Rammeaftale om forebyggelse af stikskader i sygehus- og sundhedssektoren (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandlingen om forslag til beslutning af Elizabeth Lynne og Pervenche Berès for EMPL om forslag til Rådets direktiv om gennemførelse af rammeaftalen indgået af HOSPEEM og EPSU om forebyggelse af stikskader i sygehus- og sundhedssektoren.
Elizabeth Lynne
Hr. formand! Hvert år rammes over en million ansatte i sygehus- og sundhedssektoren i EU af stikskader, der kan forhindres. Mange af de personer, der er skadet, og deres pårørende, gennemgår en pinefuld ventetid, inden de kan få fastslået, om de er smittet med en infektion som f.eks. hiv eller hepatitis C, der overføres gennem blod.
Risikoen for infektion efter en ulykke er ikke ubetydelig. Eksperter vurderer, at chancerne for infektion er 1:3 med hensyn til hepatitis B, 1:30 med hensyn til hepatitis C og 1:300 med hensyn til hiv. Der er f.eks. sagen om Juliet Young. Juliet var en sygeplejerske, der døde i 2008, syv år efter at være smittet med hiv under en blodprøvetagning fra en smittet patient på et hospital i London. Juliet stak ved et uheld sin tommelfinger på nålen, efter at den gled ud, mens hun var ved at tage blodprøven. Der er f.eks. også sagen om en klinikassistent, der arbejdede i et fængsel, og som stak sig på en nål, der havde været anvendt på en indsat, som havde hepatitis A, B, og C og var hiv-positiv. Forestil Dem den ulidelige ventetid. Hun har nu erfaret, at hun har fået hepatitis C. Denne klinikassistent og mange andre som hende kæmper stadig for denne sag.
Jeg blev første gang involveret i 2004, da jeg besøgte et hospital i min valgkreds på opfordring af Health First Europe, og på World Aids Day den 1. december samme år var jeg vært for et foredrag med Stephen Hughes i Parlamentet. Ansatte i sygehus- og sundhedssektoren overalt i EU besøgte os og Parlamentet i deres kamp for at få hjælp. De medlemmer, der har haft lejlighed til at møde disse sygeplejersker og andre ansatte i sygehus- og sundhedssektoren, er alle blevet berørt af deres problemer, og i 2006 vedtog Parlamentet en beslutning om beskyttelse af sundhedspersonale i EU mod infektioner, der overføres gennem blod ved stik af kanyler. I beslutningen opfordredes Kommissionen til at fremsætte et lovforslag til ændring af direktiv 2000/54/EF om biologiske agenser under arbejdet inden for tre måneder. Forslaget blev aldrig til noget, men Stephen Hughes og jeg har endnu ikke givet op.
Jeg har personligt ændret mange betænkninger og beslutninger og opfordret til handling, jeg har talt i mødesalen om spørgsmålet mindst 10 gange og rejst utallige spørgsmål i Parlamentet. Efter møder med kommissær Špidla fik vi i 2008 at vide, at Kommissionen arbejdede på et forslag, og at det snart ville blive fremlagt. Dette blev til vores store frustration blokeret i sidste øjeblik, da arbejdsmarkedets parter lovede, at de endelig ville forsøge at nå frem til en aftale.
Arbejdsmarkedets parter indgik endelig en omfattende aftale om de nødvendige krav i sommeren 2009. I beslutningen støttes aftalen fuldt ud. Rådet skal vedtage direktivforslaget hurtigst muligt, således at Kommissionen kan sikre effektiv og hurtig gennemførelse. De ansatte i sygehus- og sundhedssektoren i Europa regner med os. De ansatte i denne sektor kan ikke vente og bør ikke fortsat udsættes for fare. Det er helt klart på tide at træffe målrettede foranstaltninger.
Stephen Hughes
Hr. formand! Det drejer sig om et vigtigt stykke lovgivning om sundhed og sikkerhed. Elizabeth Lynne har forklaret noget af baggrunden herfor. Lovgivningen har været længe undervejs - seks år fra de første møder, som hun nævnte. Det er positivt, at kommissær Andor er til stede her til morgen, men det er lidt ærgerligt, at kommissær Špidla ikke er til stede. Vi har ofte kritiseret ham i Parlamentet, men vi kunne have lykønsket ham her til morgen med endelig at have taget initiativ til at stille forslaget om nålestikskader og skader forårsaget af spidse eller skarpe medicinske instrumenter.
Det tog en rum tid at overbevise ham om at handle. Det var rent faktisk hans tjenestegrene, der vedholdende rådede ham til ikke at handle og hævdede, at direktivet om biologiske agenser under arbejdet, som blev vedtaget i 2000, samt aspekterne af konsekvensanalysen af rammedirektivet fra 1989 var nok til at forhindre disse skader, men vi fik omsider overbevist de pågældende tjenestegrene om, at der med en million skader om året tydeligvis var et problem. Vi har brug for specifik lovgivning for at løse problemet, som de har i USA og visse dele af Spanien, hvor det fungerer meget effektivt.
