Konsuliviranomaisten antama suojelu Euroopan unionin kansalaisille kolmansissa maissa (keskustelu) 
Puhemies
(ES) Esityslistalla on seuraavana neuvoston ja komission julkilausumat konsuliviranomaisten antamasta suojelusta Euroopan unionin kansalaisille kolmansissa maissa.
Alexandr Vondra
neuvoston puheenjohtaja. - (EN) Arvoisa puhemies, konsuliviranomaisten antamaa suojelua koskeva keskustelu on jälleen kerran ajankohtainen. Muutamien viime vuosien aikana sattuneet tapaukset ovat korostaneet EU:n jäsenvaltioiden konsuliviranomaisten keskinäisen yhteistyön merkitystä. Vuoden 2006 tapahtumat Libanonissa ja Tšadissa sekä Mumbain viimeaikaiset järkyttävät tapahtumat ovat kaikki osoittaneet, että EU:n kansalaisiin kohdistuu ulkomaanmatkoilla yhä enemmän riskejä. Riskien määrä kasvaa entisestään, kun yhä useammat ihmiset hyödyntävät halpoja matkoja vieraillakseen kaukaisissa maanosissa.
Näin ollen jäsenvaltioiden välinen yhteistyö tällä alalla on tärkeää. Sen avulla parannetaan palvelua ja konsuliviranomaisten antaman avun tasoa. Tästä on välitöntä hyötyä EU:n kansalaisille.
Tämän yhteistyön perustana ovat perustamissopimukset. Siteeraan perustamissopimuksen 20 artiklaa, jossa todetaan selvästi seuraavaa: "Jokainen unionin kansalainen saa kolmannen maan alueella, jossa jäsenvaltiolla, jonka kansalainen hän on, ei ole edustusta, suojelua minkä tahansa jäsenvaltion diplomaatti- ja konsuliviranomaisilta samoin edellytyksin kuin kyseisen jäsenvaltion omat kansalaiset. Jäsenvaltiot vahvistavat tarpeelliset säännöt keskenään ja aloittavat tällaisen suojelun turvaamiseksi tarvittavat kansainväliset neuvottelut."
Kyseisessä artiklassa mainitut säännöt on vahvistettu vuonna 1995 tehdyssä päätöksessä. Siinä täsmennetään, että kolmannen maan alueella apua voidaan pyytää muulta kuin omalta jäsenvaltiolta sillä edellytyksellä, että kyseisessä kolmannessa maassa ei ole pysyvää käytettävissä olevaa edustustoa eikä toimivaltaista, tavoitettavissa olevaa kunniakonsulia.
Käytännössä tämä tarkoittaa, että konsulin, jolta toisen jäsenvaltion kansalainen pyytää apua, olisi kieltäydyttävä avunannosta, jos myös kyseisen kansalaisen jäsenvaltion viranomaisilla (konsulaatti tai suurlähetystö) on edustusto maassa.
Vuonna 1995 tehty päätös on jäsenvaltioiden välinen ja osoittaa, että konsuliviranomaisten antama apu ja suojelu ovat yksinomaan jäsenvaltioiden vastuulla ja että konsulisuhteissa noudatetaan pääasiassa konsulisuhteita koskevaa Wienin yleissopimusta.
Tämän alan yhteistyötä koskevissa säännöissä otetaan myös huomioon, että käsitys konsuliviranomaisten antamasta avusta ja suojelusta vaihtelee eri jäsenvaltioissa. Toisissa jäsenvaltioissa sitä esimerkiksi pidetään kaikkien kansalaisten perusoikeutena, toisissa taas valtion tarjoamana palveluna. Siksi perustamissopimuksessa viitataan suojelun "saamiseen" ("entitlement") konsuliviranomaisilta eikä "oikeuteen" ("right").
Vuonna 2000 tapahtuneen Jolon kriisin jälkeen konsuliyhteistyötä on kehitetty pidemmälle sisällyttämällä siihen kriisinhallintanäkökohtia. Yhdysvalloissa tehdyt terrori-iskut osoittivat, että jopa kolmansien maiden, joilla on korkeatasoinen infrastruktuuri, voi olla vaikeaa selviytyä ääriolosuhteissa.
Näin ollen jäsenvaltiot laativat ohjeet tällaisten kriisien hoitamista varten. Vaikka ne eivät ole sitovat, niitä on käytetty tehokkaasti useissa yhteyksissä ja hiottu saatujen kokemusten perusteella.
Neuvosto on hiljattain kehittänyt "johtavan valtion" käsitteen. Tämä tarkoittaa, että vakavan välikohtauksen sattuessa etenkin sellaisessa valtiossa, jossa vain harvoilla jäsenvaltioilla on edustusto, yksi tai kaksi jäsenvaltiota voi johtaa suojeluun ja evakuointiin liittyviä koordinointitoimia.
Yhteistyösuhteita on tiivistetty myös joihinkin kolmansiin maihin, kuten Yhdysvaltoihin, jonka kanssa EU neuvottelee vuosittain konsuliasioista. Myös Norja, Sveitsi ja Kanada ovat tehneet yhteistyötä EU:n kanssa erityistilanteissa, esimerkiksi Libanonin, Tšadin ja Mumbain kriisien aikana.
Myös komission ja neuvoston sihteeristöt osallistuvat EU:n konsuliviranomaisten yhteistyöhön. Useita vuosia sitten neuvoston sihteeristö perusti konsuliviranomaisten tietojenvaihtoa varten suojatun internetfoorumin, jonka kautta viranomaiset esimerkiksi päivittävät matkustusohjeita. Neuvosto on myös antanut jäsenvaltioiden käyttöön korkeatasoisen teleneuvottelujärjestelmän, joka on ollut yleisesti käytössä konsuliviranomaisten hoitamissa kriisitilanteissa.
Kolmisen vuotta sitten perustettiin tietojenvaihtoon ja poliittisen toiminnan koordinointiin EU:ssa tarkoitettu foorumi. Foorumia kutsutaan EU:n hätätila- ja kriisinkoordinointijärjestelyiksi (CCA). CCA:ssa on kaksi pääasiallista toimijaa: ensinnäkin neuvoston puheenjohtajavaltio, joka neuvoston sihteeristön ja komission avustamana päättää CCA:n käyttöönotosta, ja toiseksi Coreper II eli "toimintafoorumi", joka vastaa jäsenvaltioiden toiminnan yhteensovittamisesta ja niiden päätösten valmistelusta, joita EU:ssa saatetaan joutua tekemään.
