Godkendelse af protokollen fra foregående møde
Perry (PPE-DE).
Hr. formand, jeg skulle i går have talt under forhandlingen om medier, men på grund af problemer med at nå frem til Strasbourg kunne jeg desværre ikke nå det. Jeg, der kommer fra Det Forenede Kongerige, som er berygtet for tåge og dårligt vejr, skal ikke beklage mig over vejret i Strasbourg. Faktisk vil jeg gerne takke lufthavnspersonalet for at sætte sikkerheden først. Jeg vil blot undskylde min forsinkelse over for formandskabet og Parlamentet. Jeg forlod mit hjem kl. 06.00 om morgenen for at være her til tiden.

Formanden.
Deres kommentarer vil blive ført til protokols, og jeg vil endvidere gerne pointere, at De i henhold til artikel 120, stk. 7, kan indgive en skriftlig erklæring, der vedføjes det fuldstændige forhandlingsreferat fra den pågældende forhandling.
(Protokollen fra foregående møde godkendtes)

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0371/2002) af Brok for Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik om udvidelsen: fremskridtsrapport (KOM(2002) 700 - C5-0474/2002 - 2002/2160(INI)).

Brok (PPE-DE)
Hr. formand, kære kolleger, efter at vi har fået præsenteret de historiske dimensioner meget tydeligt i formiddags, vil jeg gerne begynde med at gøre opmærksom på tiltrædelseslandenes enorme anstrengelser, gennem hvilke de har skabt transformationsprocessen. Jeg mener, at det var en politisk modig holdning i mange af disse lande at træffe upopulære foranstaltninger, som måtte føre til en ændring af det politiske, økonomiske og sociale system. Disse foranstaltninger havde man alligevel skullet gennemføre på mange områder, men de havde også noget at gøre med medlemskabet af EU. Jeg mener, at vi kan tage meget af dette mod og denne evne til at sætte sig igennem med i vores eget politiske arbejde.
Samtidig vil jeg ved denne lejlighed gerne takke forhandlingsparterne, og det er Rådet, Kommissionen, ikke mindst, og kandidatlandene, som har påtaget sig en uendelig grad af arbejde i de senere år for langsomt at afslutte dette værk positivt. Vi må imidlertid indse, at der i denne proces stadig er en række ting, der skal bringes i orden. F.eks. skal nogle tungtvejende spørgsmål afklares inden topmødet i København, og det vil stadig være nødvendigt med tilpasninger i processen herefter. Hermed mener jeg ikke kun opfyldelsen af overgangsbestemmelserne, som naturligvis skal være tidsmæssigt begrænsede, men også de spørgsmål, vi tager fat på i vores betænkninger, og som har at gøre med manglende kapacitet i forvaltning og retsvæsen, som har at gøre med mindretalsrettigheder, korruption og menneskehandel. Det er eksempler på problemer, der i høj grad bør løses, inden udvidelsen træder i kraft. Jeg mener derfor, at Kommissionens holdning er rigtig, nemlig netop hovedsageligt at anvende førtiltrædelsesbistanden på disse områder for på denne måde at skabe de nødvendige forudsætninger inden maj 2004.
Jeg er enig med Dem i, at der stadig forestår meget, selv efter at disse præstationer er blevet udført på alle sider. Vi i Europa-Parlamentet er parate til at yde vores bidrag hertil ved at overholde tidsplanen. Det var Parlamentet, som besluttede, at tiltrædelsen skulle finde sted, således at disse lande kan deltage i valget til Europa-Parlamentet i 2004, og det har dermed sat den dato, som de andre har overtaget. Når tiltrædelsestraktaten, som jo skal omfatte ca. 6.000 sider, foreligger, vil vi sørge for, at vi kan træffe vores beslutning senest i begyndelsen af april, således at den planlagte underskrivelsesfrist kan overholdes, og således at køreplanen for ratificeringen midt i 2004 overholdes.
Der er nogle meget konkrete spørgsmål, som skal behandles som led i forhandlingerne. Jeg tænker på strukturstøtten og landbruget. Jeg vil endnu en gang understrege, at jeg håber på alle forhandlingsparters visdom, at forhandlingerne finder sted på en sådan måde, at resultatet herefter også kan fremstilles troværdigt som en succes, således at det ikke mislykkes for os til sidst ved en eller anden folkeafstemning på grund af småting i sammenligning med den historiske dimension. Jeg mener, at vi fuldt ansvarlige bør holde os det for øje, og jeg er af den opfattelse, at vi i de kommende uger stadig skal yde støtte. Det betyder også, at vi må spørge os selv i alvor, om vi f.eks. vil anvende enorme summer, som ikke vil blive forøget inden 2006, til direkte støtte, eller om det ikke ville være bedre at anvende dem makroøkonomisk til udvikling af landdistrikter generelt. Det vil jeg blot spørge om her til fordel for disse lande.
Jeg er overbevist om, at det også vil lykkes at få en afslutning på Kaliningrad-spørgsmålet. Jeg håber, at alle diskussioner om forhandlingerne vil blive afsluttet, og at Kommissionen og Rådet kan forklare hurtigt og konkret, hvad der menes med travel document light. Én ting er helt klart, og det er Europa-Parlamentets holdning: Vi skal bygge bro til Rusland, men det skal være klart, at Litauen bliver medlem af EU uden begrænsning, at vi skal tage hensyn til et lille, suverænt lands interesser, og at vi ikke accepterer en løsning, som forhindrer, hæmmer eller forsinker Litauens indtræden i Schengen-systemet.

Jeg mener, at det er en vigtig henvisning til de kommende uger. Jeg håber, at det kommer til at fungere på grundlag af det hidtidige forhandlingsresultat.
Jeg vil også gerne understrege, at de to lande, som der ikke indgås aftale med nu, skal kunne stole på, at man - hvis de fuldfører forhandlingerne og opfylder betingelserne - ikke opfinder noget nyt veto og noget nyt alibi, og at døren så er lukket for dem. Også dette hører til en sikring af lande som Bulgarien og Rumænien.
Jeg håber, at Cypern-spørgsmålet kan blive løst på grundlag af forslaget fra Kofi Annan. Jeg mener, at det er et vigtigt fremskridt for relationerne inden for og uden for EU, både til fredeliggørelse af Middelhavsområdet, uafhængig af tiltrædelsen og udvidelsen af EU, og også i denne forbindelse. Jeg mener dog også, at noget så selvfølgeligt - nemlig at opnå dette - ikke må være forbundet med, at man udvander de politiske kriterier fra København på grund af politisk rabat.
Efter topmødet i København vil vi, efter at borgerne har forstået, at vi mener det alvorligt i første omgang med 10 lande, få en bred diskussion i de nuværende medlemsstater i EU om, hvor langt det mon skal gå endnu. Så kan vi kun forsvare det troværdigt, hvis vi siger, at en fortsat udvidelse af EU kun går an, hvis Københavnskriterierne opfyldes fuldt ud, både på den politiske og den økonomiske side. Jeg mener, at det hører med til troværdigheden ved hele processen.
For at fjerne alle misforståelser: Hvis Tyrkiet opfylder disse betingelser, som overholdelsen af EU's charter om grundlæggende rettigheder også hører til i dag, og hvis dette fuldt og helt er bestanddel af en politisk udvikling i Tyrkiet, hvis militæret ikke længere spiller en politisk rolle i Tyrkiet, og hvis der etableres fuld retsstatslighed, så har Tyrkiet ændret sig dramatisk, og så skal vi tænke positivt over Tyrkiets medlemskab. Om landet opnår dette, ved jeg ikke, men vi bør give det en chance for at opnå det. Derfor kommer det an på de politiske kriterier her.
(Bifald)
Haarder
. Hr. formand, nu nærmer vi os det afgørende tidspunkt. Om 23 dage skal vi i København forhåbentligt sætte punktum for tiltrædelsesforhandlingerne med 10 kandidatlande, skabe fremdrift i forhandlingerne med Bulgarien og Rumænien og træffe beslutning om den næste fase i Tyrkiets kandidatur. Dermed nærmer vi os det mål, som vi har stræbt efter, Europas genforening. Ét Europa.
I dag har vi taget forskud på det. Vi har holdt generalprøve, og det viste sig, at det godt kan lade sig gøre at have et så stort parlament, at have medlemmer fra 27 lande siddende her i salen, og at det godt kan lade sig gøre at tolke til 23 sprog, som det blev gjort. Mange tvivlere må nu erkende, at det godt kan lade sig gøre.
Det var en historisk begivenhed, vi oplevede i formiddags, og jeg synes, Parlamentet skal have en stor tak for på denne måde at have demonstreret, hvad vi alle går ind til om halvandet år, og for at have demonstreret, at det kan lade sig gøre, og for dermed at have medvirket til at gøre hele processen uomvendelig, så der ikke er nogen vej tilbage.
Men dagen i går var også på en måde historisk. I går blev der for første gang holdt ministermøde i Bruxelles med deltagelse af alle 25 medlemsstater. Det var uformelt naturligvis. Det fandt sted umiddelbart før det ordinære møde i Rådet (almindelige anliggender), og det, som vi besluttede, havde vi naturligvis drøftet med de nye medlemsstater. Vi blev bl.a. enige om, at de nye lande bør tiltræde den 1. maj 2004. Det giver tid til ratifikationen af tiltrædelsestraktaten, og samtidig giver det mulighed for, at de nye medlemsstater kan deltage på lige fod i valgene til Europa-Parlamentet. Der blev også enighed om, at de kan være repræsenteret med medlemmer i den nuværende Kommission fra tiltrædelsestidspunktet, altså fra 1. maj 2004. Det forudsætter naturligvis en forståelse med Europa-Parlamentet om, at 10 kommissærer kan tiltræde uden portefølje og antagelig uden at blive godkendt af Parlamentet, men det står fast, at når den nye Kommission tiltræder, antagelig pr. 1. november, så skal alle kommissærer naturligvis - som altid - godkendes af Parlamentet, som på det tidspunkt er nyvalgt.
Vi skal især takke og vise respekt for kandidatlandenes indsats. De har gjort et imponerende stykke arbejde for at tilpasse sig alle de kriterier, som vi har stillet op. Det er også budskabet, som jeg læser det, i den betænkning, som vi i dag drøfter. Københavnskriterierne har været målestokken for landenes politiske og økonomiske reformer. Gennemgribende reformer er gennemført. Demokratiske strukturer er blevet udviklet. Der er indført lovgivning, der beskytter menneskerettighederne, og der er gjort store fremskridt på mindretalsområdet. På det økonomiske område er der sket en imponerende udvikling væk fra tidligere tiders planøkonomi og over til markedsøkonomi. Prisdannelsen er liberaliseret, privatiseringer er gennemført, og der er sket omfattende omstruktureringer inden for industri, landbrug og den finansielle sektor. De offentlige forvaltninger er blevet reformeret, for at EU's regelsæt kan gennemføres.
Når man tænker på, hvor store anstrengelser hver enkelt af disse områder har kostet, så må man virkelig beundre de nye lande. Derfor må vi heller ikke skuffe den berettigede forventning de havde til, at de nu kan blive fuldgyldige medlemmer i løbet af kort tid. Disse imponerende fremskridt kan man læse om i Kommissionens fremskridtsrapport og strategipapir for udvidelsen, som blev fremlagt den 9. oktober. Alle 10 lande blev beskrevet heri, og Kommissionen vurderede, at de er klar til medlemskab.
Men inden de bliver medlemmer, er der selvfølgelig brug for en yderligere indsats. Kommissionen har ikke sagt, at arbejdet er gjort, og at de er klar. Kommissionen har sagt, at de kan blive klar til tiden. Kandidatlandene har som reaktion på Kommissionens fremskridtsrapporter klart tilkendegivet, at de vil optrappe indsatsen på de områder, som Kommissionen har udpeget, og deres indsats vil blive støttet med EU-midler.
I tiltrædelsesforhandlingerne udestår et stykke arbejde. Det Europæiske Råd i Bruxelles traf en række vigtige beslutninger om de udestående finansielle spørgsmål. I disse dage føres de intense forhandlinger med kandidatlandene om disse emner. Og det er klart, at et succesrigt resultat kræver både indsats og kompromisvilje fra alle involverede - nuværende såvel som kommende medlemsstater. Vi ved alle, at der er fastlagt visse økonomiske rammer, men inden for disse rammer kan der naturligvis forhandles.
Forhandlingsafslutning i København om 23 dage vil være et utroligt gennembrud. Derefter kommer arbejdet med at færdiggøre, underskrive og ratificere. Parlamentet vil skulle give sit samtykke, inden traktaten kan underskrives, og Parlamentets udmelding om at ville give samtykke til traktaten hurtigst muligt illustrerer blot endnu en gang Parlamentets rolle som drivkraft for en hurtig udvidelse.
Det Europæiske Råd i København vil ikke alene handle om de 10 lande. Der skal også træffes vigtige beslutninger om Bulgarien og Rumænien, som har et stykke vej endnu.
I Bruxelles blev der udtrykt klar støtte til landenes bestræbelser på at opnå medlemskab i 2007. I henhold til konklusionerne fra Bruxelles skal Det Europæiske Råd i København træffe afgørelse om detaljerede køreplaner, herunder tidsplaner og øget førtiltrædelsesbistand, således at tiltrædelsesprocessen med disse lande kan fremmes. Beslutningerne i København skal altså styrke Bulgariens og Rumæniens medlemskabsperspektiv.
Vedrørende Tyrkiet konkluderer Kommissionen, at der siden sidste fremskridtsrapport er gjort store fremskridt hen imod opfyldelse af det politiske Københavnskriterium. Det er en glædelig udvikling, som må fastholdes. Det seneste års udvikling i Tyrkiet viser, at det var en rigtig beslutning, der blev truffet i Helsingfors i 1999, da Tyrkiet opnåede status som kandidatland.
Det konstateres samtidig, at arbejde udestår på vejen imod opfyldelse af det politiske Københavnskriterium. Tyrkiet tilskyndes af Kommissionen til yderligere reformer og implementering af vedtagne reformer for yderligere at styrke Tyrkiets medlemskabsperspektiv. I henhold til Sevilla-konklusionerne er Det Europæiske Råd i København nøgletidspunktet for udvikling i forholdet mellem EU og Tyrkiet. Derfor er det vigtigt at holde alle døre åbne frem til beslutningen om 23 dage i København.
Jeg vil gerne slutte med at takke Parlamentet for dets klare og uforbeholdne støtte til udvidelsen, som blev tilkendegivet i formiddags, og som er afspejlet i den fremlagte betænkning, og som også vil blive afspejlet i den kommende debat. Parlamentet har været med til at lægge sangbunden for hele udvidelsesdebatten. Det er jo parlamentsmedlemmernes og befolkningernes opbakning, som er så fundamental for udvidelsesprocessen. Vi må sikre, at den bliver fastholdt ved at skabe rammen om en grundig og sober debat om udvidelsen både i vore lande og i de nye medlemsstater. Europa-Parlamentets debatter om udvidelsen spiller en vigtig rolle. Det er her signalerne sendes til Europas befolkninger om betydningen af de beslutninger, vi skal træffe. Derfor vil jeg gerne endnu en gang takke Parlamentet og formanden personligt og også kommissær Günter Verheugen for det enorme arbejde, som er gjort af EU's institutioner på forskellige fronter.
Verheugen
Hr. formand, kære parlamentsmedlemmer, mine damer og herrer, jeg vil først takke hr. Brok og Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik hjerteligt for den betænkning, som blev fremlagt her, og som viser en virkelig indgående beskæftigelse med sagen. Jeg vil også gerne takke for det meget fine samarbejde, vi har udviklet i årenes løb. Det er lidt ligesom stemningen før jul, hvor vi allerede er nu, når man ved, at man gør noget for sidste gang, og det er sandsynligvis sidste gang, at jeg kan takke Udvalget om Udenrigsanliggender for samarbejdet, i hvert fald hvad angår den store udvidelsespakke.
Jeg vil gerne inddrage hele Parlamentet og især dets formand, Pat Cox, i denne tak. Jeg synes, at de initiativer, som Parlamentet udfoldede i dag, virkelig var Europa-Parlamentet værdigt, og det har vist, at de, der repræsenterer de europæiske borgere her, netop ikke opfatter udvidelsen som en teknisk proces, men som et afgørende stykke politisk enighed på vores kontinent. Det er også blevet tydeligt i dag, at denne udvidelsesproces, hvis jeg må sige det på den måde, også har en sjæl.
2002 var et forhindringsløb - det må man sige tydeligt. Hvis jeg kort skal genkalde, hvilke problemer vi blev konfronteret med i begyndelsen af året, og hvad vi så for os, kan jeg sige følgende: problemet med erhvervelse af land i Polen, problemet med nedlæggelse af Ignalina, problemet med Benes-dekreterne i Tjekkiet, valget i Slovakiet, den irske folkeafstemning, Kaliningrad-spørgsmålet og endelig finanspakken. Vi er virkelig gået fra forhindring til forhindring, men vi har kunnet klare alle disse forhindringer. Der er stadig en enkelt forhindring foran os, og det er enigheden om den afsluttende forhandlingspakke.
Rådet (almindelige anliggender) gav med den nødvendige fleksibilitet og de nødvendige fuldmagter formandskabet og Kommissionen et klart mandat i går til at føre substantielle forhandlinger med kandidatlandene nu, det vil sige at præsentere dem for afsluttende pakker, som vil være skræddersyede til hvert enkelt land. Der vil ikke være en forslagspakke, som så skal være gyldig for alle, men vi vil gå til hvert enkelt land og forsøge for hvert enkelt land at tale dækkende om de problemer, der stadig er aktuelle. Vi kan gøre det her, fordi vi umiddelbart efter mødet i Det Europæiske Råd i Bruxelles havde to runder af intensive samtaler med kandidatlandene, hvor det handlede om at lægge alt, som stadig er uløst, frem på bordet. Det har jeg allerede berettet om i Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik.
Der er en lang række bilaterale emner, som skal reguleres direkte med det pågældende land. Det strækker sig fra overordentligt vanskelige spørgsmål som f.eks. hele konkurrenceproblematikken med Polen og Ungarn frem til et eller andet nærmest bizart særtilfælde, men som der i givet fald også skal tages hensyn til, fordi det kan have indflydelse - og det en meget stærk - på den offentlige mening.
På den anden side ved vi fra denne runde, at de horisontale spørgsmål egentlig betragtes på samme måde overalt. Her har vi at gøre med kendte emner. I grunden er det fire, og de hænger tæt sammen: Inden for budgetkapitlet er det cash flow-problematikken, specielt det første år. Der er spørgsmålet om det pres, som finanspakken alt i alt udøver på kandidatlandenes budgetter i 2004, 2005 og 2006. Lad mig sige følgende for at anskueliggøre, hvad jeg mener: De regler, ifølge hvilke de europæiske midler bliver stillet til rådighed, er absolut også en belastning for disse landes budgetter. I det ene eller andet tilfælde fører denne belastning til, at der skal foretages betydelige indhug i områder, hvor ingen her i Parlamentet - det er jeg sikker på - gerne vil se indhug. Alligevel har landet, hvis det ønsker at udnytte de til rådighed stående midler fuldt ud, ikke noget andet valg. Vi forsøger her at finde en vej for, hvordan vi kan undgå sådanne budgetproblemer.
Ligesom Rådet (almindelige anliggender) bekræftede Rådet i går i Bruxelles grænserne endnu en gang, som vi skal bevæge os inden for, men de har også skabt en vis fleksibilitet. Jeg vil gerne sige det lidt tydeligere, hvad angår fleksibiliteten. F.eks. sagde Rådet følgende: Vi reducerer de planlagte midler til struktur- og samhørighedsfonden med 2,5 milliarder euro - i øvrigt sagde Rådet det med Kommissionens godkendelse, fordi vi også var kommet frem til det resultat, at det formodentlig ville blive meget, meget vanskeligt i praksis at inddrage disse midler fuldstændigt i en programplanlægning på de tre år. Men Rådet ændrede ikke den øvre grænse for udgifter, som var blevet besluttet i Berlin. Hvis vi gør opmærksom på, at Berlin-rammerne skal overholdes striks, og at Bruxelles-beslutningerne heller ikke kan ændres, viser det, at der er et vist spillerum.
Hvis man ser nøje på det tysk-franske kompromis, som førte til enighed i Rådet, om de direkte betalinger, er det kun det tredje år for de direkte betalinger - 2006 - hvor niveauet på 35% nås, der har en virkning på, hvad der blev besluttet i Bruxelles. Landbrugsudgifterne skal jo fastholdes på niveauet for 2006. Der er ikke tale om 2005 og 2004 i den forbindelse. Jeg vil blot vise med disse to eksempler, at det er rigtigt, når vi siger, at det, som ligger fremme på bordet, ikke er noget tilbud, som enten kan vedtages eller afvises samlet. Det skaber snarere et vist rum for en fornuftig forhandlingsledelse.
Efter topmødet i København handler det om, at kandidatlandene gør det, som også kræves udtrykkeligt i betænkningerne fra Udvalget om Udenrigsanliggender, nemlig at koncentrere sig om erkendte mangler og svage punkter med vores hjælp. Vi vil endnu en gang rapportere udførligt om resultatet af disse anstrengelser. Efter at tiltrædelsesdatoen er blevet slået fast - det bliver den 1. maj 2004 - bliver den afsluttende rapport forelagt Rådet og Parlamentet den 1. november, formodentlig den 31. oktober 2003, således at det endnu en gang er muligt her at presse på for, at forpligtelserne overholdes.
Hvad angår Bulgarien og Rumænien, overtog Rådet i går Kommissionens forslag om at vedtage en videreudviklet førtiltrædelsesstrategi for de to lande. Den gælder for hvert land, det er altså ikke nogen ensartet strategi, men en for Bulgarien og en for Rumænien. Forskellen fra de hidtidige forhandlingskøreplaner består i, at vi hidtil altid har fastlagt, inden hvornår hvilke afgørelser for forhandlingerne skal træffes. Det er ikke længere nødvendigt her, fordi næsten alle kapitlerne allerede er åbnet. Her fastsætter vi kortsigtede standardværdier og standardværdier på mellemlang sigt, og som relaterer til tiltrædelsesdatoen, som det pågældende land bør have opnået på et bestemt tidspunkt, således at tiltrædelsen, som er planlagt til 2007, kan finde sted.
Derefter, altså efter topmødet i København - det blev allerede drøftet her til morgen - kommer parlamenternes time, begynder den politiske beslutningsproces. Til det behøver jeg ikke at sige så meget, undtagen at Kommissionen selvfølgelig vil stå til rådighed for Europa-Parlamentet i enhver henseende i de første afgørende måneder af 2003. Uanset hvilket udvalg og uanset hvilket organ der efterspørger faglige oplysninger og har behov for at diskutere, vil vi stå til rådighed. Det har også første prioritet for os i begyndelsen af næste år, hvilket kommissionsformand Prodi også vil redegøre udtrykkeligt for endnu en gang her i morgen under præsentationen af vores arbejdsprogram. Jeg tror, at Parlamentet og Kommissionen kan mestre denne meget, meget vanskelige opgave i fællesskab.
Nu til endnu en bemærkning om Tyrkiet, fordi dette spørgsmål også vil spille en rolle næste år. Jeg er helt enig i det, hr. Brok sagde - det kunne være kommet fra mig - nemlig at det Tyrkiet, som kan tiltræde EU, vil være et helt andet Tyrkiet. Det er netop det, vi vil opnå med førtiltrædelsesprocessen. Jeg må sige, at jeg ikke kan forstå, hvorfor en vellykket strategi skal afbrydes. Hvad vi har gjort i Helsinki, har først sat rigtigt gang i forandringsprocessen i Tyrkiet, mere end alle andre tidligere. Hvad angår datoen, har Kommissionen tydeligt givet udtryk for sin præference. Kommissionen fastholder, at alle kandidater skal behandles ens, og at der derfor først skal tales om en dato for åbning af forhandlinger, når de politiske kriterier rent faktisk er opfyldt, og det er helt tydeligt ikke tilfældet.
Jeg vil også gerne sige til Dem, at dette spørgsmål er helt ensidigt, og at det er gjort til et emne uden aftale med Tyrkiet. Der har aldrig været en diskussion nogen steder om, at der skal fastlægges en dato for optagelse af forhandlinger, før de politiske kriterier er opfyldt. Det er et ensidigt krav fra Tyrkiets side, og jeg er ikke indstillet på, og Kommissionen er ikke indstillet på blot at bøje sig i en sådan situation. Her opbygger den anden side et pres og siger: Hvis I ikke giver efter for dette pres, skaber I en krise i vores forhold. Det er ikke den måde, vi bør omgås hinanden på.

