Kristnes situation med hensyn til religionsfrihed (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling om redegørelsen fra Kommissionens næstformand og Unionens højtstående repræsentant for udenrigsanliggender og sikkerhedspolitik om kristnes situation med hensyn til religionsfrihed.
Jeg vil gerne give ordet til næstformanden/den højtstående repræsentant, Catherine Ashton.
Catherine Ashton
Hr. formand! Jeg skal lægge ud med at sige, at jeg fuldt ud deler Parlamentets bekymring over den seneste tids vold mod mennesker tilhørende religiøse mindretal og dem, der forsvarer religionsfrihed.
Jeg gav senest udtryk for min holdning hertil den 6. januar, da jeg besøgte Betlehem og Fødselskirken i Betlehem på den ortodokse juleaften. Jeg tog dertil for at understrege behovet for, at alle religiøse grupper i hele verden skal kunne samles og frit gå i kirke. Jeg understregede endvidere, at EU fordømmer alle former for intolerance og vold mod folk på grundlag af deres religion, uanset hvor den udøves. Jeg fordømte endvidere kraftigt de seneste terrorangreb i Irak og Egypten mod kirker samt mordet på guvernøren i Punjab i Pakistan, Salmaan Taseer.
Disse angreb er uacceptable. De gennemføres af ekstremister drevet af intolerance, hvilket skal fordømmes og modarbejdes. I dag krænkes folks menneskerettigheder alt for ofte i denne verden på grund af deres religion eller tro. Ofrene tilhører ikke kun én enkelt trosretning eller én religion. Desværre er der ingen dele af verden, der er forskånet for denne bølge af religiøs intolerance.
Al forskelsbehandling af og vold mod individer på grundlag af deres religiøse tilhørsforhold er i modstrid med de værdier, vi forsvarer i EU. Enhver overtrædelse skal tages alvorligt og skal fordømmes lige hårdt, uanset hvor den finder sted, og uanset hvem ofret er, for menneskerettighederne er, som vi ved og accepterer, universelle.
Traditionelle kristne samfund i Mellemøsten er kommet i vanskeligheder, hvilket har medført omfattende fordrivelser i nogle lande og til en tilbagegang i antallet af sådanne samfund i regionen som helhed. EU vil ikke lukke øjnene for deres situation. Vi mener, at deres krav om at få deres rettigheder respekteret som borgere i deres eget land er fuldt ud legitimt. Alle har ret til samvittigheds- og trosfrihed, og alle stater er forpligtet til at sørge for, at disse frihedsrettigheder respekteres.
EU er klar til at styrke sit samarbejde med regeringerne for at bekæmpe intolerance og beskytte menneskerettighederne. Vi må ikke gå i den fælde, som ekstremister og terrorister har lagt for os. Vi skal modstå deres manipulation, hvor de gør religion til en kilde til splid. Det bedste svar på ekstremisme er en forenet international front baseret på de universelle standarder for religions- og trosfrihed.
EU var en af drivkræfterne i FN's Generalforsamling, som stod bag erklæringen om afskaffelse af alle former for intolerance og forskelsbehandling på grundlag af religion og tro, som blev enstemmigt vedtaget i december 2010. Vi gør hvert år en samordnet indsats for at bygge videre på den enstemmighed, så det internationale samfund kan udsende et klart og forenet budskab. Vi er i færd med at overveje endnu et initiativ med henblik på at skabe kraftig overregional opbakning om dette emne på det kommende møde i FN's Menneskerettighedsråd til marts. Vi rejser endvidere spørgsmålene om religions- og trosfrihed under vores menneskerettighedsdialoger og opfordrer landene til at udrydde forskelsbehandling og intolerance.
Vores delegationer overvåger disse problemer på tæt hold overalt i verden, og EU's næste årsberetning om menneskerettigheder, som kommer til foråret, vil se på situationen for religiøse mindretal i verden.
Jeg er fuldt ud indstillet på at bevare religions- og trosfrihed øverst på vores dagsorden. Problemet vil endnu en gang blive taget op på det kommende møde i Rådet (udenrigsanliggender) den 31. januar, så EU kan få styrket sin indsats til fremme af religionsfriheden.
Formanden
Baroness Ashton! Det glæder mig meget at kunne byde Dem velkommen til Parlamentet her i det nye år. Det er ikke så tit, vi kan drøfte så vigtige aspekter af EU's udenrigspolitik med Dem personligt, så jeg vil gerne sige Dem mange tak for, at De er kommet.
Elmar Brok
for PPE-Gruppen. - (DE) Hr. formand, Baroness Ashton! De har lovet, at De vil besøge Parlamentet oftere, så vi kan få afsluttet denne sag. Jeg mener, det er vigtigt, at De, Baroness Ashton, og alle andre bemærker, at et bredt flertal i Parlamentet støtter denne sag, og det er et tegn på, at denne beslutning er en af flere foranstaltninger og ikke blot en almindelig beslutning.
De har ret, når De siger, at vi skal sørge for, at intolerance og vold mod mennesker på grundlag af deres religion, uanset hvilken religion der er tale om, skal opfattes som værende uacceptabel. Det står imidlertid klart, at 75 % af alle religionsbetingede angreb i de senere år har været rettet mod kristne. Det kristne Europa skal indtage en selvsikker holdning og forsvare sig. Det skal ikke fortie problemet. Angrebene finder i vidt omfang sted i muslimske lande, men ikke kun der. De kristne forfølges f.eks. også i Kina og i andre lande. Vi må ikke acceptere voldelig forskelsbehandling og terrorhandlinger. At et menneske idømmes dødsstraf, fordi det er konverteret til kristendommen, er ikke acceptabelt, og det samme gælder terrorhandlinger og terrororganisationer samt det forhold, at offentlige myndigheder, som ikke er deres ansvar voksne, lukker øjnene for disse handlinger. Resultatet er, at den årtusindgamle tradition for, at der er kristne grupper og samfund til stede i mange lande, herunder Syrien, Tyrkiet, Irak og Iran, forsvinder. Hvis presset på de kristne i Betlehem, Jesu fødeby, fortsætter, vil der snart ikke være flere kristne tilbage i byen. De 20 mio. koptiske kristne, der lever i Egypten, udgør et særligt problem, som vi tager meget alvorligt. Her kan vi ikke tale om mindretal.
Jeg vil derfor gerne fremhæve to af de krav, der fremsættes i beslutningen. Der skal være klare henvisninger til forfølgelsen af kristne i de menneskerettighedsrapporter, som EU-institutionerne udarbejder, herunder Deres organisation og Parlamentet. Der skal stilles ressourcer til rådighed i Tjenesten for EU's Optræden Udadtil til at håndtere spørgsmål i forbindelse med kristendommen, og menneskerettighederne og religionsfriheden skal spille en fremtrædende rolle i de traktater, vi undertegner med andre lande.
Hannes Swoboda
Hr. formand, Baroness Ashton! Tak for Deres klare ord.
Det stigende antal angreb på kristne og de tiltagende niveauer for religiøs intolerance er yderst alarmerende. Vi skal gøre det klart, at vi fordømmer disse handlinger, fordi vi er tilhængere af religiøs tolerance, frihed og mangfoldighed. Jeg vil endnu en gang gerne udtrykke vores dybeste medfølelse og sorg i forbindelse med angrebene på koptiske kristne i Egypten. Det var et hårdt slag, ikke blot for de koptiske kristne selv, men også for den tolerance, der fortsat er udbredt i Egypten. Jeg siger med overlæg "fortsat", for den er nu blevet sat over styr.
Jeg vil gerne på min gruppes vegne udtrykke min dybe beklagelse over den måde, hvorpå de kristne behandles i Irak. Målet med at vælte Saddam Hussein var ikke at bane vejen for den manglende tolerance over for kristne, som vi ser nu. Der hersker imidlertid også intolerance mellem forskellige muslimske grupper. Vores gruppe mener derfor, det er særdeles vigtigt at sætte afgørende ind mod intolerance over for andre religiøse holdninger og især over for religiøse mindretal.
Jeg afgiver stort set aldrig skriftlige erklæringer, men jeg var glad for, at hr. Maurer bad mig om at deltage i forbindelse med denne sag, da det er så vigtigt, at vi bekæmper den tiltagende intolerance og arbejder sammen om at overvinde den. Det glæder mig, at vi har et fælles beslutningsforslag og et fælles handlegrundlag.
Jeg fordømmer klart på min gruppes vegne disse angreb mod kristne, og ikke kun de seneste voldelige angreb, men også andre former for forskelsbehandling, men jeg vil dog gerne specifikt sige, at jeg i høj grad beklager den tiltagende islamofobi i visse europæiske kredse. Dette er blot et argument, som ganske vist er forkert og ugyldigt, men det er stadig et argument, der gør, at visse radikale muslimske kræfter finder en årsag til, en grund til eller en begrundelse for at udøve forskelsbehandling mod eller endda angribe kristne.
Vi må alle uanset vores syn på de enkelte religioner indrømme, at folk har ret til at udøve deres religion i fred. Tilstedeværelsen af et aggressivt, voldeligt mindretal, hvad enten det består af muslimer, kristne, jøder eller medlemmer af andre trossamfund, kan aldrig bruges som begrundelse for at angribe andre religioner.
Marietje Schaake
Hr. formand! Religiøs overbevisning er en personlig sag, som har forskellig betydning for forskellige mennesker. Statens rolle er at beskytte alle borgere uanset overbevisning og at give dem mulighed for at forene og udtrykke sig frit overalt i verden. Et blik på vores verden i dag giver et meget dystert billede. Fra Bahá'i i Iran til kopterne i Egypten, fra anvendelsen af blasfemilove i Pakistan til angrebene mod kristne og kirker i Irak og Nigeria. I dag sætter vi særligt fokus på den tiltagende vold mod kristne, som er kilde til megen bekymring. Det er utroligt smerteligt, at folk angriber og bliver angrebet, begge dele i religionens navn, og folk tilhørende alle trosretninger er ofre herfor.
Det er uacceptabelt at se, at nogle individer, ekstremister, vælger at bruge vold og endda terrorisme og gør det i Guds navn eller i en religions navn og dermed hævder at være talerør for andre eller endda mener at være hævet over loven og dermed forbinder utallige uskyldige mennesker med denne vold.
Men vi må ikke tage fejl. Ved at give ekstremisterne mere anerkendelse, end de fortjener, ved at acceptere forbindelsen mellem religion og terrorisme diskvalificerer vi flertallet af troende, som på de forskellige måder, de nu gør det på, udøver deres tro på fredelig vis. Terrorisme er politisk, og terrorisme er en forbrydelse. Religion kan aldrig være en troværdig eller acceptabel grund til at bruge vold eller til at krænke menneskerettighederne. Dette sker alt for ofte, ikke blot ved anvendelse af vold, men også ved at indskrænke ytringsfriheden, f.eks. ved misbrug af blasfemilove.
Religion eller overbevisning bør aldrig være en grund til, at mennesker lever i frygt, og Parlamentet siger med rette sin mening om ekstremisthandlinger mod kristne og støtter dem, der fordømmer denne ekstremisme.
Nicole Kiil-Nielsen
Hr. formand, Baroness Ashton, mine damer og herrer! Massakrerne mod de koptiske kristne i Alexandria vakte international vrede. De kristnes situation i de østlige lande som helhed er bekymrende. I Irak, i Libanon og endda i Palæstina, hvor kristne forlader det, de ser som deres hellige land, opslidt af den ydmygelse, de har lidt under den israelske besættelse.
Jeg er glad for, at vores beslutning om religionsfrihed giver emnet en bred fortolkning og erindrer om de grundlæggende rettigheder, nemlig retten til at tro og til ikke at tro, retten til at vælge en religion uden at blive udsat for forskelsbehandling. Men mens vores tekst med rette nævner den seneste tids angreb og mord på verdensplan, må vi også indrømme, at respekten for religionsfriheden er truet i nogle europæiske lande.