Kommissæren accepterede endelig, at der skulle træffes foranstaltninger, og som Elizabeth Lynne nævnte, udarbejdede kommissæren i 2008 et ændringsforslag til direktivet fra 2000, men herefter gav HOSPEEM og EPSU, de offentlige arbejdsmarkedsorganisationer, udtryk for deres ønske om at formulere en aftale. De formulerede den pågældende aftale. Og det er jeg glad for, at de gjorde. Det er en fornuftig aftale, selv om den er lidt tvetydig her og der. Derfor har jeg stillet et ændringsforslag, som er godkendt i Beskæftigelsesudvalget, for at opfordre Kommissionen til at udarbejde retningslinjer, som skal ledsage direktivet for at sikre effektiv og ensartet gennemførelse af direktivet i alle medlemsstaterne.
Vi støtter fuldt ud Kommissionens direktivforslag, og vi forstår, at aftalen fra arbejdsmarkedets parter ikke kan ændres. Vi kan ikke ændre aftalen. Rådet kan heller ikke. Det er arbejdsmarkedsparternes aftale. Imidlertid er der i den vigtigste del af aftalen, § 6, som dækker fjernelse, forebyggelse og beskyttelse, uheldigvis nogen tvetydighed om risikovurdering og nøjagtigt hvilke forebyggende foranstaltninger, der skal træffes af arbejdsgiverne, og hvornår.
Hvis denne tvetydighed ikke klarlægges, risikerer vi meget store forskelle i anvendelsen af direktivet. Derfor anmoder vi om, at Kommissionen udarbejder retningslinjer om gennemførelse for at lette arbejdsgivernes forståelse af de pågældende risici og de nødvendige forebyggende foranstaltninger, der skal træffes for at sikre ensartet gennemførelse af direktivet.
Nålestikskader er de mest almindelige og farligste former for skader forårsaget af spidse eller skarpe instrumenter. Når der anvendes en nål med hulrum på en patient, er der risiko for nålestikskader, som kan resultere i alvorlige infektioner for sundhedspersonalet, da hulrummet virker som opbevaringsrum for patientens blod eller andre kropsvæsker.
Der er mange uafhængige beviser på, at fremme af uddannelse og sikre former for arbejdspraksis og anvendelse af medicinske anordninger, der inkorporerer sikkerhedsbeskyttelsesmekanismer, vil forhindre størstedelen af nålestikskader. Alle disse foranstaltninger er nødvendige, ikke blot en eller to - alle disse foranstaltninger er nødvendige.
Undersøgelser har endvidere vist, at manglende gennemførelse af en af de tre foranstaltninger resulterer i betydeligt forringet virkning. Ligeledes vil forsøg på kun at inkorporere sikkerhedsbeskyttelsesmekanismer på visse områder eller på visse patienter hverken være praktiske eller effektive.
I de lande, hvor der er effektiv lovgivning, f.eks. USA, Canada og visse dele af Spanien, er det fastsat, at alle tre foranstaltninger skal træffes for at undgå stikskader. Det er ikke et tilfælde, at der er tale om de samme foranstaltninger i denne sammenhæng. Det er derfor tvetydigheden i § 6, som vi forsøger at få klarlagt gennem udarbejdelsen af retningslinjer.
Elizabeth Lynne har nævnt det traume, som personer, der er ofre for stikskader, gennemlever. Jeg har mødt mange ofre for stikskader i løbet af de seks år, vi har arbejdet med spørgsmålet, og jeg vil meget gerne understrege, hvilket frygteligt traume der er tale om. Jeg har mødt en læge, der opgav sin lægepraksis på grund af en nålestikskade. Jeg har mødt en person, der er smittet med hiv på grund af en nålestikskade. Jeg har mødt personer, der viste sig ikke at være smittet, men først efter måneders uvished om, hvorvidt de var smittet eller ej. Jeg har også mødt renovationsarbejdere og fængselspersonale, der er ofre for stikskader. De er ikke dækket af aftalen. Det er endnu et område, som vi skal tænke på med henblik på fremtiden.
Det er ikke desto mindre en fornuftig aftale, og hvis aftalen ledsages af gode retningslinjer for at sikre ensartet gennemførelse i EU, er jeg sikker på, at vi vil have ydet en god indsats og forhåbentlig reducere de over en million stikskader om året.
László Andor
Hr. formand! Jeg ønsker at takke Parlamentet for indsatsen i forbindelse med dette spørgsmål. Jeg ønsker især at takke ordføreren, fru Lynne, for hendes fremragende indsats med udarbejdelsen af en beslutning om Kommissionens forslag og hendes mangeårige bestræbelser på at forbedre sundheden og sikkerheden på arbejdspladsen for ansatte i sygehus- og sundhedssektoren.
Jeg er klar over, at det er et spørgsmål, der har bekymret Parlamentet længe. I Parlamentets beslutning af 24. februar 2005 om fremme af sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen blev der anmodet om en revidering af direktiv 2000/54/EF om biologiske agenser under arbejdet. Parlamentet vedtog igen i juli 2006 en beslutning, hvori Kommissionen blev opfordret til at fremlægge et direktivforslag til ændring af det pågældende direktiv.