Tärkein työväline on neuvoston sihteeristön johtama Euroopan unionin yhteinen tilannekeskus (EU-SITCEN). EU-SITCEN tarjoaa logistiikka- ja tietotukea.
Lisäksi peräkkäiset puheenjohtajavaltiot ovat järjestäneet säännöllisesti konsuliviranomaisten kriisinhallintatoimia koskevia harjoituksia, jotka ovat osoittautuneet erittäin hyödyllisiksi. Vuoden 2008 lopussa käynnistettiin konsuliviranomaisten eurooppalainen koulutusohjelma, jonka tavoitteena on kehittää sekä pääkaupungeissa että kentällä toimivien konsuliviranomaisten välistä yhteistyötä. Konsulipalvelujen sijoittaminen samoihin tiloihin on myös harkinnassa.
Varmasti enemmänkin voitaisiin tehdä. Monista asioista, kuten vankilaoloista, vanhempien tekemistä lapsikaappauksista ja konsuliviranomaisten tiedotuksesta, neuvotellaan säännöllisesti. On kuitenkin hyväksyttävä se tosiasia, että samalla kun kansalaisten odotukset ja vaatimukset jatkuvasti lisääntyvät, konsuliviranomaisten resurssit ovat aina niukat. Konsuliviranomaisten välisen yhteistyön kehittämistoimiin ei aina varata riittävästi kansallisia määrärahoja. Tämän yhtälön ratkaisemisessa riittää edelleen haastetta.
Kokemukset osoittavat, että konsuliviranomaisten yhteistyötä arvostetaan, ja useissa tapauksissa voimme olla tyytyväisiä tuloksiin. Yli 20 000 EU:n kansalaisen onnistunut evakuointi Libanonista vuonna 2006 on vain yksi esimerkki. Puheenjohtajavaltio on sitoutunut jatkamaan tätä työtä, ja kiitän parlamenttia sen tuesta.
Günter Verheugen
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, toimin tänään kollegani, komission jäsenen Jacques Barrot'n sijaisena. Hän olisi halunnut olla paikalla henkilökohtaisesti, mutta joutuu hoitamaan institutionaalisia velvoitteita.
Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 20 artiklan mukaan jokainen unionin kansalainen saa kolmannen maan alueella, jossa jäsenvaltiolla, jonka kansalainen hän on, ei ole edustusta, suojelua minkä tahansa jäsenvaltion konsuliviranomaisilta samoin edellytyksin kuin kyseisen jäsenvaltion omat kansalaiset. Sopimuksen 20 artiklassa määrätään myös, että jäsenvaltiot vahvistavat tarpeelliset säännöt keskenään tällaisen suojelun turvaamiseksi. Alexandr Vondra on jo käsitellyt tätä aihetta. Tällä perusteella jäsenvaltiot ovat ottaneet käyttöön konsuliviranomaisten antamaa suojelua koskevia koordinointimekanismeja etenkin vuonna 2006 ja 2008 laadituissa ohjeissa, jotka eivät ole oikeudellisesti sitovia mutta jotka auttavat lähetystöjä kehittämään yhteistyötään paikan päällä.
Lisäksi Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 20 artiklassa velvoitetaan jäsenvaltioiden diplomaattisia edustustoja ja konsuliedustustoja tiivistämään yhteistyötään.
Joulukuussa 2008 neuvosto pääsi yhteisymmärrykseen ohjeista konsuliasioiden johtavan valtion käsitteen käyttöön ottamiseksi. Ohjeiden mukaan tulevissa vakavissa kriisitilanteissa, jotka vaikuttavat konsuliviranomaisten antamaan suojeluun kyseisessä kolmannessa maassa, nimitetään yksi jäsenvaltio "johtavaksi valtioksi", joka kantaa vastuun EU:n kansalaisten suojelusta muiden jäsenvaltioiden puolesta. Johtava valtio koordinoi kaikkia toimenpiteitä, joita jäsenvaltiot toteuttavat paikan päällä, ja varmistaa, että kaikki EU:n kansalaiset saavat apua. Kuka tahansa, joka voi saada suojelua oman jäsenvaltionsa konsuliviranomaisilta, voi pyytää apua johtavalta valtiolta.
Tämän on tarkoitus helpottaa jäsenvaltioiden välistä yhteistyötä paikan päällä, ja ajatuksena on antaa käyttöön lisävoimavaroja, kuten henkilöstöä, rahoitusta, laitteistoa ja lääkintäryhmiä. Johtavalle valtiolle annetaan myös vastuu avustustoimenpiteiden koordinoinnista ja johtamisesta, ihmisten yhteen saattamisesta ja tarvittaessa kansalaisten evakuoinnista turvalliseen paikkaan muiden sellaisten jäsenvaltioiden avustuksella, joita asia koskee. Jäsenvaltioiden on kuitenkin päästävä yhteisymmärrykseen siitä, mitä tarkalleen ottaen tarkoitetaan seuraavalla EY:n perustamissopimuksen 20 artiklan sanamuodolla: "jossa jäsenvaltiolla [...] ei ole edustusta". Tämän pitäisi kattaa sellaiset tilanteet, joissa EU:n kansalainen ei syystä tai toisesta pysty saamaan yhteyttä oman jäsenvaltionsa lähetystöön. Jäsenvaltiot laativat tälle parhaillaan yhteisiä perusteita.
Näin asiat siis ovat teoriassa. Muutamat Euroopan parlamentin jäsenet voivat todistaa, että käytännössä tilanne saattaa olla täysin toisenlainen. Huomasin puhujalistasta, että Ignasi Guardans Cambó, Sajjad Karim ja Erika Mann aikovat käyttää puheenvuoron tästä asiasta. He varmasti valottavat meille viime joulukuussa Mumbaissa saamiaan kokemuksia. Sain sellaisen vaikutelman, että vaikka vain kolmella jäsenvaltiolla ei ole suurlähetystöä New Delhissä ja vain seitsemällä ei ole konsulaattia Mumbaissa, niiden Euroopan kansalaisten, joita asia koski, oli silti - varovastikin ilmaistuna - erittäin vaikeaa saada riittävää suojelua.
