Godkendelse af protokollen
Formanden
Protokollen fra mødet i går er omdelt.
Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg den som godkendt.

McMahon
Fru formand, dette vedrører godkendelsen af protokollen fra i går; i punkt 3 talte hr. Macartney om flagning med Europa-flaget. Jeg vil blot gerne underrette Parlamentet om, at i den del af Skotland, jeg repræsenterer, fejrer de lokale myndigheder i North Ayrshire, Renfrewshire, East Renfrewshire, Clydebank samt Dunbarton og East Dunbarton med stolthed dagen i dag, Europa-dagen.

Formanden
Godt, vi tager denne erklæring til efterretning.
(Protokollen godkendtes)

Posttjenester
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0105/96) af Simpson for Udvalget om Transport og Turisme om forslag fra Europa-Parlamentet og Rådet (KOM(95)0227 - C4-0540/95-95/0221(COD)) til direktiv om fælles regler for udvikling af fællesskabets posttjenester og forbedring af kvaliteten af disse tjenester.

Simpson
Fru formand, endelig står jeg foran Parlamentet for at forelægge min betænkning om fremtiden for posttjenesterne i Unionen, efter at jeg har været ordfører i hvad der ligner en evighed på grund af Kommissionens manglende evne til i det hele taget at fremlægge et direktiv. Ciceros ord: «Hvor længe vil du misbruge vor tålmodighed« randt mig ofte i hu i disse lange ventedage.
Den betænkning, jeg forelægger for Parlamentet i dag på vegne af Udvalget om Transport og Turisme, er af stor interesse for befolkningen i Den Europæiske Union. Posttjenesterne er uden tvivl blandt dem, der især har kontakt med befolkningen i byer og landsbyer. Det er et europæisk problem, som de ikke blot kan forstå, men se i deres daglige tilværelse. Der er meget få problemer i dagens arbejde i Parlamentet, der kan prale af en sådan grad af anerkendelse. Så denne betænkning drejer sig ikke blot om at stille posttjeneste til rådighed, men også om social service. I mange dele af Den Europæiske Union er det umuligt at adskille disse to ting. Af den grund er jeg i min betænkning kommet frem til en anden opfattelse end Kommissionen med hensyn til liberalisering. Jeg har helt åbent og uden nogen undskyldning lagt mig fast på den opfattelse, at beskyttelsen af de nationale postvæsener er af afgørende betydning, hvis det sociale element ikke skal tabes af syne til fordel for liberaliseringens eller endog privatiseringens hærgen.
Min betænkning, der får omfattende støtte ikke bare fra Udvalget om Transport og Turisme, men også fra det store flertal af postvæsener og fagforeninger, forsøger at holde en balance mellem en forbedring af det nuværende serviceniveau - og jeg erkender, at der på visse områder er behov for forbedring - og at sikre, at der kan tilbydes en ensartet service til alle borgere i Den Europæiske Union, uanset om de bor i et travlt bycenter eller et tyndtbefolket landområde.
Det er min opfattelse, at borgere, der bor på Shetlandsøerne eller i det vestlige Irland eller Pyrenæerne eller på de græske øer, har ret til samme universelle service til en overkommelig pris som borgerne i London, Paris eller Athen. I sit forslag accepterer Kommissionen, at der er brug for den nationale monopolsektor, der vil sætte de nationale postorganisationer i stand til at tilbyde en sådan generel service. Så vidt jeg ved, er det kun hr. Wijsenbeek og Det Europæiske Liberale og Demokratiske Partis Gruppe, der ikke kan gå ind for dette princip.
Hvor der er uenighed mellem mig og Kommissionen er i spørgsmålet om, hvilke tjenesteydelser, der bør forblive i den monopoliserede sektor. Jeg mener, støttet af mine kolleger i Udvalget om Transport og Turisme, at både adresserede reklameforsendelser og udenlandsk post bør forblive i det monopoliserede område. Mine grunde hertil er klare. Hvis man fjerner begge disse områder fra den monopoliserede sektor, så prisgiver man straks ca. 20 % af de nationale postvæseners indtægter til private foretagender, hvoraf de fleste er amerikanske, og på én gang bringer man evnen til at finansiere en generel service alvorligt i fare.
Hvis de forslag, som Kommissionen har stillet, bliver sat i værk, så vil virkningerne for vore borgere, særlig i land- og randområderne, blive katastrofal. Disse områder er ikke profitable, når de stilles op i et regnskab, så de bliver de første, der kommer til at lide under liberalisering. Afgifterne vil gå i vejret, og servicekvaliteten vil gå ned, de små postkontorer vil blive lukket, postarbejderne vil blive fyret, det vil være slut med sådanne samfundsnyttige tjenester som postbusser og mobile postkontorer. Det er grunden til, at jeg altid har argumenteret for, at den monopoliserede sektor skal være stor nok til at opretholde en generel service, og at den nødvendigvis må indeholde adresserede reklameforsendelser og udenlandsk post.
Som ordfører er jeg taknemmelig for det arbejde, kolleger i sekretariatet og mine kolleger i udvalget har gjort ved at udarbejde denne betænkning. Hjælpen fra dem, der arbejder inden for postsektoren, har også været uvurderlig. Denne betænkning drejer sig om mennesker og de gamle, men ikke desto mindre vigtige værdier, såsom public service og folks behov. Det er en betænkning, der beskytter postvæsenet. Det er en betænkning, der sikrer service over for offentligheden, uanset hvor folk bor. En betænkning, der anerkender det arbejde, som tusinder af postmedarbejdere har gjort for deres samfund. Sidst, men ikke mindst, er det en betænkning, der prioriterer offentlig service frem for privat profit.
Når jeg anbefaler denne betænkning til Parlamentet, vil jeg sige til Kommissionen, at hvis den tvivler på, at det, jeg siger, er sandt, kan den spørge Europas befolkning. For en gangs skyld bør den lytte til, hvad borgerne har at sige. De ønsker ikke deres post liberaliseret, og jeg er sikker på, at Parlamentet vil indtage nøjagtig samme holdning.

Billingham
Fru formand, samtidig med at jeg takker Brian Simpson for denne betænkning, vil jeg gerne tillige takke Kommissionen for det fornuftige forslag til direktiv, som den er baseret på. Det er klart, at det er et meget ambitiøst mål at skabe et sæt fælles regler for udviklingen af Fællesskabets posttjenester og forbedring af kvaliteten af tjenester, i særdeleshed set på baggrund af tempoet for de fornyelser og den nye teknologi, der allerede påvirker de måder, hvorpå vi kommunikerer med hinanden, og de fantastiske fremskridt inden for den mekaniske sortering, der fundamentalt har ændret arbejdsprocedurerne i denne sektor. Hertil kommer, at vi har 15 medlemsstater, hver med sit eget postvæsen, som de både er trofaste over for og stolte af.
Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik har fremsat en udtalelse, der har forsøgt at styrke og modificere Kommissionens udkast til direktiv, hvor det var nødvendigt. Vore foranstaltninger indbefatter en gradvis og kontrolleret åbning af markedet. Det har luftet muligheden af et Europafrimærke i fremtiden. Det har forsøgt at opretholde Parlamentets bidrag til alle fremtidige beslutninger om posttjenesten og har udtrykt skepsis over for den tidsplan, Kommissionen har foreslået; den er alt for stram, og der har ikke foreligget tilstrækkelig detaljeret forskning. Vi har også forsøgt at give forbrugerne bedre beskyttelse mod utilstrækkelig service. Vi har ligeledes fremsat forslag, der harmonerer med fair konkurrence. Endelig stillede vi forslag om et fællesskabsinitiativ, muligvis inden for mål nr. 4, med det præcise formål at tage fat på de sociale og økonomiske virkninger af teknologiske udviklinger i form af et program, som vi kaldte Hermes, og som havde til formål at forebygge arbejdsløshed ved at ajourføre og forbedre færdigheder og kvalifikationer, hvilket vi kalder at investere i mennesker og at lette udviklingen af nye arbejdspladser og nye aktiviteter.
Dette initiativ var bestemt ikke et program, der havde til formål at genoptræne dem, der var blevet arbejdsløse eller fritstillede inden for industrien. Disse seks foranstaltninger havde til formål at sætte postsektoren i stand til at opretholde værdifulde arbejdspladser ved at tilbyde en service, som folk ønsker, på den måde, de ønsker det, og til en pris, de kan betale.
Endelig håber jeg, at de forslag, som EMACH har stillet, og hvoraf nogle var medtaget, vil hjælpe med til at gøre dette til et velgennemtænkt og fornuftigt program for fremtiden for at stille de posttjenester til rådighed, der er brug for, og som alle Europas borgere forventer, hvilket er et vitalt element i det indre marked for os alle.