Som reaktion på Parlamentets opfordring indledte Kommissionen en høring i to dele af de europæiske arbejdsmarkedsparter i overensstemmelse med bestemmelserne i traktaten. Som svar på denne høring forhandlede to europæiske arbejdsmarkedsorganisationer, der repræsenterer sygehus- og sundhedssektoren, European Hospital and Healthcare Employers' Association (HOSPEEM) og European Federation of Public Service Unions (EPSU), sig frem til en rammeaftale i juli 2009. Som De ved, har Kommissionens forslag til formål at gennemføre denne aftale.
Vi ved alle, at skader forårsaget af nåle og andre skarpe instrumenter er blandt de farligste og alvorligste risici for ansatte i sygehus- og sundhedssektoren i Europa, især på visse afdelinger og i forbindelse med visse aktiviteter, f.eks. nødsituationer, intensivbehandling og operationer. Jeg bifalder i høj grad, at det anerkendes i beslutningen, at Kommissionens forslag skal inkorporere de vigtigste punkter i Parlamentets beslutning af 6. juli 2006. Det var faktisk Kommissionens ønske at inkludere disse punkter i aftalen.
Jeg er endvidere enig med Dem i, at ikrafttrædelsen af aftalen vil være et vigtigt bidrag til beskyttelsen af ansatte i sygehus- og sundhedssektoren. De ansatte i sygehus- og sundhedssektoren vil med denne aftale og forhåbentlig med Rådets kommende vedtagelse af direktivforslaget drage fordel af en integreret tilgang med fastlæggelse af politikker om risikovurdering, risikoforebyggelse, uddannelse, oplysning, bevidstgørelse osv. Disse foranstaltninger, som også er minimumskrav, hilses ikke blot meget velkommen, men er også absolut nødvendige.
Jeg vil slutte af med at takke alle for støtten til Kommissionens forslag, som jeg håber, at Rådet vil vedtage snarest.
Raffaele Baldassarre
for PPE-Gruppen. - (IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Som allerede nævnt er skader forårsaget af nåle og andre skarpe instrumenter blandt de mest almindelige risici for ansatte i sygehus- og sundhedssektoren i Europa og derfor også et alvorligt problem for både sundhedssektoren og samfundet generelt.
Formålet med Kommissionens forslag er at give Rådet mulighed for at gennemføre rammeaftalen undertegnet af European Hospital and Healthcare Employers' Association og European Federation of Public Service Unions.
Hovedformålet med aftalen er at øge beskyttelsen af de ansatte imod risikoen for skader forårsaget af alle skarpe eller spidse genstande, der anvendes inden for sygehus- og sundhedssektoren. Aftalen er derfor et vigtigt skridt i retning af større sikkerhed inden for sygehussektoren. Som vi alle kan være enige om, kan konsekvenserne af skader forårsaget af skarpe instrumenter være meget alvorlige og resultere i smitte med sygdomme som f.eks. hepatitis og aids.
Når dette er sagt, vil jeg dog understrege behovet for en integreret og samtidig realistisk tilgang til problemet. Jeg mener i denne sammenhæng, at de administrative, finansielle og retlige byrder, der følger med aftalen, ikke skal være for overvældende og således ikke hæmme oprettelse og udvikling af små og mellemstore virksomheder inden for sundhedssektoren, da de pågældende virksomheder ellers vil have alvorlige vanskeligheder ved at opfylde kravene i aftalen.
Lige så positiv er derudover medlemsstaternes forventede - og stærkt ønskede - mulighed for at vedtage mere effektive bestemmelser og træffe mere hensigtsmæssige foranstaltninger end dem, der er beskrevet i aftalen, med det formål at beskytte arbejdstagerne.
Endelig ønsker jeg at opfordre Kommissionen til at overvåge anvendelsen af denne aftale og jævnligt opdatere Parlamentet, som ofte fokuserer på spørgsmålet, for at sikre, at aftalen overvåges i tilstrækkelig grad, og at behovet for fremtidige ændringsforslag undersøges grundigt.
Alejandro Cercas
for S&D-Gruppen. - (ES) Hr. formand! Jeg vil starte med at takke min kollega fru Lynne for den fremragende indsats, hun har ydet i Beskæftigelsesudvalget, for hendes evne til at forene alle synspunkter og for det store arbejde, hun har udført i så lang en periode.
Jeg ønsker at takke kommissær Andor. Det er Deres anden dag, hr. Andor, og De har haft en god start på jobbet i forhold til Deres ansvarsområder. Derudover er der nu også et andet direktiv om mikrofinansiering, som har givet anledning til bekymring i Parlamentet i en periode. De vil også have æren af at løse to problemer om et par dage, som vil skabe store muligheder for mange europæere. Jeg ønsker endvidere at takke kommissær Špidla for hans bidrag i denne sammenhæng.
De er allerede klar over det, og jeg vil ikke spilde meget tid med at minde Dem om, at rammeaftalen er et meget vigtigt retligt instrument for ansatte i sygehus- sundhedssektoren. Denne sektor rammes af over en million ulykker om året, som også omfatter alvorlige sundhedsrisici, f.eks. virusinfektioner, hepatitis C, aids osv. Det er imidlertid ikke blot af betydning for de ansatte i sygehus- og sundhedssektoren, men også for sygehuspatienterne og deres pårørende. Dybest set vil millioner af europæiske borgere være bedre beskyttet med dette instrument.