Jeg vil sige det meget tydeligt.
I den forbindelse en kort bemærkning til Cypern-spørgsmålet. Også her beviser Helsinki-strategien efter min mening sin rigtighed. Uden Helsinki-beslutningerne ville vi ikke være nået dér, hvor vi er. Det har altid været min opfattelse, at hvis der er noget, der bevæger sig på Cypern, vil det være meget, meget sent. Derfor skal to ting være politisk entydigt klarlagt. For det første skal, hvad der end sker i de kommende 23 dage, afgørelsen om tiltrædelserne træffes i København. Det gælder også for Cyperns tiltrædelse. Det kan ikke udskydes. Det er omdrejningspunktet for hele strategien. Den ønskede løsning er naturligvis, at tiltrædelsen kan gennemføres på grundlag af en grundlæggende enighed om Kofi Annans pakke. Men selvfølgelig er det også muligt at træffe de nødvendige afgørelser i København og dernæst at fortsætte den politiske proces, der skal føre til en fredsløsning på Cypern. Det er absolut ikke blevet sagt, at afgørelsen i København betyder enden på bestræbelserne om at finde fred dér, hvis det ikke fører til en afslutning allerede før topmødet i København.
I forbindelse med FN's forslag er der blevet stillet en række spørgsmål, som vedrører fredsplanens forenelighed med fælleskabsretten. Jeg vil endnu en gang gøre opmærksom på, at vi altid har sagt, at der er bestemte ting, som man ikke kan forhandle om. De skal være opfyldt. F.eks. skal et medlemsland være beslutningsdygtigt i vores institutioner og skal tale med én stemme. Det skal have strukturer, centrale regeringsstrukturer, der er stærke nok til at gennemføre og sætte fællesskabsretten igennem. Og det skal beskytte og respektere vores grundlæggende værdier og principper, som er demokrati, menneskerettigheder, beskyttelse af mindretal osv.
FN vidste, at det var en absolut conditio sine qua non for os. Efter den første forsigtige undersøgelse tror jeg, at jeg kan sige, at forslagene også opfylder disse betingelser. Så er der et andet problem: Det er ønsker til os, som er et resultat af princippet om to zoner og to kommuner, som ligger til grund for forslaget. Det er ønsker med hensyn til en tilpasning af fællesskabsretten. Jeg mener ikke, at det er nødvendigt at gå ind på disse spørgsmål nu, men at vi bør gå ind på disse spørgsmål, når de, som efterfølgende ønsker at leve sammen i denne stat, stiller dem til os. Så længe de ikke har erklæret, at de overhovedet ønsker denne stat, behøver vi heller ikke, tror jeg, besvare spørgsmålet om, hvilke regler for samvær i denne stat der er forenelige med fællesskabsretten. Vi bør ikke give nogen lejlighed til at fjerne sig fra ansvaret for den politiske afgørelse, der skal træffes nu, under henvisning til fællesskabsretten. Det er det vigtige punkt.
Endelig handler det nu om at skabe accept i medlems- og kandidatlandene af det endelige resultat. Derfor siger jeg også helt klart, at den endelige pakke for hvert enkelt kandidatland også skal ledsages af et ordentligt skud gavmildhed fra vores side. Her er ikke plads til smålighed. Der kommer også et punkt, hvor vi simpelthen må sige, at det er berettigede anliggender og berettigede ønsker, og at det politisk ganske enkelt ellers ikke vil være muligt at forklare folk, hvorfor tiltrædelsen er god for dem. Da må vi gå endnu et skridt hen imod kandidatlandene og gøre det klart, at der under ingen omstændigheder vil være et andenklasses medlemskab. Jeg er rådsformandskabet meget taknemmelig, fordi det allerede har klarlagt det i forbindelse med regeringskonferencen. Det er også Kommissionens opfattelse. Efter afslutningen af forhandlingerne vil de lande, som har afsluttet forhandlingerne, deltage som ligeberettigede på regeringskonferencen, og det fra begyndelsen af. Det samme gælder for Kommissionen. Med hensyn til sikring og overgangsfrister vil jeg blot sige, at det handler om helt normale instrumenter i den forbindelse, gennem hvilke det skal forhindres, at vi får ubehagelige overraskelser. Det er ikke andet end en nødvendig risikoforebyggelse.
Jeg mener, at det arbejde, som Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik har ydet, og som skal afsluttes nu, er en værdifuld og vigtig hjælp i den sidste fase af disse forhandlinger, og jeg vil gerne give udtryk for det håb, at det vil lykkes os med det pres, vi udøver, at sætte farten lidt op for toget i den sidste fase, således at det kan ankomme præcist til Københavns målbanegård.
(Bifald)

Poos (PSE)
Hr. formand, efter 28 år med konflikter og besættelse er der skabt håb om en fredelig genforening af Cypern. Dette glimt af håb er udgangspunktet for det beslutningsforslag, vi i morgen sætter under afstemning. Vi håber, at de to parter, for hvem tiden er knap og fristen snart udløbet, inden mødet i København vil acceptere hovedlinjerne i de afbalancerede forslag, der er stillet af hr. Kofi Annan. Dermed vil et genforenet og forsonet Cypern kunne tiltræde EU.
Græsk-cyprioterne har allerede accepteret generalsekretærens forslag - det skete inden for den fastsatte tidsfrist - hvorimod tyrkisk-cyprioterne stadigvæk tøver. Enhver indblanding fra tredjeparts side kan fortsat ødelægge den skrøbelige balance, der etableres med FN's plan. Det gælder eksempelvis den trussel, der udgår fra Ankara, som urokkeligt fastholder, at Cypern ikke kan tiltræde EU før Tyrkiet, heller ikke hvis der findes en politisk løsning. Lad mig indskyde, at der med en sådan kolonialistisk holdning ikke alene stilles spørgsmålstegn ved Cyperns uafhængighed og suverænitet, som er stadfæstet ved FN's resolutioner. Man negligerer hermed også fagbevægelsens, oppositionspartiernes og den tyrkisk-cypriotiske befolknings synspunkter. Den seneste meningsmåling viser således, at 98% af befolkningen går ind for medlemskab af EU.
Ethvert kandidatland skal vurderes på egne præmisser. Blev førnævnte ultimatum en realitet, måtte det derfor kategorisk afvises, og opgaven for Det Europæiske Råd i København ville i så fald være enkel, idet man i overensstemmelse med Helsinki-konklusionerne måtte optage Republikken Cypern som medlem af EU. Tyrkisk-cyprioterne ville imidlertid stå som taberne, for der gives ikke en ny chance.
Jeg vil i denne forbindelse også gerne bede rådsformanden og kommissær Verheugen om over for Europa-Parlamentet at bekræfte, at der ikke stilles spørgsmålstegn ved Cyperns optagelse i EU, såfremt folkeafstemningen om forfatningen ikke krones med held i en af øens to dele. Det er dog ikke situationen i dag, og vi kan stadig håbe, at en sidste kraftanstrengelse sikrer, at denne historiske mulighed ikke forpasses.
Schröder, Jürgen (PPE-DE)
Kære formænd, hr. kommissær, kære kolleger, hr. Brok sagde i sine indledende bemærkninger noget, som i grunden gælder for alle kandidatlandene - men også for Den Tjekkiske Republik. Der er stadig bestemte ting, der skal indhentes, på det økonomiske område, på det administrative område. Jeg vil ikke komme ind på det, fordi disse ting i grunden ikke udgør noget problem, men de vil derimod blive løst i den nærmeste fremtid.
Tillad mig på grund af et af punkternes særlige betydning at koncentrere mig om dette. Det drejer sig om Benes-dekreterne, som vi har diskuteret meget indgående i Udvalget om Udenrigsanliggender. Jeg har på vegne af vores gruppe indgivet et sidste ændringsforslag, som jeg vil præsentere for Dem her: "Europa-Parlamentet går ud fra konklusionerne i de rapporter, som det er blevet pålagt at udarbejde, ifølge hvilke præsidentdekreterne set ud fra EU-retten ikke er nogen hindring for Tjekkiets tiltrædelse af EU, hvilket indebærer, at alle EU-borgere efter landets tiltrædelse har samme rettigheder på Den Tjekkiske Republiks område, at in absentia-domme sættes ud af kraft, og at lov nr. 115 af 8. maj 1946 ikke har nogen eksistensberettigelse ud fra et moderne retsstatssynspunkt" - lad mig gentage, "at lov nr. 115 af 8. maj 1946 ikke har nogen eksistensberettigelse ud fra et moderne retsstatssynspunkt; anser de grundlæggende udtalelser i den tysk-tjekkiske erklæring af 21. januar 1997 for et godt grundlag for forsoning, som udgør den moralske basis for den europæiske forening; betragter en politisk gestus fra tjekkisk side som ønskelig i denne forbindelse."
Denne tekst respekterer værdigheden hos alle dem, der har lidt i de forgangne årtier, hvor det er vigtigt at mindes rækkefølgen af de historiske begivenheder endnu en gang. Først var der naziherredømmet, så kom nazi-Tysklands besættelse af Tjekkiet, så var der krigen, og så var der fordrivelsen. Mange, mange mennesker har lidt, tjekker og sudetertyskere, ungarere og romanibefolkningen og andre. Jeg mener, at denne tekst respekterer værdigheden hos alle, men den respekterer også værdigheden hos alle dem, der lever i Den Tjekkiske Republik og i EU i dag, alle, som lever i dag, men som ikke har noget at gøre med disse begivenheder personligt, og som ser fremad, dem, hvis nutid og hvis fremtid det handler om. Desuden kræver denne tekst intet, den udøver ikke noget pres på Den Tjekkiske Republik.
Lad mig afslutningsvis sige, at da mit sidste ændringsforslag tilfredsstiller alle sider, beder jeg Dem om at acceptere det i morgen ved afstemningen ligesom hele betænkningen.
Gahler (PPE-DE)
Hr. formand, som ordfører for Estland tænker jeg tilbage på den mindeværdige dag, da jeg ankom til Estland for første gang for ni et halvt år siden. Allerede dengang kunne man mærke den stærke vilje dér til at rydde op efter fortiden, at se fremad, at kombinere egne evner med de moderne tekniske muligheder og at skabe en enestående modernisering i økonomi og forvaltning.
Den radikale økonomiske kur har medført sociale belastninger. Det er sandt. Men det kan man også konstatere i andre lande. Imidlertid forekommer Estlands økonomiske struktur sundere end i mange andre kandidatlande. Det skaber bedre muligheder for, at der nu også kan lægges større vægt på det sociale sammenhold i samfundet.
Når jeg nu er ved problemerne, vil jeg gerne komme tilbage til det, kommissæren sagde: Vi skal også lægge et stykke gavmildhed for dagen i de sidste forhandlinger. Jeg vil gerne være konkret og sige, at f.eks. den estiske mælk sikkert ikke vil oversvømme EU. Hvis overhovedet, vil den forsvinde i Finland.
Men vi har set, at esterne har udsat deres landbrug for verdensmarkedsbetingelser i 10 år. Havde vi gjort det her i EU, ville vi sikkert især bekymre os om de overlevende efter en sådan radikal kur. Heller ikke andet bør vi efter min mening garantere esterne i denne forbindelse. Altså lidt gavmildhed, hvad angår dette område i Estland!
Vi har andre problemer på områder som f.eks. nedbrydning af olieskifer. Her tilføjes der strukturproblemer til miljøproblemer, og der er det særlige forhold, at mindretallet er særligt stærkt repræsenteret dér. Også her skal vi efter min mening bidrage som Europæisk Union til investeringer i en vis grad. Men alt i alt vil jeg gerne sige til vores estiske venner: "Tere tulemast ja kõike head, kallit söbrad eestist!"
Som stedfortrædende formand for Litauen-delegationen vil jeg gerne kort gøre opmærksom på, at vi i den seneste uge, da vi havde vores møde i det blandede parlamentariske udvalg om dette emne, udførligt diskuterede, at vi egentlig ikke var særligt glade for de eventuelle virkninger i praksis af Kaliningrad-aftalen. Vi frygter, at især de litauiske myndigheder, men også de rejsende selv må affinde sig med nogle tekniske og praktiske utilstrækkeligheder, og håber, at der kan findes bedre løsninger.
Queiró (UEN)
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, ærede medlemmer, for 12 år siden udgjorde den enestående begivenhed, hvis symbol var, at Berlinmuren faldt, som havde adskilt to blokke, men også delt et folk, i en vis forstand et allerførste skridt i EU's udvidelse i retning mod Central- og Østeuropa.
Det var i fortsættelse af denne genforening, at Det Europæiske Råd i København i 1993 besluttede at integrere de associerede lande i Central- og Østeuropa, der måtte ønske det, i EU. Det Europæiske Råd i København gjorde det klart, at optagelsen af disse lande ville afhænge af, om de opfyldte de forpligtelser, som deres deltagelse i Unionen ville indebære. Alle kender disse forpligtelser, de såkaldte Københavnskriterier, hvorfor det ikke her er nødvendigt at nævne dem nærmere. Ud over den tyske genforening er der to andre politiske begivenheder, som vi ikke må overse, og som også - om end uden den samme symbolkraft - har haft særlig betydning for udviklingen af de følgende skridt i den europæiske genforeningsproces.
Jeg tænker først på topmødet i Nice, hvor EU's stats- og regeringschefer påtog sig at reformere Fællesskabets institutioner, så disse kan rumme EU's udvidelse med yderligere 12 lande. Vi ved alle, at en fiasko på dette punkt ville være ødelæggende for udvidelsesprocessen gennem mange år. Uafhængigt af den opfattelse, som vi hver især måtte have af de løsninger, som man er nået frem til, forholder det sig jo sådan, at kandidatlandene efter Nice i det mindste er blevet bekendt med deres relative positioner i Unionen og med, hvad de kan forvente i fremtiden.
Jeg tænker dernæst på topmødet i Göteborg, som kronede det svenske formandskab. Her bekræftede EU's ledere endegyldigt, at udvidelsesprocessen var uafvendelig, og opstillede for første gang en tidshorisont, nemlig udgangen af 2002, for afslutningen af forhandlingerne med de kandidatlande, der på det tidspunkt ville være klar, med det erklærede mål, at disse lande som medlemmer skulle kunne deltage i valget til Europa-Parlamentet i 2004.
I dag, hvor 2002 nærmer sig sin afslutning, og hvor Europa-Parlamentet her til formiddag, for første gang, har mødtes i en plenarforsamling med repræsentanterne for alle kandidatlandene, er det vores pligt, men også vores glæde, at hylde den enestående indsats, som disse lande har ydet for at tilpasse deres politiske, økonomiske, sociale og juridiske strukturer til EU's model, en indsats, som først og fremmest har gjort dette øjeblik til en sejr, som er deres, og som de bør anerkendes for.
Som en ungarsk kollega sagde i formiddags, kan vi kun beklage, at det kommunistiske diktatur, der holdt disse lande nede i mere end 40 år, forhindrede dem i at være med i den europæiske integrations formidable eventyr lige fra begyndelsen. Disse ord betyder imidlertid ikke en manglende bevidsthed om, at Unionen er et farefyldt projekt, og at disse farer vil blive større, når to verdener, der desværre befinder sig på meget forskellige udviklingstrin, bringes sammen, hvilket vil gøre forskellene mellem de rigere og mere velstående regioner større og øge den befolkningsdel, der lever i de mindre begunstigede regioner.
Det er derfor naturligt, at der stilles spørgsmål, og at der udtrykkes bekymringer om f.eks. en mindre effektiv regional samhørighedspolitik eller vanskeligheder med at finansiere den økonomiske og sociale strukturpolitik. Det er imidlertid over for et udfordringernes og vanskelighedernes Europa, hvis nyeste historie har bevæget sig med lysets hastighed, og som har set hele sin ligevægt ændret på lidt mere end et dusin år, at de stærke skiller sig ud fra de svage og sejrherrerne fra de frygtsomme og de opgivende.
Hr. formand, blandt de lande, der har udmærket sig i deres indsats for at tilnærme sig EU med henblik på optagelse, hører Ungarn, hvis udvikling og situation jeg har søgt at følge som ordfører for Europa-Parlamentet. Som det kunne forudses, har Kommissionens seneste periodiske rapport om Ungarn konkluderet, at dette land på baggrund af de hidtidige fremskridt, bør kunne afslutte forhandlingerne inden årets udgang og påtage sig de forpligtelser, der følger af EU-medlemskab, efter den fastlagte tidsplan. Det er nu ingen overraskelse. Ungarn har altid placeret sig blandt de forreste kandidatlande, når det gælder tempoet i forhandlingerne, og resultaterne heraf - navnlig på det økonomiske område - er blevet betragtet som blandt de bedste i regionen. Ungarsk økonomi er blandt de stærkeste i området, med én af de højeste vækstrater i Europa, en inflationsrate på sit laveste niveau i de sidste 10 år, en forholdsvis lav arbejdsløshed samt en stadig stigende samhandel med EU.
De beslutninger, som Parlamentet har vedtaget i de seneste to år, har indeholdt en række henstillinger, bl.a. for at tilskynde Ungarn til at fortsætte reformerne til integrering af romanibefolkningen, forbedre den sociale dialog yderligere, vedtage medieloven og overholde bestemmelserne om offentlige indkøb. I dag kan det konstateres, at der er sket fremskridt på disse områder, og at de ungarske myndigheders indsats har været konsekvent, selv om den selvfølgelig må fortsættes. Som afslutning har jeg blot tilbage at konkludere, at Ungarn befinder sig i en god position til at tilslutte sig EU i 2004, men at det skal videreføre sine forberedelser i overensstemmelse med de forpligtelser, som det har påtaget sig under forhandlingerne, og at vi håber at have det hos os ved det næste valg til Europa-Parlamentet med den samme parlamentariske repræsentation som de nuværende medlemsstater, hvis befolkning er af tilsvarende størrelse.
Schroedter (Verts/ALE)
Hr. formand, hr. kommissær, hr. formand for Rådet, kære kolleger, talerne i formiddags om de historiske bedrifter, som borgerne i de central- og østeuropæiske lande har udført, gjorde et stort indtryk på mig. Længslen efter frihed og demokrati lod dengang pigtråd rive itu, mure rive ned, etablerede selvstændighed og det med den overbevisning, at det er den rigtige vej til integration og enhed på dette kontinent.
Den stærke vilje til integration dengang lod ikke én tænke over, hvem og hvor meget det koster, og hvis privilegier der f.eks. ville gå fløjten. Det var den fælles vilje, som forenede alle mennesker, fordi de ønskede, at der igen ville blive skabt frihed for dem. Kære kolleger, noget sådant var aldrig blevet opnået dengang, hvis der havde været betænkeligheder. Det er egentlig en skam, at vores handlen i dag ikke er bestemt af disse politiske visioner - parret med politisk vilje.
Jeg vil ikke give det indtryk, at jeg ganske enkelt bortvisker de problemer, som ligger konkret på bordet, og at jeg mener, at de ikke er der. Men vi må prioritere spørgsmålet om, hvordan vi løser problemerne, og i den forbindelse skal vi være opmærksomme på, at prioriteringerne ligger netop dér, hvor det handler om Europas integration. Vi må ikke benytte populistiske harlekiner og deres sideskuepladser. Jeg er overbevist om, at overholdelsen af grundlæggende regler om demokrati, respekten for mindretal og menneskerettigheder er en central indikator for integration, og det gælder for alle.
Efter min mening er det vigtigt, at kandidatlandene ikke opgiver på dette sted i integrationsprocessen. Det betyder også, at de styrker deres forvaltninger frem til lokalt plan, at korruption bekæmpes, at justitsministerierne og retsvæsenet styrkes på alle niveauer, at der er fri adgang til domstolene for alle mennesker, og at de føler sig retfærdigt behandlet, for så mærker de den forandring, som EU har bragt til landene.
Det betyder, at Letland også efter tiltrædelsen skal bestræbe sig på at integrere det russiske mindretal, og at landet heller ikke skal give op i forbindelse med de finansielle bestræbelser, selv om det bliver hårdt for den nye regering fremover at fælde sådanne afgørelser af finansiel art.
Men det er også EU's opgave at være integrationsegnet, at være beslutningsdygtigt, at være udformet gennemsigtigt og demokratisk, og her må jeg sige, at lektierne skal gøres bedre på vestlig side. Bebrejdelsen om inkompetence, som blev nævnt i forbindelse med landbrugsudgifterne og også strukturudgifterne, er efter min mening ikke retfærdig.
Det er efter min mening vigtigt, at udviklingen af landdistrikter og regioner er et centralt punkt. Hvis vi ikke passer på dér, ender det med, at kandidatlandene bliver afhængige i mange år, i årtier. Det er et meget vigtigt punkt, og jeg må sige, at der simpelthen blev truffet en forkert beslutning om det i Bruxelles. Vi bør - og jeg mener, at det ville være godt at følge Verheugen-forslaget - skabe større fleksibilitet, det vil sige, at dér, hvor der er absorptionsevne, bør der også blive betalt for at sikre, at strukturudviklingen i landene skrider hurtigt frem.
Sådan ser jeg det også med hensyn til de elendige reaktorer. Reaktorerne er et fælles problem efter udvidelsen, og derfor mener jeg også, at fleksibilitet er nødvendig her. I givet fald skal midlerne øges substantielt, hvis Litauen f.eks. ikke selv kan klare Ignalina. Atomkraftværket er en eksplosiv trussel for alle. I den forstand ønsker jeg, at de seneste aktiviteter virkelig fører til en integration af disse lande og ikke til ...
(Formanden afbrød taleren)
Souladakis (PSE)
Hr. formand, mine damer og herrer, vi gennemlever en af de vigtigste perioder i moderne europæisk historie. Vi er alle, nationer, regeringer, parlamenter og vi her i Europa-Parlamentet begyndt på et nyt kapitel med visioner og realisme, med håb og stabilitet. Og alle lande, alle nationer skal føle sig ligeværdige og sikre under denne udvikling.
Litauen, som jeg optræder som ordfører for, må i den sammenhæng ikke føle, at landet i forbindelse med de endelige aftaler om Kaliningrad, er blevet behandlet anderledes, for så vidt angår dets suverænitet, end de andre medlemsstater i EU.
Malta, som jeg er Den Socialdemokratiske Gruppes skyggeordfører for, har intet at frygte. Desuden ved vi, alle os fra Middelhavsområdet, især os fra øerne, at den menneskelige sjæl skabes og udvikles på baggrund af havets og himlens blå, og at den kreative sjæl, så sikkert som nat følger dag, vinder frem.
Den politiske beslutsomhed i Unionen, som ikke må tolerere eventuelle opfattelser, der måtte tillade tredjepart at gribe ind i Unionens aktiviteter, bedømmes på Cypern, der er det institutionelt og økonomisk mest udviklede kandidatland. Unionens afgørelse om at støtte eventuelle løsninger, der respekterer EU's acquis og Republikken Cyperns behov for at være en operationel stat bedømmes også. Da det forholder sig således, er integrationen af Cypern i EU forudbestemt, uanset den udvikling der er sket i forbindelse med løsningen af det politiske problem.
Jet er sikker på, at Rumænien og Bulgarien snart bliver medlem af EU. Jeg tror, at især Rumænien behandles lidt hårdere end de andre lande, og jeg er nødt til at påpege, at andelen af parlamentsmedlemmer ikke står i forhold til befolkningens størrelse.
Som græker forventer jeg, at Tyrkiet snart bliver fuldt betalende medlem af EU. Med dette mener jeg et demokratisk Tyrkiet som alle de øvrige europæiske lande. Kemal Ataturk, der havde planer om en moderne stat til det tyrkiske folk, retfærdiggøres en gang for alle, når de institutionelle reformer er afsluttet og gennemført, når lederne af militæret adlyder og fører de afgørelser, der træffes af de demokratiske ledere i Tyrkiet, ud i livet. Det glæder mig, at det nye politiske lederskab i Tyrkiet har indset, at Europa opbygges gennem demokratiske procedurer, ikke østlig parlamentering.
Endelig er vi ikke revisorer. Vi er politikere, der skal bane vejen for det nye Europa med visionær realisme, og det er præcis det, vi skal bedømmes ud fra, og det er der, vi skal retfærdiggøres. Som græker venter og håber jeg, som De hr. kommissær, at traktaten om det nye Europa i det 21. århundrede underskrives i Athen, i skyggen af Perikles' Akropolis, højdedraget Pnyx, folkeforsamlingspladsen og tribunen, hvorfra Paulus prædikede for athenerne.

Stenzel (PPE-DE)
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, tillad mig, kære parlamentsmedlemmer, at jeg både i min egenskab af ordfører for Malta og som medordfører for Det Blandede Udvalg bruger denne tale som anledning til at tage stilling til Den Tjekkiske Republik.
Jeg er stolt af denne dag, fordi Europa-Parlamentet har sendt et signal om åbning i dag og signaleret over for tiltrædelseslandene, at de er velkomne hos os! Den europæiske parlamentarisme har dermed givet et kraftigt livstegn. Det indtryk, jeg har fået fra forhandlingen i dag med kandidatlandene, er et indtryk af selvfølgelighed. Det er normalt, at Europa finder sammen, for første gang fredeligt, frivilligt og demokratisk. Netop for et land som Østrig, som ligger i hjertet af Europa, betyder det efter årene med Europas deling som følge af Anden Verdenskrig et vendepunkt hen imod et bedre, økonomisk og socialt mere stabilt Europa med en sikkerhedspolitisk merværdi. Vi knytter os her til en mellemeuropæisk tradition, som vi er særligt bevidste om igen, netop nu i anledning af Otto von Habsburgs 90-års fødselsdag, overbevist europæisk parlamentsmedlem og kejsersøn.
Det historiske perspektiv må naturligvis ikke spærre vores blik for de aktuelle problemer. Der er stadig meget at gøre inden tiltrædelsen - bekæmpelse af korruption, styrkelse af forvaltningerne og et uafhængigt, funktionsdygtigt retsvæsen. Sikkerheden skal naturligvis også vedrøre det nukleare område. Derfor bifalder jeg udtrykkeligt, at der i rapporten om Tjekkiet forventes fuldstændig overholdelse af de bilaterale forpligtelser, som er indgået ved Kommissionens mellemkomst om Temelin, at atomkraftværker som Ignalina eller Kozloduj, eller også dele af Bohunice, desuden skal lukkes. Jeg bifalder overgangsbestemmelser, som på en fleksibel måde muliggør beskyttelse af arbejdsmarkedet og af følsomme erhvervsområder. Også den gradvise indslusning af direkte betalinger til landmændene i kandidatlandene - især Polen - er fornuftig. Sådanne bestemmelser er ikke nogen ulempe. Overgangsbestemmelser har altid ledsaget integrationsprocesser, ligesom de midlertidige beskyttelsesklausuler, som De, hr. Verheugen, henviste til.
Hvis det ikke havde ført til en udvidelse, ville det østrigske erhvervsliv være blevet frataget 270 millioner euro pr. år. Alene et bortfald af handelshindringer betyder 450 millioner euro pr. år, det vil sige, at hver enkelt østriger investerer 28 euro pr. år i udvidelsen. Udvidelsen af EU er vores fremtid. Det gælder om at overvinde problemer fra fortiden. Det indlæg om Benes-dekreterne, som fru Schroedter - ordføreren for Tjekkiet - holdt, bør også forstås i den betydning. Han holdt en forsvarstale til støtte for denne artikel, som jeg indholdsmæssigt støtter fuldstændigt. En bred støtte til dette forslag ville være et positivt signal fra Europa-Parlamentets side.
Lad mig nu komme ind på min egentlige betænkning om Malta. Det er godt, at udvidelsen også har en middelhavskomponent. Malta er en lille østat, som uden tvivl vil finde sin fremtid i EU. Problemerne med integrationen - hvad enten det er landbruget eller subventioneringen af værfterne - kan løses i det væsentlige. Malta har også en i bund og grund europæisk arv. For Østrig er Malta af særlig interesse, fordi vi sender tusinder af feriegæster dertil hvert år, og fordi vi deltager økonomisk i den privatiserede lufthavn. Politisk håber vi, at resultatet af en folkeafstemning om Maltas tiltrædelse af EU bliver accepteret som en demokratisk beslutning af befolkningen, for der er nok ikke nogen tredje chance!
Gawronski (PPE-DE)
Hr. formand, i dag var der mange, som med rette talte om en historisk begivenhed, og jeg vil ikke give efter for fristelsen til at gøre det samme. Som EU-borger med en polsk far og som ordfører for Polen vil jeg dog gerne have lov til at rette en særlig velkomsthilsen til alle de kolleger fra det polske parlament, der har taget plads i den officielle loge, til dem, der skal mødes med vores gruppe, og til alle de andre.

