asiaa kuitenkaan edistetään sillä, että palestiinalaishallinnolta viedään valta ja keinot toteuttaa mitään näistä seikoista? Kuinka turvallisuutta parannetaan palestiinalaishallinnon tuhoamisella? Kuinka presidentti Arafatin ja palestiinalaishallinnon eristämisellä ja nöyryyttämisyrityksellä edistetään terrorismin vastaista taistelua? Tai tässä mielessä tehdyillä yrityksillä ajaa hänet maanpakoon? Ei ole ihme, että Yhdistyneiden Kansakuntien pääsihteeri kuvaili tällä viikolla Israelin politiikan olevan umpikujassa sekä piti sitä todennäköisesti pikemminkin ääriliikkeitä voimistavana kuin niitä vähentävänä.
Hieman valoisammasta asiasta puhuakseni toteaisin, että kvartetti arvioi uudelleen Palestiinan uudistamisprosessia, joka näyttää olevan niin hyvällä tolalla kuin nykytilanteessa on mahdollista. Varainhoidon ja budjetin hallinnan uudistaminen jatkuu Euroopan unionin tuella ja Euroopan unionin painostuksesta. Tässä yhteydessä olen iloinen - koska se on myönteinen ensiaskel - Israelin päätöksestä maksaa palestiinalaishallinnolle 45 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria jäädytettyjä verosiirtoja saman pankkitilin kautta ja saman seurantamekanismin avulla, joka luotiin palestiinalaishallinnolle osoittamamme oman tukemme yhteydessä. Toistan vielä: saman pankkitilin kautta ja käyttäen samaa seurantamekanismia, joka syntyi Euroopan komission ja Euroopan unionin ponnistelujen tuloksena. Toivon, että tämän huomion ironia ei jää huomaamatta niiltä, jotka ovat arvostelleet ponnistelujamme palestiinalaishallinnon uudistamiseksi. Ja toivon, että Israel luovuttaa välittömästi loput rahoista.
Huomattava osa palestiinalaisesta yhteiskunnasta pitää vaaleja ratkaisevana osana uudistusprosessia. On ylläpidettävä paineita vaalien järjestämiseen. Viime viikon tapahtumat Palestiinan lakiasäätävässä neuvostossa ja palestiinalaishallituksen eroaminen osoittavat, että palestiinalaisyhteiskunnassa on viriämässä todellinen demokraattinen keskustelu. Tämä on sangen myönteinen merkki parlamentarismista. Toivon vilpittömästi, että pian muodostetaan uusi uudistusprosessiin paneutuva palestiinalaishallitus ja ettei viime kuukausien saavutuksia tärvellä.
Euroopan unioni on valmis toimittamaan apua, jos on vähintäänkin takeet siitä, että vaalit ovat vapaat ja tasapuoliset. Vaikka annamme kaiken tukemme Palestiinassa järjestettäville vaaleille ja sille, että Palestiinan kansan kuuluu valita omat johtajansa, varoitamme edelleen vaalien järjestämisestä, jos vaalien oikeudelliset, hallinnolliset ja logistiset puitteet, poliittinen ympäristö mukaan luettuna, eivät ole kunnossa. Ja kuinka nämä asiat voisivatkaan olla kunnossa, jos on tiesulkuja, julistetaan ulkonaliikkumiskieltoja, jos kaduilla partioi panssarivaunuja?
Uudistusohjelman edistymisestä huolimatta humanitaarinen ja taloudellinen tilanne heikkenee edelleen.
YK:n lähettiläs Catherine Bertini on tähdentänyt äskettäin tätä seikkaa hätkähdyttävässä raportissaan palestiinalaisalueiden humanitaarisesta tilanteesta: kaksi kolmasosaa väestöstä elää köyhyysrajan alapuolella ja jopa puolet väestöstä on tällä hetkellä työttömänä. Tilanteen on kohennuttava huomattavasti, jos humanitaarinen katastrofi halutaan estää. Meidän on kuitenkin tehtävä paljon muutakin kuin lievitettävä kriisin oireita. Meidän on tartuttava sen syihin. Humanitaarisen avun toimittaminen voi olla ainoastaan lyhyen aikavälin lähestymistapa - tavoitteeksemme on otettava talouden elvyttäminen.
Voinen mainita tässä yhteydessä, että liikkumisrajoitukset vaikeuttavat tuntuvasti Euroopan unionin humanitaarista työtä, eivätkä pelkästään palestiinalaisalueilla vaan myös rajanylityspaikoilla. Kuluvana vuonna Israel on tähän mennessä evännyt yli 20 kertaa EU:n humanitaaristen ryhmien pääsyn maahan.
Lopuksi todettakoon, että kvartetti sopi siitä, että marraskuussa pidetään ad hoc -yhteyskomitean ministeritasoinen kokous, johon osallistuvat kansainvälisen yhteisön tärkeimmät avunantajat. Kokouksessa arvioidaan Länsirannan ja Gazan alueen taloudellista ja humanitaarista tilannetta sekä pyrkimystä tukea ja edistää palestiinalaishallinnon uudistamisprosessia, mm. mahdollisia tulevia vaaleja.
Haluaisin kiinnittää parlamentin huomion siihen, että on väistämätöntä, että avunantajia pyydetään arvioimaan mahdollisuuksiaan myöntää lisärahoitusta. Varoitan parlamenttia siitä, että lähiaikoina todennäköisesti ilmestyn käsittelemään tätä asiaa uudelleen parlamenttiin, kuten budjettivallan käyttäjätkin.
Kuuden viime kuukauden aikana olemme saaneet jossain määrin aikaan poliittista kehitystä. Näköalat ovat tällä hetkellä paljon selkeämmät, ja palestiinalaiset tekevät avunantajayhteisön kanssa kovasti työtä instituutioiden rakentamiseksi ja olemassa olevien rakenteiden uudistamiseksi. Kuitenkin vaarana on, että tästä kehkeytyy jonkinlaista näennäispolitiikkaa samalla, kun todellinen tilanne paikan päällä huononee entisestään ja muuttuu suorastaan sietämättömäksi. Puhumme päivittäin rauhasta; päivittäin ihmisiä kuolee - palestiinalaisia, israelilaisia. Kuinka kauan tällaisen on jatkuttava? Kuinka kauan israelilaisten ja palestiinalaisten on vielä elettävä Getsemanessa?
Brok (PPE-DE)
Arvoisa puhemies, haluaisin kiittää neuvostoa ja komissiota siitä, että ne vastasivat huomioihin, joita esittelijä ei edes ehtinyt tehdä. Koska te vastaatte istunnon kulusta, haluaisin muistuttaa teitä siitä, mikä mainitaan työjärjestyksemme 120 artiklan 5 kohdassa: ?Mietinnöstä käytävässä keskustelussa komissiolle ja neuvostolle myönnetään puheenvuoro yleensä heti sen jälkeen, kun esittelijä on esitellyt mietinnön.? Teille on varmasti selvää, että vaikka neuvostolla on oikeus selvittävään puheenvuoroon, esityslistalla on nimenomaan mietintö. En katso, että täysistunnossa tämä on hyvä tai sovelias tapa käsitellä valiokunnissa tehtyä työtä. Kiitoksia paljon!
Puhemies.
Kiitoksia työjärjestyspuheenvuorosta, esittelijä Brok. Kuten tiedätte, käymme yhteiskeskustelua, johon sisältyy kaksi mietintöä ja kaksi julkilausumaa. Poliittiset ryhmät tahtoivat yhteisesti noudattaa yhteiskeskustelussa mainittua järjestystä. Olen vain poliittisten ryhmien palvelija esityslistasta päätettäessä, ja ottaen huomioon sen, että tämä on yhteiskeskustelu eikä ainoastaan keskustelu mietinnöistä, käsitykseni on, että on ryhmien harkintavallassa pyrkiä järjestämään keskustelu tekemällään tavalla. Jos vastustatte tätä, jos ette halua noudattaa tätä linjaa jatkossa, pyytäisin teitä esittämään vastalauseen poliittisten ryhmien sisällä. Tämä on yhteiskeskustelu eikä pelkästään mietinnöistä käytävä keskustelu. En aio jatkaa keskustelua tästä. Seikka on pantu merkille, mutta asiaa ei voida tässä ratkaista.

Poettering (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, ministeri Møller, komission jäsen Patten, avustava ministeri Yiannitsis, hyvät parlamentin jäsenet, tämänpäiväisen keskustelun kaltainen keskustelu tarjoaa tilaisuuden arvioida yhteistä ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa, tuoda esiin sen myönteisiä puolia unohtamatta myöskään niitä, jotka antavat aihetta arvosteluun. Haluaisin ensiksi esittää lämpimät kiitokseni kummallekin esittelijälle, Brokille ja Titleylle, heidän laatimistaan erinomaisista mietinnöistä.

Arvoisa Swoboda, voimme puhua tuosta joskus toiste. En olisi vastustanut sitä, että kumpikin esittelijä olisi esitellyt mietintönsä, mutta kyseessä ei ollut minun päätökseni, eikä minulla ole syytä kyseenalaistaa puhemiehen päätöksiä, joten kysymys ei kosketa minua enkä näin ollen aio kommentoida sitä.
Euroopan ulkopolitiikan myönteisiin osatekijöihin liittyy aihe, jota emme ole vielä maininneet lainkaan eli Keski-Euroopan maiden liittyminen Euroopan unioniin. Kyseessähän on edelleenkin ulkopoliittinen asia, ja näiden maiden liittyessä Euroopan unioniin asiasta tulee sisäinen asia. Se, että saamme kohta - toivoaksemme vuoden loppuun mennessä - neuvottelut päätökseen ilmeisesti kymmenen Euroopan maan kanssa, on itse asiassa suuri menestystarina. Kyseessä on yksi Euroopan suurista poliittisista onnistumisista. Myös Balkanin alue on mainittu, ja sielläkin on tapahtunut myönteistä kehitystä. Siellä Euroopan unionilla on vakautta, turvallisuutta ja demokratiaa lisäävä myönteinen tehtävä.
Afganistankin on mainittu, ja myös tässä asiassa eurooppalaiset ovat olleet aktiivisia: 13 EU:n 15 valtiosta on mukana Afganistanissa joko sotilaallisesti tai muulla tavoin. Hämmästyttävää on itse asiassa se, että vaikka olemme - tarkoitan Euroopan unionia ja sen jäsenvaltioita - suurimpia avunantajia, sitä ei oikeastaan juuri huomaa. Amerikkalaisten lahjoittaessa miljoona dollaria johonkin tarkoitukseen koko maailma saa tietää siitä. Meidän lahjoittaessamme miljardi euroa vaikutelmani on toisinaan, että se on yksi Euroopan valtioiden parhaiten varjelluista salaisuuksista. Meidän olisi syytä pohtia, kuinka voimme kehittää tiedotustoimintaamme paremmaksi.
Irakin kysymykseen palatakseni tuemme siis lämpimästi Yhdysvaltojen presidentin pyrkimyksiä ottaa Yhdistyneet Kansakunnat mukaan, ja kehotamme kaikkia Euroopan unionin jäsenvaltioita asettumaan yhdessä eurooppalaisina yhteisen kannan taakse. Pidämme vastuuttomana sitä, että yksi tai useampi jäsenvaltio tekee omavaltaisia ratkaisuja. Se ei pelkästään haittaa maan suhteita Amerikan Yhdysvaltoihin vaan myös osoittaa Euroopan unionissa solidaarisuuden puutetta toisia eurooppalaisia kohtaan, sillä voimme vaikuttaa Yhdysvaltain politiikkaan ja maailmanpolitiikkaan vain, jos me eurooppalaiset toimimme yhdessä. Meidän on tällä hetkellä vaadittava Irakin diktaattoria avaamaan maansa tarkastuksille - Britannian hallitus laati eilen aiheesta merkittävän asiakirjan - ja, jos näitä tarkastuksia paikan päällä ei voida toteuttaa, vastuu on viime kädessä Irakin diktaattorin, jos on ryhdyttävä sotilaallisiin toimiin.
Voin antaa tukeni kaikelle sille, mitä komission jäsen Patten totesi Lähi-idästä. Vaikka olemme vakuuttuneet siitä, että väkivallan kärjistyminen on estettävä ja itsemurhakommandojen terrorismin on loputtava, Israelin reaktiot ovat jokseenkin suhteettomia. Myös palestiinalaisilla on oma arvokkuutensa. Siten voin vain kannustaa neuvostoa ja komissiota pitämään kiinni siitä linjasta, että kummallekin osapuolelle puhutaan kohtuullisin ehdoin. Jotkut muut eivät toimi tällä tavoin, ja meillä on tärkeä tehtävä, sillä kummatkin osapuolet luottavat meihin - ehkäpä toinen toista enemmän. Meidän eurooppalaisten on tehtävä yhteistyötä niiden kanssa, joiden ihmisarvoa loukataan. Sanokaamme selväsanaisesti, että Israelilla on oikeus elää turvallisten rajojensa sisällä, mutta myös Palestiinan kansalla on oikeus elää rauhassa turvallisten rajojensa sisällä. Myös Palestiinan kansan edustajille on annettava tilaisuus ilmaista näkemyksiään ja ehdottaa järkeviä tapoja päästä tulevaisuudessa eteenpäin.
Kreikan avustava puolustusministeri Yiannitsis oli oikeassa tähdentäessään, että toistaiseksi Euroopan unionin ja Naton välillä ei ole yksimielisyyttä Pohjois-Atlantin liiton suunnittelupalvelujen ja sotilaallisten voimavarojen saatavuudesta. Toivomme pääsevämme kohta johonkin ratkaisuun ja kehotamme myös turkkilaisia kumppaneitamme osallistumaan ratkaisun löytämiseen.
Lopuksi toteaisin, että komission jäsen Patten viittasi sen tarpeellisuuteen, että parannetaan Euroopan ulko-, turvallisuus- ja puolustuspolitiikan välineitä. Toivomme, että valmistelukunta tekee asiassa merkittäviä ehdotuksia, ja jos Euroopan unioni aikoo pystyä toimimaan ja sitoutumaan samoin kuin Afganistanissa, tehokkaiden toimielinten on oltava tällaisesta ulkoinen ilmaus. Näin ollen ryhmämme aikoo tehdä kaiken voitavansa valmistelukunnan menestyksen takaamiseksi, sillä tästä suuresti riippuu Euroopan unionin menestyminen yhteisessä ulko-, turvallisuus- ja puolustuspolitiikassaan.
(Suosionosoituksia)

Barón Crespo (PSE).
Arvoisa puhemies, neuvoston puheenjohtaja, komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, rajoitun puheenvuorossani käsittelemään pelkästään Lähi-itää, koska ymmärtääkseni parlamentti pääsi maanantaina sopimukseen tästä asiasta. Sen lisäksi meidän on mielestäni keskusteltava Brokin ja Titleyn mietinnöistä - ja onnittelen kumpiakin esittelijöitä heidän tekemästään työstä - ja muista aiheista puhumisen hoitavat muut ryhmäni jäsenet.
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, tosiseikat ovat kiistattomat eivätkä tällä hetkellä oikeuta Lähi-idän osalta ilmaisemaanne varovaista optimismia. Valitettavasti saamme päivittäin kuulla sangen hirvittäviä ja ikäviä uutisia tilanteesta.
Tuomitsemme varauksettomasti väestöön kohdistuvat kollektiiviset itsemurhaiskut. Tuomitsemme myös sen, että kuolleiden joukko kasvaa päivä päivältä, mutta ennen kaikkea olen sitä mieltä, että meidän on tällä hetkellä tarpeen vaikuttaa - pääministeri Sharonin johtamaan - Israelin hallitukseen, joka tietää varsin hyvin, että palestiinalaishallinnon ja sen päämajan fyysinen ja poliittinen tuhoaminen ei auta lopettamaan iskuja eikä hävittämään kansainvälisesti yksimielistä tahtoa Palestiinan valtion perustamiseen. Näin on vielä enemmän siitä syystä, että Palestiinassa on parhaillaan käynnissä demokraateille tärkeitä asioita: epäluottamuslauseen uhka, hallituksen eroaminen ja ilmoitus tulevista parlamenttivaaleista. Tässä yhteydessä ja tässä maailmankolkassa tämä kannattaa ehdottomasti ottaa huomioon.
Näin ollen tällä hetkellä ja siten, että pidämme kiinni monenvälisestä painotuksestamme ja YK:ta kohtaan osoittamastamme kunnioituksesta - ja muistakaamme, että Israelin valtion loi juuri YK päätöslauselmallaan - Israelille on kerrottava, että sen on noudatettava jok'ikistä YK:n päätöslauselmaa, ettei kenelläkään ole oikeutta valita, mitä päätöslauselmia soveltaa milloinkin sillä varjolla, että pitää päätöslauselmia yksipuolisina. Lähestymistapamme on oltava selvästi tämä, ja sen vuoksi haluan tässä ilmaista ryhmäni tukevan päätöslauselmaa nro 1435 ja haluan vaatia Israelin joukkoja vetäytymään välittömästi pois Ramallahin alueelta, sen ulkopuolelta ja sen läheisyydestä sekä miehitysjoukkoja vetäytymään palestiinalaiskaupungeista. Tällainen olisi mainitsemanne kolmivaiheisen suunnitelman mukaista.
Suhtaudumme myönteisesti myös korkean edustajan toteamukseen ja pyydämme, että omaksutte tiukemman linjan kvartettiin, jotta todellisia muutoksia tapahtuisi.
Komission jäsen Patten sallinee minulle myös sen, että pyydän häntä kertomaan meille eräästä tärkeästä poliittisesta ja budjettia koskevasta seikasta, joka liittyy hänen viittaukseensa siihen, että Israelin ja yhteisön maksut menevät samalle tilille. Pyydän häntä esittämään parlamentille yksityiskohtaisen selvityksen, jossa käsitellään Israelin valtion Palestiinan alueella aiheuttamien niiden rakenteiden tuhoja, jotka oli rahoitettu unionin budjettimäärärahoista.

Veronmaksajilla, kansalaisillamme on oikeus tietää tämä ja se olisi saatettava yleiseen tietoisuuteen.
Arvoisa puhemies, lopuksi sanoisin, että teidän on jatkettava työtänne, koska se on ehdottoman tarpeellista eikä muuta keinoa ole olemassa sen tilanteen selvittämiseksi, jossa joka hetki ainoa kysymys, jonka voimme itsellemme esittää, on se, kuinka paljon verta kummankin osapuolen on vielä vuodatettava ennen kuin voidaan saada aisoihin tällainen murheellinen kärjistyminen.
(Suosionosoituksia vasemmalta)

van den Bos (ELDR).
Kuinka voimme estää Yhdysvaltoja ryhtymästä tulevaisuudessa yksipuolisiin toimiin tai toteuttamasta ennaltaehkäiseviä iskuja missä tahansa ja milloin tahansa ja jopa ilman suostumustamme? Pelkästään Yhdistyneisiin Kansakuntiin ja kansainväliseen oikeuteen vetoaminen ei ole riittävä keino Washingtonin muuttamiseksi yksipuolisesta toimijasta monet osapuolet huomioon ottavaksi toimijaksi. Vain jos Euroopan unioni järjestäytyy tehokkaammin poliittisesti ja sotilaallisesti, siitä voi tulla tasavertainen atlanttinen kumppani. Kuitenkin niin kauan kuin Euroopan johtajat antavat enemmän painoarvoa sisäisille poliittisille näkökohdille kuin yhteiselle ulkopolitiikalle, pyrkimyksemme tällä alalla ovat turhia ja annamme jatkossakin Yhdysvalloille kaiken sen poliittisen liikkumavaran, jonka se tarvitsee oman asialistansa määrittämiseen.
Tämä soveltuu erityisen hyvin Irakiin. Euroopan unionin on pysyttävä liberaalilla linjalla niiden kahden sosiaalidemokraattisen äärilinjan välimailla, joita edustavat liittokansleri Schröder, vaaleja ennakoiva opportunisti, ja pääministeri Blair, presidentti Bushin Lontoon haarakonttorin johtaja. Saddam Husseinia on painostettava mahdollisimman voimallisesti siihen, että kaikki aseet voidaan tarkastaa rajoituksetta ja kaikki vaaralliset aseet on tuhottava. On sanomattakin selvää, että mahdollisia sotilaallisia toimia ei voida tällä tavoin sulkea pois. Onhan loppujen lopuksi niin, että jos sallimme sen, että Saddam Husseinin ei tarvitse välittää YK:n päätöslauselmista, hän on jatkossa suureksi uhkaksi ympäristölleen ja YK:n turvallisuusneuvostolle.
Sotilaalliset toimet edellyttävät tietenkin turvallisuusneuvoston suoranaista hyväksyntää. Jos kansainvälinen yhteisö yhdistää voimansa, Nato-liittolaisten on tultava mukana. Yhdysvallat voi ainoastaan Euroopan avustuksella ratkoa tehokkaasti maapallon ongelmia. Poliittiset ja kulttuuriset erot eivät saisi tehdä meitä sokeiksi Euroopan ja Yhdysvaltojen yhteisille eduille.
Vaikka laajentunut EU voi antaa maailmanlaajuisesti lisää painoarvoa, päätöksentekoa on mukautettava ja veto-oikeus on poistettava. On siis olennaista, että Euroopan yhteisestä ulkopolitiikasta tulee tärkeämpi asia kuin poliittisten johtajien omasta kansallisesta profiilista. Jos tämä ei muutu, voimme syyttää vain itseämme siitä, että Yhdysvallat voi ottaa ohjakset maailmanlaajuisesti omiin käsiinsä.

Wurtz (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, neuvoston puheenjohtajan puhe Lähi-idästä oli mielestäni varsin hälyttävä, koska oikeastaan maailmassa on vain muutamia tai ei juurikaan muita alueita, joiden konfliktilla olisi niin syvällinen vaikutus maailman vakauteen. On harvoja alueita, joilla valtio rikkoo kansainvälistä oikeutta, humanitaarista oikeutta ja Yhdistyneiden Kansakuntien päätöslauselmia samassa määrin ja yhtä toistuvasti, eikä varmaankaan ole toista unionin kanssa assosioitunutta valtiota, joka suhtautuu yhtä välinpitämättömästi Eurooppaan tuhoamalla rahoittamiamme Palestiinan infrastruktuureja ja joka epää ensin korkea edustaja Solanalta ja sen jälkeen erikoislähettiläs Moratinosilta oikeuden vierailla miehitetyllä palestiinalaisalueella. Eikä ennen kaikkea ole toista valtiota, joka suhtautuu yhtä halveksivasti sille esittämiimme vetoomuksiin torpedoimalla käytännössä harjoittamamme rauhanponnistelut.
Neuvoston puheenjohtaja puhuu tässä yhteydessä optimismista ja pitää suurimpana esteenä rauhalle palestiinalaisia. En voi ymmärtää tätä! Te olette aivan varmasti oikeassa tuomitessanne suoralta kädeltä itsemurhaiskut ja kaikenlaiset viattomiin ihmisiin kohdistuvat terroriteot niin Israelissa kuin kaikissa muissakin maissa. Myös palestiinalaishallinto tuomitsee ne järjestelmällisesti ja on usein yrittänyt saada ne loppumaan. Mutta mitä Ariel Sharon onkaan tehnyt kuusi viime viikkoa kestäneen suhteellisen rauhallisen jakson aikana yrittääkseen lievittää jännitystä ja käynnistääkseen vuoropuhelun uudelleen? Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, teille annetaan vastaus Ha'aretz-sanomalehdessä, kun siinä muistutetaan, että 30 palestiinalaissiviiliä sai surmansa pelkästään elokuussa, ja toisessa Yedioth Ahronot -sanomalehdessä tuomittiin näiden rikosten vastuuttomuus samalla, kun lehden mukaan terrori-iskujen määrä oli pudonnut erittäin selvästi. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, tämä on totuus, ja se on syytä kertoa.
Ariel Sharon ei tuo jatkossakaan turvallisuutta ja rauhaa omalle kansalleen miehittämällä uudelleen palestiinalaiskaupunkeja, perustamalla yhä uusia siirtokuntia, näännyttämällä ihmisiä nälkään ja tuhoamalla kaiken sen, joka pitää yllä toiveita itsenäisestä valtiosta, erityisesti palestiinalaishallintoon kohdistuvia toiveita, ja tästä ovat muistuttaneet monet kunnioitettavat ja rohkeat ihmiset myös Israelissa.
Millä tavoin mainitsemanne Elsinoren rauhansuunnitelma voisi olla uskottava, jos tarkastellaan Lähi-idän murhenäytelmän perimmäisiä syitä? Millaiseen murhenäytelmään saattaakaan tämä julma yltiöpäinen voimankäytön strategia johtaa, jos kaikki riittävän arvovaltaiset tahot eivät käytäkään vaikutusvaltaansa Ariel Sharonin pysäyttämiseen? Ette edes vaatinut presidentti Arafatin piirityksen lopettamista tai Israelin joukkojen vetäytymistä. Eikö teitä vaivaa se, että kantanne on huomattavan kaukana esimerkiksi komission jäsen Pattenin kannasta? Euroopan on täytettävä se, mitä siltä maailmassa odotetaan. Valitettavasti te jäitte tänään kovin kauaksi siitä.
(Suosionosoituksia vasemmalta)

Cohn-Bendit (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, sen lisäksi, mitä olemme jo jonkin aikaa toistelleet yhä uudelleen ja uudelleen, haluaisin esittää kaksi huomiota.
Lähi-idässä yleinen tilanne on kehittynyt aivan uudenlaiseen suuntaan, mikä ei vielä ilmene Brokin eikä Titleynkään mietinnöstä. Yhdysvaltain hallinto esittää uutta strategiaa maailman järjestämiseksi uudelleen. Osana tätä uutta strategiaa Yhdysvaltain hallinto kertoo meille, että on tilanteita, joihin on puututtava ja joissa on ryhdyttävä ennaltaehkäiseviin toimiin. Tämä on ensimmäinen väittämä. Toinen väittämä on se, että jos Yhdistyneet Kansakunnat tukee näitä toimia, kaikki on hyvin, mutta jos se on toimia vastaan, sekään ei haittaa, koska Yhdysvallat ryhtyy toimiin ystäviensä tukemana.
Vaadin Euroopan unionia laatimaan muistion vastauksena tähän uuteen tilanteeseen. En halua vastausta Schröderiltä, Blairilta tai Chiracilta tai keneltäkään muultakaan vastaavalta. Haluan kuulla Euroopan kannan tilanteesta, joka muuttaa täysin viiden viime vuosikymmenen historian.
Viiden viime vuosikymmenen aikana olemme yrittäneet panna täytäntöön maailmanlaajuista oikeusjärjestelmää ja maailmanlaajuisia sääntöjä YK:n kaltaisten maailmanlaajuisten järjestöjen avulla. On selvää, että Lähi-idän kaltaisella alueella on kaksi valtiota, kaksi tahoa, jotka eivät noudata YK:n päätöksiä. Totta on, että Israel ei noudata YK:n päätöksiä, mutta myös palestiinalaisliikehdinnän sisällä on tahoja, jotka eivät kunnioita niitä. Näin ollen yhdyn täysin niihin, jotka tuomitsevat Israelin ja Israelin politiikan, mutta en voi kannattaa sitä, miten palestiinalaiset tuomitsevat iskut, sillä se on vain puhetta. Tämä on yksi ongelmista: kummatkaan osapuolet eivät kunnioita sitä, mitä Yhdistyneet Kansakunnat tai poliittiset voimat päättävät. Kuitenkin kummatkin kansakunnat tarvitsevat poliittisia voimia, jotka noudattavat sitä, mitä kansainvälinen oikeus niiltä vaatii. Kummatkin osapuolet tarvitsevat poliittisia johtajia, jotka noudattavat sitä, mitä vaaditaan.
Tästä syystä katson, että me eurooppalaiset - toisin kuin Yhdysvallat - edistymme Lähi-idässä vain, jos osoitamme samaa empatiaa, samaa sympatiaa niin israelilaisille kuin palestiinalaisille, eli vain, jos tunteemme ovat samat niin israelilaisia kuin palestiinalaisiakin kohtaan. Jos jokin taho, poliittinen voima päättää tukea enemmän yhtä osapuolta kuin toista osapuolta, peli on menetetty, sillä tällä tavoin on mahdotonta päästä eteenpäin.
Tämän vuoksi Euroopan unionin rooli on niin tärkeä. Unioni on ainoa poliittinen voima, joka pystyy tällä hetkellä puhumaan järkeä ja auttamaan yhtä aikaa sekä israelilaisia että palestiinalaisia. Euroopan on jatkettava juuri tällaista politiikkaa, mutta ennen kaikkea Euroopan on tuomittava Ariel Sharon tämän eristäessä Jasser Arafatin ja tuomittava palestiinalaiset niiden piilotellessa terroristeja.

Collins (UEN).
Arvoisa puhemies, Lähi-idässä vallitsi kuuden viikon ajan jonkinlainen rauha, ja huomiomme kiinnittyi Irakiin. Tämä rauha särkyi, kun rauhanprosessin tärvelemiseen tarkoitetut terroriteot alkoivat uudelleen. Jälleen kerran itsemurhapommittajat iskivät Israeliin. Omaisiaan menettäneitä perheitä on aina vain enemmän, ja Lähi-idän murheellinen konflikti on vaatinut lisää uhreja. Tämän jälkeen Israel lähetti panssarivaununsa Ramallahiin ja Gazan kaistaleen pohjoisosiin. Palestiinalaislapset olivat iskujen kohteena koulunpihallaan Hebronissa.
Kummankin osapuolen on osoitettava sitoutumisensa rauhaan mahdollisimman maltillisin toimin, mitä EU:n puheenjohtajavaltio vaati äskettäisessä julkilausumassaan. Väkivaltaa ei voida nujertaa väkivallalla, mutta rauhaa voidaan rakentaa rauhalla. Palestiinan presidentin päämajan piirittämisellä on päinvastoin kielteisiä seurauksia. Palestiinan johtajien liikkumisvapauden rajoittamisella ei edistetä terrorin torjuntaa. On vaikea ymmärtää, kuinka sen avulla voidaan saavuttaa palestiinalaishallinnon uudistuminen.
Palestiinan kansalta on jo aivan liian kauan evätty sille kuuluvat lailliset oikeudet. Sen selviytymismahdollisuuksia heikennetään jatkuvasti. Sitä ahdistaa köyhyys. Ilman työpaikkoja ja keskeisiä palveluja palestiinalaisten on elettävä hyvin kurjissa olosuhteissa. Myös Israelin kansa elää epävarmuudessa. Iskut ja vastaiskut eivät johda mihinkään. Osapuolten on päästävä eteenpäin. Turvallisuuskysymyksiä on käsiteltävä, mutta ei palestiinalaisten taloudellisten ja humanitaaristen tarpeiden kustannuksella.
Euroopan unioni tekee tiiviisti yhteistyötä YK:n, Yhdysvaltojen ja Venäjän kanssa etsiessään keinoja asianosaisten kannustamiseksi konfliktin lopettamiseen ja pysyvän rauhan saavuttamiseksi sekä asianosaisten tukemiseksi näissä tavoitteissa. Konfliktin on loputtava. Yhteistyö ja vuoropuhelu ovat se tapa, jolla päästään eteenpäin, ja pysyvä rauha on saatava aikaan. Tähän meidän on määrätietoisesti pyrittävä. Mitä kauemmin konflikti jatkuu, sitä enemmän se aiheuttaa epävakautta alueella.

Coûteaux (EDD).
Arvoisa puhemies, moitittavaa Brokin mietinnössä ja yleisesti ottaen YUTP:n kehittämisessä on se - kuten olemme jo todenneet, mutta se on yhä vain selvempää - että uskotaan, jopa epärealistisesti, että EU:n jäsenvaltioita yhdistää automaattisesti Euroopan luontainen yleinen intressi maailmaa kohtaan niin, että riittää, että loihditaan esiin olemassa oleva ja ilmeinen ulkopolitiikka, jonka tuntevat ainakin asiaan vihkiytyneet, jotta Euroopan unionista tulisi luontaisesti keskeinen toimija maailman politiikassa.
Tämä usko käy ilmi mietinnöstä sikäli, että siinä vaaditaan YUTP:n yhteisöllistämistä, jota Ranskan presidentti oikeutetusti viime elokuussa arvosteli, mutta joka otetaan aina vain uudelleen esiin ja joka perustuu tähän - toistan vielä, epärealistiseen - ajatukseen siitä, että olisi ennalta olemassa intressi ja siten yhteinen ulkopolitiikka.
Todellisuutta ovat kuitenkin toinen toistaan seuraavat kriisit, jotka vievät koko ajan pohjaa pois tältä uskomukselta. Balkanin kriisit, ensin Bosniassa ja sen jälkeen äskettäin Kosovossa, sekä toisaalla Suurten järvien alueen kriisit ja Lähi-idän kriisin monet eri vaiheet ovat kaikki osoittaneet meille, että Euroopan unioni ei ole koskaan pystynyt tekemään aloitetta tai toimimaan muuten kuin Yhdysvaltain apumiehen roolissa. Voimme vain reagoida muiden Atlantin toisella puolella tekemiin aloitteisiin, ja pahinta on se - vaikka se onkin oikeastaan ilahduttavaa niiden kannalta, jotka tietävät, mistä Eurooppa oikeasti koostuu eli itsenäisistä kansakunnista - että useissa kriiseissä, erityisesti käynnissä olevassa Irakin kriisissä, havaitaan selviä eroja Lontoon ja Berliinin sekä myös jossain määrin näiden ja Pariisin välillä. Vanha Eurooppa-parka on edelleen hajallaan.
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, näin ollen meidän olisi kenties syytä pohtia ennemmin tai myöhemmin sitä, miten YUTP:tä toteutetaan käytännössä, koska olemme jossain määrin surkuhupaisia toistellessamme koko ajan sitä, että toimimme paremmin ensi kerralla ja että sitten seuraavassa mietinnössä pystymme määrittelemään yhteisen ulkopolitiikan. Se on edelleen pelkkää kuvitelmaa ja pysyy sellaisena. Katson, että ennemmin tai myöhemmin meidän on pohdittava sitä, kuinka mahdollinen tällainen yhteinen ulkopolitiikka oikeastaan on.

Kronberger (NI).
Arvoisa puhemies, kun tarkastellaan sitä, kuinka dramaattisesti nykyinen geopoliittinen tilanne on kärjistynyt syyskuun 11. päivän jälkeen, Euroopan yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan tavoittelusta olisi paljonkin sanottavaa. Asia ei ole kuitenkaan helpoimmasta päästä. USA:n - Bill Clintonin ollessa vielä presidentti - ja Englannin pommittaessa Bagdadia joulun alla 1999 ilman YK:n valtuutusta kirjoitin asiaa kommentoivan artikkelin itävaltalaiseen Der Standard -lehteen. Artikkelin keskeinen seikka oli se, että Ranskan, Italian ja Venäjän vastustama pommitus, joka nostatti selvän vastalauseen myös Vatikaanissa, oli johtanut hienoiseen juopaan Euroopan sisällä.
Tänään jätän teidän tehtäväksenne arvioida, onko tämä juopa tähän mennessä kasvanut vai onko se kaventunut. Pyytäisin teitä myös pohtimaan sitä, loukkaisiko Euroopan olennaista etua se, että Irakiin hyökättäisiin tai että hyökättäisiin jopa Iraniin, mikä on eräiden Yhdysvaltain hallinnon myös Saudi Arabian, Syyrian ja Egyptin hallitusten kaatamiseen tähtäävien sotahaukkojen pyrkimys.
On joka tapauksessa syytä iloita siitä, että EU:n ulkoministerit Elsinoressa pidetyssä epävirallisessa neuvoston kokouksessa ilmaisivat vastustavansa Irakiin kohdistuvia sotatoimia. Tämä herättää toiveita siitä, että nykyinen Yhdysvaltain johtama geopoliittinen suuntaus turvautumisesta mieluummin voimaan kuin kansainväliseen oikeuteen ei saa Euroopassa kannatusta.