Cot
Fru formand, Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder har med opmærksomhed studeret forslaget til direktiv om fælles regler for udvikling af Fællesskabets posttjenester og forbedring af kvaliteten af disse tjenester. Ligesom hr. Simpson, og i samme ånd som han, godkender vi de generelle linjer i denne tekst med forbehold af følgende bemærkninger.
Fru formand, jeg kommer fra et land, der er stolt af sin tradition med sin offentlige tjeneste generelt og af sin posttjeneste i særdeleshed. Vi mener, at vores medborgeres ret til en offentlig tjeneste er en fundamental grundlovssikret ret, som vi skal forsvare og fremme. Vi har i Frankrig i løbet af det sidste årti kunnet konstatere en bemærkelsesværdig tilpasningsevne hos vores store offentlige tjenester i en periode med en hurtig teknologisk udvikling. Dette indebærer et åbent og dynamisk syn på den offentlige tjeneste og dens samlede økonomiske ligevægt, ikke et statisk og reducerende syn på en hensygnende offentlig tjeneste.
I den forbindelse glæder jeg mig over den nylige udvikling i retspraksis ved Domstolen i Luxembourg i dens domme i Corbeau-sagen og Almelo-kommune-sagen, der fremover tager denne dynamiske og globale dimension i betragtning. I dette perspektiv er indførelsen af en dosis konkurrence en moderne, hensigtsmæssig faktor. Men den er ikke et mål i sig selv. Det må ikke medføre en uligevægt i den offentlig tjeneste eller en svækkelse af dens dynamisme og dens fremtidsperspektiver.
I den forbindelse har Retsudvalget følgende bemærkninger. For det første forekommer det juridiske grundlag, der er foreslået af Forretningsudvalget os korrekt. Udvalget om Transport og Turisme havde på et tidspunkt foreslået at tilføje traktatens artikel 77 som grundlag. Efter vores mening handler det her om en yderligere bestemmelse, der ikke kan udgøre et selvstændigt juridisk grundlag, og som risikerer at svække Parlamentets forrettigheder. Vi er således ikke positive over for dette forslag.
For det andet rejser liberalisering af direct mail et vanskeligt juridisk problem forbundet med brevhemmeligheden. Vi mener, at det faktisk næsten er umuligt at isolere denne markedssektor, forudsat at det er ønskeligt med hensyn til den nødvendige generelle økonomiske ligevægt i tjenesten. Jeg tror, at spørgsmålet må undersøges nærmere igen.
For det tredje er liberalisering af den indgående udenlandske post umulig, så længe der ikke er garantier med hensyn til terminalafgifterne for at afslutte den egentlige piratvirksomhed, som visse operatører udfører ved at spille på en urimelig tarifering.
Hr. Wijsenbeek ved, hvem jeg hentyder til! For det fjerde synes vi ikke, at revisionsproceduren er tilpasset, hverken med hensyn til de alt for korte frister eller med hensyn til den ensidige aktionsbeføjelse, som Kommissionen har fået, som vi foreslår at give tilbage til retsaktens forfatter, dvs. Parlamentet og Rådet med fælles beslutningstagning.
For det femte og sidste har vi for øvrigt fået forelagt et udkast til meddelelse. Denne meddelelse, som vi vil gennemgå om nogle måneder, om betænkningen af hr. Brémond d'Ars, skal informere operatørerne om Kommissionens hensigter med anvendelse af konkurrenceretten. Den fremstår som et instrument til sikkerhed, stabilitet og gennemsigtighed. Meddelelsen skal da også bringes i harmoni med direktivet, ellers vil den medføre usikkerhed, forvirring og uklarhed. Det ville således være ønskeligt, hr. kommissær, om De over for os præciserede, at Kommissionen har til hensigt at bringe meddelelsen i harmoni med direktivet, og at De præciserede det, der er blevet sagt i udvalget, at meddelelsen ikke har nogen begrænsende normgivende karakter i sig selv.
Endelig siger det sig selv, at Parlamentet skal komme med sin udtalelse om direktivet, inden meddelelsen undersøges for at sikre sammenhæng mellem disse to instrumenter, og den bør således forkaste ethvert forslag om henvisning til fornyet udvalgsbehandling, hvis dette tilfældigvis skulle være indgivet.

Crowley
Fru formand, jeg glæder mig over hr. Simpsons betænkning. Parlamentet står i gæld til ham for det store arbejde, han har lagt i den, til trods for megen modstand.
Men hvis vi koncentrerer os om, hvad Udvalget om Sociale Anliggender og Beskæftigelse er enedes om på dette område, har det at gøre med et ønske, ja en indtrængende anmodning om, at man, før der finder nogen liberalisering sted inden for hele postområdet, vurderer spørgsmålet om de sociale og økonomiske virkninger af en deregulering eller liberalisering via en undersøgelse, der skal dække alle 15 medlemsstater. Hvis en sådan undersøgelse skulle vise, at liberaliseringen vil have en skadelig virkning på den sociale og økonomiske udvikling, i særdeleshed af randområder og afsidesliggende områder, så bør man ikke gå videre med den.
Naturligvis er vi alle enige i ideen om konkurrence. Men af alle de offentlige tjenesteydelser, der kan privatiseres, og som kan åbnes for konkurrence, er postsektoren den, der har den største umiddelbare og direkte indvirkning på en lokal økonomi, af den simple grund, at det lokale postbud lever, arbejder og opdrager sine børn i det pågældende område og også i mange dele af Europa er den eneste direkte kontakt, som folk har med, hvad der foregår i verden udenfor.
Det forekommer mig fuldstændig ulogisk, at vi på den ene side bruger hundreder af milliarder af ECU hvert år for at forsøge at skabe nyt liv i landområder og afsidesliggende egne, men alligevel på den anden side fjerner de grundlæggende og helt nødvendige tjenesteydelser, som gør det muligt for disse samfund at overleve og trives. Det er noget, vi må koncentrere os om: At få større synergi og større logik i den måde, vi håndterer disse fælleseuropæiske problemer på.
Endelig er der den indvirkning på beskæftigelsen, som denne liberalisering kan have. Hr. Santer og Kommissionen har underskrevet beskæftigelsespagten. Dette forslag fra Kommissionen, sådan som det ser ud i øjeblikket, og hvis hr. Simpsons ændringsforslag ikke godkendes, kan føre til et tab på mellem 500000 og 750000 arbejdspladser i hele Europa.

Newman
Fru formand, før jeg blev valgt til Parlamentet, var jeg postarbejder og valgt fagforeningsmand i den lokale forening af postarbejdere, de engelske postarbejderes fagforening, som jeg stadig har tætte bånd til. Der er over 1, 3 mio postarbejdere i det offentlige postvæsen i Den Europæiske Union, og de fortjener at blive behandlet fair og med den respekt, man skylder mennesker, der udfører et så vitalt offentligt arbejde. Postvæsenets arbejde bliver udført af et nødvendigt netværk af den slags mennesker. Brian Simpsons udmærkede betænkning erkender, at posttjenesten er, og må være, en vital og lovbunden del af det indre marked, og at nationale postvæsener bør stille postservice af høj kvalitet til rådighed for at fremme en let postkommunikation for kunderne og for erhvervslivet. Hver medlemsstat bør have et omfattende og generelt postvæsen til ensartede priser, som er til at betale. For at denne generelle tjeneste kan stilles til rådighed, er det nødvendigt at beholde tilstrækkelig mange af de vitale dele af postvæsenet, til at dette også kan finansiere de uprofitable dele. Det er grunden til, at det er så vigtigt at bibeholde den integrerede brevindsamling, sortering, distribution og udlevering af posten såvel som udenlandsk post og adresserede reklameforsendelser i denne sektor.
Det offentlige postvæsen kan få overskud, og det er til fordel for skatteyderne; men det primære formål med det er at udføre denne helt nødvendige offentlige tjeneste, at fremme postkommunikation overalt for alle, hvor de end bor, og til en pris, de kan betale. Det primære formål for selskaber fra den private sektor, der forsøger at få EU til at give dem lov til at skumme de profitable dele af posttjenesten, er at få profit til deres aktionærer.
Mine vælgere, der alle er forbrugere, har sammen med resten af den britiske befolkning afvist den konservative regerings plan om at privatisere postvæsenet. De ønsker ikke en trinvis privatisering, efterhånden som profitable posttjenester udskilles til den private sektor under påberåbelse af EU's konkurrencepolitik. De vil have gode, regelbundne universelle posttjenester til rimelige priser, hvilket kan garanteres med lovbestemmelser om et højt serviceniveau.
Afslutningsvis, så lad os ikke tilbede konkurrencens og markedets nye guder, liberalisering og deregulering, for enhver pris. Offentlige tjenesteydelser er vigtigere end privat profit. Lad os forsvare vort offentlige postvæsen i Europa.