Vi er ofte vidne til intolerancehandlinger. Profanering af jødiske og muslimske kirkegårde, antiislamiske og antisemitiske udtalelser. Handlinger såsom Schweiz' afstemning om at forbyde opførelsen af minareter og fremgangen hos ekstremistpartierne, som udtrykker intolerante holdninger over for visse samfund, er alle tegn på, at vi skal gøre kampen for at opretholde verdslige principper til en prioritet i Europa. Flygtninge, asylansøgere, indvandrere og etniske og religiøse mindretal oplever alle en foruroligende stigning i krænkelserne af deres universelle grundlæggende rettigheder.
Europa burde fremstå som et eksempel på tolerance og dialog mellem samfund. De kristne i de østlige lande mistænkes i stigende grad for at repræsentere Vestens interesser og foretagender, mens muslimerne i Europa forbindes med radikal islam og terrorisme.
Lad mig læse et par linjer af et digt af Louis Aragon: "Celui qui croyait au ciel, celui qui n'y croyait pas, et leur sang rouge ruisselle, même couleur, même éclat" (Den, der troede på Gud, og den, der ikke gjorde, deres blod løber lige rødt og lige klart).
Konrad Szymański
Hr. formand, fru Ashton! Jeg vil gerne lægge ud med at takke fru Ashton for, at hun reagerede så hurtigt på begivenhederne i Alexandria. Det er afgørende, at vi reagerer hurtigt og forudsigeligt, da det betyder, at verden lytter mere opmærksomt til os.
De kristne er uden tvivl det mest oversete mindretal i verden i dag. Hvert år udsættes 170 000 kristne verden over for juridisk forskelsbehandling, angreb og mord. Alle dem, der hævder at forsvare menneskerettighederne, skal træffe aktive foranstaltninger for at forsvare religionsfriheden. Spørgsmålet om religionsfrihed skal rejses i forhandlinger om udviklingsbistand med lande som Afghanistan, Irak og Sudan. Kina, Indien og Vietnam skal høre vores holdninger til religionsfrihed inden for rammerne af handelsforhandlinger med EU. Vi skal styrke vores naboskabspolitik, når det kommer til lande som Egypten. Endelig skal vores diplomati reagere på hver eneste krænkelse af retten til religionsfrihed. Vi har således instrumenterne til rådighed, vi skal bare bruge dem, og vi skal overbevise verden om, at trods års tavshed på området er de kristnes frihedsrettigheder virkelig vigtige for os. Verden lytter kun til os, hvis vi kan få den til at forstå, at dette problem er virkelig vigtigt for os. Ellers kan vi ikke regne med, at vores politik på området får succes.
Kyriacos Triantaphyllides
for GUE/NGL-Gruppen. - (EL) Hr. formand! Ifølge FN's pagt har alle ret til tanke-, samvittigheds- og religionsfrihed. Enhvers ret til at følge en religiøs overbevisning - eller til ikke at følge nogen - skal sikres og respekteres af alle. For os kan religion ikke anvendes som et middel til udnyttelse i en politisk konflikt. I denne forbindelse fordømmer vi alle den seneste tids angreb i såvel Alexandria som andre steder og udtrykker vores medfølelse med ofrenes familier.
I et hidtil uset angreb fra det tyrkiske besættelsesregime i Cypern blev den kristne gudstjeneste i St. Synesios-kirken i det besatte Rizokarpaso afbrudt med magt og i sidste ende aflyst. Denne handling var et brud på de involverede græske cyprioters grundlæggende menneskerettigheder, herunder religionsfriheden. På samme måde blev gudstjenesten i Yialousa på helligtrekongersdag aflyst med den uberettigede begrundelse, at der ikke var blevet givet tilladelse hertil inden for den fastsatte frist.
Ovenstående handlinger er klare brud på den tredje Wieneraftale af 2. august 1975, artikel 3 og 9 i den europæiske menneskerettighedskonvention, artikel 10 i EU's charter om grundlæggende rettigheder og artikel 18 i verdenserklæringen om menneskerettigheder.
Vi fordømmer kraftigt besættelsesregimets handlinger, som er klokkeklare krænkelser af en grundlæggende menneskerettighed.
Der skal reageres omgående. Respekten for overbevisninger og rettigheder skal være af afgørende betydning for EU.
Fiorello Provera
Hr. formand, mine damer og herrer! De seneste terrorangreb i Egypten og Irak er forbryderiske handlinger, der kun udgør et af aspekterne - om end et tragisk et - af forfølgelsen af kristne samfund rundt omkring i verden og især i Mellemøsten.
Det mest foruroligende ved dette er med institutionelle ord den systematiske indskrænkning af kristnes rettigheder som borgere, idet de f.eks. ikke har lov til at bygge kirker, besætte offentlige, civile eller militære embeder eller frit udøve deres religion. De to ting tilsammen - terrorisme og forskelsbehandling - tvinger hundredtusindvis af mennesker til at forlade disse lande. I f.eks. Irak er over 60 % af de kristne blevet tvunget i eksil, og her taler vi om noget i retning af 600 000 mennesker.
Parlamentet kæmper for folks ret til at udvandre, men i denne sag fornægtes hele samfund retten til at leve i deres eget land. Terrorismens mål er at udradere kristendommen i de arabiske lande gennem massemord. Der skal gribes ind, herunder militært, for at bekæmpe og forhindre dette.
Europa, som historisk set er kristent og indædt forsvarer menneskerettighederne, skal lægge pres på regeringerne i dette område og opfordre dem til at respektere deres egne borgeres rettigheder.
Bruno Gollnisch
- (FR) Hr. formand! Samvittighedsfriheden er så afgjort en vital frihed. Gud ønsker ikke tvungen observans.
Denne frihed blev krænket på grusomste vis af kommunistregimerne. Vi burde have mod til at rejse os i dag og sige, at dette misbrug primært udøves mod kristne i islamiske lande. Det er rigtigt, at vi bør fordømme de grusomme drab begået af fanatikere.
Men det er imidlertid ikke kun et spørgsmål om ekstremisme. I flere lande, hvor størstedelen af befolkningen er muslimer, også lande, som menes at være moderate, behandles de kristne som andenrangsborgere. Det er forbudt at konvertere til kristendommen, og det kan endda medføre dødsstraf. I Vesten forhindres folk imidlertid ikke i at konvertere til islam, hvis de ønsker det, uanset hvad fru Kiil-Nielsen siger.
I de selv samme muslimske lande kan enhver, som faktisk kritiserer eller menes at kritisere islam, lide samme skæbne. Især skal den lovgivning, der angiveligt har til formål at straffe blasfemi, ophæves. Vi opfordrer specifikt Pakistan til at omstøde den dom, som den stakkels kvinde, der blev anklaget af sine naboer, blev idømt.
Vi kan tale så meget, vi vil, men de store ord er ikke nok. Vi skal handle og gøre det klart for disse stater, at vores forbindelser med dem afhænger af, hvorvidt de er villige til at respektere samvittighedsfriheden.
Mario Mauro
- (IT) Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer! Jeg vil gerne sende en hjertelig tak til kommissæren for indholdet af hendes tale, da formålet med vores beslutning her er at sikre øget beskyttelse af religiøse mindretal i alles interesse.
Men, Baroness Ashton, jeg vil gerne i største oprigtighed, venlighed og venskabelighed gøre Dem opmærksom på noget. Hvis De har tålmodighed til at genlæse den tekst, De netop læste op, vil De se, at det lykkedes Dem at holde hele Deres tale uden en eneste gang at bruge adjektivet "kristen". Det var noget, der slog mig, da der rent faktisk hersker en følelse af forlegenhed i vores institutioner, og i den henseende spiller vi fundamentalisternes spil, som har tendens til at identificere tilstedeværelsen af kristne i Mellemøsten og andre dele af verden med netop Vesten og Europa.
Mine kristne venner i Irak og vores kristne venner i Palæstina er arabere, tænker på arabisk, elsker deres land, elsker den mentalitet og elsker deres historie og kultur. Jeg vil derfor gerne spørge Dem, Baroness Ashton, om ikke vi måske burde kaste et meget grundigt og påpasseligt blik på os selv og på, hvordan vi hidtil har tacklet dette emne, for det er meget vigtigt for os at kalde en spade en spade.
Vi skal kalde had mod jøder for antisemitisme, had mod muslimer for islamofobi og had mod kristne for det navn, det fortjener, for kun på den måde vil det lykkes os at inddrage alle i disse lande, som elsker retfærdighed og frihed.
Det er mit spørgsmål til Dem, og jeg vil gerne bede Dem om et specifikt svar. Vi står netop for at skulle vedtage aftalen om Irak. Lad os indlemme egentlige regler ud over handelsaftalens principper, så der kan komme økonomiske fordele ud af at respektere rettighederne. Lad os gøre noget håndgribeligt, som er i alles interesse, men lad os gøre det hurtigt og godt, for verden venter på et signal fra Europa.
Richard Howitt
- (EN) Hr. formand! Jeg vil gerne indledningsvis minde os om ordene i verdenserklæringen. Jeg citerer: "Frihed til enten alene eller i fællesskab med andre, offentligt eller privat, at give udtryk for sin religion eller tro gennem undervisning, udøvelse, gudsdyrkelse og overholdelse af religiøse forskrifter". Den pointerer, at beskyttelsen af disse frihedsrettigheder er integreret i og uadskillelig fra beskyttelsen af alle menneskerettigheder. Vores beslutsomhed med hensyn til at forsvare dem bør ikke være mindre.
Den gør det ligeledes klart, at vi bør gribe ind over for al religionsbaseret forfølgelse, som er et problem for alle religioner og i mange lande, herunder - lad os være ærlige - nogle af landene i vores eget EU. Ifølge Pew Centre lever 70 % af verdens 6 mia. mennesker i lande med kraftige begrænsninger for religion og udøvelse.
Jeg er personligt af den stærke overbevisning, at religion kan være en godhedens magt, der forsvares af trosrådet i min egen valgkreds i det østlige England, som fremmer gensidig forståelse, en rolle, der afspejles i EU's egne forpligtelser til at føre dialog, som nævnt i vores beslutning. Men jeg ved, at da hadets prædikant, Terry Jones, som truede med at brænde koranen, sagde, han ville komme til Luton - som også ligger i min valgkreds - for at vække det religiøse had, fik han at vide, at han ikke var velkommen.
Tolerance, dialog, gensidig respekt og forståelse er for nogle en del af deres tro. For andre er det selvstændige værdier. Under alle omstændigheder er det værdier, vi bør fremme og respektere.
Marielle De Sarnez
(FR) Hr. formand! Fanatisme rettet mod andre menneskers religion er barbarisk og skal fordømmes og bekæmpes af alle dem, der forsvarer demokratiet. Derfor er det så vigtigt, at vi i dag giver udtryk for vores solidaritet med alle dem i verden, der forfølges på grund af deres tro.
De forfærdelige drab begået af al-Qaeda i Irak og Egypten og de islamiske fundamentalisters trusler mod kristne i de østlige lande har i virkeligheden kun ét formål, nemlig at skabe spændinger mellem religioner, give næring til had, sætte samfund op imod hinanden og forårsage et sammenstød mellem civilisationerne. Dette destabiliseringsforsøg virker ikke i Europa, ligesom det heller ikke virker i Frankrig, hvor hele det muslimske samfund naturligvis omgående fordømte disse barbariske handlinger.
Vi skal i dag formelt bekræfte alle mindretals ret til at udøve deres religion frit og sikkert overalt i verden, også herhjemme i Europa. Vi skal forsvare religiøs pluralisme, tolerance og gensidig forståelse, både her i Europa og i resten af verden. Derfor håber jeg, at den demokratiske revolution, som Tunesien oplever for øjeblikket, snart vil nå andre lande, så værdier som respekt, tolerance og verdslighed kan brede sig.