Kiinnitän tähän huomiota nyt, koska on luonnollisesti oikein ottaa opiksi tämänkaltaisista kokemuksista. Tämän kokemuksen valossa komissio katsoo, että tarvitaan vielä paljon työtä sen varmistamiseksi, että Euroopan unionin kansalaiset pystyvät vaatimaan - täysimääräisesti ja käytännössä - heille EY:n perustamissopimuksen 20 artiklan nojalla kuuluvaa oikeutta. Kansalaiset odottavat Euroopan unionin tuovan lisäarvoa heidän suojelulleen kolmansissa maissa. Diplomaatti- ja konsuliedustustojen antama suojelu ei viime kädessä rajoitu kriisitilanteisiin, vaan kattaa avunannon myös arkipäivän tilanteissa.
Komissio ehdottaa muun muassa EU:n kansalaisille suunnatun tiedotuksen parantamista - olemme jo ehdottaneet, että 20 artiklan teksti painettaisiin kaikkiin passeihin ja että se olisi esillä julisteissa lentokentillä ja matkatoimistoissa. Lisäksi valmistelemme parhaillaan neuvoston pääsihteeristön kanssa konsuliviranomaisten antamasta suojelusta kertovaa internetsivustoa, jossa olisi ajantasaistettu luettelo jäsenvaltioiden suurlähetystöistä ja konsulaateista kolmansissa maissa.
Komission tehtävänä on parantaa EU:n kansalaisten käsitystä EU:n kansalaisuuden merkityksestä heille, ja tässä yhteydessä komissio on valmis selvittämään kaikki alaa koskevat ongelmat, joista kansalaiset sille ilmoittavat, ja tekemään kaiken voitavansa toteuttaakseen sen suojelun, johon EU:n kansalaisilla on oikeus 20 artiklan nojalla.
Lissabonin sopimuksen voimaantulo antaisi selkeän oikeusperustan tätä alaa koskeville EU:n säädöksille. EY:n perustamissopimuksen 20 artiklan uusi sanamuoto (Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 23 artikla) mahdollistaa direktiivien antamisen "tällaista suojelua helpottavista tarpeellisista yhteensovittamis- ja yhteistyötoimenpiteistä". Näin ollen komissio voisi esittää tätä alaa koskevia säädösehdotuksia lähitulevaisuudessa.
Ioannis Varvitsiotis
PPE-DE-ryhmän puolesta. - (EL) Arvoisa puhemies, olen tyytyväinen tähän keskusteluun ja kiitän sekä neuvostoa että komissiota niiden antamista tiedoista ja selvityksistä. Esittelin kansalaisvapauksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnassa vihreän kirjan diplomaatti- ja konsuliviranomaisten Euroopan unionin kansalaisille antamasta suojelusta kolmansissa maissa, ja siksi olen edelleen hyvin kiinnostunut tämän alan kehityksestä.
Tuolloin olin sitä mieltä, että 20 artiklaa olisi sovellettava laajemmin ja siinä pitäisi määrätä Euroopan kansalaisille lisäoikeuksia, sillä tämä vahvistaisi Euroopan kansalaisuuden käsitettä ja havainnollistaisi konkreettisesti ne hyödyt, joita Euroopan unioni tarjoaa päivittäin, ja vahvistaisi viime kädessä EU:n yhteisvastuuta.
Mumbaissa hiljattain tehty terrori-isku osoitti, että Euroopan unionin jäsenvaltioiden kansalaisten suojelun tiiviimpi koordinointi on hyödyllistä ja tarpeellista kyseisissä olosuhteissa. Ohjeet, jotka neuvosto julkaisi viime joulukuussa konsuliasioiden johtavan valtion käsitteen käyttöön ottamiseksi kriisitilanteissa, ovat ensimmäinen myönteinen toimenpide, ja niissä on merkittäviä ideoita. Odotamme kuitenkin erittäin kiinnostuneina oikeudellisesti sitovia ehdotuksia.
Ymmärrän, että käytäntö tuottaa suuria vaikeuksia. Mielestäni on kuitenkin äärimmäisen tärkeää selvittää, miten kriisipaikalla oleville Euroopan kansalaisille tiedotetaan siitä, mikä on johtava valtio. En ole tyytyväinen tähän mennessä esitettyihin näkemyksiin. Joka tapauksessa olen tyytyväinen siihen, että puheenjohtajavaltio Ranska kiinnitti tähän asiaan huomiota, ja odotan puheenjohtajavaltio Tšekin jatkavan näitä aloitteita.
Martine Roure
PSE-ryhmän puolesta. - (FR) Arvoisa puhemies, oikeus konsuli- ja diplomaattiviranomaisten antamaan suojeluun on yksi Euroopan kansalaisuuden perusasioista. Arvoisa ministeri, siteerasitte perustamissopimuksen 20 artiklaa. Siinä todetaan selvästi, että jokaisella kansalaisella on oikeus konsuliviranomaisen antamaan suojeluun. Se ei ole mahdollisuus vaan oikeus.
Mumbain järkyttävät tapahtumat osoittivat meille konkreettisesti, ettei tämän oikeuden turvaamisesta suinkaan ole takeita. Suojelun taso vaihtelee eri jäsenvaltioissa, mikä johtaa kansalaisten eriarvoiseen kohteluun. He eivät koskaan saa tietoa konsulaatista, johon ottaa yhteyttä tarpeen vaatiessa. Jäsenvaltioilta puuttuu ilmeisesti keskinäinen rahoitustuki. Euroopan kansalaiset, jotka ovat menettäneet kaikki varansa, saavat usein huomata, että konsulaatit ovat hyvin haluttomia vastaamaan kustannuksista.
Jäsenvaltioiden on tehtävä loppu tästä tilanteesta. Ohjeista on ehdottomasti tehtävä sitovat, ja kansalaisille on tiedotettava asioista. EU:n on aloitettava neuvottelut kolmansien maiden kanssa varmistaakseen tarvittavan diplomaattisen suojelun.
Arvoisa komission jäsen, kuten tekin totesitte, Mumbain tapahtumat ovat myös osoitus siitä, että Euroopan parlamentin jäsenten diplomaattisen suojelun varmistaminen on laiminlyöty räikeästi. Euroopan unionin ja erityisesti komission on neuvoteltava viipymättä - ja kuulimme, mitä kerroitte meille, arvoisa komission jäsen - ja neuvoston on tehtävä tilapäissopimuksia kolmansien maiden kanssa taatakseen Euroopan parlamentin jäsenille diplomaattiviranomaisen antaman erityissuojelun. Tämä on vähintä, mitä voimme tehdä.