Brok (PPE-DE)
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, mielestäni sekä Euroopan unionin historia että sen nykyinen olemus ovat selvä osoitus Euroopan kyvystä rauhan palauttamiseen jo Euroopan unionin oman kehittämisen ja laajentumisen vuoksi. Alue on vakaa, demokraattinen ja vauras, ja se laajenee Euroopan unionin laajentumisen myötä. Pidän tätä ratkaisevana perusteena sille, että luodaan nimenomaan eurooppalaista politiikka, jolla viedään kehitystä eteenpäin näillä aloilla.
Meidän on käytettävä tätä rakentaaksemme yhteyksiä niille mantereemme alueille, jotka eivät nytkään voi liittyä tai joiden ei ole määrä liittyä Euroopan unioniin, sekä niille alueille, jotka eivät edes halua liittyä. Euroopan unionin laajentuminen on tehnyt esimerkiksi suhteet Venäjään olennaisen tärkeiksi. On luotava myönteistä vuorovaikutusta, emmekä saa rakentaa uusia rajalinjoja vaan rajalinjoista on tehtävä pikemminkin siltoja. Arvoisa komission jäsen Patten, se, mitä komissio on nyt ehdottanut Kaliningradin osalta, näyttää minusta askeleelta oikeaan suuntaan, sikäli kuin kyseessä on sellaisen lähtökohdan löytäminen, jossa otetaan huomioon pienten maiden edut, niille tärkeät asiat ja niiden suvereniteettivaateet. Komission ehdotus mahdollistaa näille maille myös Schengenin sopimuksen täytäntöönpanon ja samalla siinä myös tunnustetaan tietyssä määrin Venäjän edut. Toivon, että nämä neuvottelut johtavat rakentavaan lopputulokseen, jossa otetaan huomioon kummatkin näkökulmat. Tiedän, että puheenjohtajavaltio Tanskalla on erityinen intressi tähän asiaan.
Euroopan unioni etenee oikeaan suuntaan myös muilla aloilla, esimerkiksi Barcelonan prosessissa. Olemme ylpeitä voidessamme sanoa käyttävämme budjetistamme kolme kertaa niin paljon kuin Amerikan Yhdysvallat ulkopoliittisiin ehkäiseviin toimiin. Meillä pitäisi olla sanottavaa myös myönteisistä seikoista. Mutta - ja tämä on suuri ?mutta? - Euroopalta puuttuu edelleen yhteinen ääni, kun kyseessä ovat todelliset sodan ja rauhan kysymykset. Sen merkitys, mitä on viime aikoina tapahtunut Irakin tapauksessa, olipa kyseessä sitten kritiikitön liittyminen Washingtonin joukkoihin tai Washingtonin vaatimusten kritiikitön hylkääminen vaalien vuoksi, on, että yhteistä eurooppalaista kantaa ei ole. Kuitenkin vain yhdessä kykenemme siihen painostukseen, joka on tarpeen joukkotuhoaseiden pitämiseksi diktaattoreiden käsien ulottumattomissa, ja toisaalta vain yhdessä kykenemme painostamaan Amerikan Yhdysvallat kuulemisprosessiin, jossa ei oteta huomioon pelkästään sotilaallisen väliintulon vaaroja vaan myös kaikki ne vaihtoehdot, jotka ovat olemassa sen ongelman rauhanomaiseksi ratkaisemiseksi, joka koskee Saddam Husseinin hallussa olevien joukkotuhoaseiden hävittämistä ja tämän toteuttamista yhteistyössä Yhdistyneiden Kansakuntien kanssa.
Kummallakaan alalla emme ole osoittaneet pystyvämme takaamaan kansalaisillemme turvallisuutta, ja olemme tienneet syyskuun 11. päivän jälkeen, että turvallisuus ei enää noudata tiettyjä rajalinjoja, vaan kourallinen terroristeja pystyy käyttämään vaarallisia aseita omien maidemme sisäpuolella ja tappamaan tuhansia ihmisiä.
Tämä liittyy siihen, että useimmat jäsenvaltioidemme kansalaiset eivät ole vielä ymmärtäneet, että jäsenvaltioidemme pieni koko ja niiden voimattomuus johtavat siihen, että kansalliset edut voidaan turvata ainoastaan voimavarojen yhdistämisellä. Meidän on siis syytä todella tajuta tämä ja välittää se kansalaisillemme - tai pikemminkin juuri kansalaisten on saatava hallitukset sisäistämään tämä, sillä 70 prosenttia Euroopan unionin kansalaisista kannattaa Euroopan turvallisuus- ja puolustuspolitiikkaa! Ainoastaan maidemme ulkoministerit eivät ole vielä ymmärtäneet tätä!
Aihe liittyy myös sotilaallisiin voimavaroihin. Voin olla varma siitä, että 60 000 miehen vahvuiset nopean toiminnan joukot toteutetaan paperilla ensi vuonna, mutta pystyvätkö ne ylipäänsä toimimaan tehokkaasti, jos otetaan huomioon, että ne ovat ?sokeita ja rampoja?, koska niiden käytössä ei ole logistisia voimavaroja eikä satelliittipalveluja? Ovatko joukot todella toimintakykyisiä ja pystyvätkö ne omalta osaltaan turvaamaan rauhaa? Pystymmekö luomaan asepolitiikan, joka tekee meidät riippumattomiksi ja antaa meille myös muun kuin sotilaallisen alan kilpailukyvyn kannalta erittäin tärkeinä pidettäviä teknisiä voimavaroja? Titleyn mietinnössä käsitellään aihetta perusteellisesti. Olemmeko ratkaisseet ne ongelmat, joita meillä oli Amber Fox -operaation ja Makedonian kanssa? Onko meillä säännöt, joilla voimme estää Euroopan unionia ja Turkkia riitautumasta? Kaikki tämä osoittaa, että kansallinen näkökulma ja itsekkyys ovat estäneet meitä saamasta aikaan todella ratkaisevaa kehitystä sodan ja rauhan asioissa.
Uskon siihen, että paljolti se hyvä, mikä sanottiin syyskuun 11. päivän jälkeen, on nyttemmin unohdettu ja lukittu hallitusten pöytälaatikoihin pian ääneen lausumisen jälkeen. Otetaanpa esimerkiksi ulkoinen ja sisäinen turvallisuus. Kaivetaanpa esiin valtioidemme ja hallitustemme päämiesten syyskuun 11. päivän jälkeiset suuret puheet ja katsokaamme, kuinka paljon on toteutettu. Näin huomaamme, millaisessa notkon pohjassa olemme. Uskon, että hankkeemme onnistuvat vain, jos luomme välineen, jonka avulla yhteinen eurooppalainen tahto voi kehittyä ulko-, turvallisuus ja puolustuspolitiikan alalla. Tämän vuoksi valmistelukunta on niin tärkeä. Meidän on pystyttävä sellaiseen toimielinuudistukseen, jossa Eurooppa puhuu yhdellä äänellä, ja lisäksi sellaisella äänellä, jota valvotaan parlamentaarisesti, ja siten, että myös budjettia valvotaan parlamentaarisesti, toisin sanoen äänen on kantauduttava komissiosta, vaikka jokaisen tällaisen ulkoasioista vastaavan komission jäsenen toiminnan oikeutukseksi olisi tietenkin saatava erityissuhteet neuvostoon.
Kaksitasoisen rakenteen luomisella, josta puhutaan nykyään niin kovin paljon, ei ole kuitenkaan mitään tekemistä niiden ylätason henkilöiden kanssa, jotka tekevät huomattavaa työtä. Sellainen aiheuttaa suuria kustannuksia, ja 80 prosenttia energiasta kuluu keskinäiseen riitelyyn sen sijasta, että sitä käytettäisiin ulkoasioihin liittyvien unionin kantojen kehittämiseen. Tämä johtuu vain ihmisluonteesta, mutta katson, että tämä on ratkaistava. Meillä on kohta 25 jäsenvaltiota, ja sen jälkeen tällainen ei enää käy päinsä! Tämä osoittaa ainakin sen, että sikäli kuin näistä asioista on kyse, Euroopan unionin on vihdoin ymmärrettävä, missä sen edut ovat. Uskon, että kansalaiset ovat meitä edellä verrattuna siihen, mitä me teemme poliittisesti, ja siten meidän olisi parlamentissamme jatkettava tiukasti tätä kampanjaa. Eurooppaa heikentävät sen jäsenvaltioiden hallitukset, ja meidän olisi palautettava Euroopalle sen voima!
(Suosionosoituksia vasemmalta)

Titley (PSE)
Arvoisa puhemies, haluaisin aluksi kiittää komission jäsentä Pattenia hänen aiemmin esittämistään lämpimistä sanoista. Käytännesäännöistä keskustellessamme meidän on mielestäni tarkasteltava niitä varsin selkeässä kehyksessä. Aluksi meidän olisi tunnustettava, että käytännesäännöt ovat kaikkein kattavin olemassa oleva kansainvälinen aseiden vientiä valvova järjestelmä. Minkään muun järjestelmän avulla ei samassa määrin vaihdeta tietoja aseiden siirroista. Meidän on myös tunnustettava se, miten pitkälle olemme päässeet. Aikanaan meille kerrottiin, että käytännesäännöt eivät ole mahdollisia. Sen jälkeen sanottiin, että jos meillä olisi sellaiset, ne jäisivät vain aikomuksen ilmaukseksi. Sen jälkeen puhuttiin siitä, ettei vuotuisia selvityksiä koskaan julkistettaisi. Ja sellaistakin väitettiin, ettei parlamenttia koskaan kuultaisi tällaisesta vuotuisesta selvityksestä. Kaikki tämä on menneisyyttä, ja huomaamme, että käytössä olevat käytännesäännöt ovat omalla painollaan kehittyneet entisestään. Niinpä sääntöjen avulla ollaan viemässä jäsenvaltioita vielä pitemmälle kuin ne aloittaessaan käytännesääntöjen soveltamisen varsin epäluuloisina alussa edes tahtoivat. Meidän on myönnettävä tämä ja nähtävä kaikki arvostelumme tätä taustaa vasten.
Käytännesääntöjen soveltaminen johdattaa jäsenvaltiot kohti tiiviimpää vuoropuhelua ja lähentymistä sekä keskinäistä ymmärtämistä. Kiehtovinta on mielestäni se, että vuotuisista selvityksistä ilmenee, että edistymme juuri niissä asioissa, joita Euroopan parlamentti on esittänyt. Olemme usein vaatineet, että on ryhdyttävä aseiden välitystä koskeviin toimiin, ja katsomme, että se, että käytännesäännöissä ei ole käsitelty tätä seikkaa, on yksi niiden suurimmista heikkouksista. Näin ollen olemme hyvin tyytyväisiä siihen, että kolmannessa vuotuisessa selvityksessä todetaan, että neuvostossa on sovittu aseiden välittäjien valvontaa koskevista suuntaviivoista, että jäsenvaltioiden olisi pyrittävä rekisteröimään aseiden välittäjät ja että näitä lainsäädännöllisiä valvontakeinoja olisi vahvistettava rangaistuksin. Olemme iloisia tästä asiasta. Selvityksessä ei kuitenkaan todeta, milloin tämä toteutuu. Tarvitsemme kehitykselle aikataulun, jonka mukaisesti kaikki jäsenvaltiot ryhtyvät toimiin aseiden välittäjien sääntelemiseksi.
Olemme vaatineet lisää avoimuutta sekä kansallisella että eurooppalaisella tasolla ja myönnämme, että osa puutteellisen avoimuuden aiheuttamista ongelmista syntyy siitä, että eri jäsenvaltiot keräävät tietoja eri tavoin. Olemme näin ollen iloisia kolmanteen vuotuiseen selvitykseen sisältyvistä parannuksista, mutta meillä on silti edelleen tiedonkeruuseen ja ilmoituksiin liittyviä ongelmia. Toivomme, että puheenjohtajavaltio Tanska saavuttaa tällä alalla kehitystä puheenjohtajuusaikanaan, sillä tiedämme, että se on pohjoismaisena valtiona innostunut avoimuudesta.
Kansallisella tasolla olemme iloisia siitä, että kolmanteen vuotuiseen selvitykseen on koottu matriisi, jolla pyritään selvittämään, miltä osin tieto on yhteneväistä ja miltä osin se ei ole sitä. Toivomme, ettei tietoja käytetä avoimuuden vähentämiseen pienimmälle tasolle. Meidän olisi työstettävä tätä alaa koskevia parhaita käytäntöjä. Käytännesääntöjen mukaan sen jäsenvaltion, joka myöntää olennaisesti samankaltaista vientiä varten lisenssin, jonka toinen jäsenvaltio on evännyt, olisi kuultava epäämiseen päätynyttä jäsenvaltiota. Emme ole koskaan esittäneet selvästi, mitä ?olennaisesti samankaltaisella viennillä? tarkoitetaan, joten olemme iloisia kolmannen vuotuisen selvityksen toteamuksesta, että ?kyseistä lausetta tulkitaan laajasti? - mutta emme ole edelleenkään selvillä siitä, mitä sillä tarkoitetaan. Epävarmuus ?kielteisiä vaikutuksia ei ole? -lausekkeesta on suurta niin kauan kuin emme ole selvillä siitä, mitä sillä tarkoitetaan. Meidän olisi pohdittava sitä, onko näillä vienneillä samankaltainen seuraus. Jos näin on, kyse on samankaltaisista vienneistä; ja meitä kiinnostaisi kovasti tietää, tapahtuiko kuulemista todellakin äskettäisessä tapauksessa, joka koski Belgian asevientiä Nepaliin.
Olemme joka tapauksessa esittäneet, että näiden keskustelujen ei pitäisi olla kahdenvälisiä vaan monenvälisiä. Näin ollen meitä ilahduttaa, että on merkkejä siitä, että niissä tapauksissa, joissa lisenssin myöntämisestä ei vallitse yksimielisyyttä, aiotaan käydä monenvälisiä keskusteluja. Toivoisimme, että tätä laajennettaisiin edelleen, vaikka myönnämmekin, että asiaan liittyy hankaluuksia. Olemme myös esittäneet, että pyrittäisiin ponnekkaammin loppukäyttäjien rekisteröimiseen, joten olemme iloisia siitä, että tavanomaisten aseiden viennin työryhmä työstää asiaa tähän suuntaan. Haluaisimme, että perustettaisiin Euroopan laajuinen tietokanta loppukäyttäjien rekisteröimistä ja seurantaa erityisen työläänä pitävien pienten maiden auttamiseksi.
Olemme myös esittäneet, että puututtaisiin ulkomaista lisenssivalmistusta koskeviin toimiin, ja tässäkin olemme iloisia siitä, että kolmannessa vuotuisessa selvityksessä on tapahtunut tällä osa-alueella kehitystä. Käytännesääntöjen ehtojen selventäminen epävakaille alueille suuntautuvien asevientien osalta on kuitenkin se, mihin pyrimme. Missä määrin erityisesti jos otetaan huomioon ilmiselvästi epävakaat alueet, kuten Ka?mirista kiistelevässä Intia ja Pakistan, tai Lähi-idän tilanne jäsenvaltiot tulkitsevat niitä?
Lopuksi sanoisin, että kolmas vuotuinen selvitys on aimo askel eteenpäin, mutta lähemmin tarkasteltuna se on paljolti pikemminkin sanoja ja aikeita kuin tekoja. Päätelmäni on se, että olemme päässeet pitkälle ja paljon on tehty, mutta paljon enemmän on vielä tekemättä.

von Wogau (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, Helsingissä saattoi saada sen vaikutelman, että olimme todella kulkemassa kohti yhteistä eurooppalaista puolustuspolitiikkaa. Tuolloiset valtioiden tai hallitusten päämiehet asettivat itselleen kunnianhimoisia tavoitteita, ja ensimmäisten kuukausien perusteella voitiin olettaa näiden tavoitteiden toteutuvan verraten nopeasti ja suunnitellussa aikataulussa.
Tarkastellessamme tämänhetkistä tilannetta, kun määräpäivä lähestyy kovaa vauhtia, voimme kuitenkin huomata olevamme kaukana näiden tavoitteiden toteutumisesta. Nyt tarkasteltava ehdotus, jonka mukaan Naton olisi perustettava ja rakennettava kriisitoiminnan joukot, osoittaa selvästi sen, että myös meidän amerikkalaiset ystävämme ovat menettäneet uskonsa siihen, että me eurooppalaiset voimme todella päästä vaadittaviin päätöksiin. Tämän olisi kannustettava meitä uusiin tämänsuuntaisiin yrityksiin, sillä eurooppalaiset kriisitoiminnan joukot ovat nähdäkseni ratkaiseva askel kohti rauhan varmistamista eri puolilla Euroopan unionia.
Mitä tulee asevientiä koskeviin käytännesääntöihin haluaisin kiittää esittelijä Titleytä hänen erinomaisesta mietinnöstään. Meillä on yhteiset aseiden vientiä koskevat säännöt, meillä on yhteinen säännöstö ja yhteiset käytännesäännöt, mutta näitä sääntöjä tulkitaan eri tavoin. Saimme hiljattain todeta, kuinka vienti yhteen jäsenvaltioon kiellettiin, vaikka saman tavaran vienti sallittiin sen jälkeen toiseen maahan. Näin ei saa tapahtua tulevaisuudessa. Sen lisäksi, että tarvitsemme yhteisiä sääntöjä, myös niiden soveltamistavan on oltava kaikille yhteinen. Todennäköisesti käy selväksi, etteivät mitkään käytännesäännöt ole riittäviä, ja näille säännöille on luotava myös oikeudellinen perusta.
Aseiden viennistä puhuttaessa todettakoon, että olemme etenemässä kohti yhteisiä markkinoita myös puolustuksen alalla. Tämän takia, kun siis puhutaan aseiden kuljettamisesta Euroopan unionissa ja valitettavasti silloin vientiä koskevia sääntöjä ei enää sovelleta, pidän tärkeänä, että aseiden kuljettamista helpotetaan. Kaikki EU:n 15 maata muodostavat loppujen lopuksi demokraattisista valtioista koostuvan arvoyhteisön, ja tämä saa minut uskomaan, että tällainen asia on mahdollinen, kuten myös huomattavat säästöt, joiden asiantuntijat arvioivat liikkuvan noin 240 miljardissa eurossa vuosittain.
Haluaisin lopuksi tähdentää, kuinka tärkeää demokraattinen valvonta on tässä asiassa. Siksi haluaisin, että tämä keskustelu saisi osakseen vielä enemmän huomiota. Jos keskustelun aiheena ei ole pelkästään ulkopolitiikka vaan myös puolustuspolitiikka, esillä on sodan ja rauhan kysymys, josta yksin demokraattisesti valitut parlamentit voivat päättää. Tällä hetkellä tämä taakka lepää pääasiassa kansallisissa parlamenteissa toimivien kollegoidemme harteilla, mutta mitä pitemmälle eurooppalainen politiikka kehittyy, sitä enemmän tämänkin parlamentin on otettava hoidettavakseen tämä ratkaisevan tärkeä tehtävä.
Menéndez del Valle (PSE).
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, rehellisesti sanottuna uskon, että pääministeri Sharon haluaa vain sotilaallisia eikä poliittisia vaihtoehtoja. Hän on jälleen kerran käyttänyt suhteettomia voimakeinoja.
On totta, että palestiinalaisten itsemurhaiskut ovat tuomittavia - me kaikki tiedämme sen - mutta mitä pääministeri Sharon teki silloin kun iskuja ei tehty? Muistakaamme hänen kesäkuussa 2001 esittämänsä vaatimus seitsemästä väkivallattomasta päivästä ennen kuin hän suostuu poliittisiin myönnytyksiin. Joulukuussa 2001 rauhaa kesti kolme viikkoa, vuonna 2002 kuusi viikkoa. Tekikö pääministeri Sharon pienintäkään poliittista elettä? Ei, sen sijaan kuuden rauhallisen viikon aikana Tsahal surmasi kymmeniä palestiinalaisia. Kysyn neuvostolta tässä ja nyt, eikö tämä ole huono merkki?
Pääministeri Sharon suoritti ratkaisevilla hetkillä sotilaallisia iskuja tarkoituksenaan mitätöidä ne jaksot, jolloin itsemurhaiskuja ei tapahtunut. Edellisellä kerralla, kun kaikki palestiinalaisryhmät presidentti Arafatin painostuksesta harkitsivat sitä, että itsemurhaiskut Israelin siviilejä vastaan voitaisiin lopettaa, pääministeri Sharonin poliittisena vastauksena oli kokonaisen rakennuksen pommittaminen Gazan kaistaleella, jolloin kymmeniä ihmisiä kuoli, muiden mukana 11 lasta.
Pääministeri Sharon - sanokaamme asia suoraan - ei ole koskaan tehnyt poliittisia myönnytyksiä eikä aio niitä tehdäkään, paitsi silloin, kun hänen on pakko, koska häntä ei kiinnosta rauha. Sharonia kiinnostaa palestiinalaisten rauhaan pakottaminen, nöyryyttäminen ja heidän antautumisensa, mutta ei oikea ja tasapuolinen rauha.
Arvoisa puhemies, tilanne on äärimmäisen vakava presidentti Arafatin fyysisen turvallisuuden ja Israelin - tarkemmin sanottuna Sharonin - tuhoaman Palestiinan identiteetin ja alueen kannalta, koska Sharon aikoo pysyä sodan tiellä Yhdysvaltain yksipuolisesti päättämään Irakiin hyökkäämiseen asti. Tässä vaiheessa hän käyttää tilannetta hyväkseen tuhotakseen lopullisesti Oslon prosessin, ?rohkeiden rauhan? viimeisetkin rippeet.
Aikooko EU jatkossakin vain ilmaista syvän huolestumisensa siitä, mitä tapahtuu?
(Suosionosoituksia vasemmalta)

Malmström (ELDR).
Arvoisa puhemies, Brokin mietinnössä pohditaan yhteisessä ulko- ja turvallisuuspolitiikassa saavutettua edistystä. Edistymistä on varmasti tapahtunut, mutta paljon on vielä tekemättä, kuten esittelijä toteaa. Ulkopolitiikka on yksi tärkeimmistä aloista, joilla vahvaa eurooppalaista yhteistyötä todella tarvitaan. Vain johdonmukaisten toimien ja yksimielisyyden avulla EU voi olla tärkeä osapuoli kansainvälisellä areenalla.
Meille liberaaleille on tärkeää, että ulkopolitiikka perustuu selkeään strategiaan, sille on ominaista demokratian puolustaminen ja ihmisoikeudet, kansainvälisten yleissopimusten noudattaminen, vapaa kauppa ja konfliktien hallinta sekä yhteistyö muiden kansakuntien ja järjestöjen kanssa. Meidän vaatimustemme ja arvojemme on oltava selvät. Jos kuuluisalle ihmisoikeuslausekkeelle halutaan antaa uskottavuutta, on tärkeää, että löydetään keinot, jotka mahdollistavat sen soveltamisen. Jos emme sovella ihmisoikeuslauseketta, vaikka kanssamme kumppanuussuhteessa olevissa maissa tehtäisiin hirvittäviä ihmisoikeusloukkauksia, lauseke herättää vain huvittuneisuutta.
Meille liberaaleille myös ulkopolitiikan valvonta on tärkeää. Valittujen edustajien ja kansalaisten on voitava mahdollisimman pitkälle seurata ja valvoa sitä, mitä tapahtuu. Tietenkin poikkeuksiakin on, mutta ryhmäni ei ole täysin tyytyväinen ulkopolitiikkaa koskevien asiakirjojen saatavuudesta tehtyyn sopimukseen.
Paljonkin myönteistä voidaan sanoa Brokin mietinnöstä. Ryhmäni tukee täysin myös Titleyn mietintöä.
Voinen lopuksi todeta, että olemme varmasti Yhdysvaltain hallinnon kanssa eri mieltä monestakin seikasta ja olemme usein arvostelleet sitä täällä parlamentissa. Amerikkalaisvastaisuus, josta toisinaan kuulee täällä syytettävän, kuulostaa kuitenkin jokseenkin ontolta, kun sitä käytetään pelkästään tekosyynä peiteltäessä omaa epäonnistumistamme selkeän yhteisen politiikan luomisessa Irakin ja Lähi-idän kysymysten kaltaisissa asioissa.

Morgantini (GUE/NGL).
Olen keskustellut joidenkuiden jäsenten kanssa ja he sanoivat: ?Emme ole samaa mieltä Bushin kanssa, mutta jos meidän olisi valittava Saddam Husseinin ja George Bushin välillä, valitsisimme George Bushin?. Uskon kuitenkin, että tappamisen ja kuolemisen välillä on toinenkin tie, jota meidän on kuljettava. En esitä filosofista toteamusta, vaan tämän on oltava poliittinen strategiamme, elämän strategia. Kuitenkin todellisuudessa George Bushin päätös sodan käyttämisestä pelotteena vie meidät takaisin Pax Romanaan: sitä kutsuttiin rauhaksi ja se johti hävitykseen. Vuoden 1945 jälkeen me eurooppalaiset sanoimme: ?Ei enää koskaan sotaa?. Meidän on tukeuduttava tähän strategiaan, kunnioituksen strategiaan, sillä myös meidän kunniaamme vähentää se epärehellisyys, jota parhaillaan osoitamme. Tietenkin Saddam Hussein on saatava muuttumaan, mutta myös hänen kansansa on muututtava. Meidän on edistettävä demokratiaa Irakissa, meidän on varmistettava, että YK:n päätöslauselmia noudatetaan, mutta meidän on varmistettava myös se, että Saddam Husseinin lisäksi myös Israel, joka ei ole noudattanut satoja YK:n julkilausumia ja päätöslauselmia, ryhtyy niitä noudattamaan.
Komission jäsen Patten kysyi, milloin palestiinalaisten ja israelilaisten kuoleminen ja kärsimys päättyy. Niin, milloin se oikein päättyy? Luulen, ettei se pääty ennen kuin lakkaamme antamasta neuvoston puheenjohtajan tänään antaman lausunnon kaltaisia lausuntoja. Niin kauan kuin jatkamme tällä tiellä, palestiinalaisten ja israelilaisten on kuoltava ja kärsittävä, sillä kaikkihan ovat tietoisia siitä, että Ariel Sharonin politiikka on rikollista, ja se on tuhoamassa hänen oman kansansa ja Palestiinan kansan. En ole kuitenkaan huolestunut pelkästään väkivallasta ja julmuuksista vaan poliittisesta päätöksestä anastaa maata israelilaisille. Nimittäin viime päivinä samalla, kun olemme seuranneet tarkasti Muqatan piiritystä, Ariel Sharon on takavarikoinut maata Rafahissa ja Kalandriassa, lentokenttä on avattu uudelleen israelilaisena lentokenttänä. Saamme tässä asiassa seurata siirtomaasotaa.
Uskon vilpittömästi siihen, että rauhan nimissä on olennaisen tärkeää, että seuraamme niiden israelilaisten ja palestiinalaisten esimerkkiä, jotka sanovat selvästi, että tilanne on sotilaallisen miehityksen syytä. Emme voi missään tapauksessa enää jatkaa tällä tavoin.
Olen todella kauhistunut ja murheellinen, sillä me olemme kaikki, minä itse mukaan luettuna, vastuussa siitä, mitä Lähi-idässä tapahtuu, vastuussa jatkuvista kuolemista alueella.
(Suosionosoituksia vasemmalta)

Maes (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, meille varattu puheaika ei suo aikaa onnitella esittelijöitämme Brokia ja Titleytä ja kommentoida sitä, mistä olemme kaikki samaa mieltä. Minun on hillittävä itseni, vaikka haluaisin sanoa, että monet sydäntäsärkevät puheet koskettavat minua syvästi. Vaikka olemme kaikki samaa mieltä rauhasta, me toisinaan kyseenalaistamme menetelmät ja epäilemme sitä, miten siihen pyritään, ja ennen kaikkea emme halua hyväksyä sen seurauksia. Loppujen lopuksi meillä ei ole yhteistä ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa, ja tarvitsemme parlamentin avustuksella sellaista ensimmäiseen pilariin.
Haluaisin myös sanoa sanani Titleyn asekauppaa koskevasta erinomaisesta mietinnöstä. Perusteluissaan Titley erotteli ne vaikeat kohdat, jotka ovat yhä tälläkin hetkellä meille ongelma.
Ennen kaikkea haluaisin korostaa sitä ongelmakohtaa, joka johtuu kyvyttömyydestä panna täytäntöön säännöksiä, joista ensimmäinen on käytännesäännöt. Vaikka säännöt ovat olemassa, ne eivät ole sitovia, ei unionin tasolla eikä maissamme. Monien maiden on vielä sisällytettävä nämä käytännesäännöt omaan lainsäädäntöönsä ja lisättävä tarpeelliset rikosoikeudelliset säännökset. Haluaisin erityisesti tähdentää, että jopa Belgian kaltainen maa, joka sisällyttää nämä käytännesäännöt lakiinsa - ja lakia on täällä ylistelty - rikkoo lakia päivittäin. Belgia toimittaa aseita Nepalin kaltaisiin maihin, vaikka esimerkiksi Saksa on sellaisesta kieltäytynyt. Tällainen on käytännesääntöjen vastaista. Haluaisin tähdentää, että Belgia toimittaa aseita Pakistaniin, Intiaan ja lukuisiin ns. arkaluonteisiin maihin. Ja tästä pääsemmekin Titleyn painottamaan seikkaan, eli arkaluonteiset maat ovat kaikkein hankalimpia, mutta ne ovat myös parhaita asiakkaita...
(Puhemies keskeytti puhujan.)

Musumeci (UEN).
Arvoisa puhemies, Lähi-idän tilanteesta viimeksi käydyn keskustelumme - jota käytiin parlamentissa toukokuussa - jälkeen poliittinen tilanne on entistäkin lohduttomampi. Vajaan tunnin lentomatkan päässä kotiseudultani Sisiliasta meille ystävyyden, historian, kulttuurin ja kaupan siteiden tähden läheisten kahden kansan tragedia kulkee vääjäämättömästi entiseen suuntaansa. Presidentti Arafat, jolta on riistetty liikkumisen vapaus, on edelleen suljettuna päämajaansa, joka on kuihtunut pelkäksi kurjaksi sementtihökkeliksi. Ääri-islamilaiset terroristit tahraavat edelleen Israelin kaupungit verellä ja hyökkäävät erotuksetta siviiliväestöä vastaan.
Olemme kaikki Euroopassa samaa mieltä tarpeesta luoda kaksi vapaata, täysivaltaista valtiota ja olemme kaikki samaa mieltä siitä, että tämä on ainoa tapa palauttaa rauha Pyhään maahan. Mutta voiko Eurooppa olla uskottava? Maanmieheni kysyvät minulta: ?Kuinka uskottavia te Euroopan parlamentin jäsenet voitte olla, kuinka voitte odottaa meidän kääntyvän Euroopan vilpittömiksi tukijoiksi, jos Eurooppa seuraa jatkuvasti yhtä toimintakyvyttömänä ja aseettomana kansanmurhaa, joka tapahtuu vain muutaman kilometrin päässä meistä? Kuinka ette pysty järjestämään laajaa kansainvälistä konferenssia, jossa olisivat mukana Euroopan unioni, Yhdysvallat, Venäjä ja Yhdistyneet Kansakunnat keskustelemassa Palestiinan kysymyksestä ja kahden valtion perustamisesta, kuten YUTP:n korkea edustaja on vaatinut??
Jos taloudellisten toimien lisäksi ei käytetä poliittisia ja diplomaattisia toimia, Euroopan unioni ei voi onnistua vapauttamaan näitä kahta kansaa vihan kierteestä. Meidän on varmistettava, että Euroopan unioni sekä ulkoisesti että varsinaisessa asiassa ryhtyy käytännön toimiin sekä pysyy yhtenäisenä ja yksimielisenä.

Berthu (NI).
Arvoisa puhemies, neuvoston ja komission julkilausumat Lähi-idästä ovat edistäneet merkittävästi Euroopan unionin laatimaa ja kumppaniemme Yhdysvaltojen, Venäjän ja YK:n hyväksymää rauhan reittikarttaa.
Kahden valtion rinnakkaiseloon sen mukaisesti viitoitettu tie ansaitsisi mielestämme osakseen enemmän kiinnostusta, mutta pelkäämme, ettei tätä suunnitelmaa sovelleta yhtään enempää kuin aikaisempiakaan suunnitelmia, koska siltä puuttuu selkeä lähtökohta. Jotta prosessi lähtisi todella liikkeelle niin, että Israelin armeija vetäytyy miehitetyiltä alueilta, meidän on myös saatava itsemurhaiskut, joiden vuoksi koko prosessi polkee paikallaan, kerta kaikkiaan loppumaan. Iskut vaan jatkuvat, sillä palestiinalaishallinto ei edes tuomitse terroristeja vakuuttavasti, vaikkei näitä näkyvästi suojellakaan.
Näin ollen vaadimme järkevää politiikkaa, jonka lähtökohtana on se, että - todella - lopetetaan nykyiset puolinaiset toimet terroristeja vastaan. Vaadimme Hamasin ja ääri-islamilaisen Jihadin selväsanaista tuomitsemista sekä asianmukaisia toimia. Ja vaadimme myös palestiinalaishallinnon uudistamista ja sille suurempaa vastuuta. Arvoisa puhemies, jos tämä ei toteudu, on mahdotonta aloittaa uudelleen olennaisen tärkeää vuoropuhelua.

Salafranca Sánchez-Neyra (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, neuvoston edustajat, komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, haluaisin yhtyä edellisiin puhujiin ilmaistessani huolestumiseni palestiinalaishallinnon johtajaan, Jasser Arafatiin parhaillaan kohdistuvan fyysisen ja moraalisen piirityksen vuoksi. On selvää, ettei tällaisella politiikalla vähennetä terroristien toimia - vaan pikemminkin kiihdytetään ja lisätään niitä - eikä demokratisoida palestiinalaisten kansallisia viranomaisia, jotka ovat suunnitelleet parlamenttivaaleja ja presidentinvaaleja ensi vuoden tammikuuksi, eikä sillä edistetä hätäkeinojen löytämistä aluetta parhaillaan raastavan tilanteen laukaisemiseksi.
Arvoisa puhemies, mielestäni meidän on kehotettava neuvoston puheenjohtajaa vaatimaan selkeästi ja vakuuttavasti tilanteen ratkaisemista. Tällaiseen ratkaisuun on välttämättä liityttävä palestiinalaishallinnon presidentin piirityksen lopettaminen ja Yhdistyneiden Kansakuntien päätöslauselmien noudattaminen. Arvoisa puhemies, Euroopan unionin on vaadittava selkeästi ja vakuuttavasti Yhdistyneiden Kansakuntien päätöslauselmien noudattamista.
Arvoisa puhemies, tarvitaan ehdottomasti myös aselepoa, jonka myötä palestiinalaishallinto voi valvoa terroristien toimia. On ivallista käskeä palestiinalaishallinnon presidenttiä valvomaan palestiinalaisterroristien toimia, kun hän tällä hetkellä koettaa vain itse säilyä hengissä.
Pidän myös ehdottoman keskeisenä sitä, että ryhdytään toimiin lukuisia kuolonuhreja, pääasiassa siviilien keskuudessa, vaativien Israelin sotilaallisten kurinpitotoimien lopettamiseksi.
Arvoisa puhemies, on selvää, että ainoastaan tältä pohjalta kvartetin aloitteet, alueen rauhan konferenssi ja Euroopan unionin pyrkimys rauhaan, ymmärrykseen, yksimielisyyteen ja sovintoon alueella onnistuvat.
Lalumière (PSE).
Arvoisa puhemies, en halua missään nimessä olla eri mieltä Brokin ja Titleyn erinomaisista mietinnöistä, joille annan tukeni samoin kuin heidän esittämilleen huomioille. Näissä mietinnöissä korostetaan oikeutetusti viime vuoden jälkeistä kehitystä YUTP:n ja ETPP:n aloilla. Olemme edistyneet esimerkiksi perustamalla ETPP:n elimiä sekä terrorismin vastaisessa taistelussa ja konfliktien ehkäisyssä. Tarkoitan Balkania ja sitä kuinka eräitä kriisejä on hoidettu.
Tämän kehityksen rinnalla on kuitenkin pantava merkille, että asiat eivät ole viime aikoina menneet erityisen hyvään suuntaan. Euroopan ääni ei useinkaan kuulu. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, useat puhujat ovat kertoneet tämän teille. Tässä muutamia esimerkkejä: Euroopan unioni ei osallistunut sotilaallisiin toimiin Afganistanissa, vaikka jäsenvaltiot osallistuivatkin. Siviiliasioissa unioni jälleen kerran toimitti huomattavaa humanitaarista ja aineellista apua, mutta sen poliittinen rooli oli hyvin huomaamaton. Vastauksena Yhdysvaltain aikeisiin unioni korosti kunniakkaasti Yhdistyneille Kansakunnille kuuluvaa roolia Irakin kriisissä. Mitä korkea edustaja voi kuitenkaan tehdä, kun ministerineuvoston jäsenten kannanotot ovat keskenään ristiriitaisia?
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, mitä te itse teette tänään Euroopan unionin puolesta? Ette ole esittänyt yhtään mitään! Ja mitä hienolla Välimeren politiikallamme on saavutettu Lähi-idän lisäksi Maghreb-maissa tai Mashreq-maissa? Eikö Euroopan parlamentti ole paikka, jossa vastataan kysymykseen, ?mitä on tehtävissä??
Loppuyhteenvetona vielä yksi huomio: YUTP ja ETPP ovat hallitustenvälisiä menettelytapoja. Jälleen kerran tämä menetelmä on osoittanut rajoituksensa. Jos hallituksemme ovat edelleen erimielisiä tai valitsevat hiljaisuuden tai toimimattomuuden, jos unionilla ei ole näin ollen todellista ulkopolitiikkaa tai todellista turvallisuuspolitiikkaa, meidän on muutettava menetelmää ja kenties käytettävä sen sijasta yhteisömenetelmää. Ratkaisu on nimenomaan ministerien käsissä. Mutta kuten te, arvoisa komission jäsen sanoitte, poliittista tahtoa ei mikään korvaa.
Van Hecke, Johan (ELDR).
Haluaisin ennen kaikkea onnitella esittelijä Titleytä, koska samoin kuin vuonna 1998 EU:n sääntöjen ollessa tärkeä askel kohti johdonmukaisempaa ja avoimempaa eurooppalaista politiikkaa, peräkkäiset Titleyn mietinnöt ovat parlamentin taholta rakentava ja merkittävä panostus sitovien eurooppalaisten käytännesääntöjen saavuttamiseen. Tällaisten sääntöjen tarpeellisuus kävi äskettäin selvästi ilmi kotimaassani Belgiassa, jossa ministeri erosi Nepaliin toimitetun ase-erän vuoksi. Ohimennen sanoen haluaisin pahoitella sitä, että muutamat vihreät Euroopan parlamentin jäsenet ovat hyödyntäneet tätä mietintöä sisäisiin poliittisiin tarkoitusperiinsä, ja olen yllättynyt, arvoisa jäsen Staes, siitä, että he ovat esittäneet tarkistuksia, joissa he moittivat Belgian hallituksen tekemää päätöstä, vaikka vihreät kollegat tukivat tätä päätöstä hallituksessa.
Kuitenkin olennaisempi asia on se, että Belgian hallitus on ilmoittanut halukkuutensa käytännesääntöjen sisällyttämiseen kansalliseen lainsäädäntöön, minkä jälkeen säännöistä tulee laillisesti sitovia. Toivon, että muut jäsenvaltiot seuraavat tätä esimerkkiä. Tällä tavoin voimme estää sen, että yhden maan epäämät asetilaukset hyväksyttäisiin jossakin toisessa maassa. Lisäksi jäsen Titley on oikeassa pitäessään Belgian olemassa olevaa asekauppaa koskevaa lakia esimerkillisenä. Tähän lakiin todella sisältyy ankaria rangaistuksia niille, jotka myyvät aseita ilman lisenssiä.
Ongelma ei rajoitu kuitenkaan pelkästään alkuperämaahan. Vakavaksi kysymyksen tekee aseiden lopullinen määränpää. Tunnettu Brysselissä toimiva tutkimuslaitos ilmoitti tällä viikolla, että puolet kaikista asetoimituksista on sellaisia, ettei niissä noudateta laissa asetettua velvoitetta todistuksen antamisesta määräpaikkaan saapumisesta. Tämän vuoksi tarvitaan kiireellisesti tehokas tarkastusjärjestelmä lopullisten määräpaikkojen seuraamiseksi. On ratkaisevan tärkeää tietää, kenen käsiin aseet lopulta joutuvat. Muussa tapauksessa eurooppalaiset käytännesäännöt ovat hyvistä tarkoitusperistään huolimatta täysin turhia.

Frahm (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, minäkin haluaisin toivottaa esittelijä Titleylle ja hänen mietinnölleen onnea ja haluaisin lisätä antavani tukeni mietinnölle samoin kuin sille, mitä Titley totesi esittelyssään tällä alalla jatkossa tehtävästä työstä. Brokin mietintö on minusta kuitenkin ongelmallinen monessa mielessä. Se sisältää mielestäni tavattoman paljon hyödyllisiä ja tärkeitä seikkoja, mutta painotus on väärä. Aivan liian paljon painoarvoa on annettu sotilaalliselle turvallisuuspolitiikalle samalla, kun siviiliasioita koskeva ja taloudellinen turvallisuuspolitiikka on jäänyt paitsioon. Olen sitä mieltä, että tämä tarkoittaa painopisteiden asettamista väärin, koska itse asiassa juuri tällä alalla EU:lla on ainutlaatuinen lähtökohta ja ainutlaatuisia voimavaroja. Voitaisiin sanoa, että tällä hetkellä kenttä on meille täysin avoin tällä alalla. Yhdysvallat pitää yksipuolisesti ensisijaisena sotilaallista turvallisuuspolitiikkaa. Voimme hyödyntää vahvuutenamme sitä, että siirrymme mainitulle alalle. Meidän on käytettävä kauppasopimuksiamme, monia yhteyksiämme, jne. pyrkiessämme kohti rauhaa, ihmisoikeuksia ja demokratiaa. Valitettavasti oma maani on ollut mukana näiden mahdollisuuksien tärvelemisessä, esimerkiksi jättäytymällä pois Israelin assosiointisopimuksen uudelleenneuvotteluista. Juuri assosiointisopimusta Israel rikkoo toistuvasti. Lopuksi todettakoon Irakista: Mitkä ovat todisteet siitä, että Irakilla on hallussaan joukkotuhoaseita? Perehdyin äsken lukuisiin julkaistuihin raportteihin. Olen lukenut ne yksityiskohtaisesti. Kaikkein voimakkain tiedustelupalvelu maailmassa on pyrkinyt ainoastaan löytämään näyttöä asiasta. Todisteista ei ole jälkeäkään. Miksi niin?