Peter van Dalen
(NL) Hr. formand! Jeg vil gerne sige mange tak til Baroness Ashton for hendes tilstedeværelse i dag. Har vi ikke allerede drøftet kristnes situation i Somalia, Sudan, Egypten, Syrien, Tyrkiet, Irak, Iran, Afghanistan, Pakistan og Malaysia mange gange her i Parlamentet? Har Parlamentet, min gruppe og jeg selv ikke allerede stillet mange spørgsmål om den systematiske undertrykkelse af kristne i disse islamiske republikker? Derfor mener jeg, at tiden til snak og fine ord er forpasset. Nu skal der handles.
Jeg har to specifikke spørgsmål til fru Ashton. For det første skal tjenesten - også selv om kompetenceområdet for Tjenesten for EU's Optræden Udadtil bør begrænses - tage én opgave meget alvorligt. Den skal forsvare kristne, der forfølges. Derfor bør der oprettes en separat enhed i tjenesten, som har ansvaret herfor.
For det andet har EU indgået bilaterale aftaler med alle disse lande. Frys disse aftaler fast, læg dem på is allerede i dag! Pres regeringerne på pengepungen, indtil de viser, at de har gjort forholdene mere sikre for kristne.
Jeg vil gerne høre Deres svar på disse mine to specifikke spørgsmål.
Marie-Christine Vergiat
- (FR) Hr. formand! Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe/Nordisk Grønne Venstre deltog ikke i den beslutning, vi har fået forelagt i dag.
Vi fordømmer naturligvis alle terrorhandlinger, uanset hvem gerningsmændene og ofrene er, og uanset hvor handlingerne finder sted. Vores gruppes medlemmer tror imidlertid fuldt og fast på de verdslige principper og et verdsligt samfund. Derfor fordømmer vi naturligvis blasfemi. Det betyder, at vi tror fuldt og fast på tankefrihed, samvittighedsfrihed og religionsfrihed, som omfatter friheden til at tro og til ikke at tro, til at vælge sin religion, skifte religion og frit udøve den valgte religion, uanset hvilken religion det er.
Det betyder også, at vi er fuldt ud for adskillelsen af religion og politik, og vi fordømmer den tiltagende fundamentalisme i Europa og andre steder, som ofte er en reaktion på social uro og de offentlige politikkers manglende evne til at løse problemet.
Vi mener, at denne beslutning er et skridt i den forkerte retning. Jeg mener kort sagt, at den mangler balance, navnlig sammenlignet med det forslag, min gruppe forelagde. Vi føler, at denne beslutning giver indtryk af, at det kristne Europa - eller det kristne samfund i Europa - vil komme kristne i hele verden til undsætning. Vi mener ikke, det er den bedste måde at bekæmpe disse sekteriske holdninger på.
Bastiaan Belder
- (NL) Hr. formand! Det fælles beslutningsforslag bringer med rette spørgsmålet om aggression mod religiøse mindretal i Europa på bane. For nøjagtig en måned siden skrev en jødisk studerende i mit land, Nederlandene, følgende: "Jeg er bekymret, bekymret over det paradoks, der er forbundet med beskyttelsen af religionsfriheden. Hvis jeg bliver nødt til at forlade landet i morgen, fordi der ikke er nogen sikkerhed her, hvor kan jeg så rejse hen? Det Forenede Kongerige eller Frankrig? Nej, for der er problemet det samme". Mit spørgsmål er følgende: Bevæger Europa sig i retning af en fremtid uden jødiske samfund i dets medlemsstater? Dette er en syretest af vores europæiske åndelige værdier.
Dette gælder ligeledes den europæiske holdning til en så godt som glemt gruppe kristne i Mellemøsten, det palæstinensiske kristne mindretal i Gaza og på Vestbredden. De kan med rette forvente konkret opbakning fra EU, især da kristne organisationer gør sig umage for at give handicappede palæstinensiske børn et rigtigt hjem, uanset deres tro. De palæstinensiske kristne møder enorme vanskeligheder på arbejdsmarkedet, navnlig de selvstændige iværksættere. De tier normalt stille om deres daglige problemer for at undgå problemer. Fru Ashton! Lad også Rådet og Kommissionen, som er vigtige donorer til det palæstinensiske samfund, varetage deres interesser og lytte til deres stemmer.
Diane Dodds
- (EN) Hr. formand! Jeg er glad for, at jeg har fået lejlighed til at tale om et emne, der ligger mig meget på hjerte. Som evangelisk kristen er det gået op for mig, navnlig gennem de senere år, at udøvelsen af kristne trosretninger i vid udstrækning findes uacceptabel i et samfund, der vil have os renset for enhver form for fast tro, og hvor vi alle skal tro på det samme, og ellers ikke skal tro på noget.
Dette angreb på vores overbevisning er mere aggressiv over for kristne i visse kredse. I år fejrer vi 400-års-dagen for Kong James' Bibel, men i dag er det ofte ulovligt at give udtryk for en tro, der er baseret på Bibelens indhold. Vi står i en situation, hvor kristne udelukkes fra visse erhverv på grund af deres tro og slæbes for retten på grund af deres tro. I Det Forenede Kongerige anvendes ligestillingslovene mere som et sværd end som et skjold til at straffe udøvelsen af kristen tro.
Denne marginalisering af kristendommen blev for nylig eksemplificeret af Kommissionen ved offentliggørelsen af deres kalender. Muslimernes, hinduernes, sikhernes, jødernes og kinesernes højtider var nævnt, men der stod ikke noget om de kristne festdage. Jeg er ikke i tvivl om, at dette ikke var et tilfælde, en forglemmelse, og det finder jeg dybt beklageligt. Jeg vil gerne opfordre næstformanden/den højtstående repræsentant til at tage dette op i hendes bemærkninger.
Religionsfriheden er en grundlæggende rettighed i samfundet, som bør beskyttes, og denne forhandling er kun en lille erkendelse af problemet. Vi bør ikke vige tilbage for det, bare fordi det er kristne, der forfølges ...
(Formanden afbrød taleren)
Ernst Strasser
- (DE) Hr. formand, Baroness Ashton! Jeg vil gerne sige Dem mange tak for Deres indlæg. Det er godt, det er kommet på det rigtige tidspunkt, og det er opmuntrende med hensyn til Deres egen og Deres organisations grundlæggende tilgang til problemet som helhed, med hensyn til samarbejdet med andre lande og med hensyn til de foranstaltninger, der er brug for. Dagens forhandling er også nødvendig, ikke kun på grund af den seneste tids hændelser, men også fordi religionsfriheden er en af vores grundlæggende værdier og en del af vores europæiske identitet.
Denne forhandling er vigtig, da forskelsbehandling, vold og forfølgelse finder sted i mange af verdens lande, og det er særdeles foruroligende, at en stor del af alle dem, der omkommer som følge af religiøst begrundet vold på verdensplan, er kristne. Vores medfølelse går til alle dem, der er blevet dræbt, såret eller tortureret i angreb af denne art. Vores medfølelse går til deres venner og familier. Vi skal gøre alt, hvad vi kan, for at reducere og på sigt sætte en stopper for denne form for intolerance.
Desværre ser vi også, at kristne udsættes for forskelsbehandling fra officielle myndigheders side, og vi skal sætte alt ind på at bekæmpe og løse dette problem. Vi skal forpligte os til at sikre retten til religionsfrihed. Dette skal være i centrum for vores bilaterale forbindelser. Vi har brug for effektive instrumenter, som giver os mulighed for at beskytte kristne og beskytte religionsfriheden. Derfor glæder jeg mig over, at overholdelse af menneskeretten til religionsfrihed bliver et af punkterne på dagsordenen i alle bilaterale kontakter.
Vi skal endvidere indlemme bestemmelser, der sikrer religionsfriheden, i vores aftaler med tredjelande, og jeg glæder mig meget over, at De agter at indføje et kapitel om religionsfrihed i EU's årsberetning om menneskerettigheder.
Guido Milana
- (IT) Hr. formand, Baroness Ashton, mine damer og herrer! Det er vigtigt at knytte fordømmelsen af disse angreb og opfordringen til, at der omgående iværksættes konkrete foranstaltninger med henblik på at beskytte kristne overalt i verden, sammen med det mere generelle krav om respekt for religionsfriheden og samvittigheds- og tankefriheden.
Der er ingen forskel på en, der bliver dræbt, mens han er til messe, og en, der bliver dømt til døden for utroskab eller for at tilhøre et muslimsk, kristent eller jødisk mindretal, eller for at være født et bestemt sted og ikke for at udøve en bestemt religion. Retten til frihed og sameksistens er almindeligt anerkendt i humanistisk kultur og internationale konventioner. I kontrast hertil ser vi verden splittet mellem dem, der forsvarer menneskerettighederne, og dem, der brutalt ønsker at udslukke dem.
Kun en holdning, som er åben for dialog og imod enhver form for intolerance, kan fungere som udgangspunkt for beskyttelsen af identiteter og værdier. Manglende respekt for disse kan endda medføre udvisning af hele samfund fra deres historiske hjemlande. Der ligger et stort stykke arbejde foran Europa i denne henseende på politisk og diplomatisk plan samt i de kulturelle og sociale sfærer. I dag opfordrer vi Rådet og Kommissionen og især den højtstående repræsentant for udenrigsanliggender til at udstikke klare retningslinjer for vores forbindelser med tredjelande inden for rammerne af den nye Tjeneste for EU's Optræden Udadtil.
Også i de bilaterale aftaler skal der lægges større vægt på emnerne religionsfrihed og menneskerettigheder mere generelt, og krænkelser af disse bør medføre, at disse aftaler ophæves. Jeg mener endvidere, at Europa bør spille en hovedrolle med hensyn til fremme af dialogen mellem religioner. Manglende dialog går ofte videre end til enkeltstående hændelser og resulterer i rigtige krige, i hvilke religionen dækker over andre, mere komplekse konfliktårsager.
Endelig skal vi også se nærmere på situationen herhjemme. Det skorter ikke på eksempler på intolerance i Europa. Vores byer er i praksis multikulturelle, og den kendsgerning bringer religiøse traditioner og værdier med sig, som skal respekteres og omfattes af ytringsfrihed.
Der er således intet alternativ til dialog og gensidig respekt. Det er vigtigt at gentage den appel, som de religiøse samfund har fremsat.
(Formanden afbrød taleren)
Niccolò Rinaldi
- (IT) Hr. formand, højtstående repræsentant, mine damer og herrer! De kristnes skæbne i de østlige lande ændrer kulturkortet, idet årtusindgamle samfund - "kopter" betyder "egypter" på græsk - nu vælger at udvandre for at blive fri for den vold, de er blevet udsat for. Medierne og de fremmedfjendske parter bør imidlertid ikke begå den fejl at kalde dette et religionssammenstød eller et sammenstød mellem civilisationer.
Jeg vil gerne genfortælle en kort begivenhed, som jeg finder meget væsentlig. For flere år siden i Cairo stod en gammel mand fra landet, som leverede os mælk tre gange om ugen, uden for vores dør og græd. Vi kunne ikke forstå, hvad han ville, for det eneste, han kunne sige gennem tårerne, var "Said Akbar, Said Akbar", den store gamle mand, den store gamle mand. Vi forstod senere, at han viste sine kristne kunder sin sorg over Karol Wojtyłas død. Det var en simpel, oprigtig mand, en muslim, som handlede med al den traditionelle gensidige respekt, der var kendetegnende for folkene omkring Middelhavet. Denne korte, men væsentlige begivenhed, der afspejler udbredte værdier i det egyptiske samfund, fandt sted i det samme land som det, hvor massakren mod kopterne fandt sted til jul.
I dag har de kristne samfund i de østlige lande imidlertid brug for beskyttelse. De bliver nogle gange fanget i opgør mellem terrorister og fundamentalister og autoritære myndigheder. Den europæiske udenrigspolitik bør ikke stå magtesløs hen, mens verden ændrer sig. Den skal ikke være bange for at sige ordet ...
(Formanden afbrød taleren)
Marina Yannakoudakis
- (EN) Hr. formand! Tolerance over for andres tro er kendetegnende for et civiliseret samfund. De grusomme hændelser i Egypten og Irak er i modstrid med menneskerettighederne og de grundlæggende principper om tanke- og ytringsfrihed. Ingen bør forfølges på grund af deres religion. Begrænsningen af kristnes og tilhængere af enhver anden tros udøvelse af deres religion er fuldstændig uacceptabel i vores samfund.