Ignasi Guardans Cambó
ALDE-ryhmän puolesta. - (ES) Arvoisa puhemies, Euroopan kansalaiset voivat nykyisin matkustaa vapaasti rajojen yli, äänestää muussa kuin omassa jäsenvaltiossaan, nostaa eläkkeensä ja kuulua sosiaaliturvan piiriin siinä jäsenvaltiossa, jonka he valitsevat asuinpaikakseen. Lisäksi poliisivoimat tekevät keskinäistä yhteistyötä. Yleinen syyttäjä Tukholmassa voi saada henkilön pidätetyksi Sevillassa eurooppalaisen pidätysmääräyksen avulla turvautumatta suoraan paikallisiin menettelyihin.
Kun kansalaisia on ojennettava heidän tekojensa takia, jäsenvaltiot ovat olleet halukkaita luopumaan itsemääräämisoikeudestaan. Sen sijaan kun näitä samoja Euroopan kansalaisia pitäisi suojella Euroopan unionin ulkopuolella, vaikuttaa siltä kuin he olisivat matkustaneet aikakoneella: EU:sta lähdettyään he huomaavat ajan pysähtyneen.
EU:n ulkopuolella olemme vain 27 valtiota, 27 hallintojärjestelmää, 27 lippua ja 27 konsulijärjestelmää, emmekä toisinaan edes sitä. Kriisitilanteessa Euroopan kansalainen menettää eurooppalaisen statuksensa. Euroopan kansalaisuutta ei ole olemassa.
Eri puolilla maailmaa matkustavat 180 miljoonaa eurooppalaista huomaavat voivansa saada suojelua vain, jos he muuttuvat takaisin saksalaisiksi, espanjalaisiksi, puolalaisiksi tai italialaisiksi. Euroopan unionin ulkopuolella he eivät ole olemassa eurooppalaisina. Tämä rikkoo vakavasti perustamissopimuksen määräyksiä ja - kaikella kunnioituksella - tekee neuvoston hetki sitten antamasta julkilausumasta pelkkää mielikuvituksen tuotetta.
Kaikki se, mitä neuvosto totesi perustamissopimuksen 20 artiklan niin sanotusta täytäntöönpanosta, "johtavasta valtiosta", videoneuvotteluista ja yhteisistä keskuksista, on hätätilanteessa pelkkää kuvitelmaa. Kuten komission jäsen totesi, jotkut meistä ovat lisäksi joutuneet kokemaan tämän tilanteen konkreettisesti.
Perustamissopimuksen 20 artikla on tehoton: täytäntöönpanopöytäkirjoja ja säädöksiä ei ole, kansalaisille ei ole järjestetty minkäänlaista tiedotusta eikä artiklan noudattamatta jättämisestä langeteta seuraamuksia.
Parhaimmassakin tapauksessa konsulit auttavat toinen toisiaan. Hyvää tahtoa on, kuten saattoi olla 1800-luvulla tai Pekingissä 1700-luvulla. Todellisuudessa konsuliviranomaisten välinen yhteistyö tarkoittaa yhteisiä illallisia eikä suinkaan velvoitetta palvella kansalaisia yhdessä EU:n säädösten mukaisesti.
Tästä syystä Euroopan komissiolla on velvollisuus, jopa ennen Lissabonin sopimuksen voimaantuloa ja eittämättä sen jälkeenkin, panna 20 artikla täytäntöön, saada Euroopan kansalaiset tuntemaan ylpeyttä passistaan ja varmistaa, että määrätyt viranomaiset ymmärtävät, että 1800-luku on ohi ja että Eurooppa on olemassa aina kun Euroopan kansalainen joutuu vaikeuksiin New Delhissä, Beirutissa tai missä tahansa muualla.
Ryszard Czarnecki
Arvoisa puhemies, toteaisin, että en suhtaudu aivan yhtä kriittisesti ehdotukseen, jonka Euroopan komission varapuheenjohtaja esitti tänään neuvoston puolesta. Mielestäni tässä ei ole kyse siitä, tuleeko sopimus voimaan vai ei, vaan pikemminkin siitä, onko EU:n yhteisvastuu sellainen käsite, joka esiintyy vain poliittisissa julkilausumissa, vaiko konkreettinen poliittinen käytäntö, jota sovelletaan eri jäsenvaltioiden kansalaisiin. Jos jälkimmäinen vaihtoehto toteutuu, perustamissopimusta ei välttämättä tarvita.
Slovenian toimiessa Euroopan unionin puheenjohtajavaltiona Ranska edusti Euroopan unionia monissa maissa, esimerkiksi Aasiassa, Afrikassa ja Latinalaisessa Amerikassa, sillä Slovenialla ei ollut suurlähetystöä kyseisissä maissa. Haluaisin tietää, saisivatko Slovenian kansalaiset ja pienemmissä jäsenvaltioissa asuvat kansalaiset asianmukaista apua, jos he kääntyisivät Ranskan konsuliviranomaisten puoleen kyseisissä maissa? Tämä on olennainen kysymys.
Meidän pitäisi laajentaa EU:n yhteisvastuun käsitettä. Minusta vaikuttaa siltä, että Lissabonin sopimus ei tosiasiassa ole ehdoton edellytys.
Irena Belohorská
- (SK) Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 20 artiklan mukaan jokainen unionin kansalainen saa kolmannen maan alueella suojelua diplomaatti- ja konsuliviranomaisilta samoin edellytyksin kuin kyseisen jäsenvaltion omat kansalaiset. On tärkeää korostaa, että EU:n on kehitettävä konsulivirastojen yhteistyötä kyseisiin tarkoituksiin.
Eurooppalaiset kuuluvat maailman eniten liikkuviin yhteiskuntiin, sillä lähes 9 prosenttia kansalaisista matkustaa sellaisiin maihin, joissa heidän kotimaallaan ei ole tämän tasoista edustusta. Esimerkiksi Slovakialla, jota edustan Euroopan parlamentissa, on hyvin vähän konsuliedustustoja Keski-Amerikassa ja Latinalaisessa Amerikassa, joiden alueelle monet kansalaisistamme matkustavat. Lisättäköön, että konsulivirastoja koskevista velvoitteista huolimatta useimmat eurooppalaiset eivät tunne oikeuksiaan, ja on valitettavaa, että jopa kyseisten organisaatioiden työntekijät ovat tietämättömiä tästä.