Ferber
Fru formand, kære kolleger, der er gået lang tid siden grønbogen om udvikling af det indre marked for posttjenester, til vi endelig i dag har førstebehandling af Kommissionens forslag til direktiv. Det er også på høje tid, Kommissionen truer jo fortsat med at ville opstille konkurrencebestemmelser for posttjenesterne i henhold til artikel 90.3, hvilket helt ville tilsidesætte vort arbejde i Europa-Parlamentet.
Indledningsvis vil jeg opstille fire punkter, som for Det Europæiske Folkepartis Gruppe har stået i centrum for vort arbejde med dette direktivforslag. For det første: Enkelte medlemsstaters bestræbelser på en liberalisering af posttjenesterne, og sådanne har vi jo allerede i Europa, må Den Europæiske Union ikke feje af bordet. Vi har stærkt eller helt liberaliserede posttjenester i Skandinavien og så andre lande i Europa, som endnu ikke har foretaget sig noget med henblik på postvæsenet. Derfor er det vigtigt, at det råderum, dette direktiv giver, er stort nok til, at allerede liberaliserede markeder ikke monopoliseres igen og at de lande, der hidtil har forholdt sig passive, omsider bliver aktive med henblik på at forbedre deres postvæsen. Råderummet skal imidlertid ligge hos medlemsstaterne, dét må vi ikke foreskrive fra europæisk side.
(Tilråb) For det andet: Vi ønsker så megen konkurrence som muligt, så meget monopol som nødvendigt. Også det lægger jeg stor vægt på. På den ene side har vi brug for konkurrence for at forbedre kvaliteten - bagefter kan du selv få ordet, Florus, lad nu mig tale i fred! - og tillige for at få hold på priserne. På den anden side har vi imidlertid også brug for en permanent garanteret posttjeneste i Den Europæiske Unions landdistrikter og perifere områder. Til det formål har vi brug for monopolet.
For det tredje: Vi konstaterer, at kvaliteten af netop posttjenester hen over grænserne er uhyre dårlig. Jeg siger det så klart: Den er uhyre dårlig. Nu har det i 500 år taget fem dage at sende et brev hjemme fra mig i Augsburg til Bruxelles, på trods af jernbane, på trods af fly er tempoet stadig det samme som på diligencens tid. De ved jo også alle, at postkort fra ferien principielt når frem til familie og venner en uge efter, at man er kommet hjem. Vi ville aldrig kunne fastlægge det således, som det er i virkeligheden, ved hjælp af et direktiv. Vi ønsker ensartede og gode kvalitetsstandarder over hele Europa.
For det fjerde: Vi ønsker en retfærdig fordeling af taksten i forbindelse med grænseoverskridende post, et meget vigtigt punkt, som jo allerede er blevet nævnt. Kommissionen er desværre veget uden om denne varme kartoffel. Jeg tror, at vi som Parlament i dag vil træffe en god afgørelse om dette emne, som så forhåbentlig også overtages af Rådet. De principper, jeg har skitseret, genfinder De navnlig i vore ændringsforslag, som vi har stillet endnu en gang som Det Europæiske Folkepartis Gruppe. Ændringsforslag 70 og 79 sørger for, at den universelle tjeneste indskrænkes til det absolut nødvendige, for at vi både har en god basistjeneste i Europa, dét lægger vi også vægt på, men tillige kan tillade så megen konkurrence som muligt i Europa. Ændringsforslag 71 til artikel 13 skal sørge for, at konkurrencen på de områder, hvor den allerede findes i den universelle tjeneste, ikke igen sættes ud af kraft gennem en enhedstakst, som absolut kan være fornuftig på andre områder. Det ønsker vi naturligvis ikke.
Ændringsforslag 81 til artikel 14 fastslår, hvor varigt spørgsmålet om remailing og godtgørelse af takster i forbindelse med indgående post fra udlandet skal reguleres. Jeg opfordrer allerede i dag Kommissionen til på grundlag af vort ændringsforslag, og jeg ved, at socialisterne vil støtte det, så snart som muligt at fremlægge forslag, der kan løse dette problem. Derudover vil jeg gerne fastholde, at vi for dette ændringsforslags vedkommende skal tage den tyske udgave som grundlag, fordi der her er forskellige udlægninger i de enkelte versioner; dét lægger jeg særlig vægt på.
Endelig foreslår vi i ændringsforslag 72 til artikel 15, at problemerne i forbindelse med krydssubsidiering mellem den monopoliserede sektor og de ikkemonopoliserede tjenester ikke skal undersøges af den nationale regulator, men af en uafhængig autoriseret revisor. Det giver den fordel, at den universelle tjeneste ikke skal stille alle kalkulationsgrundlag til rådighed for offentligheden. Vi vil ikke give tilladelse til krydssubsidiering, men vi vil heller ikke have fastsat konkurrenceforvridende foranstaltninger her.
Det Europæiske Folkepartis Gruppe vil støtte de kompromiser, vi har fundet frem til i Udvalget om Transport og Turisme vedrørende den monopoliserede sektor - vi støtter det ganske vist som maksimal definition - og tillige vedrørende spørgsmålet om fri adgang til nettet. Jeg anser det for en god vej. Jeg vil gerne takke alle kolleger, navnlig hr. Simpson, for det kollegiale samarbejde og for, at vi har kunnet drøfte vore punkter i god forståelse.

Wijsenbeek
Fru formand, hvad vi ser i dag er et godt eksempel på et nyt Labour. Det er ikke økonomi efter paragraf 4 - det er efter tåbeparagraffen.
Jeg vil gerne stille et par spørgsmål til Kommissionen. Hvordan er forbrugerne stillet, også i de afsides beliggende områder, når vi indfører de nye elektroniske midler, fax og elektronisk post; hr. Newmans fagforeningskammerater er så uden job. Heldigvis har hr. Newman skaffet sig selv et job i Parlamentet på fagforeningens regning. Fru formand, jeg vil gerne spørge Kommissionen, hvorfor der fortsat skal være nationale posttjenester i et indre åbent marked? Jeg vil gerne spørge Kommissionen, hvilken status hr. Van Mierts meddelelse har, hvis den nuværende Simpson-betænkning gennemføres; hvad vil Kommissionen gøre nu, hvor der er så få af dens oprindelige ideer tilbage?
Fru formand, jeg vil gerne spørge Kommissionen, hvordan det kan være, at, når der i venstre side af salen tales om tab af beskæftigelse, integrators , de private tjenester, er dem, der vokser hurtigst i Europa?
Fru formand, jeg vil gerne spørge Kommissionen, hvordan det kan være, at en skatteyder skal fortsætte med at betale for en frygtelig dårlig tjenesteydelse? Tag f.eks. Italien, 29 % af posten ankommer inden for de opstillede normer. Det kan da kun forbedres, hvis vi får åbne og frie tjenesteydelser. Hvis vi ikke forbedrer postvæsenet, og hvis vi i Parlamentet ikke kæmper mere for forbrugerne, hvad er man så valgt for her? Hvorfor kan vi ikke kæmpe for forbrugerne? Vi i Den Liberale Gruppe er de eneste, som vil gøre det i dag.
Forslagene fra unionen af europæiske forbrugere har ordføreren ikke engang taget under overvejelse. Det er for sørgeligt til at tale om.
Jeg har fået to minutter her. Jeg har stillet et par spørgsmål, men jeg vil lade det blive ved det, for her passer sig kun tavshed og gråd.

Gerard Collins
Fru formand, først vil jeg gerne give udtryk for min oprigtige taknemmelighed over for hr. Simpson for en pragtfuld betænkning baseret på sund fornuft og pragmatisme. Jeg håber, at de aspekter af betænkningen vil blive medtaget af Kommissionen. Den forekommer totalt at mangle forståelse for, hvad postvæsen drejer sig om. Simpson-betænkningen holder en balance mellem en forbedring af det nuværende serviceniveau og en sikring af, at alle borgere i Den Europæiske Union kan få råd til en sådan generel service, uanset, hvor de bor.
Jeg kommer fra et land, hvor vi er stolte af vor offentlige service. Vort postvæsen er faktisk et af de bedste i Europa. Det er yderst effektivt, en daglig forbindelse til alle sektorer af samfundet overalt i landet til en fornuftig pris. Vi har et godt postvæsen ledsaget af social service af høj kvalitet, hvilket er af umådelig værdi. Disse to former for service går hånd i hånd og kan ikke skilles ad. Derfor er det af afgørende betydning, at vi kan beskytte vort postvæsen.
Jeg indrømmer gerne, at der altid er plads til forbedringer. Krav fra kunderne vil sikre, at man aldrig glemmer dette, og der er altid et konstant pres på administrationen af vort postvæsen for at imødekomme et sådant offentligt pres. Jeg tror virkelig, at Kommissionens forslag på dette område vil være katastrofale, hvis de bliver gennemført. Vi kunne måske få fordel af det i de tætbefolkede byområder, de normalt profitable områder, men med meget store omkostninger for landområderne. Det er indlysende, at de profitable områder er nødvendige for at støtte de ikke-profitable, ellers vil postvæsenet, sådan som vi kender det, falde sammen.
Hvis kommissæren får lov til at gå videre med dette - og jeg er helt sikker på, at det får han ikke - så vil det gøre mere skade for landbefolkningen i Den Europæiske Union, end nogen her kan forestille sig.

Moreau
Fru formand, efter at have iværksat deregulering på telekommunikations-, energi- og transportområdet vil Kommissionen nu underlægge posttjenesterne konkurrencereglerne. Målet er at skumme fløden af de mest rentable sektorer til gavn for de store private virksomheder, mens den offentlige tjeneste reduceres til et minimum under benævnelsen »universel tjeneste«.
Endnu en gang vil jeg bemærke, at der ikke fra Kommissionens side er nogen vurdering af direktivets sociale konsekvenser. Den retning, man går i, er dog yderst alvorlig. Hvis direktivet vedtages uændret, vil gennemførelsen af det faktisk ødelægge den tarifmæssige udligning, dvs. lige behandling af og adgang for brugerne. Den vil medføre ophævelse af det offentlige postmonopol med oprettelse af datterselskaber eller privatisering af de mest rentable nicher. Brugerne, privatpersoner eller mindre virksomheder vil få en forringelse af kvaliteten af tjenesteydelserne. Personalets situation bringes i fare, og der vil ske en afskaffelse af nogle jobs, som liberaliseringerne, der allerede er gennemført i Spanien, Finland og Sverige, vidner om.
Kommissionen erkender for øvrigt selv i sin begrundelse, «at tilpasningsprocessen vil føre til nedskæringer af arbejdspladser for postoperatørerne«. Men disse beskæftiger halvanden million lønmodtagere. For enhver, der holder af fremskridt, og for enhver humanist kan kommunikation ikke betragtes som en enkel vare, der bare er underlagt markedets regler. Den udgør en ret, der skal anerkendes af alle. Dens rolle er væsentlig i den sociale samhørighed og egnsudviklingen. I Frankrig har lønmodtagerne og de faglige organisationer inden for postvæsenet været aktive deltagere i den sociale bevægelse i slutningen af 1995 til forsvar for den offentlige tjeneste.
Som en videreførelse af deres aktion har vores gruppe fået vedtaget adskillige ændringsforslag til Udvalget om Transport og Turisme, der medvirker til anerkendelse af den offentlige tjeneste, styrkelse af den monopoliserede sektor inklusive direct mail og indgående udenlandsk post med respekt for tarifmæssig lighed. På vores forslag anmoder Transportudvalget om, at udviklingen af posttjenesterne ledsages af udvikling af beskæftigelsen og forbedring af personalets arbejds- og levevilkår.
Vores gruppe er således meget imod Kommissions direktivforslag og støtter de fleste ændringsforslag fra Udvalget om Transport og Turisme og giver samtidig udtryk for, at det overlades til landenes postvæsener at kunne fortsætte med at fastsætte vægt- og prisgrænser, der er højere end dem, der er anført i direktivet. Vi afviser posttjenesternes underlæggelse af loven om penge. Vi udtaler os til fordel for harmonisering af dem opad, idet der samtidig udvikles et samarbejde mellem de nationale operatører. Vi kræver fastholdelse og udvikling af en offentlig kvalitetstjeneste, der er friholdt fra den strenge finansielle logik, og som respekterer personalets situation samt den lige behandling af alle brugere.