Efter afstemningen i Udvalget om Udenrigsanliggender er betænkningen om Polen blevet præcis, som jeg havde ønsket. Alle de ændringsforslag, som jeg gik ind for, blev nemlig vedtaget, og de ændringsforslag, som jeg var modstander af, blev forkastet. Det er en velafbalanceret betænkning, hvor vi anerkender de betydelige fremskridt, der er sket, og udtrykker forbehold over for det subjektive valg, som statsforvaltningens medlemmer har truffet, og som viser en overfortolkning af belønningssystemet, og over for problemet med regeringens kontrol af tv og presse. Der var sket nogle fremskridt på dette område, men nu ser vi en stagnation eller måske ligefrem en tilbagegang, og derfor var jeg i den forbindelse nødt til at stille et mundtligt ændringsforslag, som forhåbentlig bliver vedtaget i morgen.
Jeg må sige, at jeg under hele mit arbejde som ordfører for Polen altid huskede på en sætning, som Johannes Paul II har udtalt - og det glæder mig at kunne nævne hans navn på dette sted, for det blev ikke nævnt her til morgen, selv om han har spillet en vigtig rolle for Europas genforening - og det er en sætning, som han udtalte under et interview, han gav mig. Da jeg spurgte ham, hvem der får mest ud af de to Europaers genforening, som Hans Hellighed går så stærkt ind for, svarede han mig, at det var det Europa, der består af de tidligere kommunistiske lande, som kunne give det andet Europa mest, eftersom dets erfaringer under det kommunistiske system havde givet det indsigt.
Forhandlingen her til morgen giver os håb om det, som også parlamentsformand Cox og kommissær Verheugen ønskede, nemlig at hans forudsigelse går i opfyldelse.
Jeg kunne godt tænke mig at se en større overbevisning hos de kommende polske medlemmer af Europa-Parlamentet - jeg må sige, at dem, vi hørte her til morgen, var en undtagelse - og jeg ville gerne have, at de viste os den styrke og det engagement, som gjorde det muligt for polakkerne at bryde muren ned, oprette Solidaritet og skabe forudsætningerne for kommunismens fald, hvilket var afgørende for, at vi kunne skabe vores fælles fremtid.
(Bifald)

Formanden.
Jeg er nødt til at minde vores gæster om, at det ifølge Parlamentets forretningsorden ikke er tilladt for dem, der sidder i tilhørerlogen, at give udtryk for deres enighed eller uenighed.

Wiersma (PSE)
Hr. formand, jeg vil i dag koncentrere mig fuldstændigt om Slovakiet, som jeg er ordfører for på Parlamentets vegne. Slovakiet har nået finalen i forhandlingerne om EU-medlemskabet, og landet fortjener en kompliment, i betragtning af at det for fire år siden stadig var politisk isoleret. Ved to valg i træk har befolkningen i Slovakiet ikke ladet der herske nogen tvivl om dens demokratiske og proeuropæiske indstilling. Ifølge meningsmålinger er der stadig stærk støtte til EU.
I dag er det ikke det rigtige tidspunkt til at nå frem til en endelig bedømmelse. Det vil Parlamentet gøre i begyndelsen af næste år. Vi afventer selvfølgelig stadig resultatet af topmødet i København, men jeg er overbevist om, at Slovakiet vil være i stand til at afslutte forhandlingerne med succes. Beslutningsforslaget i dag giver derfor også en slags begrænset øjebliksbillede. Den fuldstændige betænkning vil vi udarbejde næste år. Ligesom med andre kandidatlande er der stadig en hel del arbejde, der skal gøres inden landets tiltrædelse i 2004.
Jeg vil gerne råde Slovakiet til at prioritere to ting i den forbindelse.
Efter min mening er en forstærkning af den administrative kapacitet den vigtigste prioritet. Det må være muligt at gennemføre EU-regler tilfredsstillende og anvende EU-midler korrekt. Dette er også i overensstemmelse med bestræbelserne på at gøre myndighederne, som med hård hånd bekæmper korruption, mere gennemsigtige. Den nye regering i Slovakiet har bebudet initiativer i den retning, og vi afventer rapporterne med interesse og nogen spænding. Inden for de samme rammer, nemlig et gennemsigtigt samfund og gennemsigtige myndigheder, er det vigtigt, at reformen af retsvæsenet og andre håndhævende organer fortsættes.
Vi er også stadig meget bekymrede over romanibefolkningens situation, i øvrigt ikke blot hvad angår Slovakiet. Hver gang jeg konfronteres direkte med deres levevilkår, indser jeg, at der af alle de planer, som er udarbejdet i de forløbne år, stadig er gennemført alt for lidt i praksis. Jeg ved, at problemerne ikke kan løses på et par år. Gennemførelsen af politik koster tid og penge. Derfor beder jeg den slovakiske regering om en slags flerårig forpligtelse til at løse disse problemer, som vil fortsætte efter tiltrædelsen. Samme tekst findes faktisk i betænkningen om Tjekkiet. For øvrigt mener jeg, at romanibefolkningens stilling i det udvidede EU vil være så speciel, at konventet er nødt til at være opmærksom på den.
Vi forlanger meget. Det gør vi i forventning om, at slovakkerne vil indse det rimelige i det. Ligesom de kan forvente rimelighed fra vores side ved den endelige bedømmelse. Vi kan ikke forlange mere af nye medlemsstater end af de nuværende. Derfor tager jeg afstand fra den ofte unfair kritik af Slovakiet, også i mit eget land. Slovakiet har slået en streg over fortiden med Meciar. Det er de nuværende præstationer, der gælder, og det er dem, vi skal basere vores bedømmelse på.

Volcic (PSE)
Hr. formand, de nye kulturer, også den slovenske - som er det land, jeg er ordfører for - tilfører både sig selv og den europæiske familie en merværdi og samtidig en ny sikkerhed. Derfor befinder vi os nu i en situation med halvfulde glas, optimisme og fordele. Senere kommer vi selvfølgelig i en situation med vanskeligheder og halvtomme glas, nemlig når regeringerne skal forsøge at vinde folkets accept.
De Europæiske Socialdemokraters Gruppe har altid kæmpet for et udvidet EU. De lande, der ligger ud til Middelhavet, f.eks. Italien, og som er forbindelsesled til Europas midte, har spillet en vigtig rolle i denne indsats.
Vi går ind for, at døren skal stå åben for dem, der ønsker at være med i den europæiske familie. Der er selvfølgelig ikke nogen automatisk ret til at komme med i klubben, for optagelsen sker efter et stort stykke hårdt arbejde, og det ved kandidatlandenes forhandlere. Jeg tror, at de undertiden også er overraskede over, hvor hårde forhandlingerne er.
Slovenien er det rigeste kandidatland og har også europæiske traditioner på institutionsområdet. I forberedelsesfasen bestod det største problem i at fremskynde de juridiske og administrative processer og løse de spørgsmål, som det tidligere styre ikke havde løst. Denne situation mindede således om situationen i andre kandidatlande, men var ikke lige så kompleks.
I den fase med skarp kritik, som fandt sted for et par år siden, var det for Sloveniens vedkommende altid forholdsvis svært at finde alvorlige synder eller mangler, der ikke var forbundet med dagligdagen eller overgangen. Men ved optagelsen i EU bliver det ikke nemt for nogen - heller ikke for Slovenien - at opfylde de indgåede forpligtelser.
I den karakterbog, som de internationale organisationer giver Slovenien, taler man dog om en velfungerende markedsøkonomi og om opfyldelsen af Københavnskriterierne, hvor man fastlægger det niveau, der skal nås.
I betænkningen er der medtaget et punkt om bekæmpelse af svig, korruption og narkotikahandel. Selvfølgelig eksisterer disse fænomener, men de er meget mindre udbredt end i andre lande. Derfor gør vi måske teksten uharmonisk ved at nævne dem, og den bedste løsning ville være, at vi simpelthen slettede dette punkt. Ud af de 102 lande, hvor korruptionsgraden er blevet målt, er Slovenien i øvrigt kun på 27. pladsen, og det skal desuden også bemærkes, at landet i 2002 afholdt en konference om korruption. Man kan således ikke sige, at der ikke er en vis interesse på dette felt.
Til sidst har jeg en teknisk bemærkning, nemlig at termen "denationalisering", som jeg brugte i den oprindelige tekst, i nogle sprogudgaver er oversat med ordet "privatisering", der har en anden betydning.

Van Orden (PPE-DE)
Hr. formand, vi hilser alle udvidelsen meget velkommen. Den stiller store krav til kandidatlandene, og det er en skam, at EU ikke selv kan leve op til kravene. Jeg tænker her især på behovet for en reform af den fælles landbrugspolitik og Kommissionens økonomiske forvaltning. Kommissionen er tilsyneladende stadig ude af stand til at gøre rede for den massive offentlige støtte, som vores skatteydere stiller til rådighed.
Jeg håber endvidere, at kandidatlandene, når deres første begejstring for EU har lagt sig, vil være lidt mere skeptiske over for nogle af aspekterne af EU-projektet. Eftersom de fleste af dem har forkastet det skrækkelige kommunistiske eksperiment, som i de sidste 50 år har ødelagt og demoraliseret deres lande, håber jeg, at de ikke vil finde sig i den upassende indblanding i deres nationale suverænitet og bølgen af venstredrejet politisk korrekthed fra EU-institutionernes side.
Da jeg taler som ordfører for Bulgarien, vil jeg især gerne hilse den parlamentariske delegation fra Bulgarien velkommen. Jeg anerkender Bulgariens enorme fremskridt i forbindelse med de senere års økonomiske, politiske og sociale reformer. Bulgariens ambition om at tiltræde EU i 2007 er realistisk, og det bør vi vise ved at støtte landet så vidt muligt i opnåelsen af denne ambition.
Bulgarien har taget store skridt i de senere år. Landet har nu en velfungerende markedsøkonomi, og der er sket fremskridt inden for privatisering. Forslagene om reform af den offentlige tjeneste og bekæmpelse af korruption er også et meget vigtigt grundlag for politiske og økonomiske ændringer. Der skal gøres meget på mange områder. Der er et enormt gråt område med hensyn til økonomien, og der er stor arbejdsløshed, faktorer der ikke er helt ukendte i nogle af de lande, som allerede er EU-medlemsstater.
De makroøkonomiske fremskridt skal stadig finde et leje, før befolkningen får håndgribelige fordele af disse fremskridt. Der er stadig stor fattigdom i mange områder. Det gælder ikke blot romanibefolkningen, hvor der kræves alvorlige foranstaltninger, men befolkningen i Bulgarien generelt. De mest sårbare i en befolkning er børnene, og jeg har især henledt opmærksomheden på behovet for flere målrettede ressourcer, herunder EU-støtte, for at opnå vigtige forbedringer inden for børns velfærd og pleje.
Jeg vil gerne nævne kernekraftværket Kozloduj og især nedlukningsdatoerne for reaktor 3 og 4. Der har været stærke meninger om dette spørgsmål, og det har desværre udviklet sig til et symbolsk skænderi mellem begge sider. Spørgsmålet om sikkerhed skal altid have højeste prioritet i forbindelse med kernekraft. Men der synes ikke at være nogen sikkerhedsmæssig begrundelse for, at nedlukningen ikke kan finde sted i 2008 i stedet for 2006, hvis det har stor betydning for Bulgariens økonomiske situation.
EU's peer review i Rådets regi skal danne grundlag for beslutningen under hensyntagen til resultaterne af IAEA-missionen i juni og en objektiv analyse af de økonomiske konsekvenser af en nedlukning.

Nicholson of Winterbourne (ELDR)
Hr. formand, jeg vil gerne takke Formandskonferencen for planlægning og afholdelse af dette unikke delmøde. Jeg vil også gerne takke vores tidligere kollega, hr. Haarder, og hans hold, fordi de skaber et historisk dansk formandskab. En særlig tak til kommissæren og hans hold. Kommissæren har under sit stærke lederskab ikke accepteret forhindringer, som ville forsinke udvidelsen, og han og hans hold har på bedste måde håndteret og overvundet enorme problemer og bragt os i den lykkelige situation, som vi står i dag.
I den sammenhæng hilser jeg især det rumænske parlamentariske hold velkommen. Rumænien har ligesom andre kandidatlande i denne udvidelse i to dele opnået store fremskridt, og det tydeligste bevis på Rumæniens fremskridt har været etableringen af den nye regering i december 1999 efter Helsinki-konferencen. Hvis Rumænien følger Kommissionens nye og fremragende køreplan med støtte fra Kommissionen, Ministerrådet og Parlamentet, vil Rumænien kunne nå målsætningerne for tiltrædelse den 1. januar 2007, og ikke blot fordi landet har ret til det, men fordi landet har gjort sig fortjent til det. Jeg har derfor et stærkt ønske om at opretholde datoen i betænkningen. Jeg er overbevist om, at Rumænien vil være medlem af NATO inden udgangen af denne uge. Med kontinuerligt hårdt arbejde, engagement og vores støtte vil Rumænien kunne tiltræde EU den 1. januar 2007. Jeg vil gerne fremhæve Rumæniens fremskridt over for Parlamentet.

Oostlander (PPE-DE)
Hr. formand, Tyrkiet har en særlig status som kandidatland. Vi har mangeårige forbindelser med Tyrkiet, ikke blot i EU som kandidat eller forestående kandidat, men navnlig også som medlem af NATO. Det var en udmærket stilling, som vi altid har påskønnet og stadig påskønner Tyrkiet for. EU er imidlertid anderledes. EU er meget mere gennemgribende. Det betyder, at de deltagende stater deler karakteregenskaber, for som medlemmer af EU træffer vi beslutning om hinandens fremtid. Derfor tillægges politiske kriterier overordentlig stor betydning. Før i tiden, da vi stadig var et økonomisk fællesskab, tænkte vi slet ikke på det på den måde. Det var faktisk helt normalt for os, at vi var retsstater med et fungerende parlamentarisk demokrati, det talte vi ikke engang om. Nu er det anderledes.
Under udvidelsen har vi opdaget, hvor vigtig EU's karakter som en sammenslutning af demokratiske retsstater er. Jeg synes også, at det er overordentlig vigtigt, at vi fortsat siger til Tyrkiet, at den holdning, vi vedtog i Helsinki, er, at vi først kan indlede forhandlinger om medlemskab, når Tyrkiet opfylder Københavnskriterierne. Jeg synes, det er en klar og tydelig holdning, som vi absolut må holde fast ved. Set ud fra denne principielle synsvinkel er det meget inkonsekvent at nævne en dato for forhandlingernes indledning. Hvis Rådet alligevel gør det direkte eller indirekte, siger det dermed, at det egentlig ikke finder de politiske kriterier så væsentlige. Jeg har endda hørt om spekulationer, der gik ud på, at Rådet vil fastsætte en dato, hvor det besluttes, hvornår forhandlingerne vil blive indledt. Ærede formand for Rådet, kære hr. Haarder, De vil da ikke udsætte os for noget sådant. Jeg formoder, at De skåner Europa for en sådan indirekte konstruktion, og at de politiske kriterier simpelthen fortsat kommer i første række. Hvis det var ligegyldigt med EU's karakter, kunne Rådet også spørge sig selv, hvorfor vi så skal fortsætte med at tale om den. Jeg regner imidlertid med, at noget sådant ikke vil finde sted på det kommende rådsmøde. Jeg afviser en sådan overfladisk begrundelse. Den skader EU's og de tyrkiske borgeres interesser, og, hvilket er meget vigtigt, den undergraver ligeledes den opbakning til tiltrædelsen, som nu findes hos den europæiske befolkning. Vi har for nylig oplevet i Nederlandene, at selv når det gælder et udmærket land som Polen, som vi længe har haft forbindelser med, og som stort set deler vores politiske kultur, risikerede vi en folkeafstemning om tiltrædelsen. Hvis tiltrædelsen af et kandidatland ikke bakkes op af befolkningen, kan der ske store ulykker, og derfor skal processen også for Tyrkiet overvåges meget nøje.
Spørgsmålet om retsstat og demokrati har ikke vist sig at være så vanskeligt i nogen af kandidatlandene. Sammenlignet med dette er overtagelsen af resten af EU's acquis slet ikke så stort et problem, i hvert fald hvad Tyrkiet angår. Kommissær Verheugen sagde for lidt siden, at navnlig erklæringen i Helsinki om, at Tyrkiet nu er et rigtigt kandidatland, har bidraget meget til, at Tyrkiet tager de nødvendige skridt. Det har vi naturligvis alt sammen set, og vi påskønner, at disse skridt var vigtige for forholdene i Tyrkiet, men for os var det ikke nok. Mit vigtigste spørgsmål er imidlertid, hvorfor Tyrkiet gør det. Der må da ligge en overbevisning bag? Var dette løfte fra Europas side nødvendigt for at få Tyrkiet til at gå i retning af en retsstat? Det ville da ikke være godt. Vi må da kunne regne med, at den tyrkiske regering, også den nye tyrkiske regering, af overbevisning vil gå i retning af en retsstat og demokrati. Det må ikke være genstand for en byttehandel fra EU's side, men skal ske spontant.
Jeg husker samtaler med de rumænske ministre, som sagde, at de selv havde løst det problem, som de havde med Ukraine om den lille ø i Sortehavet. Jeg sagde, at vi naturligvis havde presset på for at få en løsning. Nej, sagde de, vi har selv løst det, for Rumænien lægger vægt på, at opfyldelsen af kriterierne er spontan. Jeg synes, at rumænerne gjorde det udmærket, og jeg håber også, at Tyrkiet, hvad det angår, af overbevisning vil gå i den retning. Hvis det ikke er tilfældet, vil der aldrig være tillid.
Jeg er åben over for ønsket om, at Tyrkiet får et positivt signal, og derfor støtter jeg også helhjertet det afsnit, som er foreslået fra socialdemokratisk side om udvidelsen af samarbejdet i adskillige sektorer. Det har et praktisk formål. Men det kan naturligvis godt vare noget, førend man kommer fra dette stadium til forhandlingsstadiet. Derfor støtter jeg også teksten i Ferbers ændringsforslag, hvori det siges, at der skal træffes nogle foranstaltninger, og at vi må være enige om, hvorvidt vi behøver at finde en midlertidig løsning herpå. Jeg er ikke glad for forslaget om at slette visse ting, for dermed fjernes rammerne for hele tiltrædelsesprocessen. Jeg lægger vægt på, at vi konsekvent og principielt opretholder disse rammer til enhver tid, også for Tyrkiets skyld.
Böge (PPE-DE)
Hr. formand, kære kolleger, som ordfører for udtalelsen fra Budgetudvalget vil jeg gerne udtrykkeligt understrege, at de politiske og økonomiske fordele ved udvidelsen naturligvis langt overgår de eventuelle budgetpolitiske omkostninger. Alligevel handler det i budgetpolitikken også om at skabe en pålidelig ramme på mellemlang og lang sigt og en ramme, der kan samle flertal på begge sider. F.eks. taler vi for 2006 om en budgetramme på ca. 15 milliarder euro i udgifter, men på den anden side - og det glemmer man ofte - står der f.eks. ca. 5 milliarder i egne midler til rådighed, som de nye lande allerede vil bidrage med til EU's budget.
Derfor er det vigtigt endnu en gang at understrege de principielle holdninger til tilpasningen af de nye finansielle overslag, som plenarforsamlingen stemte om i juni. I mellemtiden har Rådet på sit møde i Bruxelles ligeledes overtaget dele af Parlamentets holdning, f.eks. princippet om en gradvis integration ved de direkte betalinger til landbruget, en afklaring af, at intet nyt medlemsland bør være nettobidragyder efter tiltrædelsen, og en bestemmelse, der skal forhindre, at et land stilles økonomisk dårligere efter tiltrædelsen end umiddelbart før tiltrædelsen.
Jeg lægger stor vægt på, at den nødvendige tilpasning af de finansielle overslag foretages på grundlag af artikel 25 i den interinstitutionelle aftale på Kommissionens opfordring sammen med - sådan hedder det bogstaveligt - sammen med Rådet og Europa-Parlamentet med de pågældende flertal. Jeg forventer, hr. rådsformand, at det i budgetsamrådsproceduren f.eks. gøres klart, at der er en kontinuerlig, omfattende information af Parlamentet, så forhandlingerne kan fortsætte, og at der i en tilsvarende trilog opnås enighed om, hvordan proceduren med tilpasning af de finansielle overslag tilvejebringes i de kommende måneder. For der er fortsat mange åbne spørgsmål: Hvordan skal f.eks. formuleringen fra Det Europæiske Råd i Berlin forstås, nr. 12 i konklusionerne, hvoraf det udtrykkeligt fremgår, at man ønsker en klar adskillelse mellem udgifterne fra den gamle Union og de nye medlemmer? Er der bund i denne erklæring fra Berlin, eller vil der efter tiltrædelsen være et fælles budget kategori for kategori? Det skal afklares.
Vil der, hvis der bliver tale om tiltrædelsesdatoen 1. maj 2003, være et tillægsbudget? Giver det overhovedet mening at organisere førtiltrædelsesprogrammer i fire måneder og at lade dem køre og så først efter otte måneder - hvad enten det er landbrugs-, struktur- eller indenrigspolitik - at betragte de nye medlemmer som nye medlemmer?
Efter min mening handler det, hvad angår de nye naboer og partnerskaber, også om at kontrollere meget præcist, hvilke nødvendige finansielle tilpasninger vi eksempelvis skal foretage i udgiftsområde 4 - Foranstaltninger udadtil. Dette vedrører både Tyrkiet og andre naboer og nye partnere, hvor vi skal tale om helt specielle, nye partnerskaber med hinanden.

Ettl (PSE)
Hr. formand, mine damer og herrer, dagen i dag er præget af en god fællesskabsfølelse og af tillid til Europas fremtid. Gode følelser bidrager til at overvinde vanskeligheder, som kandidatlandene vil støde på. Økonomiske tilpasningsprocesser kræver en høj grad af politisk og socialt engagement fra alle sider.
Alene restruktureringsprocesserne i sværindustrien og i minedriften kræver øgede ledsageforanstaltninger mod den voksende arbejdsløshed. Derfor er det nødvendigt at bruge alle midler, der kan hjælpe med til at forebygge det, og at styrke den sociale dialog i kandidatlandene. Kun på denne måde sikres en demokratisk videreudvikling af social- og arbejdslovgivningen. Vi taler meget og ofte om Europas sociale dimension, men glemmer med vilje at gøre opmærksom på, at sociallovgivningen er en lige så vigtig bestanddel af fællesskabsretten som f.eks. konkurrencereglerne.
Gennemførelsen af den sociale fællesskabsret er af fælles europæisk betydning, fordi der hermed opnås stabilitet, og potentielle konflikter kan forebygges. I den forstand anmoder jeg Dem om at vedtage de to ændringsforslag fra Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender, stillet af hr. Oostlander og mig.
I den resterende tid inden kandidatlandenes tiltrædelse er der stadig meget at gøre fra en beskæftigelsespolitisk synsvinkel, fra en erhvervspolitisk synsvinkel og fra en socialpolitisk synsvinkel. De medlemsstater, der er naboer til kandidatlandene, opfordres til at støtte og forcere grænseoverskridende samarbejde. Arbejdstagerne i disse regioner skal hjælpes med bedre at tilpasse sig udviklingen på arbejdsmarkedet. Kun på denne måde kan eksisterende fordomme om den frie bevægelighed for varer og personer nedbrydes.
I hvert fald - og det vil jeg gerne understrege her til sidst - gælder det om at vise kandidatlandene den største respekt for de hidtidige præstationer med henblik på tiltrædelsen af EU.

Salafranca Sánchez-Neyra (PPE-DE).
Hr. formand, hr. Haarder, vores ærede rådsformand, hr. kommissær, mine damer og herrer, udvidelsen er et historisk og moralsk behov samt en enestående mulighed for at skabe forsoning på dette kontinent.
Bag debatten i formiddags og nu debatten om hr. Broks betænkning - et arbejde jeg gerne vil lykønske ham med - er der et behov for, at vi tænker på os selv, på vores rolle i verden, på hvad projektet EU har været, er, og hvad vi ønsker, at det skal være i forbindelse med en udvidet Union.
I forbindelse med de overvejelser mener jeg, at Det Europæiske Konvent har afgørende betydning, og at vi skal stræbe efter en god måde at involvere repræsentanterne fra kandidatlandene på i regeringskonferencens arbejde, som det har været foreslået i formiddags.
På kort sigt er jeg takket være Europa-Kommissionens, medlemsstaternes og kandidatlandenes bestræbelser sikker på, at vi inden for få uger, i København, kan nå frem til en fornuftig og rimelig aftale. Jeg er også sikker på, at vi på basis af lige, og derfor ikke-diskriminerende, betingelser for alle kan bane vejen ved hjælp af førtiltrædelsesstrategier, som der er givet udtryk for i formiddags, og ved at afslutte forhandlinger undervejs.
Ikke desto mindre, hr. formand, finder jeg det vigtigt, at vi ikke kører fast i det umiddelbare og nuværende. Jeg tror ikke, at historie kun skrives som en fortælling i datid, for hvis vi ikke har en klar vision om vores fremtidige ambitioner og projekter, vil vi ikke kun ikke kunne designe vores fremtid, vi vil også få meget svært ved at forstå fortiden.
I dag, hr. formand, bøjes historien i nutid. Og i denne historiske nutid, som vi lever i, tager EU form som en af hovedpersonerne. EU præsenteres i dag som en økonomisk, finansiel og industriel magt, men Unionen har et stort og vigtigt behov for at fastslå sin tilstedeværelse på den internationale scene og sørge for en sikkerheds- og forsvarspolitik, som gør os i stand til at stå ansigt til ansigt med de nye former for trusler, især efter angrebene den 11. september.
Hr. formand, vi skal overvinde udfordringerne ved udvidelsen, vi skal udnytte potentialet og synergien, vi skal opbygge et forenet politisk og økonomisk område, der sammenfører over 500 millioner mennesker, hvoraf 300 som udgangspunkt har samme valuta. Hr. formand, jeg mener kort sagt, at det er et spørgsmål om, at vi med generøsitet og en vision om fremtiden, selv om tal er vigtige, kan sætte idealer før tal.