Jotta varmistettaisiin ihmisten parempi tiedonsaanti konsuliviranomaisten antamasta suojelusta, yhtenäiseen eurooppalaisen passin kaavaan olisi sisällytettävä ote 20 artiklasta. Konsuliviranomaisten antaman suojelun merkitys kolmansissa maissa kävi ilmi kriisitilanteissa, kuten vuoden 2004 tsunamissa tai Libanonin selkkauksessa vuonna 2006. Konsuliviranomaisia koskevien erilaisten määräysten takia EU:n kansalaisten on pysyttävä ajan tasalla kaikkien jäsenvaltioiden järjestelmistä, ja kyseisten järjestelmien oikeusvaikutus ja soveltamisala saattavat vaihdella.
Mumbain äskettäiset tapahtumat osoittavat, että meillä on vielä paljon tehtävää konsulipalvelujen alalla. Yhteisten eurooppalaisten virastojen perustaminen takaisi toiminnan johdonmukaisuuden ja vähentäisi jäsenvaltioiden johtamien diplomaatti- ja konsuliverkostojen rakenteellisia kustannuksia.
Sajjad Karim
(EN) Arvoisa puhemies, on jo todettu, että EU:n kansalaiset matkustelevat laajalti. Joka vuosi tehdään lähes 180 miljoonaa matkaa Euroopan unionin ulkopuolelle ja - teoriassa - kansalaiset on suojattu 20 artiklan mukaisesti, kuten komission jäsen ja neuvoston puheenjohtajavaltion edustaja ovat jo tässä keskustelussa todenneet.
Perustamissopimuksen 20 artiklassa edellytetään jäsenvaltioiden ainoastaan takaavan konsuliviranomaisen suojelun niille EU:n kansalaisille, joiden jäsenvaltiolla ei ole edustusta kyseisessä jäsenvaltiossa, samoin edellytyksin kuin sen omille kansalaisille. Jäsenvaltioiden erilaiset menettelytavat on tunnustettu vuosia 2007-2009 koskevassa toimintasuunnitelmassa.
Tietenkin on oltava perusteet sille, milloin ja miten muiden konsulivirastojen pitäisi osallistua, ja näitä perusteita on karkeasti ottaen kolme. En aio käydä niitä läpi, mutta kaksi ensimmäistä ovat täysin järkeenkäypiä. Kolmannessa perusteessa vaaditaan, että asianomaisen kansalaisen on esitettävä diplomaatti- tai konsuliedustustolle todistus kansalaisuudestaan joko passin, henkilötodistuksen tai muun asiakirjan avulla.
Tämä on todella ongelmallista, sillä on täysin mahdollista, ettei pakoon lähteneellä Euroopan kansalaisella välttämättä ole hallussaan tällaista asiakirjaa.
Apua annetaan kuolemantapauksissa, vakavissa onnettomuuksissa tai loukkaantumisissa, vangitsemisen tai pidätyksen yhteydessä, ja sitä on annettava väkivaltarikosten uhriksi joutuneille. Lisäksi hädässä olevia EU:n kansalaisia on autettava, ja heille on järjestettävä kotiinkuljetus. Apu on laajaa, mutta ei kattavaa. Tässä asiassa tarvitaan lisätoimia.
Olemme kuulleet puhuttavan johtavan valtion käsitteestä, jonka avulla kaikki tämä on määrä toteuttaa ja jolla pyritään varmistamaan kaikkien EU:n kansalaisten avunsaanti. Lisäksi johtava valtio hoitaa jäsenvaltioiden välisen koordinoinnin.
Teoriassa tämä kuulostaakin oikein hyvältä, mutta käytännössä en todellakaan nähnyt näin tapahtuvan Mumbaissa. Tosiasiassa aineiston- ja tietojenvaihtoa ei ollut, eikä sellaista yhteistyötä, jota odotin näkeväni. Näin ainoastaan jäsenvaltioiden välistä kilpailua, ja konsulivirastojen entistä suurempi keskittäminen tai yhdistäminen vaarantaa sen joustavuuden, jota lähetystöt tarvitsevat paikan päällä tiuhaan vaihtuvissa olosuhteissa.
Erika Mann
(DE) Arvoisa puhemies, Sajjad Karim on aivan oikeassa. Ongelma on nimenomaan sanamuodossa, juuri 20 artiklan perusteissa. On tietenkin välttämätöntä ottaa huomioon olosuhteet paikan päällä. Ensinnäkään kaikissa jäsenvaltioissa ei ole konsuliviranomaisen antamaa suojelua, ja monissa tapauksissa suojelu on erittäin vähäistä, ja turvallisuusjärjestelyt ovat riittämättömiä jopa konsuliviranomaisten kannalta.
Minulla on tästä henkilökohtaista kokemusta Saksan konsuliviranomaisen taholta, joka ajoi autonkuljettajansa kanssa läpi yön ilman turvamiehiä kaikkea muuta kuin turvallisilla teillä saadakseen kollegansa kokoon. Tällaisia olosuhteita ei yksinkertaisesti voida sallia. Intian tai Latinalaisen Amerikan kaltaisiin maihin - on monia muitakin maita, joissa edustus on tarpeen Mumbain kaltaisissa vaarallisissa paikoissa - ei voida noin vain mennä pienellä henkilöstöllä ja riittämättömillä turvajärjestelyillä. Tiedustelutietoja ei välitetä eteenpäin lainkaan, jäsenvaltioilla ei ole mahdollisuutta tutustua tietoihin ja niin edelleen. Näin ollen esteitä on loputtomiin, eikä ole ihme, että jäsenvaltiot eivät pysty antamaan omille kansalaisilleen tai virkamiehilleen läheskään sen tasoista suojelua kuin haluaisivat.
Siksi on tärkeää, että neuvosto ja komissio analysoivat tätä kysymystä perinpohjaisesti. Emme voi saarnata jatkuvasta edustuksesta kaikkialla maailmassa ja EU:sta globaalina kumppanina, ellei käytössä ole edes turvallisuusjärjestelyjä eikä älykkäitä tietojärjestelmiä. Teemme vain itsemme naurunalaisiksi, jos emme analysoi perusteellisesti omia järjestelmiämme ja varmista vaatimusten mukaista lisäsuojelua.
Antaisinkin teille kiireellisen neuvon, että järjestelmästä on ehdottomasti tehtävä perinpohjainen uudelleenarviointi, ja lisäksi on toteutettava simulaatioita, kuten muutkin valtiot tekevät, eikä pidä keskittyä vain tärkeimpiin pääkaupunkeihin, metropoleihin, vaan on ymmärrettävä, että suurissa maissa ja miljoonakaupungeissa tarvitaan asianmukaista edustusta myös maailman muissa suurkaupungeissa.