Van Dijk
Fru formand, hr. Simpsons betænkning gør med rette et forsøg på at afsvække Kommissionens forslag til direktiv om posttjenester. Efter min mening skal liberaliseringen og åbningen af markedet for posttjenester have et tydeligt mål, og denne liberalisering må ikke være et mål i sig selv, ikke nogen ideologi og således ikke nogen tro.
Jeg opfordrer således til at gå forsigtigt til værks og vælge en pragmatisk løsning, således at de eventuelle negative sider af liberaliseringen kan bekæmpes, og endda således, at denne liberalisering også kan ophæves i tilfælde af, at tjenesteydelsen viser sig at lide derunder, for posttjenesten er ikke for ingenting indtil nu udført af statsmonopoler. Når man ser på betingelserne for liberaliseringen, så er der næppe gjort noget ved det på europæisk plan. Det drejer sig således ikke blot om dette brev, som ikke længere puttes ind ad brevsprækken, men også om de postindleveringssteder, som i de seneste år i mange medlemsstater, og navnlig i de perifere områder, mere og mere forsvinder.
Hr. Wijsenbeek bor måske lige i nærheden af den nederlandske regering og den nederlandske dronning. Der vil posten virkelig fortsætte med at komme hver dag, og der vil postindleveringsstedet heller ikke forsvinde, men hr. Wijsenbeek tager overhovedet ikke hensyn til de mennesker, som bor i perifere områder, og som ikke har alle tjenester lige om hjørnet.
Naturligvis motiveres reorganisationen af posttjenesterne og markedets funktion med forøgelse af effektiviteten, og det sker naturligvis også under pres fra dette markeds funktion. Brugerne af tjenesten mister en vigtig tjenesteydelse, og arbejdstagerne mister deres arbejde. Ærligt talt, er det så ikke bedre og klogere, at vi, hvis vi skal udarbejde en Delors-plan for at skabe arbejde, hvortil der er brug for overordentlig mange penge, så netop vælger den slags tjenester, som er arbejdsintensive, men som koster betydeligt færre penge end de vanvittige planer om at anlægge transeuropæiske net over hele Europa?
Kommissionen erkender posttjenestens universelle karakter, men den forsøger at gennemtvinge sin liberaliseringsideologi. Disse to ting kan simpelthen ikke altid pr. definition følges ad. Jeg beder om forsigtighed. Det forekommer mig at være påkrævet. Jeg synes, at ordførerens måde at gribe sagen an på er klog.

Dary
Fru formand, kære kolleger, Parlamentets vedtagelse i dag af forslaget til direktiv om udvikling af Fællesskabets posttjenester udgør en betydningsfuld etape i udarbejdelsen af en klar lovgivningsmæssig ramme, der er absolut nødvendig for en ligevægtig funktion af posttjenesterne, hvis formål med offentlig eller universel tjeneste aldrig er bestridt. Desuden viser erfaringen os i forskellige stater i Unionen, at de udgør vigtige, for ikke at sige uundværlige, led i egnsudviklingspolitikken.
Efter nogle års modstand har Kommissionen endelig foreslået os en »næsten« afbalanceret tekst, som de af Udvalget om Transport og Turisme fastholdte ændringer har medvirket til at forbedre kraftigt, og man er nået frem til en sammenhængende tekst, der kan tilfredsstille de fleste stater i Unionen og navnlig - for det er jo dem, det drejer sig om - garantere brugerne en kvalitetstjeneste til samme pris, uanset om man befinder sig på kontinentet eller på en ø som for eksempel Korsika eller De Kanariske Øer.
Derfor skulle den lovgivningsmæssige ramme i direktivet naturligvis dels fastsætte betingelserne for den universelle tjeneste, dvs. forpligtelserne for tjenesteyderne og dels de tjenester, der kunne tænkes monopoliseret til fordel for yderne af den universelle tjeneste for netop at give dem mulighed for at opfylde disse forpligtelser. Til dette formål er kommissærernes valg rettet mod et artikel 100 A-direktiv, og det var lige det, der skulle gøres. Konkurrencen, der allerede er i gang på visse punkter i denne sektor, vil så også få gavn af en ramme til at udfolde sig i, men som gør det muligt at undgå et vist antal misbrug, der kan være skadelige for operatørerne, og som begås skamløst i liberalismens navn og i mangel af lovgivning.
Men denne betænkning får endnu større betydning, da Kommissionens tekst ved at lovgive om aktiviteterne garanterer bevarelse af det største antal lønmodtagerjobs i denne sektor, et personale, der i dag skal integrere - det følger af deres berettigelse hos borgerne, uden hvem der aldrig vindes nogen kamp eller noget krav - den nødvendige sikring, så vidt det er muligt, af de fortsatte offentlige tjenester og navnlig posttjenesterne, hvor postfunktionæren for enden af kæden alt for ofte er den eneste menneskelige kontakt, som mange af vores ældre medborgere eller syge har med omverdenen. Det er endnu en af den offentlige tjenestes væsentlige opgaver.
Jeg vil selvfølgelig gerne lykønske hr. Brian Simpson, der har forestået denne betænkning med livfuldhed, sikkerhed og overbevisning. Men jeg kan ikke slutte af uden at omtale en af disse tekster, som Kommissionen er vidende om, jeg taler om dennes meddelelse om gennemførelsen af konkurrencereglerne i postsektoren. En tekst, der er i fuldstændig modstrid med direktivets tekst, og som, hvis den vedtages, vil bringe hele det arbejde i fare, hvilket ikke behager Parlamentet, der i dag er konkret, og som vil holde den universelle tjeneste udenfor og efterlade mange tusinde mennesker uden beskæftigelse. Kort sagt får jeg ved at læse dette dokument indtryk af at gennemse, jeg overdriver måske lidt, en dårlig remake , der kunne kaldes »Motorsavsmassakre på den offentlige tjeneste«.