Sakellariou (PSE).
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. Verheugen, kære kolleger, jeg vil gerne begynde mit indlæg med at takke for denne forhandling, men også for hele betænkningsarbejdet om udvidelsen og for hele arbejdet med forberedelsen af udvidelsen, også adresseret til Kommissionen, og også takke på egne vegne og på vegne af min gruppe for det fremragende samarbejde. Hr. kommissær, det er ikke blot tomme ord, for vi har faktisk fået samtlige informationer til enhver tid. Vi har ført debatten i Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik, og jeg vil også gerne takke formanden for dette udvalg, både for hans betænkning og for hele samarbejdet. Jeg tror, at alle grupper, alle politiske kræfter i udvalget har gjort deres bedste for at følge dette historiske forløb kritisk og bidrage til, at dette forløb, denne udvidelse bliver en succes.
Der er to bestemte punkter, som jeg gerne vil tale om som supplement til det, mine kolleger har sagt til de enkelte lande og også til den generelle del, hvilket var rigtigt og intelligent. Det handler om to meget konkrete problemer.
For det første handler det om forslaget fra FN's generalsekretær om Cypern, som hilses velkommen fra alle sider. Her er der imidlertid et punkt i bilag IX, der kan misforstås, og det vedrører forslagene til artikel 1, stk. 1, om en folkeafstemning blandt borgerne i det delte land, når grundaftalen er vedtaget. Spørgsmålene i denne folkeafstemning skal besvares med ja eller nej. De skal først og fremmest vedrøre statens nye struktur og dernæst Cyperns tiltrædelse af EU. Jeg mener, at EU - jeg er glad for, at De allerede vinker til mig, hr. kommissær - fuldstændig uafhængigt heraf burde afgøre dette spørgsmål ifølge Helsinki-aftalerne, og Cypern bør udtale sig tilsvarende herom.
Det andet spørgsmål vedrører Tyrkiet. Jeg vil gerne minde om, at vi ikke diskuterer Tyrkiet i dag, fordi vi fører en debat om udvidelsen her, og selv om Tyrkiet har haft status som kandidatland siden 1999, forventes det ikke at tiltræde foreløbig. Trods de store anstrengelser og de store succeser og fremskridt, som Tyrkiet har opnået, er de politiske Københavnskriterier unægtelig ikke opfyldt. Derfor ser jeg heller ingen grund til at tale om en eller anden dato. Jeg vil gerne sige følgende til Dem, hr. rådsformand: Fastsættelsen af en dato kommer ikke på tale, i det mindste ikke for os!

Malmström (ELDR).
Hr. formand, hr. rådsformand, hr. kommissær, mine damer og herrer og fremtidige medlemmer af Europa-Parlamentet i tilhørerlogen, dette er en historisk dag, en slags indledende fest før den store fest, som vi snart skal holde sammen.
Det er en fest, der markerer afslutningen på den lange rejse, vi har foretaget sammen med det mål at forene Europa.
Strasbourg og den region, vi befinder os i, vidner om, hvordan man tidligere har forsøgt at forene Europa. Alle de anonyme gravsteder, hvor franske og tyske unge mænd i tusindtal ligger begravet, er en tragisk påmindelse om, hvordan man brugte vold og magt for at pålægge europæisk enighed. Omvendt var Berlinmuren derimod en måde, hvorpå man kunne hindre mennesker i at mødes og idéer i at deles. Det unikke ved EU er den geniale, men historisk usædvanlige idé om at sammenføre folk omkring forhandlingsbordet i stedet for i skyttegravskrig. Min kollega fru Paulsen ynder at sige, at EU handler om at give magt til bureaukrater i stedet for soldater, og det er en ganske god måde at sige det på.
EU består imidlertid ikke kun af bureaukrater, men også af politikere med idéer og visioner. Europa-Parlamentets samlede idé og vision har været overbevisningen om fordelene ved sammen at udvikle det europæiske samarbejde. Vi har stædigt og konsekvent drevet på udvidelsen med klare datoer, krav og holdepunkter. Der har været stormfulde øjeblikke i regeringerne og indenrigspolitikken, men vi har stået fast. Hr. Broks betænkning er klart udtryk for denne enighed. Det Europæiske Liberale og Demokratiske Partis Gruppe støtter betænkningen.
For os liberale har udvidelsen - eller genforeningen - været det højst prioriterede spørgsmål i mange år. Det er en naturlig følge af Berlinmurens fald og gennembruddet for demokrati, frihed og markedsøkonomi i Central- og Østeuropa. EU har i lang tid været ufuldstændigt med medlemmer fra kun Vesteuropa. Kun sammen kan vi forsvare vores fælles værdier og ambitioner: frihed, demokrati, menneskerettigheder og et fungerende marked med vækst og velfærd i et Europa med borgerne i centrum.
De kommende store udfordringer - miljøproblemerne, grænseoverskridende kriminalitet, Europas rolle i verden og vores ansvar for en mere retfærdig verdensorden - forudsætter også en fælles indsats, f.eks. arbejdet med at reformere de europæiske institutioner, så de bliver mere demokratiske og effektive. Jeg ser frem til bidragene og de nye idéer på dette område fra de nye medlemmer af Europa-Parlamentet.
Hr. formand, i et forenet Europa er vi alle forskellige, men lige meget værd og skal bedømmes efter samme målestok. Vi liberale har stædigt kæmpet for, at Københavnskriterierne, især de politiske kriterier, respekteres. Brud på menneskerettighederne kan aldrig undskyldes, og de store fremskridt i kandidatlandene glæder os. Vi holder fortsat øje med disse områder, det vil sige respekt for mindretal, pressefrihed og god forvaltning i både de gamle og nye medlemsstater. Vi mener, at det er den måde, sikkerhedsklausulerne skal bruges på, det vil sige gennem kontinuerlig undersøgelse af, hvordan vi anvender og respekterer vores fælles værdier. Vi skal stille krav til os selv, både i de gamle og nye medlemsstater. Vi vil ikke have en opdeling i A- og B-hold.
Mange vanskelige spørgsmål er løst i dette efterår. Det danske formandskab har gjort en fantastisk indsats, og det samme gælder kandidatlandene. Det ville da være fantastisk, hvis vi ved udgangen af året også har en løsning på Cypern-spørgsmålet. Jeg håber, at alle kan bidrage til en sådan løsning. Jeg vil også gerne anmode indtrængende om et klart og positivt signal til Tyrkiet. Den nye regering fortjener stor tilskyndelse og støtte fra vores side.
Hr. Broks betænkning bør tolkes som en velkomst til jer i kandidatlandene og en invitation til fest. Det bliver en fest, hvor opdelingen mellem "os i EU" og "jer i kandidatlandene" ophører, og hvor vi alle bliver "os i EU".

Brie (GUE/NGL).
Hr. formand, hr. kommissær, hr. formand for Rådet, man behøver ikke at gentage, at det er en historisk dag, i det mindste for Parlamentet. Min gruppe vil også støtte Brok-betænkningen med stort flertal, ligesom vi ser udvidelsen af EU som en historisk chance. Jeg forstår ikke helt, hvorfor De, hr. Haarder, og også vores kollega, fru Malmström, talte om genforening. Når jeg ser på Europas historie, springer det i øjnene, at dette kontinent egentlig aldrig har været forenet. Den præstation, der fuldbyrdes nu, er så meget desto større, som det handler om foreningen af dette kontinent for første gang.
Jeg vil ikke ødelægge harmonien alt for meget, men dog i det mindste nævne tre problemer, der gør, at jeg er lidt utilfreds med betænkningen trods den generelle tilslutning. For det første beklager jeg, at næsten alle forslag, der beskæftiger sig med de store sociale og beskæftigelsespolitiske problemer, som transformationsprocesserne og udvidelsesprocessen skaber i kandidatlandene, blev afvist. Også i realpolitikken får disse spørgsmål alt for lidt opmærksomhed.
For det andet er det fortsat utilfredsstillende for min gruppe, at ligestillingen af de nye medlemslande og deres borgere til forskel fra tidligere udvidelsestilfælde ikke garanteres fuldt ud fra begyndelsen. De, hr. kommissær, har også gjort utroligt meget for offentligheden, det ved jeg, men nogle regeringers egoisme har dog forhindret noget væsentligt her. Jeg kender problemerne, men det er problematisk for mig, når juridisk og økonomisk diskrimination ikke forhindres fra begyndelsen, netop i en udvidelsesproces, der betegnes som en historisk opgave.
For det tredje beklager vi, at forslagene om fortsatte bestræbelser i grænseregionerne ikke blev optaget i betænkningen. Jeg mener, at især de ansvarlige regeringer, men muligvis også Kommissionen, stadig gør for lidt netop på disse områder for at støtte de vidtrækkende kommende ændringer positivt. Det er for øjeblikket ikke udelukket, at i det mindste enkelte af disse regioner snarere bliver et transitområde for udvidelsen. Bortset fra det reelle problem opfordrer jeg derfor endnu en gang Kommissionen og regeringerne til at gøre alt, således at de hidtidige grænseregioner bliver til værksteder for den europæiske integration, og således at dens positive menneskelige og sociale resultater også opleves dér, hvilket man i høj grad opnåede positivt i de tidligere grænseregioner, f.eks. Saarland, Lothringen, Luxembourg.

Lagendijk (Verts/ALE).
Hr. formand, lad os håbe, at hr. Giscard d'Estaing giver anledning til lige så meget diskussion med sit forslag på konventet som med sine bemærkninger om det uønskede i Tyrkiets medlemskab. Pludselig hidser alle sig op over, om det var rigtigt eller forkert at stille Tyrkiet medlemskab i udsigt. I denne diskussion er de to ekstreme scenarier ærlig talt ikke så interessante. På den ene side er der mennesker, som går ind for Tyrkiets medlemskab, forudsat at alle betingelser er opfyldt. På den anden side er der mennesker, som siger: nej, aldrig. Mellem disse to yderpunkter er der en masse mennesker, som gør, hvad de kan for at foretage alle mulige nuanceringer. Det var hr. Broks bidrag et typisk eksempel på. Han er desværre ikke længere til stede, men hvis jeg har forstået ham ret, har han i dag sagt, at han synes, at Tyrkiet skal have en chance. Men hvis Tyrkiet opfylder alle EU's krav, er det ikke længere Tyrkiet.
Kære kolleger, hr. Brok, lad os holde op med denne ordleg og disse tågede vendinger. I går var der tåge i lufthavnen, i dag skaber De tåge i mødesalen. I medierne har hr. Brok ganske tydeligt sagt, at han syntes, at beslutningen fra 1999 om at gøre Tyrkiet til kandidat var en fejl, og at denne fejl skal rettes. Jeg glæder mig over hr. Broks fleksibilitet, og jeg glæder mig også over hans holdning i dag, men en sådan holdning stemmer ikke overens med hans støtte som ordfører til hr. Ferbers ændringsforslag, hvori der står, at der skal tilvejebringes en særlig forbindelse mellem EU og Tyrkiet. Det er et alternativ til medlemskab. Det går jeg ikke ind for, og jeg håber, at hr. Brok heller ikke går ind for det, hverken i dag eller i morgen.
Kære kolleger, lad os dog holde op med at skabe tåge og trylle med ord. Hvis vi har en meningsforskel, gælder det timing og de forskellige faser i tilnærmelsen mellem Tyrkiet og EU. Så er det ikke længere en diskussion om målet med alle disse bestræbelser, nemlig medlemskab. Væk med disse dobbelte dagsordener, væk med hykleriet, lad være med at sige ja og håbe nej. Hvis vi siger ja til Tyrkiet, betyder det, at EU vil gøre alt, for at Tyrkiet kan blive medlem, engang i fremtiden.
Hvad betyder det nu konkret? Hvis den nye tyrkiske regering griber chancen for at løse konflikten på Cypern, hvis denne regering omsider omsætter de reformer, der allerede er truffet beslutning om, i praksis, hvis denne regeringen tilmed vil gennemføre nye reformer, således som den har bebudet i denne weekend, nemlig ingen tolerance over for tortur, hvis samme regering ville løslade fængslede såsom modtageren af Sakharovprisen, Leyla Zana ... Hvis alt dette sker, kan EU ikke halte bagefter. Jeg siger som kommissær Verheugen: Hvis kandidatlandene bevæger sig i retning af EU, kan EU ikke stå stille. Det betyder, at også tilnærmelsen mellem Tyrkiet og EU ikke kan komme fra én side. Efter min opfattelse betyder det, at man i København seriøst skal overveje at give en såkaldt review date, en dato, f.eks. om et år, hvor vi endnu en gang undersøger, om Tyrkiet opfylder alle betingelser og alle politiske kriterier, og at vi så, hvis denne bedømmelse er positiv, må have mod til at stille en dato for forhandlinger i udsigt.

Andrews (UEN).
Hr. formand, der er inden for de seneste to uger gjort et stort arbejde for at fremskynde udvidelsesprocessen, men der er stadig en del vanskeligheder, som skal overvindes, inden udvidelsen er en realitet. Vi skal ikke undervurdere de udfordringer, som vi står over for, i opløbet til tiltrædelsen af de 10 lande.
Det Europæiske Konvent skal huske, at mange kandidatlande skal holde folkeafstemning om tiltrædelse af EU. Vi bør gøre det så ukompliceret som muligt for befolkningen i kandidatlandene. Det er i den forbindelse, at konventet kan få problemer ved at være for langt fremme i forhold til Europas borgere. Er det virkelig vores alvor at bede kandidatlandene om at ratificere tiltrædelsestraktaten ved folkeafstemning næste år for et år senere at bede dem om at ratificere en anden EU-traktat om endnu flere ændringer til EU's daglige drift? Hvad skal befolkningen i kandidatlandene basere deres beslutning i næste års folkeafstemning på? På de eksisterende EU-traktater - herunder den nyligt ratificerede Nice-traktat - eller rækken af nye forslag fra konventet? Har vi slet ikke lært noget af den nylige folkeafstemning om Nice-traktaten i Irland? Traktaten var rimelig moderat, men det var meget vanskeligt at forklare spørgsmålene til befolkningen. Det lykkedes til dels for os at forklare meningen med traktaten anden gang, men der er stadig manglende forståelse for EU-spørgsmålene.
Der er enkelte fra Det Europæiske Konvent, som har travlt med at iværksætte omfattende reformer af alle spørgsmål i forbindelse med den daglige drift af EU. Vi udsender modstridende signaler og forslag til kandidatlandene. Jeg vil faktisk gå så vidt at sige, at Det Europæiske Konvent løber en risiko for at forpurre udvidelsesprocessen. Jeg må minde Parlamentet og medlemmerne af Det Europæiske Konvent om, at et konvent er en høringsproces - de reelle beslutninger skal træffes af Ministerrådet.
Vi skal ikke undervurdere det store arbejde, der skal udføres, inden udvidelsesprocessen er en succes. Kandidatlandene skal gennemføre alle EU-direktiver og -forordninger. Udvidelsesforhandlingerne er delt op i 38 kapitler. Det vil tage tid for kandidatlandene at gennemføre denne omfattende lovgivning. Vi ved alle, at tiltrædelse af 10 nye lande ikke er en let opgave. Udviklingen af reformerne er det vigtigste spørgsmål. Diplomater og politikere må ikke gå for hurtigt frem over for borgerne i Europa i spørgsmålet om udvikling. Borgerne skal kunne følge med hele tiden, og vi skal ikke tage deres støtte for givet.
Fra et irsk perspektiv vil det være meget vanskeligt - måske endda umuligt - at overbevise den irske befolkning om indførelse af en fremtidig EU-traktat, der skal afløse den irske forfatning. Ethvert forslag, som reducerer de mindre medlemslandes repræsentation inden for EU-institutionerne, vil være i strid med principperne om lighed, der er erklærede målsætninger i EU.

Belder (EDD).
Hr. formand, der er en del postyr om udvidelsen. For så vidt angår de nye medlemsstaters EU-kvalifikationer, kan jeg være kortfattet. Brok-betænkningen giver en god indsigt i den endnu eksisterende tvivl fra EU's side. Kandidatlandene skal intensivere deres bestræbelser på visse områder. Og europæiske og nationale politikere bør tydeliggøre kandidatlandenes forudgående bestræbelser for deres befolkning.
Et andet punkt er Tyrkiets kandidatur. I Helsinki blev landet, idet der blev lagt stort pres på EU, officielt kandidatland. Nu forsøger Ankara på ny at presse EU til at fastsætte en dato for indledning af forhandlingerne. Det forekommer mig imidlertid tydeligt, at EU skal modstå dette pres. Af den gode grund, at Tyrkiet ikke er et land, der passer ind i EU. Landet er ganske vist et demokrati, men bestemt ikke et vestligt demokrati. Selv om det er en verdslig stat, adskiller landets kultur og historie sig meget fra de nuværende EU-medlemsstaters, som er præget af kristendommen. Vi kan godt slette ordet "europæisk", hvis Tyrkiet bliver medlem af EU. Desuden har Tyrkiet gjort fremskridt, hvad angår retsstaten, men langtfra tilstrækkeligt. Jeg tænker f.eks. nu på den vanskelige situation for de kristne i landet. EU kan tilbyde Tyrkiet et snævrere samarbejde på forskellige områder. Kandidatstatussen var imidlertid en fejl, som det er bedre at rette.
Tiltrædelsestidspunktet er imidlertid ikke EU's endestation. Hvilken slags EU får vi efter udvidelsen? Et Europa, som er i stand til at lægge fortidens konflikter bag sig? Et Europa, som støtter fred, solidaritet og retfærdige forbindelser mellem dets medlemsstater?
Idéerne om at bringe FUSP ind under EU's kompetence forekommer mig at være i strid med disse principper. Forskellene mellem medlemsstaterne er simpelthen for store på dette område. Integration på dette område kan derfor kun ske gennem tvang. Det kan der ikke bygges en afbalanceret politik på. Desuden vedrører det et meget identitetsfølsomt område, hvilket øger muligheden for spændinger mellem medlemsstater.
Europas lande bør vogte sig for nationalisme. Der er imidlertid også mulighed for nationalisme på europæisk plan, hvor vi kun stræber efter status som verdensmagt for selv at opnå større prestige. Så er andre store lande på forhånd mistænkelige. Dette forekommer mig endda at være mere skadeligt end den traditionelle nationalisme. Udvidelsen vil forhåbentlig føre til saglige overvejelser på dette punkt.

Dupuis (NI).
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, kære kolleger, jeg tror, at hr. Gawronski har ret i, at det sandsynligvis er de nuværende 15 EU-lande, som får mest ud af denne udvidelse. Men det bør efter min mening understreges, at denne udvidelse - og jeg håber faktisk, at Rådet og Kommissionen vil sige noget i den forbindelse - ikke er slutningen på EU's udvidelsesproces. Der er nemlig ca. 10 lande i Kaukasus- og Balkanområdet, som ikke engang er på listen over kandidatlande, og som således ikke engang er i samme situation som Tyrkiet. Det er lande, som EU har brug for på samme måde, som det har brug for Tyrkiet, så man også kan undgå, at der opstår fundamentalistiske tendenser, sådan som flere af parlamentsmedlemmerne var inde på i dag.
Vi fik en præsentation af betænkningerne om de enkelte kandidatlande, men efter min opfattelse ville det også have været loyalt og korrekt at give de 10 lande, der snart kommer med i EU, en rapport om den aktuelle situation i hver af de 15 medlemsstater. Ud fra et økonomisk synspunkt ville det måske være godt for disse lande at vide, at man ikke kan udelukke risikoen for en "japanisering" af det europæiske kontinent, og at Tyskland, Italien og Frankrig i dag er ude af stand til at foretage de strukturreformer, der skal gennemføres, hvilket - i betragtning af deres størrelse - også kunne få konsekvenser for de 10 kandidatlandes økonomier.
På samme måde ville det måske være i de 10 nye landes interesse at vide, at retssystemet i nogle af de nuværende 15 medlemsstater ikke ligefrem er demokratisk. Her tænker jeg på Belgien og Italien, men også på nogle tilsyneladende mindre væsentlige tilfælde, f.eks. det, der sker i disse dage i Deres land, Danmark, hr. rådsformand, nemlig den måde, hvorpå Deres lands myndigheder behandler spørgsmålet om fængslingen af den tjetjenske vicepremierminister, Akhmed Zakajev. Jeg tror ikke, at retsstatens regler bliver respekteret her.
Vi taler om demokratiernes Europa, men måske burde vi også tale om demokratiets Europa, for der er ingen tvivl om, at demokratiet i Parlamentet, Rådet, Kommissionen og EU i det hele taget ikke kunne opfylde de kriterier, som vi i dag har opstillet for kandidatlandene. Det er et spørgsmål, der skal uddybes i konventet, og som forhåbentlig bliver taget op og løst med USA's indfaldsvinkel og demokratiske model og ikke ved at gå tilbage til de europæiske traditioner, der har gjort så stor skade på vores kontinent.

Elles (PPE-DE).
Hr. formand, som mange talere allerede har sagt, er det en historisk dag for udvidelsesprocessen. Jeg ville ønske, at jeg kunne se længere frem end København for at se, hvad der vil ske.
Nogle talere har rejst spørgsmålet om, hvorvidt Valéry Giscard d'Estaings kommentarer om Tyrkiet er forældede og et forkert budskab på et forkert tidspunkt, og hvorvidt det virkelig vil være enden på det Europa, som vi kender, hvis Tyrkiet bliver medlem. Det er rigtigt at rejse spørgsmålet, for det vil være vanskeligt at sige nej til Ukraine, Belarus og andre lande, der formentlig har mere landmasse i Europa end Tyrkiet, når vi én gang for alle har sagt ja til Tyrkiet og fastsat en dato for tiltrædelse.
Hr. Fogh Rasmussen, hr. Watson og hr. Haarder har været meget liberale i deres udtalelser om, at vi kan fastsætte en dato for Tyrkiet, når de politiske kriterier er opfyldt. Hvad med de økonomiske kriterier i Københavnserklæringen af juni 1993? Det centrale i erklæringen var spørgsmålet om institutionel stabilitet, som vi alle synes at glemme i vores iver efter at hilse andre lande velkommen i EU. Er vi virkelig sikre på, at EU vil kunne bevare sin stabilitet, når Tyrkiet og måske andre lande, der utvivlsomt vil blive hilst velkommen i henhold til samme kriterier, har tiltrådt, og at EU så kan styres effektivt?
Spørgsmålet vil blive gennemgået på næste NATO-topmøde senere på ugen i Prag. Spørgsmålet er nu, om NATO virkelig er i stand til at handle - og handle lige så effektivt, når der er flere central- og østeuropæiske lande involveret? Det samme gælder EU. Tyrkiet blev på Det Europæiske Råds møde udpeget som officielt kandidatland. Det samme gjaldt tiltrædelsesaftalen af 1961, men vil EU kunne handle i fuld overensstemmelse med principperne om demokrati, hvis Tyrkiet bliver medlem?
Min teori har tre punkter. For det første skal vi se tingene an, når de 10 lande er tiltrådt, og når vi har afsluttet forhandlingerne med Rumænien og Bulgarien. Det er for tidligt at fastsætte en dato eller endda en dato for denne dato. For det andet skal vi undersøge alle muligheder, som f.eks. et særligt partnerskab med Tyrkiet, inden vi forpligter os til at indlede tiltrædelsesforhandlinger. Og måske vigtigst af alt skal Det Europæiske Råds møde i København sætte en proces i gang, som hr. Prodi nævnte i morges, hvor vi overvejer vores fremgangsmåde over for fremtidige kandidater, der ansøger om tiltrædelse af EU, så vi ved, hvordan vi skal håndtere det.
Som afslutning vil jeg sige, at Det Europæiske Råd under det danske formandskab har skyklapper for øjnene med hensyn til fremtiden. Det er lettere at sige ja end nej, men på dette stadie er der ingen i EU, der ønsker at sige ja til Tyrkiet, men der er heller ingen, der ønsker at sige nej. Lad os samle vores tanker og fastsætte en klar strategi, så vi kan forsikre Europas borgere om, at de om 10 år stadig har et stabilt, fremgangsrigt og effektivt EU.

Swoboda (PSE).
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, jeg indrømmer, at jeg var noget skeptisk over for mødet med vores kolleger fra kandidatlandene her i Strasbourg i dag. Det kunne være blevet misforstået som et signal om, at alle problemer var løst, og at udvidelsen var sket. Sådan var det gudskelov ikke.
Det var rigtig bevægende at møde alle kollegerne med deres forskellige sprog og også fortælle dem, at der stadig er meget, der skal gøres, at der stadig er problemer og opgaver, der skal løses. Det var også en god mulighed for at forklare, at også vi har en offentlighed, som vi skal overbringe forhandlingsresultaterne til, en offentlighed, som vi skal overbevise. Tilpasningen til EU's regler, EU's aquis, skal fortsætte.
Her i Parlamentet er vi en god lobby for udvidelsen. Men betingelserne, også de økonomiske, skal stemme. Udvidelsen er altså ikke nogen godgørende akt, ikke nogen barmhjertig handling. Den er et forsøg på at opbygge et fælles Europa på grundlag af EU's hidtidige fremskridt, som man i fællesskab har fundet frem til ad politisk vej. Det drejer sig om at overvinde Jalta. Det drejer sig også om at overvinde krigs- og efterkrigstilstanden, og jeg tror, at alle må have en interesse i det.
For at nævne et konkret eksempel, så mener jeg, at også Den Tjekkiske Republik i lige så høj grad bør være i stand til at bedømme fortiden kritisk og se fremad, som alle andre bør afstå fra at slå politisk mønt af de bestemt også kritisable ting, der skete efter krigens afslutning. Hvis vi kan overbevise begge parter om det, kan vi virkelig skabe en ny fremtid.
Nu til Tyrkiet. Landet vedtog i sommer en række initiativer, som har været indledningen til et ægte fremskridt i retning af retsstat og fuldt demokrati. Ganske vist er de retlige skridt ikke nok, og initiativerne er heller ikke gennemført endnu. Men vi har nu en regering, som har erklæret sig rede til at gøre det, som også vil bevise, at den har en europæisk retning, at den accepterer den adskillelse af stat og religion, som findes i Europa. Især forventer vi, at denne regering finder en løsning på Cypern-problemet.
I denne fase, hr. Elles - og det ligger der jo også et forslag om - at blokere døren for Tyrkiet og kun ville tale om et særligt forhold, det mener jeg er et farligt initiativ. Der er plads til såvel islamiske borgere som borgere af tyrkisk afstamning i EU.
Om og hvornår vi skal forhandle konkret med Tyrkiet, kan man efter min mening ikke afgøre i dag. Men vi har alle en stor interesse i at opmuntre Tyrkiet og bevise, at der kan findes en fællesnævner for islam og et moderne demokrati, og jeg afviser alt, hvad der kan opfattes som signaler i den modsatte retning.
Mit sidste punkt. I begyndelsen af denne uge var jeg på Balkan. Der så jeg, at man er lidt bange for udvidelsen, for at blive ladt udenfor, blive til overs. Jeg vil gerne bede Kommissionen og Rådet om at overveje, hvordan de i det næste halve år kan vise, at Balkan bliver en del af udvidelsesprocessen, ikke i dag, ikke i morgen, men måske i overmorgen, hvis de opfylder de samme ting, som kandidatlandene har opfyldt. Her ville det være meget positivt at sende et klart signal.