Vi har således opnået dette resultat efter en lang rejse, som Parlamentet indledte efter at have henvendt sig til både Kommissionen og Rådet, og vi skal huske den store indsats, som hr. Hughes har ydet i denne langvarige proces.
Måske kan jeg kort forklare, hvorfor Socialdemokraterne er meget tilfredse i dag. Det er i dag helt passende at nævne et par punkter.
For det første er der betydningen af sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen. Det er uhyre vigtigt at skabe et arbejdsmiljø, der er så sikkert som muligt for arbejdstagere, for familier og borgere. På det menneskelige plan har vi allerede henvist til alle konsekvenserne af de former for skader, som ansatte og borgere udsættes for, men der er også økonomiske konsekvenser. Bilbao-agenturet fortalte for et par dage siden i Parlamentet om nogle af de kampagner, det fører for at fremme sundhed og sikkerhed, og agenturet omtalte også nogle økonomiske undersøgelser, der viser at ulykker og sygdomme i Australien, f.eks., udgør over 6 % af BNP i den nationale økonomi. Hvad er prisen for manglen på social beskyttelse? Hvad er prisen for mangel på hygiejne og sikkerhed på arbejdspladsen? Det er derfor en investering i menneskelig kapital, men også en investering i civilisation og en økonomisk investering.
For det andet er der betydningen af forebyggelse, da forebyggelse er bedre end behandling. Der skal træffes foranstaltninger, inden der sker ulykker, således at de kan forhindres. Forebyggelse, som er et kompliceret spørgsmål, kræver større bevidsthed, oplysning, uddannelse og overvågning i forhold til alle disse opgaver.
For det tredje er det af afgørende betydning også at nævne betydningen af arbejdsmarkedets parter, betydningen af fagforeninger. Uden disse ville der helt klart ikke være indgået en rammeaftale, og der ville heller ikke være tale om nogen form for forebyggelse. Der er mange, som ind imellem kritiserer fagforeningerne og hævder, at de koster samfundet for meget, men de glemmer de enorme fordele, som fagforeningerne opnår som dem, der står bag de forskellige vigtige politikker om arbejdspladsen, f.eks. i rammeaftalen.
Endelig ønsker jeg at nævne betydningen af Parlamentet, som skal forsvare sin position over for den offentlige opinion og andre EU-institutioner - for rammeaftalen ville ikke eksistere uden Parlamentet - og betydningen af Parlamentets samarbejde med Kommissionen og Rådet, som også har været eksemplarisk. Jeg bifalder det spanske formandskabs støtte, og jeg håber, at det vil tjene som en god præcedens for en ny samarbejdsfase mellem vores institutioner.
Elizabeth Lynne
Hr. formand! Jeg ville egentlig ikke have taletid for gruppen, men jeg troede, at jeg kunne opdele taletiden og vende tilbage, men det kan tilsyneladende ikke lade sig gøre i forbindelse med en beslutning, så i morges blev jeg informeret om, at jeg skulle tale nu. Det giver mig mulighed for at takke alle skyggeordførerne, som jeg ikke fik takket før. Endnu en gang tak til Stephen Hughes, for det var Stephen Hughes og jeg, der i 2004 tog rundt til hospitalerne med John Bowis, som var konservativt medlem af Parlamentet. De tre af os fra de forskellige politiske partier tog ud på hospitalerne for selv at opleve situationen, og det var efter min opfattelse meget vigtigt.
Parlamentets opgave er at opfylde de behov, som de forskellige borgerne har, og ved at lytte til sygeplejersker og læger og andre ansatte i denne sammenhæng var det vigtigt at tage højde for deres synspunkter. Stephen Hughes nævnte retningslinjer om gennemførelse, og jeg vil gerne vide, om De er klar over, om Kommissionen har planer om at udarbejde retningslinjer om gennemførelse i denne sammenhæng. Det er efter min opfattelse meget vigtigt at have retningslinjer. Jeg spekulerer endvidere på, om De kender Rådets tidsplan, da det er af afgørende betydning, at vi får fastsat en tidsplan hurtigt, når nu alle de ansatte i sygehus- og sundhedssektoren har ventet i så mange år.
Vi ønsker ikke, at der sker unødvendige nålestikskader i mellemtiden. Der har været alt for mange i de sidste par år. Som allerede påpeget ønsker jeg, selv om det i øjeblikket handler om sundhedssektoren, at omfatte andre sektorer som f.eks. fængsler især. Det er efter min opfattelse meget vigtigt, at fængselspersonalet også beskyttes. Der er så mange vigtige punkter for de ansatte i de pågældende sektorer, men et af de vigtigste punkter er at anvende nåle, hvorpå der kan sættes en hætte efter brug. Det er i forbindelse med alle de øvrige spørgsmål i beslutningen meget vigtigt, at de ansatte i sygehus- og sundhedssektoren ikke udsættes for unødvendige stikskader.