Van der Waal
Fru formand, kvaliteten af posttjenesterne i Den Europæiske Union udviser uacceptabelt store forskelle. En undersøgelse foretaget af Price Waterhouse har for nyligt bekræftet dette endnu en gang. Dette er imod forbrugernes interesse, men desuden på grund af konkurrenceforstyrrelser skadeligt for virksomheder, som er stærkt afhængige af posttjenesterne. Kommissionens grønbog konkluderer i den forbindelse, at bibeholdelse af status quo ikke er ønskværdig.
I mellemtiden har vi her at gøre med en sektor, som for det meste har en langvarig og etableret stilling, ikke mindst også ud fra et beskæftigelsessynspunkt. Forandringer skal derfor finde sted gradvist. I kommissionsforslaget er der valgt denne løsning. Der søges forsigtigt en vej mellem på den ene side bibeholdelse af en reserveret sektor med universelle tjenesteydelser, hvor de officielle posttjenester får lov at beholde deres monopolstilling, og på den anden side på længere sigt en begrænset liberalisering af direct mail og indgående udenlandsk post. Et afgørende punkt er endvidere, hvor stor sektoren med monopol skal være for at kunne opretholde en universel tjeneste, der er betalbar for enhver. I denne henseende er kommissionsforslaget med maksimumgrænser på 2 og 10 kg for henholdsvis brevforsendelser og postpakker for forsigtigt. Ferber-ændringsforslaget med grænser på 1 og 10 kg, som passer til medlemsstaternes aftaler inden for rammerne af Verdenspostunionen, fortjener derfor støtte. Desværre er Transportudvalgets betænkning gået endnu et skridt tilbage i forhold til Kommissionens afbalancerede kompromis, og det vil ikke engang høre tale om en begrænset liberalisering. Og det til trods for de gode erfaringer på dette områder i Nederlandene og i Sverige.
Beskæftigelsesaspektet er uden tvivl et vigtigt punkt. Men lad os ikke glemme, at den traditionelle post formindskes, og at posttjenesterne i stigende grad oplever konkurrence fra nye teknologier. Behersket konkurrence med en stimulans til fornyelse og modernisering byder under disse omstændigheder bedre beskyttelse for beskæftigelsen end opretholdelse af status quo.Fayot (PSE). (FR) Fru formand, jeg godkender fuldt ud betænkningen af hr. Brian Simpson, som jeg lykønsker med det strålende arbejde, han har udført. Med de mange ændringsforslag, han har fremlagt, gør han den annoncerede liberalisering mere tålelig og markerer en vigtig politisk kovending.
Fru formand, jeg kommer fra et land, hvor postvæsenet uden at være beskyttet mod enhver kritik sørger for en strålende tjeneste til en overkommelig pris, og som er hurtig og effektiv for alle, om de er rige eller fattige, virksomhedsledere eller almindelige borgere. Postvæsenet, der er en integreret offentlig virksomhed, skaber mange stabile arbejdspladser. Det er en institution, der strukturerer det nationale område, medvirker til den sociale samhørighed og giver husholdningen uundværlige ydelser.
Og vil De have, at jeg fuld af glæde ser på, at dette foretagende opløses? Nej selvfølgelig ikke! Hvis der er lande i Den Europæiske Union, hvor det skulle forholde sig anderledes, og hvor en vis mængde konkurrence således kunne forbedre den offentlige tjeneste, er det ikke sikret på forhånd, idet denne mikstur for øvrigt risikerer at få modsatte virkninger. I sin beskrivelse af situationen for den offentlige tjeneste i Europa burde Kommissionen også tage højde for nogle eksempler på gode offentlige tjenester i stedet for uden skelnen at splitte de offentlige virksomheder ad.
Jeg godkender således ordførerens grundlæggende indstilling, der forsvarer den offentlige tjeneste og foreslår en overgang, der i højere grad respekterer denne offentlige tjenestes interesse i en åbning og i fuld overensstemmelse med den indstilling, som Europa-Parlamentet har givet udtryk for i sin beslutning om grønbogen. Omfanget af den offentlige tjeneste er afgørende for at gøre det muligt for denne tjeneste at finansiere sig selv og således fortsætte med at udvikle sig harmonisk på hele det nationale territorium.
Det er også afgørende at udskyde datoen for revision af direktivet, hvad angår de monopoliserede tjenester, til efter år 2000, fem år efter direktivets ikrafttrædelse i stedet for at revidere direktivet allerede i 1998, når det først træder i kraft i 1997. Ordføreren har foretaget sig det rigtige ved at anmode om, at denne revision sker i et nyt direktiv, der således giver mulighed for, at en offentlig og politisk diskussion kan udvikle sig i stedet for at overlade det til teknokraterne alene at beslutte.
Jeg håber, fru formand, at Parlamentet ved sit arbejde med diskussioner og ændringsforslag vil medvirke til at tilnærme den europæiske lovgivning til vores medborgeres og arbejdstagernes behov og interesser og således gøre Europa mere menneskelig og mere social uden at glemme de nødvendige kvalitetstjenester.

Jarzembowski
Fru formand, hr. Fayot, jeg tror, vi lever i to forskellige verdener. Når jeg taler med postvæsenets kunder i mit land, er alle enige om, at postvæsenets ansatte er flittige, men at postgangen er hurtig, rask, effektiv og billig, er der vel ingen, der vil påstå, og jeg tror, at postvæsenets kunder i mange lande har den samme fornemmelse. At det forholder sig således, viser også de private kurertjenesters store økonomiske succes. De har jo ikke succes, fordi postvæsenet har det, men de har succes, fordi postvæsenet er for langsomt, det bliver man da nødt til en gang at sige helt klart!
Derfor er det på høje tid at fremme liberaliseringen af posttjenesterne også på det europæiske indre marked, for vi har brug for mere konkurrence for at øge effektiviteten af postvæsenets tjenesteydelser og tillige gøre posttjenesterne billigere for borgerne og erhvervslivet. Når Kommissionen naturligvis også er veget tilbage for at gennemføre en liberalisering af posttjenesterne samtidig med liberaliseringen af telekommunikationen, har vi endog forståelse derfor, hr. Bangemann, for også vi er af den opfattelse, at man skal tage fat på liberaliseringen af posttjenesterne langsomt og forsigtigt, og det bygger på to overvejelser.
For det første: En overilet liberalisering af postvæsenet kunne på kort sigt medføre kaotiske forhold, som vi ikke kan udsætte erhvervslivet og borgerne for, og for det andet, lad os sige det åbent, en overilet liberalisering af postvæsenet kunne medføre masseafskedigelser i de statslige postadministrationer, som vi på baggrund af den for øjeblikket høje arbejdsløshed ligeledes ikke kan ønske. Men følgende skal i dag også være et helt klart budskab: Når de statslige postadministrationer nyder godt af en særlig beskyttelse på grund af den monopoliserede sektor med henblik på at yde borgerne og erhvervslivet en effektiv og god universel tjeneste og sikre den på længere sigt, så er det også deres sidste chance, at de gør det. Jeg mener, at vi helt klart skal sige, at dersom de statslige posttjenester ikke udnytter den beskyttelse, de nu får, til at være effektive, hurtige og billige, bliver EU nødt til at overveje en virkelig liberalisering af posttjenesterne på et senere tidspunkt.
Den beskyttelse, posttjenesterne har nu, bør heller ikke forlede dem til at lade alt blive ved det gamle. Hr. Ferber har allerede gjort opmærksom på de fem dage fra Augsburg til Bruxelles. Til mig i Hamburg varer forsendelsen fire dage, men jeg kan kun sige, at posttjenesterne netop på det grænseoverskridende område virkelig skal tage sig sammen for at leve op til den tillid, som vi også i dag viser dem med Simpson-betænkningen.

Donnay
Fru formand, hr. kommissær, kære kolleger, forslaget til direktiv om fælles regler for udvikling af Fællesskabets posttjenester og forbedring af kvaliteten af disse tjenester, som vi i dag diskuterer, var meget ventet, for det skal give mulighed for at give en bedre tjeneste til vores medborgere ved at afhjælpe de meget store forskelle, der findes mellem de nationale posttjenester.
Men postsektoren har nogle særlige krav på grund af sin rolle med hensyn til egnsudvikling og social samhørighed. Postbudet er faktisk af og til den eneste person, som ældre mennesker eller mennesker, der bor i isolerede landområder, regelmæssigt møder. Derfor må man ikke udvise en ultraliberal doktrinær ånd, men til gengæld lidt pragmatisme.
Den metode, som Kommissionen har valgt, med at fremlægge en meddelelse om gennemførelse af konkurrenceregler i postsektoren udgør i den forbindelse et farligt sidespor, som man kraftigt må fordømme. Jeg vil gerne lykønske ordføreren, hr. Simpson, med hans fremragende arbejde. Min gruppe er samlet enig med hans forslag, der har til hensigt at bevare en kvalitetstjeneste.
Lad mig dog komme med tre bemærkninger. Den universelle tjeneste har en omkostning. Den kan således kun sikres korrekt, hvis man fastholder en monopoliseret tjeneste. Spørgsmålene med direct mail og udenlandsk post skal undersøges omhyggeligt. Udarbejdelse af et nyt system til terminalafgifter er i den forbindelse absolut nødvendig.
Betingelserne for revision af direktivet er for øvrigt meget lidt tilfredsstillende. Man kan ikke beslutte en eventuel liberalisering af direct mail og udenlandsk post med ikrafttrædelse allerede i juni 1998, når direktivet ikke træder i kraft før 1997, og man kan således ikke allerede der finde ud af virkningerne af det. Der må derfor fastlægges en revision med en tilstrækkelig frist. For det tredje kan man ikke liberalisere uden at interessere sig for de sociale konsekvenser. For at undgå brutale reguleringer må man gennemføre en omfattende undersøgelse af dette aspekt hurtigst muligt.
Gruppen Union for Europa vil gerne bevare en universel posttjeneste, der garanterer lige adgang, tilpasningsevne og neutralitet. Vi vil således støtte denne betænkning og fortsat følge denne sag med opmærksomhed.

Fabre-Aubrespy
Fru formand, på vegne af min gruppes franske delegation vil jeg gerne sige, at vi er enige i den generelle holdning i betænkningen, der korrigerer direktivets overdrivelser, og som gør det muligt at forsone den varige garanti af levering af den universelle posttjeneste og en gradvis og behersket åbning af markedet. På denne måde er betænkningen i overensstemmelse med den holdning, som Rådet indtog den 7. februar 1994 især, når den træffer bestemmelser for at undgå liberalisering af adresserede reklameforsendelser og liberalisering af indgående udenlandsk post. Vi giver således vores støtte til betænkningen, selv om der er ændringsforslag, således som det er meddelt af hr. Jacques Donnay, som vi vil støtte for at forbedre den.
Jeg vil også gerne på det kraftigste bestride Kommissionens holdning, som den kommer til udtryk i dens meddelelse. Denne meddelelse kan bestrides på det juridiske plan. Det kan den også med hensyn til indholdet, der er i strid med direktivet. Det er virkelig en antidemokratisk fremgangsmåde at bruge en meddelelse med et usikkert juridisk indhold, der har en normgivende værdi, når den ikke fremlægges for hverken Europa-Parlamentet eller Rådet, og når den er i strid med direktivet. Ved at vedtage betænkningen af Simpson med visse ændringer sender vi en meget klar besked til Kommissionen, for at denne ikke skader den universelle offentlige sektor, som postsektoren er.