Duff (ELDR).
Hr. formand, Cyperns tiltrædelse vil først være en succes, når vi har været vidne til et solidt forlig mellem grækere og tyrkere. Takket være forslag fra Kofi Annan er der tilsyneladende et forfatningsmæssigt grundlag for et sådant forlig.
I udarbejdelsen af pakken er der skelet til den schweiziske model med hensyn til regeringssystemet og den belgiske model med hensyn til europæiske relationer. Den plan, der nu er på bordet, er den bedste, som Cypern kan forvente. Den giver dem juridisk og politisk ligestilling og beskytter deres interesser som mindre land. Den forpligter Republikken Cypern, som netop er gendannet, til at støtte medlemskab for Tyrkiet, og overgangsordningerne kan tilsyneladende opfylde de fleste af kravene til ejendomsret, opholdstilladelse og selvagtelse.
Hr. Erdogan, hr. Simitis, hr. Clerides og hr. Denktash må nu forberede sig på at tage et dramatisk skridt i retning af integration og forlig og væk fra opdeling og hævngerrighed.

Papayannakis (GUE/NGL).
Hr. formand, for første gang i historien er vi gradvist ved at forene kontinentet. Det har aldrig været forenet. Debatten omhandler imidlertid på nuværende tidspunkt mere den geografiske udvidelse end uddybelsen af Unionen, hvilket er grunden til, at vi faktisk ønsker Unionen. Politisk union, økonomisk union, fælles socialpolitik, integreret økologisk indgriben her og i hele verden er de virkelige årsager til, at vi ønsker Unionen, og jeg håber og tror inderst inde, at vores ærede venner i kandidatlandene ønsker det samme i stedet for at drøfte andre og mindre hensyn.
Nu vi taler om udvidelse, så forudsætter den imidlertid virkelig ligebehandling og respekt for andres værdighed. Det er ikke altid tilfældet. Jeg mener, at vi ikke har understreget det tilstrækkeligt, selv om det står i beslutningen, at den urimelige aftale for medlemmerne fra Ungarn og Tjekkiet skal afskaffes hurtigst muligt. Den er absurd i alle henseender. Jeg mener, hvad er det vi dyrker? Nærighed? Det går over min forstand.
Det står også klart, hvis udvidelsen skal blive vellykket, at der er brug for en klar tidsramme. Tyrkiet har ret til at kende tidsrammen for forbindelserne med EU. Bulgarien og Rumænien har samme ret. Hr. kommissær og hr. formand, landene i det sorte hul i Balkan har samme ret, og vi siger intet om dem trods den kendsgerning, uanset hvordan man ser på det, at de er endnu tættere på, de er lige i midten af det europæiske kontinent.
Endelig er der Cypern. Det ser ud til, at tiden er inde til seriøse forhandlinger om en politisk løsning. Vi skal støtte de forhandlinger. Vi skal håbe på, at de lykkes. En ting skal dog slås fast, måske mere end det vi har hørt her. Der kan ikke slås til lyd for eller accepteres en løsning, der permanent afviger fra EU's acquis. Overgangsordninger er én ting, og alle lande har oplevet dem på et eller andet tidspunkt i forbindelse med en udvidelse, men de gælder en specifik periode og har en udløbsdato. Hvis vi altså ønsker at gå videre, skal det præciseres over for alle interesserede parter. Ellers undergraver vi de bestræbelser, der lover meget godt for fremtiden.

Jonckheer (Verts/ALE).
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, den fredelige genforening af det europæiske kontinent tog sin symbolske start med Berlinmurens fald, og vi ved nu, efter gårsdagens møde i Rådet (udenrigsministrene), at EU's udvidelse med de første 10 kandidatlande vil være en realitet den 1. maj 2004. Vi ved imidlertid også, at overgangen, eller mere præcist den forandringsproces, de berørte landes økonomier skal gennemgå, vil tage væsentligt længere tid. Jeg minder blot om, at der i et land som Polen er registreret en arbejdsløshedsprocent på 17, og at landets BNP i 2000 kun udgjorde 39% af EU-gennemsnittet. Når det gælder denne forandringsproces, hører jeg således mange kolleger - givetvis med rette - erindre om de mange betingelser, kandidatlandene endnu ikke opfylder.
Hr. rådsformand, jeg vil gerne stille Dem et meget direkte og meget præcist spørgsmål. Hvordan agter Rådet at reagere på de krav, de 10 landes regeringer fremsatte i Warszawa i fredags? Jeg medgiver, at jeg ikke er ekspert på dette felt, men de krav, der blev fremsat forekommer mig helt legitime. Krav om en finansiel pakke, som sikrer makroøkonomisk stabilitet, forbedring af den finansielle nettosituation, ikke blot frem til 2004, men også i perioden fra 2004 til 2006, og endelig fuld udnyttelse af de budgetforpligtelser, der blev indgået i Berlin. Det er efter min opfattelse helt legitime krav.
Jeg finder det således bekymrende, at den danske statsminister, hvis jeg hørte ret, i morges tilkendegav, at han ikke agtede at fravige de holdninger, der blev fastlagt under Det Europæiske Råds møde i Bruxelles. Jeg vil gerne bede om en præcis tilkendegivelse af, hvorvidt De som svar på de legitime krav, kandidatlandenes regeringer har stillet, agter at tilbyde noget, som er bedre end det, der blev vedtaget i Bruxelles, eller De agter at fastholde Bruxelles-vedtagelserne. Ud over at behandle de generelle spørgsmål, der er sat på dagsordenen, er det efter min opfattelse vigtigt, at vi besvarer de konkrete spørgsmål, der, efter min opfattelse som nævnt helt legitimt, rejses af kandidatlandenes regeringer.

Hyland (UEN).
Hr. formand, jeg hilser muligheden for at deltage i denne historiske forhandling velkommen, og jeg ser frem til den dag, som nu er lige om hjørnet, hvor repræsentanterne fra alle kandidatlandene kan udøve deres fulde ret som medlemmer af Parlamentet og alle EU-institutionerne.
Jeg bifalder især bekræftelsen fra udenrigsministrene efter mødet i går i Bruxelles af, at der vil være fuld deltagelse fra de nye medlemsstater i forbindelse med udformningen af traktaten efter Det Europæiske Konvent. Et af nøglepunkterne i forhandlingen er stadig landbruget. I henhold til konklusionerne på Det Europæiske Råds møde for nylig i Bruxelles er enhver forhandling om Berlin-aftalen og Agenda 2000 udelukket. Vi skal have afsluttet landbrugsforhandlingerne med kandidatlandene inden for disse rammer. Det er vigtigt for alle de lande, der støtter en stærk landbrugspolitik, både eksisterende og kommende medlemsstater, at opnå den hurtigst mulige integration i den fælles landbrugspolitik.

Coûteaux (EDD).
Hr. formand, min første bemærkning er henvendt til Dem og vedrører en formel protest. Jeg kunne også have valgt at fremsætte denne i form af en bemærkning til forretningsordenen. Bemærkningen vedrører artikel 117, som fastslår, at alle Unionens sprog skal behandles lige. Såfremt en sådan lige behandling ikke er mulig, det gælder eksempelvis for informationstavlerne, er det sædvane, som et resultat af årtiers praksis, at man i det mindste anvender værtslandets sprog, i det aktuelle tilfælde, her i Strasbourg, altså fransk.
Vi har imidlertid siden i går eftermiddags kunnet konstatere, at al supplerende skiltning i Parlamentet, som er etableret af hensyn til de nytilkomne, de tiltrædende lande, udelukkende er affattet på ét sprog, nemlig engelsk. Vi er mange, som finder dette bekymrende. Og det gælder i øvrigt ikke kun franskmændene. Der er medlemmer af alle nationaliteter, som ikke finder det ønskeligt, at engelsk bliver EU's fælles sprog.
Jeg noterede mig i øvrigt, kære kolleger, en bemærkning, der blev fremsat i går aftes af en spansk kollega, som udbrød, at de nye medlemsstater må få det indtryk, at det ikke er Den Europæiske Union, de optages i, men i føderationen af de forenede amerikanske stater. Jeg beder Dem lade denne protest gå videre til Europa-Parlamentets formand.
Det er i øvrigt denne bekymring, jeg her ønsker at give udtryk for på vegne af de ni franske medlemmer i min gruppe. En bekymring, som deles af mange af mine kolleger. Kan vi, set i lyset af den form, EU i stigende grad antager, være sikre på, at det er Europa, kandidatlandene indlemmes i ved optagelsen i Unionen? Kan vi være sikre på, at landene ikke tværtimod frasiger sig en del af den europæiske sjæl, de ofte har givet rig næring? Kan vi være sikre på, at de ikke er ofre for et storstilet bedrag, og at de i virkeligheden er i færd med at forlade Europa for at tilslutte sig et atlantisk univers, hvor der sker en udligning af særpræg, kulturer, sprog og i sidste ende den europæiske arv, de deler med os? Der er ikke grund til at stadfæste landenes tilhørsforhold til Europa. Dette tilhørsforhold er uomtvisteligt og har bestået i århundreder. Der kan ikke herske tvivl om, at det er europæiske lande, også selv om de ikke optages i EU. Ja, man kunne endog hævde, at de utvivlsomt vil være endnu mere europæiske, hvis de ikke optages.
Det er i virkeligheden ikke et spørgsmål om udvidelse af Europa - den har længe været en realitet. Det er et spørgsmål om udvidelse af Den Europæiske Union, altså en organisation, hvilket er noget helt andet, ja, ofte sågar det modsatte.
Det er udtryk for venskab med de pågældende folk, når jeg udtaler mig på denne måde på vegne af mange franskmænd, ja, jeg tror, jeg tør sige flertallet af franskmændene, som vender sig mod en infernalsk og praktisk talt totalitær opfattelse af den såkaldte europæiske integration. Kære venner i landene i Øst, I frasiger jer jeres sjæl, jeres arv, jeres kulturer, jeres frihed, og i virkeligheden egne interesser. Intet vidner i grunden tydeligere herom, mine damer og herrer, end det sproglige aspekt, jeg omtalte indledningsvis. Jeg benytter i øvrigt lejligheden til over for Kommissionen, som her er repræsenteret ved hr. Verheugen, at protestere mod, at man i februar anmodede kandidatlandene om at affatte al kommunikation med Kommissionen i forbindelse med forhandlingerne på engelsk.
Det sproglige aspekt kan ses som et tegn. Det allestedsnærværende engelske sprog vidner klart om den fælde, der lægges. Kære venner fra landene i Øst, I bevæger jer desværre blot fra et overherredømme til et andet.

Formanden.
Tak, hr. Coûteaux. Hvad angår Deres bemærkninger, kan jeg forsikre Dem for, at alt De har sagt, er noteret i overensstemmelse med reglerne og undersøges af Parlamentets tjenester.

Berthu (NI).
Hr. formand, mine kolleger i Bevægelsen for Frankrig (MPF) og jeg selv ønsker at byde repræsentanterne for de stater, som snart vil tiltræde Unionen, hjerteligt velkommen. De indlemmes dermed i den familie, de naturligt tilhører, den store europæiske familie, som kommunismen skilte dem fra. Det er også baggrunden for, at vi tilslutter os Brok-betænkningen. Jeg vil benytte lejligheden til at give udtryk for såvel beklagelse som håb.
Først beklagelsen. Vi beklager, at der er gået så lang tid fra Berlinmurens fald til Europas genforening, til trods for at genforeningen er en så selvfølgelig del af vores civilisations værdier, af vores fælles arv og kristne rødder. I dag er der to lande, nemlig Rumænien og Bulgarien, som fortsat i nogle år holdes udenfor. Hvorfor sender vi ikke allerede nu et klart signal til disse lande og lader dem tiltræde uden at afvente traktaten om Den Europæiske Union stricto sensu. Intet er til hinder herfor, eftersom der er tale om en mellemstatslig og fleksibel traktat, ikke en traktat om Fællesskabet?
Dernæst vil vi også gerne give udtryk for et stort håb. Det nye Europa er et Europa, vi skal opbygge sammen. Fortsætter man ad den vej, man i øjeblikket er slået ind på, vil resultatet snart være en superstat, en centralistisk og regulerende stat, som lader hånt om de nationale demokratier. Der er en reel risiko herfor. Også i formiddags hørte vi i øvrigt talere give udtryk for, at der efter udvidelsen er behov for strammere tøjler fra centralt hold som svar på den øgede diversitet. Mange af de kommende medlemmer vender sig mod en sådan udvikling, og det samme gør vi. Vi ønsker tværtimod at opbygge et nyt Europa, som er kendetegnet ved mangfoldighed, øget fleksibilitet og større frihed, hvor omdrejningspunktet er respekten for de nationale demokratier. Vi hørte i formiddags en repræsentant for Letland udtrykke bekymring for, hvad der vil ske med Letlands beslutningsfrihed, når landet er repræsenteret ved otte medlemmer i et Europa-Parlament med 732 medlemmer. Det er et reelt spørgsmål, som mange lande, også de store, burde stille sig selv. Der er kun en måde, hvorpå vi kan undgå en sådan udvanding af demokratiet fremover - dette indtryk af at være frataget kontrollen - nemlig ved i udtalt grad at involvere de nationale parlamenter i den europæiske beslutningstagning og give dem reel mulighed for at vælge, hvorvidt deres land skal involveres i en given beslutning eller ej. Hr. formand, for at skabe et sådant Europa, som er mere frit og mere demokratisk, må de, der sætter deres lands frihed i højsædet, de, der sætter det nationale demokrati i højsædet, og de, der således sætter et sandt Europa i højsædet, finde sammen og forsvare de omhandlede værdier.

Tajani (PPE-DE).
Hr. formand, nu er der kun kort tid til en fantastisk begivenhed, nemlig det nye Europas fødsel. De institutionsreformer, som konventet og regeringskonferencen også skal udarbejde for at give borgerne færre risici og flere muligheder, er blot det sidste, vigtige skridt inden kontinentets genforening.
Kære kolleger, vi EU-borgere må ikke undervurdere denne begivenheds historiske betydning. Efter 60 år bliver de østeuropæiske lande endelig en del af en ny, stor hovedaktør på den internationale politiske scene. I virkeligheden er der ikke tale om en udvidelse. Vi vil hellere kalde det en forening, eftersom vi forener EU's befolkninger og de befolkninger, som kommer fra det tidligere sovjetiske imperium, og som den stalinistiske superstat afskar fra området med frihed, fred og fremgang. Jeg håber, at de i fremtidens EU kan fortsætte med at tale deres eget sprog, lige så vel som vi gerne vil fortsætte med at tale vores. De er europæere ligesom os, og Prag, Warszava, Budapest, Sofia og Bucarest er europæiske byer på samme måde som Rom, Athen, Paris, Madrid og London.
Som romersk borger vil jeg gerne sige, hr. formand, at Europa også har rødder i Istanbul, det antikke Konstantinopel, der var det romerske imperiums hovedstad i øst. Det bringer os således ind på Tyrkiet-spørgsmålet. Efter min mening bør vi senest i 2003 fastsætte en frist for indledningen af Tyrkiets tiltrædelsesproces. At lukke døren for dette land, der gjorde en stor indsats for at forsvare Europa under den kolde krig, ville være en fejltagelse, der ville ende med at fremme den islamiske fundamentalisme. Det tyrkiske demokrati har gjort mange fremskridt - tænk blot på dødsstraffens afskaffelse - selv om der selvfølgelig stadig er meget, der skal gøres.
Vi europæere har pligt til at hjælpe dette land, og vi har pligt til at lette dets vandring mod fremtidens nye Europa. Forhåbentlig sender man på mødet i København et positivt signal i den retning.

Katiforis (PSE).
Hr. formand, hr. rådsformand, hr. kommissær, udvidelsen af Europa stiller os ansigt til ansigt med det historiske spørgsmål: Vi taler om at udvide Europa, men hvad mener vi egentlig med Europa? Jeg tror, at en fortolkning af Unionen som en genindsættelse af en geografisk enhed vil være overdrevent mekanistisk. EU er, mener jeg, en genindsættelse af en historisk realitet, der går tre tusinde år tilbage, og som har brug for et nyt grundlag, hvis den fortsat skal fungere. Og alle, der spillede en rolle i de tre tusinde år, vil, hvor de stadig findes, naturligvis have en plads i det moderne Europa.
Dette siger jeg, fordi der er for nylig er stillet spørgsmål om, hvorvidt Tyrkiet er kvalificeret som europæisk land på basis af de geografiske kriterier. Men selvfølgelig kan kriterierne ikke være geografiske. Tyrkiet er uden tvivl en del af vores historie. Lad mig minde om, at da krisen i det osmanniske rige nåede sit højdepunkt i det 19. århundrede, henviste de europæiske magter til sultanen som "den syge mand i Europa", ikke den syge mand i Mellemøsten eller den syge mand i Lilleasien.
Det er ikke mangel på europæiske akkreditiver, der står i vejen for Tyrkiet, men mangel på demokratiske akkreditiver og landets ekspansionistiske udenrigspolitik. Der er i dag grund til håb på begge fronter. Det nylige valg var endnu et eksempel på Republikken Tyrkiets vilje og viste, at en ægte, fundamental regeringsændring er mulig. Det eneste, der mangler, er at se, om der indføres permanente ændringer, der konsoliderer demokratiet i Tyrkiet og bidrager til opfyldelsen af Københavnskriterierne. Under forudsætning af at Københavnskriterierne opfyldes, er der ikke yderligere hindringer for, at Tyrkiet bliver medlem af EU.
Hvad angår det andet spørgsmål, landets aggressive, militaristiske udenrigspolitik, er der også her et kriterium, og det er naturligvis en løsning på Cypern-problemet, den tyrkiske hærs besættelse af det nordlige Cypern. Hvis Tyrkiet som anmodet om i diverse beslutninger fra Europa-Parlamentet virkelig ønsker at bidrage til en løsning på Cypern-problemet på baggrund af FN's generalsekretærs seneste plan, begynder Tyrkiet også at trække sig udenrigspolitisk set. Det vil indebære en fredelig udvikling i området, som især Tyrkiet vil have gavn af, der mere end noget andet land har brug for omsider at skabe en demokratisk fremtid.

Van Hecke, Johan (ELDR).
Hr. formand, under forhandlingen i dag har vi først og fremmest beskæftiget os med spørgsmålet om, hvorvidt kandidatlandene er parate til tiltrædelsen. Vi beklager, at spørgsmålet om, hvorvidt EU er parat, ikke eller næsten ikke er stillet. I øjeblikkets eufori må vi ikke lukke øjnene for en række problemer. Det vigtigste er efter min mening stadig finansieringen af udvidelsen og uløseligt forbundet hermed reformen af landbrugspolitikken. Jeg beklager stadig, at den nødvendige reform er udsat til 2007. Jeg beklager også, at landmændene i de nye medlemsstater først i 2013 vil få samme behandling som landmænd i det nuværende EU. Den nuværende europæiske landbrugspolitik, der kobler subsidier til produktionen, er uholdbar og uacceptabel. Den skaber overskud, opretholder høje fødevarepriser og skader miljøet, og den er også overordentlig skadelig for landmænd i den tredje verden.
Jeg synes derfor, at vi i Parlamentet fortsat skal støtte kommissær Fischler i hans bestræbelser på en hurtigere og grundigere reform af landbrugspolitikken, med en omlægning af subsidierne til udvikling af landdistrikter og til de nye medlemsstater. Vi må for enhver pris undgå, at vi udvikler et Europa med to hastigheder, en hastighed for de rige lande i den nuværende Union, som krampagtigt holder fast i deres privilegier, og en anden hastighed for de fattige lande blandt de nye medlemsstater, som har samme pligter, men desværre ikke samme rettigheder.

Modrow (GUE/NGL).
Hr. formand, den ekstraordinære forhandling har gjort de mange forskellige lag i synspunkterne og problemerne i forbindelse med EU's udvidelsesproces og EU's fremtidige udformning endnu mere tydelige. Noget bliver opfattet som i fremskridtsrapporten, men meget bliver betragtet mere kritisk end i rapporten. Der var også nogle toner, som ikke skal betragtes ukritisk. Hvis man simpelt og generelt sætter spørgsmålstegn ved Jalta og Potsdam, skal man vide, hvad man gør, når det drejer sig om grænserne i Europa. Det er måske ikke nogen ulykke, hvis der nu kommer en udtalelse om at udsætte optagelsesdatoen. Men få uger senere finder valget til Europa-Parlamentet sted, og konventets resultater bliver besluttet af De 15 alene.
Udskydelsen af datoen skyldes jo især indholdsmæssige forhold. De problemer, der stadig står tilbage at løse, er vanskeligere, end man havde troet. Bl.a. forventer Polen og andre stater, at landbrugsstøtten bliver overvejet endnu en gang, og at ligestillingen ikke først bliver en realitet i 2013. Frygten for, at der kunne opstå et EU med to forskellige klasser, er ikke overvundet. Det er den naturlige reaktion på, at der kræves meget stor imødekommenhed fra kandidaterne, mens man næsten ikke har forhandlet om de nødvendige overgangsfrister.
Kommissær Verheugen har forståeligt nok komplekser, når han byder parlamentsmedlemmerne 6.000 sider tekst til bekræftelse af optagelsen. Vi bør imidlertid snarere spørge om, hvad vi byder borgerne i det fremtidige EU, når det drejer sig om dette tal. Parlamenterne, de nationale og vores, må tale rent ud og kræve en fremgangsmåde, som sikrer stabilitet og lighed og forhindrer, at vi ender med at gå rundt i cirkler uden udveje.

Mayol i Raynal (Verts/ALE).
Hr. formand, vi oplevede, som alle mine kolleger også har påpeget, i formiddags afgjort et historisk øjeblik, da vi modtog vores kolleger fra kandidatlandene. Jeg vil gerne pege på et lidt mindre spektakulært spørgsmål, nemlig tolkningen. Vi bevæger os fra 11 officielle sprog til 20. Det er et betragteligt fremskridt. Der er grund til at lykønske tolketjenesten, som har varetaget tolkningen til trods for de tekniske vanskeligheder. Som catalonier er det mit håb, at mit sprog, som tales af 10 millioner europæere, også på et tidspunkt bliver anerkendt her i Europa-Parlamentet. Tillad mig denne bemærkning, som ligger lidt uden for Brok-betænkningen.
Hvad angår Brok-betænkningen, indgår respekten for mindretal, og især nationale mindretal, i Københavnskriterierne. Der meldes om visse fremskridt på dette felt i kandidatlandene. Det er der grund til at glæde sig over.
Der er imidlertid nogle problemer, som ikke behandles i betænkningen. Eksempelvis er jeg bekendt med, at den administrative opdeling i visse kandidatlande er etableret på en sådan måde, at nationale mindretal opløses, og i andre lande er betingelserne for at danne politiske partier af en sådan art, at de forhindrer mindretal i at danne politiske partier. Endelig er der problemet vedrørende Benes-dekreterne, som på uberettiget vis berøvede de pågældende mindretal deres rettigheder i 1945. En klar krænkelse, som stadig er på dagsordenen, og som på et tidspunkt bør udsones. Hr. formand, inden vi belærer andre, bør vi selvsagt gribe i egen barm. Når jeg siger "egen", tænker jeg på medlemsstaterne. Kan eksempelvis en stat, som fortsat nægter at ratificere det europæiske charter om sproglige rettigheder være medlem? Det er et af de spørgsmål, vi burde stille os selv, og det er også baggrunden for, at jeg mener, vi bør vurdere Københavnskriterierne med lempe og åbne dørene til Europa.

Formanden.
Tak. Deres bemærkninger er taget ad notam.

Borghezio (NI).
Hr. formand, vi har ikke sparet på kritikken, hvad udvidelsen angår, og også i Europa-Parlamentet har vi givet udtryk for vores bekymring over de problemer, der opstår på arbejdsmarkedet - hvor der er risiko for skævheder, som er meget farlige for systemet af små og mellemstore virksomheder på Posletten - og over den frygt, som man tager op på en fornuftig måde i hr. Broks betænkning, og som skyldes risikoen for, at der i nogle lande på grund af den politiske kultur og manglen på en passende lovgivning ikke er tilstrækkelige forudsætninger for en effektiv beskyttelse mod udbredelsen af økonomisk og organiseret kriminalitet. Vi vil dog gerne benytte denne lejlighed til at række en broderlig hånd ud og byde velkommen til de frie befolkninger, der også har bevaret deres kulturelle identitet i de frygtelige år under kommunismens åg. De kommer med i EU af samme årsag, som vi kom med, og efter alle disse års diktatur er det bestemt ikke for at acceptere den globale standardiserings eller den politiske korrektheds diktater eller for at underkaste sig en ny centralisme. Vi regner med deres støtte i denne kamp, og vi regner med, at de sammen med os vil forsvare kristendommen i det befolkningernes og regionernes Europa, som vi ønsker at skabe.
Når det gælder det meget vanskelige Tyrkiet-spørgsmål - der dukkede op med jævne mellemrum under hele denne forhandling - vil vi kraftigt understrege det mod, som konventsformand Giscard d'Estaing har udvist ved at skabe røre i den stagnerende debat - hvor vi alt for ofte har fløjlshandsker på - idet han sagde de ting lige ud, som vi alle ved, og som står i alle de historiebøger, som alle de europæiske landes studerende har læst, nemlig at Tyrkiet ikke hører med til Europa, og det gør det hverken ud fra et historisk, geografisk eller politisk synspunkt. Når det gælder menneskerettigheder, grundlæggende frihedsrettigheder og endda religionsfrihed, opfylder Tyrkiet ikke de politiske kriterier for udvidelsen, der blev opstillet i København. Der er tale om et land og et styre, som endnu ikke har løst det historiske problem med udslettelsen og holocausten af det armenske folk, og som i endnu mindre grad har gjort fremskridt med hensyn til anerkendelsen af det kurdiske mindretals rettigheder. Det er et land, som man - med al respekt og den nødvendige diplomatiske fintfølelse - kan betragte som et slags "Middelhavets Colombia", og som er tilholdssted for en af de farligste mafiaorganisationer, der styrer den internationale narkotikahandel.
Vi er kort sagt af den opfattelse, at der ikke bør indgås en politisk union med Tyrkiet, også fordi Tyrkiets optagelse i EU ville betyde, at EU kom til at grænse direkte op til Irak, Iran og Syrien.