Lagendijk (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, haluan puhua Brokin mietinnöstä, joka, kuten äskeinen puhuja totesi, sisältää monia hyviä seikkoja mutta myös monia varsin mutkikkaita ongelmia, joista haluaisin ottaa esiin kaksi.
Ensimmäinen niistä liittyy Brokin päätöslauselman 20 kohtaan, jossa todetaan, että jos EU haluaa olla uskottava, joidenkin jäsenvaltioiden puolustusbudjettia on lisättävä. Tämä tarkoittaa vakavaa erehdystä ja analyyttistä virhettä. Kaikkien EU-maiden kokonaismenot puolustuksen ja turvallisuuden alalla ovat 50 prosenttia Yhdysvaltain vastaavista. Tuloksena syntyvä potentiaali on vain 10 prosenttia. Tämä tarkoittaa, että on olennaisen tärkeää, että yhteistyötä ja tehokkuutta kehitetään. Toisin sanoen EU pystyy paljon enempään samalla rahalla. Tämän vuoksi ryhmäni on täysin vakuuttunut siitä, että puolustusmenoja ei ole tarpeen lisätä, sellainen olisi taloudellisesti täysin mahdotonta ja poliittisesti näkökulmasta täysin epäsuotavaa.
Toinen seikka koskee turvallisuusasioiden neuvoston - jota ei tietenkään saa sotkea turvallisuusneuvostoon - puheenjohtajan Eurooppa-ministerin Yiannitsisin huomiota. Valitettavasti teidän on täytynyt toistaa täällä se, minkä monet edeltäjistänne ovat sanoneet teitä ennen, nimittäin että kompromissiin ei ole vielä päästy siitä, kuinka EU käyttää Naton varoja. Tämä voi tarkoittaa vain yhtä kolmesta vaihtoehdosta: joko Kreikka on edelleen vastahankainen tai Turkki on vielä vastahankaisempi tai ne ovat molemmat edelleen vastahankaisia. Arvoisa Yiannitsis, pyydän teitä säästämään meidät tällä kertaa pettymykseltä tässä asiassa. Tarve yhteisiin EU-toimiin ei ole koskaan ollut yhtä suuri, ja, kuten te itsekin sanoitte, kansan tuki ei ole koskaan ollut näin laajaa. Kehotan teitä ylittämään kerrankin itsenne. Osoittakaa meille, ettei Kreikka ole menneisyyden vanki, ja tämä pätee myös Turkkiin. Te kreikkalaiset voitte tehdä EU:lle suuren palveluksen, mutta voitte tehdä sille myös karhunpalveluksen. Valinta on teidän käsissänne.

Tannock (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, Brokin mietinnöstä sanoisin, että suhtaudun epäilevästi siihen, että olisi tarpeen perustaa muodollisesti YUTP tai ETPP. Minusta on parempi säilyttää kansallinen ulkopolitiikka ja toimia Naton kautta.
Viimeaikaiset Irakin tapahtumat ovat kyseenalaistaneet YUTP:n toimivuuden. Haluan kuitenkin ottaa rakentavasti huomioon EU:n todellisuuden, ja annan tunnustusta Javier Solanan myönteiselle roolille Israelin ja Palestiinan välisen pitkän aikavälin rauhan edistämisessä Lähi-idän kvartetissa. Annan myös erityisen tukeni Venäjän roolille strategisena kumppaninamme. Tuen silti korkean edustajamme tehtävää hallitustenvälisenä lähettiläänä enkä halua, että näistä keskeisistä alueista tehtäisiin yhteisöllisiä. Lisäksi tuen Yhdysvaltojen pyrkimyksiä poistaa maailmasta Saddam Husseinin aiheuttama uhka.
Vastasin itse tarkistuksen esittämisestä Balkanin järjestäytynyttä rikollisuutta koskevan vakavan kysymyksen osalta. Pitkällä aikavälillä EU:n laajentumisen suoma merkittävä etu on esimerkiksi Ukrainan kaltaisen maan ottaminen mukaan. Valitettavasti komissio on kuitenkin jättänyt Ukrainan pyrkimykset EU:hun liittymisestä huomiotta. Laajentuminen sitoo nämä maat länteen, edistää taloudellista vaurautta ja tekee mahdolliseksi paljon koordinoidumman rikosten ja laittoman maahanmuuton torjunnan, kun Europolin kaltaisilla järjestöillä on virallinen valtuutus.
Toinen kiinnostukseni kohteista on Intia, joka on selvästikin yksi monista sisäistä siirtymäkautta läpikäyvistä mahdollisista suurvalloista. Taloudellisen vapauttamisen myötä Intia tarjoaa EU:n liikeyrityksille kasvavat markkinat. Monikulttuurinen maallinen demokratia on muutoin ongelmallisella alueella vakauden lähde. Sen politiikkaan ei kuulu käyttää ensimmäiseksi ydinasetta. Se on linnake nousevaa ääriliikehdintää vastaan, erityisesti sellaisia alueellisia ääri-islamilaisia suuntauksia vastaan, joita ovat esimerkiksi äskettäiset iskut kristittyihin ja länsimaisiin kohteisiin Pakistanissa. Nämä ovat osoitus uskonnollisen fanaattisuuden hallitsemattomasta noususta kyseisessä maassa presidentti Musharrafin retoriikasta huolimatta. On murheellista, että eilen 34 hindua kuoli Gujaratissa ääri-islamilaisten terroristien hindutemppeliin tekemässä pommi-iskussa.
En yhdy kaikkiin Brokin mietinnön tavoitteisiin, mutta seuraan edelleen kiinnostuneena tätä tällä hetkellä todistamaamme vallankumouksellista muutosta noin 2 000 vuoden takaisesta kaupunkivaltiosta 1900-luvun kansallisvaltioksi ja EU:n jäsenvaltioksi.

Poos (PSE).
Arvoisa puhemies, historiantutkijat tulevat ilman muuta sanomaan, että liittokansleri Gerhard Schröderin ?ei? sodalle oli kimmoke todelliselle eurooppalaiselle ulkopolitiikalle. Schröder rohkeni sanoa selkeästi ja suoraan presidentti Bushille sen, miten kansalaisten enemmistö ajattelee. Hänen sanomansa ?ei? osoittaa Euroopan vapautuneen Pentagonin imperialistisista pyrkimyksistä. Tällainen ehkäisevä ja yksinäinen sota olisi ollut epäoikeudenmukainen, koska ilman Yhdistyneiden Kansakuntien turvallisuusneuvoston lupaa se olisi aiheuttanut poliittisia hankaluuksia ja ankaria taloudellisia takaiskuja Euroopassa, se olisi vieraannuttanut arabimaailmaa, eikä se olisi ollut myöskään Israelin etujen mukainen, sillä tämä sota olisi tehnyt Israelista lopullisesti piiritetyn linnoituksen.
Kaikkein eniten olisi kuitenkin joutunut kärsimään Palestiinan kansa, joka elää tällä hetkellä piiritettynä, suljettuna ja näännyksissä laajassa ulkoilmavankilassaan. Oikeudenmukaista rauhaa Lähi-itään tavoittelevan Luxemburgin komitean selvitysten mukaan sota olisi vakava vaara palestiinalaisille. Parhaassa tapauksessa tukahdutustoimet lisääntyisivät jyrkästi, huonoimmassa tapauksessa, joka olisi pääministeri Sharonin tavoitteiden mukainen, ryhdyttäisiin laajamittaisiin väestönsiirtoihin, miehitettyjen alueiden asuttamiseen ja näiden alueiden siekailemattomaan liittämiseen Israeliin. Tukahdutustoimien valmistelut olivat jo niin pitkällä, että ministeri Sharon lähetti raivaustraktorit paikalle, vaikka Irakiin ei olekaan hyökätty. Vain se olisi riittänyt, että maailma olisi kääntänyt katseensa muualle.
Arvoisa puhemies, lähikuukausina YK:n asetarkastajat kertovat meille, onko Irakilla todella sotilaallisia voimavaroja. On kuitenkin edelleen aikaa, ja puhun teille, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, panna kokonaisuudessaan täytäntöön turvallisuusneuvoston päätöslauselman nro 687 91 artikla, jossa korostetaan, että Irakin aseriisunta on osa aloitetta, jonka tavoitteena on perustaa Lähi-itään joukkotuhoaseeton ja ohjukseton alue. Vanhemman presidentti Bushin Persianlahden sodan jälkeen julistama uusi maailmanjärjestys on nopeasti unohtunut.

Schroedter (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, haluaisin omistaa puheenvuoroni esittelijä Titleyn varsin hienolle mietinnölle. Asetoimitusten pysäyttäminen ja lisenssien myöntäminen ovat tunnetusti yksi kaikkein tehokkaimmista keinoista ehkäistä konflikteja, ja tämä pätee sitä paitsi myös Lähi-itään. Monet seikat ovat itse asiassa vähemmän hämmästyttäviä, kun tarkastellaan lukuja, joista ilmenee asetoimitusten määrä Lähi-itään viime vuodelta.
Vaikka konfliktien ehkäisyn asettaminen keskeiseen asemaan on osa Euroopan unionin tavoitteita - sillä se on halvempaa kuin sotilaallisten konfliktien lopettaminen myöhemmin - konfliktialueille toimitetaan edelleen kursailematta aseita. Belgialaiset toimittavat tuliaseita Nepaliin, jossa raivoaa sisällissota, Iso-Britannia rikkoo sääntöjen kolmatta kriteeriä toimittamalla tutkien kuvaruutuja taistelukoneisiin ja Ruotsi, Ranska ja Iso-Britannia rikkovat sääntöjen toimintaohjeiden neljättä kohtaa toimittamalla raskaita ampumatarvikkeita Intialle ottamatta huomioon näiden seurauksia. Juuri tällä alalla säännöt ovat heikkoja, koska ne eivät ole sitovia eikä niihin sisälly sanktioita niitä vastaan, jotka säännöistä huolimatta toimittavat aseita konfliktialueille.
Ei liene yllättävää, jos veronmaksajat valittavat, että yhtäältä unionimme jakaa kehitysapua näille maille, joita toisaalta sen jälkeen tuhotaan omilla ampumatarvikkeillamme. Tästä syystä käytännesääntöjä on sovellettava siten, että todella saadaan aseiden toimittaminen kriisialueille loppumaan. Tämän on oltava tavoitteenamme!
Van Orden (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, Irakia koskevan politiikan tavoitteena ei ole sodan välttäminen hinnalla millä hyvänsä, eikä kyse ole pelkästään asetarkastajien paluusta. Kyse on Saddam Husseinin hallituksen riisumisesta aseista siten, ettei se enää ole meille eikä myöskään naapurimailleen uhka. Meidän olisi pitänyt ryhtyä toimeen aiemmin. Syyskuun 11. päivä on tehnyt mahdollisista uhkista vieläkin ajankohtaisempia. Jos annamme Saddamin jatkaa omaksumallaan tavalla, millainen viesti tämä on muille pahantahtoisille tahoille?
Arvostelen brittihallitusta siitä, että se on jättänyt liian myöhäiseen vaiheeseen taistelun yleisen mielipiteen voittamisesta puolelleen ja että sen pyrkimys poliittisen tukirintaman rakentamiseen eurooppalaisten keskuudessa on ollut selvästi vähäinen. Irakin esimerkki paljastaa vielä kerran Euroopan unionin yhteisen turvallisuuspolitiikan haurauden, eikä ole yllättävää, että se vahvistaa sen, että Euroopan unionin jäsenvaltioilla on keskenään varsin eroavia etunäkökohtia.
Toisin kuin jäsen Poos en pidä Gerhard Schröderiä äänitorvenani. Jotkut parlamentin jäsenet suhtautuvat aina kielteisesti Yhdysvaltoihin. Sen sijaan olisin toivonut, että heitä kaikkia olisi motivoinut tarve länsimaiden turvallisuuden lisäämiseen vaarallisessa maailmassa. Tämä edellyttää vahvaa ja väsymätöntä kumppanuutta Yhdysvaltojen kanssa.
Brokin mietinnöstä käy ilmi motiivien erilaisuus. Kyse on aina Euroopan unionin toimivallan lisäämisestä ja erityisesti Euroopan komission roolin korostamisesta. Olen tästä eri mieltä. Tässä ei ole missään nimessä kyse kansalaistemme turvallisuuden lisäämisestä. Eilen Varsovassa Naton ulkoministerit suhtautuivat myönteisesti ehdotuksiin Naton sotilaallisen toiminnan joukoista. Lyhyen aikavälin tehokkaisiin taisteluoperaatioihin käytettäisiin 20 000 miehen joukkoja. Näillä voitaisiin täydentää muita jo olemassa olevia Naton toimintajoukkoja, ja tämä voisi olla Nato-liittolaisille todellinen kimmoke, jotteivät pelkästään amerikkalaiset ja britit tarjoaisi Naton käyttöön pientä määrää pitkälle koulutettuja ja hyvin varustettuja joukkoja, jotka ovat valmiit ryhtymään kiireellisiin tehtäviin kaikkialla maailmassa.
Euroopan maiden olisi unohdettava kaavailut Natosta erillisistä nopean toiminnan joukoista ja keskityttävä sen asemesta parantamaan liittolaisten yhteisten operaatioiden sotilaallisia voimavaroja.

Souladakis (PSE).
Arvoisa puhemies, nykyistä kriisiä havainnoiva puolueeton tarkkailija huomaisi, että Irakia ympäröivällä alueella on jännitteitä ja toinen jännittynyt alue sijaitsee Lähi-idässä. Hän huomaisi myös sen, että pohjimmiltaan kummallakin jännittyneellä alueella Euroopan unionin politiikka loistaa poissaolollaan. Tarkoittaako se sitä, ettei meillä ole näkyvää linjaa? Jos tarkastelemme muita maailman alueita, huomaamme, että meillä on varsin näkyvä asema. Kuitenkin näitä kaikkia yhdistää yksi seikka. Missä olemmekaan puuttuneet kriiseihin, emme ole puuttuneet kriisiä aiheuttaaksemme tai sitä ratkaistaksemme, puuttumisellamme olemme vain pyrkineet pääsemään pahimman yli.
Kuitenkin Euroopan unioni oli kuvassa mukana silloin, kun Lähi-idässä saavutettiin ainoan kerran edistystä Arafatin ja murhatun pääministeri Rabinin välisen sopimuksen yhteydessä. Mitähän tämä osoittaa? Sitä, että Euroopan unionin kolmannen pilarin rakentaminen on vielä kesken. Siihen tarvitaan strategiaa, joka perustuu useisiin yleisperiaatteisiin, joista voimme olla kaikki samaa mieltä.
Mitä nämä yleisperiaatteet ovat? Ensimmäinen on Euroopan poliittisen kulttuurin kunnioitus. Toinen on kansainvälisen oikeuden kunnioitus. Kolmas on maailmankartan voimakeskusten välisten suhteiden tasapaino. Neljäs on sen seikan tajuaminen, että yhteinen puolustus- ja turvallisuuspolitiikka edellyttää tiettyjä vähimmäistoimia muilla aloilla. Haluaisin kysyä komission jäseneltä esimerkiksi sitä, mitä tapahtuu seuraavaksi Galileo-ohjelmalle? Mitä tapahtuu seuraavaksi Euroopan unionin kuuluisalle yhteiselle lentotukialukselle siitä huolimatta, ettei sillä ole mitään tekemistä Euroopan unionin kanssa? Tämän sanottuani toteaisin, että mielestäni merkittävää kehitystä on tapahtunut, mutta että vielä enemmän on tarpeen tehdä, koska yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikka on erottamaton osa taloudellista kehitystä ja rauhaa ja kaikkea muutakin kehitystä. Mielestäni Brokin mietintö tarjoaa melko löyhän kehyksen sotilaalliselle tarkastelulle, ja meidän on pikku hiljaa saatettava se tukevammalle pohjalle löytämällä selkeä suunta ja pitämällä tavoitteena kansainvälistä rauhaa, turvallisuutta ja yhteistyötä.

Staes (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, ensinnäkin olen pettynyt siihen, että uusi liberaali, Johan Van Hecke turvautuu yhä kristillisdemokraattisiin kikkoihinsa. Hänen rauhantahtoisen puheensa jälkeen pyytäisin häntä äänestyksienkin yhteydessä kuulemaan pikemmin omantuntonsa ääntä kuin flaamilaisten liberaalidemokraattisen puolueen käskyjä. Tuen täysin esittelijä Titleyn huomiota siitä, että on ehdottoman välttämätöntä keskustella monenvälisesti yhden jäsenvaltion evättyä lisenssin. Tässä mielessä suositan tarkistusten 1 ja 7 hyväksymistä, mikä vähentäisi kielteisiä vaikutuksia. On sangen perustellusti sanottu, että käytännesäännöistä on tehtävä ehdottoman sitovia. Tämä on tarkistustemme 2 ja 8 ydinsisältö. Nepalin kriisistä vielä sen verran, että Belgian hallitus aikoo vihdoin viimein sisällyttää käytännesäännöt kansalliseen lainsäädäntöönsä. Saanko kehottaa 14 muuta hallitusta seuraamaan lopultakin tätä Belgian esimerkkiä?

Stockton (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, ennen oli tapana sanoa, että oli liian vaarallista jättää sotiminen kenraaleille. Pelkään, että nykyään on liian vaarallista jättää puolustautuminen poliitikoille. Pelkoni on, että toivottaessa ymmärrettävästi mutta harhaanjohtavasti, että Euroopan unionilla olisi omat puolustusvoimavarat, poliitikot työstävät eteenpäin suunnitelmia, jotka ovat parhaimmillaan toiveajattelua ja pahimmillaan vaarallisia. Jos suunnitelmasta tulee heijastumaan se, mikä on EMUn suhde EU:hun, ennustan, että ETPP estää Natoa toimimasta tehokkaasti ja asianmukaisesti.
Olen lukenut Brokin mietinnön, ja vaikka siinä on mielestäni paljon mielenkiintoista - varsinkin alkuperäisessä versiossa - pelkään, että sen ehdotuksilla aiheutetaan enemmän ongelmia kuin ratkaistaan niitä. Rehellisesti sanottuna Euroopan aseistetuilla joukoilla on surullisen heikko kapasiteetti. Euroopan kansalliset hallitukset eivät ole johdonmukaisia sotilasoperaatioissaan eivätkä niistä yksimielisiä. Mistään näistä ehdotuksista ei ilmene se kokemus ja ammattitaito, jonka Nato on niin suurella työllä ja tuskalla kehittänyt itselleen sekä poliittisella että operatiivisella rintamalla. Ilman puolustusmenojen lisäämistä, mitä äänestäjämme eivät voisi hyväksyä, Euroopan aseistetut joukot eivät voi ryhtyä laajempaan operaatioon tai ylläpitää sellaista lähialueensa ulkopuolella.
Kukaan ei voi kieltää sitä, että meidän olisi pyrittävä suojaamaan Naton aikaansaannokset eikä horjuttamaan niitä. Pääministeri Blairin olisi aika lakata leikkimästä muiden käsitteiden kanssa. Hänen olisi tehtävä selväksi, että Britannialla ja muilla Euroopan valtioilla, jotka ovat Naton jäseniä, ei ole tulevaisuutta Naton ulkopuolella. Puolustuspolitiikka on kirjaimellisesti elämän ja kuoleman kysymys: kyse ei ole poliitikoiden vaan sotilaiden, merisotilaiden ja lentäjien hengestä. Heidän henkeään ei voi vaarantaa tiiviimmän eurooppalaisen poliittisen yhdentymisen tähden.

Puhemies.
Hyvät parlamentin jäsenet, puhemiehistö ilmoittaa meille, että se on ryhtymässä toimiin lopettaakseen tämän metelin. Meteli aiheutuu turvallisuusjärjestelmän automaattisesta käynnistymisestä. Sitä ei vielä voida kytkeä pois. Toistaiseksi meidän on työskenneltävä näissä kehnoissa olosuhteissa.

Swoboda (PSE).
Arvoisa puhemies, neuvoston puheenjohtaja, komission jäsen, esittelijät, turvallisuus- ja puolustuspolitiikan alalla Eurooppa on ehdottomasti tienhaarassa: joko annamme pääasiassa Yhdysvaltain nykyisen hallituksen muutamien kovan linjan kannattajien pakottaa meidät toimiin, jotka ennen kaikkea syventäisivät entisestään Lähi-idän kriisiä, tai sitten Eurooppa uskaltaa ja on kyllin vahva särkemään tämän noidankehän.
Voimme tai meidän täytyykin epäillä vahvasti, onko varmasti kauhistuttava Irakin hallitus eliminoitava ulkoisin sotilaallisin keinoin. Kuitenkin sekä moraalinen tarkastelu että poliittinen terve järki puhuvat voimakkaasti Irakiin kohdistuvia sotatoimia vastaan niin kauan kuin Israel ei ole valmis panemaan täytäntöön Yhdistyneiden Kansakuntien päätöslauselmia ja niin kauan kuin Israel ei ole valmis antamaan palestiinalaisten valita poliittista johtajaansa vapaasti ja ilman ulkoista painostusta.
Viimeaikaiset tapahtumat osoittavat selvästi, että nykyinen hallitus - ja kyseessä ei ole Israelin kansa itsessään - ei ole halukas kantamaan korttansa kekoon väkivallan noidankehän purkamiseksi ja alueen vakauttamiseksi. Kuinka paljon järkevämpää ja menestyksekkäämpää varmasti olisikaan antaa kollegoidemme Palestiinan lakiasäätävässä neuvostossa hoitaa laillista poliittista työtään. Näyttää siltä, ettei Sharonin hallitus tosiasiassa lainkaan halua demokraattisia päätöksentekorakenteita ja vapaita vaaleja Palestiinaan. Jokaisen hallituksen luontaista oikeutta puolustautua terrorismia vastaan käytetään usein pelkästään tekosyynä.
Lähi-itä on alue, jonka turvallisuus vaikuttaa omaan turvallisuuteemme Euroopassa. Tämän vuoksi Euroopan on puolustauduttava yksityistä terrorismia vastaan, valtion kohtuuttomia sotilaallisia toimia ja sellaisia yksipuolisia, ulkoisia väliintuloja vastaan, joilla ei ole YK:n päätöslauselmien tukea. Vain tällä tavoin voi toteutua oikeus täysivaltaisuuteen ja sisäiseen itsemääräämisoikeuteen. Sen jälkeen, kun mm. arabivaltiot ovat yleisesti tunnustaneet Israelin, on aika - vuosikymmeniä Israelin valtion perustamisen jälkeen - panna täytäntöön myös kyseisen YK:n päätöslauselman toinen puolisko, nimittäin Palestiinan valtion perustaminen.
Paras ja menestyksekkäin tapa lopettaa terrorismi - ja tämä, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, olisi todettava selvästi ja kuuluvasti - on tunnustaa ne luontaiset oikeudet, jotka ovat kaikkien kansojen ja kansakuntien, mm. palestiinalaisten etuoikeus.

Møller
Arvoisa puhemies, haluaisin kiittää parlamenttia tästä keskustelusta. On ollut mielenkiintoista kuunnella monia puheita ja näkökulmia. Laadittaessa kokonaiskuvaa puheista on melko selvää, että meidän on kehitettävä YUTP:tä edelleen ja meillä on oltava enemmän yhteistä ulkopolitiikkaa. Olen tyytyväinen siihen, että myös parlamentin mietinnössä ja esittelijä Brokin puheessa on esitetty nämä samat päätelmät. Haluaisin kuitenkin tähdentää sitä, että jos otetaan huomioon, että mukana on 15 maata, joille ulkopolitiikka on ensisijainen asia, olemme itse asiassa menestyneet aika hyvin sopiessamme yhteisestä ulkopolitiikasta niin monessa tapauksessa. Yhteinen ulkopolitiikka on itse asiassa pikemminkin sääntö kuin poikkeus. Tässä onnistutaan vain, jos kuuntelemme toisiamme ja pääsemme yhteisymmärrykseen, mutta siihenhän me kaikki yhdessä pyrimme. On totta, että on esitetty erilaisia ulkopoliittisia kannanottoja, mutta kun kyse on lopullisen päätöksen tekemisestä yhteisestä ulkopolitiikasta, on tavallista, että teemme sen yhteisesti. Tämä pätee sekä Lähi-idän että Irakin tapaukseen. Itse asiassa näilläkin aloilla vallitsee yhteisymmärrys huolimatta siitä, että usein kannoistamme annetaan kovin vaihtelevia julkisia lausuntoja.
Parlamentti on kuitenkin selvästi oikeassa todetessaan, että meillä on eniten vaikutusvaltaa kun pidämme yhtä. Lisäksi on totta, että EU:n jakautuessa myös sen vaikutusvalta vähenee. Parlamentti on tässä aivan oikeassa.
Olisi kuitenkin korostettava sitä, että EU:sta on itse asiassa tullut yksi johtavista toimijoista Lähi-idän rauhanponnisteluissa. Minulla on vaikutelma, että parlamentti ei ole juurikaan kiinnittänyt huomiota siihen, että tällä hetkellä työskentelyn pohjana on juuri eurooppalainen rauhansuunnitelma. Meillä ei itse asiassa ole ollut vastaavaa suunnitelmaa aiemmin. On ollut ranskalaisten ja saksalaisten rauhansuunnitelma sekä amerikkalaisten ja arabien suunnitelma, mutta ei ole ollut eurooppalaista suunnitelmaa. Lisäksi on tietenkin eurooppalaisen rauhansuunnitelman ansiota myös se, että heinäkuussa perustettiin työryhmiä ja erityistyöryhmiä, ja näissä on itse asiassa asteittain edistetty Lähi-idän uudistusprosessia. Kaikesta huolimatta rahaakin on palautettu Palestiinaan ja kaikesta huolimatta jotkut työntekijät ovat saaneet luvan poistua Palestiinasta työskennelläkseen Israelissa. Myönnän, että johdantopuheeni oli luultavasti liian optimistinen, ja pahoittelen sitä. Kuitenkin sanoin puheessani myös sen, että tuntemaani optimismia ovat horjuttaneet viime viikon tapahtumat. Lisäksi pahoittelen, etten silloin ilmaissut itseäni riittävän selkeästi sen pessimismin osalta, joka on jälleen saamassa yliotetta Lähi-idässä.
Näin ollen voimme valita pessimismin ja olla tekemättä mitään. On maailman helpoin asia olla pessimistinen. Sillä tavalla voidaan aina loppujen lopuksi olla oikeassa. Velvollisuutemme on tehdä työtä optimismin hengessä. Muutoin emme pystyisi jatkamaan työtämme. Tämän vuoksi olemme laatineet kvartetin hyväksymän rauhansuunnitelman, ja, kuten toissapäivänä mainitsin, se on tällä hetkellä myös turvallisuusneuvoston suunnitelma. Onko Euroopan parlamentti kokenut Lähi-idässä aiemmin mitään vastaavaa? En todellakaan usko sitä. Lisäksi suunnitelma on laadittu tekemällä rakentavaa yhteistyötä Venäjän, Yhdistyneiden Kansakuntien ja Yhdysvaltojen kanssa, joten emme etsi konfliktin aiheita vaan yritämme löytää solidaarisuuden, joka auttaa meitä pääsemään lopputulokseen. Kuten parlamentti varsin oikeutetusti totesi tästä aiheesta - ja olen siitä samaa mieltä, kuten koko Eurooppakin ja itse asiassa koko maailma - tällainen solidaarisuus tarkoittaa sitä, että on kaksi rauhanomaisesti rinnakkain elävää valtiota, ja on jossain määrin hämmästyttävää, että alueella on vuodatettava niin paljon verta sen saavuttamiseksi, jonka me kaikki tiedämme olevan lopputuloksena. Asia ei voi päättyä millään muulla tavalla. Tämän vuoksi vetoamme jatkuvasti voimakkaasti kumpaankin osapuoleen. Vaadimme terroristeja lopettamaan terroritekonsa ja Israelin armeijaa lopettamaan liiallisen voimankäytön. Tämä on se viesti, jota välitämme jatkuvasti. Lisäksi saman viestin välitti Kofi Annan YK:n yleiskokoukselle toissapäivänä, kun hän sanoi, että toivon ja tekojen on vauhditettava rauhanprosessia: palestiinalaisten puolelta tarvitaan aidosti terrorismin lopettamiseen tähtääviä tekoja ja Israelilta odotetaan toivoa sikäli, että se tekee selväksi, että lopputuloksena on Palestiinan valtio. Muutoin terrorismia ei voida onnistuneesti lopettaa.
Näin ollen Euroopan politiikka tai ministerineuvoston politiikka on melko selkeää ja vastaa siten myös maailmanlaajuista politiikkaa. Olen aivan samaa mieltä jäsen Cohn-Benditin kanssa siitä, ettemme saa unohtaa palestiinalaisten vastuuta terrorismin torjunnassa, ja, kuten jotkut Euroopan parlamentin jäsenet ovat maininneet, painostamme kumpaakin osapuolta. Puhuin toissailtana tunnin pääministeri Sharonin kanssa nykyisen piirityksen jatkamisen hyödyttömyydestä. Tällä tavoin hän ei saavuta tavoitteitaan. Tämä on sanottu melko selvästi. Presidentti Arafatille on kerrottu myös se, että hänen on taattava, ettei terroristeja pääse Israelin puolelle.
Kun pääasia on loppujen lopuksi ollut Lähi-itä, haluan lopuksi todeta, että Euroopan kanta on voittanut myös Irakin kysymyksessä. Euroopan yhteinen kanta on, että meidän on kunnioitettava turvallisuusneuvostoa. Euroopan kanta on, että turvallisuusneuvostoa on tuettava. Tämä tarkoittaa myös - ja tämä on Elsinoressa hyväksymämme yhteinen kanta - että meidän on kuunneltava turvallisuusneuvostoa ja oltava valmiita mukautumaan sen vaatimuksiin. Euroopan kannassa ei ole sisäisiä jakoja ulkoministerien hyväksymässä muodossa. Turvallisuusneuvostoa on kunnioitettava. Tämä kanta on myös tuottanut tulosta, koska tietenkin myös Yhdysvallat on suostunut kunnioittamaan ja kuulemaan turvallisuusneuvostoa.
Lopuksi haluan kiittää esittelijä Titleytä hänen aseiden vientiä koskevia käytännesääntöjä käsitelleestä mietinnöstään. Annan tukeni Titleyn päätössanoille, joiden mukaan paljon on tehty ja enemmän on syytä tehdä. Siitä avoimuudesta, jota Titley kohteliaasti odotti puheenjohtajavaltio Tanskalta, haluaisin sanoa, että olemme varsin iloisia voidessamme toteuttaa tämän toiveen. Puheenjohtajavaltio Tanskan neljännessä vuosikertomuksessa avoimuus lisääntyy, koska siinä esitetään enemmän tilastotietoja ja siihen lisätään yhteenveto omaksutuista käytännöistä sen osoittamiseksi, kuinka jäsenvaltiot ovat toteuttaneet sääntöjä.
Kertomukseen sisältyy myös uusia sopimuksia aseiden välityksestä, loppukäyttäjien todistuksista ja sotatarvikkeiden lisenssivalmistuksesta kolmansissa maissa. Tällä tavoin jäsenvaltioiden on asekauppaa säänneltävä. Useat jäsenvaltiot ovat omaksuneet tämän lainsäädännön, ja muut ovat sellaista valmistelemassa. Titleyn mietinnön ja sen parlamentilta saaman tuen perusteella voin sanoa, että parlamentin tuki puheenjohtajavaltio Tanskan toimille on varsin tervetullut ja hyvin arvokas. Kiitoksia.

Yiannitsis
Arvoisa puhemies, minunkin täytyy kiittää teitä käydystä keskustelusta ja esitetyistä huomioista, erityisesti niistä, jotka koskevat yhteistä ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa. Niistä voidaan tehdä monia suoria ja epäsuoria päätelmiä.
Rajoitun esittämään vain kaksi huomiota: ensimmäinen liittyy jäsen von Wogaun esittämään kysymykseen. Hän otti esiin Euroopan puolustus- ja turvallisuuspolitiikassa ilmenevän kiinnostavan puutteen, joka liittyy yhtenäismarkkinoiden kehittymättömyyteen. Olemme itse asiassa samaa mieltä siitä, että tällä alalla yhteistyöllä, koskipa se tuotantoa tai tutkimusta ja kehitystä tai yhtä lailla yleisempää yhteistyötä maiden välillä, voidaan saavuttaa merkittäviä tuloksia. Tämä on puute, kuten esittelijä Brok toteaa myös mietinnössään, jossa esitetään joitakin hyvin mielenkiintoisia seikkoja turvallisuudesta ja puolustuksesta, joista olen samaa mieltä, kuten jo totesin. Uskomme, että Eurooppa, joka on ponnistellut niin valtavasti ja saavuttanut tuloksia talouselämän ei-sotilaallisen sektorin tutkimuksessa ja kehityksessä, voisi ulottaa nämä ponnistelut puolustuksen alalle, jos se haluaa hankkia itselleen enemmän autonomiaa, itsenäisyyttä ja kehitysmahdollisuuksia ja saada niistä taloudellista hyötyä.
Toinen kommenttini koskee jäsen Lagendijkin esittämää kysymystä. Puheenjohtajana olen hahmotellut ongelman ratkaisemiseksi vireillä olevia toimia. Haluaisin tähdentää, että se ratkaisu, johon meidän on syytä pyrkiä, on sellainen Euroopan ulko- ja turvallisuuspolitiikka, joka on avoin kaikille niille kolmansille maille, jotka haluavat jakaa tämän uuden kokemuksen Euroopan unionin kanssa. Meidän on kuitenkin tarpeen turvata myös tietyt periaatteet, jotka ovat unionin päätöksentekojärjestelmän riippumattomuuden ja toimielinten koskemattomuuden periaatteet. Parlamentti on itse vaatinut näitä periaatteita, ja ne sisältyvät perussopimuksiin, ja sen vuoksi teemme työtä niiden onnistumisen eteen. Olen aivan varma siitä, että toteutettaessa järjestelmällisiä toimia kaikkien osapuolten osoittaman todellisen yhteishengen voimin, pääsemme - toivoakseni pian - tulokseen.

Patten
Arvoisa puhemies, haluaisin puuttua vain muutamaan seikkaan. Kummatkin ovat sellaisia seikkoja, varsinkin ensimmäinen, joista toivon voivani sanoa enemmänkin tulevina kuukausina.
Ensimmäinen seikka koskee sitä, että Amerikan Yhdysvaltojen moittiminen ei ole sama kuin se, että meillä olisi eurooppalainen ulkopolitiikka.
Vastaavasti voidaan sanoa, että jos lähdetään siitä, että kaikki eurooppalaiset aloitteet ovat vääriä ja siitä, että pienikin erimielisyys Yhdysvaltojen kanssa tarkoittaa kutakuinkin valtiopetosta, se ei minusta vaikuta kovin hyvältä lähtökohdalta minkään Euroopan unionin jäsenvaltion kansallisten etujen turvaamiselle.
Olen aina yhtä hämmästynyt siitä, että eräät kansallisen suvereniteetin kiihkeimmät suojelijat ja sen vuoksi protestoijat näyttävät unohtavan tämän näkökulman heti, kun Richard Pearl korottaa ääntään.
Joten arvoisan ystäväni ja kustantajan ollessa hienostuneesti ja aina yhtä ylhäisesti - aina yhtä ylhäisesti uuden työväenpuolueen perustuslaillisista vehkeilyistä huolimatta - läsnä suositan entistäkin lämpimämmin keskitietä. Mutta jos me aiomme olla eurooppalaisessa monenvälisyydessä keskitien kulkijoita ja nostaa painoarvoamme transatlanttisen köyden tässä päässä, pystyä toimimaan vastapuolena ja toisinaan vastapainonakin, meidän on tässä tapauksessa eurooppalaisina poliitikkoina kannettava sen poliittiset ja taloudelliset seuraukset. Toivon, että olemme yhä valmiimpia tähän.
Toinen esittämäni seikka on vastaus arvoisalle jäsenelle Barón Crespolle. Hän pyysi selvitystä tuhotuista EU:n rahoittamista hankkeista. Hän muistanee, että yritimme hankkia pari kuukautta sitten komission hankkeita koskevat luvut. Tällä hetkellä yritämme saada tietoja jäsenvaltioilta kaikista niiden hankkeista. Tilanne paikan päällä ei helpota asiaa yhtään. Heti, kun olemme saaneet nämä tiedot mahdollisimman tarkassa muodossa, on selvää, että aiomme esittää ne arvoisalle jäsenelle ja koko parlamentille. Tämä on tärkeä seikka, ja tällaisen luvun laskemisen pitäisi olla mahdollista.
Kaikkein huolestuttavin seikka ovat kuitenkin palestiinalaisalueiden särkyneet toiveet ja oikeastaan myös Israelin särkyneet toiveet. Mitä pikimmin rauha palaa, sitä nopeammin voimme palauttaa kaikille alueella asuville ihmisille kohtuullisen elintason ja elämänlaadun.
Boumediene-Thiery (Verts/ALE)
Jälleen kerran olemme saaneet todistaa Israelin armeijan hyökkäystä Palestiinaan. Tehostamme terrorismin vastaista taistelua Euroopassa, mutta vaikenemme sellaisen valtioterrorismin edessä, jonka vuoksi päivittäin tapetaan viattomia ihmisiä, jotka vastustavat siirtokuntien perustamista ja miehitystä.
Selittäkää minulle, miksi emme ryhdy Israelin vastaisiin pakotteisiin, esimerkiksi assosiointisopimusten jäädyttämiseen. Miksi vaikenemme, kun pääministeri Sharon loukkaa ihmisoikeuksia, vaikka muualla tuomitsemme demokraattisista vapauksista piittaamattomat tahot? Miksi vaikenemme, kun siirtolaiset miehittävät toista valtiota ja heidän hallituksensa lyö laimin Yhdistyneiden Kansakuntien päätöslauselmat? Miksi kansainvälisiä yleissopimuksia olisi sovellettava kaikkiin muihin paitsi Israeliin, joka harjoittaa laittomia pidätyksiä ja kidutusta? Miksi lähetämme joukkoja torjumaan joidenkin kansojen etnisiä puhdistuksia emmekä tee mitään Palestiinan kansan suojelemiseksi?
Vaadimme oikeudenmukaisuutta eräille ja jätämme toiset rankaisematta. Miksi ette toimi nyt, ennen kuin on liian myöhäistä? Jatkuuko tuhoaminen, jotta kukaan ei vaatisi oikeudenmukaista rauhaa ja oikeutta omaan maahan, jossa kukin voisi elää arvoistansa elämää? Tämän uusimman kansanmurhan jälkeen sanotte: ?Ei koskaan enää?. Lopettakaa tämä murhaaminen! Te pystytte siihen.