Castricum
Fru formand, mange politiske beslutninger lader vente længe på sig, og det gælder bestemt også for postsagen, som der under ordførerens ledelse i årevis har været tovtrækkeri om, men i den anden ende af tovet kunne der nok iagttages megen aktivitet, men kun lidt bevægelse.
Det endelige kommissionsforslag førte ikke til eufori. Lodderne i vægtskålen blev fordelt således, at ingen virkelig var tilfreds: Et kompromis, som for den ene gik alt for vidt og for den anden langtfra vidt nok. Hvad der nu foreligger, er et kompromis om et kompromis, og spørgsmålet er, om vi virkelig kan acceptere det.
Gode og effektive post- og telekommunikationstjenester er af overordentlig stor betydning for Den Europæiske Union. Transeuropæiske net avant la lettre burde det være, men det er det ikke. Gennem den måde, hvorpå de behandles, begynder liberaliseringen af offentlige tjenester at støde på stadig større modstand. Spørgsmålet er imidlertid, om det på længere sigt ikke snarere vil have en negativ indvirkning på postsagen, men også på alle de mennesker, som arbejder i sektoren.
Den Europæiske Union bør kunne råde over overordentlig gode posttjenester. I mange lande lader det meget tilbage at ønske. I disse lande bør der tidligere indhentes noget af det forsømte. Nu, hvor dette ikke er sket eller er sket utilstrækkeligt, er spørgsmålet, hvem der på længere sigt betaler regningen derfor, også i social henseende. Jeg er ikke helt rolig for det.
Alt dette betyder ikke, at jeg ikke i høj grad anerkender den måde, hvorpå ordføreren har gjort sit arbejde. Den hurtighed, hvormed han har arbejdet, kan tjene som eksempel for mange posttjenester i medlemsstaterne.

McIntosh
Fru formand, i dag kan vi udarbejde et nyt slogan: nyt Labour, ny arbejdsløshed. Jeg nød hr. Simpsons tale meget. Men jeg beklager, at han ikke på noget tidspunkt tog hensyn til forbrugerne af disse tjenesteydelser. Måske kunne han berolige mig ved at sige, at socialister ikke er bange for konkurrence eller indførelse af ny teknologi.
Jeg glæder mig over Kommissionens forslag og er imod den socialistiske holdning, som den er kommet til udtryk i dag, nemlig grov protektionisme. Jeg har nogen vanskeligheder med holdningen i Holland og Sverige, da de er gået længst i retning af liberalisering. Holdningen i Det Forenede Kongerige er, at vi glæder os over Kommissionens forslag om en begrænset indførelse af konkurrence og gerne vil overveje nye teknologier. Jeg opfordrer ordføreren og medlemmerne af Den Socialistiske Gruppe til at være dristige og byde en begrænset form for konkurrence velkommen.
Jeg vil gerne have en opretholdelse af det generelle serviceniveau, som er særlig vigtigt for levering af post i afsidesliggende landområder. Der vil også fortsat være et begrænset område, som skal holdes under monopol. Det bør man se på igen i 1998, sådan som der lægges op til i direktivet, men på nuværende tidspunkt bør vi ikke have nogen forudfattede meninger om arten og udstrækningen af yderligere liberalisering. Jeg opfordrer ordføreren til at lægge størst vægt på forbrugernes interesser. Jeg anbefaler forslaget til Parlamentet og beder om dets støtte til mine ændringsforslag nr. 73 og 74.

Farthofer
Fru formand, mine damer og herrer, når vi i dag drøfter posttjenesternes fremtid, skal vi være klar over, at Kommissionens oplæg virker ret mærkværdigt. På den ene side har den forelagt os et direktivforslag, på den anden side har vi en meddelelse om konkurrencebestemmelserne inden for postsektoren. De til dels divergerende bestemmelser og hensigter i de to dokumenter har skabt uro og usikkerhed hos alle involverede postbesørgere, ansatte og forbrugerrepræsentanter. Derfor er jeg meget tilfreds med, at vor ordfører, Brian Simpson, har ryddet op i det med et klart og meget realistisk oplæg.
Europa-Parlamentet skal i dag klart give udtryk for følgende: Kun et direktiv inden for medbestemmelsens rammer kan være den rigtige målestok for en så vigtig erhvervsgren. Betænkningen forener de vigtigste punkter: En universel tjeneste, som virkelig kan sikre alle forbrugere en postal basistjeneste, også i afsides områder. Den monopoliserede sektor, som også reelt kan bære en universel tjeneste, uden at der skal ydes statsstøtte. Realistiske frister for omsættelsen af direktivet og oplysninger om, hvorledes den monopoliserede sektor skal ændres, så at det står klart, i hvor høj grad yderligere liberaliseringsskridt får virkning på beskæftigelsessituationen.
Det stereotype svar fra dem, der liberaliserer, kender man imidlertid allerede i dag. Private posttjenester er effektive, og offentlige postbesørgere kan kun klare sig med støtte. Den fremgangsmåde, Kommissionen for fremtiden bør lægge sig på sinde, er følgende: Opstil regler for konkurrence og offentlig posttjeneste således, at det ikke hele tiden er overskud, der privatiseres, og tab, der socialiseres!

Stenmarck
Hr. formand, når man drøfter postmarkedet, mener jeg, man som udgangspunkt må betragte det som et marked nøjagtig som alle andre - som et marked, der for langt størstepartens vedkommende er, og som må fungere som, alle andre markeder og på samme vilkår som disse. Derfor er det også indlysende, at der må gennemføres en afregulering, ellers vil der ikke være lige vilkår. Bevisbyrden hviler faktisk på dem, der mener, at der ikke skal være lige vilkår; de skal påvise, at alternativet er bedre.
Man har gode erfaringer, hvor en sådan afregulering er blevet gennemført. I Sverige f.eks., som er yderst tyndtbefolket, fungerer afreguleringen positivt. Skeptikerne hævder ofte, at mange mennesker mistede deres arbejde, da afreguleringen blev gennemført. Men det er ikke rigtigt. Tværtimod har de nye postoperatører ansat et stort antal mennesker. Den største private postoperatør i Sverige vil ved årsskiftet have tusind ansatte.
Det er ganske vist rigtigt, at postkontorer bliver nedlagt. Det skyldes imidlertid i højere grad den teknologiske udvikling og effektiviseringen, end at man har gennemført en afregulering. Den teknologiske udvikling har formentlig skabt langt flere arbejdspladser, end den har overflødiggjort.
Jeg begyndte, hr. formand, med at pege på, at forskellige lande har forskellige erfaringer med afregulering af postvirksomheden. Det bringer mig frem til mit andet udgangspunkt og min anden konklusion, nemlig at de lande, som har gennemført en afregulering, ikke skal tvinges til at indføre en ny regulering. På samme måde skal de lande, som ønsker at afregulere, have mulighed for at gøre det. Endelig må man også være klar over, at vi aldrig får et fungerende postmarked i Europa, hvis vi ikke anerkender, at postsektoren også er en del af erhvervslivet.

Panagopoulos
Hr. formand, ordføreren Brian Simpson har ikke haft en nem opgave. Målet, som var oprettelsen af det indre marked for posttjenester - med bedre betjening af forbrugerne som det overordnede mål - skulle nås ved at bygge bro over afstanden mellem dem, der talte for total åbning af markedet, og dem, der gik ind for en gradvis, kontrolleret liberalisering af markedet. Det er lykkedes ordføreren at forene disse forskellige synspunkter og forbedre det oprindelige direktivforslag under hensyntagen til ikke kun de økonomiske, men også de sociale følger af en liberalisering af dette marked.
Mere konkret sikrer nærværende betænkning en permanent, universel posttjeneste, således at også Unionens mest afsidesliggende områder fortsat betjenes. Dette resultat opnås ved at bevare adresserede reklameforsendelser, men også udenlandsk post - både udgående og indgående - under den monopoliserede tjeneste.
Formålet med en monopoliseret tjeneste er at sikre leverandører af universelle posttjenester økonomisk bæredygtighed, og det er indlysende, at universel posttjeneste i et land som Grækenland med mange afsidesliggende øer er meget vanskelig og økonomisk uinteressant. En virksomhed, der skal betjene alle disse områder, må derfor have økonomisk bæredygtige vilkår.
Taget i betragtning, at udgående udenlandsk post udgør 30 % af de nationale posttjenesters indtægt, er det indlysende, at Simpson-betænkningens bevarelse af udenlandsk post under den monopoliserede tjeneste ikke blot sikrer posttjenesten i alle egne af EU, men også sikrer de nationale posttjenesters økonomiske levedygtighed og herved afværger tabet af mange tusinde arbejdspladser over hele Europa.
Af ovennævnte årsager vil jeg stemme for nærværende betænkning.

Lulling
Hr. formand, jeg ved, at monopolerne, navnlig de offentlige, har en kedelig tendens til at indrette sig behageligt, og at en liberalisering, en sund konkurrence kan gøre dem meget godt for at forbedre deres tjeneste. Men ved gennemførelse af konkurrencereglerne i posttjenesten må man sørge for ikke at smide barnet ud med badevandet. Vores postvæseners universelle tjeneste skal forblive økonomisk levedygtig, dvs. man må undgå at afgrænse den på en sådan måde, at der kun sker en minimal forringelse af den grundlæggende posttjeneste, som vores borgere har ret til overalt. Jeg vil ikke stemme for nogen ændringsforslag, der vil medføre en tilbagegang i forhold til den universelle tjeneste, der gives i dag i mit land, hvor postvæsenet er en offentlig virksomhed, der er effektiv og fungerer godt.
Men en vel afgrænset universel tjeneste skal også sikre kontinuiteten af en god kvalitetstjeneste. For at beskytte brugerne af posttjenesten mod tab, der navnlig er et resultat af sociale konflikter, foreslog jeg at indføje en bestemmelse i direktivet, der skulle forpligte medlemsstaterne til at iværksætte procedurer til mægling mellem arbejdsgivere og arbejdstagere i postsektoren for at forebygge de sociale konflikter, der kunne påvirke tjenesternes kontinuitet. Dette ændringsforslag er ikke blevet godt modtaget hos mine kolleger, men jeg håber, at hr. Bangemann og Rådet vil være opmærksomme på ideen.