Men før vi kritiserer, bør vi feje for egen dør. Sidste måned blev der udstedt forbud mod julegudstjenesten i den besatte by Rizokarpaso i Cypern. Som vi alle ved, er EU-medlemsstaten Republikken Cypern for øjeblikket delvist besat af Tyrkiet og har været det i 36 år. Den tyrkiske besættelseshærs indtrængen i kirken, hvor den tvang præsten til at afslutte gudstjenesten og kirkegængerne til at forlade kirken, er uacceptabel. Denne hændelse er nu under behandling i FN.
Så nu, hvor vi taler om situationen i lande uden for EU og om de kristnes frihedsrettigheder, vil jeg gerne minde Parlamentet om, at vi først skal feje for vores egen dør. Vi kan ikke acceptere nogen form for forskelsbehandling i Parlamentet, hvis vi skal være troværdige i bredere sammenhæng.
Cornelis de Jong
- (NL) Hr. formand, Baroness Ashton! Religions- og trosfriheden beskytter både religiøse og ikketeistiske trosretninger og endda også ateistiske trosretninger. Disse synspunkter kan være uforenelige, og så har regeringerne pligt til at fremme tolerance og forsvare dem, der udsættes for forskelsbehandling og vold på grund af deres tro.
Jeg støtter helhjertet det fælles beslutningsforslag i den form, vi nu har foran os. Ikke fordi jeg mener, at vi kun skal bekymre os om kristne, men fordi kristne for øjeblikket udsættes for intolerance i et stigende antal lande. Jeg ville under alle omstændigheder have handlet på samme måde, hvis dette havde handlet om en hvilken som helst anden religion.
IIES kræver omfattende kapacitet på dette område. Jeg besad selv tidligere en tilsvarende stilling i det hollandske udenrigsministerium. At finde en løsning på krænkelserne af menneskerettighederne, de religions- eller trosbetingede spændinger og konflikter kræver en masse arbejdskraft og en stor indsats, ligesom veritable forsøg på dialog og tolerance gør det.
Derfor håber jeg, fru Ashton, at De vil rette Dem efter anbefalingen om, at der frigøres arbejdskraft til dette formål.
Mario Borghezio
- (IT) Hr. formand, Baroness Ashton, mine damer og herrer! I de europæiske politikkers fremherskende relativisme er der et ord, der er tabu: kristianofobi. I mange år er der imidlertid kommet alvorlige og ofte tragiske beretninger ind fra pålidelige og ubestridelige kilder om forfølgelsen af kristne på flere kontinenter.
Europa er nødt til at vågne, lukke øjnene op og træffe konkrete foranstaltninger. Det er nødt til at udsende et klart budskab som f.eks. det, vi forventede fra Baroness Ashton. Hun kunne f.eks. have citeret pave Benedicts inspirerede ord fra verdensfredsdagen for et par dage siden, hvor han påpegede, at fornægtelse af religionsfriheden er en fornærmelse mod Gud og mod den menneskelige værdighed og en trussel mod sikkerhed og fred.
Der er behov for konkrete tiltag. Hvad venter vi på - som jeg netop spurgte om - inden vi sender en kommission ud for at tjekke situationen for vores koptiske kristne brødre i Egypten, et officielt moderat land, hvor de praktisk taget ikke har nogen grundlæggende menneskerettigheder overhovedet, ikke engang i offentlige embeder, blandt tjenestemænd?
Vågn op, ulykkelige Europa, og husk dine kristne rødder!
Jaime Mayor Oreja
(ES) Hr. formand! De angreb, der for nylig har fundet sted i Irak og Egypten, er vidnesbyrd om to tragedier for Europa, om end af forskellig karakter. For det første er det en tragedie, at selve begivenhederne har fundet sted - på grund af deres grusomhed og tabet af menneskeliv.
For det andet er det imidlertid også en tragedie at se, hvordan de ofte går upåagtet hen i vores samfund. Den måde, hvorpå vi reagerer, betyder i mange tilfælde, at disse begivenheder kun står omtalt i mediernes reportager om ulykker og forbrydelser, som om de var et ydre anliggende og ikke et angreb på os. Det er, som om angrebene skete et helt andet sted, mens de rent faktisk finder sted i hjertet af og er rettet imod selve kernen i vores civilisation, vores Europa.
EU-institutionernes rolle består grundlæggende i at øge bevidstheden med hensyn til, hvor alvorlige, betydningsfulde og omfattende angrebene mod kristne i disse lande er. EU-institutionerne bør ikke kun komme med generelle udtalelser, hvor man fordømmer disse angreb, men bør også fremme en tostrenget indsats. For det første skal man sikre, at denne tragedie er mere nærværende i vores samfund og vores medier, og for det andet skal man sikre, at EU-institutionerne er mere nærværende dér, hvor tragedien udspiller sig.
Med dette formål for øje og med denne tostrengede indsats vil jeg bede EU's institutioner og Baroness Ashton selv om at fokusere mere på den markante rolle, som ofrene for disse begivenheder spiller. Der skal sættes ansigter på ofrene. Ofrene skal være til stede i EU's institutioner. Vi skal udarbejde et program for besøg, møder og endog materiel støtte til ofrene, men det er ofrene for denne forfærdelige forfølgelse selv, der langt bedre end os kan forfægte deres sag.
Kyriakos Mavronikolas
(EL) Hr. formand! Som socialdemokrater tror vi på menneskerettighederne, og vi tror helt bestemt på de religiøse rettigheder. Som hr. Swoboda ganske rigtigt sagde tidligere, interesserer vi os ikke alene for den kristne religion; vi interesserer os for rettighederne for alle religioner, menneskers ret til gudsdyrkelse i overensstemmelse med deres tro - og nok så vigtigt samforståelse mellem alle religioner og forståelse af den tro, man har som medborger.
Jeg vil ud fra min baggrund dog gerne udtale mig om en konkret hændelse, der udspandt sig i Cypern, og som er omtalt i betænkningen. De tyrkiske besættelsesstyrker trængte ind i en kirke, hvor der gennem årtier har været holdt kristne gudstjenester, med henblik på at standse gudstjenesten og nok så vigtigt at fordrive menigheden og tvinge præsten til at tage sin messehagel af. Forskellen ved denne konkrete episode var, at den desværre - eller heldigvis, fordi det giver os lejlighed til at arbejde sammen og få løst dette problem - fandt sted på europæisk territorium.
Frédérique Ries
(FR) Hr. formand, Baroness Ashton! Den barbariske massakre i Alexandria den 31. december kommer oven i en lang række morderiske overfald på kristne i mange dele af verden: i Iran, Irak, Pakistan, Nigeria og senest Egypten. De primære ofre for forfølgelsen - og vi bør turde tage dette ord i vores mund, selv om det ikke optræder i vores beslutning - har været de kristne mod øst. Det er et dybt rodfæstet problem, og kristenfjendske handlinger er en realitet.
De virkemidler, som EU skal anvende - som vi skal anvende - skal være udtryk for retfærdighed over for disse kristne mindretal. Det drejer sig om 12 mio. mennesker, der har brug for beskyttelse, og som skal have en anden valgmulighed end at flygte eller se døden i øjnene. Som det allerede er blevet gentaget adskillige gange, er det ikke et spørgsmål om at stigmatisere den ene religion mere end den anden, men simpelthen om at påpege, hvor strengt nødvendigt det er at bekæmpe disse islamiske ekstremister, der spolerer friheden og tager livet af folk.
Vi håber, at Baroness Ashton på udenrigsministrenes møde i slutningen af måneden vil fremkomme med en samordnet reaktion og strategi for at bekæmpe volden mod de kristne mod øst. Jeg mener, det er vigtigt at udøve et pres f.eks. via de associeringsaftaler, vi har med nogle af landene, og at opfordre de respektive regeringer til at retsforfølge gerningsmændene. Dette er nævnt i punkt 2 i vores beslutningsforslag.
Frihed til gudsdyrkelse skal udmøntes i praksis overalt i verden, ligesom det står enhver frit for at tro eller ikke tro, for hvis denne frihed, der giver mulighed for, at religion og stat er adskilt, udhules, sættes alle vores andre frihedsrettigheder også på spil.
Tomasz Piotr Poręba
(PL) Hr. formand! Ofrene i mindst 75 % af alle tilfælde med religiøs forfølgelse i hele verden er kristne. EU kan ikke se passivt til og kan ikke læne sig tilbage og lade stå til vedrørende denne problemstilling. Forhandlingen i dag tjener ikke alene til at understrege over for Europa, at man skal involvere sig i den globale kamp for at sikre respekt for retten til religionsfrihed, men også at vi alle i fællesskab skal overveje, hvilke instrumenter EU kan anvende for at forhindre forfølgelsen af kristne fremover.
Hvad kan vi stille op? Som jeg ser det, er det første, vi bør gøre, at sikre, at respekt for religiøs frihed er et af de højt prioriterede områder i EU's udenrigspolitik. Når der undertegnes aftaler med andre lande, er det vigtigt, at vi sikrer, at aftalerne indeholder bestemmelser, som hindrer forfølgelse af religiøse årsager i det pågældende land.
For det andet skal vi overveje at etablere et europæisk center til overvågning af religiøs forfølgelse i hele verden, der ufortøvet kunne tilvejebringe relevante oplysninger og sætte EU i stand til at reagere hurtigt.
For det tredje og sidste skal vi holde op med at føre en dobbeltmoralsk politik. EU og Europa som helhed åbner sig for indvandrere fra forskellige lande i verden. Vi giver lov til, at der bliver bygget steder til gudsdyrkelse til dem, og til, at de kan dyrke deres egen religion. Samtidig forsvarer vi imidlertid sjældent de kristnes rettigheder i de selvsamme lande, i lande, hvor det at være i besiddelse af en Bibel ofte straffes med mange års fængsel og i mange tilfælde endda med døden, i lande, hvor det ikke blot ville være vanskeligt at bygge en kristen kirke - det ville ganske enkelt være umuligt.
Nu er tiden kommet, hvor vi benhårdt og resolut skal stå fast på de kristnes rettigheder rundt om i verden. Nu er tiden kommet, hvor vi højlydt skal forlange, at kristne og tilhængere af andre religioner frit kan dyrke deres religion.
Francisco José Millán Mon
(ES) Hr. formand! Denne forhandling er meget tiltrængt i betragtning af de seneste alvorlige begivenheder, som vedrører de kristnes religionsfrihed og endda deres liv. Jeg tænker i særdeleshed på det, der er sket i især Pakistan, Irak, Nigeria og Egypten.
I artikel 18 i verdenserklæringen om menneskerettigheder står der meget detaljeret om det, der kaldes religionsfrihed. Desuagtet er det desværre en rettighed, der står ringe respekt om i en række lande. Vi ser endog, at de, der bekender sig til den kristne tro, kan komme til at betale for det med deres liv.
EU skal med hård hånd forsvare retten til religiøs frihed generelt, idet vi tydeligt skal indarbejde den i EU's optræden udadtil og kræve respekt, frihed og sikkerhed for de mennesker, der nu udgør den mest forfulgte religiøse gruppe i verden, dvs. de kristne trossamfund. Vi skal forlange, at alle de pågældende regeringer gør det fornødne for at hindre disse angreb, og når det ikke er muligt, at anholde og straffe de ansvarlige.
Frihed er et symbol på europæisk identitet, og det omfatter religiøs frihed, der er del af det helt centrale element i menneskerettighederne. Denne frihed er også en vej til fred, sådan som pave Benedikt 16. sagde i sit budskab den 1. januar. Jeg vil også gerne fremhæve den helt afgørende rolle, som kristendommen spiller med hensyn til udformningen af den europæiske identitet. Det ville derfor være et trist paradoks, hvis EU ikke på det kraftigste forlanger, at verden beskytter de kristnes mest grundlæggende rettigheder og ikke hjælper dem dér, hvor man kan.