Møller
Arvoisa puhemies, hyvä komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, kuten esityslistasta näkyy, minua on pyydetty puhumaan aiheesta ?Kansainvälisen rikostuomioistuimen (ICC) tilanne EU:n epävirallisen ulkoministerikokouksen jälkeen (Helsingör, 29. ja 30. elokuuta 2002)?. Näen tämän lausuntopyynnön osoituksena parlamentin kiinnostuksesta pysyä ajan tasalla EU:n käymistä neuvotteluista sen jälkeen, kun Yhdysvallat ehdotti jäsenvaltioille kahdenvälisiä sopimuksia, joiden tarkoituksena olisi estää Yhdysvaltojen kansalaisten luovuttaminen kansainväliseen rikostuomioistuimeen. On aivan ymmärrettävää, että Euroopan parlamentin jäsenet ovat huolissaan tästä kysymyksestä, samoin kuin Amerikan yhdysvaltojen asevoimien henkilöstön suojelua koskevasta laista (American Service Members' Protection Act), koska meidän kaikkien kannalta on ratkaisevan tärkeää pitää kiinni kansainvälisen rikostuomioistuimen lahjomattomuudesta ja tehokkuudesta.
Haluaisin aloittaa kertomalla, että Helsingörin kokouksen jälkeen ICC:tä koskevassa asiassa on tapahtunut edistystä, ja toivon, että näillä edistysaskelilla olisi myönteisiä ja pitkäaikaisia vaikutuksia kysymyksiin, jotka tällä hetkellä askarruttavat ystäviämme Atlantin toisella puolella. Ensimmäinen ICC:hen osallistuvien valtioiden kokous pidettiin New Yorkissa 3.-10. syyskuuta.
Olen iloinen voidessani kertoa, että tämä yleiskokous sujui hyvin. New Yorkissa toimiva valmisteleva toimikunta oli tehnyt hyvää työtä. Nyt käsillä olevat asiakirjaluonnokset saatiin valmiiksi sen hyvin keskitetyn ja merkittävän panoksen ansiosta, jonka kaikki valtuuskunnat olivat antaneet valmistelevan toimikunnan kymmenessä kokouksessa. Voimme olla tyytyväisiä siihen, että sama tuotteliaisuus ja halu kompromisseihin näkyi ICC:n ensimmäisessä yleiskokouksessa, minkä ansiosta oli mahdollista saada hyväksyttyä nyt käsillä olevat asiakirjat ilman että yksikään osapuoli pyrki käynnistämään uudelleen keskustelua kompromisseista, joista oli päästy yksimielisyyteen jo aiemmin.
Nyt on tullut aika keskittyä kansainvälisen rikostuomioistuimen tehtäviin Haagissa. Diplomaattien ja poliitikkojen on nyt annettava tuomioistuimelle mahdollisuus saattaa loppuun se prosessi, joka alkoi Roomassa ja jatkui New Yorkissa. ICC:n on vakiinnutettava asemansa tehokkaana ja itsenäisenä toimielimenä, joka pystyy vastaamaan kansainvälisen yhteisön asettamiin vaatimuksiin. Kansainvälisen rikostuomioistuimen on käytettävä tuomiovaltaansa tehokkaasti ja itsenäisesti samaan tapaan kuin kansallisten oikeusjärjestelmien odotetaan tekevän.
Luonnollisesti ICC:n toimintakyky riippuu siitä, ettei sen tielle kasata mitään vakavia esteitä. Tästä pääsemmekin ongelmaan, jonka mainitsin aivan aluksi ja joka todennäköisesti kiinnostaa kovasti myös parlamenttia, nimittäin kysymykseen Yhdysvaltojen ehdotuksesta tehdä kahdenvälisiä sopimuksia, jotka kieltäisivät sen kansalaisten luovuttamisen ICC:hen.
Kuten neuvoston puheenjohtaja on todennut aikaisemmissa yhteyksissä, Euroopan unionilla ja Yhdysvalloilla on yhteiset perusarvot. Me molemmat puhumme vapauden ja demokratian, oikeudellisen vastuun sekä ihmisoikeuksien ja oikeusvaltioon perustuvan yhteiskunnan puolustamisen puolesta. Sen vuoksi olemme aina ajatelleet, että Yhdysvaltojen pitäisi olla yksi Rooman perussäännön osapuolista. Yhdysvallat pystyisi vaikuttamaan erityisen myönteisesti tuomioistuimeen ja sen toimintaan. Vuodesta 1998 lähtien olemme yrittäneet sovittaa Yhdysvaltojen näkemyksiä perussäännön tiettyihin säännöksiin, mutta kuten viime kesä osoitti, kaikki nämä ponnistelut ovat olleet turhia. Parlamentin jäsenet ovat varmaankin tietoisia viimeisimmästä käänteestä tässä tarinassa, kun Yhdysvallat tämän vuoden 6. toukokuuta antamallaan julistuksella päätti, ettei se aio liittyä osapuoleksi perussääntöön, jonka se on itse asiassa allekirjoittanut Clintonin hallintokaudella. Me uskomme Yhdysvaltojen tehneen väärän ratkaisun, ja Euroopan unioni on julkisesti pahoitellut Yhdysvaltojen ottamaa askelta.
En halua pitkästyttää parlamentin jäseniä tai pitkittää istuntoa esittämällä liikaa yksityiskohtia, mutta luulen, että tässä yhteydessä saattaisi olla hyödyllistä kerrata hiukan taustoja keskustelulle, jonka kävimme Helsingörissä kahdenvälisistä sopimuksista.
Neuvosto käsitteli Yhdysvaltojen ehdotusta kahdenvälisistä sopimuksista ensimmäisen kerran poliittisessa ja turvallisuuskomiteassa 26. heinäkuuta. Poliittisessa ja turvallisuuskomiteassa sovittiin alustavasta yhteisestä vastauksesta, jonka jäsenvaltiot voisivat antaa Yhdysvaltojen kahdenvälisiin yhteydenottoihin. Pääpiirteissään yhteinen vastaus sisälsi amerikkalaisille viestin, että EU on edelleen sitoutunut tukemaan ICC:tä ja Rooman perussäännön loukkaamattomuutta ja että Yhdysvaltojen ehdotuksella on kauaskantoisia seuraamuksia, jotka vaativat yksityiskohtaisempaa tarkastelua, johon olemme pyytäneet myös ehdokasvaltioita osallistumaan, ja että annamme lopullisen vastauksen heti, kun tilanteen tarkastelu on saatu päätökseen. Poliittinen ja turvallisuuskomitea päätti palata asiaan syyskuun alussa, kun neuvoston kansainvälisen oikeuden asiantuntijat (COJUR) olisivat keskustelleet asiasta 4. syyskuuta.
Sitä odoteltaessa päätettiin, että asiasta kannattaisi keskustella lyhyesti Helsingörin kokouksessa elokuun lopussa. Siellä päätimme, että EU:n ei pitäisi hyväksyä mitään mikä saattaisi heikentää kansainvälisen rikostuomioistuimen asemaa. Sovimme myös, että EU:n ei pitäisi vaikeuttaa suhteitaan Yhdysvaltoihin. Pikemminkin meidän pitäisi pyrkiä löytämään myönteisiä tapoja ottaa Yhdysvaltojen kanta huomioon. Vahvistimme, että lakiasiantuntijoiden olisi tutkittava asia ja pyrittävä laatimaan yhteinen arvio, jonka pohjalta olisi mahdollista päästä sopimukseen EU:n yhteisestä ja rakentavasta lähestymistavasta 30. syyskuuta pidettävässä neuvoston kokouksessa.
Nyt harkinta-aika on kulumassa loppuun. Kokouksessaan New Yorkissa Yhdysvallat ja EU sopivat selvittävänsä, onko yhteistä kantaa mahdollista löytää. Tämä merkitsi myös sitä, että Yhdysvallat oli halukas tulemaan vastaan; muussa tapauksessa tutkimusten jatkamiselle ei olisi ollut perusteita. Jonkinlainen yhteinen lähestymistapa alkaakin nyt hahmottua. EU:n piirissä on sovittu, että mahdollisessa ratkaisussa on otettava huomioon Yhdysvaltojen kanssa aiemmin samasta aiheesta tehdyt sopimukset ja sen on perustuttava kolmeen perusperiaatteeseen ja heijastettava niitä, mikäli Rooman perussäännön lahjomattomuus halutaan säilyttää.
Selvää on, että Yhdysvaltojen tämänhetkistä ehdotusta on mahdoton yhdistää niihin velvoitteisiin, joita meillä on suhteessa kansainväliseen rikostuomioistuimeen. Toisaalta ei myöskään ole mikään ratkaisu hylätä sen vuoksi koko ehdotusta suoralta kädeltä. Päinvastoin me pyrimme, kuten mainitsin, löytämään ratkaisun, jolla pystytään sekä säilyttämään kansainvälisen rikostuomioistuimen kunnioitus että varmistamaan mahdollisuutemme päästä sovintoon myös Yhdysvaltojen kanssa.
Mainitsemani periaatteet liittyvät kysymykseen siitä, kuinka estää kaikkein vakavimpien kansainvälisten rikosten jääminen rankaisematta, sopimusten vastavuoroisuuteen sekä kysymykseen siitä, mihin henkilöryhmiin sopimuksia olisi tarkoitus soveltaa.
Jos Yhdysvaltojen ehdotuksessa esiin nostettuun kysymykseen syytesuojasta halutaan ylipäätään löytää ratkaisu, sopimuksiin on sisällyttävä sopiva säännös, jolla rajataan pois mahdollisuus jättää ICC:n toimivaltaan kuuluviin rikoksiin syyllistyneet henkilöt rankaisematta. Toisin sanoen ICC:n toimivaltaan kuuluviin rikoksiin syyllistyneitä henkilöitä ei pidä voida jättää rankaisematta.
Vastavuoroisuuskysymyksen osalta ehdotus ei ole meidän mieleemme. Emme voi hyväksyä ratkaisua, joka estäisi ICC:n jäsenvaltioiden kansalaisten luovuttamisen.
Sopimusten soveltamisalaan kuuluvien henkilöryhmien osalta Yhdysvallat haluaisi säännön, joka estäisi kaikkien, ja siis kaikkien amerikkalaisten, luovuttamisen ICC:hen. EU:ssa on sovittu, että ratkaisu voi kattaa vain tietyt erikseen määritellyt henkilöryhmät ICC:n ulkopuolelle jäävistä valtioista. Keskustelua sopimusten piiriin kuuluvien henkilöiden määrittelemisestä tarkemmin jatketaan 30. syyskuuta asti.
Haluaisin korostaa, että tilanteen tarkasteleminen ja neuvottelut eivät meidän osaltamme suinkaan ole ohi. Työtä jatketaan edelleen. Juuri eilen neuvoston lakiasiantuntijat pitivät yhdysvaltalaisten neuvottelijoiden kanssa kokouksen, jonka tarkoituksena oli näkemysten ja tietojen vaihtaminen. Aiomme tehdä kovasti työtä löytääksemme ratkaisun, jossa voitaisiin mahdollisuuksien mukaan ottaa huomioon Yhdysvaltojen näkemykset heikentämättä silti millään lailla kansainvälisen rikostuomioistuimen asemaa. Sekä kahdenvälisissä yhteyksissä että Yhdysvaltojen ulkoministerin Colin Powellin kanssa käydyssä neuvonpidossa olemme, kuten mainitsin, tehneet erittäin selväksi kuinka tärkeää meille on, että Rooman perussäännön henkeä ja kirjainta noudatetaan. Toistin tämän myös 3. heinäkuuta pidetyissä tapaamisissani ja taas viime viikolla New Yorkissa.
Alkupuheenvuorossani täällä tänään korostin, että kansainvälisen rikostuomioistuimen on nyt tullut aika osoittaa, että sillä on edellytykset toimia tehokkaana ja itsenäisenä tuomioistuimena. Meidän on toivottava, että Yhdysvallat voidaan saada taivuteltua myönteisemmälle kannalle, kunhan kansainvälinen rikostuomioistuin on saanut käytännössä osoittaa, että se toimii oikeusvaltion korkeimpien vaatimusten mukaisesti eikä alistu hyväksikäytettäväksi poliittisin perustein.

Patten
Arvoisa puhemies, olen tyytyväinen voidessani kertoa Euroopan komission tukevan edelleen Rooman perussääntöä ja tehokasta kansainvälistä rikostuomioistuinta. Uskon, kuten parlamenttikin, että kansainvälisen rikostuomioistuimen perustaminen on ollut ratkaiseva edistysaskel kansainvälisen ihmisoikeuslainsäädännön kehityksessä.
Enää eivät hirmuvaltiaat selviä rankaisematta kansanmurhista, sotarikoksista ja rikoksista ihmisyyttä vastaan - muun muassa siviilien joukkomurhista, kidutuksista ja joukkoraiskauksista - piiloutumalla valtiollisen itsemääräämisoikeuden taakse. Enää ei kansainvälisen yhteisön tarvitse perustaa kansainvälisiä rikostuomioistuimia vasta kun itse teot, järkyttävät rikokset, ovat jo tapahtuneet.
Nyt 2000-luvulla mahdolliset hirmuvaltiaat ja joukkomurhaajat tietävät jo etukäteen, että kansainvälinen yhteisö on valmis saattamaan heidät vastuuseen törkeistä rikkomuksista ihmiselämää ja ihmisarvoa vastaan. Uskomme ja toivomme, että tietoisuus siitä auttaa vähentämään näiden rikosten määrää ja vakavuutta. Mutta silloin kun niin ei käy, ja kun toimivaltaiset kansalliset viranomaiset ovat haluttomia tai kyvyttömiä toimimaan, kansainvälisellä yhteisöllä on käytössään täydentävä rikosoikeusjärjestelmä, joka on oikeudenmukainen, läpinäkyvä ja tehokas.
Euroopan unioni tukee täysin kansainvälistä rikostuomioistuinta. Rooman perussääntö ja ICC:n toimintaa ohjaavat periaatteet ovat täysin sopusoinnussa Euroopan unionin periaatteiden ja tavoitteiden kanssa. Oikeusvaltion lujittaminen ja ihmisoikeuksien kunnioittaminen sekä rauhan ylläpitäminen ja kansainvälisen turvallisuuden vahvistaminen Yhdistyneiden Kansakuntien peruskirjan ja Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 11 artiklan määräysten mukaisesti on unionille ensiarvoisen tärkeää.
Olemme sitoutuneet ICC:n menestymiseen. Olemme rahoittaneet hankkeita, joilla pyritään edistämään Rooman perussäännön mahdollisimman laajaa ratifiointia ja täytäntöönpanoa, ja lisää varoja on varattu samaan tarkoitukseen.
Tietenkin on vielä paljon tehtävää ennen kuin ICC voi toimia tarkoitetulla tavalla. Yhtenä haasteena on pyrkiä lisäämään Rooman perussäännön allekirjoittaneiden ja ratifioineiden valtioiden määrää ja laajentamaan maantieteellistä kattavuutta. Tähän mennessä perussäännön on allekirjoittanut 139 valtiota ja 81 on ratifioinut sen. Määrät ovat vaikuttavia, mutta lisää tarvitaan. Erityisesti on havaittavissa Aasian maiden puuttuminen joukosta. Komissio pyrkii edelleen parhaansa mukaan rohkaisemaan kolmansia maita, jotka eivät vielä ole allekirjoittaneet tai ratifioineet Rooman perussääntöä, tekemään sen nyt. Teemme myös töitä perussäännön ratifioineiden valtioiden kanssa varmistaaksemme niiden kansallisen täytäntöönpanolainsäädännön nopean hyväksymisen, mikä puolestaan mahdollistaa yhteistyön kansainvälisen rikostuomioistuimen kanssa sekä kansallisen rikosoikeudellisen tuomiovallan käyttämisen perussäännön kattamiin rikoksiin.
Tällä hetkellä kaikkein kiistellyin kysymys koskee tietenkin Rooman perussäännön 98 artiklan mukaisia kahdenvälisiä sopimuksia, joihin neuvoston puheenjohtajakin viittasi. Komissio tukee ulkoministereiden Helsingörissä tekemää päätöstä laatia 98 artiklaa koskevaan ongelmaan EU:n yhteinen vastaus, jossa pyrittäisiin ottamaan huomioon Yhdysvaltojen näkökannat heikentämättä silti millään lailla Rooman perussääntöä.
Heti kun 98 artiklaa koskevan Euroopan unionin kannan yksityiskohdat on saatu hiottua valmiiksi - ja toivon sen tapahtuvan tämän kuun loppuun mennessä - käymme työhön ehdokas- ja ETA-maiden kanssa yhtenäisen rintaman säilyttämiseksi ICC:tä koskevassa kysymyksessä.
Pitemmällä aikavälillä komissio tukee myös Euroopan unionin ja Yhdysvaltojen välistä keskustelua kansainvälisen rikostuomioistuimen tulevaisuudesta. EU:n ja Yhdysvaltojen välinen avoin vuoropuhelu näissä asioissa on ratkaisevan tärkeää tuomioistuimen lopullisen tehokkuuden kannalta. Olemme Yhdysvaltojen kanssa eri mieltä ICC:n asioista. Pahoittelemme, että kaikki vakuuttelumme niin neuvottelujen aikana kuin niiden jälkeenkin on jätetty huomiotta. Pahoittelemme, että Yhdysvallat torjui kyllä-vaihtoehdon. Olkoon sitten niin. Ilman mitään katkeruutta, mutta vakain aikein, meidän on jatkettava työtämme ICC:n menestyksen takaamiseksi.
Tehtävä on ilmeisen haastava. Erityisesti haasteena on varmistaa, että ICC:n tuomareiden ja pääsyyttäjän nimittäminen ja valinta tapahtuvat oikeudenmukaisesti, avoimesti ja täysin Rooman perussäännössä määriteltyjen perusteiden mukaisesti. Oikeudenmukaisuus, läpinäkyvyys ja johdonmukaisuus ovat tärkeitä, koska niiden kautta tämä uusi toimielin saa oikeutuksensa koko maailman silmissä. Euroopan unionin jäsenvaltioiden on varmistettava, että niiden toimintatavat ovat myönteisenä esimerkkinä. Kansalliset parlamentit, ammattijärjestöt ja kansalaisjärjestöt kaikkialla maailmassa voivat myös osallistua tähän prosessiin suosittelemalla mahdollisia ehdokkaita sopimusvaltioiden harkittaviksi sekä arvioimalla kaikkien hakijoiden pätevyyttä.
Haluan vielä lisätä, kuinka paljon koko komissio arvostaa Euroopan parlamentin väsymätöntä taistelua vahvan ja tehokkaan kansainvälisen rikostuomioistuimen puolesta. Toivomme, että tämä myönteinen vuoropuhelu ICC:n puolesta jatkuu vielä tuomioistuimen ensi syksynä alkavan ensimmäisen toimikauden jälkeenkin.

Poettering (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, puheenjohtaja Møller, komission jäsen Patten, hyvät kollegat, haluaisin aluksi esittää kaksi huomautusta ennen varsinaista asiaa. Ensinnäkin haluaisin kiittää ystävääni ja kollegaani Arie Oostlanderia aloitetta koskevan yhteisymmärryksen löytämisestä muiden ryhmien kanssa, niin että huomenna voimme toivon mukaan hyväksyä laajan yhteisen kannan.
Toiseksi, meillä on ollut täällä hieman sekaannusta aikataulujen kanssa ja ryhmäni työvaliokunta on pitänyt kokousta kello 17.30 lähtien. Ryhmän puheenjohtajan olisi suotavaa olla paikalla, joten pyydän anteeksi, että joudun lähtemään heti puheeni jälkeen, mitä en ole tehnyt koskaan aikaisemmin.
Miksi kansainvälinen yhteisö perusti kansainvälisen rikostuomioistuimen? Se perustettiin, koska kansainvälisen tuomioistuimen perustaneessa Rooman perussäännössä todetaan, että vakavimmat koko kansainvälistä yhteisöä koskettavat rikokset eivät saa jäädä rankaisematta. Juuri tämä on ryhmämme kanta. Meidän arvojamme ovat ihmisarvon kunnioittaminen, vapaus, demokratia ja oikeusvaltio, eikä kenelläkään ole oikeutta, paitsi itsepuolustukseksi, tappaa toista ihmistä tai loukata hänen ihmisarvoaan. Tämä ihmisarvo on kaikilla: juutalaisilla, muslimeilla, kristityillä, hinduilla, buddhalaisilla, vailla uskonnollista vakaumusta olevilla, isojen ja pienten maiden kansalaisilla, kaikilla tämän maapallon asukkailla. Yksikään ihminen tai valtio eivät voi paeta rangaistusta rikoksista, jotka koskettavat koko kansainvälistä yhteisöä. Yksikään henkilö tai valtio ei ole lain yläpuolella. Sen vuoksi me haluamme kansainvälisen rikostuomioistuimen olevan tehokas ja toimintakykyinen, ja pidinkin sekä neuvoston puheenjohtajan Møllerin että komission jäsenen Pattenin selkeitä kannanottoja hyvin myönteisinä. Odotamme kaikkien EU:n jäsenvaltioiden hallitusten ja parlamenttien tekevän voitavansa varmistaakseen, että kansainvälinen rikostuomioistuin pystyy toimimaan kunnolla ja tehokkaasti. Vetoamme erityisesti EU:n jäsenyyttä hakeviin maihin etteivät ne tekisi mitään sopimuksia ennen kuin olemme sopineet yhteisestä kannasta Euroopan unionissa, ja toivon todellakin, että 30. syyskuuta onnistutte tällaisen yhteisen kannan laatimisessa. Pahoittelen, että EU:n jäsenyyttä hakenut Romania on tehnyt Yhdysvaltojen kanssa sopimuksen odottamatta ensin Euroopan unionin kantaa. Se ei ole toiminut solidaarisesti Euroopan unionia kohtaan.
Lopuksi haluaisin todeta, että huolimatta siitä, että päätöslauselmaesityksessä luonnollisesti arvostellaan jossain määrin Yhdysvaltoja, se ei anna aihetta omaksua nyt Yhdysvaltojen vastaista asennetta. Tässä on pikemminkin esimerkki tilanteesta, jossa mielipiteemme eroavat ja meidän olisi pystyttävä keskustelemaan siitä ilman, että samalla irtisanoudumme kumppanuudestamme ja ystävyydestämme amerikkalaisten kanssa. Kumppanuussuhteessa on tavallista tuoda esiin näkemyseroja, ja joka tapauksessa meidän eurooppalaisten olisi toimittava enemmän yhtenä rintamana. Meillä on enemmän syytä itsetutkiskeluun kuin amerikkalaisten arvosteluun. Tästä seuraa se, että tässäkin asiassa eurooppalaisen yhtenäisyyden löytyminen on itse asiassa jo osa ratkaisua.
Sakellariou (PSE).
Arvoisa puhemies, hyvä neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, kansainvälisen rikostuomioistuimen perussääntö on korvaamaton työkalu kansainvälisen oikeuden puolustamisessa. Tämän rikostuomioistuimen perustaminen on Euroopan unionin hanke ja samalla se symboloi arvojärjestelmäämme. Sen vuoksi tämä parlamentti pitää sen perussääntöä olennaisena osana Kööpenhaminan poliittisia kriteereitä.
Kansainvälisen rikostuomioistuimen perussäännön taustalla oleva periaate on yksinkertainen. Yksikään henkilö, joka on ollut osallisena kansanmurhaan tai sotarikoksiin tai joka on syyllistynyt rikoksiin ihmisyyttä vastaan, ei saa jäädä rankaisematta. Sen vuoksi on täysin käsittämätöntä, että joku voi vaatia, ettei kaikkia rikollisia saatettaisikaan tämän tuomioistuimen eteen, vaan osa heistä, riippumatta heidän rikostensa vakavuudesta ja yksinomaan sillä perusteella, että he omistavat tietyn asiakirjan, olisi jätettävä sen tuomiovallan ulkopuolelle. Tämä Bushin hallinnon vaatimus on täysin ristiriidassa kansainvälisen rikostuomioistuimen tavoitteiden ja päämäärien kanssa. Se ei ole vain absurdi, vaan sitä ei myöskään voida hyväksyä, kahdestakin syystä.
Sitä ei voida hyväksyä ensinnäkin siksi, että yhden valtion kaikkien kansalaisten vapauttaminen kansainvälisen rikostuomioistuimen tuomiovallasta merkitsisi sitä, että tuomioistuimen lainkäyttö voisi vain olla valikoivaa, mikä veisi oikeuden universaaliuden periaatteen järjettömiin mittasuhteisiin. Toiseksi sitä ei voida hyväksyä, koska siinä yhden tietyn valtion kaikki kansalaiset nähdään potentiaalisina sotarikollisina. Vastustan tätä yleistettyä Amerikan-vastaisuutta mahdollisimman jyrkästi.
Jotkut valtiot - tähän mennessä 12 - ovat taipuneet Yhdysvaltojen niihin kohdistaman valtavan paineen alla ja allekirjoittaneet kahdenvälisen sopimuksen Yhdysvaltojen kanssa. Pahoittelen tätä syvästi ja uskon, että sillä tulee olemaan vaikutuksia suhteisiimme näiden valtioiden kanssa. Joka tapauksessa huomenna neljän ryhmän jättämässä yhteisessä päätöslauselmaesityksessä - ja se, arvoisa puhemies, on hyvin poikkeuksellista, että tässä parlamentissa tehdään yhteisiä päätöslauselmaesityksiä - Euroopan parlamentti ottaa hyvin selkeän kannan tähän asiaan.
Watson (ELDR).
Arvoisa puhemies, ICC:n perustaminen on valtava edistysaskel kaikissa liberaaleissa demokratioissa keskeisen oikeusvaltion periaatteen vahvistamiseksi maailmanlaajuisesti. Vaikka tiettyä tehtävää varten perustetut erityistuomioistuimet, kuten Ruandan ja entisen Jugoslavian kansainväliset rikostuomioistuimet, tekevät arvokasta työtä, ne eivät kuitenkaan pysty korvaamaan pysyvää tuomioistuinta, jolla on valtuudet ja oikeutus asettaa syytteeseen kaikki rikolliset piileksivätpä he missä tahansa. Tarvitsee vain katsoa esimerkiksi Kroatian kieltäytymistä luovuttamasta kenraali Bobetkoa Haagiin sillä perusteella, että Kroatia ei ollut hyökkääjä, nähdäkseen millaisia ongelmia saattaa syntyä.
Rooman perussäännöstä käydyissä neuvotteluissa Euroopan unioni teki kaikkensa saavuttaakseen tuloksen, joka vastaisi amerikkalaisten toiveita. Me liberaalidemokraatit pahoittelemmekin syvästi, että useat maat ovat kieltäytyneet allekirjoittamasta kansainvälisen rikostuomioistuimen perustavaa Rooman perussääntöä. Näihin maihin kuuluvat muun muassa Iran, Irak, Pohjois-Korea ja Yhdysvallat. Jos on uskominen vanhaa sanontaa ?seura tekee kaltaisekseen?, millaisen viestin Yhdysvaltojen kuuluminen tähän kieltäytyjien joukkoon antaa maailmalle? Etenkin jos samassa yhteydessä muistetaan Yhdysvaltojen kieltäytyneen hyväksymästä Kioton pöytäkirjaa, YK:n lasten oikeuksien yleissopimusta ja biologiset aseet kieltävää yleissopimusta. On riittävän ikävää sekin, että Yhdysvallat kieltäytyy ratifioimasta Rooman perussääntöä, mutta se vasta on järkyttävää, että se pyrkii tukahduttamaan ICC:n toiminnan heti alkuunsa tekemällä kahdenvälisiä sopimuksia Israelin ja Romanian kaltaisten valtioiden kanssa estääkseen kansalaistensa luovutuksen ICC:hen.
YK:n turvallisuusneuvoston päätöslauselma nro 1422 muodostaa myös vaarallisen ennakkotapauksen, eikä sitä pitäisi uusia ensi heinäkuussa. Euroopan unionin olisi tehtävä kaikkensa estääkseen ICC:n heikentäminen ennen kuin se on edes aloittanut työtään. Kehottaisinkin tämän vuoksi neuvoston puheenjohtajaa panemaan merkille tapauksen ylle kerääntyvät myrskypilvet ja keräämään EU:n jäsenvaltiot yhteisen sateenvarjon alle. Epävakaana aikana on ymmärrettävää, että EU pyrkii välttämään transatlanttisten suhteiden katkeamista, mutta Yhdysvaltojen kanssa mahdollisesti tehtävälle sopimukselle on saatava kaikkien EU:n jäsenvaltioiden tuki ja sen on oltava Rooman perussäännön mukainen. Yhtenäisen rintamamme repeileminen toistamiseen heikentäisi entisestään EU:n uskottavuutta ulkopolitiikan alalla.
Meidän on saatava omat joukkomme ojennukseen. Unioniin mukaan haluavien maiden, muun muassa T?ekin, Liettuan ja Maltan, on ymmärrettävä, että ICC:n edustamat arvot ovat keskeisiä Euroopan unionissa ja että Rooman perussäännön pikainen ratifioiminen estäisi viivytykset niiden liittymisprosessissa. Kehotamme Romaniaa olemaan ratifioimatta Yhdysvaltojen kanssa tekemäänsä kahdenvälistä sopimusta. Euroopan unionin on myös tärkeää toimia ICC:ssä yhtenäisesti muun muassa rahallista tukea sekä tuomarien, syyttäjän ja muun henkilökunnan nimittämistä koskevissa asioissa. Toimimalla yhtenäisesti Eurooppa voi vaikuttaa merkittävästi ICC:n toimintaedellytyksiin ja näin vakuuttaa toistamiseen Yhdysvalloille, että kansainvälinen rikostuomioistuin on työssään tosissaan eikä muodosta uhkaa sen lainkuuliaisille kansalaisille. Meidän on työskenneltävä saadaksemme Yhdysvallat mukaan myöhemmässä vaiheessa. Kummankaan osapuolen hallitusten ei sovi unohtaa, että joudumme tilille päätöksistämme maailman yleisen mielipiteen tuomioistuimessa.
Arvoisa puhemies, yhteenvetona toteaisin, että ICC symboloi maailmaa, jota kohti pyrimme - maailmaa, jossa ihmisoikeuksia ja kansainvälistä oikeutta kunnioitetaan kaikkialla, ja ennen kaikkea maailmaa, jossa alhaisimpiin rikoksiin syyllistyneille ei löydy turvapaikkaa. Tehkäämme yhdessä työtä sen eteen, että kansainvälinen rikostuomioistuin pääsisi hyvään alkuun aloittaessaan toimintansa tammikuussa.
Arvoisa puhemies, minäkin pyydän anteeksi neuvoston puheenjohtajalta ja komission jäseneltä, mutta joudun jättämään keskustelun, koska toimin puheenjohtajana puolueeni kokouksessa.
Manisco (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, meidän on hyväksyttävä Yhdysvaltoja, ICC:tä ja Euroopan unionia koskevat tosiseikat. Niitä ovat se, että Yhdysvallat on täysin hylännyt kansainvälisen rikostuomioistuimen Rooman perussäännön ja että Yhdistyneiden Kansakuntien turvallisuusneuvosto on Yhdysvaltojen painostuksesta lykännyt ICC:n oikeudenkäyntien aloittamista ensin 1. heinäkuuta 2003 asti, sitten vuoteen 2004 tai jopa vuoteen 2005. Lisäksi Yhdysvallat on pyrkinyt tekemään kansalaistensa syytesuojaa koskevia kahdenvälisiä sopimuksia joidenkin ulkovaltojen kanssa, niiden joukossa kaksi eurooppalaista valtiota, nimittäin Yhdistynyt kuningaskunta ja Italia, ja pyrkinyt saamaan lain suojaa ulkomailla oleville amerikkalaisjoukoille - lain, joka antaisi valtuudet sotilaallisiin toimiin kaikkialla maailmassa, jopa Alankomaissa, mutta vapauttaisi amerikkalaisen henkilökunnan syytteiltä ICC:ssä.
Tarvitsemmeko vielä muita todisteita Bushin hallinnon aikomuksesta raunioittaa ICC:n toiminta?
Tällä hetkellä amerikkalaisia joukkoja on 140 maassa kaikkialla maailmassa, ja yli puolessa näistä maista pysyvä tukikohta. Niinpä meitä vastassa on suurvalta, joka ei salli mitään muuta lakia kuin omaansa sovellettavan sotilasjoukkoihinsa tai siviilihenkilökuntaansa.
Kuten komission jäsen Patten juuri äsken totesi, epämääräinen nurina Yhdysvaltoja vastaan ei korvaa eurooppalaista ulkopolitiikkaa. Olen täysin samaa mieltä hänen kanssaan. Toivon hänen olevan kanssani yhtä mieltä siitä, että näin vakavassa kysymyksessä valittaminen, ruikuttaminen ja loputon periksi antaminen hyödyttömässä transatlanttisessa vuoropuhelussa ei myöskään ole mitään ulkopolitiikan hoitoa.

Lagendijk (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, käymme parhaillaan erittäin epätavallista keskustelua. Hyvällä syyllä, erittäin hyvällä syyllä, tämä parlamentti ilmaisee laajan tukensa kansainväliselle rikostuomioistuimelle ja tuomitsee laajasti Yhdysvallat, joka haluaa tyrehdyttää kansainvälisen rikostuomioistuimen toiminnan heti alkuunsa. Viimeisin osoitus tästä oli tällä viikolla esiteltävän kansallisen turvallisuussuunnitelman sisältämä erittäin tiukka sanamuoto. Kuten puheenjohtaja Møller jo totesi, valitettavasti aiheesta ei enää keskustella tämän parlamentin ulkopuolella. Neuvosto valmistelee kompromissia. Kysymys ei enää ole siitä, pitäisikö poikkeuksia tehdä, vaan kuinka paljon Yhdysvaltoja ollaan valmiita tulemaan vastaan.
Siitä syntyy vaikea pulma parlamentille ja kaikille kansainväliseen rikostuomioistuimeen myötämielisesti suhtautuville, sillä vaihtoehdot ovat seuraavat. Joko kompromisseja ei tehdä, mikä johtaisi Euroopan jakautumiseen ja Yhdysvaltojen jatkuvaan vastustukseen, tai vaihtoehtoisesti voidaan keskittyä vahinkojen rajaamiseen esimerkiksi rajoittamalla poikkeukset rauhanturvatehtävissä oleviin sotilaisiin. Tästä olisi tuloksena yhtenäinen Eurooppa, Yhdysvaltojen vastustuksen loppuminen ja mahdollisesti sen vetäytyminen tästä pirullisesta Haagin valloituksesta. Nämä ovat ne todelliset vaihtoehdot, joita meillä on valittavanamme, pidimmepä niistä tai emme.
Tämä nostaa esiin ratkaisevan kysymyksen - ja sen suhteen haluaisin vedota Mølleriin neuvoston puheenjohtajana - nimittäin heikentääkö tämä kompromissi kansainvälisen rikostuomioistuimen asemaa pysyvästi ja rakenteellisesti. Juuri tähän meidän ryhmämme vetää rajan. Ja neuvoston halukkuuden osalta löytää kompromissi kehottaisin Mølleriäkin vetämään rajan siihen.

Belder (EDD).
Valitettavasti konfliktit ja epäoikeudenmukaisuus ovat aikamme merkkejä. Uhrit kantavat mukanaan rikosten seurauksia koko loppuelämänsä, kun taas rikoksentekijät selviävät usein rangaistuksetta. Kansallisten oikeusjärjestelmien epäonnistuessa kansainvälinen tuomioistuin pystyy toivottavasti tekemään oman osuutensa oikeuden palauttamiseksi. Tämän vuoksi kannatan kansainvälisen rikostuomioistuimen perustamista ja toivon, että mahdollisimman monet valtiot tunnustavat sen tuomiovallan.
Tavoiteltaessa oikeutta on kuitenkin aivan yhtä tärkeää pyrkiä toteuttamaan viisautta, tasapuolisuutta ja maalaisjärkeä. Muussa tapauksessa lääke saattaa olla suuremmaksi haitaksi kuin tauti. Sanoivathan roomalaisetkin aikoinaan summum ius summa iniura, ankarin oikeus on usein myös suurin epäoikeudenmukaisuus.
Juuri tässä kohdassa nyt käsiteltävä kansainvälistä rikostuomioistuinta koskeva päätöslauselma on riittämätön. Päätöslauselma on epäonnistunut, jos kansainvälisen rikostuomioistuimen perussääntö sisällytetään yhteisön säännöstöön. Jos näin tehdään, se olisi voimassa nimenomaisena liittymisehtona ehdokasvaltioille, mikä on epäreilua. Tässä vaiheessa EU ei voi laajentaa poliittisia kriteerejään ja määrätä yhtäkkiä uusia vaatimuksia.
Sitä paitsi päätöslauselma uhkaa lisätä kiistoja kansainvälisen rikostuomioistuimen ympärillä. Päätöslauselman sävy ei varsinaisesti auta taivuttelemaan amerikkalaisia eurooppalaisten kannalle. Pikemminkin se tekee heistä vastustajia. Tällaiset kiistat tekevät todellista hallaa kansainväliselle rikostuomioistuimelle.
Pikemminkin kansainvälinen rikostuomioistuin hyötyisi depolitisoitumisesta. Ainoastaan poliittisesti vakaassa ilmapiirissä ICC voi lisätä legitimiteettiään ja toivon mukaan myös taivutella Yhdysvaltojen kaltaisia maita vähitellen luopumaan vastustuksestaan sitä kohtaan. Väliaikaisia kompromisseja ei näin ollen pidä sulkea pois. Tässä hengessä olen jättänyt muutosesitykseni, joiden toivon tulevan hyväksytyiksi kansainvälisen rikostuomioistuimen oman edun nimissä.

Dell'Alba (NI).
Arvoisa puhemies, hyvä neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, monet puhujat ovat kuvanneet kansainvälisen rikostuomioistuimen perussääntöä tärkeimmäksi kansainväliseksi sopimukseksi sitten Yhdistyneiden Kansakuntien peruskirjan. Me radikaalit olemme uskoneet siihen jo vuosia, ja vuosia olemme työskennelleet, niin kuin nytkin, tämän tuomioistuimen aikaansaamiseksi, jotta näkisimme sen kasvavan ja saavuttavan vähitellen universaalin tuomiovallan ja jotta näkisimme mahdollisimman monen valtion tunnustavan sen.
Monet jäsenet ovat käsitelleet tai itse asiassa lähes koko keskustelu on käsitellyt Yhdysvaltoja, mutta haluaisin myös huomauttaa, että monet maailman suurimmista maista - Kiina, Venäjä, Intia, Indonesia, koko arabimaailma Jordanian ilahduttavaa poikkeusta lukuun ottamatta ja lähes koko Aasia muutamia harvoja poikkeuksia lukuun ottamatta - eivät vielä ole allekirjoittaneet paperia. Työtä on siis vielä paljon tehtävänä. Tietenkin on aivan oikein, että olemme huolestuneita Yhdysvaltojen toimista sen pyrkiessä diplomaattisella hyökkäyksellään saamaan erivapauden ja erityisesti tietynlaisen syytesuojan kansalaisilleen, mutta haluan korostaa, että Euroopan unionin on suunnattava suurimmat ponnistelunsa - ja neuvoston hyväksymä toimintasuunnitelma ja komission työ ovat tärkeitä tässä suhteessa - sen varmistamiseen, että ICC saavuttaa universaalin tuomiovallan, joka takaa sen arvovallan ja aseman ja osoittaa niille, jotka nyt ovat avoimesti sitä vastaan, kuten Yhdysvallat, että ehkä jonain päivänä toisen hallinnon alaisuudessa heidänkin maansa saattaa muuttaa suuntaa. Todisteena tästä on se, että muutama päivä sitten entistä presidenttiä Bill Clintonia arvosteltiin julkisesti siitä, ettei hän ollut onnistunut viemään läpi Rooman perussäännön ratifiointia presidenttikaudellaan.
Tämä on tärkeää, mitä sanon seuraavaksi. On tärkeää, että neuvosto hyväksyy kannan, jossa otetaan asianmukaisesti huomioon, että perussääntö on tärkeää säilyttää kokonaisena, eli mikäli Yhdysvaltojen kanssa päästään kompromissiin, siinä otetaan huomioon sopimuksen ei-vastavuoroinen luonne - Yhdysvaltojen halu saada syylliset tai ainakin rikoksista syytetyt kansalaisensa kaikissa tapauksissa tuomittaviksi yhdysvaltalaisissa tuomioistuimissa - ja mikä vielä tärkeämpää, että siinä otetaan huomioon se, että kaikki mahdolliset poikkeukset on tarvittaessa rajoitettava Yhdysvaltojen ulkomaankomennuksilla olevaan sotilas- tai siviilihenkilökuntaan, eikä niitä saa laajentaa Yhdysvaltojen ehdotuksen mukaisesti kaikkiin Yhdysvaltojen kansalaisiin erotuksetta, sillä se olisi täysin sietämätön ratkaisu, jota ei voida hyväksyä.