Jean Lambert
Hr. formand! Jeg ønsker også at takke Stephen Hughes og Elizabeth Lynne for deres store arbejde i forbindelse med dette spørgsmål og bifalder resultaterne, selv om vi gerne ville have set resultater tidligere. Som det er fremhævet tidligere, har USA haft lovgivning på dette område siden 2001. Vi kan nu se lignende lovgivning rundt omkring i Europa, og vi er endelig ved at være der, men naturligvis ikke før endnu flere mennesker vil være påvirket af dette problem.
Hvad angår risikoen har Verdenssundhedsorganisationen beregnet, at, selv om 90 % af udsættelsen for denne risiko forekommer i udviklingslandene, forekommer 90 % af indberetningerne af arbejdsbetingede infektioner i USA og EU. Vi ved, at det ikke er alle skader forårsaget af skarpe instrumenter, der indberettes. Beregningerne ligger på mellem 40 % og 75 %, og det er en betydelig andel. Efter min opfattelse skal vi derfor være tilfredse med § 11 i arbejdsmarkedsparternes aftale, hvori det er fastsat, at indberetning skal fokusere på systemiske faktorer snarere end på individuelle fejltagelser.
Men vi skal også spørge os selv om, hvorfor man ikke indberetter alle skader. Tilsyneladende skyldes det til dels, at man ikke forstår de pågældende risici, eller at man frygter konsekvenserne - måske ikke mindst i forbindelse med fremtidige ansættelser - af at indberette sådanne skader. Vi har faktisk også fået rapporter om ineffektiv opfølgning, hvor der med andre ord ikke rigtigt sker noget, selv efter at skaderne er indberettet.
De pågældende personer får helt sikkert ikke en gang den lægehjælp, de har brug for, for ikke at tale om den psykiske støtte - eller som i nogle tilfælde, anden beskæftigelse, hvis det vurderes, at der kan være en risiko over for patienterne, hvis de er smittet med f.eks. hiv. Der er forskning, som viser at ansatte i sygehus- og sundhedssektoren, der arbejder uden for sygehusene, er mere tilbøjelige til at være utilfredse med deres arbejdsgiveres reaktion.
Der er talt om anvendelsesområdet for lovgivningen. Den dækker naturligvis sundhedssektoren, og det glæder os meget, at aftalen dækker elever og underleverandører. Jeg er ikke helt sikker på, om lovgivningen omfatter rengøringspersonale, og jeg vil være glad for en klarlæggelse heraf. Men lovgivningen omfatter endnu ikke ansatte i andre professioner, der også er i risikogruppen, og det håber vi, at medlemsstaterne vil se nærmere på.
Forpligtelsen til at fremme uddannelse på dette område er uhyre vigtig, og jeg håber, at medlemsstaterne vil tage forpligtelsen alvorligt. Både tilbud om og modtagelse af uddannelse skal være obligatorisk ligesom induktion for alle nye og midlertidige ansatte, for jeg frygter, at mange mener, at det ikke er nødvendigt at tage spørgsmålet op igen, når de har sørget for uddannelse af de ansatte. På nuværende tidspunkt er der mangel på uddannelse, selv om arbejdsgiverne har fastsat uddannelsespolitikker.
Der blev rejst et spørgsmål om omkostningerne. Beregninger viser, at uddannelse og forebyggende foranstaltninger, herunder mere sikre anordninger, udgør en tredjedel af omkostningerne forbundet med håndteringen af skader forårsaget af skarpe instrumenter. Der er tale om en vigtig besparelse i disse økonomisk udfordrende tider, og det er et vigtigt spørgsmål for både de berørte personer og arbejdsgiverne, der eventuelt risikerer retsforfølgning, hvis de ikke træffer foranstaltninger for at forhindre sådanne skader.
Oldřich Vlasák
Hr. formand, mine damer og herrer! Rammeaftalen om forebyggelse af stikskader er historisk set den første aftale med arbejdsmarkedets parter i de to sektorer. I lyset af, at man regner med, at der forekommer over en million stikskader om året i sygehus- og sundhedssektoren i Europa, er det klart for enhver i dette forum, at det er et skridt i den rigtige retning, for det må være muligt at forhindre disse skader gennem korrekt opfyldelse af kravene i aftalen. I praksis vil det medvirke til at skabe et sikkert arbejdsmiljø og beskytte ansatte i sygehus- og sundhedssektoren mod infektioner, der overføres gennem blod, forårsaget af stikskader.
Selv om der er nogen tvetydighed i eksemplerne eller definitionerne, er jeg sikker på, at der vil blive gjort alt for at indhente så mange oplysninger som muligt fra arbejdsmarkedets parter. Alle bestemmelser er klarlagt, og Rådet har derfor vedtaget aftalen i sin helhed.
Jeg ønsker her at understrege, at aftalen mellem arbejdsgivere og arbejdstagere på sin måde er et helt unikt europæisk retligt instrument, som ikke findes på nationalt plan i medlemsstaterne. Denne form for selvregulering, hvor de personer, der er berørt af et givet problem, selv accepterer en retlig afgørelse for at løse problemet, er efter min opfattelse et perfekt eksempel på europæisk lovgivning. Det er ikke samme situation som med CO2-emissioner, skatteharmonisering eller standardisering af offentlige tjenester, hvor virksomheder og deres ansatte passivt skal opfylde de krav, som vi eller medlemsstaterne pålægger dem - og med store omkostninger til følge.