I Parlamentets beslutning beskrives der metoder, hvormed man bedre kan forsvare religionsfriheden i almindelighed og de kristnes frihed i særdeleshed. Det glæder mig, at man på det kommende møde i Rådet for Udenrigsanliggender tager dette punkt op til nøje overvejelse, og - jeg er lige færdig nu, hr. formand - at man på det kommende møde i Rådet den 14. februar skal fremsætte en udtalelse om disse alvorlige begivenheder, ligesom f.eks. præsident Sarkozy så modigt gjorde.
Mitro Repo
(FI) Hr. formand, Baroness Ashton! EU's udenrigspolitiske troværdighed måles på, hvor godt man holder fast i de grundlæggende værdier, dvs. menneskerettighederne, demokratiet, legalitetsprincippet og religionsfriheden.
Egyptens retssystem er i fare for fortsat at stå i skyggen af den sharialovgivning, som de koptiske kristne er ofre for. Konferencen for Europæiske Kirker opfordrer til dialog i Europa mellem kristne og muslimer. Europæisk religiøs dialog, den kulturelle tradition, som religionen udgør, og traditionen med undervisning i religion er også en ressource, der kan anvendes i europæisk politik.
Kristendom og andre religioner er fredsbevægelser ligesom EU. Når religion kommer til bedst udtryk, forener den folk. Den splitter dem ikke. Vi kan ikke lade terrorister bruge religion som et redskab til grusomheder.
Zbigniew Ziobro
(PL) Hr. formand! Ifølge organisationer, der overvåger religiøs forfølgelse, er over 200 mio. kristne hver dag truet af forfølgelse. I løbet af de sidste to år er mere end 170 000 personer døde, blot fordi de var kristne - hvor vanskeligt det end er at tro. Disse tal kommer fra organisationer, der overvåger forfølgelsen af kristne, og de mener, at kristne faktisk lider mest med hensyn til religiøs forfølgelse, hvilket er noget, vi skal huske på her i Parlamentet. Situationen er særdeles spændt i en betydelig del af de islamiske lande, hvor kristne behandles som andenrangsborgere.
Europa kan ikke længere affinde sig med denne situation, og ikke alene på grund af det kristne islæt. Uskyldige mennesker dør, blot fordi de er tilhængere af én religion og ikke af en anden. EU reagerer ikke resolut nok på overfald på og diskrimination af kristne. Forfølgelsen af kristne skal tages op i bilaterale forhandlinger og relationerne mellem EU og de lande, hvor sådanne ekstreme og forfærdelige begivenheder forekommer. Parlamentet skal også kræve, at fru Ashton er mere proaktiv og resolut i sine tiltag.
Gay Mitchell
(EN) Hr. formand! Jeg sætter rigtig stor pris på denne forhandling og støtter fuldt ud beslutningen, som jeg også har været med til at udarbejde. Jeg tror, at der er en sovende kæmpe, som er ved at vågne op på grund af de umotiverede og brutale overgreb mod kristne. Hvis denne brutalitet og disse overgreb fandt sted over for muslimer eller det jødiske trossamfund, ville jeg være lige så foruroliget. Europa er en mosaik, og "forenet i mangfoldighed" er vores motto.
I Cypern finder den tyrkiske regering og dens repræsentanter det ikke desto mindre på sin plads at kræve, at kristne skal søge om tilladelse til at bede, og fordrive dem fra kirken, når de beslutter at gøre dette i fællesskab. Er den tyrkiske repræsentant i EU blevet indkaldt til en samtale? I benægtende fald, hvorfor ikke? Jeg vil gerne hylde de muslimer, der støttede deres kristne naboer, som blev angrebet. Så lad os ikke gøre dette til et forslag, der er rettet imod nogen. Det er et forslag til forsvar for de kristne og for dem, der bliver angrebet.
Jeg støtter ikke og kan ikke acceptere overgreb mod folk, privatpersoner eller befolkningsgrupper på grund af deres religiøse overbevisning. Denne forhandling drejer sig om de kristne. Alt for mange forventer, at de kristne finder sig i alle mulige gammelkendte kommentarer. De kristne synes, tiden er løbet fra det. Det er på tide, at vi begynder at udvise gensidig respekt. Jeg respekterer personer her i Parlamentet, der ikke har nogen religiøs overbevisning, eller som har en anden religiøs overbevisning end mig. Det er på tide, at man her i Parlamentet begynder at udvise respekt for dem, der har en kristen overbevisning. Det er i mangfoldigheden, at vi er forenet.
Maria Eleni Koppa
(EL) Hr. formand! Antallet af tilfælde med religiøs vold er på det seneste steget markant overalt i verden, hvilket fører til bekymring og harme. Forbud mod dyrkelse af religiøs tro er en åbenlys krænkelse af de grundlæggende rettigheder og af folkeretten, hvoraf det fremgår, at retten til at tro er umistelig og selvindlysende.
Besættelsesstyrkernes forbud mod kristne gudstjenester i Rizokarpaso i det besatte Cypern og bombeattentatet i den kristne kirke i Alexandria, der benyttes af det koptiske trossamfund, er blot to eksempler på den øgede spænding og det religiøse had, som er ved at udvikle sig en lang række steder i Europas nabolag.
EU skal udvikle et sæt redskaber, der kan beskytte retten til enhver religiøs tro i praksis. Udmeldingen om, at EU ikke vil tolerere en sådan adfærd, skal være klar og kraftig. Jeg vil gerne opfordre den højtstående repræsentant til at føje en vurdering af situationen med hensyn til religionsfrihed til hendes højt prioriterede områder. Endelig ville det på råds- og kommissionsniveau være en god idé at tage beskyttelse af religiøs tro med i alle drøftelser med tredjelande.
Mirosław Piotrowski
(PL) Hr. formand! Kristendommen har altid været en indikator for europæisk identitet, og EU's værdier udspringer deraf. EU kan derfor ikke læne sig tilbage og se til, mens kristne bliver forfulgt, herunder forfølgelse i andre dele af verden. I de arabiske og asiatiske lande er de kristne det religiøse mindretal, der er udsat for flest trusler, sådan som det blev bekræftet ved de seneste angreb på kristne i Egypten og Irak og tidligere angreb i Indien, hvor nogle af ofrene også var små børn. Vi råder over mange instrumenter til at forhindre og fordømme disse angreb, og EU skal resolut fordømme angreb på kristne. En af de mest effektive måder, hvorpå man kan gøre dette, ville være, hvis man, når der indgås aftaler med EU, f.eks. handelsaftaler med tredjelande, gjorde disse aftaler betinget af garantier for, at de involverede lande respekterer de kristnes rettigheder, og af, at der bliver indføjet bestemmelser om, at aftalen ophører, hvis disse rettigheder krænkes.
Doris Pack
(DE) Hr. formand, Baroness Ashton! Vi opfordrede i 2009 til en interkulturel dialog i Europa, mellem kristne og muslimer, ortodokse kristne og katolikker og mellem protestanter og ortodokse kristne. Vi har i vores samfund forsøgt at sørge for, at der skabes tillid. Vi gør dette blandt os selv. Det indebærer naturligvis, at vi har vores egne synspunkter og modet til at give udtryk for dem. Nogle gange er dette tydeligvis ikke tilfældet. Jeg har for nylig læst og hørt, at Kommissionen har udgivet en kalender for unge, hvor de officielle helligdage for alle andre religioner end kristendommen er med. Det eneste, jeg kan sige, er, at sådan noget kun vil opmuntre disse mennesker i bl.a. Egypten til fortsat at begå skrækkelige handlinger.
Vi har pligt til at hjælpe de kristne i de lande, der allerede er blevet nævnt adskillige gange. De fleste af dem bor i lande som f.eks. Palæstina, Egypten, Irak og Iran, som er kristendommens vugge. Vi må ikke tillade, at disse mennesker bliver fordrevet fra deres hjem. De er ikke mindretal, de er egyptere og palæstinensere ligesom alle de andre indbyggere i de pågældende lande. De vil gerne blive ved med at bo der, men man gør det vanskeligt for dem. Vi skal støtte Baroness Ashton, og vi skal forsøge at sikre, at EU indføjer en bestemmelse om en garanti for religionsfrihed i alle de traktater, der indgås med tredjelande og navnlig med de omtalte lande. Vi må sørge for, at ingen tvinges til at forlade deres land af religiøse grunde.
Ria Oomen-Ruijten
(NL) Hr. formand! Når jeg ser på situationen i Baghdad og Alexandria, får jeg fornemmelsen af, at vi er gået 500 år tilbage i tiden. Tilbage til dengang, hvor vi i Nederlandene befandt os midt i krog- og torskekrigene, hvor protestanter og katolikker kæmpede mod hinanden på livet løs. I et moderne europæisk samfund er der på ingen måde plads til den slags ting. Når jeg kigger på Baghdad og Alexandria, ser jeg imidlertid, at de blot er grove manifestationer af et liv, som findes under overfladen i mange lande.
Mit budskab er derfor, at EU inden for rammerne af både den kulturelle dialog og de frihedsrettigheder, vi sammen har fastlagt, er nødt til at sikre, at religionsfriheden spiller en altafgørende rolle i hver traktat, der bliver vedtaget, i hvert land, der laves aftaler med, og i hver betænkning og rapport, der udarbejdes, sådan som jeg faktisk påpegede det i betænkningen om Tyrkiet. Det indebærer også - selv om fru Pack ikke har nævnt det - at disse frihedsrettigheder skal være gensidige, og at religionsfriheden også skal respekteres i de lande, hvor islam ikke er flertallets religion.
Jeg mener, at den intolerance og vold, som har fundet sted, er uacceptabel, og at vi skal bringe de stridende fraktioner i dialog. Jeg opfordrer derfor fru Ashton til sammen med hendes diplomatiske tjeneste at sikre, at vi er fuldstændig konsekvente, når vi drøfter religionsfrihed i forbindelse med al den kommunikation, vi har med myndighederne i alle disse lande. Hun kan regne med Parlamentets solidaritet i den henseende.
Eleni Theocharous
(EL) Hr. formand! Det plejer at være fanatikere og terrororganisationer, som står bag forfølgelse og nedslagtning af de kristne i Mellemøsten. Det er en almindelig hær fra et land, der har ambitioner om at komme med i EU, som står bag forfølgelsen af græskcypriotiske kristne i det besatte Cypern.
Jeg sidder her med en skrivelse fra den selviscenesatte "Ambassadør for Den Tyrkiske Republik i det Nordlige Cypern" i Bruxelles - en enhed, der ene og alene findes på baggrund af den tyrkiske besættelseshærs magt - hvori han forsøger at latterliggøre mig, samtidig med at han godt nok indrømmer, at gudstjenesten i Rizokarpaso blev afbrudt, fordi de græskcypriotiske kristne ikke havde fået tilladelse.
Siden hvornår er det blevet nødvendig med en tilladelse fra nogen for at dyrke sin religiøse tro, fru Ashton? Hvor længe vil De tolerere en så åbenlys krænkelse af menneskerettighederne og religionsfriheden for de europæiske borgere foretaget af et land, der har ambitioner om at komme med i EU?
Miroslav Mikolášik
(SK) Hr. formand, Baroness Ashton! Jeg vil gerne henvende mig til Baroness Ashton og kraftigt appellere til hende i denne sag, da det ganske enkelt er uacceptabelt for os, at kristne i Mellemøsten fortsat angribes på denne ubarmhjertige måde.
Irak, Iran, Egypten, Nigeria, Tyrkiet, Pakistan. Disse lande har været hjemlande for dem - for kristne - i århundreder, og folk har intet ønske om at forlade deres land. Det er rystende, at islamiske gejstlige fremmer antikristne følelser i taler til deres trosfæller. I det nordlige Irak er folk bange for at udsmykke deres hjem. I Baghdad trængte nogle bevæbnede personer ind og skød 52 mennesker og sårede 200.