Oostlander (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, kansainvälinen rikostuomioistuin on merkittävä saavutus kansainvälisen oikeusvaltion ja ihmisoikeuksien kunnioittamisen edistämisessä. Sellaisena se on askel poispäin tylystä valtapolitiikasta. Euroopan unioni itsessään on esimerkki poliittisesta rakenteesta, jossa keskeisimmällä sijalla on ajatus oikeusvaltioon perustuvasta yhteisöstä. Sen vuoksi pidämme niin tärkeänä ICC:n lujittamista entisestään niin, että se pystyy voittamaan laajan yleisön luottamuksen. Pyrkimykset rajoittaa ICC:n toiminta-aluetta valtapoliittisin perustein ovat täysin vastoin niitä suunnitelmia, joita meillä on mielessä ICC:n varalle.
Sanomattakin on selvää, että oli oletettavissa joidenkin maiden vastustavan kansainvälistä rikostuomioistuinta. Odotimme kuitenkin vastustuksen tulevan ?roistovaltioilta?. Niillä on todella syytä pelätä ICC:tä, mikä on tarkoituskin. Kansainvälisellä rikostuomioistuimella on oltava ennaltaehkäisevä vaikutus, mikä on erityisen hyödyllistä sotilashenkilöstön koulutuksessa sekä varoituksena poliitikoille, jotka ovat aikeissa tehdä väärän siirron. Yhdysvaltojen pyrkimykset käytännössä heikentää tuomioistuimen toimintamahdollisuuksia ovat tulleet suurena yllätyksenä meille. Voisi luulla, että Yhdysvalloilla olisi samat oikeudelliset perusperiaatteet kuin EU:lla. Itse asiassa uskon, että Yhdysvaltojen kansallisten etujen määritelmässä mainitaan demokratian edistäminen. Tämä tarkoittaa, että Yhdysvallat itse jatkaa pyrkimyksiään kohti demokratiaa ja samalla sen vaatimaa lainsäädäntöä. Korostamme nyt entistäkin selvemmin, että kansainvälisen rikostuomioistuimen perussäännön on kuuluttava erottamattomana osana yhteisön säännöstöön. Kööpenhaminan kriteerit velvoittavat siihen. Siksi haluamme ottaa tiukan kannan kahdenvälisiin sopimuksiin ja olemme tyytyväisiä siihen, että Romania on jo peräytynyt hienovaraisesti. Toivomme myös, että neuvosto ja tarpeen vaatiessa myös komissio ottavat asian esille keskusteluissa assosioituneiden maiden kanssa ja ainakin kaikkien ehdokasvaltioiden kanssa. Päätöslauselma on riittävän selkeä. Haluaisin kiinnittää huomiota siihen, että EU tarvitsee myös jonkin verran itsekritiikkiä jaellessaan arvostelua muille.
Yhdysvaltojen vastuulla on leijonanosa kaikista rauhanturvaoperaatioista. Jopa Euroopan unioni tarvitsee aina amerikkalaisia pystyäkseen toimimaan. Tämä merkitsee sitä, että amerikkalaisilla on myös suurin riski tehdä suuria virheitä. Eurooppalaisilla ei niinkään ole. Euroopassa esitetty arvostelu saisi näin ollen enemmän painoarvoa, jos Euroopan unioni ottaisi kantaakseen suhteellisesti oikeamman suuruisen osuuden YK:n alaisuudessa toteutettavista operaatioista, mistä on itse asiassa vielä neuvoteltava. Olennaisinta pitäisi olla se, että voimme tarjota yksinomaan kansainvälisen rikostuomioistuimen perussäännön puhdasta selkiyttämistä, erityisesti liittyen esiin tulleisiin pelkoihin, jotka ovat todennäköisesti perusteettomia. Yhdysvaltojen kanssa tehtävän sopimuksen on kaikissa tilanteissa pysyttävä tämän perussäännön ei edes niin kovin tiukkojen kehysten sisällä.

van den Berg (PSE).
Arvoisa puhemies, Euroopan ja Yhdysvaltojen välinen kiista kansainvälisestä rikostuomioistuimesta on uhka EU:n jäsenvaltioiden yhteiselle ulkopolitiikalle. Muutama viikko sitten asiat näyttivät väistämättä ajautuvan täydelliseen katastrofiin, kun Italia ja Yhdistynyt kuningaskunta uhkasivat tehdä Yhdysvaltojen kanssa kahdenvälisen sopimuksen, jonka seurauksena tietyt valtiot, myös Yhdysvallat, tai ihmisryhmät, muun muassa amerikkalaissotilaat, saisivat pysyvän syytesuojan kansainväliseltä rikostuomioistuimelta. Tämänkaltaisen sopimuksen allekirjoittamisen on nähtävä vahingoittavan kansainvälisestä rikostuomioistuimesta tehtyä sopimusta. Viittaan tässä suhteessa Euroopan komission saamiin päteviin oikeudellisiin neuvoihin.
Onneksi Yhdistynyt kuningaskunta ja Italia päättivät lopulta odottaa EU:n sisäisiä neuvotteluja, ja meillä parlamentin jäsenillä on nyt mahdollisuus esittää mielipiteemme asiasta etukäteen.
Kansainvälisen rikostuomioistuimen koko olemassaolo on vaakalaudalla, sillä sen perusteita repivät kahdenväliset sopimukset heikentävät koko sen olemassaolon oikeutusta. Jälleen kerran esiin nousee kysymys, pystyykö Eurooppa puhumaan yhdellä äänellä. Ei ainoastaan kauppamahtina, vaan yhteisönä, jolla on omat arvonsa ja norminsa tässä kovassa ja turvattomassa maailmassa ja joka suojelee ihmisoikeuksia ja kansainvälistä oikeusvaltiota yleisesti ottaen. Jakaantunut Eurooppa, jossa jotkut jäsenvaltiot haluavat käyttää hyväkseen 98 artiklan suomaa mahdollisuutta antaa Yhdysvalloille tai Yhdysvaltojen kansalaisille pysyvä syytesuoja ICC:ssä - mukaan luettuina al-Qaida-terroristit, joilla on Yhdysvaltojen passi - rikkoo ihanteemme Euroopan unionista, joka edistää rauhaa, vakautta ja turvallisuutta kaikkialla maailmassa.
ICC:n perussäännön mukaan kaikilla valtioilla, myös Yhdysvalloilla, on oikeus ja velvollisuus käsitellä itse omia ihmisoikeuksien rikkojiaan ensimmäiset yhdeksän kuukautta. Vain jos tämä osoittautuu tuloksettomaksi, kansainvälinen rikostuomioistuin puuttuu asiaan. Riippuu siis kansallisista toimista, puuttuuko kansainvälinen rikostuomioistuin asiaan lainkaan. Tämän pitäisi olla riittävä tae myös Yhdysvalloille. Siksi Euroopan pitäisi pysyä järkähtämättä kannassaan ja puhua edelleen yhdellä äänellä. Pyydänkin jäsenvaltioita hylkäämään tuhoisat kahdenväliset sopimukset Yhdysvaltojen kanssa ja vaadin neuvostoa pysymään yhtenäisenä.

Gollnisch (NI).
Arvoisa puhemies, kansainvälisen rikostuomioistuimen tavoitteena on tuomita rikolliset, jotka ovat syyllistyneet kaikkein vakavimpiin ja kansainvälisesti merkittäviin rikoksiin. Tavoite on sitäkin merkittävämpi, koska se määriteltiin ihmiskunnan historian verisimmän vuosisadan lopulla, vuosisadan, jonka aikana jouduttiin näkemään armenialaisten joukkomurha vuonna 1916, juutalaisten joukkomurha 1940-luvulla, kommunismin aiheuttamat sata miljoonaa kuolonuhria, islamilaisten fundamentalistien murhaamat Sudanin kristityt, miljoonan lapsen nälkäkuolema Irakissa maahan kohdistuneiden talouspakotteiden vuoksi ja niin edelleen - luettelo jatkuu. Valitettavasti useimmat näiden rikosten tekijöistä ovat jääneet tuomitsematta. Ainoastaan Saksan kansallissosialistit ja Japanin johtajat päätyivät voittajiensa tuomitsemiksi, vaikka joidenkin heistä olisi itsekin pitänyt olla syytettyjen penkillä. Toisaalta kansainväliset sosialistit kuten Lenin, Trotski, Stalin, Mao ja Pol Pot nauttivat täydestä oikeudellisesta koskemattomuudesta.
Olisiko kansainvälinen rikostuomioistuin pystynyt estämään nämä rikokset tai ainakin rankaisemaan murhaajia? Epäilen. ICC:n jäsenvaltioilla ei ole yhteistä oikeuskäsitystä. Voimakkaimmat valtiot onnistuvat edelleen kiertämään lakia, ja täälläkin jotkut puhujat kuten jäsen Poettering ovat tuominneet Romanian tekemät kahdenväliset sopimukset, mutta Yhdysvallat, joka painosti Romaniaa siihen, ei saanut osakseen minkäänlaista kritiikkiä.
Kansainvälisen rikostuomioistuimen perussäännön mukaan tuomioistuin puuttuu tilanteisiin ainoastaan toissijaisesti tapauksissa, joissa jäsenvaltio ei halua tai kykene käyttämään täysivaltaista oikeuttaan. Jos tämä pitää paikkansa, Yhdysvaltojen ankaraa vastustusta on vaikea ymmärtää. Yhdysvaltojen äkilliseen suunnanmuutokseen olisi myös syytä suhtautua jossain määrin epäilevästi.

Posselt (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, Romania on mainittu jo useaan otteeseen tänään. Minäkin olen sitä mieltä, että meidän ei pidä arvostella ainoastaan pieniä, köyhiä, hätää kärsiviä valtioita, jotka ovat joutuneet kiristyksen kohteeksi, vaan tietenkin myös isoja ja rikkaita valtioita, jotka ovat tosiasiassa vastuussa kiristyksestä. Tämä osoittaa, että me Euroopan unionissa tarvitsemme kiihkotonta, yhtenäistä kantaa Yhdysvaltoihin, ja sellaista meillä ei tällä hetkellä ole. Yhtäältä meillä on Lontoossa hallituksen päämies, joka käyttäytyy kuin hänen maansa olisi Yhdysvaltojen 51. osavaltio. Ja toisaalta meillä on Berliinissä hallituksen päämies, jota kuunnellessa tulee mieleen, että hän on sekoittanut Bagdadin ja Washingtonin keskenään, ja joka saa vaalien jälkeen ensimmäisen onnitteluviestin Saddam Husseinilta. Uskon, että molemmat näistä lähestymistavoista ovat vääriä. Tarvitsemme kiihkotonta, yhtenäistä, mutta kriittistä ja itsenäistä kantaa Yhdysvaltoihin. Se on mitä suurimmassa määrin myös Yhdysvaltojen edun mukaista.
Kansainvälisen oikeuden ja sen keinojen vahvistaminen on sopiva vastaus syyskuun 11. päivän tapahtumiin. Siihen puolestaan sisältyy kansainvälinen rikostuomioistuin, jonka puolesta olemme taistelleet vuosia ja joka on kansainvälisen oikeuden välineenä korvaamaton. Entisen Jugoslavian ja Ruandan kansainväliset rikostuomioistuimet tekevät parhaillaan erinomaista työtä, mutta niiden työtä on toistuvasti mustamaalattu propagandalla, jossa niiden väitetään jakavan voittajien oikeutta. Se on väärin! Kuitenkin jos haluamme saada aikaan objektiivisia normeja pitkällä aikavälillä, meidän on vahvistettava kansainvälistä rikosoikeutta, jota sovelletaan rikoksiin ihmisyyttä vastaan ja kansanmurhaan, ja siihen tarvitaan kansainvälistä rikostuomioistuinta, joka on olemassa kaikkia varten tasapuolisesti. Meidän on tehtävä selväksi yksi asia. Historia on opettanut, että esimerkiksi Kansainliitto epäonnistui, koska sen loistava ajatus sai alkunsa Yhdysvalloista, mutta Yhdysvallat itse jättäytyi sen ulkopuolelle. Kutsumme amerikkalaiset kumppanimme ja ystävämme mukaan yhteistyöhön eurooppalaisten kanssa kansainvälisen oikeuden ja kansainvälisen rikostuomioistuimen vahvistamiseksi, koska muussa tapauksessa me annamme arabimaailmalle, samoin kuin Kiinalle ja Venäjälle - saattaisinpa mainita T?et?enian ja Tiibetinkin - tekosyyn olla välittämättä kansainvälisestä oikeudesta omalla maaperällään. Sen vuoksi Euroopan on käytävä keskusteluja Yhdysvaltojen kanssa itsevarmasti, mutta kiihkottomasti ja järkevästi ja kumppanuuden hengessä.

Díez González (PSE).
Arvoisa puhemies, ainoa mitä ehdin sanoa alle minuutissa on, että kannatan ehdottomasti kansainvälistä rikostuomioistuinta. Sanon kuitenkin vielä yhden asian.
Kansainvälinen rikostuomioistuin toimii jarruna diktatuureille ja kilpenä epäoikeudenmukaisuutta vastaan. Tunnettua on, että rankaisemattomuus on hyvä kasvualusta diktatuurille ja rikollisuudelle.
Kansainvälinen rikostuomioistuin vastaa niiden miljoonien kansalaisten tarpeeseen kaikkialla maailmassa, jotka näkevät rikosten rankaisemattomuuden loukkauksena perusoikeuksiaan kohtaan. Kansainvälinen rikostuomioistuin on vihdoinkin todellinen keino päästä eroon rankaisemattomuudesta, jota Yhdysvaltojen vaatima syytesuoja edelleen vahvistaisi. Me emme voi emmekä halua taipua Yhdysvaltojen painostukseen.
Huomenna Euroopan parlamentti osoittaa päätöslauselmallaan, että olemme yhteisesti vastuussa kansainvälisestä rikostuomioistuimesta ja että olemme tietoisia siitä, että ihmisoikeuksien alalla on mahdotonta pysyä puolueettomana.

Fava (PSE).
Arvoisa puhemies, Yhdysvalloilla on kummallinen käsitys kansainvälisestä oikeudesta. Eilen saimme kuulla, että vastoin biologiset aseet kieltävää yleissopimusta Yhdysvallat ei aio sallia tarkastuksia amerikkalaisyrityksissä huolimatta siitä, että toisaalla sota on juuri syttymäisillään samanlaisen tilanteen vuoksi. Nyt olemme saaneet huomata, että kansainvälinen rikostuomioistuinkin on Yhdysvaltojen mielestä taas yksi eurooppalaisten ärsyttävä päähänpinttymä. Olemme nyt kaikki varsin tietoisia siitä, että mahdollinen kahdenvälinen sopimus, joka sallisi Yhdysvalloille erivapauksia tai vapauttaisi sen kansalaiset kokonaan sopimuksen piiristä, olisi vastoin Rooman perussäännön henkeä. Vetoamme neuvostoon, koska tämän estämiseksi tarvitsemme kaikkien Euroopan hallitusten suoria ja välittömiä toimia. Arvoisa puhemies, erityisesti toimia tarvitaan Berlusconin hallitukselta, joka vasta muutama päivä sitten vihjasi, että se saattaisi sallia Yhdysvaltojen hallitukselle meidän mielestämme kestämättömiä myönnytyksiä, jättäen aivan liian usein huomaamatta, että kun rauhasta ja kansainvälisestä oikeudesta on kysymys, siviilien ja sotilaiden välillä ei ole mitään eroa: kaikki ovat kansalaisia, joilla on samat oikeudet ja samat velvollisuudet.

Lund (PSE).
Arvoisa puhemies, kansainvälisen rikostuomioistuimen perustaminen on tietenkin valtava harppaus ihmisoikeuksien puolustamisessa. Toisaalta se, että Yhdysvallat hylkäsi ICC:n, on jälleen yksi yritys heikentää koko YK:n arvovaltaa. Nähdäkseni on selvää, että Yhdysvallat yrittää käyttää hyväkseen suurvalta-asemaansa ainoastaan omien kapeiden etujensa ajamiseksi.
ICC:n suhteen haluaisin varoittaa neuvostoa ja komissiota suunnittelemasta näennäistä kompromissia, jossa sotarikoksiin syyllistyneiden amerikkalaisten tosiasiallinen syytesuoja peitetään kaikenlaisen monimutkaisen juridisen hiustenhalkomisen alle.
Ilman Yhdysvaltojen osallistumista kansainvälinen rikostuomioistuin on luonnollisesti heikennetty tuomioistuin. ICC, johon Yhdysvallat muodollisesti osallistuisi, mutta jossa amerikkalaiset sotarikolliset säilyttäisivät tosiasiassa syytesuojansa, romuttaisi kuitenkin täysin tuomioistuimen arvovallan. Oikeusjärjestelmää ei voi eikä pidä perustaa sillä tavoin.

Sousa Pinto (PSE).
Arvoisa puhemies, kansainvälisen rikostuomioistuimen perustaminen on edistysaskel sivilisaatiolle. Jotta kuitenkin varmistetaan, että ICC voi täysin saavuttaa tavoitteensa ja että kansainvälinen oikeus saa lisää uskottavuutta, sen perussäännön täytäntöönpano on taattava kaikkialla maailmassa. Euroopan unionin ja sen jäsenvaltioiden on ryhdyttävä toimiin estääkseen Yhdysvaltojen pyrkimykset riistää ICC:ltä sen oikeutus käyttämällä laittomia kahdenvälisiä sopimuksia yksipuolisen syytesuojan hankkimiseen itselleen.
Lain ensisijaisuus kansainvälisessä järjestyksessä suhteessa voimatasapainoon ja vahvimman oikeuteen on jalo ajatus, jonka täydelliseen toteutumiseen on vielä pitkä matka. Lain ensisijaisuus kansainvälisessä järjestyksessä pysyy kuitenkin vain hurskaana toiveena niin kauan, kun maailman ainoa suurvalta kieltäytyy alistumasta kansainvälisen oikeuden täytäntöönpanosta vastaavien toimielinten tuomiovaltaan.
Yhdysvaltojen kieltäytyminen olisi paha taka-askel, koska se antaa maailmanyhteisölle pelottavan viestin. Se olisi merkki periaatteiden auttamattomasta heikkoudesta ja kyynisyyden voitosta kansainvälisissä suhteissa. Kansainvälisen yhteisön suurimpana pulmana onkin nyt valinta, jossa toisena vaihtoehtona on lakiin perustuva järjestys ja toisena yksioikoiseen hyvän ja pahan vastakkainasetteluun perustuva järjestys, jossa laki nähdään vain epämiellyttävänä hidasteena.

Leinen (PSE).
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, teidän lausuntonne ei ollut aivan yhtä selkeä kuin komission jäsenen Pattenin. Pelkään itse asiassa pahoin, että huolimatta siitä, miten innokkaasti he nyt julistavat tukeaan kansainväliselle rikostuomioistuimelle, EU:n ulkoministerit saattavat lopulta jänistää 30. syyskuuta ja julkistaa ehtoja tai varauksia, jotka heikentäisivät Rooman perussäännön uskottavuutta. Jos kansainvälisen rikostuomioistuimen universaaliudesta tingitään, heikennetään samalla Rooman perussääntöä. Kansainvälisen oikeuden sisällä ei voi olla kahdenlaisia lakeja.
Rooman perussäännön 98 artiklasta ei ole kahdenvälisten sopimusten perustaksi, sillä se on tarkoitettu ainoastaan sopimusvaltioiden välisiin sopimuksiin. Yhdysvallat itse ehdotti sitä artiklaa. Sitä ei voida soveltaa sellaisten valtioiden välillä, jotka eivät edes halua tunnustaa kansainvälistä rikostuomioistuinta. Toivon todellakin, että 30. marraskuuta EU sanoo ?ei? eikä anna pakottaa itseään nöyrtymään.

Titley (PSE).
Arvoisa puhemies, ensiksikin haluaisin oikaista jäsen Posseltin väitteen. Ensimmäinen joka soitti liittokansleri Schröderille hänen valintansa jälkeen oli Britannian pääministeri. Kaikkien muiden tavoin pahoittelen Yhdysvaltojen kantaa, mutta minulla on neuvostolle muutamia komissiota koskevia kysymyksiä.
Ensinnäkin eivätkö 98 artiklan 2 kohdassa tarkoitetut sopimukset ole täysin ICC:n perussäännön kirjaimen ja hengen mukaisia? Jos ne siis ovat osa perussääntöä, miten niiden voidaan väittää heikentävän sitä? Toiseksi, kun monet maat viestittivät Yhdysvalloille, että sen sijaan että se hylkäisi ICC:n suoralta kädeltä, sen pitäisi seurata 98 artiklan 2 kohdassa viitoitettua tietä, eikö ole hiukan hankalaa arvostella Yhdysvaltoja siitä? Kolmanneksi, eikö Yhdysvaltojen sopimusluonnoksessa sanota selvästi, että osapuolet ilmaisivat aikomuksensa tutkia sotarikokset ja asettaa asianomaiset syytteeseen niistä, jolloin haluamamme tavoite olisi saavutettu? Emmekö siis voisi rakentaa tämän näkökohdan varaan sen sijaan että yritämme pitää kiinni äärikannoista tässä kiistassa?

Theorin (PSE).
Arvoisa puhemies, on ehdottoman tärkeää, että EU tukee voimakkaasti kansainvälistä rikostuomioistuinta.
Ensinnäkin kansainvälisen rikostuomioistuimen Rooman perussäännön 98 artiklaa ei voida käyttää niin kuin Yhdysvallat esittää. Se soveltuu ainoastaan NATOn tai vastaavien järjestöjen joukkojen asemaa koskeviin sopimuksiin, jotka on suunniteltu suojaamaan lähettäjävaltioiden sotilaita, mutta sitä ei voida soveltaa yleisesti Yhdysvaltojen joukkoihin tai Yhdysvaltojen kansalaisiin.
Toiseksi valtio, joka tekee sopimuksen Yhdysvaltojen kanssa ei riko ainoastaan Rooman perussääntöä, vaan myös kansainvälistä oikeutta. Romanian ja muiden kanssa tekemissään sopimuksissa Yhdysvallat esittää, että Yhdysvaltojen kansalaisten lisäksi muitakaan sopimuksen kattamia toimijoita ei voitaisi luovuttaa kansainväliseen rikostuomioistuimeen, mikä olisi tuhoisaa kansainvälisen oikeuden kannalta.
Kolmanneksi, sopimukset jättäisivät Yhdysvaltojen hallitukselle vapauden tarvittaessa päättää aletaanko rikoksia tutkia tai nostaa niissä syytteitä. Tämä ei ole vain vastoin Rooman perussääntöä, vaan myös yleistä velvollisuutta nostaa syyte kansainvälisissä rikoksissa.
Neljänneksi, kansainvälisen rikostuomioistuimen asemaa ei voi sallia heikennettävän suojelemalla ainoan suurvallan kansalaisia joutumasta vastuuseen vakavista sotarikoksista, mikä antaisi sen vaikutelman, että tuomioistuimessa sovelletaan vain voittajan oikeutta.

Møller
Arvoisa puhemies, haluaisin kiittää parlamenttia sen voimakkaasta kiinnostuksesta ICC:n turvaamiseen ja säilyttämiseen. Myös ministerineuvoston näkemys on, että ICC:tä olisi suojeltava ja sen lahjomattomuus säilytettävä ja että ICC:n olisi saatava aloittaa toimintansa. Se on myös puheenjohtajavaltio Tanskan kanta. Näkemyksemme on, että 30. syyskuuta meidän olisi pidettävä huolta siitä, että EU:n jäsenvaltiot tekevät työtä yhdessä ja myös pystyvät pääsemään yhteiseen lopputulokseen. Parhaassa tapauksessa kaikkien EU:n jäsenvaltioiden olisi annettava Yhdysvalloille sama vastaus. On kuitenkin pidettävä mielessä, että vastauksen antaminen Yhdysvalloille on kahdenvälinen tehtävä. Ei ole komission asia vastata Yhdysvaltojen edustustoille. Tässä on nyt kysymys kahdenvälisistä suhteista ja sen vuoksi me voimme vain esittää vastaussuosituksia. Sen enempää emme voi tehdä, mutta oletan myös, että suositusta tullaan noudattamaan.
Kuten jäsen Oostlander mainitsi, olemme käyneet ja käymme edelleen keskusteluja aiheesta ehdokasvaltioiden kanssa. Olen täysin samaa mieltä jäsen Lundin kanssa siitä, ettemme saa tyytyä näennäiseen ja epäaitoon kompromissiin. Varmaankin jotain sellaista Lund tarkoitti, sillä voihan olla, että kun sateet alkavat, julkisivu alkaa murentua, jolloin kaikki saattaa romahtaa. Olemme sitä mieltä, että meillä on oltava maailmanlaajuinen tuomioistuin, jolla on tehokas pelotevaikutus tuomioistuimen perussäännössä kuvattuihin sotarikoksiin.
Yhdysvaltojen osalta on tunnustettava se tosiasia, että tällä hetkellä se ei ole osapuolena kansainvälisessä tuomioistuimessa, mutta tulemme jatkamaan sen suostuttelua mukaan. Olemme keskustelleet asiasta useissa yhteyksissä Yhdysvaltojen kanssa, mutta tuloksetta. Se on kylmä tosiasia, ja valittavana on olla välittämättä ratkaisusta suuntaan tai toiseen tai pyrkiä saamaan aikaan järjestely, jolla Yhdysvallat säilyisi osana kansainvälistä oikeusjärjestelmää. Tässä voidaan käyttää hyväksi kahdenvälisiä yhteyksiä suunniteltaessa sovintoa, joka noudattelisi mainitsemiani suuntaviivoja, jotka eivät juurikaan eroa komission jäsenen Pattenin mainitsemista. Komission ja neuvoston välillä ei tässä asiassa ole minkäänlaisia erimielisyyksiä. Mikäli voidaan laatia sellainen sanamuoto, jolla Yhdysvallat tulisi osaksi kansainvälistä oikeusjärjestelmää liittymättä ICC:n jäseneksi, tämä on ehdottomasti suositeltavampi vaihtoehto kuin se, että Yhdysvallat jää ulkopuolelle ja ilman tällaista oikeusjärjestelmää. Tämän vaihtoehdonhan me juuri pyrimme saavuttamaan.
Haluaisin huomauttaa, että ei Yhdysvallatkaan halua täydellistä syytesuojaa. Ulkoministeri Powellin tiedonannossa ei missään kohtaa sanota, että se haluaisi täydellisen syytesuojan. Se ei ole koskaan ollut Yhdysvaltojen tahto. Kysymys on siitä, että Yhdysvallat haluaa nostaa syytteet itse omissa tuomioistuimissaan, ei siitä, että se haluaisi jättää sotarikokset rankaisematta. Kysymys on siitä, että Yhdysvallat haluaa hoitaa rankaisemisen itse. Täytyy ymmärtää, että tärkeintä on se, että sotarikolliset saavat rangaistuksensa, saadaanpa heidät tuomiolle Haagissa tai ei.
Tämä käy selkeästi ilmi ulkoministeri Powellin kirjeestä yksittäisille valtioille, samoin kuin lausunnosta, jonka hän antoi Euroopan unionille ministerikokouksessamme. Tässä yhteydessä on syytä pitää mielessä toissijaisuusperiaate, joka soveltuu meihin kaikkiin ICC:n jäseninä. On siis olemassa toissijaisuusperiaate. Ajatus tietenkin on, että kansainvälinen rikostuomioistuin nostaa syytteen vain, jos kyseinen maa ei tee sitä itse. Se on siis periaate. Samalla se merkitsee sitä, että voisi olla hyvä, jos Yhdysvallat voisi taata aikovansa toimia kuten muutkin meistä ja nostaa syytteet itse omissa tuomioistuimissaan. Oletan myös, että Tanskakin nostaisi syytteet omissa tuomioistuimissaan, enkä siis odota kenenkään tanskalaisen päätyvään Haagiin. Odotan meidän tuomitsevan sotarikollisemme itse, jos maassamme sellaisia on. Asianomaisen valtion pitäisi voida itse päättää, jos joku kyseinen asia on niin vakava, että siitä on ehdottomasti huolehdittava itse. Kansainvälisen rikostuomioistuimen on puututtava asiaan vain, jos asianomainen valtio ei halua tai pysty hoitamaan asiaa itse.
Tätä taustaa vasten elättelen siis kohtuullisen perusteltua toivetta siitä, että pystymme hapuilemaan tiemme kohti ratkaisua, jossa ICC säilyisi ennallaan ja sen lahjomattomuus pystyttäisiin säilyttämään, samalla kun nykyistä useammat valtiot sitoutuisivat saattamaan sotarikollisensa syytteeseen. Sehän tässä tietenkin ratkaisee. Sellaista kompromissia ei tehdä, jossa kansainvälisen rikostuomioistuimen asema heikentyisi ja rikokset jäisivät rankaisematta. Niin ei tule tapahtumaan.

Titley (PSE).
Arvoisa puhemies, en saanut selvää vastausta neuvostolta. Eivätkö 98 artiklassa tarkoitetut sopimukset ole Rooman perussäännön hengen ja kirjaimen mukaisia?

Møller
Vastaus on kyllä.

Puhemies.
Tähän keskusteluun liittyen olen vastaanottanut kaksi työjärjestyksen 37.2 kohdan mukaista päätöslauselmaesitystä

Puhemies.
Esityslistalla on seuraavana yhteiskeskustelu 11 suullisesta kysymyksestä neuvostolle ja komissiolle.
(B5-0258/2002 ja B5-0259/2002) Barón Crespo, Euroopan sosiaalidemokraattisen puolueen ryhmän puolesta neuvostolle ja komissiolle Mercosurin tilanteesta,
(B5-0446/2002 ja B5-0447/2002), Frassoni, Lipietz, Nogueira Román ja Mayol i Raynal, Vihreät/Euroopan vapaa allianssi -ryhmän puolesta neuvostolle ja komissiolle Mercosurin tilanteesta,
(B5-0449/2002 ja B5-0450/2002), Marset Campos, Di Lello Finuoli, Vinci ja Modrow, Euroopan yhtyneen vasemmiston konfederaatioryhmän/Pohjoismaiden vihreän vasemmiston puolesta neuvostolle ja komissiolle Mercosurin tilanteesta,
(B5-0451/2002 ja B5-0452/2002), Salafranca Sánchez-Neyra, Oostlander ja Morillon, Euroopan kansanpuolueen (kristillisdemokraattien) ja eurooppalaisten demokraattien ryhmän puolesta neuvostolle ja komissiolle Mercosur-maiden kriisistä,
(B5-0453/2002), Gasòliba i Böhm ja Sanders-ten Holte Euroopan liberaali- ja demokraattipuolueen ryhmän puolesta komissiolle Mercosurista,
(B5-0454/2002 ja B5-0455/2002), Queiró Unioni kansakuntien Euroopan puolesta -ryhmän puolesta neuvostolle ja komissiolle Mercosurista.

Barón Crespo (PSE).
Arvoisa puhemies, arvoisa tehtävää hoitava neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, haluan ensiksikin kiittää muita parlamentin ryhmiä siitä, että ne tukevat 8. elokuuta tekemäämme aloitetta suulliseksi kysymykseksi. Aloite tehtiin Latinalaiseen Amerikkaan suuntautuneen matkan jälkeen. Matkan tarkoituksena oli todeta kriisin vaikutukset ja Euroopan unionia koskevat odotukset Latinalaisen Amerikan valtioissa. Toiseksi haluan ilmoittaa olevani tyytyväinen kompromissipäätöslauselmaan, jossa Euroopan parlamentti ilmaisee - kuten toivon sen tekevän huomenna - tukevansa yksimielisesti komission ja neuvoston selkeästi määrittämää suuntaa.
Kysymyksemme on kolmiosainen. Uskomme ensinnäkin, että Meksikon kanssa allekirjoittamistamme assosiaatiosopimuksista ja äskettäin Chilen kanssa allekirjoittamastamme sopimuksesta saatujen erittäin myönteisten kokemusten perusteella meidän on vauhditettava neuvotteluja - komission jäsen Patten oli Rio de Janeirossa heinäkuussa komission jäsenen Lamyn kanssa - kolmesta perussyystä. Meidän on ensiksi vahvistettava Mercosurin poliittista ja taloudellista yhdentymistä. Toiseksi neuvottelut vakauttavat tilannetta - tai ainakin toivomme niin - lisäten sijoittajien luottamusta, edistäen talouskasvua ja lujittaen myös näiden valtioiden demokratiaa. Kolmas muttei vähäpätöisin syy on se, että Euroopan unioni on tämän alueen pääasiallinen sijoittaja ja kauppakumppani ennen Yhdysvaltoja. Meidän on keskusteltava kaupasta, taloudesta ja muun muassa kansainvälisestä rikostuomioistuimesta, WTO:sta ja Kioton sopimuksesta näiden liittojen vahvistamiseksi.
Toinen seikka on, että voimme edistyä joissakin nyt esittämissämme siirtymävaihetta koskevissa ehdotuksissa, kun otetaan huomioon avun tarve kriisin ratkaisemiseksi. Viittaan erityisesti tiettyihin maataloutta ja kalastusta koskeviin näkökohtiin, joita voimme myöhemmin lujittaa.
Kolmas seikka on, että meidän on ratkaistava merkittävä ongelma, joka koskee Euroopan unionin edustusta kansainvälisissä elimissä. Myönnän, että tehtävä ei ole helppo. Meidän on käsiteltävä sitä valmistelukunnassa ja vahvistettava kantamme. Myöntänette kuitenkin, että kun komissio matkusti Rio de Janeiroon, komission jäsen Patten ei ollut samassa tilanteessa kuin jäsen Lamy. Komission jäsenellä Lamylla on kaupallista vaikutusvaltaa, kuten hän osoitti WTO:ssa käymissämme neuvotteluissa. Vaikka Euroopan unionilla on IMF:ssa yhteensä 30 prosenttia äänistä Yhdysvaltojen 17 prosenttiin verrattuna, mielestämme Yhdysvalloilla on kuitenkin erityisten neuvottelusääntöjen vuoksi meitä enemmän painoarvoa. Meidän on ratkaistava tämä asia, jotta Euroopan unioni voi perustamissopimuksen 99 artiklan soveltamisalan mukaisesti olla edustettuna yhtenä kokonaisuutena ja saada näin vastuutamme ja kokoamme vastaavan painoarvon.

Lipietz (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, uskon, että Mercosuria koskeva yhteinen päätöslauselma - jota tuemme - heijastaa tasapuolisesti Euroopan unionin huolta Mercosuria koettelevasta äärimmäisen vakavasta kriisistä, joka uhkaa levitä Andien yhteisöön.
Päätöslauselmassa ilmaistaan päättäväisesti Euroopan tuntema solidaarisuus niitä kansoja kohtaan, joiden kanssa meillä on monia historiallisia ystävyys- ja jopa perhesiteitä. Tämä solidaarisuus ei valitettavasti ilmene jäsenvaltioiden koordinoituna kantana kansainvälisissä rahoituslaitoksissa, jotka ovat tosiasiassa pitkälti vastuussa Argentiinan katastrofista, kuten IMF:n entinen johtava taloustutkija Stieglitz on hyvin osoittanut. Päätöslauselmassa esitetään varsin oikeutetusti toimiemme parempaa koordinointia, jotta Mercosur-maille voidaan myöntää rahoitustukea ja jotta nämä uudet suuntaviivat voidaan sisällyttää parhaillaan neuvoteltavaan EU:n ja Mercosurin väliseen sopimukseen. Näissä neuvotteluissa käsitellään myös ulkomaanvelkaa, yritysten eettisiä kantoja ja eurooppalaisia pankkeja.
Monista hyvistä päätöslauselmista huolimatta jäljellä on vielä kysymys, joka nostetaan epäilemättä esiin Yhdysvalloissa: haluaako Eurooppa todella pelastaa Etelä-Amerikan? Jotta voisimme lievittää Mercosur-kumppaniemme pelkoja, meidän on kuunneltava heidän pyyntöjään sekä tartuttava päättäväisesti ongelmiin. Siksi olemme jättäneet kolme tarkistusta omaan päätöslauselmaamme. Torjumme ensinnäkin hyvin jyrkästi taloudelliset toimenpiteet, jotka pahentaisivat entisestään Mercosurin kansojen köyhyyttä, kuten palkkojen alentamisen ja julkisten palvelujen vähentämisen. Toiseksi Euroopan on luovuttava maataloustuotteiden vientituista, jotka ovat pitkälti syynä Mercosurin ongelmiin. Lopuksi on perustettava kahdenvälinen kansalaiskomitea, jotta yhteiskuntiemme edustajat voivat osallistua neuvotteluihin.

Marset Campos (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, ryhmämme tukee tätä yhteistä päätöslauselmaa, jossa ensiksikin, kuten muut puhujat ovat todenneet, osoitetaan IMF:n olevan erityisessä vastuussa Argentiinan kansan kärsimyksestä ja joistakin tämän tilanteen seurauksista. Euroopan unionin ja jäsenvaltioiden on siksi toimittava yhtenäisesti sen varmistamiseksi, että IMF löytää ratkaisun tähän valtavaan kärsimykseen ja tarpeeseen.
Toiseksi on korostettava, että ratkaisuun on sisällyttävä pysyvien työpaikkojen luominen. Talous on saatava elpymään, ja meidän on autettava väestöä, jotta se voi luottaa meihin. Euroopan unionille on tärkeää, että Latinalainen Amerikka luottaa meihin, ja meidän on siksi asetettava tämä asia etusijalle.
Lopuksi uskomme, että assosiaatiosopimukseen olisi sisällytettävä osa nykyisestä ehdotuksesta, jotta se olisi vaikuttava ja tulisi voimaan mahdollisimman nopeasti Mercosurissa.

Salafranca Sánchez-Neyra (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, Mercosur-maat kärsivät tällä hetkellä ennennäkemättömästä poliittisesta, taloudellisesta ja yhteiskunnallisesta kriisistä. Tämä ei ole meidän havaintomme, vaan Mercosurin valtioiden päämiesten Asunciónissa viime syyskuussa pidetyssä kokouksessa tekemä havainto.
Totuus on, että olosuhteet eivät ole kovin suotuisat: Brasiliassa järjestetään presidentinvaalit parin viikon kuluttua, real on devalvoitu jyrkästi viime päivinä, Brasilian osakemarkkinat ovat romahtaneet, lama on ulottunut myös Uruguayhin, Argentiinassa järjestetään presidentinvaalit maaliskuussa ja maa on parhaillaan kriisissä. Paraguayssa on myös tarkoitus järjestää presidentinvaalit ensi vuoden huhtikuussa; tämä ei kuitenkaan ole varmaan, kun otetaan huomioon, että maa julistettiin hätätilaan heinäkuussa valtuuskunnan vierailun aikana.
Tilanne ei ole parempi mantereen muissa osissa: Venezuelan tilanne on epävakaa, Kolumbian tilanne on myös erittäin vaikea, Perun presidentin Toledon - jonka on määrä vierailla Euroopan parlamentissa joulukuussa -kannatus on laskenut jyrkästi ja koko aluetta leimaa yleinen rauhattomuus. Rauhanomaisessa rinnakkaiselossa ja demokratisoinnissa tapahtunut edistyminen on siis uhattuna, ellei köyhyyttä pystytä torjumaan. Mitä mieltä Mercosur-maat itse ovat asiasta? Ne toivovat tehokkaampaa Mercosuria sekä lisää yhdentymistä ja demokratiaa.
Meidän on tartuttava päättäväisesti näihin ongelmiin, ja uskon, että Barón Crespon toteamus on täysin johdonmukainen: kuten parlamentti on moneen otteeseen todennut, meidän on edistettävä tätä assosiaatiosopimusta. Pyydämme komissiota vauhdittamaan vaalien jälkeen niiden lukujen käsittelyä, joita ei ole vielä saatettu loppuun. Komissiolle annetut ilmoitukset 200 miljoonan euron myöntämisestä ja Hiltonin kiintiön lisäämisestä ovat erittäin myönteisiä, ja mielestäni meidän on annettava jatkossakin tällaisia myönteisiä merkkejä.
Parlamentti on pyytänyt, että - eikä tämä aloite maksa yhtäkään euroa enempää - nykyisillä budjettimäärärahoilla perustettaisiin alueellinen solidaarisuusrahasto. Pyydän komissiota harkitsemaan tätä aloitetta ja uskon, että se on erityisen tärkeä EU:n jäsenvaltioille, jotta Argentiinan kanssa saadaan nopeasti aikaan sopimus IMF:ssa. Muistaakseni vain kaksi jäsenvaltiota on tukenut tähän mennessä päättäväisesti tätä Argentiinan ja IMF:n välistä sopimusta.
Arvoisa puhemies, meidän on osoitettava solidaarisuutta Argentiinaa kohtaan, koska mielestäni se on sen ansainnut, ja tämä olisi selvästi omien etujemme mukaista.
Arvoisa puhemies, lopetan puheenvuoroni erään tunnetun argentiinalaisen ministerin sanoin: ei ole mitään järkeä matkustaa ensimmäisessä luokassa, jos toisen luokan matkustajalla on pommi käsimatkatavaroissaan.