Bernardini
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, Parlamentet ser sig endelig foranlediget til at udtale sig om den vanskelige sag med liberalisering af postsektoren. Endelig, for denne debat er gammel. Den blev startet i 1989. Der skulle næsten syv år til for at få omridset af en juridisk ramme, hvilket viser, hvor svært det er. For vi vil undgå enhver plan, der medfører økonomisk tøven og sociale sammenbrud.
Derfor vil jeg gerne personligt lykønske vores kollega, hr. Simpson, der i denne betænkning har evnet at finde en vanskelig balance mellem harmoniseringsforanstaltninger og gradvis åbning af markedet. For mig er det vigtigt, at opgaverne med offentlig tjeneste, der gives til postvæsenerne bevares, og hertil er det nødvendigt at give dem midlerne til at udføre deres opgave.
Vores forslag til indhold af den monopoliserede sektor, der omfatter direct mail og udenlandsk post opfylder virkelig dette krav. Jeg beklager dog Kommissionens modstand, men jeg håber, hr. kommissær, at vi senere vil få et fornuftigere synspunkt fra Deres institution.

Simpson
Hr. formand, før hr. Bangemann får ordet, vil jeg gerne sige, at jeg begik en undladelsessynd i mit indlæg, da jeg takkede folk for deres bistand, men ikke nævnte Kommissionen. Vi er ganske vist meget uenige, men ingen kan nægte, at Kommissionen har gjort et stort arbejde med denne betænkning. Det vil jeg gerne have ført til protokols og hermed sige tak for.