Jiří Maštálka
Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg ønsker at starte med at takke begge ordførere for den fantastiske indsats, de har ydet i udarbejdelsen af dette dokument. Som læge glæder det mig også, at Parlamentet er bevidst om det presserende behov for bedre beskyttelse af ansatte i sygehus- og sundhedssektoren mod stikskader, og at der er taget højde herfor i lovgivningen.
Dog er jeg naturligvis bekymret over Kommissionens langsommelighed. Det er fem år siden, at Kommissionen først blev informeret om dette vigtige spørgsmål, og næsten fem år siden, at Parlamentet vedtog en beslutning med krav om en lovgivningsmæssig løsning på problemet med tilstrækkelig beskyttelse af ansatte i sygehus- og sundhedssektoren i EU mod infektioner, der overføres gennem blod.
Som medlem af Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender arbejdede jeg i sidste valgperiode sammen med mine kolleger, Stephen Hughes og Elizabeth Lynne og andre, om udarbejdelsen af denne beslutning, og jeg er skuffet over, at der har været så stor forsinkelse. Jeg anbefaler, at de foranstaltninger, der er foreslået i direktivet, træffes hurtigst muligt. Jeg ønsker at opfordre til, at der hurtigst muligt træffes de bedst mulige beskyttelses- og forebyggelsesforanstaltninger for de ansatte i sygehus- og sundhedssektoren.
Elisabeth Morin-Chartier
(FR) Hr. formand, hr. kommissær, fru Lynne, mine damer og herrer! Jeg vil her til morgen gerne udtrykke min store glæde over, at vi er nået til enighed om dette direktivforslag om forebyggelse af stikskader. Det drejer sig om et reelt sundhedsspørgsmål, som vi skal have fastsat lovgivning for hurtigst muligt. Vi er alle klar over betydningen og de dramatiske konsekvenser af disse skader. Jeg ønsker at understrege over for kommissæren, at jeg er overbevist om, at han vil finde en hurtig løsning i forbindelse med aftalen, som vil bringe processen videre i forløbet.
Jeg ønsker at takke fru Lynne for hendes store indsats. Jeg ønsker ligeledes at takke hr. Hughes, da det er vores ansvar som parlamentsmedlemmer at sørge for, at vores medborgere beskyttes. Der er naturligvis tale om ansatte i sygehus- og sundhedssektoren - som vi har allerede talt meget om. Der er også tale om rengøringspersonale - fængselspersonale er også nævnt - men jeg ønsker derudover at nævne de personer, der arbejder i skoler, på alle lægelige områder i skolerne. Jeg mener imidlertid også, at det er et spørgsmål om at uddanne vores medborgere, som ikke skal acceptere at de ansatte i sygehus- og sundhedssektoren eller de ansatte, der efterfølgende skal håndtere de skarpe genstande, løber unødvendige risici.
Jeg ønsker at slå fast, at Parlamentet sammen med de ordførere, der har rejst spørgsmålet, vil være rede til at sikre, at disse tekster gennemføres i alle medlemsstaterne, og vi skal sørge for at få jævnlige opdateringer af gennemførelsen. Det er vores pligt, vores ansvar, og det er noget, som helt sikkert vil være meget populært og i alles interesse.
Sylvana Rapti
(EL) Hr. formand! Jeg ønsker at takke de medlemmer af Parlamentet, der har været her længere end jeg - da det er min første embedsperiode - og mine kolleger hr. Hughes og fru Lynne samt ordføreren og skyggeordførerne, da jeg er kommet til i slutningen af en proces, som på en måde også vedrører mig personligt.
Min mand er læge, og han blev for et par år siden inficeret med en nål. Jeg kender derfor alt til den nervøsitet, som rammer de pårørende til en hospitalsansat, der er skadet af en skarp genstand. De dage, hvor vi ventede på resultatet, var meget vanskelige.
Jeg vil derfor endnu en gang takke Dem for den store indsats og udtrykke min glæde over, at vi for første gang oplever, at en arbejdsgiverforening og en fagforening yder en fælles indsats og når til enighed, således at vi har kunnet udarbejde dette beslutningsforslag.
Jeg føler, at EU virkelig når sine mål og nu træffer beslutninger sammen med EU's borgere og for EU's borgere. Som andre medlemmer allerede har nævnt, må vi ikke glemme - og det er efter min opfattelse vigtigt at blive ved med at gentage og huske - at der forekommer en million stikskader om året.
Det er ikke muligt at overdrive betydningen af indsatsen fra Parlamentet, som har arbejdet målrettet med denne sag siden 2005. Men på grund af manglen på personale, en mangel, der er særlig akut i Grækenland, ønsker jeg dog at understrege, at vi virkelig skal sikre, at denne beslutning, dette direktiv, finder anvendelse hurtigst muligt.