Mumbain tapahtumat toistuvat tulevaisuudessa. Tulee uusi Mumbai, aivan kuten aiemmat katastrofit ovat toistuneet. Ymmärtäkää tämä, ja kehotan teitä varautumaan siihen.
Sarah Ludford
(EN) Arvoisa puhemies, Ignasi Guardans Cambó ja muut jäsenet, kuten Sajjad Karim ja Erika Mann, ovat kuvailleet teorian ja käytännön eroja. Tosiasiassa emme pääse yhteisymmärrykseen edes 20 artiklan merkityksestä. Ministeri totesi englanniksi, että kyseessä on vain "suojelun saaminen" ("entitlement"), ei oikeus, kun taas Martine Roure siteerasi ranskalaista toisintoa, jossa puhutaan oikeudesta ("un droit"). Euroopan unionin perusoikeuskirjassa suojelu vahvistetaan kuitenkin oikeudeksi.
Emme varmastikaan edisty, ellei EU:n sitovilla päätöksillä ja yhteisillä normeilla vahvisteta oikeudellisesti, että kyseessä on oikeus, ja taata oikeutta riitauttaa suojelun epääminen tuomioistuimissa.
Ministeri mainitsi, että konsulivirastojen sijoittaminen yhteisiin tiloihin on harkinnassa. Viisumipolitiikasta saamieni kokemusten perusteella totean, että on kuin yrittäisi vierittää kivenjärkälettä ylämäkeen, kun jäsenvaltioita yritetään saada sijoittumaan yhteisiin tiloihin.
Komission jäsen Günter Verheugen viittasi kehitteillä oleviin käytännön toimiin. Niitä luvattiin kuitenkin vuotta 2007 koskevassa toimintasuunnitelmassa: maininta passeissa, julisteita, kehitteillä oleva internetsivusto. Missä nämä ovat? En löytänyt Europa-sivustolta mitään tietoa konsuliviranomaisten antamasta suojelusta.
Matkustamista koskevalla neuvoston internetsivustolla sanotaan, että sivusto on valmisteilla, mikä mielestäni tarkoittaa vertauskuvallisesti samaa kuin kansalaisten pettäminen, kun petämme lupauksemme Euroopan kansalaisuuden toteuttamisesta.
Eoin Ryan
(EN) Arvoisa puhemies, mielestäni on erittäin tärkeää - ja yhdyn monien aiempien puhujien näkemykseen - että EU:n kansalaiset haluavat tuntea olonsa turvalliseksi, ja mielestäni on ensisijaisen tärkeää huolehtia kansalaistemme turvallisuudesta heidän ollessaan Euroopan unionin ulkopuolella, etenkin sellaisessa kriisitilanteessa, jonka koimme Mumbaissa.
Mielestäni on aivan olennaista, että Euroopan kansalaiset voivat saada tietoa kaikissa kriisitilanteissa riippumatta siitä, onko kyseessä yleinen kriisi tai henkilökohtainen kriisi, ja tilanne kaipaa huomattavaa selventämistä.
Mumbai on hyvä esimerkki siitä, kun asiat eivät toimi. Suhtaudun myönteisesti hiljattain esitettyyn ajatukseen johtavasta valtiosta. Mielestäni se on erittäin tärkeää, mutta tällä hetkellä on täysin selvää, ettei järjestelmä toimi. Mielestäni meidän kaikkien olisi kiinnitettävä ensisijaista huomiota siihen, että järjestelmä saadaan toimimaan, sillä kuten joku toinen totesi, tunne eurooppalaisuudesta vahvistuisi selvästi, jos jonkin jäsenvaltion suurlähetystö huolehtisi sinusta joutuessasi vaikeuksiin Kaukoidässä tai Etelä-Amerikassa tai jossakin Euroopan unionin ulkopuolella, ja mielestäni tunne eurooppalaisuudesta on erittäin tärkeä.
(Puhemies keskeytti puhujan.)
Luca Romagnoli
(IT) Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, Euroopan kansalaisten yhä lisääntyvä liikkuvuus on selvä merkki siitä, että konsulaattien on tehtävä yhteistyötä.
Komission ehdotus on tervetullut ennen kaikkea siksi, että sillä pyritään yksinkertaistamaan menettelyjä, jotka koskevat vaikeuksissa oleville kansalaisille myönnettäviä ennakkomaksuja. On selvää, että oikeus konsuliviranomaisen antamaan suojeluun on nykyisin epäyhtenäinen ja epätasaisesti jakautunut. Euroopan kansalaisuutta ei usein ole olemassa ulkomailla, ja ihmiset saattavat toivoa olevansa toisen maan kansalaisia tai jopa EU:n kansalaisia. Toivoisin, että eurooppalaisuuteen vedottaisiin ylpeästi, ei vain silloin, kun se sopii toimielimille, vaan myös silloin, kun se sopii kansalaisille, jotka saattavat olla vaikeuksissa ja toivoa, että Euroopan kansalaisuudesta olisi vihdoinkin heille hyötyä.
Javier Moreno Sánchez
(ES) Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, konsuliviranomaisen antama suojelu on olennainen osa Euroopan kansalaisuutta. Kansalaiset haluavat tuntea itsensä eurooppalaisiksi sekä EU:n alueella että Euroopan ulkopuolella. He haluavat EU:n vastaavan heidän tarpeisiinsa etenkin hätätilanteissa.
EU ei toiminut asianmukaisesti Mumbaissa, ja samoin on käynyt muissakin kriisitilanteissa. Käytän minuutin selventääkseni ajatusta, joka ei suinkaan ole yleislääke, mutta tarjoaa todellista apua Euroopan kansalaisille kolmansissa maissa.
Haluaisin tänään toistaa ehdotuksen maksuttomasta eurooppalaisesta hätäpuhelinnumerosta. Kyseinen numero, joka painettaisiin passeihin yhdessä 20 artiklan kanssa, antaisi kansalaisille mahdollisuuden saada omalla kielellään perustietoja EU:n jäsenvaltioiden konsulaateista, joiden - painotan tätä - olisi autettava heitä.
Kansalaiset odottavat EU:lta sanojen lisäksi tekoja.
Gay Mitchell
(EN) Arvoisa puhemies, kun meistä tulee Euroopan parlamentin jäseniä, meille annetaan kulkulupa, kuten monille muillekin EU:n toimielinten palveluksessa oleville henkilöille. Mahtavatko puheenjohtajavaltio ja neuvosto ymmärtää kyseisen asiakirjan arvottomuuden jäsenvaltioissa?