Gasòliba i Böhm (ELDR).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, arvoisa tehtävää hoitava neuvoston puheenjohtaja, hyvät parlamentin jäsenet, haluan korostaa tiettyjä jo esiin nostettuja kohtia. Haluan tähdentää, että Euroopan liberaali- ja demokraattipuolueen ryhmä tukee neuvottelujen vauhdittamista ja uuden sopimuksen tekemistä, joka saadaan varmaankin päätökseen aikataulun mukaisesti. Jos mahdollista, uusi sopimus olisi myös tehtävä pikaisesti, jotta voimme antaa myönteisen viestin Euroopan unionin hyvästä tahdosta tässä yhdentymisprosessissa. Myönteisiä merkkejä on jo annettu, mukaan luettuna komission 200 miljoonan euron tuki, jota olisi mielestämme täydennettävä, kuten yhteisessä päätöslauselmaesityksessä todettiin. Tässä yhteydessä olisi käytettävä myös etuuskohteluun perustuvia kaupallisia mekanismeja kaupankäynnin edistämiseksi ja talouden elvyttämiseksi alueella.
Mielestämme paremman yhdentymisen sekä Euroopan unionin ja kansainvälisten rahoituslaitosten tehokkaamman yhteistyön avulla olisi löydettävä ja pantava täytäntöön vakaita, uskottavia ja tiukkoja talousohjelmia, joilla palautetaan luottamus sekä talouden elpymiseen että investointivirtaan. Mercosurin taloudet ja erityisesti Argentiina tarvitsevat tätä erityisesti, jotta ne pystyvät vastaamaan maan nykyisiin vakaviin taloudellisiin, yhteiskunnallisiin ja poliittisiin ongelmiin.
Uskomme myös, että useissa viittauksissa kansainvälisiin rahoituslaitoksiin ja etenkin IMF:oon Argentiinan kriisi osoittaa jälleen kerran, että Euroopan unionin on toimittava suoraan ja saatava oma äänensä kuuluviin, jotta se pystyy käsittelemään tämäntyyppistä aihetta näissä elimissä.

Queiró (UEN).
Arvoisa puhemies, kaikki voivat nähdä tiettyjä Latinalaisen Amerikan maita ja etenkin Mercosuria ravistelevan nykyisen kriisin. Meidän on siksi kiinnitettävä kaikki huomiomme näihin ongelmiin, enkä tarkoita sanalla ?me? ainoastaan parlamenttia, vaan myös neuvostoa ja komissiota. Näiden maiden on vastattava poliittisiin, taloudellisiin ja yhteiskunnallisiin haasteisiin, jotka edellyttävät jatkuvaa kansainvälistä yhteistyötä solidaarisuuden ja molemminpuolisen kunnioituksen hengessä. Useimmat meistä jakavat tämän tavoitteen, etenkin ne jäsenvaltiot, joilla on erityisiä kulttuurisia, historiallisia ja kielellisiä siteitä näihin maihin, kuten kotimaallani Portugalilla. Uskomme, että Euroopan unionin ja Mercosur-maiden väliset siteet ovat strategisia suhteita. Ne vastaavat näin ollen niitä suhteita, joita Mercosur kehittää muun maailman kanssa ja joille annamme yleensä etusijan. En totea tätä pelkästään jo mainittujen solidaarisuutta, alueen oikeusvaltion puolustamista sekä oma-aloitteisuuteen ja parempiin työoloihin perustuvaa talousmallia koskevien periaatteiden vuoksi vaan myös siksi, että uudistettu ja konkreettinen EU:n ja Mercosurin välinen yhteistyökumppanuus edistäisi unionin ja sen jäsenvaltioiden tasapainoisempaa poliittista ja taloudellista julkisuuskuvaa tällä Amerikan mantereen alueella.
Tässä yhteydessä pyydämme neuvostoa - äskeisen Madridin huippukokouksen jälkeen - asettamaan etusijalle yhteistyön Mercosur-maiden kanssa. Tähän yhteistyöhön olisi sisällyttävä käytännön toimenpiteitä, jotka eivät ole pelkkiä Mercosurin kansoille osoitettuja solidaarisuuden eleitä. Meidän on annettava vahvoja poliittisia viestejä, jotka vahvistavat alueen luottamusta Euroopan unioniin, ja on varmistuttava siitä, että yhteistyöpolitiikka perustuu molempia osapuolia hyödyttävään assosiaatioperiaatteeseen.
Haluaisin esittää toisen huomion: emme voi taistella Yhdysvaltain yksipuolista toimintaa - joka näkyy lähinnä maan ulko- ja puolustuspolitiikassa - vastaan vain kritiikillä, jota olemme kuulleet tietyissä eurooppalaisissa piireissä. Kritiikkiin ei kaiken lisäksi liity ehdotuksia poliittisista ja taloudellisista toimenpiteistä, joiden avulla voisimme pureutua ilmeisen eurooppalaisen alemmuuskompleksin syihin, ja se voitaisiin helposti kanavoida uudestaan tämäntyyppisiä strategisten toimien nopeuttamiseen. Toimista voisi olla enemmänkin hyötyä tasapainotettaessa kahden mantereen välisiä suhteita yhteistyön ja yhteisten arvojen ilmapiirissä.
Arvoisa puhemies, alueella näkemämme ongelmat eivät saa vaikuttaa Euroopan unionin ja Mercosurin välillä parhaillaan käytävien neuvottelujen kulkuun. Kriisin - jonka tiedämme olevan monimutkainen ja ongelmallinen - on sen sijaan oltava kannustin kumpaakin osapuolta tyydyttävään sopimukseen pääsemiselle, ja tämä sopimus on tehtävä mahdollisimman nopeasti. Lopuksi emme ollenkaan epäile, etteikö kaikkien etuna ole hyödyntää näiden läheisempien siteiden normaalisti tarjoamia mahdollisuuksia Mercosurin talouksien nopean elpymisen edistämiseksi sekä Euroopan unionin ja Mercosurin välisten suhteiden lujittamiseksi.

Møller
Arvoisa puhemies, totean useaan otteeseen tässä keskustelussa käsitellyistä etuusjärjestelmistä, että kaikki Mercosur-maat voivat hyötyä EU:n yleisestä tullietuusjärjestelmästä. Ne voivat kasvattaa omaa vientituloaan, edistää omien maidensa teollistumista ja vauhdittaa talouksiensa monipuolistumista vakauttavana välineenä etenkin yleisten tullietuusjärjestelmien ansiosta, kuten Barón Crespo mainitsi.
Kaikkien täällä on muistettava se, että kansainvälisten rahoituselinten jäsenet ja etenkin Bretton Woodsin laitokset, IMF ja Maailmanpankki, ovat jo itsessään suvereeneja valtioita. Euroopan neuvosto tai sen yhteinen päätöksenteko eivät ohjaile niiden toimintaa. Siksi näiden valtioiden on neuvoston sijasta päätettävä, miten ne käyttäytyvät näissä kansainvälisissä rahoituselimissä.
On kuitenkin selvää, että EU:n perustamissopimuksen 19 artiklan mukaisesta EU:n jäsenvaltioiden toiminnan yhteensovittamisesta voi olla hyötyä niiden työssä näissä elimissä. Vastaavasti hallitustenvälisellä tasolla esiintyy itse asiassa tietynasteista epävirallista koordinaatiota mainitsemissani elimissä.
Jäsenvaltiot pyrkivät kohentamaan Mercosur-maiden tilannetta osallistumalla täysimittaisesti ja aktiivisesti IMF:n työhön, jonka tarkoituksena on varmistaa alueen vakaus ja kestävä talouskasvu. Olisi typerää toimia toisin. EU:n jäsenvaltiot ovat puoltaneet järjestelyjä Paraguayn, Uruguayn ja äskettäin Brasilian tukemiseksi ja pyrkivät luomaan vahvan, kestävän ja uskottavan Argentiinaa koskevan IMF:n ohjelman, kuten neuvosto esitti 21. tammikuuta 2002 antamissaan päätelmissä.
Barón Crespo toteaa Euroopan sosiaalidemokraattisen puolueen ryhmän puolesta esittämässään kysymyksessä, että assosiaatio- ja vapaakauppasopimukseen Mercosurin kanssa tähtäävät neuvottelut on tarkoitus saattaa päätökseen vuonna 2003. Osapuolet eivät ole asettaneet määräaikaa neuvottelujen loppuun saattamiselle, vaan päivämäärä riippuu neuvottelujen edistymisestä. Ministeritason neuvottelijat hyväksyivät heinäkuussa kunnianhimoisen työohjelman seuraavaksi vuodeksi. Euroopan unioni pyrkii tekemään kattavan sopimuksen Mercosurin kanssa ja edistymään neuvotteluissa.
Sallinette minun siksi päättää puheenvuoroni toteamalla, että neuvosto on täysin tietoinen Mercosur-maiden ja etenkin Argentiinan vakavasta kriisistä. Pitää täysin paikkansa, että kriisiin on suhtauduttava vakavasti. Haluamme siksi vahvistaa EU:n ja Mercosurin välisiä suhteita ja edistää kauppaa. Pidimme myös kokouksen Mercosur-maiden kanssa yleiskokouksen aikana New Yorkissa viime viikolla. Kaikkien täällä olevien on kuitenkin oltava ennen kaikkea tietoisia siitä, että heidän on kotiin palattuaan kehotettava omia hallituksiaan työskentelemään IMF:ssa toimielinten puolesta ja todettava Mercosur-maille, että niiden on ennen kaikkea toteutettava rahoitusuudistuksia itse.

Patten
Arvoisa puhemies, komissio yhtyy täysin parlamentin jäsenten näkemykseen siitä, että Mercosurin talousongelmat ovat kärjistyneet kesän aikana. Euroopan unioni ja komissio ovat huolissaan koko Mercosurin aluetta vaivaavasta rahoitusalan levottomuudesta. Tilannetta on pahentanut Argentiinan talous- ja pankkikriisi, jonka kerrannaisvaikutukset tuntuvat myös muissa Mercosur-maissa, kuten Uruguayssa ja Brasiliassa. Tämän vuoksi yhteiskunnalliset ja taloudelliset indikaattorit, kuten parlamentin jäsen mainitsi, osoittavat täysin väärään suuntaan; köyhyys on lisääntynyt ja BKT laskenut kaikissa Mercosur-maissa.
Kriisi edellyttää perusteellisia taloudellisia ja poliittisia rakenneuudistuksia. Komissio on vakuuttunut siitä, että yksi vastaus rahoitus- ja talousalan levottomuuteen on syventää ja nopeuttaa alueellista yhdentymistä. Euroopan unioni ja komissio kannattavat tältä osin voimakkaasti Mercosurin yhdentymisprosessia etenkin tällä alueelle ratkaisevalla hetkellä.
Eurooppa tukee yhdentymisen edistämistä yhtenä vastauksena nykyiseen kriisiin, ja lisäksi se on vahvasti sitoutunut tehostamaan ja nopeuttamaan neuvotteluja Euroopan unionin ja Mercosurin välisen assosiaatiosopimuksen tekemiseksi. Sopimuksen ansiosta Mercosurin vientituotteet pääsevät paremmin Euroopan unionin markkinoille, ja sillä vahvistetaan Mercosurin yhteismarkkinoita. Lisäksi sopimus on poliittisesti ja yhteistyön kannalta katsottuna selkeä osoitus EU:n ja Mercosurin välisten suhteiden tiivistymisestä.
Kuten parlamentti tietää, EU:n ja Mercosurin neuvottelut ovat erittäin kunnianhimoiset ja ne käsittävät kolme osatekijää, jotka ovat poliittinen vuoropuhelu, yhteistyö ja kattava kaupallinen toimintasuunnitelma. Olemme tähän mennessä saaneet poliittisia kysymyksiä ja yhteistyötä käsittelevät luvut lähes päätökseen. Äskettäin 23. heinäkuuta 2002 pidetyssä Rion ministerikokouksessa, johon osallistuin, kuten parlamentin jäsen huomautti, laadittiin kunnianhimoinen kauppaneuvotteluja koskeva työohjelma. Siihen sisältyy seuraavan vuoden toisella puoliskolla järjestettävä ministerikokous, jonka toivomme käynnistävän neuvottelujen viimeisen vaiheen.
Alueiden välisten neuvottelujen lisäksi komissio on harkinnut lisätoimia Mercosurin kriisin lievittämiseksi. Euroopan unioni on ensiksikin tehnyt kaupan alalla tärkeitä päätöksiä, joissa lisätään Mercosur-maille myönnettävää Hilton-naudanlihaa koskevaa kiintiötä 10 000 tonnin verran Argentiinan osalta ja ensimmäisessä vaiheessa 1 000 tonnin verran Paraguayn osalta. On myös syytä muistaa, että Mercosur-maat ovat hyötyneet, kuten tehtävää hoitava neuvoston puheenjohtaja mainitsi, varsin pitkän aikaa EU:n yleisestä tullietuusjärjestelmästä. Järjestelmän uusin tarkistus tuli voimaan 1. tammikuuta 2002, ja sen on tarkoitus päättyä 31. joulukuuta 2004. Tässä vaiheessa ei ole mahdollista tilapäisesti mukauttaa yleistä tullietuusjärjestelmää pelkästään Mercosur-maiden osalta, kuten jotkut ovat ehdottaneet. Sitoudumme kuitenkin auttamaan Mercosur-maita, jotta ne voivat hyötyä paremmin nykyisestä järjestelmästä.
Jäsenvaltioidemme Etelä-Amerikan kriisiä koskevia kantoja on myös sovitettu yhteen neuvoston yhteisissä kannoissa ja julkisissa lausunnoissa Argentiinan tilanteesta. On sanottava, että tämä ei ole täysin sama asia kuin jäsenvaltioiden kantojen yhteen sovittaminen IMF:ssa. Mercosurin kriisi osoittaa, että Euroopan unionin olisi parempi puhua yhdellä äänellä ja sillä pitäisi olla enemmän vaikutusvaltaa kansainvälisissä rahoituskysymyksissä.
Kuten parlamentti tietää, Euroopan komissio ei voi puuttua IMF:n - jossa, kuten mainitsin, Euroopan unionin jäsenvaltiot ovat edustettuina - kaltaisen kansainvälisen järjestön määräämien perusteiden määrittelyyn lainojen myöntämiseksi tietyille maille kriisitilanteessa. IMF myöntää tukensa sen omien kriteerien perusteella, ja tuki riippuu rahoitus- tai talousongelmista kärsivien valtioiden hallitusten ehdottamista kestävistä talousohjelmista. Mielestämme on aivan luonnollista, että kriisissä olevien maiden rakennemukautukseen tarkoitettujen lainojen myöntämisedellytykset IMF:n kaltaisissa kansainvälisissä järjestöissä eroavat lainojen myöntämisedellytyksistä YK:n kehitysohjelman kaltaisissa kansainvälisissä yhteistyöjärjestöissä. Näillä järjestöillä on erilaiset tavoitteet, mikä selittää sen, että YK:n kehitysohjelmassa korostetaan enemmän yhteistyön yhteiskunnallista osuutta.
Keskusteltaessa kansainvälisten järjestöjen käyttämien kriteereiden ansioita meidän on kuitenkin ennen kaikkea pidettävä mielessä, että kriisi edellyttää koko alueen perusteellista talousuudistusta.
Komissio hyväksyi lopulta elokuussa Mercosur-maille tarkoitetun merkittävän yhteistyöpaketin eli 200 miljoonaa euroa vuosiksi 2002-2006. Näissä ohjelmissa tuetaan alueellista yhdentymistä, talousuudistusta, yhteiskunnallista kehitystä ja köyhyyden lievittämistä, valtion uudistamista ja ympäristönsuojelua.
Lisäksi on myönnetty 48 miljoonaa euroa vuosiksi 2002-2006 koko Mercosurin kanssa tehtävälle yhteistyölle, joka on keskitetty kolmelle avainalueelle: Mercosurin sisämarkkinoiden täytäntöönpanon tukeminen, Mercosurin yhteisöllistämisen tukeminen ja Mercosurin kansalaisyhteiskunnan tukeminen.
Vuosiksi 2002-2006 on siten myönnetty yhteensä 250 miljoonaa euroa, josta 30 miljoonaa euroa on tarkoitus sitoa vuonna 2002. Toivon, että tämä on toinen osoitus pitkän aikavälin sitoumuksestamme Mercosuriin.
Sallinette minun käsitellä vielä lyhyesti yhtä kohtaa. Pidimme äskettäin kokoukset Kööpenhaminassa Aasian ja Euroopan huippukokouksen valtioiden kanssa ja yksittäiset kokoukset Etelä-Korean, Kiinan ja Indonesian kanssa. Eurooppalaiset sijoitukset Latinalaisessa Amerikassa ovat parina viime vuotena, ainakin ennen äskettäistä kriisiä, vaihteeksi ylittäneet eurooppalaiset sijoitukset Aasiassa. On mielenkiintoista verrata näitä kahta aluetta ja esimerkiksi Aasian ja Latinalaisen Amerikan säästöastetta. Koska kotimaiset säästöt ovat huomattavasti vähäisempiä Latinalaisessa Amerikassa, talouskasvun edistäminen on ollut erittäin riippuvaista ulkomaisista suorista sijoituksista. Nykyisten vapautettujen maailmanlaajuisten markkinoiden ongelma on, että yhtä lailla kun rahaa tulee sisään, se voi myös nopeasti virrata jälleen ulos. Ainoa vastaus Latinalaisen Amerikan köyhyyteen on kestävä talouskehitys, joka edellyttää kestäviä sijoituksia. Siksi on ehdottomasti pyrittävä lisäämään kotimaista säästöastetta Latinalaisessa Amerikassa ja tarkastelemaan rahoitusvirtoja, kuten Chile teki muutama vuosi sitten. On myös pyrittävä varmistamaan, että näistä tulee häiriötekijöiden sijasta vakauttavia tekijöitä.

Fernández Martín (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, kuuntelin komission jäsentä Pattenia hyvin tarkkaavaisesti. Hyvät parlamentin jäsenet, viime vuosikymmenen ponnisteluista huolimatta Mercosurin ja yleensäkin Latinalaisen Amerikan tilanne antaa jälleen aihetta huoleen. Tämä on haitannut alueellisten liittoutumien toimintaa, ja Mercosur kärsii vakavista ongelmista, jotka estävät sitä nousemasta lamasta. Emme tiedä, onko Argentiinan kriisi saavuttanut aallonpohjan. Uruguay ja Paraguay kärsivät vakavista ongelmista ja Brasilian tilanne on myös IMF:n huomattavasta tuesta huolimatta vähintäänkin epäilyttävä.
Euroopan unioni ja kukin jäsenvaltio voivat tehdä ja niiden on tehtävä paljon enemmän. Alueen yhteisöllistämisen puute, puolueiden ja politiikkojen arvovallan menetys, tiettyjen kansanliikkeiden vahva nousu sekä tyrannia, joka on aiheuttanut niin monia ongelmia Latinalaisessa Amerikassa, ovat kaikki huolestuttavia.
Emme voi seurata sivusta Argentiinan äärimmäisen vakavaa tilannetta. Arvoisa komission jäsen Patten, jos tarkastelemme unionin talousarviota, koko Latinalaisen Amerikan alueen kehittämiseen varatut budjettiotsakkeet eivät aina tue juuri meille kertomaanne. On totta, että Mercosur on taantunut, aivan kuten Patten totesi. On myös totta, että Argentiinan johtajien on itse hyväksyttävä toimenpiteitä jo sinänsä vakavan tilanteen pahenemisen estämiseksi. Tämä edellyttää taloudellisia, verotuksellisia ja rahoituksellisia toimenpiteitä ja uhrauksia, jotka vaativat Argentiinan kansalta yhä suurempia ponnisteluja.
Unionin ja sen jäsenvaltioiden olisi kuitenkin hyväksyttävä radikaaleja toimenpiteitä näiden maiden talouksien elvyttämiseksi, ja, toisin kuin aiemmin, tämä olisi rahoitettava yhteisön talousarviosta. Vienti olisi asetettava etusijalle ja riittävää rohkeutta ja päättäväisyyttä olisi osoitettava, jotta edustajamme kansainvälisissä rahoituselimissä voivat hyväksyä kiireellisesti nämä toimenpiteet enempien viivästysten estämiseksi.

Linkohr (PSE).
Arvoisa puhemies, jos en aivan erehdy, parlamentti ja komissio ovat yhtä mieltä olennaisista kohdista: kaupan esteet on poistettava, yhdentymistä on edistettävä, Euroopan on puhuttava yhdellä äänellä IMF:ssa jne. En halua toistaa tätä kaikkea. Haluan vain esittää kaksi lyhyttä kommenttia ja viitata Pattenin loppuhuomautuksiin.
Ensinnäkin olen työskennellyt useita vuosia Latinalaisessa Amerikassa ja olen kauhistukseni havainnut, että Latinalaisen Amerikan merkitys maailmankaupassa pienenee vuosi vuodelta samalla kun Aasian merkitys vain kasvaa. Tämän on johduttava syistä, jotka ovat paljon monimutkaisempia kuin pari toimenpidettä. Meidän olisi keskusteltava asiasta avoimesti.
Toinen kommentti, jonka haluan esittää, koskee Latinalaisessa Amerikassa äsken toteutettua tutkimusta. Noin 20 000 kansalaiselta kysyttiin, olivatko he sitä mieltä, että autoritaariset hallitukset pystyvät ratkaisemaan ongelmia demokratioita paremmin. Vuonna 1996 suoritetussa samanlaisessa tutkimuksessa vain vähemmistö kansasta asetti autoritaarisen järjestelmän ensimmäiselle sijalle ja enemmistö kannatti demokratiaa. Nykyisin yli puolet kansasta toteaa tarvitsevansa autoritaarista hallitusta ongelmien ratkaisemiseen. Tämä tarkoittaa, että Latinalaisessa Amerikassa ja erityisesti Mercosurissa vallitseva kriisitilanne uhkaa myös demokratiaa.
Tästä muistuu mieleeni 1980-luku ja 1990-luvun alku, jolloin käsittelimme Latinalaista Amerikkaa koskevissa keskusteluissa lähinnä demokratiaa. Siihen aikaan ymmärsimme, että meidän oli jatkettava sellaista sosiaali- ja talouspolitiikkaa, jolla voidaan palauttaa ihmisten luottamus demokratiaan. Siksi mielestäni Latinalaisen Amerikan tilanteesta huolestuminen ei ole turhaa, muuten annamme vain lisää pontta diktatuurille.
Mantovani (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, esitän mielelläni puheenvuoron Andrian puolesta, joka ei ole läsnä henkilökohtaisista syistä. Keskustelun aihe on mielestäni erittäin tärkeä. Kun osallistuin Johannesburgissa järjestettyyn ympäristökonferenssiin, tajusin, että Mercosur-maiden välillä on merkittävä yhteiskunnallinen kuilu. Näitä maita ravistelevat jatkuvat yhteiskunnalliset ja taloudelliset kriisit, jotka haittaavat Etelä-Amerikan talouskasvua ja kestävää kehitystä koskevan ohjelman täytäntöönpanoa rakenteellisen epävakauden aiheuttamien toistuvien talousongelmien vuoksi.
Uskon siksi vakaasti, että Euroopan unionin on asetettava Etelä-Amerikka ja Mercosur-maat huomion keskipisteeseen, vaikka tämä ei tietenkään saa tapahtua ympäristönsuojelupolitiikan kustannuksella. Ympäristöpolitiikka on olennainen väline maapallon perintöön kuuluvien viheralueiden suojelemisessa. Tästä syystä olisi suositeltavaa luoda vaikeuksissa oleville maille suunnattu erityinen kauppaohjelma ja edistää kansainvälisten elinten kanssa tehtäviä sopimuksia, joiden avulla voidaan menestyksekkäästi lieventää tätä koko mantereen vakautta uhkaavaa kriisiä.
Meidän on mielestäni tarkistettava näiden maiden kanssa tehtyjä kauppasopimuksia sekä Euroopan ja Mercosurin välisiä suhteita. Kaupan esteet eli Euroopan unionin ja Etelä-Amerikan väliset kaupan rajoitukset on poistettava vauhdittaaksemme maailmantaloutta, jota nämä kriisit uhkaavat. Meidän ei pidä unohtaa, että Eurooppa on Mercosur-maiden tärkein kauppakumppani. Näiden maiden olisi helpompi päästä jaloilleen ja ratkaista sosiaalispoliittiset ongelmansa, jos ne ovat taloudellisesti vakaita ja avaavat markkinansa kaupalle.
Meidän on neuvoteltava uudelleen ulkomaanvelasta ja luotava eri Mercosur-maiden välinen tasa-arvojärjestelmä, jotta voimme taata perusihmisoikeuksien kunnioittamisen ja estää manteretta nykyisin vaivaavien sosiaaliskulttuuristen ongelmien ilmaantuminen.

Medina Ortega (PSE).
Arvoisa puhemies, Pattenin puheenvuoro oli hyvin järkevä ja osoitti hänen pätevyytensä ja tietonsa. Patten tuntee erittäin hyvin Kaukoidän, jonka kehitystä hän on seurannut tiiviisti, ja suurin osa tämänpäiväisistä puhujista luultavasti tuntee paremmin Etelä-Amerikan.
Patten kuvasi tilannetta hyvin selkeästi ja taloustieteellisin sanakääntein, ja se siitä. Samalla kun Kaukoidän valtiot ovat viime vuosina nousseet kurjuudesta korkeampaan elintasoon sopeutumalla uuteen tilanteeseen, Latinalaisen Amerikan valtioiden elintaso on laskenut ja Argentiinan kaltainen valtio, jonka elintaso oli yli Euroopan keskiarvon, on 50-60 vuodessa päätynyt tilanteeseen, jossa se on pudonnut keskiarvon alapuolelle.
Patten on oikeassa, mutta ongelmana on se, että tällä hetkellä - Latinalaisen Amerikan valtioiden kertoman mukaan - kansainvälinen järjestelmä pakottaa Latinalaisen Amerikan valtiot alentamaan elintasoaan, siirtymään työläisvaltaiseen yhteiskuntamalliin ja toteuttamaan todellisen vallankumouksen eli ?aasialaistamaan? itsensä.
Tämä vakava ongelma liittyy kulttuuriin. Toivomme tietenkin, että Euroopan unioni ei ota huomioon vain kylmiä taloudellisia tekijöitä vaan myös kulttuuriset ja poliittiset tekijät, jotka tarjoavat edellytykset demokratian säilyttämiseksi tällä alueella.

Posselt (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, kannatan solidaarisuusrahastoa. Tietääkseni ei ole mitään yleistä kieltoa arvostella IMF:oa tai vastaavia laitoksia, enkä pidä niitä pyhinä. Olin myös tyytyväinen kuullessani komission jäsenen Pattenin toteavan, että maatalousalan tietyt tuontikiintiöitä on lisätty tai niitä lisätään. Olen kuitenkin sitä mieltä, että vaikka kaksin- tai kolminkertaistaisimme kaikki nämä toimenpiteet, emme pysty pureutumaan ongelmaan ytimeen. Mercosurilla on kaikki, mitä se tarvitseekin. Sillä on öljyä, kaasua, kaikkia tärkeitä raaka-aineita sekä riittävästi maataloustuotteita ruokkiakseen koko Latinalaisen Amerikan lisäksi myös Euroopan. Sillä on pätevää työvoimaa ja monipuolinen teollisuus.
Haluaisin nostaa esille Linkohrin toteaman asian: tämän kriisin syyt ovat syvemmällä, ja talousuudistusten lisäksi tarvitaan myös poliittisia uudistuksia. Nimenomaan kaikkein tärkeimmät Mercosur-maat kärsivät kauaskantoisista poliittisista ongelmista. Niillä on tehottomat, ja joissakin tapauksissa korruptoituneet, poliittiset järjestelmät. Kuka tahansa, joka on vieraillut Argentiinan kaltaisessa rikkaassa ja kukoistavassa valtiossa ja nähnyt Casa Rosadan ulkopuolella Buenos Airesissa kaikkia poliittisia suuntauksia edustavien ihmisten epätoivoiset mielenosoitukset, joissa vaaditaan kaikkien puolueiden kaikkien poliitikkojen eroamista, koska ihmiset eivät enää hyväksy ketään, voi nähdä varsin selvästi, että tämä kriisi ei ole ohimenevä vaihe. Kyse on demokratiaa ja poliittista järjestelmää koskevasta syvästä kriisistä. Siksi haluamme selvästikin edetä askel askeleelta, mutta ilman Argentiinan ja myös jossain määrin Brasilian poliittisen järjestelmän perusteellista uudistusta tämä manner ei nouse kriisistä. Tähän mennessä on nähtävä myönteisenä merkkinä se, että Mercosurin markkinat ovat pystyneet estämään pahimman - ne ovat nilkuttaneet eteenpäin toisiinsa tukeutuen - mutta pitkällä aikavälillä poliittista järjestelmää on todella uudistettava täysin.

Marinho (PSE).
Arvoisa puhemies, tiedotusvälineiden selonteoista huolimatta ?Latinalaisen Amerikan? kysymys ei ole asialistalla, emmekä voi siksi analysoida sen tilanteen syitä tai seurauksia. Eurooppa on suhtautunut vastuuttoman välinpitämättömästi tähän asiaan, ja meidän on hylättävä viipymättä tällainen lähestymistapa. Mielestäni meillä on vakava moraalinen vastuu Latinalaisesta Amerikasta, ja pohjoisen ja etelän välinen vuoropuhelu, yhteistyö ja kehittäminen on hyödytöntä, jos emme ryhdy sanoista tekoihin.
Meidän on siksi lisättävä Euroopan käytettävissä olevien toimien yhdenmukaisuutta. Voisimme aloittaa ratkaisemalla neuvoston sisäiset erimielisyydet ja toimia tehokkaasti ja henkilökohtaisesti Euroopan puolesta IMF:ssa. Voimme antaa uusia mahdollisuuksia kauppaetuusjärjestelmällämme, myöntää taloudellista tukea ja tehdä assosiaatiosopimuksia.
Arvoisa puhemies, kaikki tämä edellyttää Euroopalta huomattavia ponnisteluja, jotta voimme vahvistaa sitoumuksemme solidaarisuuden osoittamisesta Latinalaiselle Amerikalle, kuten päätöslauselmassa varsin oikeutetusti todetaan. Tämä on myös sitoumus edistää demokratiaa maailmassa.

Puhemies.
Olen vastaanottanut tähän keskusteluun liittyen kuusi työjärjestyksen 42 artiklan 5 kohdan mukaisesti käsiteltäviksi jätettyä päätöslauselmaesitystä

Puhemies.
Esityslistalla on seuraavana ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunnan suositus toiseen käsittelyyn (A5-0293/2002) yhteisestä kannasta bensiinin ja dieselpolttoaineiden laadusta (Esittelijä: Hautala).

Hautala (Verts/ALE)
Arvoisa puhemies, mietintöni koskee polttoaineiden laadun parantamista. Varmasti kaikilla on muistissa direktiivi, jonka säädimme yhteispäätösmenettelyssä vuonna 1998, joka ensimmäistä kertaa loi Euroopan unionissa laatuvaatimukset dieselpolttoaineelle ja bensiinille ja jolla on ollut aivan ratkaiseva vaikutus siihen, että liikenteen pakokaasupäästöjä on voitu vähentää, nimittäin kyseessä on aina moottoritekniikan ja polttoaineen samanaikainen parantaminen.
Tällä kertaa meillä on haasteena se, että meidän on kyettävä vähentämään polttoaineen rikkipitoisuus hyvin lähelle nollaa sekä dieselpolttoaineesta että tavallisesta bensiinistä. Rikki on nimittäin osoittautunut aikaisemmin arveltuakin strategisemmaksi komponentiksi polttoaineissa. Bensiini tai diesel, joka sisältää rikkiä, tuottaa huomattavan paljon enemmän pakokaasupäästöjä, ja nyt aivan erityisenä haasteena meillä on se, että autoteollisuus ja katalysaattorivalmistajat suunnittelevat entistä pidemmälle kehitettyjä moottoreita ja jälkipuhdistustekniikkaa, jonka avulla pakokaasupäästöt todellakin voidaan vähentää hyvin pieneen murto-osaan siitä, mitä ne olivat vielä 1990-luvun alkupuolella. Tämä ei ole mahdollista, ellemme poista rikkiä dieselistä ja bensiinistä.
Nyt käsiteltävänä oleva esitys tähtää siihen, että rikki poistettaisiin näistä polttoaineista kokonaan vuoteen 2009 mennessä. Tämä on kaikkein keskeisin päätös, joka tähän mietintöön sisältyy, ja se on kompromissi komission, neuvoston ja parlamentin kesken. Jos muistatte, arvoisat kollegat, komissio esitti alunperin, että tämän rikittömyyden pitäisi olla sataprosenttisesti tapahtunut tosiasia vuonna 2011. Sen jälkeen parlamentti vastasi tähän toteamalla, että on kaikki perusteet aikaistaa tätä uudistusta vuoteen 2008, ja neuvosto yhteisessä kannassaan tuli itse asiassa hyvinkin lähelle parlamentin kantaa. Vuosi 2009 on nyt tavoitevuotemme, ja tämä mielestäni parlamentin on syytä hyväksyä, joskin voin ehkä tässä yhteydessä todeta, että epäilen, että markkinat ehtivät meitä lainsäätäjiä nopeammin toteuttamaan tämän uudistuksen. Useat jäsenvaltiot ovat nimittäin huomanneet, että hyvin tehokas tapa puhdistaa polttoaineita on antaa pieniä verohelpotuksia suhteessa tavalliseen polttoaineeseen, ja malli, joka alkoi Skandinavian maista, Ruotsista ja Suomesta, on nyt levinnyt hyvin moniin jäsenvaltioihin. Mainitsen aivan erityisesti Yhdistyneen kuningaskunnan, joka on ottanut tämän verohelpotusvälineen aktiiviseen käyttöön ja saanut sillä hyviä tuloksia.
Tässä ehdotuksessa lähdetään myös siitä, että työkoneiden polttoaineiden laatua pitää parantaa huomattavasti nykyisestä; nimittäin mitä enemmän me olemme pystyneet teknisillä parannuksilla vähentämään maantieliikenteen pakokaasupäästöjä, sitä enemmän huomio kiinnittyy työkoneisiin. Työkoneita ovat traktorit ja kaiken näköiset pienet mutta hyvin usein pahaa melua päästävät koneet, joita käytetään esimerkiksi puistoissa lehtien puhaltamiseen. Tietenkin myös kaikki rakennusalan koneet kuuluvat näihin. Voi oikeastaan sanoa, että suurin kiista, joka meillä on jäljellä, koskee näitä työkoneita ja niiden polttoaineita. Voin vakuuttaa teille arvoisat kollegat, että uusimmat tutkimukset asiasta osoittavat, että on todellakin taloudellisesti ja ympäristön ja terveyden kannalta kannattavaa poistaa rikki myös työkoneiden polttoaineista. Tässä haluan aivan erityisesti vedota Britannian maataloustuottajiin, jotka ovat pelästyneet tätä ehdotusta ajatellen, että siitä aiheutuu heille huomattavia ylimääräisiä kustannuksia. Voin vakuuttaa, että niin Britanniassa kuin muuallakin Euroopassa ja maailmassa traktorinkuljettajat altistuvat tavattoman suurille myrkkypitoisuuksille istuessaan traktorin ohjaamossa, ja syynä on juuri polttoaineen huono laatu. Tässä ehdotuksessa me lähdemme siitä, että vuoteen 2009 mennessä myös työkoneiden polttoaineet olisivat rikittömiä. Tämä, arvoisat kollegat, ei ole niin dramaattinen asia kuin miltä esimerkiksi Britannian maataloustuottajat ovat saaneet sen näyttämään, koska tällä hetkellä jo puolessa jäsenvaltioita käytetään samaa dieselpolttoainetta kuin mitä käytetään maantieliikenteen ajoneuvoissa. Kysymys on nyt siitä, että meidän pitää ulottaa tämä vaatimus koko Euroopan unioniin.
Mietinnössä esitetään kaksivaiheista lähestymistapaa: ensin työkoneiden polttoaineiden rikkipitoisuus vähennettäisiin tuollaiseen kolmeensataanviiteenkymmeneen miljoonasosaan ja sitten vuoteen 2009 mennessä rikki poistettaisiin kokonaan. Tämä on asia, josta parlamentti toivottavasti pitää kiinni, koska me käymme varmasti hyvin pikaisesti huomisen äänestyksen jälkeen komission ja neuvoston kanssa neuvotteluja siitä, missä se sopiva kompromissi parlamentin ja neuvoston välillä sijaitsee. Uskon, että meillä on hyvät mahdollisuudet saada selkeitä ja sitovia aikataulutavoitteita tälle asialle. Toki otamme tässä huomioon sen, että komissio valmistelee parhaillaan esitystä työkoneiden polttoaineista.
Yksi kaikkein kiinnostavimpia kysymyksiä tässä mietinnössä erilaisten eturyhmien kannalta on ollut kysymys bensiinin niin sanotun haihtuvuusarvon muuttamisesta - puhutaan myös höyrypaineista - ne ovat hyvin teknisiä asioita. Mutta kysymys on siis siitä, että biopolttoaineiden tuottajat ovat halunneet, että me muuttaisimme jo tässä esityksessä bensiinin höyrypainetta niin, että biopolttoaineen, erityisesti bioetanolin, käyttö voisi nopeasti lisääntyä Euroopan unionissa. Olen yrittänyt paneutua tähän asiaan vastuullisesti esittelijän asemassa ja hankkinut siitä niin hyvät tiedot kuin on ollut saatavissa, ja mielestäni se kompromissi, joka meillä nyt tässä ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunnan mietinnössä on, on aika lailla optimi. Siinä nimittäin myönnetään se, että jos bioetanolin käyttö Euroopan unionissa lisääntyy, tätä polttoaineen laatuvaatimuskysymystä voidaan sitten tarkastella. Se tarkastelu tapahtuisi vuoden 2005 aikana. Mutta en ole esittelijänä katsonut mahdolliseksi, että voisimme vastuullisesti toimien muuttaa tätä polttoaineen ominaisuutta jo nyt tässä esityksessä, koska tähän liittyy tiettyjä epäilyksiä pakokaasupäästöjen mutta myös näiden biopolttoainesekoitusten ajoneuvoille ja moottoreille aiheuttamien mahdollisten haittojen takia.
Haluankin aivan erityisesti todeta, että tarkistuksessa, joka koskee tätä kysymystä, todetaan perusteluosassa, että tällä ei katsottaisi olevan mitään haittaa ajoneuvoille. Ajoneuvojen valmistajat ovat ottaneet minuun yhteyttä ja todenneet, että tämä ei pidä paikkaansa. He katsovat, että höyrypaineen muuttaminen saattaa aiheuttaa haittoja moottoreille, jolloin ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunnan esitys eli se, että me jätämme tämän asian käsittelyn direktiivin seuraavaan tarkistukseen vuonna 2005, on mielestäni hyvä kompromissi.
Lopetan nyt puheenvuoroni, ja totean että me tarvitsemme rikittömiä polttoaineita myös sen takia, että meidän on entisestään pystyttävä vähentämään autojen hiilidioksidipäästöjä. Rikitön polttoaine on tähän tarkoitukseen aivan välttämätön. Sen takia meidän olisi parasta huomenna hyväksyä toivottavasti mahdollisimman suurella enemmistöllä tämä mietintö.