Vi havde i december mulighed for at møde de irakiske biskopper, der var på besøg i Parlamentet. De pointerede, at de har brug for vores støtte og støtte fra hele verdenssamfundet, således at uskyldige mennesker ikke slås ihjel på grund af deres religiøse tro. Hvor langt er vi kommet med dette?
Jeg vil i den forbindelse gerne nævne Tyrkiet, der gør en stor indsats for europæisk integration, samtidig med at man forbyder etablering af kristne religiøse trossamfund eller menigheder. Vi giver lov til at opføre minareter i Europa, mens man slet ikke gør gengæld.
Jeg vil også gerne spørge om, hvor alle forkæmperne for menneskerettigheder, og forkæmperne for dyrs rettigheder osv. er. Jeg spekulerer nogle gange på, om man ikke skal etablere en gruppe, hvis formål det er at beskytte de kristne rundt om i verden.
Peter Št'astný
(EN) Hr. formand! Det er særdeles foruroligende at se en stigning i forekomsten af hadske og voldelige overgreb mod kristne og deres trossamfund. De ansvarlige er for det meste fanatiske islamiske ekstremister. Der er tale om rent had. Det må stoppes, og det skal stoppes.
EU og dets institutioner, herunder Parlamentet, skal øge presset på de regeringer, hvor disse hændelser forekommer, især i de lande, hvor staten har svage politikker eller vender det blinde øje til sådanne hændelser.
Her værdsætter og beskytter vi hvert eneste liv. Vi idømmer strenge straffe til enhver, der bringer menneskeliv i fare, og straffen er strengere, hvis det livstruende overgreb er rettet mod et mindretal og er hadmotiveret. Vi skal insistere på, at andre lande yder tilsvarende beskyttelse af folks liv og idømmer strenge straffe til alle gerningsmænd, der begår disse afskyelige forbrydelser, og vi skal i den henseende bistå de pågældende lande.
Vi kender alle det alvorlige potentiale, hvis man bare lader stå til, og den nuværende omsiggribende tendens ikke standses. Den bedste indsats, hele den civiliserede verden kan yde, er derfor at fokusere på at vende denne farlige udviklingstendens.
Sari Essayah
(FI) Hr. formand, fru kommissær! Jeg ønsker på ingen måde at undervurdere det pres, som andre religioner er udsat for, men statistikken taler for sig selv: 75 % af dem, der blev truet eller slået ihjel af religiøse grunde, er kristne, og ca. 100 mio. kristne i hele verden er ude for forfølgelse og vold på grund deres tro.
På det seneste er situationen, sådan som vi har hørt her, blevet særdeles foruroligende i Mellemøsten. Angreb under gudstjenester i Irak, Egypten og Syrien har krævet snesevis af menneskeliv, og det er bl.a. gået ud over børn. Andre steder i verden er der også udfordringer. Den voldsomme økonomiske vækst i de asiatiske lande camouflerer de alvorlige brud på de grundlæggende rettigheder og menneskerettighederne. I Kina, Indien og Vietnam er religionsfrihed f.eks. hovedsagelig kun noget, der står på et stykke papir. Vi er nødt til at erkende, at EU og medlemsstaterne lukker øjnene for dette f.eks. af hensyn til de handelsmæssige relationer.
Ikke desto mindre kunne EU, hvis man ville, gøre langt mere for at forbedre situationen for de kristne og fremme religionsfriheden i verden, f.eks. ved at insistere på en bestemmelse om religionsfrihed i alle aftaler, der indgås med tredjelande. Jeg vil derfor gerne spørge kommissæren om, hvorvidt det er hensigten i fremtiden at insistere på en sådan bestemmelse og endvidere holde øje med, at den bliver gennemført.
Europas forsagte holdning skyldes til dels, at vi selv er ved at miste vores gamle værdier her. Vi vil gerne isolere religionen til det private rum. Dette afspejles f.eks. i den debat om krucifikser, der var i Italien. På samme måde nævnte fru Pack her den kalender, som Kommissionen har udgivet, og hvor de kristne helligdage slet ikke er med. Sekularisering er ikke svaret på disse problemer. Svaret ligger i en respekt for dem, der har andre synspunkter end vores egne, og for andres overbevisning.
Traian Ungureanu
(EN) Hr. formand! Den bedrøvelige situation for de kristne i Mellemøsten, Asien og Afrika er ikke nogen tilfældighed. Der er ikke tale om en række beklagelige, men ukoordinerede angreb. Det er derimod klassisk masseforfølgelse. De kristne intimideres, fordrives eller slås ihjel med det klare formål at gennemføre en religiøs udrensning. Det sker, mens vi her i Europa står på pinde for at tage hensyn til den endeløse række af følelsesmæssige holdninger hos udøvende muslimer. Resultatet er et Europa fyldt med moskéer og et Mellemøsten renset for kristne.
Men det handler ikke om tal. Det handler om frihed og identitet. Selv for dem af os, der ikke tror, bør kristendommen være mere end en glemt og eksotisk sekt, der er på retur. Det står os frit for at tro eller lade være, men vi kan ikke bare se til, at vores frihedsrettigheder trædes under fode.
Denne tilgang indebærer, at vi skal gøre religionsfrihed til en forudsætning i vores relationer med suveræne stater. Denne tilgang skal indskrives i loven og gøres til en del af den højtstående repræsentants mandat.
Tunne Kelam
(EN) Hr. formand! Jeg vil gerne sige til den højtstående repræsentant, at det i denne situation ikke slår til med fordømmelser og erklæringer. Antallet af angreb på kristne trossamfund er steget markant, navnlig i landene i Mellemøsten og Nordafrika. Det kniber med at finde en stat der, hvor kristne kan leve som et normalt mindretal og frem for alt frit vedstå sig deres tro.
Folk, der for nylig er konverteret til kristendommen, bliver udsat for dødstrusler. Vi taler ikke om nye mindretal dér. De kristne har fra gammel tid hørt til de traditionelle indbyggere i disse lande. I vore dage tvinges de i stadig større grad til at forlade deres land, tvinges ind i ghettoer eller er blevet interne flygtninge som dem i Irak. Det er derfor en presserende opgave at formulere EU's strategi vedrørende religionsfrihed og lægge sig fast på et sæt konkrete foranstaltninger over for de stater, der bevidst undlader at beskytte religiøse mindretal.
Jeg vil også gerne nævne den idé, som min kollega hr. Mayor Oreja, havde, nemlig at udarbejde en liste over ofre, som EU's udenrigstjeneste aktivt skal rette henvendelse til. Det handler ikke om at sætte den ene religion op imod den anden. Det handler om, at der reelt skal være lige muligheder, for det skal være lige så let at bygge en kristen kirke i Alexandria eller Ankara, som det er at bygge en moské i Bruxelles.
Simon Busuttil
(MT) Hr. formand! Angrebene på de kristne trossamfund i bl.a. Egypten skal fordømmes, og det er vores pligt at reagere. Mit spørgsmål er følgende: Hvis Europa som kristendommens vugge undlader at forsvare de kristne og deres frihed til at dyrke deres religion, hvem vil så gøre det?
Vi skal imidlertid også forsøge at forhindre muslimske trossamfund i at blive radikaliseret og manipuleret af ekstremister. Vi skal desuden være forsigtige med ikke at brændemærke alle muslimer som terrorister, for de personer, der går ind for vold og ekstremisme, er i mindretal. Samtidig er muslimske trossamfund på verdensplan forpligtet til at fordømme ekstremister, der misbruger deres religion, og bør distancere sig fra disse mennesker med henblik på at forhindre dem i at give den muslimske religion et dårligt navn.
Vi skal desuden af al kraft indtrængende henstille myndighederne i disse lande til at beskytte kristne trossamfund mod forfølgelse.
Frem for alt kan vi til trods for de begivenheder, der udspiller sig foran øjnene på os, og som fremkalder en følelse af vrede, ikke give afkald på enhver følelse af fornuft. Som Mahatma Gandhi sagde: "Øje for øje og tand for tand gør verden blind og tandløs".
Carlo Casini
(IT) Hr. formand, mine damer og herrer! De medlemmer, der allerede har haft ordet, har stort set sagt det hele. De har henvist til de faktiske forhold, vurderet dem og fremsat konkrete anmodninger.
Da dette ifølge planen er det sidste indlæg, vil jeg derfor gerne tilføje noget, der endnu ikke er blevet sagt, og det, der falder mig ind, er nogle tanker fra en meget stor europæisk skikkelse, pave Johannes Paul 2., der er en mand, som meget effektivt medvirkede til at bringe Berlinmuren til fald. Han nævner i sit åndelige testamente de fire værdier, som vores fremtidige civilisation, dvs. kærlighedens civilisation, hviler på - nemlig liv, fred, brød og religionsfrihed.
Dernæst kommer jeg til at tænke på alt det, som er blevet skrevet af Giorgio La Pira, Firenzes forhenværende borgmester, der tog initiativ til store konferencer om den kristne civilisation, da den kolde krig var på sit højeste. Han skrev i sin bog Premesse della politica ("Præmisser for det politiske liv"), at der bag ved hver politisk idé ligger en bestemt menneskeopfattelse. For det kristne Europa, skriver han, er mennesket hovedsagelig et bedende væsen, dvs. et væsen, der kan gå i dialog og forestille sig det uendelige og samtale med Gud.
Hvis man fjerner menneskets evne til at tage del i en privat og offentlig dialog, er det ikke alene en benægtelse af religion, men også en benægtelse af selve mennesket. Jeg videregiver disse tanker til Parlamentet og til den højtstående repræsentant som et bidrag i retning af et konkret og effektivt engagement fra EU's side, idet EU jo er rodfæstet i den kristne identitet og aldrig undlader at tilkendegive, at man har til formål at forsvare og fremme den menneskelige værdighed og menneskerettighederne.
Formanden
Vi kommer nu til "catch the eye-proceduren". Jeg har et lille problem, for jeg har mere end 25 anmodninger, og vi har kun fem minutter til det, så det siger sig selv, at ikke alle kan få ordet. Jeg vil gøre mit bedste, og jeg vil forsøge at opdele tiden ligeligt og retfærdigt, men desværre kan ikke alle få ordet.
Magdi Cristiano Allam
(IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg skal begrænse mig til at bede den højtstående repræsentant, Baroness Ashton, om at tage en konkret anmodning med på dagsordenen for vores forbindelser med Egypten. Vi opfordrer de egyptiske myndigheder til at fjerne oplysninger om religion fra officielle dokumenter, identitetskort, pas og alle de dokumenter, der kræves for at få et arbejde.
Kristne er udsat for forskelsbehandling i Egypten, da ordet "kristen" står anført på deres dokumenter. Islamisk terror er nu blevet legitim i en situation, hvor der sker institutionel forskelsbehandling af kristne.
Dette er en konkret anmodning, der, hvis den efterkommes, vil befri de kristne for en form for institutionel forskelsbehandling.
Antigoni Papadopoulou
(EN) Hr. formand! Artikel 3 i den europæiske menneskerettighedskonvention forbyder "umenneskelig eller nedværdigende behandling", og artikel 9 beskytter retten "til at udøve sin religion eller tro" gennem gudsdyrkelse. Dette er blevet gentaget af Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol i dens retsafgørelse i den fjerde sag mellem staterne Cypern og Tyrkiet siden 2001.
Jeg vil gerne sige til fru Ashton, at Tyrkiet, der er et EU-ansøgerland, i de sidste 36 år desværre har ødelagt religiøse monumenter i Cypern og lavet kristne kirker om til moskéer og stalde, og for nylig afbrød man jule- og helligtrekongersmesserne i de kristne kirker i de besatte byer Rizokarpaso og Yialousa.
Tyrkiet skal fordømmes for dets forbrydelser inden for EU's område. EU skal ikke fortsat se passivt til. De kristne i Cypern er i fare.
Alexandra Thein
(DE) Hr. formand, Baroness Ashton! Vi drøfter i dag et forslag til beslutning om kristnes situation overalt i verden, for så vidt angår religionsfrihed. Parlamentet støtter de grundlæggende frihedsrettigheder og menneskerettighederne i hele verden. Gruppen Alliancen af Liberale og Demokrater for Europa er en af drivkræfterne bag denne støtte, og dette adskiller os fra de konservative, der navnlig fokuserer på kristnes situation.