Jouduin Alankomaissa äärimmäisen vaikeaan tilanteeseen palatessani Afrikasta Euroopan parlamentin tehtävistä. Tiedän toisen jäsenen, joka on Yhdistyneen kuningaskunnan kansalainen ja jolla oli vaikeuksia Dublinissa. Meidän on saatava EU:n jäsenvaltiot todella ymmärtämään, että kyseessä on Euroopan parlamentin, komission ja EU:n matkustusasiakirja, jota on ehdottomasti kunnioitettava. Lentokenttien ja satamien matkustusjärjestelyistä vastaavalle henkilöstölle on tiedotettava kattavasti kyseisen asiakirjan merkityksestä.
Kehottaisin teitä ottamaan tämän esiin kunkin jäsenvaltion kanssa ja varmistamaan, että nämä toimet toteutetaan, sillä tämänkaltaisen suojelun pitäisi ulottua Euroopan parlamentin tehtävissä matkustaviin virkamiehiin ja Euroopan parlamentin jäseniin.
Kathy Sinnott
(EN) Arvoisa puhemies, Euroopan parlamentin jäsenenä olen usein ottanut yhteyttä suurlähetystöihin ja konsuliviranomaisiin, kun joku on loukkaantunut, eksynyt, ryöstetty tai siepattu tai koska joku on valitettavasti kuollut. Olen varma, että monella muullakin Euroopan parlamentin jäsenellä on kokemusta samasta asiasta. Ilokseni voin todeta, että silloin kun pystyin olemaan tekemisissä Irlannin suurlähetystön kanssa, toiminta ja yhteistyö on ollut erinomaista. Kotimaallani ei kuitenkaan ole edustustoa joka maassa, ja jouduimme turvautumaan muiden Euroopan maiden suurlähetystöihin.
Menemättä yksityiskohtiin haluaisin vain kokemusteni perusteella todeta, että haluan lisätä koordinointia, suurlähetystöjen keskinäistä avunantoa suuremmissa maissa, joissa suurlähetystöjä ja konsuliviranomaisia on lähes joka maassa, jotta autetaan kaikkien muiden jäsenvaltioiden suurlähetystöjä niiden omien kansalaisten asioissa.
Alexandr Vondra
neuvoston puheenjohtaja. - (EN) Arvoisa puhemies, mielestäni tämä oli jälleen erittäin hyödyllinen keskustelu. Ymmärrän erittäin hyvin, miten suuri merkitys tällä on teille Euroopan parlamentin jäsenille, koska tämä on erittäin arkaluonteinen kysymys, jossa joudutte kohtaamaan niiden kansalaisten odotukset, jotka äänestävät valinnastanne muutamien kuukausien kuluttua. Niinpä ymmärrän täysin, että harkitsette asiaa huolella ja suhtaudutte siihen hyvin kriittisesti.
Toinen syy ymmärtäväisyyteeni on se, että olen kotoisin keskisuuresta jäsenvaltiosta, Tšekin tasavallasta, joka ei ole entinen imperialistinen valta, eikä sillä näin ollen ole suurlähetystöä tai konsulaattia maailman joka kolkassa. Irlantilaisten ja muunmaalaisten jäsenten Euroopan unioniin kohdistamat odotukset ovat siis mielestäni hyvin johdonmukaisia.
Joudun kuitenkin puhumaan täällä neuvoston edustajana, joten joudun noudattamaan tiettyjä käytössämme olevia oikeudellisia perusteita, ja tosiasiassa talousarvio ja kaikki nuo kysymykset ovat tärkeitä. Meidän on toisaalta myös pystyttävä tunnistamaan ja erottamaan todellinen ongelma siitä kysymyksestä tai asiasta, joka kaipaa lisäselvennystä.
En ollut Mumbaissa, ja kuuntelin hyvin tarkasti Ignasi Guardans Cambón ja joidenkin muiden Euroopan parlamentin jäsenten kriittisiä huomioita. He osallistuivat vierailuun, jonka Euroopan parlamentti teki Intiaan järkyttävän iskun aikoihin. Valmistautuessani eilen erityiseen kuulemistilaisuuteen ensimmäinen mieleeni noussut kysymys oli, onko Mumbaissa Espanjan konsulaattia. En ole koskaan ollut siellä, joten minulla ei ole omakohtaista tietoa. Minulle vakuutettiin toistuvasti, että Espanjalla on konsulaatti Mumbaissa, ja siellä olleet tietävät tämän. Luullakseni kyse oli yksinkertaisesti saksalaisten muodollisesta velvollisuudesta auttaa Ignasi Guardans Cambóa ja hänen valtuuskuntaansa, jos siteeraamme 20 artiklaa ja koko päätöstä.
Minulle kerrottiin, että Espanja lähetti lentokoneen, auttaakseen kansalaistensa evakuoinnissa, kuten Ranska ja Saksakin tekivät. Jostain minulle käsittämättömästä syystä Ignasi Guardans Cambó kieltäytyi tarjouksesta lentää takaisin Espanjan koneella, mutta palasi sen sijaan myöhemmin takaisin Ranskan koneella.
En siis tiedä asiasta. Minulla on vain käytettävissäni olevat tiedot. Luullakseni olemme kaikki samaa mieltä siitä, että kaikki parannukset lainsäädäntökehykseen ovat varsin suotavia, joten haluan ilmoittaa teille ainakin muutamista toimista, joihin puheenjohtajavaltio Tšekki osallistuu vahvistaakseen konsuliviranomaisten antamaa suojaa nykyisessä lainsäädäntökehyksessä.
Vireillä on esimerkiksi hanke sellaisen ilmoituksen lisäämiseksi kansallisiin passeihin, jonka mukaan passinhaltija voi pyytää konsuliviranomaisen suojelua minkä tahansa muun jäsenvaltion suurlähetystöstä tai konsulaatista kolmannessa maassa edellyttäen, ettei hänen omalla maallaan ole edustustoa kyseisessä maassa. Näin siis ainakin yritetään selkeyttää tilannetta paikan päällä.
Toiseksi puheenjohtajavaltion on määrä tehostaa ja yhtenäistää tilapäisten matkustusasiakirjojen (TMA) käyttöä. Kaikkien jäsenvaltioiden edustustot voivat myöntää niitä minkä tahansa jäsenvaltion kansalaiselle, jonka passi on kadonnut tai varastettu.