Liikanen
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, olen iloinen voidessani puhua komission puolesta ehdotuksesta, joka auttaa Euroopan yhteisöä siirtymään sellaisen bensiinin ja dieselpolttoaineen käyttöön, joiden rikkipitoisuus on enintään 10 milligrammaa kiloa kohti. Tämän myötä poistuu teknisiä esteitä mahdollisimman polttoainetehokkaiden ajoneuvojen käyttöönoton tieltä. Lisäksi uusien vaatimusten mukaisten polttoaineiden käyttö vanhemmissa ajoneuvoissa vähentää tavanomaisia epäpuhtauspäästöjä ja parantaa ilmanlaatua.
Parlamentti myötävaikutti ensimmäisessä käsittelyssä tekemillään tarkistuksilla siihen, että 10 milligrammaa rikkiä kiloa kohti sisältävien polttoaineiden käyttöön siirrytään nopeammin kuin alunperin kaavailtiin. On ilahduttavaa, että mietinnön esittelijä, valiokunta ja neuvosto näyttävät olevan yksimielisiä monista tähän asiaan liittyvistä näkökohdista. Komissio on toiveikas sen suhteen, että vielä avoinna olevat kysymykset voidaan ratkaista kohtuullisen nopeasti. Seuraavaksi tarkastelen ehdotettuihin tarkistuksiin liittyviä keskeisiä kysymyksiä.
Useissa tarkistuksissa esitetään, että määräpäiväksi, josta alkaen kaikissa kaupan pidettävissä dieselpolttoaineissa saa olla enintään 10 milligrammaa rikkiä kiloa kohti, olisi jo nyt päätettävä 1. tammikuuta 2009, sen sijaan että kyseinen määräpäivä vahvistettaisiin vasta vuoden 2005 loppuun mennessä suoritettavan uudelleen tarkastelun yhteydessä. Komissio olisi mieluummin pitänyt kiinni alkuperäisen ehdotuksen ja neuvoston yhteisen kannan mukaisesta vaihtoehdosta, jossa määräpäivä olisi vielä vahvistettu dieselpolttoaineen osalta myöhemmin. Aikataulusta syntymästä olevaa yhteisymmärrystä silmällä pitäen komissio on kuitenkin valmis joustamaan tässä suhteessa ja hyväksymään tarkistuksen 2 kokonaan ja tarkistuksen 11 sen osan, joka liittää dieselpolttoainetta koskevaan uudelleen tarkasteluun.
Toinen kysymys liittyy enintään 10 milligrammaa rikkiä kilogrammaa kohti sisältävän bensiinin ja dieselpolttoineen markkinapeittoon vuosina 2005-2009. Komissio on tältä osin halukas yrittämään tällaisten polttoaineiden saatavuuskriteeriä koskevien ohjeiden laatimista ensimmäisen vaiheen ajaksi, vaikkakin kyseinen vaihe jää nyt lyhyemmäksi kuin alunperin kaavailtiin. Näin ollen komissio hyväksyy tarkistukset 4 ja 7.
Jotkut tarkistukset koskevat tarvetta parantaa ja yhdenmukaistaa liikkuvissa työkoneissa käytettävien polttoaineiden laatua koko yhteisössä. On totta, että tällaisten päästöjen suhteellinen merkitys kasvaa sitä mukaa kuin tieliikenteen ajoneuvojen moottoreiden ympäristöominaisuudet paranevat. Liikkuvissa työkoneissa käytettävien dieselmoottorien seuraavan vaiheen päästönormeihin liittyvä työ on parhaillaan käynnissä ja edistyy hyvin. Kun se saadaan päätökseen tämän vuoden lopussa, määritellään normien edellyttämä polttoaineen laatu sekä tällaisen polttoaineen saatavuutta koskeva aikataulu. Sitä ennen komissio ei voi hyväksyä tarkistuksia 3, 10 ja 13.
Komissio tarkastelee mielellään tarkemmin vaihtoehtoisiin polttoaineisiin ja biopolttoaineisiin liittyviä kysymyksiä ja erityisesti kysymystä tiettyjen biopolttoaineiden ja bensiinin sekoitusten haihtuvuutta koskevista vaatimuksista. Sen vuoksi komissio hyväksyy periaatteessa tarkistuksen 12.
Jäljelle jäävistä tarkistuksista komissio ei hyväksy tarkistuksia 1, 5, 6, 8 ja 9 eikä tarkistuksen 11 sitä osaa, joka koskee uudelleen tarkasteluun sisällytettäviä seikkoja, koska komissio katsoo, että ne on otettu riittävän hyvin huomioon yhteisessä kannassa.
Arvoisa herra puhemies, haluaisin lopuksi todeta, että parlamentti on omalta osaltaan merkittävästi parantanut käsiteltävänä olevaa ehdotusta. Siksi haluan kiittää mietinnön esittelijää Heidi Hautalaa hänen tekemästään työstä.

Ayuso González (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, haluan ensiksi onnitella Hautalaa hänen merkittävästä vuoropuhelutaidostaan ja työstään, jonka ansiosta olemme päässeet yksimielisyyteen. Olemme täysin samaa mieltä hänen kanssaan siitä, että kansalaisten käyttöön on saatava mahdollisimman nopeasti vähän rikkiä sisältäviä polttoaineita.
Tämä direktiivi on vastaus komission toteuttamien Auto-Oil-ohjelmien päätelmiin. Sen ansiosta voimme nauttia paremmasta ilmanlaadusta, mistä olemme tyytyväisiä. On selvää, että tämän direktiivin tavoite koskee sataprosenttisesti ympäristöä ja kaikki pitävät sitä siksi myönteisenä. Meidän on kuitenkin oltava käytännönläheisiä ja analysoitava olosuhteita.
Uusien rikittömien polttoaineiden tuotanto lisää hiilidioksidipitoisuutta öljynjalostamoissa. Lisäksi näissä jalostamoissa on tehtävä huomattavia sijoituksia tällaisten polttoaineiden tuottamiseksi. Ajoneuvojen moottoreiden ja katalysaattorien teknisen kehityksen ansiosta on kuitenkin nykyisin mahdollista päästä hyvään tasapainoon hiilidioksidipäästöjen vähentämisessä, koska jalostamojen hiilidioksidipäästöt ovat pienemmät kuin uutta polttoainetta käyttävien ajoneuvojen hiilidioksidipäästöjen vähennykset. Tämä on kuitenkin mahdollista ainoastaan, jos rikittömien polttoaineiden markkinoinnin ohella käytössä on riittävästi tämän polttoaineen käyttöön soveltuvia ajoneuvoja. Uusia polttoaineita voidaan aivan hyvin käyttää nykyisissä ajoneuvoissa, mutta ilman aiottua hiilidioksidipäästöjen vähenemistä. Toisin sanoen, jos käytössä olevia ajoneuvoja ei uudisteta samanaikaisesti uusien polttoaineiden tasapainoisen saatavuuden ja tuotannon kanssa, päästöt saattavat lisääntyä maailmanlaajuisesti, mistä aiheutuisi merkittäviä kustannuksia.
Direktiivillä voimme velvoittaa yritykset pitämään kaupan polttoainetta, jonka rikkipitoisuus on 10 ppm, mutta emme voi velvoittaa kuluttajia vaihtamaan samanaikaisesti autoja. Kannatamme siksi - ja pyydän parlamenttia myös kannattamaan - mahdollisuutta tarkistaa vuonna 2005 ajanjaksoa, jolloin dieselpolttoaine on tarkoitus ottaa täysimittaisesti käyttöön maataloustraktoreissa ja muissa liikkuvissa työkoneissa. Vaikka niissä onkin parempi käyttää rikitöntä polttoainetta, totuus on, että näiden ajoneuvojen uudistumisvauhti on paljon hitaampi ja kulutetun polttoaineen määrä suhteellisen alhainen.
Lopuksi, vaikka tämä on jo mainittu, viittaan biopolttoainedirektiiviä käsittelevän mietinnön esittelijänä haihtuvuusarvoon, joka saattaa vaikuttaa sen soveltamiseen. Tarkoitan sekoituksissa käytettävien polttoaineiden teknisiä vaatimuksia. Bioetanolin ja bensiinituotteiden sekoittaminen lisää polttoainesekoituksen haihtuvuutta. Maissa, joissa on kuuma kesä, asetetut noin 10 prosentin painearvot saattavat ylittyä kyseisenä vuodenaikana. Tästä on erityistä haittaa näiden sekoitusten kilpailukyvyn kannalta. Komissio esitti kuitenkin biopolttoaineita koskevan ehdotuksen tämän bensiinin laatua käsittelevän direktiivin ensimmäisen käsittelyn jälkeen, eikä meillä siksi ollut tilaisuutta esittää tältä osin ad hoc -tarkistusta tässä toisessa käsittelyssä. Pyydän siksi komissiota ja neuvostoa direktiivin 98/70/EY 9 ja 10 artiklan mukaisesti ehdottamaan uusia biopolttoaineita ja sidonnaiskuljetusajoneuvoissa käytettäviä polttoaineita koskevia vaatimuksia ja testimenetelmiä.
Lisäksi on kiireellisesti sallittava yli 5 prosentin seospitoisuudet. Olen myös keskustellut ajoneuvojen valmistajien kanssa, ja he ovat vakuuttaneet minulle, että 10 prosentin seoksia voidaan aivan hyvin käyttää nykyisissä moottoreissa ilman muutoksia ja moottoria vahingoittamatta.
Biopolttoaineet ovat hyvä keino parantaa kaupunkiemme ilmanlaatua ja ennen kaikkea monipuolistaa energianhankintalähteitä.

De Roo (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, mielestäni Hautala on jälleen kerran laatinut erittäin tärkeän mietinnön, joka on saanut paljon kannatusta ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunnassa. Lisäksi vihreiden ryhmä tukee täysin kaikkia 13:a tarkistusta.
Tämä koko mietintö olisi tosiasiassa ollut tarpeeton, jos olisimme pystyneet neljä vuotta sitten neuvoston kanssa käytyjen neuvottelujen aikana vakuuttamaan myös ministerit tarkastelemaan näitä lukuja. Ympäristöministerien neuvosto ei kuitenkaan osoittanut riittävää joustavuutta. Keskusteluissa pohdittiin tällöin, pitäisikö meidän pyrkiä 50 ppm:n rikkipitoisuuteen vai sen alle. Puhumme nyt 10 ppm:n rikittömyydestä. Rikki on myrkkyä katalysaattoreille, samalla tavoin kuin lyijy oli myrkkyä ensimmäisen sukupolven katalysaattoreille. Puhumme nyt pidemmälle kehitetystä katalysaattorien sukupolvesta, jota ollaan ottamassa käyttöön. Siksi tämä on valitettavaa.
Haluan huomauttaa, että asian laittoi vireille Saksa, ja olen iloinen siitä, että olemme nyt saavuttaneet tyydyttävän tuloksen. Haluan kuitenkin esittää pari kysymystä kristillisdemokraateille, koska en ymmärrä, miksi he vaativat, että traktoreita olisi kohdeltava eri tavoin. Traktorit hyötyvät yhtä lailla tästä puhtaasta polttoaineesta, mikä tarkoittaa, että ne saastuttavat vähemmän. Jopa vanhat traktorit, joihin ei ole vielä asennettu uusia katalysaattoreita, saastuttavat siten vähemmän ympäristöä.
Pitää tietenkin paikkansa, että tämä uusi polttoaine on hieman kalliimpaa kuin vanha, saastuttava polttoaine. Jos ongelmana on se, että maanviljelijöiden on maksettava vähän enemmän, niin silloin olen vihreiden ryhmän jäsenenä sitä mieltä, että asia on sen arvoinen. Jos tämä on todellinen ongelma kristillisdemokraateille, heidän olisi tuotava se julki. Olisi valitettavaa, jos he pidättyvät äänestämästä huomenna, koska emme muuten pysty saavuttamaan vaadittua enemmistöä.
Teollisuuden on myös tärkeä tietää tässä vaiheessa tarkat vaatimukset ilman, että sen tarvitsee odottaa vuoteen 2005. Kehotan siksi kristillisdemokraatteja tarkastelemaan tätä mietintöä hyvin huolellisesti. Ehkä heidän kantansa loppujen lopuksi pehmenee ja he äänestävät koko ympäristövaliokunnan esimerkin mukaan.

Arvidsson (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, jos tarkastelemme parempien ajoneuvojen kehittämistä ympäristönäkökulmasta, olemme valtavien ja radikaalien muutosten edessä. Uudet moottorit vähentävät seuraavien vuosien aikana polttoainekulutusta ja lisäävät pakokaasujen puhtautta. Uusi anturiteknologia, kuten polttoaineanturit, lisäävät moottoreiden ympäristöystävällisyyttä. Moottorit ovat kuitenkin samanaikaisesti herkempiä saastumiselle. Nämä ympäristölliset parannukset eivät ole mahdollisia, jos samaan aikaan ei paranneta polttoaineen laatua. Voimme hyödyntää puhtaampien polttoaineiden ansiosta uuden moottoriteknologian tarjoamia kaikkia ympäristöllisiä etuja. Toisaalta puutteellinen polttoaineteknologia voi vahingoittaa uuden sukupolven moottoreita sekä haitata teknologiaa ja moottorin toimintaa. Tämä direktiivi on erittäin kiireellinen, ja sillä vähennetään merkittävästi ilmansaasteita ja parannetaan ympäristön laatua.
Ennen direktiiviluonnoksen ensimmäistä käsittelyä parlamentissa valmistelin 14 tarkistusta, joiden tarkoituksena on tiukentaa polttoaineiden laatuvaatimuksia. Useimmat tarkistukset hyväksyttiin, ja olen tyytyväinen siihen, että neuvosto on hyväksynyt yhteisessä kannassaan suurimman osan ensimmäisessä käsittelyssä esitetyistä parlamentin ehdotuksista.
Toisen käsittelyn aikana käydyssä keskustelussa käsiteltiin pääasiassa sitä, pitäisikö tätä direktiiviä soveltaa kaikkiin ajoneuvoihin. Moottoriteknologia koskee myös liikkuvia työkoneita ja traktoreita, joten niihin voidaan soveltaa muiden ajoneuvojen tavoin polttoainedirektiiviä. Mitään poikkeusta ei edellytetä ns. rikittömälle polttoaineelle. On harhaluulo, että vanhoissa moottoreissa on käytettävä rikkiä sisältävää polttoainetta ja että uudet moottorit eivät voi käsitellä rikkipitoista polttoainetta. Jos nämä ajoneuvot kuuluvat täysin direktiivin soveltamisalaan, selkeänä voittajana on ympäristö. Miksi emme siis ottaisi myös tätä askelta eteenpäin? Mahdollisella verohuojennuksella voitaisiin vähentää puhtaammista polttoaineista esimerkiksi maanviljelijöille koituvia kustannuksia.
EU:n Auto-Oil-ohjelma ja tämä polttoainedirektiivi vähentävät merkittävästi ajoneuvoliikenteen kielteisiä ympäristövaikutuksia. Tämä osoittaa, että EU:lla on vaikutusvaltaa ja asiantuntemusta tärkeissä ympäristökysymyksissä ja että nykyaikaisen ympäristöteknologian käyttö on parempi kuin kielto. Esittelijä Hautala on tehnyt asiaan merkittäviä parannuksia ja toivon, että parlamentti hyväksyy tämän ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunnan mietinnön.

Nicholson (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, olen täällä tänä iltana ehkä ainoa, joka esittää eriävän kannan tästä mietinnöstä. Olemme erittäin huolestuneita tästä mietinnöstä huolimatta siitä, mitä esittelijä sanoi Yhdistyneestä kuningaskunnasta. Se vaikuttaa haitallisesti maamme maatalouteen, maanviljelijöihin ja kalastajiin.
Olen kotoisin sellaiselta Pohjois-Irlannin alueelta, jossa maatalousyhteisö on hajoamassa. On väärin asettaa sen harteille tällä hetkellä lisätaakkaa. Haluan heti aluksi tehdä hyvin selväksi, että minä, valtuuskuntani ja edustamani henkilöt kannattavat täysimittaisesti parannuksia mahdollisimman korkeiden standardien luomiseksi. Kannatan näitä korkeampia standardeja. En kuitenkaan hyväksy sitä, että määräämme korkeita puristisia ihanteitamme niille, jotka eivät pysty puolustautumaan. Tätä minä vastustan.
Vastustan jyrkästi sitä, että korkeita standardeja yritetään asettaa työajoneuvoille, olivatpa ne sitten maatila-ajoneuvoja tai monia muita esimerkiksi kivilouhimoissa käytettyjä ajoneuvoja. Jos meidän on asetettava standardeja, ne on asetettava pitkällä aikavälillä. Tehkäämme se tekniikan kehittymisen myötä. En voi missään nimessä hyväksyä sitä, että vain istumme täällä ja toteamme, että Euroopan parlamentti voi määrätä tästä asiasta.
Jos haluatte tietää, miksi Eurooppa on niin epäsuosittu monilla Euroopan unionin alueilla, vilkaiskaapa tämäntyyppistä ehdotusta. Mitä ihmiset oikein sanovat? He sanovat ?Voi ei, Isoveli Bryssel määrää jälleen, mitä meidän on tehtävä?. Miksi emme käytä maalaisjärkeä? Miksi emme käytä aloiteoikeuttamme ja estä sitä, että Euroopan unioni vahingoittaa omia kansalaisiaan samalla kun muu maailma vain jatkaa ympäristön tuhoamista? Kuten totesimme Johannesburgissa, Kiotossa ja muualla, muu maailma ei juuri kiinnitä huomiota meidän sanomisiimme.
Ymmärrän, että työajoneuvojen osuus Euroopan unionin dieselajoneuvoista on noin 8,5 prosenttia. Arvoisa komission jäsen, teidän ja neuvoston vallassa on ottaa ainakin tasapainoinen kanta tähän asiaan ja saavuttaa tavoite pidemmällä aikavälillä, jotta emme vahingoita samalla monia ihmisiä.
Tätä minä kannatan. Ja aion aivan varmasti äänestää tätä suositusta vastaan huomenna. Minä ja edustamani ihmiset olemme hyvin tyytyväisiä, että voimme äänestää mietintöä vastaan. Toivon, että mietintö hylätään, sillä esitätte kuitenkin myöhemmin uuden ehdotuksen, joka on koko Euroopan unionin kansalaisten maalaisjärjen mukainen, eikä se noudata ainoastaan niiden tahojen puristisia ihanteita, joiden ei tarvitse kohdata ihanteiden noudattamisesta muille ihmisille aiheutuvia seurauksia.

Puhemies.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 12.00.

Puhemies.
Esityslistalla on seuraavana Callananin laatima ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunnan suositus toiseen käsittelyyn (A5-0288/2002) huviveneitä koskevasta yhteisestä kannasta.

Callanan (PPE-DE)
Arvoisa puhemies, käsittelen muutamia kysymyksiä. Huomaan, ettei keskustelu ole herättänyt kovinkaan suurta innostusta parlamentin jäsenten keskuudessa. Yritän siis puhua mahdollisimman lyhyesti, jotta kaikki pääsevät lähtemään päivälliselle.
Aluksi kiitän komission jäsentä ja kaikkia mietinnöstä kiinnostuneita siitä, että he ovat paikalla tänä iltana.
Aihe saattaa olla vähemmän tärkeä, mutta sillä on hyvin suuri merkitys huviveneteollisuudessa toimiville ja tuhansille veneilyn harrastajille kaikkialla Euroopassa. Neuvosto on toisessa käsittelyssä ratkaissut olennaisilta osin monet ensimmäisessä käsittelyssä ilmenneistä lainsäädännöllisistä ongelmista. Useimmat ehdotukseen vielä ensimmäisessä käsittelyssä sisältyneet taannehtivat osat on poistettu, ja tuen yleisesti komission toisessa käsittelyssä esittämiä ehdotuksia, vaikka haluankin tehdä niihin muutamia lisäyksiä
Jätin joitakin tarkistuksia ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunnan käsiteltäväksi, ja jotkin niistä hyväksyttiin. Useimmat ehdottamistamme teknisistä tarkistuksista hyväksyttiin.
Käsittelen lyhyesti muutamia ongelmia, joita lainsäädännössä mielestäni edelleen on. Epäilen vieläkin sääntelykomitean tehokkuutta, varsinkin jos sille annetaan valtuus muuttaa melko tärkeitäkin kohtia direktiivissä, kuten Frouden lukuja. Valiokunta tuki tästä asiasta antamiani suosituksia, ja tarkistuksista äänestetään huomenna.
Olen edelleen sitä mieltä, että omaan käyttöön rakennetut veneet tulee vapauttaa määräyksistä viideksi vuodeksi sillä edellytyksellä, että niitä ei saateta markkinoille. Direktiivi otettiin käyttöön yhtenäismarkkinalainsäädännön perusteella, ja on itsestään selvää, että jos kyseisiä veneitä ei ole tarkoitus saattaa markkinoille, niillä ei ole vaikutusta yhtenäismarkkinoihin.
Kysymys käyttöaikaisen vaatimustenmukaisuuden testaamisesta on erityisen hankala. Ymmärtääkseni komissio esittää jossain vaiheessa aiheeseen liittyviä ehdotuksia. Toivon, että se harkitsee kysymystä erittäin tarkasti. Emme todellakaan halua eurooppalaisten veneiden omistajien ja käyttäjien joutuvan noudattamaan äärimmäisen byrokraattista järjestelmää. Järjestelmän on oltava hyvin yksinkertainen ja tehokas sekä ennen kaikkea maksuton niille, joilla tällä hetkellä on vene.
Lopuksi haluan kertoa saksalaisille kollegoillemme, että muutamia tarkistuksia on otettu käsiteltäviksi. Kutsun niitä Bodenjärven tarkistuksiksi, koska ne on saatu aikaan Bodenjärven alueen viranomaisten vaikutuksella. Tarkistukset voidaan jakaa kahteen ryhmään.
Ensinnäkin tarkistukset, joissa esitetään jäsenvaltioille oikeutta asettaa omat rajansa paikallisten erityisolosuhteiden mukaisesti. Yleensä hyväksyn sen, että jäsenvaltiot poikkeavat yhteisön lainsäädännöstä. Ei kuitenkaan ole mitään järkeä laatia direktiiviä, jonka tavoitteena on nimen omaan mahdollistaa Euroopan laajuiset yhtenäismarkkinat, ja sen jälkeen liittää siihen erityisiä vapautuksia säännöksistä.
Toiseksi taulukossa 1 a esitetty tarkistus on mielestäni erityisen ongelmallinen. Tarkistus perustuu Bodenjärven rajoituksiin, mutta on vielä tiukempi. Se olisi jälleen kaupan este. Sanoisin Bodenjärven alueen kollegoillemme, että jos kyseisellä vesialueella on ongelmia, ei ensinnäkään voida osoittaa niiden johtuvan huviveneilystä. Toiseksi mahdolliset vaikeudet voidaan ratkaista paikallisilla toimenpiteillä Bodenjärven alueella. Tuen täysin viranomaisten oikeutta asettaa nopeutta ja veneilyä koskevia rajoituksia. Muun Euroopan niskoille ei kuitenkaan pidä sälyttää täytäntöönpanokelvottomia rajoituksia vain siksi, että Saksan ja Itävallan viranomaisten erityisongelma saataisiin ratkaistua.
Olen tarkastellut veneenkäyttäjien ja teollisuuden edustajien kanssa melko laajasti taulukossa ehdotettuja rajoja, eikä markkinoilla tällä hetkellä ole niitä vastaavia moottoreita. Tekniikkaa voidaan kyllä kehittää, mutta se edellyttäisi katalysaattorilaitteiden käyttöä, mikä on erittäin vaikeaa meriolosuhteissa.
Annetaan kaikin mokomin tutkimuksen edistyä ja palataan kysymykseen muutaman vuoden kuluttua. Älkää kuitenkaan sälyttäkö muun Euroopan niskoille rajoituksia, joita ei voida panna täytäntöön. Koska määräykset eivät ole taannehtivia, tapahtuisi ainoastaan sama kuin Bodenjärven alueella, eli koko Euroopasta tulisi lähinnä vanhojen moottoreiden museo. Uusia moottoreita valmistavien yritysten liiketoiminta loppuu, mutta vanhoja moottoreita kunnostavat ansaitsevat edelleen hyvin. Vaikka moottori olisi vanha ja saastuttava tai siitä vuotaisi öljyä veteen, se olisi täysin laillinen, kunhan se olisi valmistettu ennen kuin rajoitukset otettiin käyttöön. Sellaisten rajojen asettaminen, joita ei voida noudattaa, on tuomittu epäonnistumaan. Suosittelen voimakkaasti, että parlamentti äänestää huomenna tarkistuksia vastaan.

Liikanen
Arvoisa puhemies, haluan onnitella ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokuntaa sekä erityisesti esittelijä Callanania yleisestä tuesta, jota he osoittivat mietinnössä.
Huvivenedirektiivin muuttamista koskevan komission ehdotuksen tarkoitus on estää sisämarkkinoiden pirstaloituminen ja sisällyttää mukaan ympäristökysymykset. Sellaisenaan tämä ehdotus on hyvä esimerkki yhteisvaikutuksesta, jota ympäristö- ja teollisuuspolitiikan välillä tarvitaan kestävän kehityksen aikaansaamiseksi.
Huviveneilyn aiheuttamasta ilman ja veden pilaantumisesta sekä moottorimelusta on tullut yhä arempia aiheita. Vaikka huviveneiden pakokaasupäästöt aiheuttavat vain pienen osan koko meriympäristön pilaantumisesta, niiden paikalliset vaikutukset ovat kuitenkin huomattavia.
Huviveneily keskittyy yleensä ympäristön kannalta herkille alueille, joten on tärkeää, ettei toiminta häiritse paikallista eläimistöä. Lisäksi veneilyä harrastetaan usein viikonloppuisin ja loma-aikoina, jolloin sen paikallisille asukkaille mahdollisesti aiheuttamat haitat tiivistyvät.
Esittelijä Callananin tavoin toivon, että hyväksytyissä tarkistuksissa otetaan asianmukaisesti huomioon, että pakokaasu- ja melupäästöjä on vähennettävä yhdenmukaisesti ja samalla kuitenkin vältetään liiallinen sääntely.
Näin ollen olen erityisen tyytyväinen tarkistukseen 14, jolla melurajan ylittäminen kolmella desibelillä laajennetaan koskemaan komission alun perin ehdottamaa soveltamisalaa. Komissio hyväksyy myös tarkistukset 6 ja 21, sillä niiden avulla ilmaukset ?markkinoille saattaminen ja/tai käyttöönotto? saadaan johdonmukaisiksi koko direktiivissä. Myös tarkistuksen 1 ensimmäinen osa hyväksytään, sillä se parantaa johdanto-osan kappaleen sanamuotoa.
Komissio ei hyväksy tarkistuksia 4, 5, 12 ja 22, joissa ehdotetaan uudelleen sääntelykomiteaa koskevien säännösten poistamista tai supistamista. Sääntelykomitea on välttämätön, jotta ehdotetun direktiivin teknisten liitteiden tietyt tekniset osat voidaan panna tehokkaasti täytäntöön ja saattaa säännöllisesti ajan tasalle. Näin toimimalla noudatetaan paremman sääntelyn periaatteita.
Toinen tärkeä keskustelunaihe on ollut oikeus hyväksyä tiukempia vaatimuksia kansallisella tasolla. Lisäksi on otettu käsiteltäväksi tarkistuksia, joilla halutaan ottaa käyttöön sisävesialueita koskevat tiukemmat päästörajat yhteisön tasolla.
Komissio ei hyväksy tarkistuksen 1 jälkiosaa eikä tarkistuksia 11 ja 13, koska ne aiheuttaisivat sisämarkkinoiden pirstaloitumista.
Tarkistusten 16-20 ja 24 tarkoituksena on muuttaa komission tulevien toimien laajuutta ja aikataulua. Tarkistuksia ei hyväksytä, koska ne rajoittaisivat komission aloiteoikeutta.
Komissio hyväksyy siis tarkistuksen 1 ensimmäisen osan sekä tarkistukset 6, 14 ja 21. Sitä vastoin komissio ei hyväksy tarkistuksen 1 jälkiosaa eikä tarkistuksia 2, 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 15-20 ja 22-24.
Komissio haluaa työskennellä parlamentin ja neuvoston kanssa löytääkseen ratkaisun, jolla toisaalta varmistetaan korkeatasoinen ympäristönsuojelu ja toisaalta täytetään sisämarkkinoiden asettamat vaatimukset. Kiitän esittelijää ja parlamenttia vaivannäöstä.

Schleicher (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, keskustelimme tänä aamuna kolme tuntia kestävästä kehityksestä. Johannesburgin huippukokouksessa Euroopan unioni puhui maailmanlaajuisen vesialoitteen puolesta. Sen avulla olisi voitava toteuttaa kestävän kehityksen huippukokouksen tavoitteet - puhtaan juomaveden saannin turvaaminen ja perusjätevesihuolto. Vaikka meillä onkin näin korkeat kansainväliset tavoitteet, mitä teemmekään omissa maissamme täällä Euroopassa?
Olemme laatimassa vesistöjen pilaantumista vähentävää lainsäädäntöä, jolla tuetaan vanhentuneen tekniikan käyttöä kaikkein nykyaikaisimmissa laitteissa. Näin käy ainakin, jos ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunnan esittämien tarkistusten vastustajat onnistuvat kumoamaan tarkistukset täysistunnossa. Olen pahoillani siitä, että vastustajiin kuuluu myös esittelijämme, jonka tosin pitäisi edustaa valiokunnan enemmistön kantaa. Valitettavasti näiden uusimman tekniikan vastustajien joukossa on kollegoita myös sellaisista ryhmistä ja maista, jotka yleensä ovat ensimmäisinä puoltamassa vesistöjen ja ympäristön suojelua koskevia aloitteita, mutta eivät voi edetä riittävän pitkälle.
Menkää joskus suuren huvivenesataman huoltoasemalle niin näette, millaisia määriä polttoainetta, dieselpolttoainetta, bensiiniä ja öljyä näiden veneiden säiliöihin pumpataan. Veneen suunnittelusta riippuen huomattava määrä tästä polttoaineesta pääsee pakokaasupäästöjen mukana palamatta suoraan veteen, koska pakoputki on vedenpinnan alapuolella. Epäpuhtaudet kertyvät sisävesiin ja järviin, joita käytetään usein juomaveden lähteinä. Missään muualla ei epäpuhtauksien siirtyminen ole näin laajamittaista, sillä juuri järvillä on usein huomattavan paljon veneitä.
Siksi haluamme tiukentaa kyseisiä vesistöjä koskevia vaatimuksia, eli haluamme tiukemmat raja-arvot huviveneille. Esittelijä Callanan, tekniikka on käytettävissä, ja insinöörinä teidän pitäisi tietää tämä. Pohjoismaisten kollegoidemme perustelut eivät myöskään ole aukottomia, koska nykyiset veneet ovat täysin suojattuja, ja niitä voidaan käyttää niiden käyttöiän loppuun saakka.
Nyt säädettyjä raja-arvoja on noudatettava vasta vuodesta 2005 alkaen uusina markkinoille saatettavien veneiden osalta. Vuoden 2005 jälkeen uuden huviveneen ostaja voi käyttää sitä kaikissa vesistöissä. Siksi pyydänkin pikaista tukeanne tarkistuksille 1, 11 ja 13. Hyväksymällä nämä tarkistukset me eurooppalaiset toteuttaisimme sen, mistä puhuimme Johannesburgissa.
Esittelijä Callanan, olen jo kuullut perustelunne täysistunnossa lähes sana sanalta. Keskustelimme ajoneuvojen raja-arvoista ja uuden tekniikan käyttöön ottamisesta jo lähes 20 vuotta sitten, 1980-luvun puolivälissä, viime vuosisadalla. Kuten nytkin, maanne oli jo silloin ensimmäisenä lyömässä jarruja pohjaan. On hämmästyttävää, ettette kahdessa vuosikymmenessä ole pystyneet parempaan. Uskon, että tulevaisuudessakin elämä riippuu vedestä. Meidän on tehtävä kaikkemme estääksemme vesistöjämme pilaantumasta yhä enemmän.

Myller (PSE).
Arvoisa puhemies, huviveneiden melu- ja pakokaasupäästöjä rajoittava direktiivi lähtee tarpeesta harmonisoida päästöjä EU:n alueella ja tämä lähtee teollisuuden ja huviveneiden valmistajien tarpeesta sekä sisämarkkinoiden parempaan toimintaan pyrkimisestä. Tämän voi käänteisesti nähdä myös niin, kuten komission jäsen Liikanen totesi, että kysymys on myös siitä, että löydämme keinoja parantaa ympäristönsuojelun tasoa. Tällä alalla se on todella erittäin tärkeää, sillä vesistöt, esimerkiksi sisävesistöt, ovat monesti hyvin haavoittuvaisia ja ne ovat myös juomavesivarastoja. Lisäksi huviveneily liittyy vapaa-aikaan, jolloin ihmiset haluavat viettää aikaansa hieman rauhallisimmissa olosuhteissa. Nämä perustelut, joita esitetään vesiensuojelun osalta, ovat siis mielestäni erittäin perusteltuja, ja mitä paremmat päästönormit saamme sitä parempi.
Mutta se lähtökohta, että voitaisiin eritellä päästörajat merialueille ja sisävesialueille, ei missään tapauksessa toimi. Se toimii ehkä joissakin osin Eurooppaa mutta ei sellaisilla alueilla, missä sisävesistöt - järvivedet - ovat suoraan esimerkiksi jokien tai kanavien kautta yhteydessä merialueisiin ja missä kansalaiset harrastavat hyvin paljon veneilyä. On erittäin vaikeaa kertoa ihmisille, että heidän täytyy vaihtaa moottori, kun he tulevat merialueille.
Kannatan siis sitä, että päästörajoitukset ovat mahdollisimman tiukat, mutta tällaisia keinotekoisia rajoituksia ei voida tehdä. Mutta kannatan kyllä erittäin lämpimästi sitä, että kansallisesti, paikallisesti ja alueellisesti on mahdollisuus asettaa tiukempia rajoituksia, koska on aivan selvää, että myös vesialueet ovat hyvin erilaisia eri osissa Eurooppaa. Tietyt alueet tarvitsevat erityistä suojelua sekä melulta että muilta päästöiltä, ja tämä mahdollisuus täytyy olla olemassa
Toinen asia, joka ei liity tähän direktiiviin, mutta joka liittyy veneilyyn ja ympäristöön, ovat kaikki muut päästöt, joita veneilystä syntyy. Tällä tarkoitan roskaamista ja muita oheisongelmia, joita veneily aiheuttaa. Myös tämän tulee olla meidän huolenaiheenamme, kun puhumme ympäristöstä ja veneilystä. Esimerkiksi veneilyalan järjestöille tulisi antaa tehtäväksi informoida ja valistaa omia jäseniään siitä, mitä merkitsee olla hyvä veneilijä, sellainen veneilijä, joka kantaa huolta ympäristöstään. Yhteiskunnan tehtävänä on tietysti sitten järjestää olosuhteet sellaisiksi, että veneilijä voi olla ympäristöstään huolehtiva veneilijä.

Thors (ELDR).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, minulla ei yleensä ole tapana kiittää esittelijöitä heidän tekemästään työstä. Tänään haluan kuitenkin erityisesti kiittää esittelijä Callanania, koska hänen oma ryhmänsä on arvostellut häntä hyvin epäoikeudenmukaisesti. Olen samaa mieltä kuin edellisen puheenvuoron käyttänyt Myller, että esittelijä Callananin työn perustana on realistinen, käytännönläheinen ja järkevä ympäristön huomioon ottaminen. On tärkeää saada ehdotuksia, joiden tavoitteena on meriympäristön parantaminen. Me suomalaiset tiedämme, miten suuri merkitys elävällä merellä on.
Jo siitä lähtien, kun tätä direktiiviä ryhdyttiin laatimaan, ja ainakin vuodesta 1966 alkaen, kun Saksa ja Ruotsi laativat lakiehdotuksensa, kaksi- ja nelitahtimoottoreiden ympäristövaikutukset ovat kehittyneet hyvään suuntaan. Myönteistä kehitystä on tapahtunut ja polttoaineen kulutus on laskenut. Mielestäni purjehtiminen aiheuttaa tässä tapauksessa kuitenkin ympäristölle vähiten haittaa, mutta se onkin jo toinen kysymys.
Aihe on tärkeä meille suomalaisille. Tällä hetkellä parlamentissa on paikalla kolme suomalaista sekä parlamentin jäsen Arvidsson, jota voi pitää melkein suomalaisena. Maissamme on yksi vene jokaista seitsemää asukasta kohden, joten ala on merkittävä työllistäjä.
Ehdotuksen todellisia vaikutuksia on hyvin vaikea mitata. Suomessa tehdyn arvion mukaan esittelijän laatiman ehdotuksen täytäntöönpano vähentäisi Suomen hiilimonoksidipäästöjä 1,8 prosenttia ja hiilivetypäästöjä 4,3 prosenttia. Toisaalta rikkidioksidin ja muiden hiukkaspäästöjen odotetaan pysyvän ennallaan. Ehdotus vähentäisi siis hiilivetypäästöjä hieman ja keventäisi samalla huomattavasti venealaan kohdistuvaa taakkaa.
Toivon, että esittelijän sekä Euroopan kansanpuolueen ryhmän (kristillisdemokraatit) ja Euroopan demokraattien ryhmän tarkistuslauseketta koskeva ehdotus säilyy ennallaan, sillä veneluokkien kehittäminen on tärkeää. Tiedämme, että tämä liittyy jossain määrin niin sanottuihin savolaismallisiin veneisiin, jotka lienevät komission jäsenelle tuttuja.
Toivoin komission jäsenen tukevan myös tarkistusta 22, sillä mielestäni komitea on välttämätön. Nykyisessä direktiivissä on monia veneiden turvallisuutta koskevia teknisiä yksityiskohtia, enkä usko edes paikalla olevien, asiaan hyvin perehtyneiden Euroopan parlamentin jäsenten selviytyvän siitä kunnolla. Käsitykseni mukaan tarkistus 22 on jonkinlainen kompromissi. Tämä on teollisuuden toivomus, eikä pitäisi olla tarpeen viipyä niin pitkään kysymyksissä, jotka edellyttävät komitean käyttöä asiaan liittyvien teknisten näkökohtien vuoksi. Aivan kuten komission jäsen sanoi, tämä on paremman sääntelyn periaatteen mukaista.
Te olette huolissanne Bodenjärvestä ja me olemme huolissamme omista järvistämme ja Itämerestä. Nykyisen lainsäädännön mukaan voimme ja aiomme ottaa käyttöön tiukempia määräyksiä. Niitä voidaan tarvittaessa rajoittaa, esimerkiksi kun on kyse pohjavedestä. Siihen ei kuitenkaan tarvita direktiiviä. Hyväksyessämme ruohonleikkureita ja autoja koskevia direktiivejä otimme käyttöön samat asetukset koko unionissa. Emme tuolloin laatineet eri säännöksiä Itävallan haavoittuvien metsien läpi ajaville autoille. Säädökset pysyvät siis samoina, ja rajoituksia asetetaan myöhemmin autoille esimerkiksi ekopisteillä tai jollain muulla järjestelmällä. Veneiden kanssa tulee menetellä samoin. Kannatan sitä, mitä esittelijä ja edelliset puhujat sanoivat niin kutsutusta taulukosta 1 a.