Det er en beslutning, der også vil være et praktisk bidrag til EU's sociale målsætninger, som omfatter en stigning i beskæftigelsen. Jeg ønsker at minde Parlamentet om, at Kommissionen via sin nyvalgte formand for nylig fortalte Parlamentet, at en af de sektorer, som den har til hensigt at investere i, er sektoren for funktionærer.
Vi skal redde liv, både i praksis og i overført betydning, ved at skabe værdifulde arbejdspladser i disse økonomisk og socialt meget vanskelige tider.
Jeg ønsker at slutte af med at ønske den nye kommissær held og lykke med arbejdet, og hvis jeg lige må sige følgende: vores gode og erfarne kollega hr. Cercas, nævnte tidligere, at han håber, at De vil påtage Dem arbejdet med den rette indstilling. Jeg håber også, at De vil påtage Dem arbejdet med den rette indstilling, men måske en indstilling i en lidt anden retning, og det siger jeg, fordi Europas tilgang på det sociale område er uhyre vigtig.
Vi skal fokusere på arbejdstagerne, det er det, som de europæiske borgere har brug for.
Licia Ronzulli
(IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg vil også gerne dele en personlig oplevelse med Dem. Jeg har arbejdet på sygehuse i 15 år, og jeg var i en periode faktisk ansat på en kritisk afdeling: operationsafsnittet.
Jeg er selv blevet stukket af potentielt inficerede nåle og instrumenter. Som fru Rapti nævnte, kan jeg derfor stadig huske den nervøsitet, jeg følte, mens jeg ventede på resultatet af prøven, men mest af alt, hvordan jeg kom igennem det såkaldte "vindue" mellem den eventuelle smitte og det hypotetiske udbrud af sygdommen.
Netop på grund af denne oplevelse er det min faste overbevisning, at vi skal stemme for beslutningen, som endelig vil skabe et retsgrundlag for aftalen i forbindelse med sikkerhed og beskyttelse gennem fastlæggelse af minimumsstandarder for alle ansatte i sygehus- og sundhedssektoren.
Sygehus- og sundhedssektoren tegner sig for 10 % af EU's arbejdsstyrke, og mere præcist er det beregnet, at der er 1,2 millioner tilfælde af utilsigtede stikskader om året med det resultat, at de ansatte gradvist bliver demotiverede og meget ofte forlader sundhedssektoren og søger andet arbejde. Derudover har Verdenssundhedsorganisationen beregnet, at 2,5 % af alle tilfælde kan resultere i hiv og 40 % i forskellige former for hepatitis B og hepatitis C.
Netop på grund af de mange alvorlige risici, der alt for ofte opleves dagligt, opfattes sundhedssektoren ikke som en attraktiv arbejdsplads og det i så høj grad, at sektoren har haft personalemangel i de senere år. Derudover er omkostningerne som allerede nævnt for de enkelte sundhedstjenester, der skal tackle de stressede situationer, som de ansatte er underkastet under de forskellige overvågningsperioder og diagnostiske prøver, som er fastsat til en varighed på seks måneder fra tidspunktet for ulykken, betydelige, og der er også omkostninger forbundet med de ansatte, som ulykkeligvis er smittet med en sygdom.
Som afslutning vil jeg sige, at det for at undgå at undervurdere problemet er nødvendigt og korrekt at træffe enhver mulig forebyggende foranstaltning, når risikoen for en ulykke kan undgås eller reduceres. Det er især arbejdsgiverens pligt at træffe de pågældende foranstaltninger, og det er arbejdstagerens pligt at overholde dem.
Ryszard Czarnecki
(PL) Hr. formand! Vi drøfter et problem, som helt klart er blevet et af de største problemer på sundhedsområdet. Jeg vil gerne nævne nogle statistikker. I EU forekommer der ca. en million af disse uheldige stikskader om året. I USA er det beregnet til at ligge på ca. 380 000, men amerikanerne mener selv, at tallet er for lavt. Vi skal naturligvis understrege, at ofrene for disse skader oftest er ansatte i sygehus- og sundhedssektoren, men der er også et andet aspekt. Vi skal inkludere patienterne, der også er i risikogruppen. I disse tilfælde - og lad os bare være ærlige - står vi over for problemet med de enorme summer, som sygehusene skal betale i erstatning. Det fremgår tydeligt, som andre talere allerede har nævnt, at forebyggelse er af helt grundlæggende betydning i denne sammenhæng. Forebyggelse er nemlig altid betydelig billigere end behandling.
Beslutningen fortjener efter min opfattelse vores støtte. Beslutningen lever helt op til forventningerne fra sundhedssektoren, og der er ingen tvivl om betydningen af denne beslutning på grund af det stigende problem. Problemet med erstatning er også forværret, og både ansatte og patienter indgiver erstatningskrav. Det økonomiske aspekt er bestemt heller ikke ubetydeligt. ECR-Gruppen, på hvis vegne jeg taler, støtter beslutningsforslaget. Vi mener, at dette tiltag vil kunne medvirke til at løse et problem, der rent faktisk er en stor udfordring i vores tid, samt opfylde kravene hos brugere af og ansatte i sygehus- og sundhedssektoren i EU-medlemsstaterne.