Kolmanneksi ja viimeiseksi totean, että puheenjohtajavaltio järjestää myös kaksi konsuliasioita käsittelevää seminaaria tai koulutustilaisuutta osallistuakseen konsuliviranomaisen antamaa suojelua koskevaan työryhmään hyvin käytännönläheisellä ja tehokkaalla tavalla.
Kyseisissä tapahtumissa käsitellään EU:n hätätila- ja kriisinkoordinointijärjestelyjä (CCA) ja simuloidaan konsuliviranomaisten hoitamaa todellista kriisitilannetta. Harjoituksissa määritellään ja testataan käytännössä kaikkia olennaisia CCA-järjestelyihin kuuluvia mekanismeja, kuten kaikkien järjestelmään osallistuvien viranomaisten ja toimielinten välistä yhteistyötä. Osallistujat saavat, vieläpä kenttätyön kautta, kokemusta siitä, miten toimia ja reagoida nopeasti äärimmäisen henkisen paineen ja kiireen alaisena. En tiedä, onko tästä meille tarpeeksi huvia ennen vaaleja, mutta ainakin annamme panoksemme tähän tärkeään kysymykseen.
Günter Verheugen
komission varapuheenjohtaja. - (EN) Arvoisa puhemies, perustamissopimusten mukaan komissiolla ei ole lainkaan aloiteoikeutta konsuliviranomaisten antaman suojelun alalla. Vähäisten valtuuksiensa turvin komissio yrittää vauhdittaa mahdollisimman hyvin Euroopan kansalaisille kuuluvien kansalaisoikeuksien toteutumista - kehotan teitä tutustumaan esimerkiksi vuosia 2007-2009 koskevaan komission toimintasuunnitelmaan.
Toistan, että Lissabonin sopimuksen hyväksyminen parantaisi varmasti huomattavasti tätä tilannetta. Toivon, että Kathy Sinnott, joka kertoi meille kokemuksistaan, hyödyntää sitä tosiasiaa, että Lissabonin sopimus muuttaisi tilannetta, ja kokemuksiaan organisoidakseen tukea Lissabonin sopimuksen taakse Irlannissa.
Mumbain valitettavat tapahtumat osoittavat, että nykyäänkin on valtavasti parantamisen varaa, jos aiomme täyttää EU:n kansalaisten oikeutetut odotukset.
Erika Mann
(EN) Arvoisa puhemies, esitän vain lyhyen suosituksen neuvostolle. Pidän suuressa arvossa sitä, mitä sanoitte, mutta voitteko varmistaa, että suunnitellessanne tänään tämänkaltaista simulointia, kutsutte mukaan joitakin ihmisiä, jotka olivat paikan päällä Mumbaissa, koska se voisi syventää näkemystänne.
Puhemies
(PT) Keskustelu on päättynyt.
Kirjalliset kannanotot (työjärjestyksen 142 artikla)
Lidia Joanna Geringer de Oedenberg  
kirjallinen. - (PL) EU:n kansalaisten lisääntyvä liikkuvuus edellyttää, että voimassa olevia konsuliviranomaisten antamaa suojelua koskevia periaatteita mukautetaan uusiin olosuhteisiin. EU:n kansalaisilla on oltava mahdollisuus saada suojelua oman maansa diplomaattiedustustojen ja konsulaattien kautta (diplomaattisia suhteita koskevan Wienin yleissopimuksen 3 artikla ja konsulisuhteita koskevan Wienin yleissopimuksen 1 artikla) sekä Maastrichtin sopimuksen määräysten mukaista diplomaatti- tai konsuliviranomaisen antamaa lisäsuojelua Euroopan unionin rajojen ulkopuolella EU:n kansalaisuusaseman perusteella. Käytännössä tämä tarkoittaa, että jokaisella EU:n kansalaisella, joka oleskelee sellaisessa kolmannessa maassa, jossa jäsenvaltiolla, jonka kansalainen hän on, ei ole edustusta, on oikeus saada suojelua minkä tahansa jäsenvaltion diplomaatti- ja konsuliviranomaiselta samoin edellytyksin kuin kyseisen jäsenvaltion omilla kansalaisilla.
Valitettavasti Mumbaissa viime vuonna tapahtuneita pommituksia seurannut vaarallinen tilanne paljasti EU:n kansalaisten turvallisuutta koskevien yhteisön päätösten puutteellisen täytäntöönpanon monissa diplomaattiedustustoissa. Kymmenet eurooppalaiset, joiden joukossa oli tuolloin Intiassa vieraillut Euroopan parlamentin valtuuskunta, kohtasivat hallinnollisia ongelmia ja joutuivat odottamaan kohtuuttoman kauan saadakseen jäljennökset kadonneista asiakirjoista. Tämä osoitti, ettei EU:n yhteisvastuun käsitettä ole helppo toteuttaa käytännössä.
Oikeus konsuliviranomaisen antamaan suojeluun kolmansissa maissa on yksi Euroopan unionin kansalaisuuden pääpiirteistä. Jäsenvaltioiden pitäisi tehdä kaikki voitava varmistaakseen suojelun asianmukaisen toteutumisen ja taatakseen yhtäläisen kohtelun ja huolenpidon kaikille EU:n kansalaisille.
Toomas Savi  
Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 20 artiklan mukaan "Jokainen unionin kansalainen saa kolmannen maan alueella, jossa jäsenvaltiolla, jonka kansalainen hän on, ei ole edustusta, suojelua minkä tahansa jäsenvaltion konsuliviranomaisilta samoin edellytyksin kuin kyseisen jäsenvaltion omat kansalaiset".
Viime vuoden marraskuun lopussa kollegamme Ignasi Guardans Cambó oli Mumbaissa terrori-iskujen aikana ja havaitsi useita kertoja joidenkin jäsenvaltioiden diplomaattien rikkovan perustamissopimuksen määräyksiä, kun Euroopan unionin kansalaisia kohdeltiin eriarvoisesti ja syrjittiin kansalaisuuden perusteella.
Joitakin jäsenvaltioita edustavien diplomaattien menettely Mumbaissa ei ainoastaan loukannut EU:n kansalaisten oikeuksia, vaan toi myös esiin puutteita EU:n yhdentymisprosessissa. Siksi on ratkaisevan tärkeää, että EU tutkii tämän nimenomaisen tapauksen ja toteuttaa toimia varmistaakseen, ettei vastaava tilanne toistu.
Antaisin arvoa sille, jos neuvosto ja komissio voisivat huolehtia perustamissopimuksen 20 artiklan täytäntöönpanon tarkasta seurannasta ja kaikkien rikkomistapausten perinpohjaisesta selvittämisestä.