De Roo (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, olen kotoisin maasta, jossa on runsaasti vesistöjä, ja myös kotini Amsterdamissa on veden äärellä. Voin vakuuttaa, että siellä veneet pitävät kammottavaa meteliä ja niistä tulee hirvittävän paljon pakokaasuja, paljon enemmän kuin autoista. Miksi? Koska viimeisten kymmenen, viidentoista vuoden aikana olemme kehittäneet autoja huomattavasti.
Oikeastaan parannukset ovat tapahtuneet Saksan ja Ruotsin veneteollisuuden aloitteesta. Komissio on hyväksynyt parannuksia, joilla vähennetään melua ja pakokaasuja jonkin verran, mutta valitettavasti emme menneet tarpeeksi pitkälle. Olisimme pystyneet paljon parempaankin, kuten Schleicher jo huomautti. Uutta tekniikkaa on saatavilla, mutta koska sitä ei käytetä, joitakin ympäristön kannalta herkkiä alueita on suojeltava enemmän kuin muita. Kannatan myös sisämarkkinoita, mutta meidän olisi pitänyt käyttää tekniikan mahdollistamia erittäin korkeita standardeja. Toivottavasti tämä toteutetaan tarkistuslausekkeen avulla.
Olen ilahtunut siitä, että esittelijä kannatti tarkistuksiani ja että ryhdymme voiteluöljyjä koskeviin toimiin. Koska hyvin monet veneet vuotavat, veteen pääsee suuria määriä voiteluöljyä. Veteen pääsee myös orgaanista voiteluöljyä, mutta se ei aiheuta ongelmia. Orgaanista voiteluöljyä käytetään esimerkiksi tunnetulla Alpeilla sijaitsevalla järvellä, josta aiemmin oli puhe ja jossa sen käyttö on pakollista. Monissa muissakin tapauksissa se pitäisi tehdä pakolliseksi, tai ainakin sen käyttöä tulisi edistää. Tämän pitäisi olla toteutettavissa yksinkertaisen verokäytännön avulla. Kehotamme jäsenvaltioita harkitsemaan ehdotusta.
Ehdotan, että komissiokin harkitsee ehdotusta direktiivin tarkistuksen yhteydessä, koska silloin voitaisiin valmistaa veneitä, jotka eivät likaisi eivätkä tuottaisi paljonkaan melua tai pakokaasuja. Ne eivät myöskään vuotaisi eivätkä aiheuttaisi kiusallisia öljyläikkiä, jotka ovat paitsi rumia myös vahingoittavat ympäristöä. Kaikista veneistä veteen pääsevän öljyn kokonaismäärä on hirvittävän suuri, eikä vaatisi paljonkaan vaivaa tehdä asialle jotain. Toivon, että komission jäsen on valmis harkitsemaan asiaa perusteellisesti tarkistusprosessin aikana.

Korhola (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, käsittelyssä oleva direktiivi on osa sarjaa, jolla yhteisön lainsäädäntöä muutetaan erilaisten moottorilaitteiden osalta aina ruohonleikkureita myöten vastaamaan parempaa melu- ja pakokaasutasoa. Tältä osin on kiitettävä esittelijä Callanania hyvin tehdystä työstä.
Yhdenmukaistaminen on järkevää ja tarpeen, sillä osa jäsenvaltioista, muun muassa Saksa, Itävalta ja Ruotsi, ovat jo päätyneet tekemään tai suunnittelemaan omaa lainsäädäntöään huviveneiden päästörajoista. Yhtenäistäminen on tarpeen kaupan kannalta, vähintään yhtä tärkeää on kuitenkin saattaa kaikissa jäsenvaltioissa samalle vähimmäistasolle päästöjä koskevat normit; näin saavutetaan ekologisia ja hyvinvointia koskevia hyötyjä.
Esittelijä ei pidä asianmukaisena, että henkilökohtaiseen käyttöön rakennetut alukset kuuluisivat tämän direktiivin piiriin, koska se ei edistäisi markkinoiden harmonisointia. Tämä markkinoita koskeva perustelu varmasti pätee, mutta direktiivin toinen puoli, hyvinvointia koskeva tavoite, jää silloin helposti täyttymättä monen tällaisen itse rakennetun veneen lähiympäristössä asuvan kansalaisen osalta, jos esimerkiksi melurajat saa vapaasti ylittää.
On kuitenkin vähintäänkin arveluttavaa, että sovellettaisiin erilaisia melurajoja ja pakokaasujen päästörajoja sen mukaan, onko vene tarkoitettu sisävesille vai merialueille. Ensiksikin arvostamieni kollegojen Schleicherin, Flemmingin, Wielandin, Emilia Müllerin ja Bernd Langen tekemät tätä tarkoittavat tarkistukset eivät sovellu käytännön elämään, jossa sama alus usein kuljetetaan vesistöstä toiseen - joko maanteitse tai ajamalla se vesistöstä toiseen kanavia tai kanaaleja pitkin. Tämän olen itsekin tehnyt monta kertaa, olen intohimoinen veneilijä. Toiseksi se sopii huonosti yhteen markkinoiden yhtenäistämistä ajatellen: jos tarkistus 13 hyväksytään, on jo venettä valmistettaessa tiedettävä, tuleeko se makean vai suolaisen veden käyttöön..
Kolmanneksi merialueiden ekologinen tila on yhteisön alueella jo valmiiksi niin huono, että perustelu sisävesien herkkyydestä ei kanna: toisinpäin luettuna nämä kollegat nimittäin tulevat sanoneeksi, että kyllä merialueilla voi vähän reilumminkin päästellä, siitä vain! Valitettavasti tämä ei pidä paikkansa.
Mietinnössä todetaan, että herkkien vesien osalta jäsenvaltioiden viranomaiset voivat antaa tätä direktiiviä tiukempia määräyksiä, ja se on mielestäni oikea menettely: jo nyt esimerkiksi kotimaassani on voitu paikallisesti kieltää moottorialusten käyttö tietyillä järvillä, joita on nähty perustelluksi erityisesti suojella.
Suomessa on yli 182 000 järveä. Euroopan sadasta suurjärvestä Suomessa on puolet. Jokia on 647. Rantaviivaa Suomella on 314 000 km eli kahdeksan kertaa maapallon ympärysmitan verran. Tämä luonto on Suomelle sellainen rikkaus, josta olemme jo perinteisesti pitäneet hyvää huolta, eikä siksi ole tarpeen direktiivin tasolla säätää näille vesialueille muita alueita tiukemmasta päästörajasta. Sen sijaan on kiirehdittävä komissiota antamaan ehdotuksia, joilla nyt päätettäviä, kaikille vesialueille yhteisiä päästörajoja entisestään tiukennetaan.

Arvidsson (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, haluan jatkaa siitä, mihin edellinen puhuja lopetti. Ruotsissa ja Suomessa on huomattavasti enemmän järviä kuin muissa EU:n jäsenvaltioissa yhteensä. Maissamme järviä käytetään yleisesti juomaveden lähteinä tai ne ovat hyvin herkkiä luonnonalueita, esimerkiksi lintujen lisääntymisalueita. Herkillä järvillä noudatamme ympäristöä koskevia vaatimuksia rajoittamalla vesiliikennettä. Veneily on esimerkiksi lintujen lisääntymisaikana kielletty tietyillä alueilla.
Ruotsissa ja Suomessa purjehditaan järvillä yleensä rannikkovesipurjehdukseen käytettävillä veneillä. On hyvä, että myös huviveneiden moottoreille asetetaan korkeat ympäristövaatimukset, kuten tässä direktiivissä on tehty. Me ruotsalaiset olemme suomalaisten kollegoidemme kanssa kuitenkin huolissamme siitä, että direktiiviehdotuksella järvipurjehdukseen käytettäville huviveneille voidaan asettaa korkeammat ympäristövaatimukset kuin rannikkovesipurjehdukseen käytettäville. Tällaista EU:n lainsäädäntöä olisi maissamme mahdoton toteuttaa käytännössä. Sen laatijat eivät halua kuunnella ja ottaa huomioon nykytilannetta pohjoisissa jäsenvaltioissa, joissa on tuhansia järviä.
Jos järvillä käytettäville veneille asetetaan oma ympäristöstandardi, meidän pitäisi unohtaa direktiiviehdotuksen varsinainen syy, eli yhtenäismarkkinat. Emme myöskään tällä hetkellä kykene asettamaan korkeampaa ympäristöstandardia järvipurjehdukseen tarkoitetuille huviveneille. Lopputuloksena on, että ihmiset eivät osta veneisiinsä nykyaikaisia, ympäristön kannalta parempia moottoreita. Ehdotus saattaa näyttää hyvältä paperilla, mutta käytännössä se ei toimisi, ja seuraukset olisivat ympäristön kannalta huonot.
Olen tulevaisuudessa halukas nostamaan huviveneiden moottoreiden ympäristöstandardeja koskevia vaatimuksia, mutta vaatimukset olisi määriteltävä realistisesti. Lisäksi siirtymäkaudet olisi sovitettava uuden moottoritekniikan kehittämiseen tarvittavan ajan mukaisiksi. Koska tällaisia tarkistuksia ei ole ehdotettu, ainoa järkevä toimintatapa on, että komissio esittää uudet ympäristövaatimukset tämän direktiivin seuraavan tarkistuksen yhteydessä.
Veneet ovat usein ankkurissa, ja niinpä ympäristöpolitiikallakin on oltava kiinnekohta. Sen on perustuttava todellisuuteen. Ilman kiinnekohtaa ympäristöpolitiikka joutuu tuuliajolle sameisiin vesiin, salakarien keskelle. Tämä puolestaan aiheuttaa vahinkoa ympäristölle.

Rübig (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, direktiivi koskee huviveneisiin tarkoitettujen bensiini- ja dieselmoottoreiden pakokaasu- ja melupäästöjä. Myös autoille on vastaavat säännökset, eikä se todellakaan tarkoita, että jos ne täyttävät kyseiset standardit, niillä voi ajaa missä tahansa.
Nykyään on esimerkiksi määräyksiä, joilla rajoitetaan veneiden määrä järvillä sataan tai jopa kahteen järveä kohti. Huviveneiden käyttö järvillä voidaan kieltää kokonaan. Aikarajoituksilla veneiden käyttö rajoitetaan päivittäin tiettyihin kellonaikoihin Tällä direktiivillä ei siis anneta oikeutta käyttää huviveneitä kaikilla järvillä, kaikkina aikoina ja kaikissa olosuhteissa. Sillä sallitaan ainoastaan veneiden vapaa kauppa ja veneille tarvittavat luvat sekä veneiden käyttäminen hyväksytyillä alueilla.
Euroopan unionissa arvostetaan yhdenmukaistamisen periaatetta, mutta vain siinä tapauksessa, että asetetaan teknisten laitteiden käytön mahdollistavat vähimmäisstandardit. Kuten tiedätte, parlamentti, ja erityisesti teollisuus-, ulkomaankauppa-, tutkimus- ja energiavaliokunta, pitävät vastavuoroisen tunnustamisen periaatetta äärimmäisen tärkeänä. Uskonkin, että tämän direktiivin avulla on mahdollista tehdä veneily luvanvaraiseksi.
Mielestämme on erittäin myönteistä, että Euroopan unionissa otetaan tässä yhteydessä käyttöön huomattavasti korkeammat yleiset standardit. Tämä vaikuttaisi automaattisesti myös markkinoihin, sillä korkeampien standardien myötä jäsenvaltioiden vesillä olisi lupa käyttää useampia veneitä. Jos standardit ovat hyvin alhaiset, jäsenvaltiot ottavat todennäköisesti ohjat käsiinsä kieltämällä huviveneiden käytön tietyillä järvillä kokonaan tai asettamalla aikarajoituksia, jolloin veneily olisi sallittua esimerkiksi vain touko- tai kesäkuussa.
Lisätoimien toteuttaminen on siis mahdollista. Juuri tästä syystä on välttämätöntä, että yksittäiset veneilijät saadaan moottoriveneajokorttiin vaadittavan koulutuksen kautta ymmärtämään ympäristö- ja meluongelmat sekä pakokaasupäästöjen aiheuttamat ongelmat. Asiasta on annettu lukemattomia säädöksiä, ja ne ovat tietenkin kussakin maassa hyvin tärkeitä. Meidän on tarkkailtava direktiivin kehitystä tulevaisuudessa, koska on kaikkien etujen mukaista, että ympäristöä koskevat määräykset ovat mahdollisimman hyviä, tarkkoja ja kestäviä. Tästä koko parlamentti on yhtä mieltä. Myös huviveneilyn harrastajat ovat innokkaita saamaan parhaita mahdollisia veneitä, joten uuteen venesukupolveen siirtyminen on varmasti kaikkien etujen mukaista.

Puhemies.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 12.00.

Puhemies.
Esityslistalla on seuraavana keskustelu Euroopan kansanpuolueen ryhmän (kristillisdemokraatit) ja Euroopan demokraattien ryhmän suullisesta kysymyksestä komissiolle tavaramerkkioikeuksien muuttamisesta (B5-0491/02).

Bolkestein
Arvoisa puhemies, aloitan ilmaisemalla pettymykseni siitä, että tämän kysymyksen laatineet henkilöt eivät ole paikalla. Haluan siitä huolimatta vastata kysymykseen, jotta asiasta saataisiin edes merkintä pöytäkirjaan ja myös siksi, että muut paikalla olevat parlamentin jäsenet saattavat olla kiinnostuneita komission vastauksesta.
Ensinnäkin kiitän parlamentin jäseniä kiinnostuksesta tätä tärkeää asiaa kohtaan. Kysehän on tavaramerkkioikeuksien sammumisesta, joko kansainvälisesti tai ainoastaan Euroopassa.
Edellisen kerran keskustelimme tästä aiheesta lähes tasan vuosi sitten, 2. lokakuuta 2001. Kuten parlamentin jäsenet saattavat kyseisten keskustelujen perusteella tietää, komissio ryhtyi laatimaan parlamentille selvitystä aiheesta tämän vuoden loppuun mennessä.
Kuten edellisessä keskustelussamme mainitsin, en aio ryhtyä tarkastelemaan uudelleen komission jo tutkimia kysymyksiä. Viime vuoden kokouksessa selitin lisäksi, että komissio harkitsisi uudelleen päätöstään olla ehdottamatta muutosta EU:n nykyiseen oikeuksien sammumista koskevaan järjestelmään ainoastaan, jos sitä voidaan perustella uusilla kehitystuloksilla. Tähän mennessä uusia tuloksia ei ole saatu.
Sitten vielä eräs seikka, joka liittyy erityisesti kysymyksen laatineiden parlamentin jäsenten kysymyksiin. Sanoin viime vuonna, että komissio tutkisi ainoastaan mahdolliset tavaramerkkioikeuksien väärinkäyttöä koskevat tapaukset ja erityisesti - mutta ei ainoastaan - kilpailuun liittyvät näkökohdat.
Haluan korostaa parlamentin jäsenille, että komissio on toiminut täysin viime vuoden lokakuun 2. päivänä tekemieni sitoumusten mukaisesti.
Lisäksi yksikköni lähettivät tämän vuoden heinäkuussa kyselyitä yli 60 yritykseen sekä lukuisia pk-yrityksiä edustavaan organisaatioon. Näihin kuului sekä rinnakkaismyyjiä että tavaramerkin haltijoita, joita tavaramerkkituotteiden myynnin vääränlainen rajoittaminen yhteisössä saattaisi eniten uhata.
Kun tutkimuksen tulokset yhdistetään muiden komission yksiköiden, ja erityisesti kilpailun pääosaston, kanssa parhaillaan käymiimme neuvotteluihin, meidän pitäisi saada selkeä kuva siitä, käyttävätkö oikeuksien haltijat todellisuudessa tavaramerkkioikeuksia väärin häiritäkseen laillista kaupankäyntiä. Kuten edellisessä kokouksessamme luvattiin, selvitys toimitetaan parlamentille tämän vuoden loppuun mennessä.
Tämä oli vastaukseni kysymykseen. Olen erittäin kiinnostunut kuulemaan parlamentin jäsenten mielipiteen asiasta.

Mayer, Hans-Peter (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, aluksi pyydän anteeksi myöhästymistäni. Auto, jonka oli tarkoitus hakea minut, tuli puoli tuntia sovittua myöhemmin. Siksi kuulin valitettavasti vain osan puheestanne. Ehdin kuitenkin kuulla pääkohdat. Arvoisa komission jäsen, valiokunta ja parlamentti eivät todellakaan ole ottaneet asiaa esille kevein perustein tai huvin vuoksi, vaan koska konsulttiyhtiö Neran tutkimus, johon te tukeudutte, ei mielestämme ole riittävän vahva perusta tällaisten päätösten tekemiselle. Kyseessä ovat jokapäiväiset tuotteet, kuten esimerkiksi farmarit, paidat, poolopaidat ja lenkkitossut, joita ostavat kaikki, etenkin vähemmän ansaitseva väestönosa. Tärkein perusteemme voidaan osoittaa ilman Neran tutkimustakin: EU:n ulkopuolella näitä tuotteita myyvät todistettavasti samat merkkituotteiden valmistajat samojen laatustandardien mukaisesti puoleen hintaan tai jopa halvemmalla. Tämä on eräs syy.
Toinen syy on, että mielestämme tavaramerkkioikeuden tarkoitus ei ole eristää markkinoita niin, että erilaiset hintajärjestelmät EU:ssa ja sen ulkopuolella ovat mahdollisia, varsinkaan kalliimmat hinnat EU:ssa ja kohtuullisemmat sen ulkopuolella. Mielestämme kysymys liittyy pikemminkin kilpailuun kuin tavaramerkkioikeuteen. Tavaramerkkioikeuden tehtävä on nimetä, kuvata ja luokitella yksiselitteisesti valmistaja, tuotemerkki ja tuote sekä antaa joitakin oikeuksia tavaramerkin haltijalle. Nämä oikeudet ovat perusteltuja, ja teemme kaiken voitavamme niiden puolustamiseksi.
Tavaramerkkioikeuksien sammuminen on kuitenkin täysin eri asia. Saksassa kansainvälinen oikeuksien sammuminen oli käytössä noin sadan vuoden ajan tavaramerkkien tulon jälkeen. Kansainväliseen sammumiseen perustuvan järjestelmän avulla Saksassa saavutettiin talousihme, huomattava kasvu ja sen lisäksi paljon muutakin. Viimeiset viisi vuotta, jotka eurooppalainen tavaramerkkioikeus on ollut käytössä, olemme panneet merkille kaksoishinnoittelujärjestelmän ja havainneet yritysten valitsevan mieluiten tavaramerkkioikeuden, koska omien oikeuksien puolustaminen on paljon helpompaa sen kuin muiden oikeuskäytäntöjen mukaisesti. Muut käytännöt, kuten suunnitteluun, patenttiin ja tekijänoikeuksiin liittyvät oikeudet ovat tällä hetkellä tuotekohtaisia, jolloin oman tapauksen käsittely on vaikeampaa. Tämä yksin riittää syyksi. Tavaramerkkioikeus ei myöskään voi viime kädessä mennä kilpailulainsäännön edelle. Siksi esitimme nämä kysymykset. Siksi pyysimme, ettei komissio tukeutuisi Neran tutkimukseen, vaan tutkisi itse näitä erityiskysymyksiä ja vastaisi sen perusteella.
Tavaramerkkioikeudesta viimeksi käymiemme keskustelujen jälkeen on noussut esiin toinenkin kysymys, joka koskee Internetissä käytävää kauppaa. Internetissä ei tietenkään ole mitään pahaa, vaan me tuemme sitä. Sen sijaan se, että joku tekee ostoksen EU:n ulkopuolella ja myyjä toimittaa tavarat EU:hun, on ristiriidassa nykyisen tavaramerkkioikeuden kanssa. Tämä ei myöskään voi olla tavaramerkkioikeuden tarkoitus. Kehotamme jälleen kerran komissiota tutkimaan lisää näitä muutamia kysymyksiä ja tiedottamaan parlamentille tuloksista sen sijaan, että se viittaisi Neran tutkimukseen, jossa ei mielestämme käsitellä näitä ongelmia.

Fourtou (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, vaikka hyväksyinkin Mayerin mietinnön, olin jokseenkin yllättynyt komissiolle esitetystä kysymystä, sillä näiden tutkimusten suorittamiseen määrättyä aikataulua ei noudatettu. Lisäksi olen vakuuttunut, että siirtyminen yhteisön laajuisesta tavaramerkkioikeuksien sammumisesta kansainväliseen sammumiseen voisi vaikuttaa kielteisesti sekä taloudellisiin että oikeudellisiin näkökohtiin. Neran ja Economist Intelligence Unitin tekemät tutkimukset eivät osoittaneet, että kansainvälisellä oikeuksien sammumisen järjestelmällä olisi pitkäaikaisia vaikutuksia kuluttajahintoihin. 
Kuluttaja ei hyötyisi kyseisestä muutoksesta. Evening Standard -lehdessä äskettäin, 4. syyskuuta, julkaistun artikkelin mukaan Tesco, joka tunnetusti kannattaa kansainvälistä oikeuksien sammumisen järjestelmää, ei ole siirtänyt rinnakkaistuonnilla saatuja huomattavia säästöjä kuluttajien hyväksi.
Mikäli haluamme hyväksyä kansainvälisen oikeuksien sammumisen, meidän on muutettava vuonna 1988 annetun direktiivin lisäksi myös vuonna 1993 annettu asetus, jolla otettiin käyttöön yhteisön tavaramerkki ja säädettiin oikeuksien sammumisesta yhteisössä. Olisi käsittämätöntä, että kansainvälisen sammumisen periaate koskisi kansallista tavaramerkkiä, mutta yhteisön tavaramerkki vapautettaisiin siitä. Tällainen ratkaisu tietäisi varmasti loppua kansallisille tavaramerkeille, jotka ovat hyvin arvostettuja jäsenvaltioissa ja joita tarvitaan liiketoiminnassa. Ne ovat välttämättömiä erityisesti pk-yrityksille, sillä koko EU:n alueella voimassa oleva suoja on niiden mielestä usein tarpeeton ja kallis.
Maailmanlaajuistumisen lisääntyessä meidän on vahvistettava Euroopan unionin taloudellista merkitystä entisestään toteuttamalla yhtenäismarkkinat ja arvostamalla luovuuttamme. Myöskään Yhdysvallat tai Japani eivät ole ottaneet käyttöön kansainvälistä tavaramerkkioikeuksien sammumista. Jos Euroopan unioni päättäisi yksipuolisesti siirtyä kyseiseen oikeusjärjestelmään, se vääristäisi Euroopan unionin ja kolmansien maiden välistä kilpailua. Tavaramerkkisuojalla on ratkaiseva merkitys Euroopan talouden ja kuluttajien turvallisuuden kannalta. Tavaramerkki on tae tuotteen aitoudesta ja laadusta. Nykyisen järjestelmän avulla voimme myös suojautua paremmin väärennöksiltä. Rinnakkaistuonnissa väärennösten vaara on suuri, sillä siinä ovat käytössä samat kanavat kuin piraattituotteilla ja väärennöksillä.
Mayer esitti kysymyksen, mutta minulla on mielessäni toinen, uskoakseni ratkaiseva kysymys. Miksi Euroopan unioni ei vielä ole allekirjoittanut Madridin pöytäkirjaa, jonka avulla voisimme toteuttaa yhtenäisen, tehokkaan, maailmanlaajuisen ja avoimen tavaramerkkisuojajärjestelmän? Toivonkin hartaasti, että Euroopan unioni allekirjoittaisi kyseisen pöytäkirjan.

Berenguer Fuster (PSE).
Arvoisa puhemies, onnittelen aluksi kysymyksen esittänyttä ryhmää ja erityisesti Mayeria, sillä kysymys on hyvin ajankohtainen. Kiitän myös komission jäsentä vastauksesta.
Vaikka Euroopan parlamentin viimevuotisessa päätöslauselmassa mainittu aikaraja ei olekaan vielä umpeutunut, uskon, että parlamentin jäseninä velvollisuutemme on valvoa sitä, pysytellä ajan tasalla ja jatkaa keskustelua.
Kuten viime vuonna Mayerin mietinnöstä käydyn keskustelun aikana, olemme tänäänkin voineet edellisistä puheenvuoroista todeta, että laajan enemmistön kannan saavuttaminen tässä arkaluontoisessa kysymyksessä tuottaa vaikeuksia sekä täällä parlamentissa että yhteiskunnassa.
Mielestäni ongelmia ei aiheuta niinkään tavaramerkkidirektiivi, vaan asiassa Silhouette annetussa tuomiossa esitetty tulkinta tavaramerkkidirektiivin 7 artiklasta. Ennen kyseistä tuomiota kansainvälinen oikeuksien sammumisen periaate oli sallittu joissakin maissa joko lainsäädännöllä, kuten Ruotsissa, tai oikeuskäytännöllä, kuten Espanjassa. Tuomion jälkeen kyseinen periaate kiellettiin selkeästi.
Vaikka monien edut menevät asiassa ristiin, kuluttajien eduista on kuitenkin huolehdittava. On mahdotonta ajatella, etteivät eurooppalaiset kuluttajat voisi hankkia tuotteita halvemmalla siksi, että tavaramerkkioikeutta kohtuuttomasti tulkitsemalla ylitetään periaate, jonka mukaan tavaramerkin tarkoitus on ainoastaan osoittaa tuotteen alkuperä.
Joidenkin mietintöjen mukaan kysymys voidaan ratkaista yksinomaan soveltamalla perustamissopimuksen kilpailusääntöjä. Tämä ei kuitenkaan tule kysymykseen yksinkertaisesti siksi, että hallitsevan aseman väärinkäyttö koskee ainoastaan niitä, jotka ovat hallitsevassa asemassa tietyillä huomattavilla markkinoilla. Tiedämme, että tämän tyyppisten tavaramerkillä suojattujen tuotteiden kohdalla on hyvin epätodennäköistä, että asema voitaisiin tavaramerkin perusteella luokitella hallitsevaksi.
Odotamme vielä komission pyytämiä selvityksiä. Tähän mennessä se on maininnut Neran tekemän selvityksen, jossa vakuutettiin, että kansainvälisen oikeuksien sammumisen hyväksyminen ei vaikuttaisi hintoihin enempää kuin kaksi prosenttia. En ole samaa mieltä tästä johtopäätöksestä. Vaikka henkilökohtaisilla kokemuksilla ei ole suurta painoarvoa, voin mainita lukemattomia esimerkkejä siitä, miten tuotteita voitiin muissa maissa tai omassa maassani myydä huomattavasti halvemmalla silloin, kun kansainvälinen oikeuksien sammuminen oli sallittu. Asiassa Silhouette annetun tuomion jälkeen näitä tuotteita on saatavilla vain virallisten jakeluverkostojen kautta ja huomattavasti kalliimmalla.
Neran tekemän selvityksen suhteen komissio on epäilemättä tietoinen siitä, että Ruotsin kilpailuviranomaisen tekemän tutkimuksen johtopäätökset eroavat huomattavasti Neran selvityksessä esitetyistä ja Fourtoun tänään esittämistä johtopäätöksistä.
Mielestäni onkin aika kehottaa komissiota esittämään selvitys, kuten Euroopan parlamentti aiemmin pyysi. Uskon, että meillä on jälleen tilaisuus jatkaa tätä keskustelua komission esitettyä selvityksensä.

Harbour (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, haluan palauttaa komission jäsenen Bolkesteinin mieleen edellisen istuntojakson, jolloin keskustelimme myynninedistämisestä. Hän saattaa muistaa, että onnittelin häntä, koska hän oli kirjoittanut lehteen artikkelin, jossa hän onnitteli parlamenttia sisämarkkinoiden pelastamisesta.
Siksi olenkin hieman pettynyt, kun hän seuraavalla istuntojaksolla on omaksunut niin varovaisen kannan näinkin keskeisessä sisämarkkinoita koskevassa kysymyksessä. Emme nyt puhu Euroopan yhtenäismarkkinoista, vaan maailmanlaajuisista markkinoista ja kuluttajien mahdollisuudesta maksaa vähemmän samanlaisista tuotteista, jotka saatetaan markkinoille täysin laillisesti Euroopan unionin ulkopuolella ja tuodaan sen jälkeen unioniin.
Haluan muistuttaa Bolkesteinille, että kyse on hyvin vanhasta lainsäädännöstä, minkä hän huolellisesti vältti vastauksessaan mainitsemasta. Alkuperäisen tavaramerkkidirektiivin tarkoitus oli todellakin suojata tavaramerkkejä ja varmistaa kuluttajien luottamus siihen, että he tiesivät mitä ostivat. Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen myöhemmin käsittelemien tapausten perusteella direktiivistä ollaan kuitenkin tekemässä keinoa, jolla tavaramerkin haltijat voivat suojella tuotemerkkiään tai oletettavasti suojella tuotemerkkiään ja valtuutettua jakeluorganisaatiotaan, pääasiassa pitämällä hinnat keinotekoisesti korkeampina.
Bolkestein kysyi meiltä aivan oikeutetusti, mikä on muuttunut. Minäpä kerron hänelle. Ensinnäkin kuluttajat ovat yhä ärtyneempiä siitä, että he eivät mielestään kykene toimimaan perusoikeuksiensa mukaisesti. Moottoriajoneuvojen myyntiä ja huoltoa koskevan lainsäädännön täydellisen uudistamisen yhteydessä komission jäsen Monti mainitsi aivan oikeutetusti kuluttajien painostuksen. Mitä tästä on seurannut? Uudistuksella on luotu avoin jakelujärjestelmä koko Euroopan unioniin. Autoja saa tuoda rajojen yli paljon vapaammin kuin ennen, ja eri markkinoiden vaihtelevat hinnat lähentyvät selvästi toisiaan.
Miksi siis tässä kysymyksessä pitäisi toimia toisin? Olen eri mieltä kollegani Fourtoun kanssa. Kyse ei ole väärentämisestä tai muustakaan petollisesta. Väärennettyjä tuotemerkkejä on niin paljon varmastikin siksi, ettei aitoja tuotemerkkejä voida myydä sillä hinnalla, jolla kuluttajat haluavat ostaa. Kyseessä on kehäpäätelmä. Toivottavasti Bolkestein saa tilaamastaan heinäkuun selvityksestä käytettävissä olevat tiedot ja voi noudattaa joulukuun lopuksi sovittua määräaikaa, jota pyysimme häntä noudattamaan. Tämä on tarpeen, jotta voimme muodostaa järkevän ja tasapainoisen näkemyksen, jossa ei katsota taaksepäin, vaan otetaan huomioon kaikki tosiasiat kuluttajien edun mukaisesti. Meidän on yhdessä komission jäsenen kanssa jatkettava työtämme todellisten yhtenäismarkkinoiden luomiseksi kuluttajille.
Toivon hänen tänä iltana vakuuttavan meidät siitä, että hän on valmis luopumaan liian varovaisesta kannastaan ja ryhtyy yhdessä meidän kanssamme ajamaan eurooppalaisten kuluttajien etuja.

Bolkestein
Kiitän parlamentin jäseniä, jotka ovat laajasti puolustaneet näkemyksiään tässä asiassa.
Aloitan parlamentin jäsen Harbourista, joka omaan kaunopuheiseen tapaansa tähdensi komissiolle, että on välttämätöntä siirtyä kansainväliseen tunnustamiseen. Loppupäätelmissään hän sanoi haluavansa komission, ja erityisesti minun, huolehtivan siitä, että kuluttajat saavat ne edut, joihin heillä hänen mielestään on oikeus, jotta todelliset yhtenäismarkkinat voidaan muodostaa. Haluan huomauttaa Harbourille, että yhtenäismarkkinat on jo toteutettu. Ne rajoittuvat Euroopan unioniin, eikä niiden ole tarkoitus olla maailmanlaajuiset.
Komissio on tietoinen siitä, että kuluttajat hyötyvät alhaisemmista hinnoista. Se on itsestään selvää. Komissio on erittäin halukas huolehtimaan siitä, että kuluttajat hyötyvät mahdollisimman alhaisista hinnoista. He eivät kuitenkaan ole ainoita asianosaisia. Kuluttajien lisäksi muillakin on etuja valvottavanaan. Asia koskee myös tuottajia ja erityisesti tavaramerkkien haltijoita. Aivan kuten kuluttajilla on oikeus niin alhaisiin hintoihin kuin taloudellisesti on mahdollista, myös tavaramerkkituotteiden valmistajat haluavat, ja heillä on oikeus, saada suojelua tavaramerkeilleen. Suoja ei kuitenkaan voi olla rajaton. Tästä johtuu tavaramerkkioikeuksien sammuminen Euroopan unionissa. Sekä kuluttajien että tuottajien etujen tulisi olla tasapainossa, ja komissio uskoo edelleen, että tuo tasapaino saadaan aikaan eurooppalaisella oikeuksien sammumisella. Komissio ei ole muuttanut mieltään sen jälkeen, kun aiheesta keskusteltiin viimeksi vuosi sitten.
Hyväksyn Mayerin anteeksipyynnön. Hänen mukaansa tutkimukset eivät ole riittävän laadukkaita. En ole hänen kanssaan samaa mieltä. En käsitä, miksei Neran tekemä tutkimus olisi riittävän laadukas. Neran tutkimuksessa todetaan, että siirtyminen eurooppalaisesta oikeuksien sammumisesta kansainväliseen sammumiseen ei vaikuttaisi hintoihin paljoakaan. Tämä on hyvin tiedossa, koska tutkimus on saatavilla. Mayer ehkä tietää, että hänen maassaan, Saksassa, oli aiemmin voimassa kansainvälinen oikeuksien sammumisen järjestelmä. Euroopan unionin vuoksi Saksassa hyväksyttiin toimintaperiaate, jolla siirryttiin kansainvälisestä oikeuksien sammumisesta eurooppalaiseen oikeuksien sammumiseen. Tuolloin väitettiin, että tiettyjen ylellisyystavaroiden valmistajien oli nostettava hintojaan, mutta kuulimme kyseisiltä valmistajilta, että he olivat todellisuudessa laskeneet hintojaan. Tuossa nimenomaisessa tapauksessa kansainvälinen oikeuksien sammuminen ei alentanut hintoja enempää kuin eurooppalainen oikeuksien sammuminen, päinvastoin.
Mayerilla on ehkä mielessään Yhdistyneen kuningaskunnan ja Ruotsin hallitusten kaksi vuotta sitten tekemät tutkimukset. Noista sinänsä mielenkiintoisista tutkimuksista ilmeni, että Euroopan unioniin kuuluvien valtioiden hinnoissa on suuria eroja. Eniten huomiotani kiinnitti 40 prosentin ero Ruotsissa ja Saksassa myytyjen elektroniikkalaitteiden hinnoissa. Maat ovat melkein naapureita niiden välissä olevaa vesialuetta lukuun ottamatta. Kuitenkin 40 prosentin ero hinnoissa osoittaa, että sisämarkkinat eivät toimi niin kuin pitäisi. Jos ne toimisivat, hintojen tulisi suhteutua todellisiin kustannuksiin, kuten kuljetus- ja jakelukustannuksiin. Mutta 40 prosentin ero osoittaa, että hintoihin vaikuttavat muutkin tekijät. Kyseinen hintaero on paljon suurempi kuin ne erot, jotka tulevat esille ja joista keskustellaan vertailtaessa kansainvälistä ja eurooppalaista oikeuksien sammumista. Pelkäänkin, että tutkimukset, joista komissio on tietoinen - komissio on itse tilannut Neran tutkimuksen - eivät tue näkemystä, että kansainvälinen oikeuksien sammuminen alentaisi hintoja. Tämä ei kuitenkaan liity siihen, mitä sanoin aiemmin tavaramerkkien oikeudenhaltijoiden oikeudesta asianmukaiseen suojaan. Ei rajattomaan, mutta kuitenkin perusteltuun.
Kiitän suuresti Fourtouta hänen tuestaan Neran tekemälle tutkimukselle. Hän mainitsi Yhdysvallat ja Japanin. Komissio tukee hänen näkemystään. Hänen Madridin pöytäkirjaa koskevaan kysymykseensä minun on vastattava, että asiasta päättää neuvosto. Komissio voi ainoastaan odottaa, että neuvosto tekee myönteisen päätöksen asiassa.
Toistan vielä, että selvityksessä käsitellään tavaramerkkien väärinkäyttöön liittyviä kysymyksiä. Kuten sanoin, komissio on lähettänyt yrityksille ja tuomioistuimille 60 kirjettä, joissa se pyytää todisteita tavaramerkkioikeuksien väärinkäytöstä. Vastausten tulee olla perillä syyskuun loppuun mennessä. Emme ole vielä saaneet kaikkia vastauksia ja odotamme niiden saapumista. Analysoimme vastaukset, ja ne sisällytetään selvitykseen, jonka on määrä valmistua joulukuun lopussa. Vakuutan, että parlamentti saa selvityksen joulukuun lopussa.
Lopuksi haluan korostaa, että komissio käsittelee tätä kysymystä avoimin mielin. Vain ne, joilla ei ole ideoita, eivät koskaan muuta niitä. Komissiolla on runsaasti ideoita, ja se suhtautuu asioihin avoimesti. Se on aina halukas harkitsemaan asioita uudelleen. Kuten vuosi sitten sanoin, ongelmana on pikemminkin se, ettei ole ratkaisevia todisteita, jotka osoittaisivat, että on edullisempaa valita kansainvälinen oikeuksien sammuminen kuin eurooppalainen oikeuksien sammuminen. Mielestäni komission ei pidä muuttaa toimintatapaansa, ellei voida selvästi osoittaa, että siitä on hyötyä.
Päätän vastaukseni näihin huomautuksiin, jotka päättävät tämän keskustelun. Toistan vielä, että selvitys on valmis joulukuun lopussa. Odotan näkemysten vaihdon parlamentin kanssa jatkuvan, kunhan parlamentti on saanut selvityksen.

Puhemies.
Keskustelu on päättynyt.
(Istunto päättyi klo 10.35.)

Lund ja Thorning-Schmidt (PSE)
 - (DA) Euroopan parlamentin tanskalaiset sosiaalidemokraatit ovat tänään äänestäneet Santinin mietinnön (A5-0312/2002) puolesta. Olemme yhtä mieltä siitä, että EU:n olisi asetettava oikeusapua jne. koskevat vähimmäisvaatimukset. Olemme kuitenkin tietoisia siitä, että direktiivi kuuluu Euroopan yhteisön perustamissopimuksen neljännen osaston soveltamisalaan eikä sitä sovelleta Tanskaan, ks. Tanskan asemaa koskeva pöytäkirja.