Ferber (PPE-DE).
Hr. formand, hr. formand for Rådet - jeg ville også gerne have hilst på kommissæren - kære kolleger, jeg vil kun koncentrere mig om et emne, som allerede er blevet nævnt, men jeg vil tale om det på en klart anderledes måde. Jeg tror, at vi i Europa-Parlamentet seriøst må spørge os selv, hvordan vi på lang sige vil behandle et så vigtigt land som Tyrkiet. Her tror jeg, der er et par spørgsmål, som vi må finde seriøse svar på. Det første spørgsmål er, om vi virkelig år efter år i fremskridtsberetningerne vil påpege Tyrkiets fejl og sige til dem, desværre, I er ikke kommet så langt endnu. Vil vi på lang sigt være medvirkende til, at EU's fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik handicappes af, at vi ikke kan anvende NATO-ressourcer, fordi det bruges som afpresningspotentiale af tyrkerne? Er det ikke tværtimod vores opgave at finde svar på spørgsmålet om, hvordan vi allerede i dag, før et medlemskab eller under muligheden for et fuldt medlemskab af EU, kan bidrage til, at EU opbygger særlige relationer til Tyrkiet for helt konkret inden for udenrigs- og sikkerhedspolitikken at kunne tage seriøst fat på alle de spørgsmål, som vi skal besvare i fællesskab?
Derfor er min bøn til kollegerne, at de meget alvorligt må tage stilling til denne problematik og så måske alligevel stemme for PPE-DE-Gruppens forslag, som netop har dette indhold. Det er ændringsforslag 7, som siger, at vi nu må begynde at opbygge en særlig relation til Tyrkiet for at løse alle de fælles problemer i fællesskab. Vi bør ikke vente, til Tyrkiet på et eller andet tidspunkt kan betragtes som en seriøs kandidat på grundlag af menneskerettighedssituationen i landet, den demokratiske situation etc. Det ville glæde mig, hvis Parlamentet ville tilslutte sig dette presserende anliggende, så vi kan opnå et godt samarbejde i denne vigtige del af Europa.

Lalumière (PSE).
Hr. formand, i eftermiddag er kun medlemsstaternes repræsentanter til stede, men det er selvsagt vores venner i kandidatlandene, der optager os. Formiddagens møde var et både smukt og meget positivt symbol. Men arbejdet er ikke tilendebragt. Jeg håber som alle andre, at forhandlingerne kan afsluttes i de nærmeste uger, og med godt resultat. Jeg beklager i denne forbindelse, at de finansielle anliggender vejer så tungt. Uden i øvrigt at ville opfordre til at rutte med midlerne - det ligger mig fjernt at øse penge ud - bør vi og bør regeringerne i medlemsstaterne vise storsind og visioner. Realpolitik er ikke nødvendigvis ensbetydende med gerrighed. For stramme budgetter kan bremse reformerne i Centraleuropa og kan komme til at koste os dyrt fremover.
Med vores venners tiltræden er problemerne ikke løst. Jeg er især bekymret for den offentlige mening og stemningen såvel i EU som i kandidatlandene. Hos os selv ligger der fortsat en væsentlig opgave, som skal løses for at få vores landsmænd til at forstå den grundlæggende mening med udvidelsen af Unionen. I øjeblikket drejer det sig især om ublu regninger, og man kan ikke se skoven for lutter træer. I kandidatlandene kan der, frygter jeg, brede sig en vis usikkerhed, når det gælder spørgsmål som, hvad EU egentlig er, hvilke grundlæggende mål der forfølges i EU, og hvad det vil sige at ønske at leve sammen og acceptere reel suverænitetsafgivelse til fællesskabet. For lande, som lidenskabeligt holder fast i begreber som uafhængighed og frihed, er det et stort spring at blive medlem af EU, om end det er et positivt skridt - jeg er ikke euroskeptiker. Jeg beklager, at forhandlingerne, som har taget udgangspunkt i Københavnskriterierne, i en vis udstrækning har overset dette aspekt og har fokuseret på de tekniske og især økonomiske aspekter. Efter tiltrædelsen vil der imidlertid være behov for overalt i den udvidede Union fortsat at yde en indsats for at forklare og overbevise.
Som kommissæren anførte for et øjeblik siden, er udvidelsen ikke kun et spørgsmål om teknik, det er også et spørgsmål om sjæl.

Väyrynen (ELDR).
Hr. formand, med udvidelsen af EU bliver den grænse, vi deler med Rusland, længere, og vi får adskillige nye naboer. Vores nye naboer vil sandsynligvis også ansøge om medlemskab, og udvidelsen vil fortsætte.
Det er meget vigtigt for os alle, at vores ydre grænse er både åben og sikker. Der må ikke opstilles nye barrierer i Europa, der er en hæmsko for forbindelserne og samarbejdet med andre lande. Vi er også nødt til at udligne de økonomiske og sociale forskelle mellem medlemsstaterne og nabolandene. Det gælder især medlemsstaterne ved de ydre grænser.
Efterhånden som udvidelsen skrider frem, skal vi fastlægge en ny politik for et større Europa, en politik, der inkorporerer både bilaterale forbindelser med vores nuværende og fremtidige naboer og udviklingen i det multilaterale samarbejde, f.eks. inden for Europarådet og OSCE.
I formiddags forsøgte en række medlemmer af Europa-Parlamentet at belære parlamentsmedlemmerne fra de nye medlemsstater ved at sige, at de skal være indstillet på at opgive landets ret til selvbestemmelse og acceptere, at Unionen udvikles til en overnational føderation. Jeg er ikke enig i de synspunkter. En udvidet Union skal være en demokratisk konføderation af uafhængige stater ledet af Ministerrådet, der repræsenterer medlemsstaterne.

Alavanos (GUE/NGL).
Hr. formand, dette er uden tvivl et vigtigt tidspunkt. Dette er en vigtig session, en betænkning med mange positive punkter fra Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik og et meget vigtigt tidspunkt for et af kandidatlandene, Cypern.
Selv om det har gode udsigter, tror jeg, at der også er spørgsmålstegn. Jeg har to spørgsmål. Det første er til formanden for Rådet, hr. Haarder. Hr. rådsformand, der er to parallelle procedurer, integrationsproceduren og forhandlingsproceduren baseret på FN's generalsekretærs plan, der bruger topmødet i København som skæringspunkt, og hvis ene betingelse er, at begge sider underskriver den oprindelige udgave af hans plan. I går var fristen for et mundtligt svar. Republikken Cypern har sagt ja, men den tyrkisk-cypriotiske side har endnu ikke svaret, muligvis fordi hr. Denktash er syg. Mit spørgsmål er følgende: Hvis disse forhold fortsætter, hvormed jeg mener, at der ikke kommer svar fra den tyrkisk-cypriotiske side, og denne usikkerhed varer ved, kan formandskabet for Rådet så forsikre os om, at den første beslutning, der træffes på topmødet i København, bliver en beslutning om at integrere Republikken Cypern på basis af Helsinki-resolutionerne?
Mit andet spørgsmål er til hr. Verheugen, der ikke er til stede, hvilket er lidt usædvanligt. Han er generelt punktlig i sin deltagelse i vores møder. Jeg er sikker på, at hans kollega vil viderebringe mit spørgsmål til ham. Annan-planen, der indeholder en række interessante punkter, sætter kvantitative restriktioner på etableringsretten, ejendomsretten og retten til at vælge og blive valgt af borgerne på begge sider, der kan pålægge dem for altid, ikke kun i en overgangsperiode, for altid! Det er et brud på EU's acquis. En finsk statsborger vil f.eks. have flere rettigheder i den græsk-cypriotiske stat end en tyrkisk cypriot, og en portugisisk statsborger vil have flere rettigheder i den tyrkisk-cypriotiske stat end en græsk cypriot. Det er tydeligvis på kant med EU's acquis. Agter Kommissionen - og jeg ser gerne, at hr. Verheugen svarer på dette, når han kommer - at gribe ind på en positiv og konstruktiv måde for at sikre, at Annan-planen er i overensstemmelse snarere end på kant med EU's acquis?

Evans, Jillian (Verts/ALE).
Hr. formand, jeg har i de sidste tre år haft det store privilegium at arbejde i Det Blandede Parlamentariske Udvalg EU-Litauen, hvor vi har behandlet adskillige vanskelige spørgsmål, som allerede er nævnt, og som jeg derfor ikke vil gentage.
Kandidatlandenes vilje til at overvinde disse problemer og arbejde positivt har resulteret i fantastiske fremskridt. For et lille land som Wales, som jeg repræsenterer, er det også vigtigt, at andre mindre lande repræsenteres i Europa-Parlamentet. Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance ønsker et Europa, hvor små nationer og regioner spiller en vigtig rolle, og hvor lande som Wales en gang i fremtiden vil have samme rettigheder som vores venner fra de 10 kandidatlande. De skal sikre, at der er respekt for minoriteter, og at der tages yderligere skridt i retning af regionalisering. Europa bliver mere og mere diversificeret, ikke blot økonomisk og socialt, men også sprogligt, kulturelt og politisk, og det hilser vi velkommen. Vi skal arbejde for et borgernes Europa med ligeret og respekt for alle.

Kronberger (NI).
Hr. formand, i betænkningens punkt 46 kræves det, at Rådets arbejdsgruppe for nuklear sikkerhed skal aflægge rapport til Europa-Parlamentet om gennemførelsen af sikkerhedsforanstaltningerne for Temelin, før optagelsesforhandlingerne afsluttes. Dette krav er rigtigt og vigtigt, for operatørerne opfylder i øjeblikket ikke engang de vigtige minimale sikkerhedskrav, såsom sanering af den meget omdiskuterede 28,8 meter-scene. Kvaliteten af de stærkt kritiserede usikre ventiler er heller ikke blevet forbedret. Ledningerne har fortsat ikke nogen dobbelt beskyttelseskappe, sådan som det er standard i Europa. Den enkelte beskyttelseskappe er i hvert fald ikke tilstrækkelig.
Dermed opfylder atomkraftværket Temelin på ingen måde pålæggene fra Rådets arbejdsgruppe, som det blev aftalt i Melker-processen. Hvis ikke man er opmærksom på disse ting, kan man allerede nu betragte Kommissionens aktion for at skabe nye sikkerhedsstandarder for atomkraftværker, som blev sat i gang i starten af måneden, som fejlslagen.

Gomolka (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, hr. formand for Rådet, ærede kolleger fra Europa-Parlamentet og fra kandidatlandene, lad mig byde særligt varmt velkommen til de lettiske kolleger, som i begyndelsen af oktober i år blev valgt ind i deres lands nye parlament. Jeg byder dem så varmt velkommen, fordi jeg gennem mange år har følt mig meget nært knyttet til deres bestræbelser, til deres arbejde.
På dage som denne spørger jeg mig selv - og jeg er sikkert ikke den eneste - hvad der især har gjort indtryk på mig i udvidelsesprocessen i de forløbne år. Blandt de mange store præstationer er der én, som sjældent bliver fremhævet. I mange rapporter fra Kommissionen og fra Parlamentet findes en kort, men meget betydningsfuld sætning - en sætning, som sjældent bliver kommenteret, hvor vigtighed og agtelse ligger langt fra hinanden, nogle gange endda står i et misforhold til hinanden. Denne sætning lyder ganske kort - og det gælder for alle kandidatlande: "De politiske betingelser for optagelsen er opfyldt." Det betyder, at det første og for mig vigtigste af de kriterier, der blev formuleret i København, ikke udgør nogen hindring.
Jeg mener ikke, at denne fundamentale konstatering er nogen selvfølgelighed. Vi bør vise alle kollegerne i parlamenterne og regeringerne i kandidatlandene vores anerkendelse for, at de også i vanskelige situationer har holdt fast i demokratiske principper. At pleje de demokratiske relationer er ikke nogen selvfølge i opbrudstider, i tider med enorme økonomiske problemer og radikale ændringer i leveforholdene. Efter årtiers tvangsherredømme har borgerne demonstreret, hvad der må være politisk prioritet. Demokrati og frihed har forrang, de skal værnes og beskyttes.

Lund (PSE).
Hr. formand, vi står ved en afgørende milepæl i Europas historie. Jeg tror, at vi alle sammen følte et behageligt sus under formiddagens møde. Fra 1. maj 2004 vil Fællesskabet omfatte ikke færre end 25 lande. Næsten hele Europa bliver nu samlet i et fællesskab. 10 ansøgerlande har i al væsentlighed færdiggjort deres forberedelser til medlemskab. Det har været en krævende og ofte pinefuld proces for disse lande. De mangler endnu at få opbygget den administrative og judicielle kapacitet, der skal til for rent praktisk at gennemføre og overholde EU's lovgivning, bl.a. på landbrugs-, fødevare- og miljøområdet. Det gælder også regionalt og lokalt.
Jeg tror bl.a., at det er vigtigt, at kravene om integration af miljø og sundhedsbeskyttelse rent faktisk nu bliver efterlevet i alle sektorer. Det gælder ikke mindst inden for landbruget og inden for udviklingen af infrastrukturen. Det er et krav, der gælder frem til landenes optagelse, men jo i allerhøjeste grad også derefter. Inden for den ramme, som senest er blevet fastlagt på topmødet i Bruxelles i oktober, skal tiltrædelsesvilkårene nu aftales endeligt for hver enkel ny medlemsstat. Grundkravene til de forhandlinger bliver i høj grad smidighed, det bliver solidaritet med ansøgerlandene, og det bliver også et krav om solidaritet mellem medlemsstaterne indbyrdes. Vi må sørge for, at de nye medlemsstater sikres fair konkurrencevilkår, så deres indtræden i EU kan bidrage positivt til landenes velfærdsudvikling. Og det siger jeg også, fordi kun en positiv og overbevisende tilslutning fra borgerne ved de kommende folkeafstemninger vil stille den vigtige udvidelse i det rigtige perspektiv. Jeg føler mig overbevist om, at det danske formandskab og kommissær Verheugen har den fleksibilitet og den indstilling til solidaritet, som vil gøre det muligt at træffe den endelige optagelsesbeslutning for hvert enkelt land i København, om ikke den 12. så den 13. december.

Van den Bos (ELDR).
Hr. formand, den yngste generation kan næppe forestille sig et kontinent, der var revet midt over, og den permanente trussel om en krig mellem Øst og Vest. Befolkningen i Centraleuropa har selv klippet pigtråden over, og siden har kandidatlandene gjort imponerende fremskridt. Ikke desto mindre må vi ikke undervurdere den mængde arbejde, der stadig skal gøres inden for områderne god forvaltning, korruption, menneskehandel og mindretal. Festen i dag markerer begyndelsen på opløbet, men målstregen er først i sigte om to år. Det er skuffende, at nogle partier, såsom Folkepartiet for Frihed og Demokrati (VVD) i Nederlandene, benytter sig af udvidelsen til at få vælgere tilbage ved at udnytte borgernes frygt. Disse får dårlig information. Ansvarlige politikere peger ikke blot på problemerne, men også på de store fordele ved udvidelsen. Populisme er den nye epidemi, som skal bekæmpes med liberale midler og ikke have hjælp til at brede sig. EU er heller ikke selv i stand til at forberede sig ordentligt på udvidelsen. Den meget snæversynede franske nationale egeninteresse umuliggør, at landbrugsreformerne gennemføres. Desuden truer en ny splittelse i Europa og også i Europa-Parlamentet om Tyrkiets tiltrædelse. Indbydelserne er allerede sendt, dem kan Giscard og paven ikke længere hive ud af postkassen, men det er endnu for tidligt at nævne en dato for indledning af forhandlingerne. Vi slutter os ikke sammen med et land, hvor der stadig anvendes tortur. For de kommende generationer ligger de største trusler uden for kontinentet. Her synes freden at være sikret.

Krarup (GUE/NGL).
Hr. formand, jeg har ofte i denne forsamling haft lejlighed til at citere den fortræffelige norske håndbog for fjeldvandrere. Budskabet lyder i al sin enkelhed, at i tilfælde af uoverensstemmelser mellem kortet og terrænet, skal man følge terrænet. Der er mange eksempler på, at man ikke her i forsamlingen - og i det hele taget i Den Europæiske Union - tager denne grundlæggende regel til efterretning. Man befinder sig i illusionernes verden, og det mest markante eksempel, jeg har været ude for, er jo nok denne debat.
Ingen af de grundlæggende problemer for den såkaldte øst-udvidelse er løst. På den ene side er der ingen tvivl om, at de økonomiske realiteter medfører, at man fremover vil fortsætte mange års tradition for vesteuropæisk udbytning af vores østeuropæiske naboer - med de forskellige lønforhold, forskellige kapitalforhold etc. På den anden side, er tilpasningen udtryk for, at man kræver en infrastruktur, som min landsmand, Torben Lund, har været inde på, og som langtfra er til stede. Det kan simpelthen ikke lade sig gøre. Lad mig lige tilføje, at vores udmærkede europaminister er en fortræffelig sangskriver, men sangskriveri er ikke tilstrækkeligt i denne sammenhæng.

Isler Béguin (Verts/ALE).
Hr. formand, hr. kommissær, for Europas folk er dette en helt særlig dag. Vi gennemfører i fredstid en udvidelsesproces, ja, mere end det, en genforening, som i sidste århundrede var utænkelig. Det er et enestående øjeblik og en chance for alle, nuværende og fremtidige medlemmer af EU, for Europas historie og Europas mangfoldighed rummer grundlæggende værdier.
Europa står ved en korsvej. Et Europa med øget befolkningsgrundlag, et stærkere og mere solidarisk Europa kan stadig ændre verdensordenen. Et sådant Europa kan, hvis det har styrken og modet hertil, på ny sætte mennesket i centrum på globalt plan og indarbejde den sociale og miljømæssige dimension i alle beslutninger. Bæredygtig og solidarisk udvikling bør stå som målsætning i Unionen. Står vi sammen, vil det lykkes. Europa bliver, hvad vi gør det til. En mellemstor magt, som er stivnet i den nationernes egoisme, som viser sig, når der kun bevilges 25 milliarder euro til de tiltrædende lande, mens Marshallplanen beløb sig til 97 milliarder. Eller en Union, som fremmer sine politiske, sociale og miljømæssige værdier.
Personligt tror jeg, kære kolleger, på den fremtid, der er i støbeskeen, især set i lyset af den betydelige indsats, kandidatlandene har ydet. Nu er det vores tur til at bringe overensstemmelse mellem ord og handling.

Pirker (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, jeg vil gerne tale om emnet indre sikkerhed, for denne sikkerhed er et meget højt værdsat gode for os, for borgerne i EU såvel som for EU som økonomisk område. Et af vores mål i forbindelse med udvidelsen må være at opnå mere sikkerhed gennem en fælles strategi, gennem en fælles politik i kampen mod korruption, internationale forbrydelser, illegal indvandring etc.
Kandidatlandene, og det gælder dem alle, har i forberedelsesprocessen gjort sig enorme anstrengelser for at bringe den indre sikkerhed op på et højt niveau. EU har støttet dem effektivt med programmer i denne forbindelse. Kommissionen undersøger hvert år, hvilke fremskridt der kan konstateres. Nogle har opnået store fremskridt, men andre har desværre stadig nogle ting, der skal indhentes.
Uden at nævne lande vil jeg gerne pege på nogle af disse mangler. Der står her i betænkningen: "En grund til bekymring er til gengæld omfanget af korruption og økonomisk kriminalitet, der stadig kræver en stor indsats". Eller: Der er stadig mangler i retstilpasningen inden for hvidvaskning af penge eller beskyttelse af økonomiske interesser. Videre hedder det, at bekæmpelse af narkotika og smugleri, svig, korruption og organiseret kriminalitet skal have særlig opmærksomhed, eller at anstrengelserne mod organiseret kriminalitet skal forstærkes.
Det er helt konkrete holdepunkter, som viser, hvor enkelte kandidatlande stadig har enorme anstrengelser foran sig.
Jeg retter i dag, hvor der også er repræsentanter for kandidatlandene til stede, den appel til Dem alle, at De skal gøre alt for at afhjælpe de endnu resterende mangler, og for at også den udvidede Union fortsat kan være en sikkerhedsunion.
Jeg er sikker på, at De med al den støtte, som De modtager, virkelig vil afhjælpe disse mangler og kan nå målene. Det ville være i vores alle sammens interesse.

Berger (PSE).
Hr. formand, hr. formand for Rådet, ærede hr. kommissær, sammen med min kollega, hr. Oostlander har jeg haft den ære at følge udvidelsesprocessen i Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender, gennem mange år nu. Hvad der nu står tilbage, siges i den skriftlige betænkning. Hvad jeg gerne i modsætning til hr. Pirker vil understrege, er det enorme fremskridt, som alle tiltrædelseslandene har opnået på dette både brede og vanskelige område - også takket være støtten fra Kommissionen og vores medlemsstater. Afskaffelse af dødsstraf, som stadig fandtes i nogle tiltrædelseslandes love, diskriminering af de forskellige mindretal, f.eks. de russiske mindretal, den nu forbedrede integration af romanimindretal, opbyggelse af et demokratisk politi og demokratiske anklagemyndigheder samt andre vigtige myndigheder inden for justitsvæsenet og forvaltningen og meget andet er lykkedes som følge af virkelig enestående anstrengelser.
Det gælder for alle kandidatstater, bevares, til dels i forskellig grad, men især gælder det også for Den Tjekkiske Republik, som ligger mig særligt på sinde. Desto mere beklageligt er det for mig, at der fra den nuværende østrigske regering ikke kommer nogen form for anerkendelse af de positive ting, der er opnået, og at mindst et af vores regeringspartier forsøger at opnå fordele i den igangværende valgkamp ved at anvende antitjekkiske slagord. Her er det naturligvis igen fortiden, der er omdrejningspunktet. Jeg håber, at vi efter valget på søndag i Østrig får en regering, som vil sætte den fælles fremtid for Den Tjekkiske Republik og Østrig i centrum, og som ikke står i vejen for hverken udvidelsen eller uddybelsen af EU.

Ludford (ELDR).
Hr. formand, i denne tid oplever vi afslutningen på de historiske opdelinger. For det første vil jeg gerne sige et par ord om Cypern og opfordre de tyrkisk-cypriotiske myndigheder til at reagere positivt på Kofi Annans plan. Jeg er klar over, at hr. Denktash desværre stadig ikke er rask, men det må være muligt at signalere en positiv holdning til denne plan som grundlag for forhandlingerne. Jeg ved, at hovedparten af den tyrkisk-cypriotiske befolkning ønsker en positiv reaktion.
For det andet opfordrer jeg indtrængende til, at man støtter ændringsforslag 24 til betænkningen, som er stillet af ELDR-Gruppen. I ændringsforslaget anmodes der om at ændre overvågningen af tiltrædelsesprocessen til et system med gensidig peer review, som skal gælde for alle medlemsstater, eksisterende og nye. Det vil sikre overholdelse af demokratisk ansvar, integritet i forbindelse med den offentlige forvaltning, ikke-diskrimination, frihedsrettigheder og retsstatsprincippet.
Vi skal investere yderligere penge, tid og kræfter i vores demokratiske systemer og retssystemer overalt i EU. De eksisterende 15 medlemsstater er bestemt ikke perfekte, og vi skal investere mindst lige så mange ressourcer, som vi investerer i landbruget. Vi bruger meget tid på at tale om landbruget og strukturfondene. Vi skal bruge lige så meget tid på at tale om sikring af demokrati og retspleje i alle medlemsstater gennem gensidig konstruktiv evaluering.

Laguiller (GUE/NGL).
Hr. formand, jeg går ind for, at EU udvides til at omfatte det, der i geografisk henseende udgør Europa, og jeg ser også gerne, at udvidelsen rækker videre. Når de stormagter, som dominerer EU, arbejder for udvidelsen, sker det imidlertid ikke af storsind. Deres industri- og finanskoncerner har allerede sat sig på de østeuropæiske landes økonomier, og udvidelsen tjener til at stramme dette greb. Medlemskab af EU vil ikke beskytte arbejdstagerne i disse lande mod den i forvejen høje arbejdsløshed, de lave lønninger eller svækkelsen af den sociale sikring. Medlemskabet vil ikke hindre, at stadig flere landmænd må forlade deres jorder. Landene integreres ikke i EU som ligeværdige, men som underordnede, der er underlagt stormagternes afgørelser og den dominans, der udøves af den franske, tyske eller engelske storkapital. Arbejdstagerne må arbejde for vesteuropæiske koncerner og aflønnes væsentligt dårligere end deres vestlige kolleger, hvis lønninger i sig selv er utilstrækkelige.
Må det ikke også vække den største forundring, at borgere fra disse lande i adskillige år ikke vil nyde samme ret til fri bevægelighed og fri etableringsret som de nuværende borgere i EU? Jeg vil derfor gerne, i forbindelse med at de nye lande optages i Unionen, rette en særlig velkomsthilsen til arbejdstagerne og den brede befolkning og udtrykke ønske om, at vi må stå sammen i den fremtidige kamp for at ændre vilkårene.

Schörling (Verts/ALE).
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg bifalder overordnet set hr. Broks betænkning. Jeg vil også gerne sige tak for Kommissionens, Europa-Parlamentets og især kandidatlandenes arbejde i forbindelse med at gøre udvidelsen mulig. Jeg vil ikke desto mindre i dag gerne henlede opmærksomheden på strategien for bæredygtig udvikling, der blev vedtaget på topmødet i Göteborg, og på FN's miljøstyringsprogram, der blev vedtaget i Johannesburg. EU har lovet at tage føringen i forbindelse med gennemførelsen af dette styringsprogram.
Tendensen til økologisk bæredygtig udvikling skal nu vise sig i alle EU's politikområder og i samtlige planer og programmer, der er rettet mod at imødekomme behovet for både en kursændring i EU og for miljøinvesteringer i kandidatlandene. Der skal derfor ske en betragtelig stigning i andelen af ressourcer fra strukturfondene og den fælles landbrugspolitik til miljøet. Indtil 2006 skal omkring 10% af strukturfondene øremærkes med henblik på miljøinfrastruktur, f.eks. spildevandsrensning. Der skal også udarbejdes vurderinger af landbrugs- og strukturpolitikkens indvirkning på miljøet, hvilket også er blevet påpeget af Europa-Parlamentet. Det træder i kraft i medlemsstaterne i 2003 og er absolut nødvendigt, hvis vi skal skabe en bæredygtig udvikling i hele det udvidede EU.

Cushnahan (PPE-DE).
Hr. formand, jeg går varmt ind for denne betænkning, og jeg vil især gerne tale om Tyrkiet i lyset af de uheldige kommentarer fra hr. Giscard d'Estaing.
Jeg betragter disse kommentarer fra formanden for konventet som uacceptable og upassende. Jeg tager især afstand fra kommentaren om, at de mennesker, der støtter Tyrkiets tiltrædelse, er modstandere af EU. Jeg støtter Tyrkiets tiltrædelse af EU, men kun på betingelse af at de opfylder Københavnskriterierne.
Jeg deler ikke den snæversynede holdning om, at EU er en "kristen" klub, jeg foretrækker at se EU som en pluralistisk enhed, der afspejler de mange sider af EU, som EU ser ud i dag, endda inden yderligere udvidelse.
Jeg har altid ment, at Tyrkiets tiltrædelse ville fremme forståelsen mellem den vestlige og den islamiske verden. Det er blevet endnu mere vigtigt efter den 11. september. Et tyrkisk medlemskab vil vise, at det er muligt for den vestlige kultur og demokratiet at eksistere sammen med den islamiske verden.
Den nye regering i Tyrkiet ændrer på ingen måde min holdning. Befolkningen har talt, og vi må acceptere deres dom. Jeg glæder mig over det stærke engagement vedrørende reformprogrammet fra AKP's næstformand, Abdullah Gül, som kom til udtryk under hans nylige besøg i Bruxelles.
Inden der kan fastsættes en dato for indledning af forhandlingerne om medlemskab, skal der være flere beviser på, at reformprogrammet gennemføres. Løsladelse af politiske fanger, forbud mod tortur, sikkerhedsstyrkernes overholdelse af retsstatsprincippet, respekt for den kurdiske minoritets rettigheder og andre krav i henhold til Københavnskriterierne er sikre skridt i retning af fastsættelse af en dato for tiltrædelsesforhandlinger.
Fremskridt på dette område ligger i hænderne på Tyrkiets nye regering, ikke EU.