Helt generelt handler det ikke bare om kristnes situation. Set ud fra en liberal synsvinkel drejer det sig om religionsfrihed som helhed. Dermed mener jeg alle religionerne i hele verden. Det handler om beskyttelse af religiøse mindretal og hver enkelt stats forpligtelse til efter bedste evne at beskytte medlemmerne af de religiøse mindretal, som er udsat for trusler.
Vi har også problemer i Europa. Jeg kommer fra Berlin, og alene dér har vi i løbet af et halvt år haft seks ildspåsættelser på moskéer, heldigvis uden dødsfald, efter den ophidsede stemning, der blev udløst af en socialdemokratisk forhenværende centralbankchef. Men den tyske stat forsøger at beskytte religiøse bygninger bedst muligt. På samme måde øger Egypten også indsatsen efter det andet større terrorangreb mod kristne.
Vi kan naturligvis ikke have en politimand stående foran hver kirke, moské eller synagoge. Jeg beklager dybt, at jødiske bygninger i mange lande, herunder mit hjemland, er kommet til at ligne topsikrede institutioner. Det er derfor vigtigt, at vi som politikere tager ansvar for den herskende stemning over for religiøse mindretal i vores lande, og at vi fremmer en åben, venlig tilgang til alle religioner.
Charles Tannock
(EN) Hr. formand! Da jeg første gang blev valgt ind i Parlamentet for 11 år siden, blev det betragtet som ret underligt og på grænsen til det pinlige - især selv i PPE-Gruppen må jeg sige - at jeg ofte tog spørgsmålet om kristenforfølgelse i de islamiske og kommunistiske lande op, og situationen er beklageligvis kun blevet værre siden da.
Så det glæder mig i dag, at selv nogle af de mere aggressive og kirkefjendske kræfter her i Parlamentet er vågnet op til den eksistentielle trussel mod ældgamle kristne trossamfund såsom de irakiske assyrere, som jeg er protektor for i Det Forenede Kongerige, og de egyptiske koptere. I lørdags stod jeg uden for Downing Street 10 i London med mine koptiske medborgere fra min valgkreds og krævede, at Det Forenede Kongeriges regering gør mere for at lægge pres på Egypten og landets regering for at beskytte dets egne borgere. I dag opfordrer jeg Baroness Ashton som EU's højtstående repræsentant til at gøre ligeså.
Nikolaos Salavrakos
(EL) Hr. formand! For noget tid siden skrev jeg en artikel med overskriften: "Pluralistisk monolog". Pluralistisk betyder, at flere af os taler, og monolog betyder, at én person taler. Det er lige netop problemet med vores samfund i dag. Alle og enhver taler - og for det meste om idéer - men vi lytter kun til det, vi selv siger. Det gælder også problemet med den islamiske fundamentalisme, der er brudt ud i lys lue de seneste dage, og som vi så i Egypten ved det barbariske angreb omkring nytår.
Jeg vil gerne understrege, at antallet af kristne mod øst i løbet af 100 år, fra begyndelsen af det 20. århundrede indtil nu, skønsmæssigt er faldet fra 22 % af befolkningen til mindre end 10 %. Vi skal fokusere på dette udslag af islamisme, fordi statslederne i både Egypten og Libyen samt i andre lande er gamle, og vi ved ikke, hvad der kan ske, når de er væk, og hvilken retning disse lande vil bevæge sig i.
Jeg opfordrer derfor fru Ashton til at tage et initiativ og gøre sin indflydelse gældende for at afbøde situationen med religiøs fanatisme, det være sig kristen eller muslimsk.
Franz Obermayr
(DE) Hr. formand! Den koptiske biskop Anba Damian opfordrede for nylig til, at der efter den opflammende retorik i moskéerne og også den forfærdelige massakre ved julemessen blev etableret en kristen alliance specielt for de kristne i Egypten. Hjælpeorganisationen Åbne Døre har 50 stater på sin liste over lande i hele verden, hvor kristne bliver alvorlig forfulgt.
Jeg forstår ikke helt, hvorfor vi i dag giver udtryk for vores bekymring. Vi burde ikke undre os, for problemerne starter i toppen. Hvis vi i EU og i Kommissionen som det perfekte eksempel på selvfornægtelse omdeler en kalender til 21 000 europæiske skoler til 3 mio. skolebørn, hvor de kristne helligdage ikke er med, men muslimernes, sikhernes, hinduernes og kinesernes højtider er, er dette ikke længere et spørgsmål om selvfornægtelse, men om selvhad. Vi skal udvise mod, Baroness Ashton, og skal holde fast i vores standarder. Vi skal ikke være tolerante over for intolerance.
Anna Záborská
(SK) Hr. formand! EU kan ikke forholde sig tavs, kan ikke først reagere bagefter, når kristne dør og fordrives fra deres hjem. EU undlader at forsvare de kristne i tilstrækkelig grad, fordi EU er tyranniseret af politisk korrekthed, hvilket undertrykker religionsfriheden. Den ideologisk prægede sekularisering binder os på hænder og fødder og undertrykker religionsfriheden.
EU har svært ved at beskytte og forsvare de kristne verden over, fordi EU ikke selv respekterer den kristne filosofi. En række medlemmer var også uenige med de religiøse ledere, der har holdt tale her i Parlamentet. Parlamentet nægtede at fordømme bortførelsen af ærkebiskoppen af Mosul, der senere blev myrdet. En politisk gruppe fra Parlamentet drog omsorg for, at paven blev anklaget for at overtræde menneskerettighederne. Kommissionen glemte at nævne kristne højtider, for ikke at tale om krucifikserne i Italien.
Jeg ser frem til, at der i Wien bliver oprettet et europæisk observationscenter for intolerance og diskrimination af kristne, og jeg tror, der bliver meget at se til.
László Tőkés
(HU) Hr. formand! Som medlem af et mindretal i Rumænien ved jeg, hvad religiøs forfølgelse betød under Ceauşescus diktatur. Det glædede mig at høre, at premierminister Viktor Orbán i dag nævnte, at kampen mod forfølgelsen af kristne er blandt vores højt prioriterede områder. EU's højtstående repræsentant, fru Ashton, skal efter min mening medvirke til dette i samarbejde med det ungarske formandskab, og jeg anmoder hende om at gøre dette. Da vi for nylig besøgte Istanbul, kunne vi se og høre, at millioner af armenske og græske kristne blev dræbt der i det 20. århundrede. Det er trist, at forfølgelsen af kristne til dags dato bliver ved i vores verden. Sammen med fru Hautala foreslår jeg, at det aktuelle emne også bliver sat på dagsordenen i "Droit"udvalget som et særskilt punkt. Samtidig beder jeg Baroness Ashton om at lade spørgsmålet om beskyttelse af kristne blive genstand for seriøse drøftelser på udenrigsministermødet den 31. januar og gøre det til et udenrigspolitisk højt prioriteret punkt.
Formanden
Jeg giver ordet til Catherine Ashton, så hun kan sammenfatte forhandlingen og svare på mange af spørgsmålene.
Catherine Ashton
Hr. formand! Jeg vil gerne have lov til at samle op på to eller tre af de mange tankeforløb, jeg har fået præsenteret - først og fremmest for at sige tak til parlamentsmedlemmerne og udtrykke anerkendelse for de stærke følelser og støttetilkendegivelser til noget af det arbejde, vi forsøger at udføre på dette område.
Som jeg allerede har givet udtryk for, er grunden til, at jeg var meget glad for at kunne deltage i denne forhandling, til dels, at dette punkt én gang tidligere er blevet taget op i Rådet for Udenrigsanliggender - men vi vender tilbage til det i slutningen af januar - og de bekymringer, medlemmerne har, faldt i tråd med og svarede til de bekymringer, der er blevet givet udtryk for over for mig fra forskelligt hold, ikke mindst fra nogle af medlemsstaterne og nogle af ministrene, som har været yderst bekymret over disse problemstillinger.
Jeg vil gerne slå fast, at jeg faktisk talte om kristendommen. Jeg begyndte med at forklare grunden til, at jeg specifikt tog til Betlehem, og det var for at anerkende, at jeg, selv om jeg var i Mellemøsten, også i en vis forstand befandt mig i mange religioners centrum - navnlig på den ortodokse kirkes juleaften. Det var i sig selv et meget stærkt signal, og det var en meget personlig og bevidst handling at gøre det. Jeg ved, at hr. Mauro desværre ikke længere sidder på sin plads, så han kan ikke høre mit svar, men jeg håber, at han får at vide, at jeg faktisk nævnte dette i min tale.
Jeg vil blot gerne vende tilbage til to eller tre ting. En række medlemmer har stillet spørgsmålet om, hvordan vi anvender de til rådighed stående redskaber til at sikre, at der gøres noget ved disse problemstillinger. Jeg vil gerne understrege, at næsten alle handels- og samarbejdsaftaler, som vi har indgået siden 1995, indeholder en menneskerettighedsklausul, og at en sådan klausul vist nok nu findes i aftaler med 134 lande.
Det primære formål er at tilkendegive den fælles forpligtelse over for menneskerettighederne, som vi har, men det udgør også retsgrundlaget for sanktioner i tilfælde af, at der sker alvorlige menneskerettighedskrænkelser. Man vil huske, at det var mig, der i min tidligere funktion tog spørgsmålet om "GSP Plus" og Sri Lanka op. Som bekendt har vi truffet foranstaltninger med henblik på at suspendere dem fra den ordning, specifikt på grund af problemerne med menneskerettighederne. Det er, som nogle parlamentsmedlemmer har sagt, særdeles vigtigt, at vi fortsætter med at se på den måde, hvorpå vi indgår aftaler, og de redskaber, som vi råder over til det formål, og drage omsorg for, at man om nødvendigt trækker i disse håndtag.
En af de ting, der efter min mening vil være meget interessant, når Kommissionen begynder at se på den fremtidige GSP-forordning, er at se, hvorvidt de aspekter af forordningen, som handler om ratifikation og gennemførelse af menneskerettigheder og konventioner, kan blive bedre.
Jeg vil også gerne se på den anden side, hvor vi naturligvis har de instrumenter, som vi anvender til at fremme og støtte demokrati gennem menneskerettighederne. Vi støtter som bekendt projekter verden over til bekæmpelse af racisme, fremmedhad eller diskrimination af en hvilken som helst årsag. Vi har finansieret antidiskriminations-ngo'er i omkring 60 lande. Vi finder derfor en balance mellem at anvende de til rådighed stående redskaber til at sikre, at vi er i stand til at vise det, når vi har en stærk fornemmelse af, at der er sket overtrædelser, og anvende disse redskaber - kombineret med den velvilje, vi har, og den tilgængelighed, vi har - til at støtte disse ngo'er, især dem, der er aktive med hensyn til antidiskrimination.
Jeg vil også blot gerne komme ind på et andet område, nemlig den rolle, som delegationer i hele verden spiller, og betydningen af at overvåge, hvad der sker. En række medlemmer kom faktisk ind på dette som et specifikt punkt. Jeg har allerede sagt, at det efter min mening er utrolig vigtigt, at vi holder øje med disse problemstillinger i hele verden.
Der var især en problemstilling, der slog mig, og som blev omtalt i en række indlæg og i en vis forstand har vundet meget større anerkendelse i de seneste uger og måneder, men som ikke desto mindre har givet anledning til bekymring hos mange medlemmer i meget lang tid, nemlig bekymringen om den måde, hvorpå religiøse mennesker af enhver religiøs observans på regelmæssig basis bliver behandlet eller diskrimineret i hele verden, og vores behov for at være bevidste om og opmærksomme på disse problemstillinger, ikke når de udarter til vold - for når de udarter til vold, er vi på en måde naturligvis nødt til at handle - men også inden de udarter til vold, når dette er en regulær kilde til diskrimination.