Georgios Papanikolaou
(EL) Hr. formand! Jeg har bedt om ordet i dag for at takke alle ordførerne og alle andre, der har deltaget i forhandlingen.
Man siger sommetider, at Europa skal være tættere på borgerne. Det er sandelig lykkedes os med denne forhandling. Jeg talte for nylig med en ven på min egen alder, en nyuddannet læge, og da jeg fortalte ham om denne forhandling, sagde han med udelt glæde, at det var et spørgsmål af afgørende betydning, og at vi skal lægge vægt på at forklare alle borgere i Europa nøjagtigt, hvad det er vi ønsker at gøre. Det er vigtigt at forhindre disse ulykker og informere de ansatte i sygehus- og sundhedssektoren om de risici, de løber. Det er uhyre vigtigt, at vi understreger over for alle, at det - når de har så lange arbejdsdage, når der sommetider ikke er så meget plads, når antallet af patienter er meget stort - er af afgørende betydning for de pågældende personer, at der i det mindste træffes de mest nødvendige foranstaltninger.
Vi har brug for sunde og raske ansatte i sygehus- og sundhedssektoren, så vi som patienter - på et eller andet tidspunkt - kan drage fordel af deres hjælp og modtage den bedst mulige behandling.
Karin Kadenbach
(DE) Hr. formand! Den vigtigste målsætning med EU's politikker skal være at skabe et miljø, der sikrer den bedst mulige levestandard for EU's borgere. Den vigtigste udfordring, som vi står over for i tider som disse, er derfor at fastholde og skabe arbejdspladser. Vi må imidlertid ikke glemme vores forpligtelse til at sikre, at disse arbejdspladser ikke kan resultere i sygdom eller skabe sundhedsrisici for de ansatte. Derfor er forebyggelse, sundhedspleje og jobsikkerhed af afgørende betydning.
Jeg er af den faste overbevisning, at gennemførelsen af dette direktiv, der for længst skulle have været gennemført, vil skabe de rette betingelser for at øge sikkerheden på arbejdspladsen inden for alle områder i sygehus- og sundhedssektoren, hvor de ansatte dagligt konfronteres med de pågældende risici. Det er efter min opfattelse i alle EU-borgernes interesse, at vi gennemfører direktivet hurtigst muligt.
László Andor
Hr. formand! Jeg ønsker først og fremmest at udtrykke min glæde over den støtte, som forslaget har modtaget i Parlamentet. Jeg beklager, at processen har været længere undervejs end forventet, men jeg ønsker at understrege, at jeg er fuldstændig overbevist om, at den sociale dialog skal spille en rolle. Vi skal respektere arbejdsmarkedsparternes synspunkter. Det vil ikke blot fremme beslutningens legitimitet, men også fremme gennemførelsen, idet de personer, der deltager i udarbejdelsen af de nye regler, er mere interesseret i, at reglerne skaber resultater. Det er meget vigtigt.
Vi er allerede klar over, at arbejdsmarkedets parter har udarbejdet et arbejdsdokument om klarlæggelse af rammeaftalen og gennemførelsen heraf, så vi håber, og jeg tror også, at vi kan regne med, at dette vil spille en betydelig rolle i Rådets endelige afgørelse. Det vil også være med til at afhjælpe mange medlemmers bekymring om gennemførelsen. Derudover er der også tilslutning til opfølgning på længere sigt. Det er også meget vigtigt for at overvåge, hvor vellykket det nye direktiv vil være.
Jeg ønsker at henlede opmærksomheden på den del af teksten, hvor det er fastsat, at de underskrivende parter skal tage aftalen op til revision fem år efter datoen for Rådets afgørelse, såfremt en af aftalens parter anmoder herom. Det er med andre ord meget vigtigt, at overvågningen af gennemførelse og ændringer i forekomsten af disse skader skal være udgangspunktet, hvis en af parterne ønsker at benytte sig af denne mulighed.
Endelig vil jeg på den nye kommissions anden dag gerne understrege - som et par talere fremhævede i deres taler - at det helt klart er meget vigtigt, at Kommissionen tager mere hensyn til de oversete grupper i Europa, de aldersgrupper eller erhvervsgrupper, der ikke så let kan tale for sig selv. De er ofte tidligere blevet overset eller tilsidesat.
Sundhedssektoren er uden tvivl en vigtig sektor, som vi skal tage stort hensyn til. Det handler ikke kun om, at ansatte i sygehus- og sundhedssektoren udsættes for stikskader og infektioner, vi ved alle, at de også har alt for lange arbejdsdage. Vi må således anvende en omfattende strategi i forbindelse med grupper som denne, der er meget vigtig, især i krisetider, når den forventede budgetkonsolidering vil påvirke de pågældende personers arbejdsbetingelser. Og derfor skal det være øverst på vores dagsorden, ligesom det er på min egen personlige dagsorden.
Formanden
Mange tak, hr. kommissær. Jeg er sikker på, at alle er taknemmelige over for initiativtagerne til denne forhandling. Lad os håbe, at der sker fremskridt.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 12.00.