Karamanou (PSE).
Hr. formand, hr. kommissær, hr. rådsformand, som formand for Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder glæder det mig, for så vidt angår udvidelsen af Unionen og grundlægningen af et sandt forenet Europa baseret på vores fælles værdier, at vi omsider er nået til opløbet.
Samtidig føler jeg, at kvinderne i Europa spiller en meget stor rolle, og at det er på høje tid, under optakten til den nye forfatningsmæssige traktat for Den Europæiske Union, at vi sætter respekt for kvinders menneskerettigheder og den praktiske anvendelse af det anerkendte princip om ligestilling i alle sektorer inden for økonomien og det sociale og politiske liv i Europa øverst på den politiske dagsorden. Desværre er vi stadig langt fra denne vision, hvilket har stået fuldstændig klart under debatten her til formiddag i mødesalen, hvor listen over talere mere lignede medlemsfortegnelsen i en herreklub, hvor kvinder kun lejlighedsvis inviteres.
Jeg er dybt bekymret for kvindernes position i mange af kandidatlandene. Deres situation er ikke blevet forbedret med overgangen til en fri økonomi. Arbejdsløsheden er steget, og lønforskellene er øget. Infrastrukturen inden for børnepasning og ældrepleje forværres, mens internationale organiserede banders handel med mennesker, med kvinder og med børn er steget eksplosivt.
Vi i Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder har gentagne gange understreget, at effektivt anvendte foranstaltninger til bekæmpelse af seksuel udnyttelse af og vold mod kvinder skal stå i centrum for udvidelsesprocessen. Vi vil gerne endnu en gang påpege, at partier og regeringer skal fremme den lige deltagelse af mænd og kvinder i beslutningsprocessen. Ingen troværdig politik undlader af fremme ligestillingen mellem kønnene i beslutningsprocessen og den fremtidige planlægning. Partier og regeringer bør stille med samme antal mandlige og kvindelige kandidater ved valget til Europa-Parlamentet i 2004. Udvidelsen giver os mulighed for at slå grundlaget for demokratiet endnu mere fast. Jeg er også sikker på, at ligestilling ikke er en overflødig luksus. Det er en grundlæggende nødvendighed, hvis vi skal forbedre kvaliteten af vores beslutninger, forbedre forståelsen for vor tids problemer og effektivisere demokratiets funktion.

Maaten (ELDR).
Hr. formand, også på de nederlandske liberales vegne vil jeg benytte lejligheden til at give udtryk for vores støtte til udvidelsen med de 12 lande, som der nu forhandles med. Af historiske grunde, som vi i formiddags hørte i en uendelighed, men også af politiske, økonomiske og kulturelle grunde. Vi går ind for udvidelsen, men jeg synes ikke, at vi yderligere skal tilsløre problematikken, som er blevet endnu mere presserende, fordi big bang vil skabe ekstra problemer. Det er vanskeligere at være medlem af EU end at blive det. De fleste kandidater gør tilsyneladende tilstrækkelige fremskridt, men nogle af dem har alvorlige problemer, navnlig hvad angår korruption, gennemførelse af EU's acquis, administrativ kapacitet og uafhængig finansiel kontrol. På grundlag af Kommissionens i øvrigt fortræffelige fremskridtsrapport er vi stadig ikke overbevist om, at tiltrædelsen af alle 10 kan finde sted i 2004. Vi vil bedømme det, når forhandlingerne er afsluttet.
Kommissionens system med fremskridtskontrol og beskyttelsesklausuler kan sommetider være en løsning, men dette gode instrument kan kun bruges i begrænset omfang. Hvis retsstaten ikke fungerer, hjælper beskyttelsesklausulerne ikke. Hvad er Kommissionens mening herom? Hvad står EU egentlig for, hvis så væsentlige principper som retsstaten ikke er i orden? Endvidere mener vi, at disse betingelser ikke blot skal gælde for de tiltrædende lande, men også for de nuværende 15. Et positivt eksempel er Jan Mulders betænkning i Budgetkontroludvalget.
Det bringer mig videre til det sidste problem, nemlig at Unionens interne beslutningsproces langtfra er i orden. Vi ønsker, at den næste regeringskonference opnår et resultat, som bidrager til løsningen af alle mulige flaskehalse, såsom Europa-Parlamentets og Rådets fælles beslutningstagning, åbne møder om lovgivning i Rådet, ophævelse af vetoretten i Rådet og Europa-Parlamentets eller vælgernes valg af formanden for Kommissionen. Hvis regeringskonferencen ikke løser de institutionelle flaskehalse, ligesom i Nice, er der så en alternativ plan, vi kan falde tilbage på? Dette er et spørgsmål til Rådet. I hvert fald skal vi frem for alt stemme for en retfærdig udvidelse i april 2003.

Alyssandrakis (GUE/NGL).
Hr. formand, hvad angår demokrati og udvidelse, har jeg netop modtaget en besked om, at en journalist og medlemmer af Rifondazione er blevet udvist fra Prag, hvor de skulle deltage i en demonstration mod udvidelsen af NATO. Jeg fordømmer det træk.
EU er hverken en velgørende institution eller forkæmper for velstand og frihed for folket. Det er en deprimerende mekanisme, der forsvarer de store virksomheders interesser, det er den europæiske forpost for det globale imperialistiske system, der langer ud efter arbejdstagernes rettigheder og opbygger en hær og undertrykkende mekanismer til at lukke munden på enhver modstand.
Formålet med udvidelsen er at udfylde tomrummet, efter det socialistiske system blev væltet i Europa, derom vidner råbene på hævn i mødesalen i dag. Formålet er også at styrke det nye bourgeoisi, der er bange for at miste suverænitet, efterhånden som folk bliver mere og mere klar over, hvad de mistede sammen med socialismen. Samtidig udvides NATO mod øst og påtager sig en mere og mere aggressiv rolle med USA's fulde opbakning.
EU's beskaffenhed og mit folks erfaring efter 22 års medlemskab er af en sådan art, at vi ikke kan skjule sandheden for andre. Vi er tvunget til at advare dem om konsekvenserne af deres indespærring. Trods forventninger om velstand, der dyrkes af propaganda, bliver konsekvenserne af integrationen katastrofale for økonomien i disse lande, hvor produktionen stadig er langt mindre, end den var under socialismen. EU har allerede et overskud på handelsbalancen på 30 milliarder om året, med andre ord, i stedet for at finansiere bliver EU finansieret.
Hvad angår Cypern, er det almindeligt kendt, at Annans plan, der har fuld opbakning fra USA og EU, er et langt stykke fra rammerne for FN's resolutioner og de hidtil vedtagne aftaler på tværs af samfundene, der er blevet kasseret. Det er en sammenslutning i forklædning, der indebærer institutionel anerkendelse af delingen og accept af Tyrkiets invasion og besættelse. Denne kendsgerning har større implikationer, da det er ensbetydende med accept fra FN's side af brugen af militær vold til at opnå politiske mål og flytte grænser. Denne udvikling er den direkte konsekvens af proceduren med at integrere Cypern i EU. G8-resolutionen, Helsinki-resolutionen og vores parti advarede mod konsekvenserne heraf for meget lang tid siden. Det kan meget vel være første gang i Grækenlands Kommunistiske Partis 84-årige historie, at vi ikke er i stand til at udtrykke tilfredshed med, at vores forudsigelser har holdt stik.

Posselt (PPE-DE).
Hr. formand, som paneuropæer har jeg siden halvfjerdserne haft lejlighed til at arbejde hen mod denne store dag. Otto von Habsburg var her i dag, han blev nævnt flere gange, og jeg fik lov at ledsage ham hele vejen igennem. Jeg fejrer dagen i dag, og jeg føler, at det er en meget stor dag.
Som søn af en bøhmisk familie er jeg også lykkelig over, at vi i dag for første gang har hørt et medlem tale tjekkisk her, nemlig min ven Daniel Kroupa. Han følger i traditionen fra en stor socialdemokrat, Jiri Pelikan, der som eksiltjekke var europaparlamentsmedlem efter det første direkte valg. Men her har også altid være medlemmer af det andet bøhmiske folk, sudetertyskerne. Jeg nævner Volkmar Gabert og Egon Klepsch. Også jeg er en del af denne tradition; vi har altid opfattet os selv som ambassadører for Bøhmen her.
Fra Bøhmen udgik for 80 år siden den paneuropæiske idé, Bøhmen er Europas hjerte. Derfor beklager jeg, at der i begyndelsen af året i Prag pludselig var tale om at forsvare efterkrigsordenen. Vi har ikke brug for nogen efterkrigsorden i Europa. Vi har heller ikke brug for nogen krigs- eller førkrigsorden. Det, vi vil bygge i begyndelsen af det 21. århundrede, er en ny, retfærdig ordning mellem folkene, bygget på forsoning, heling af de sår, vi har tilføjet hinanden, på ret, gensidig respekt og gensidig anerkendelse. Derfor min appel til de tjekkiske ansvarlige: Bring uretsdekreter som Benes-dekreterne hen, hvor de hører hjemme, nemlig på historiens affaldsdynger!
Lad os i fællesskab bygge et nyt Europa, hvor folkene lever ligeberettiget sammen, som er rettet mod beskyttelse af folkegrupper og mindretal, mod beskyttelse af den kulturelle mangfoldighed i dette Europa, som den i formiddags på så indtryksfuld vis kom til udtryk her i talerne.
Andersson (PSE).
Hr. formand, jeg vil gerne takke ordføreren for en udpræget god betænkning.
Dette er en historisk dag i Parlamentet. Udvidelsen er det største spørgsmål, vi arbejder på i EU. Europa bliver derved mere sikkert for fremtidige generationer, og demokratiet styrkes i vores del af verden. Mennesker fra visse sider er imidlertid skeptiske over for dette samarbejde, der er blevet anklaget for kun at omfatte de rigere lande i vores del af verden. Nu åbner vi det samarbejde for alle lande i denne del af verden og viser, at det er en mulighed for hele Europa.
Jeg deler det synspunkt, som en række talere har givet udtryk for, at vi alle kan vinde ved denne situation. Naturligvis indebærer udvidelsen omkostninger på kort sigt, men jeg er helt sikker på, at vi oplever en finansiel gevinst. Jeg selv kommer fra Østersøområdet. Jeg ser frem til, at økonomien vokser i vores del af Europa takket være udvidelsen. Inden for miljøpolitikken kommer de største gevinster via foranstaltninger i de lande, der nu bliver medlem af EU. Det er til gavn for dem og os. Det samme gælder arbejdsmarkedet, hvor der er risiko for, at arbejdspladser flytter som følge af dårligere forhold. Den situation forbedres ved, at vi alle får fælles minimumsbetingelser. Jeg deltog forleden i et seminar om grænseoverskridende kriminalitet. Dette løser vi også gennem tæt samarbejde.
Vi kan alle bliver vindere, både de nuværende EU-lande og kandidatlandene. Det afhænger imidlertid af os selv og af, hvordan vi håndterer den udfordring, vi står over for. Dette omhandler et Europa med større mangfoldighed, der er økonomisk, socialt og kulturelt rigere.

Oomen-Ruijten (PPE-DE).
Hr. formand, i sidste uge gav jeg elever på en skole på sekundærtrinnet i min provins undervisning i Europa og den kommende udvidelse. Mine tilhørere var, og det er påfaldende nu om dage, opmærksomme, interesserede og tilmed rolige. Min politiske udtalelse om, at det ikke er vores politiske fortjeneste og vores personlige fortjeneste, at vi er født på den rigtige side af jerntæppet, og at det ikke er de tiltrædende landes skyld, at de så længe måtte leve i vores skygge, blev accepteret med respekt. Men om det var overbevisende nok, viste sig af spørgsmålene bagefter. Hvad har vi ud af det, hvilke fordele har det for os?
Forhandlingen i formiddags viser også medaljens bagside. Foruden fast overbevisning om betydningen af dette udelelige Europa for borgernes fredelige sameksistens var der også andre opfattelser. Hvor velkomne er vi? Bliver vi ikke tredjerangsborgere, og hvor mange ekstra penge giver I os til at kunne overbevise borgerne på vores side?
Det er lykkedes os på overbevisende måde at sætte et udvidelsesscenario i gang, som skal lykkes. Men vi skulle bekymre os om, at det er lykkedes os mindre godt at overbevise vores borgere fuldstændigt om betydningen og nødvendigheden af det politiske ideal, som denne udvidelse er for os alle. Vi har kommuniceret for lidt, og det fører til, at usikkerhed eller skjulte fornemmelser får en chance, og at udvidelsen bliver til et politisk spil med en kortsigtet gevinst.
Jeg deltager også i denne forhandling som udvidelsesordfører for Miljøudvalget, og jeg følger derfor sagen nøje. Vi bør efter min mening også tage det alvorligt, at folk er bekymrede. De er f.eks. bekymrede over fødevaresikkerhed, den frie bevægelighed, miljøproblemerne og den grænseoverskridende måde at gribe disse an på. Disse vedrører også atomkraftværkerne, der dels er lukket, dels omgivet af tvivl. Jeg tror, at vi nu, efter København, skal gribe denne sag an på en fastere og meget mere effektiv måde.

Iivari (PSE).
Hr. formand, på min vej her til Strasbourg læste jeg Antony Beevors fremragende og noget chokerende redegørelse om Den Røde Hærs fremrykning i Berlin. Det var læsning, der ramte helt i plet til denne historiske mødeperiode. Den største opgave, som Unionen står over for i forbindelse med udvidelsen, er at sikre, at europæiske nationer aldrig mere underkaster sig magtsyge diktatorers stræben eller drives ud i had til hinanden. Det er lige så vigtigt at styrke vores fælles demokratiske strukturer samtidig med udvidelsen. Det glæder mig, at repræsentanter for ansøgerlandene kan deltage i arbejdet i den delegation, der drøfter Europas fremtid.
Vi har indtil nu talt alt for lidt om, hvordan EU i sig selv får gavn af udvidelsen. Vi er ikke kun den ydende part. Kandidatlandenes glimrende kulturelle tradition og kreativitet skaber nye muligheder for konkurrence, der er baseret på information og færdigheder samt bedre livskvalitet for borgerne. Kulturel og sproglig mangfoldighed er en stor kilde til rigdom og har et fantastisk potentiale. Det er også glædeligt, at ansøgerlandene allerede er engageret i bl.a. Kultur 2000-programmet.
Der skal imidlertid huskes på kriterierne for medlemskab helt indtil afslutningen af forhandlingerne. Vi skal huske på, bæredygtige arbejdsmarkedsforhold er en vigtig del af Unionens aktivitet. Som næstformand for Delegationen til Det Blandede Parlamentariske Udvalg EU-Estland bekymrer det mig, at der er modtaget oplysninger om, at den sociale dialog i Estland er brudt sammen. Det er hverken acceptabelt eller klogt. Jeg håber, at mit naboland, der har haft stor succes i den finansielle og teknologiske sektor, også kan løse dette problem.

Gemelli (PPE-DE).
Hr. formand, hr. formand for Rådet, kommissær Verheugen, først vil jeg gerne takke hr. Brok og alle ordførerne for den betænkning, de har udarbejdet.
Vi er nu ved at afslutte første del af Europas genforening, og her til morgen har vi fået en nyttig og positiv forsmag på fremtiden. Genforeningen fortsætter, indtil vi har optaget alle lande, der deler den europæiske kultur og dens grundlag, i EU, eller indtil vi har knyttet dem til os på andre og lige så effektive måder. Denne proces må ikke standses, hvis vi vil bidrage til at sikre de demokratiske værdier og friheds- og lighedsværdierne i hele verden, så hver dag bliver en dag med en stadig mere omfattende og bevidst fred, som er fælles for alle.
Jeg kan godt forstå diskussionen om EU's grænser, men vores samfunds grænser bliver bestemt af den kultur, vi kan tilbyde resten af verden. Jo større udbredelse denne kultur får, jo mere omfattende bliver grænserne, og jo mere talrige bliver de borgere, der vælger at dele vores syn på samfundets institutionelle, politiske og sociale tilrettelæggelse.
Slovenien og de andre tiltrædelseslande er vigtige, fordi de udgør den dør, som vi senere skal lukke Balkanlandene - der kommer til at dele vores multikulturelle, multietniske og multireligiøse samfundsform - ind ad.
Samtidig med det politiske mål, vi har nået, skal vi efter min mening gøre fremskridt, når det gælder om at forsvare menneskerettighederne, nå det økonomiske og sociale niveau, vi stræber efter, og bekæmpe korruption og kriminalitet, der stadig er alt for udbredt.
Det er virkelig vigtigt, at vi går bort fra den individualistiske tankegang og forstår, at vi er en del af en større helhed, hvor vi først og fremmest skal være komplementære, og hvor vi aldrig stædigt må forlange at være de eneste, men hvor alle skal spille en rolle for at nå vores fælles mål.
Jeg håber, at konventet stiller et forslag, som gør de demokratiske instrumenter operationelle, og som også kan bruges til at sikre fred, velfærd og fremgang for menneskeheden i andre dele af verden.

Adam (PSE).
Hr. formand, Det Blandede Parlamentariske Udvalg EU-Litauen mødtes i Bruxelles i sidste uge, og drøftelserne bekræftede de fremskridt, der er opnået i forbindelse med tiltrædelse, og som er beskrevet i punkt 78-84 i betænkningen. Der er stadig to kapitler, som skal afsluttes. For det første inden for landbruget, hvor en større fleksibilitet over for kvoter ville være velkommen, og for det andet inden for det økonomiske kapitel, hvor der stadig er udestående spørgsmål om støtte til finansiering af nedlukningen af Ignalina-kernekraftværket og leveringen af alternativ elektricitet. Der skal være enighed om nedlukningsprocedurer og tidshorisont.
Det Blandede Parlamentariske Udvalg for Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (EØS) bemærkede, at der er behov for at overvåge fremskridt i forbindelse med Sapard-, Phare- og Ispa-programmerne og sikre, at Litauen er fuldt ud parat til at udnytte struktur- og støttemulighederne efter tiltrædelse. Den indledende godkendelse af enhedsprogrammeringsdokumentet er afgørende i denne forbindelse.
Med hensyn til den nylige aftale om Kaliningrad-området vil jeg gerne understrege, at Litauens suverænitet skal respekteres, og man skal ikke gå på kompromis med Schengen-konventionen. Vi er dog bekymrede for, at de praktiske problemer kan forsinke gennemførelsen.
Jeg har undersøgt forholdene omkring kernekraft i forbindelse med tiltrædelse. Nedlukningen af kernekraftværkerne i Ignalina og Kozloduj kræver begge en energistrategi, som involverer nabolandene. Færdiggørelsen af reaktor 2 i Cernovoda, f.eks., retfærdiggøres fuldt ud af Phare-programmets undersøgelse i august 2001. Nedlukningen af reaktor 3 og 4 i Kozloduj bør tages op til overvejelse endnu en gang i lyset af konklusionerne fra Den Internationale Atomenergiorganisations rapport fra juni om, at disse reaktorer har nået et niveau af driftssikkerhed, der svarer til det niveau, som kræves af andre reaktorer, der har eksisteret lige så længe, i andre dele af verden.
Jeg håber, at Rådet vil acceptere en sådan evaluering.

Cunha (PPE-DE).
Hr. formand, EU's udvidelse fra 2004 udgør en historisk milepæl i opbygningen af Europa, som vi alle helhjertet glæder os over. Og dét af flere årsager.
For det første fordi den symboliserer genforeningen af de to dele af det samme kontinent, der var adskilt fra hinanden i mere end et halvt århundrede. For det andet fordi det er den største udvidelse i EU's historie, hvor antallet af medlemsstater næsten fordobles, og hvor Unionens befolkning og areal forøges med en tredjedel. For det tredje fordi den omfatter lande, der for kort siden var underlagt statsøkonomiens logik, men nu gennemgår en smertefuld, men nødvendig omstrukturering af deres økonomier med en relativt lav gennemsnitsindkomst per indbygger.
Og for det fjerde fordi de nye lande generelt har en landbrugssektor, der endnu er meget stor i forhold til det nuværende EU.
Det er i denne forbindelse, at jeg gerne vil fremhæve to aspekter:
For det første skal disse lande have særlig støtte, EU-støtte, finansiel støtte, teknisk støtte, så de kan øge tempoet i deres økonomiske genopretnings- og udviklingsproces. Man skal imidlertid også betænke, at der i det nuværende EU med 15 medlemmer også er nogle meget fattige regioner, og at EU derfor ikke samtidig kan opgive den økonomiske og sociale samhørighedspolitik, som vi nu har ført igennem nogle år.
For det andet bør det bemærkes, at den fordobling i antallet af landmænd, som Rumæniens og Bulgariens optagelse vil medføre, må betyde en enorm forenkling af den fælles landbrugspolitik, hvortil kommer en reduktion af støtten til alle landmænd, både de fremtidige og de nuværende, som følge af den fælles landbrugspolitiks nye finansieringslofter, der blev besluttet af Det Europæiske Råd i Bruxelles den 25. oktober. Jeg mener derfor, at EU bør tage det forslag til reform af den fælles landbrugspolitik alvorligt, som EU's landbrugskommissær har fremlagt, så der kan beredes landmændene en bedre fremtid, både dem i den nuværende Union og dem i den kommende Union.

Myller (PSE).
Hr. formand, og De, hr. kommissær Verheugen og hr. Haarder, europaminister i formandslandet, har arbejdet hårdt i dag. Det må have været en lang dag. Jeg vil imidlertid gerne rejse et spørgsmål, som kommissionsformand Prodi har nævnt i dag. Han talte for en fremtidig Europæisk Union, der udvikler en stærk politik for godt naboskab. Udvidelsen af EU var ensbetydende med, at den på alle niveauer fik nye naboer. Sidste gang fik EU en nordlig dimension i tillæg til den allerede eksisterende vestlige og sydlige dimension. Som følge af den kommende udvidelse får vi en meget speciel østlig dimension.
Politikken for godt naboskab må imidlertid ikke blot være ord på et stykke papir. EU bør også udarbejde en egentlig praktisk politik med mål og handling. Den nordlige og østlige dimension mødes i Østersøområdet. Efter udvidelsen bliver Østersøen en del af EU, dog med undtagelse af det hjørne, hvor den mødes med Rusland, og det lands tættest befolkede område, St. Petersborg og det omkringliggende område. Det er i dette område, at vi skal styrke det allerede påbegyndte samarbejde yderligere med det formål at opnå stabilitet og en social og økologisk balance. Den fremtidige regional- og strukturpolitik skal desuden muliggøre et grænseoverskridende samarbejde og samarbejde på tværs af både de gamle og nye grænser.

Sommer (PPE-DE).
Hr. formand, der er allerede blevet sagt meget om Tyrkiet i dag. Det er slet ikke så mærkeligt, for Europa-Parlamentet er et spejlbillede af befolkningen i EU, og vores borgere derhjemme er meget optagede af dette emne. Der kommer flere og flere tegn på, at man i december i København vil give Tyrkiet en dato for indledning af optagelsesforhandlingerne. Var udtalelsen fra Rådets repræsentant i dag ikke meget entydig? Men det er jo overhovedet ikke vores træk. Københavnskriterierne er ikke opfyldt, og de står ikke til forhandling. I denne forbindelse vil jeg gerne takke hr. Verheugen, fordi han i dag kom med så entydige udtalelser om Tyrkiet.
Uanset hvor vigtigt Tyrkiet er for os, må der ikke være nogen politisk rabat f.eks. på grund af Cypern-spørgsmålet eller på grund af Tyrkiets geostrategiske rolle! Dette land har jo altid villet opstille sine egne tiltrædelsesregler, under mottoet "Vi er ikke en kandidat som enhver anden." Man har altid forsøgt at sætte os under pres fra Tyrkiets side, men den går ikke! Det ville endelig også være en fornærmelse mod de tilstedeværende repræsentanter for tiltrædelseslandene. Og alligevel bliver f.eks. den tyske forbundskansler ikke træt af at fortælle, at han vil gå ind for, at der fastsættes en dato for Tyrkiet. Det er ikke bare et tegn på alvorlig europapolitisk inkompetence. Denne kansler, som har løjet for og bedraget sit eget land, ville glatte sine valgkampsfejl ud. Nu skal det tysk-amerikanske forhold forbedres igen på bekostning af hele EU. Er det ikke ren opportunisme? Er det ikke utroværdigt? Det er helt ubærligt uærligt! Det er særligt uærligt over for det tyrkiske folk. Er det ikke mere ærligt at sige til Tyrkiet, at der stadig er problemer, og at vi i deres egen interesse må tage fat på disse problemer, fordi man ellers ikke kan løse dem? Det er ærligt at sige, at Tyrkiets tilnærmelse til EU, om overhovedet, kun kan ske i små, stabile skridt. Denne vej er stadig ikke let.
Vi håber, at Tyrkiet, denne store, stolte nation, stædigt vil følge sin vej i sin egen grundlæggende interesse, og at det på et eller andet tidspunkt vil overveje, om det virkelig vil afstå så megen souverænitet til EU i forbindelse med en optagelse, eller om det ikke hellere vil samarbejde med os på et andet niveau. Dette tilbud giver vi allerede nu.