Jeg tror, det er vigtigt, at vi opfatter vores delegationer i hele verden som en kilde til at kunne se og erkende den type diskrimination, som medlemmerne føler "bobler under overfladen", om jeg så må sige, og underrette os, når de ser det.
Jeg tror også, at det, sådan som det som sagt blev fremlagt på det seneste møde i Rådet for Udenrigsanliggender, er vigtigt, at vi i forbindelse med vores indsats for menneskerettighederne og i den rapport, vi udarbejdede, også tager fat på situationen for de religiøse mindretal i hele verden. Kristendommen har spillet en særdeles vigtig rolle i vores drøftelser i dag, men mange medlemmer har påpeget, at dette også skal gælde med henblik på at sikre, at vi udviser respekt og tolerance over for andre trosretninger i alt, hvad vi gør.
Jeg mener, det vil være vigtigt at forsøge at få en fornemmelse af, hvad der i virkeligheden sker, både via vores overvågning ved hjælp af vores rapporter og også via vores delegationer i hele verden. Det vil efter min mening give os en bedre fornemmelse for, hvordan man så kan bruge de til rådighed stående instrumenter, især fra Kommissionens side, men også en fornemmelse for den politiske vilje, ikke bare fra min side, idet Parlamentet - som det med rette blev påpeget - udgør et markant talerør og i den forbindelse sammen med medlemsstaterne og de pågældende ministre i medlemsstaterne spiller en stor rolle.
Indledningsvis sagde jeg, at jeg går stærkt ind for at forsøge at sikre, at vi anvender det, vi har, bedre, at vi holder nøje øje med, hvad der sker, og at vi anvender de til rådighed stående politiske og økonomiske instrumenter til at fastholde dette som et centralt punkt på vores dagsorden fremover, og jeg er meget taknemmelig for alle bidragene. Til dem, hvis bemærkninger og spørgsmål jeg ikke har reageret på, vil jeg sige, at det ikke skyldes manglende vilje, og jeg vil overveje dem nøje, og det hele vil blive brugt som input i den forhandling, vi skal have i Rådet for Udenrigsanliggender i slutningen af januar.
Formanden
Jeg har modtaget syv beslutningsforslag, jf. forretningsordenens artikel 110, stk. 2.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted torsdag den 20. januar 2011, kl. 12.00.
Skriftlige erklæringer (forretningsordenens artikel 149)
Elena Oana Antonescu
Uskyldige mennesker er blevet ofre for en hensynsløs kriminel handling, som intet har at gøre med nogen religion eller noget moralprincip. Vi borgere i EU går ind for og fremmer religionsfrihed, og det påhviler os at understrege, at den skal respekteres, beskyttes og fremmes som en af de grundlæggende menneskerettigheder. Formålet med terrorisme i hele denne forbindelse er jo at skabe tumult og konflikter ved hjælp af angreb, som gerningsmændene forsøger at retfærdiggøre ved at henvise til et bagvedliggende religiøst motiv. Jeg vil gerne understrege, at terrorisme ikke har nogen som helst type religion. Det er lige netop derfor, at enhver form for fundamentalistisk tankegang ikke skal bringes med ind i moskéer, kirker og synagoger. Verdens religioner tilskynder ikke til voldelige angreb. Faktisk bør folk, der deltager i sådanne angreb, ikke tro, at de kæmper for noget. Tværtimod. De kæmper efter min mening imod morallovene, deres medmennesker og selve menneskeheden.
Gerard Batten
Forfølgelsen af kristne i islamiske lande og nogle ikkeislamiske lande som f.eks. det kommunistiske Kina er en omsiggribende og modbydelig udviklingstendens. Et af de seneste udslag af antikristen vold var i Alexandria ved nytårstide, hvor der var 25 døde og 80 tilskadekomne efter bombeattentatet i en kirke. Baggrunden for dette angreb er blevet fremhævet over for mig af det koptiske trossamfund i London og andre byer i Det Forenede Kongerige. De skønner, at der var mere end 100 angreb på kristne i Egypten sidste år, og der var mange dræbte.
De ansvarlige er motiveret ud fra en fundamentalistisk og ekstremistisk islamistisk ideologi. Jeg og UK Independence Party, som jeg repræsenterer, ønsker ikke en EU-udenrigspolitik eller en EU-udenrigsminister - på nuværende tidspunkt i form af Baroness Ashton. Men eftersom fru Ashton nu bestrider denne stilling, skal hun tage højde for, at EU undertegner aftaler til en værdi af milliarder af euro med lande, som hører til blandt de lande, hvor kristne bliver værst forfulgt. EU skal spille med sine økonomiske muskler og insistere på, at man ikke indgår præferenceaftaler med eller giver begunstigelser til de lande, der tolererer forfølgelse af kristne. Det er det allermindste, man kan forvente, at EU gør.
José Manuel Fernandes
Statistikkerne vedrørende religionsfrihed viser, at hovedparten af de religiøst betingede voldshandlinger i de seneste år er blevet begået mod kristne. I 2010 steg antallet af angreb på kristne trossamfund med foruroligende hast. Man må desværre sørge over mange tabte menneskeliv som følge af de blodige angreb på de kristne trossamfund i Nigeria og Pakistan, terrorangrebene mod koptiske kristne i Alexandria og Filippinerne, jihad-terrorangrebene mod assyriske kristne familier og de koordinerede bombeangreb på kristne hjem i Baghdad. Desuden fordømmer jeg den beklagelige forfølgelse af kristne, som regeringen i Den Islamiske Republik Iran står bag, samt den forkastelige undertrykkelse af den katolske kirkes og andre trossamfunds aktiviteter i Vietnam. EU skal bekræfte det engagement, man altid har udvist med hensyn til udøvelse af religionsfrihed, samvittighedsfrihed og retten til at tænke frit, som er de grundlæggende principper i den gældende fællesskabsret. Det påhviler regeringerne at garantere disse frihedsrettigheder. Jeg vil derfor og i betragtning af stigningen i antikristen vold på verdensplan argumentere for, at Rådet, Kommissionen og EU's højtstående repræsentant for udenrigsanliggender og sikkerhedspolitik bør gribe hurtigt, håndfast og handlekraftigt ind for at garantere, at religionsfriheden i verden bliver forsvaret.
Filip Kaczmarek
Alt er bestemt ikke i sin skønneste orden, når det drejer sig om respekt for de kristnes rettigheder til at bekende sig til deres egen religion. Alene sidste år måtte Parlamentet reagere på overtrædelser af kristnes menneskerettigheder usædvanlig ofte. Jeg har været medforslagsstiller til tre beslutninger om dermed beslægtede spørgsmål - en beslutning om Irak, især om dødsstraf (herunder sagen om Tariq Aziz) og angreb på kristne trossamfund, vedtaget den 24. november 2010, en beslutning om de nylige angreb på kristne trossamfund, vedtaget den 20. januar 2010, og en beslutning om religionsfrihed i Pakistan, vedtaget den 19. maj 2010.
Begivenhederne i år i Alexandria er en reminder om, at Parlamentet for et år siden opfordrede den egyptiske regering til at garantere de koptiske kristne og medlemmerne af andre trossamfund og mindretal muligheden for at udøve alle menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder - herunder retten til frit at vælge og skifte religion - og for at forhindre enhver forskelsbehandling af sådanne grupper. Imidlertid har vi i morgen endnu en forhandling om kristnes frihed i Pakistan. Den statistiske metode er ikke ideel, men undertiden giver det os mulighed for at komme med en bedre vurdering af et problems omfang. Journalister fra Deutsche Welle har foretaget nogle interessante beregninger over krænkelser af kristnes rettigheder. De har beregnet, at der et eller andet sted i verden i gennemsnit dør en kristen martyr hvert tredje minut som følge af vedkommendes tro. Det er i sandhed chokerende, at noget sådant sker bogstavelig talt for øjnene af os.
Jarosław Kalinowski
Som europæere forsøger vi at sikre, at alle i Europa frit kan dyrke den religion, der gør, at de kan følge deres hjerte og samvittighed. Vi indfører også lovbestemmelser, der beskytter borgerne mod diskrimination som følge af religiøs overbevisning. Vi underviser i tolerance og lige rettigheder i skolerne, og vi giver indvandrere mulighed for frit at gøre brug af deres religiøse symboler. Det hænder derfor, at vi gør dette på bekostning af Europas flertalsreligion. Vores tradition og civilisation trækker for langt størstedelens vedkommende på de kristne rødder, og der er flere kristne blandt os end tilhængere af nogen anden religion. Jeg siger også dette som stedfortræder for en politisk gruppe, der indeholder ordene "Kristelige Demokrater" i sit navn. Vi har ingen indflydelse på, hvordan kristne behandles i mange af verdens lande. Men vi kan og skal sikre religionsfrihed for alle europæere.
Alfredo Pallone
Vi står beklageligvis over for et globalt angreb på kristendommen. Oplysningerne taler for sig selv: Sidste år gik 75 % af de religiøst motiverede voldelige angreb ud over kristne.
Problemet bliver imidlertid politisk, når religiøse forskelle anvendes som et middel til at forhindre vækst og udvikling. Det had, der fostres af disse terrorangreb, er udtænkt lige netop for at destabilisere det sociale og politiske system i de lande, hvor volden optræder. I betragtning af EU's rolle som fortaler for respekt for menneskerettighederne og for civile og demokratiske frihedsrettigheder og frem for alt i betragtning af EU's kristne oprindelse og rødder har vi i alt dette en pligt til at reagere kraftigt ved at fordømme alle former for ekstremisme og fremme dialog, religionsfrihed, gensidig respekt blandt trossamfund og tolerance.
Jeg håber imidlertid, at EU vil gå videre end som så og indføje en bestemmelse om opretholdelse af religionsfrihed i alle de økonomiske aftaler, man undertegner med andre lande, og at der bliver indført sanktioner mod lande, der overtræder denne bestemmelse.
Debora Serracchiani
Vi skal ikke være tilbageholdende eller mundlamme vedrørende EU's forpligtelse til at håndhæve friheden til at bekende sig til sin religion.
I betragtning af den ubestridelige forværring af volden mod kristne i en række verdensdele skal EU snarest muligt indtage en klar holdning mod enhver krænkelse af retten til frit at bekende sig til sin religiøse tro. Religionsfrihed skal indarbejdes i EU's politikker, ikke mindst ved at indføje en bestemmelse om respekt for religionsfrihed i vores aftaler med andre lande. Disse principper er Europas varemærke, og vi kan under ingen omstændigheder gøre undtagelser.
Bogusław Sonik
Kristne bliver i øjeblikket forfulgt i over 70 lande rundt om i verden. Det indebærer, at den grundlæggende menneskeret til religionsfrihed krænkes i hvert tredje land. EU er begyndt at indse, at forfølgelse af religiøse grunde er en alvorlig krænkelse af den menneskelige værdighed og frihed. Den forhandling om religiøse frihedsrettigheder og kristnes situation, som nu har været ført i Parlamentet i adskillige måneder, er også væsentlig rent formelt, da Lissabontraktaten betyder en styrkelse af kirkens position i den europæiske debat, og kirken er nu berettiget til at være officiel partner i dialog med Kommissionen. Parlamentet, der fungerer som en vogter for menneskerettighederne, skal hurtigst muligt finde måder, hvorpå man kan forsvare religionsfriheden i hele verden.
På baggrund af den seneste vold mod kristne mindretal i visse mellemøstlige, afrikanske og asiatiske lande vil det efter min mening være en god idé at tage dette spørgsmål op på det kommende møde i Rådet for Udenrigsanliggender og sammen med EU's højtstående repræsentant for udenrigsanliggender og sikkerhedspolitik udarbejde specifikke instrumenter, hvormed man kan beskytte de kristne trossamfund. Parlamentet skal opfordre lande, hvor der sker forfølgelse, til at træffe effektive foranstaltninger for at beskytte religiøse mindretal til trods for de vanskeligheder, det måtte medføre. Vi skal derfor også begynde at tage spørgsmålet om religionsfrihed alvorligt, når EU undertegner aftaler om samarbejde med tredjelande.