Ceyhun (PSE).
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, jeg forstår ikke al denne ophidselse. Vi har diskuteret Tyrkiet siden i går. Fru Sommer - jeg sætter stor pris på netop fru Sommer - netop hos Dem forstår jeg overhovedet ikke, hvorfor vi, når vi taler om udvidelsen, pludselig har denne uenighed om et grundlæggende spørgsmål, nemlig om Tyrkiet overhovedet hører til i EU.
Vi vil snart få lejlighed til at behandle dette spørgsmål sagligt, når vi taler om Oostlander-betænkningen. Netop en kollega fra Deres gruppe er nu ordfører, en kendt politiker, som i hvert fald ikke er nogen fortaler for Tyrkiet. Hans betænkning vil give os lejlighed til at diskutere dette emne sagligt.
Jeg får mere og mere den mistanke, når jeg læser hr. Ferbers forslag, ændringsforslag 7, at det overhovedet ikke drejer sig om Tyrkiet og i virkeligheden overhovedet ikke om EU. Det drejer sig tilsyneladende om Tyskland, om indenrigspolitik i Tyskland. Det drejer sig tilsyneladende om, at der snart finder to vigtige delstatsvalg sted i Tyskland, i Hessen og i Niedersachsen. Tilsyneladende skal vi nu diskutere Tyrkiet i Europa-Parlamentet, men i virkeligheden er dette grunden til, at vi udnytter lejligheden. Det er hovedproblemet.
Jeg vil være helt ærlig. Jeg har i øjeblikket flere problemer med Tyrkiet end fru Sommer, fordi jeg ikke giver meget for islamister, og for mig er det islamister, også selv om de i dag giver et andet billede af sig selv. Jeg er meget nysgerrig efter at erfare, hvordan de vil realisere alt det, de har lovet. Jeg har kæmpestore problemer netop med den seneste udvikling.
Alligevel kan jeg ikke indse, hvorfor vi nu skal misbruge denne debat til noget andet. Egentlig er vi heller ikke ærlige over for EU's befolkning, når vi pludselig producerer den slags kunstige debatter. Hvis De vil, gør vi det, når vi diskuterer Oostlander-betænkningen, og så vil man få at se, at vi kan diskutere åbent og ærligt.
Sacrédeus (PPE-DE).
Hr. formand, Berlin og Tyskland var delt i 28 år. Det er nu historie. Nicosia og Cypern har været delt i 28 år. Lad det blive historie, og lad det ske hurtigst muligt. Tyrkiet skal respektere FN's resolutioner og fuldt ud støtte bestræbelserne på at nå frem til en politisk løsning vedrørende Cypern. Mislykkes forhandlingerne, skal Cypern ikke desto mindre have grønt lys for medlemskab i 2004 på Det Europæiske Råds møde i København i december.
Det er vigtigt at præcisere over for den nye proislamiske tyrkiske regering, at den skal se bort fra den tyrkisk-cypriotiske trussel om en permanent opdeling af Cypern, hvis den sydlige del tiltræder EU, før forhandlingerne mellem Tyrkiet og Grækenland er afsluttet. Jeg formoder, at Tyrkerne til fulde forstår, at landet under ingen omstændigheder kan indlede forhandlinger om medlemskab, hvis besættelsestropperne ikke trækkes ud af en fremtidig EU-medlemsstat, nemlig Cypern. Dette vedrører EU's troværdighed og EU som fredsprojekt. Initiativer i den nye tyrkiske regering og FN vedrørende Cypern-spørgsmålet skal baseres på dette klare indblik.
Jeg har i den tekst, der er udarbejdet af Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik, fremsat det synspunkt, at Tyrkiets demokratiske udvikling, især vedrørende beskyttelsen af etniske og religiøse mindretal, skal være en forudsætning for øget økonomisk førtiltrædelsesstøtte fra EU. I 1900 var en fjerdedel af befolkningen i Tyrkiet kristne. Hundrede år senere er en tusindedel af befolkningen kristne. Det er et tragisk udtryk for omfattende overgreb mod religionsfriheden og den religiøse tolerance, som ikke mindst påvirker de kristne syrere og armeniere.
Jeg har også medvirket til at skærpe Europa-Parlamentets anmodninger til kandidatlandene om bl.a. at bekæmpe korruption og har derudover tilføjet et økonomisk perspektiv. Jeg vil gerne ønske kandidatlandene velkommen i EU.

Cashman (PSE).
Hr. formand, jeg taler som medlem af Det Blandede Parlamentariske Udvalg EU-Bulgarien og som skyggeordfører i forbindelse med Rumænien. Jeg vil forsøge at fatte mig i korthed. Vi skal have fastsat en dato som målsætning for Bulgarien og Rumænien. Jeg støtter derfor fuldt ud den foreslåede dato. Under et besøg på Malta var jeg vidne til det store arbejde i forbindelse med forskelsbehandling på grund af seksuel orientering. Det er en vigtig faktor i forbindelse med minoriteters rettigheder. Maltas bevægelse for homoseksuelles rettigheder har gjort et stort arbejde, og det understreger, at lovgivningen om beskæftigelse og arbejdsmarkedsforhold ikke er i overensstemmelse med rammedirektivet om beskæftigelse, især i forbindelse med seksuel orientering.
Jeg hilser de positive kommentarer om Tyrkiet velkommen. Med hensyn til de negative kommentarer om Tyrkiet er jeg desværre bange for, at vi er vidne til racisme og fremmedhad. Vi skal alle være underlagt de samme krav, betingelser og principper. De samme principper skal gælde for alle kandidatlandene og for lande som Tyrkiet, der har erklæret, at de ønsker at tiltræde EU. Hvis vi afviser Tyrkiet, tror jeg, at vi vil komme til at fortryde det.

Izquierdo Rojo (PSE).
Hr. formand, jeg vil gerne bede kommissæren, der er her i dag, og formanden for Rådet om at forklare, hvordan de agter at anvende ligestillingsprincippet i denne udvidelsesproces.
Ifølge den fransk-tyske aftale er det efter min mening nødvendigt at stille som betingelse, at de økonomiske følger af udvidelsen ikke rammer de fattigste områder, der ligger under gennemsnittet i Fællesskabet, og som kræver vedvarende udvikling. Tilsvarende må regningen fra udvidelsen heller ikke kun tilfalde de rigeste. Vi skal beskytte hele det udvidede Europa mod enhver risiko for forringelse af dele deraf.
Vi skal udvide punkt 24 i Brok-betænkningen til alle områder og regioner i EU, da udvidelsen ikke må have bivirkninger for nogle områder i Fællesskabet.
Jeg vil gerne sige til kandidatlandene, at de skal huske på, at forsvaret af mennesker, uden undtagelser, uden diskrimination, i dag er rygraden i EU. Vi har i dag stor opmærksomhed rettet mod udelukkelsen af kvinder og udelukkelsen af romanimindretal. Der er i Europa ikke plads til udelukkelse eller marginalisering, det være sig kollektiv eller individuel. Fra i dag indtræder Europa i en ny dynamik, der, eftersom det er stærkere og kraftigere, skal være mere følsomt over for dets mere fjerne og særskilte elementer.

De Veyrac (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil gerne fremsætte tre bemærkninger.
Hvad angår en udvidelse, som også omfatter Tyrkiet, må den naturligvis give anledning til debat. Man kan ikke på samme tid beklage, at europæerne mangler interesse for Europa og afvise en debat om den omhandlede udvidelse, som vil ligge særdeles fjernt fra det oprindelige unionsprojekt.
Samtidig er den udvidelse, vi er i færd med at gennemføre, den mest omfattende, vi hidtil har set. Hidtil har vi som bekendt aldrig udvidet med mere end tre lande ad gangen. Udvidelsen er ikke tilendebragt. Vi ønsker alle, den skal lykkes. Lad os først sikre, at den lykkes, inden vi begynder at drøfte eventuelle fremtidige udvidelser.
Når det gælder Unionens store nabolande, herunder Tyrkiet, men også andre, må vi kunne tilbyde en anden løsning på det dilemma, man søger at stille os i, nemlig valget mellem tiltrædelse eller udelukkelse.
Der findes en anden løsning, som foreslået af PPE-Gruppen. Der findes en løsning, som er langt bedre egnet til at håndtere det omhandlede problem. Det drejer sig om en løsning, hvor der skabes en særlig ramme for forbindelserne. En ramme, som omfatter et betydeligt økonomisk aspekt, og som åbner mulighed for at finansiere visse infrastrukturprojekter. Sådan håndterer man det nordamerikanske kontinent, og ingen stiller der forslag om at indlemme Mexico eller Canada i USA.
PPE-Gruppen viser en ny vej, som i langt højere grad er tilpasset det konkrete problem. Jeg er overbevist om, at Europa-Parlamentet vil lytte til de følelser, der kommer til udtryk i befolkningen, og kræve, at man bevæger sig i den anførte retning og skaber en ny ramme for relationerne mellem EU og de nærmeste nabolande.

Baltas (PSE).
Hr. formand, mine damer og herrer, udvidelsen af EU i denne omgang er meget imponerende. 10 nye lande står for at indtræde i EU. Jeg vil gerne rette opmærksomheden mod Cypern i denne interessante og særdeles lovende udvikling i stedet for mod uden tvivl tættere befolkede lande tættere på.
Cypern, det lille land med den lange historie og tragiske omskiftelser i de seneste år, dækker den fjerne del af middelhavsdimensionen i EU og kan i kraft af sin beliggenhed i høj grad bidrage til Unionens Middelhavspolitik. Vi ved alle, at Cyperns politiske betydning langt overgår landets økonomiske betydning for den fremtidige udvikling af EU. Ved at integrere Cypern viser EU imidlertid samtidig, at EU er en international enhed med internationale akkreditiver, og det er en fantastisk hjælp i forbindelse med løsningen af Cypern-problemet.
Gennemførelsen af EU's acquis i Cypern er nøglen til forsoning og samarbejde og gør det muligt for græsk-cyprioterne og tyrkisk-cyprioterne at leve side om side i en enkelt, føderal, fri og uafhængig stat med to samfund, der respekterer menneskerettighederne og befolkningernes etniske oprindelse og religiøse overbevisning. På det grundlag kan der findes en rimelig og leve- og funktionsdygtig løsning. Den form for løsning, som FN's generalsekretærs plan bør skabe, når planen er forhandlet på plads af parterne.
Mere vigtigt er det, at integrationen af Cypern i EU er en test af og en udfordring for Tyrkiet i dets bestræbelser på at fremskynde processen for opfyldelsen af Fællesskabets kriterier, den proces, der gør, at landet kan tiltræde EU på et senere tidspunkt. Må alt gå efter planen!

Marini (PPE-DE).
Hr. formand, efter at jeg også har lyttet til forhandlingen i dag, forstår jeg godt, hvorfor Tyrkiet anmoder om, at man på det næste Råd i december måned fastsætter en dato for forhandlingernes påbegyndelse. Og det er jeg enig i, for det, vi ser her, er en slags komedie, som konventsformanden, Giscard d'Estaing, begyndte på, men som også er blevet gentaget her i salen i dag.
Det drejer sig ikke om, hvorvidt Tyrkiet kommer til at opfylde optagelsesbetingelserne fremover - hvilket vi selvfølgelig skal kræve - men om, hvorvidt Tyrkiet kan komme med eller ej i fremtiden, og der er teorier fremme om en anderledes form for associering. Man ændrer beslutningerne og sætter spørgsmålstegn ved, hvorvidt man skal yde lån til et stort land, som er af afgørende betydning for Vesten og for Europa, og som har bedt om at blive et fuldgyldigt medlem af EU.
Personligt er jeg enig i indfaldsvinkelen i Brok-betænkningen og det tilhørende forslag til beslutning, hvor man opfordrer Kommissionen til et styrket førtiltrædelsessamarbejde, og hvor man opfordrer Rådet til at indtage en mere konsekvent holdning end den, som Parlamentet nogle gange har givet udtryk for. Jeg er dog ikke enig i hr. Ferbers ændringsforslag - som jeg stemmer imod i morgen - for hvis det bliver vedtaget, vender det op og ned på hele indfaldsvinkelen i Brok-betænkningen og forslaget til beslutning, så den ikke længere giver mening. Og der er en god grund til, at jeg stemmer imod, for et stort land, som praktiserer en moderat form for islam, som er provestligt, som er tæt på os og kan få stor kulturel betydning, og som kan give EU's udenrigs- og forsvarspolitik et konkret indhold, har ret til at få klare udmeldinger fra vores side.
Jeg håber, at vi i morgen forkaster hr. Ferbers ændringsforslag - det vil jeg i hvert fald gøre som medlem af Gruppen for Det Europæiske Folkeparti - og at vi således tager et skridt i denne retning.

Glante (PSE).
Hr. formand, mine damer og herrer, kære kolleger, her ved slutningen af debatten er det ikke let at komme med endnu et nyt aspekt. Eftersom der er stor enighed om, at vi er positive over for denne proces, og at vi går ud fra, at 10 nye stater snart helt officielt vil sende os deres repræsentanter, er der et aspekt, som jeg gerne vil nævne igen, nemlig nødvendigheden af at arbejde i alle fremover 25 lande for, at dette også bliver accepteret i den offentlige mening, hos borgerne. Jeg tror, det er en stor opgave, som ligger foran os, og som vi ikke kan vente med at påbegynde, til optagelsesprocessen praktisk talt er afsluttet med underskrivelsen af traktaterne.
Jeg kommer fra en region, som i 1990 kom ind i EU så at sige fra den ene dag til den anden. Jeg ved, at mange borgere oplevede den nødvendige omstruktureringsproces som et personligt nederlag, som en degradering, som stemplede dem som tabere. Jeg tror, at vi skal gøre det klart over for menneskene i tiltrædelseslandene, at et medlemskab i EU også fører til, at der stilles midler og veje til rådighed, så borgerne kan gennemgå den vanskelige proces med en social affjedring. Det vil være en stor opgave for os, for vi har i sidste ende brug for flertal i befolkningen.
Det er godt, hvis vi er enige her i Parlamentet, men vi skal, som det altid formuleres så dejligt enkelt, "tage borgerne med i processen", og det er bestemt ikke altid let. Lad os i fællesskab arbejde for, at det kan formidles.
Som medlem af Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi ønsker jeg i forbindelse med de næste konkrete diskussioner om forhandlingsresultater, at de rådgivende udvalg bliver involveret mere fair og mere intensivt i processen. Jeg ved, at det er en stor politisk præstation, en stor politisk betænkning, men de enkelte fagudvalg har sikkert også et og andet vigtigt at sige om processen.

Arvidsson (PPE-DE).
Hr. formand, vi styrer imod Europas forening. Det er en naturlig følge af frihedens vinde, der har fejet de lukkede grænser i Europa, de uoverstigelige modsætninger, mistænksomheden, det sovjetiske system samt de kommunistiske diktaturer bort. Jeg er sikker på, at 2004 går over i historien, som det er tilfældet med 1989.
Udvidelsesarbejdet skal imidlertid skride yderligere frem. De nye medlemsstater skal behandles med respekt. Subsidiaritetsprincippet skal mere tydeligt tjene som rettesnor for samarbejdet, efterhånden som EU vokser. Den nationale selvbestemmelse skal være den samme i de nye medlemsstater som i de gamle. Vi ønsker ikke, at EU blander sig i vores egne landes anliggender, og EU skal heller ikke blande sig i de nye medlemsstaters anliggender.
Udvidelsesprocessen må ikke ophøre efter 2004 og 2007. Vi ved allerede nu, at nye ansøgninger om EU-medlemskab er undervejs. På Det Europæiske Råds møde i Helsinki i 1999 blev Tyrkiet anerkendt som kandidatland til EU-medlemskab. Tre år senere kan Europa-Parlamentet ikke nu, som krævet i visse ændringsforslag, forsøge at ændre dette. Der er ikke foregået noget, der berettiger en sådan foranstaltning, så de grundlæggende betingelser for et internationalt tillidsopbyggende projekt kan ikke pludselig ændres. Det er ikke et generøst og ansvarligt Europa-Parlament værdigt at ændre de grundlæggende betingelser, der er opstillet for Tyrkiet, på denne måde. Tyrkiet har gjort store fremskridt for at kunne indlede forhandlingerne om EU-medlemskab. Der resterer stadig en del, og det er op til Tyrkiet at beslutte, om landet ønsker at fortsætte. Jeg er ikke desto mindre sikker på, at et demokratisk tyrkisk retssamfund i fremtiden har særdeles stor betydning for en bedre forståelse mellem Vesten og den muslimske verden. Sådanne venner er værdifulde i dag.

Kauppi (PPE-DE).
Hr. formand, jeg er fuldstændig enig i det, hr. Arvidsson netop har sagt om Tyrkiet. Tyrkiet har forbedret menneskerettighedssituationen og retspraksis på en måde, der fortjener vores respekt. Jeg finder dog forslagene om en politikændring meget uheldige. Vores besked til Ankara skal være den samme, som den hele tiden har været, nemlig at EU-medlemskab er åbent for alle europæiske lande, under forudsætning af at kriterierne for tiltrædelse opfyldes.
Med udvidelsen vil det indre marked, der er EU's centrale mekanisme, vokse sig større, hvilket forbedrer EU's chancer for succes på de globale markeder. I pauserne mellem festtalerne skal vi imidlertid huske på, at et levedygtigt indre marked har krævet og også i fremtiden vil kræve en stor indsats hos alle. Københavnskriterierne omfatter derfor også kravet om konkurrenceevne på det indre marked.
Jeg er enig med ordføreren i, at vi stadig har meget arbejde foran os. Det er nemmere at træffe politiske beslutninger end at skabe ændringer i den økonomiske struktur. Tidsplanen for 2004 er stram. Det er til tider vanskeligt at gennemføre økonomiske strukturreformer, men vi er nødt til at overholde forpligtelserne. Vi er nødt til at sikre, at især fremtidige medlemsstater har den administrative og retlige kapacitet til at fungere som en del af det indre marked.
Vores job som politikere er at sikre, at det indre marked er velfungerende efter udvidelsen. Det indebærer, at arbejdet ikke kan stoppe efter København. Selv efter de nye medlemsstaters tiltrædelse skal de fortsætte deres reformpolitikker. De interne reformer, som ansøgerlandene gennemfører, øger ikke desto mindre velstanden og stabilitet i deres samfund på lang sigt. Europa-Parlamentet er også nødt til at holde øje med situationen og sikre, at de nuværende medlemsstater, Kommissionen og de fremtidige medlemsstater hver især spiller deres rolle i afslutningen af udvidelsesprocessen.

Bourlanges (PPE-DE).
Hr. formand, Winston Churchill udtalte en aften efter en sejrrig dag på slagmarken, at dette ikke var enden, at det heller ikke var begyndelsen til enden, men man kunne sige, at det var enden på begyndelsen. Det er efter min opfattelse lige præcis den situation, vi befinder os i. Vores venner, som tilslutter sig EU, føler utvivlsomt, at de er nået til vejs ende. I virkeligheden har de blot tilbagelagt første etape, og vi skal nu til sammen at skabe Europa. De kommer ikke til en verden, hvor alt allerede er fastlagt. Den politiske union er i sin vorden. Det samme gælder udenrigspolitikken og forsvarspolitikken. Institutionerne er under omdannelse inden for konventets rammer, og de lande, som nu optages i Unionen, kommer til at deltage i konventets arbejde.
Vi befinder os således i et Europa, som vi skal skabe sammen. Føl jer ikke underlegne. Føl ikke, at I kommer til en verden, som er skabt af andre og for andre. I kommer sammen med andre til en verden, vi alle skal skabe sammen. Og jeg vil blot betro jer, hvad der efter min opfattelse er hemmeligheden ved at opnå indflydelse i Europa. Nogle forestiller sig, at det drejer sig om at være hård og håndfast, at det drejer sig om at gøre ophævelser og konstant hævde sine nationale interesser. Det er slet ikke tilfældet. Europa er der for dem, som elsker Europa. Det er den helt grundlæggende regel, når det gælder Den Europæiske Union. Giv den kærligt næring, og den vil vokse!

Haarder
. Jeg vil gerne takke hr. Bourlanges for den afsluttende replik, som giver mig en kærkommen anledning til nu at fremsætte mine få afsluttende bemærkninger.
Først en tak til ordførerne for det seriøse arbejde, som er nedfældet i betænkningerne. De rummer gode oversigter, kloge overvejelser og konklusioner. Dermed er der skabt et seriøst grundlag for den massive opbakning til udvidelsen, som Parlamentet har bekræftet i dag. Man kan rolig sige, at opbakningen er massiv. Den er nu kommet til udtryk i dette lokale i de sidste otte timer. Jeg vil gerne takke for engagementet og for opbakningen.
Og så vil jeg gerne besvare et par af de centrale spørgsmål, jeg er blevet stillet. Op til forhandlingerne i København - altså i de næste tre uger - står vi over for en kæmpe opgave med at få afsluttet forhandlingerne med hvert af de 10 kandidatlande. Formandskabet vil føre forhandlingerne i samarbejde med Kommissionen i fuld respekt for EU's regler for udgiftslofterne, der blev fastsat i Berlin, og de konklusioner, der blev vedtaget i Bruxelles. Det var det, Rådet (almindelige anliggender) henstillede til formandskabet ved mødet i går. Formandskabet vil aktivt arbejde på dette grundlag og vil gøre sit yderste for at finde kompromiser, som både er acceptable for de nye og de nuværende medlemsstater. Det kræver imidlertid stor kompromisvilje og stor forståelse for modpartens synspunkter og behov. Om forhandlingssituationen kan man sige, at naturligvis kan der forhandles og naturligvis kan der vises fleksibilitet, men jeg tror, at alle i denne sal er enige i, at EU-retten skal respekteres. De udgiftslofter, der blev sat i Berlin, skal respekteres, og beslutningerne i Bruxelles om bl.a. landbrugsudgifterne skal respekteres. Ikke desto mindre er der et vist rum til forhandling, som også kommissær Verheugen har gjort opmærksom på.
Over for hr. Bonde, hr. Modrow og flere andre vil jeg gerne understrege, som også hr. Fogh Rasmussen sagde lige før middag, at der ikke er tale om, at de 15 lande nu vil skrive en ny traktat, som de 10 nye lande derefter siger ja til uden at have haft indflydelse på den. På ministermødet i går blev det endnu en gang bekræftet, hvad der står i Nice-trakatatens paragraf 23, at de nye lande deltager i den kommende regeringskonference med fuld ligeberettigelse, med taleret og stemmeret på fuldstændig lige fod med de eksisterende medlemsstater. Sådan er det, og alt andet ville jo også være forkasteligt, uantageligt og umuligt for de nye medlemsstaters politikere at bringe ud til folkeafstemning.
Jeg tror, det var fru Myller, som rejste spørgsmålet om de nye naboer. Vi får jo nye naboer mod øst efter udvidelsen, og i går blev der på Rådets (almindelige anliggender) møde i Bruxelles vedtaget en længere strategi for, hvorledes vi skal tackle de nye naboer. Rådet udtrykte ønske om at formulere en ambitiøs, langsigtet og integreret strategi over for hvert af disse nye nabolande med henblik på at fremme demokrati og økonomiske reformer, bæredygtig udvikling og handel og for at fremme stabilitet og velstand osv. på den anden side af den nye EU-grænse. Det blev understreget, at der skulle tages hensyn til hvert lands særlige politiske og økonomiske forhold, og at det hele skal ses i sammenhæng med den igangværende uddybning af samarbejdet med Rusland. Og så bliver der talt om tværgående grænsesamarbejde, om organiseret kriminalitet, om illegal immigration og regionalt samarbejde mellem de nye nabolande. Så jeg kan forsikre, at der er tænkt på dette. Vedtagelsen slutter med, at Kommissionen og Den Høje Repræsentant bliver opfordret til så snart som muligt at forberede mere detaljerede forslag, og den afrundes med disse ord: Kandidatlandene vil blive konsulteret i dette arbejde.
Til hr. Alavanos og andre, som talte om Cypern, vil jeg sige følgende: FN's generalsekretær fremlagde som bekendt den 11. november et samlet forslag til løsning af Cypern-konflikten. Der er tale om et komplekst og omfattende forslag, der fylder 150 sider. Den fremlagte plan er udformet som en samlet politisk løsning, som skal sikre, at et samlet Cypern kan tiltræde EU. Hvad angår tiltrædelsen, er det Helsingfors-konklusionerne, som fortsat danner grundlaget for EU's holdning. EU ser helst, at det er en genforenet ø, som tiltræder, men en løsning er ikke en nødvendig forudsætning. Rådet vil træffe beslutning om Cyperns optagelse under hensyntagen til alle relevante faktorer. EU støtter i øvrigt FN's generalsekretærs bestræbelser og vil kunne tilslutte sig en samlet løsning af konflikten i overensstemmelse med de principper, som EU bygger på, det vil sige således at Cypern som medlemsstat vil kunne tale med en stemme og sikre en korrekt anvendelse af EU-retten.
Hvad angår forholdet til Tyrkiet: Dette forhold vil være baseret på Det Europæiske Råds beslutning, ligeledes truffet i Helsingfors. Tyrkiet er et kandidatland, som vil blive behandlet på fuldstændig samme vis som de øvrige kandidatlande. I Kommissionens rapport blev det fastslået, at det politiske kriterium, som er en forudsætning for at indlede forhandlinger, endnu ikke er opfyldt, men der er sket store fremskridt. De økonomiske kriterier skal være opfyldt senest ved optagelsen i EU. På Det Europæiske Råds møde i København vil der blive truffet beslutning om den næste fase i Tyrkiets forhold til EU, og dermed får Tyrkiet nøjagtig samme behandling, som alle andre ansøgerlande har fået.
Til allersidst vil jeg sige til hr. Maaten og til hr. Arvidsson, at vi alle erkender, at udvidelsen fra 15 til 25 og senere til 27 måske 28 medlemsstater forudsætter en ny traktat, ellers får vi problemer. Det er jo derfor, at konventet arbejder, og det er derfor, vi skal have en regeringskonference. Det siger sig selv, at vi er nødt til at træffe beslutninger på den regeringskonference. Men alt hvad jeg har hørt, også i går blandt medlemsstaterne og de nye medlemsstater, er, at man er klar over, at der skal træffes beslutninger, så man undgår de flaskehalse, som hr. Maaten talte om, altså problemer med manglende beslutningsdygtighed. Hr. Arvidsson har jo ganske ret i, at en union med så mange medlemsstater også skal koncentrere sig om de væsentligste spørgsmål og ikke brede sig alt for meget, for det kan blive et meget kompliceret system, hvis man ikke holder sig nærhedsprincippet, subsidiaritetsprincippet, for øje.
Med disse ord, hr. formand, vil jeg takke varmt for denne otte en halv timers debat, som markerer en massiv opbakning til det store projekt, som vi har i gang. Vi har grund til at være stolte over det, og jeg tillader mig at sige "vi", for jeg var med til at starte det allerede som medlem af Parlamentet.

Formanden.
Mange tak, hr. formand for Rådet. De påpeger med rette, at denne forhandling har været en af de længste nogensinde i Europa-Parlamentet. Den afspejler således klart den opgave, vi står over for.
Jeg giver ordet til hr. Verheugen, som på vegne af Kommissionen afrunder denne forhandling.

Verheugen
Hr. formand, mine damer og herrer, efter at rådsformandskabet har besvaret alle spørgsmål så præcist, kan jeg tillade mig at gøre det meget kort. Jeg tror, at denne debat har været meget nyttig. Den har bidraget til den dynamik, som vi har brug for for at kunne nå i mål i København med den rette rygvind. Den har også givet nogle klare fingerpeg om, hvad vi skal være opmærksomme på i de forhandlinger, der ligger foran os, og vi vil bestræbe os på at tage de orienteringer, der er udgået fra denne debat, med i forhandlingerne.

Formanden.
Mange tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.
(Mødet hævet kl. 19.20)