Bangemann
Hr. formand, det er ikke kun ordførerens sidste bemærkning, der får mig til også at takke ham, men det stykke arbejde, han har gjort, og det tempo, han har gjort det i. Det er rigtigt, at vi har været længe om at lave vort forslag. Ordføreren citerede Cicero, det klæder en parlamentariker. Men vi har ikke påberåbt os Caesar, der jo som bekendt handlede efter mottoet veni, vidi, vici , vi har derimod forsøgt med en grønbog først at sætte en bred offentlig debat i gang, og vi har i Kommissionen også haft de samme problemer og vanskeligheder, som De har beskæftiget Dem med her i denne debat.
Jeg er også taknemlig for, at debatten har beskæftiget sig med de væsentlige problemer og at den tid, vi har haft til at tale sammen, allerede har bidraget en del til at fjerne misforståelser. Men jeg vil indledningsvis komme ind på nogle af de bemærkninger, som stadig er en efterklang af disse misforståelser.
Den kendsgerning, at vi har lavet et direktivforslag, som bygger på 100 A, viser helt klart to ting. Vi vil i dette spørgsmål ikke gå uden om Parlamentet, derfor valgte vi jo 100 A i overensstemmelse med, hvad jeg lovede, da denne Kommission tiltrådte, og vi vil med direktivet opnå, at visse almene principper og også detaljer i forbindelse med gennemførelsen af disse principper fastsættes bindende. Det er vigtigt at se på alternativet. Når vi har et direktiv, hvori den vej, posttjenesterne kan gå i de kommende år, beskrives, har vi i hvert fald mere sikkerhed, end hvis vi ikke havde haft det. Hvis vi ikke har det, vil tjenesterne udvikle sig meget forskelligt og forskelligt fra det ene medlemsland til det andet. Der vil opstå konkurrenceforhold, som ikke er regulerede. F.eks. er remailing blevet nævnt. Det blev betegnet som pirateri. For to dage siden, tror jeg, afgjorde en tysk domstol efter en klage fra det tyske forbundspostvæsen, at remailing ikke kan forbydes. Det vil altså sige, at en tysk postbruger, der vil sende post til Tyskland, kan tage til Nederlandene, Luxembourg eller hvorhen, han vil, og sende den derfra, og det viser tydeligt, at vi har behov for regler, hvis vi vil leve sammen. At vi foreslår direktivet, er allerede efter min mening en fordel. Det er naturligvis stadig ikke nogen garanti for, at alle resultater i direktivet nødvendigvis er acceptable, og det må vi drøfte yderligere. Men jeg mener, at vi i første omgang er på rette vej.
Bemærkning nr. to gælder meddelelsen. Det har jeg også allerede forsøgt en gang. Meddelelsen er, det siger jeg til min gode ven Cot, ikke noget juridisk instrument i sig selv, kan heller slet ikke være det. Den har ikke formel karakter ud over, at den vil meddele Parlamentet, som navnet siger, ud fra hvilke principper og overvejelser Kommissionen i givet fald vil anvende artikel 90, i hvilken forbindelse jeg allerede under den første debat sagde: naturligvis vil direktivet ændres, og vi bliver så nødt til at indrette denne meddelelse, den praksis, vi vil følge, efter direktivet. Kommissionen gør sikkert af og til noget, som er uforståeligt, men så ulogiske er vi nu heller ikke, at vi på den ene side foreslår et direktiv, men så, når det er vedtaget, lader hånt om det og i praksis ud fra artikel 90 gør noget helt andet. Det vil naturligvis ikke ske.
Jeg anmoder Dem imidlertid om ikke at undervurdere denne meddelelse. Det er også et skridt til samarbejde med Parlamentet, for, som De ved, er beføjelserne i henhold til artikel 90 til stede i traktaten. Kommissionen kunne benytte dem, men ønsker ikke at gå frem på dette område uden en debat om varetagelsen af disse beføjelser, og det er meningen med denne meddelelse.
Hvad er hovedformålene? Jeg tror ikke, at vi efter denne debat er uenige om formålene. Vi vil garanti for en obligatorisk universel tjeneste, som tilbydes alle borgere over alt i Fællesskabet til rimelige priser og i en god kvalitet. Ingen modsigelse! Denne definition står i direktivet. Vi lægger den til grund for vore politiske aktiviteter, hvilket ikke betyder - det tilføjer jeg med det samme, fordi nogle, hr. Stenmarck bl.a., har gjort opmærksom derpå - at vi med direktivet nu tvinger medlemslande, som er længere fremme med liberalisering eller deregulering end andre, at gå tilbage igen. Definitionen på den universelle tjeneste betyder ikke, at man dermed samtidig også har fastlagt de veje, ad hvilke man kan opnå denne universelle tjeneste. Hvis man ved hjælp af et dereguleret markeds konkurrence kan nå disse mål, hvorfor så ikke?
Jeg har allerede flere gange sagt, og jeg vil gerne sige det igen også i anledning af det, min ven Florus Wijsenbeek sagde: Lad os da ikke udkæmpe ideologiske væddekampe her! Vi har jo de praktiske erfaringer. Hverken Kommissionen eller jeg har noget som helst imod service publique . Jeg vil absolut ikke undervurdere postbuddets og posthusenes rolle i især landdistrikter. Jeg bor selv i en lille landsby med ca. 25 indbyggere, 10 katte og 5 hunde, og vi er alle glade, når postbuddet kommer.
Det er ikke det, der er problemet. Problemet er, hvorledes opnår vi, at denne tjeneste fortsat stilles til alle borgeres rådighed? Det er det store spørgsmål. Der er to muligheder: Enten service publique i ordets klassiske betydning som en offentlig tjeneste organiseret efter offentlig-retlige principper og med en monopoliseret sektor, altså et monopolområde, eller en deregulering og så konkurrence, eventuelt også mellem en offentlig virksomhed og private virksomheder. Foran Parlamentet har jeg set en plakat, som et medlem af EuropaParlamentet, som jeg sætter stor pris på, holdt i vejret. På den står der: Lad os bevare den offentlige tjeneste, og vi er imod - det er også blevet nævnt her i debatten - privat profit. Det er slet ikke det, der er problemet. Vi kan have offentlig-retlige posttjenester, hvis de kan klare sig i konkurrencen, og det kan de endog i nogle tilfælde, og så er det da dejligt. Vi taler jo ikke her i teorien, i det lufttomme rum. Jeg synes, at Nederlandene nok er et dårligt eksempel, fordi det er et overskueligt land med en relativ ligelig fordeling af befolkningen og kun få remote islands etc. Men der er også eksemplet Sverige. Sverige er nu virkelig et land med en relativ ulige fordeling af befolkningen. Stockholm og Malmö og regionerne deromkring er tyngdepunkterne, og i det nordlige Sverige findes der meget øde områder. Alligevel fungerer den universelle tjeneste.
Alle får alle steder den samme tjeneste af god kvalitet til samme pris. Jeg synes, det ville være dejligt, om vi en gang ville beskæftige os med sådanne praktiske eksempler. Det har Kommissionen forsøgt. Vi har sagt, at hvis vi vil opnå en tjeneste af denne kvalitet, er konkurrence stadig efter alle de erfaringer, vi har gjort, det bedste instrument. Jeg siger her helt klart til dem, som igen vil ideologisere dette instrument konkurrence, at for os er det ikke målet i sig selv. Vi er ikke for konkurrence, for at der skal være konkurrence et eller andet sted, men vi er for konkurrence som instrument til at opnå en sådan tjeneste. Derfor har vi også foreslået, at det skal opnås trinvis og meget forsigtigt. Vi kan snakke om fristerne for revision, det er rigtigt. Træder direktivet relativt sent i kraft, kan man ikke efter et års forløb begynde at revidere det. Det må man tale om, men mange af ændringsforslagene udelukker næsten helt denne konkurrence.
Dermed risikerer De, at den universelle tjenestes eksistens er truet. Det har nogen gjort opmærksom på i denne debat. Jeg tror, hr. van der Waal, for første gang må jeg sige, har jeg været helt enig med Dem, hvilket kan være en kompliment til ham eller til mig, det vil jeg ikke undersøge nu. Men at vi har en teknisk udvikling, som kan undergrave selv en monopoltjeneste, er der da ingen, der kan overse! Det er nu virkelig den fare, som f.eks. forsendelsen af breve står overfor, uanset hvorledes De sætter den øvre grænse, uanset hvorledes De definerer den monopoliserede sektor! Bliver omkostningerne for store dér eller er tjenesten ikke af tilstrækkelig høj kvalitet, det vedrører den lange tid, som breve og kort er undervejs, må De regne med, at folk anskaffer sig en fax eller arbejder med e-mail. Det er jo muligheder, der eksisterer allerede i dag, og de vil falde yderligere i pris.
Det betyder, at vi nu bliver nødt til at bestræbe os på at få posttjenesten til at slå ind på den vej, gøre den mere moderne og påtage sig også andre tjenester. Jeg siger her helt åbent, at jeg ikke anser det for godt, at nogle nationale medlemsregeringer f.eks. vil adskille banktjenester fra de klassiske posttjenester, fordi et posthus naturligvis også i landdistrikterne skal udfylde flere funktioner, hvis det virkelig vil overleve, dvs. at det skal tilbyde tjenester, banktjenester, måske også forsikringstjenester, hvad ved jeg. Dvs. at et sådant posthus, hvis det virkelig vil udfylde en samfundsmæssig funktion og samtidig overleve, skal være et center med mange funktioner og ikke bare et kontor, hvor breve kan indleveres eller afhentes. Det er f.eks. en af konsekvenserne. Men vil vi opnå det, må vi ikke tage for langsomt fat. Det er det, vi er utilfredse med ved de af ordførerens ændringsforslag, som vedrører tempoet for liberalisering eller måden eller graden. Via definitionen på harmoniserede kriterier vil vi for første gang opstille en garanti for udbydernes finansielle kapacitet også for den monopoliserede sektor. Det er overhovedet ikke blevet nævnt. For første gang har De et retsgrundlag for, at en, der yder universelle tjenester, også får et tilstrækkeligt vederlag derfor, for første gang! Hvis De ikke har det, vil De se to ting ske, når tjenesterne ikke mere bliver brugt så meget: Enten bliver De nødt til at sætte taksterne så højt, at efterspørgslen daler yderligere, og allerede i dag har efter min mening brevportoen i mange medlemslande nået en grænse, hvor den simpelt hen er for høj; eller De bliver nødt til at støtte tjenesterne med offentlige midler, og at det ikke mere lader sig gøre for fremtiden, kan enhver se i dag. Dvs. at denne mulighed for, at det kan finansieres, er den eneste garanti, hr. Simpson, for, at disse tjenester opretholdes.
Derfor har vi brug for trinvis åbning ved hjælp af en gradvis og kontrolleret liberalisering, og hr. van der Waal beskrev det helt rigtigt, det er forsigtige skridt. Det er virkelig ikke en overilet deregulering, og den vil navnlig heller ikke indvirke negativt på forholdene på arbejdsmarkedet.
Vi har ikke, og det vil jeg gerne fremhæve endnu en gang, nævnt spørgsmålet om privatisering. Det felttog, der blev foretaget her, for den offentlige tjeneste og mod private virksomheders profit, er helt forkert, fordi vi ikke har udtalt os imod den offentlige tjeneste og for private virksomheder, men for konkurrence, ikke mere! Det ville da efter min mening være temmelig ulogisk. Hvis De også ønsker en effektiv offentlig tjeneste, en service publique , men De ikke anser den for konkurrencedygtig i forhold til private virksomheder, så må der jo være noget muggent ved det! Man kan ikke være imod konkurrence, hvis man holder sig forbrugerens interesse for øje. Det er flere gange blevet nævnt her. I sidste instans er det jo forbrugerne, som en sådan offentlig tjeneste skabes til.
Det blev her endnu en gang fremhævet, at den offentlige tjeneste har en stor tradition, det er rigtigt, men hvad består denne tradition i? Består den deri, at man vil have en lille gruppe arbejdstagere i bestemte sikre arbejdsforhold, eller består den i, at man vil organisere tjenesten bedre for forbrugerne? Sidstnævnte synes mig at være den offentlige tjenestes tradition, men ikke førstnævnte. Den franske revolution afskaffede ikke adelens privilegier for at skabe nye privilegier til de ansatte ved postvæsenet, det er i hvert fald min mening.
(Munterhed) Jeg kan ikke tage stilling til alle ændringsforslag i detaljer. Det er jo førstebehandling. Jeg vil komme med Kommissionens konklusioner. Vi vil skabe balance mellem harmonisering og liberalisering. Definitionen på den universelle tjeneste fastsætter, at forbrugernes interesser og kvaliteten af tjenesterne stilles i centrum af debatten, og det skal nås ved hjælp af en øget åbning af markedet. Liberaliseringen er også for store deles vedkommende allerede virkelighed. Der er blevet gjort opmærksom på, at pakketjenester, kurertjenester og direkte reklame i nogle medlemsstater og den totale liberalisering i Sverige og Finland ikke har medført, at den offentlige tjeneste er forsvundet, men kun at den er blevet mere effektiv!
(Bifald) Hvis De venligst vil tage det til efterretning, det er virkeligheden, det er ikke noget liberalt program eller markedsprogram eller konkurrencefanatisme, eller man hvad man nu vil kalde det. Vi har brug for tilstrækkelig tid, det har vi foreslået, og de sikkerhedsnet, vi har foreslået, ledsager de enkelte foranstaltninger. Endvidere er som sagt finansieringen sikret. For første gang kan en uafbalanceret finansiel belastning udlignes enten ved, at tilladelsen knyttes til betingelser eller ved, som De ved, at der ydes bidrag til en udligningsfond. Hvert afsnit i revisionsproceduren vil muliggøre en vurdering af liberaliseringsforanstaltningerne.
Man kan nok drøfte den samlede revision i år 2000 eller lidt senere, man vil på fornuftig vis kunne registrere virkningerne, og jeg siger her på egne vegne, jeg kan ikke meddele Dem Kommissionens stilling hertil, at jeg absolut intet har imod, at vi gør det i fællesskab, dvs. gennem et nyt direktiv i henhold til artikel 100 A. Jeg anmoder om, at man nu ikke holder Kommissionen uden for denne revision, som nogle institutioner har planer om, for det hedder ganske vist altid, at vi er teknokrater, og det er en gængs dom, men som de fleste gængse domme er den forkert.
Vi rejser os ikke op som Cato og siger, jeg vil nu oversætte det til hjemmelavet latin: servitium postalis esse delendum . Det er ikke vort princip. Vi vil bidrage til, at posttjenesten bliver god og effektiv og derigennem kan yde et bidrag til et nyt billede af den offentlige tjeneste. Det er Kommissionens hensigt, og derfor anmoder vi om, at vi kommer til at deltage i revisionen på samme måde som Parlamentet, og gør vi det sammen, vil vi også kunne opnå et godt resultat!
(Bifald)
Crowley
Hr. formand, blot for at give en oplysning til de medlemmer, der måske ikke er opmærksomme på det: Hr. Bangemann havde ikke ret i det, han sagde, særlig da han fremhævede eksemplet med de skandinaviske lande, med hensyn til deregulering af postvæsenet. Som de fleste medlemmer vil vide, tillod Sverige, da de privatiserede og indførte konkurrence før deres indtrædelse i Den Europæiske Union, det tidligere statslige monopol at underbyde de nye konkurrenter og så købe dem ud. Så disse oplysninger til Parlamentet var forkerte.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 11.30.

Det europæiske år mod racisme
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0135/96) af Oostlander for Udvalget om Borgerlige Frihedsrettigheder og Indre Anliggender om
I.meddelelse fra Kommissionen om racisme, fremmedhad og antisemitisme (KOM(95)0653 - C4-0250/96) ogII.forslag til Rådets afgørelse om udpegning af 1997 som Det Europæiske År mod Racisme (KOM(95)0653 - C4-0132/96-95/0355(CNS)).
Oostlander
Hr. formand, racisme og fremmedhad er desværre bredt forankret i den europæiske kultur. Det er ikke blot et moderne fænomen, men noget, som har eksisteret i århundreder, og som nåede et tragisk dybdepunkt under den anden verdenskrig. Det er et fænomen, som i Europa har ødelagt eller gjort en ende på millioner af menneskeliv.
Hensigten med Den Europæiske Union, den europæiske integration, er netop en reaktion på denne racisme og denne xenofobi, for grænseoverskridende etnisk harmoni blev betragtet som et tegn på civilisation og som et løfte om mulighed for Europas genopbygning. Vi er begyndt på dette vovestykke, og vi har også gjort fremskridt. Men vi er absolut endnu ikke ved vejs ende, for vi ser, at der i Den Europæiske Unions politik, navnlig også i Rådet, føres en politik, som tillader etnisk had ved Den Europæiske Unions grænser, og som i årevis har tolereret for lidt reaktion, en elendig sag, således som vi ser ved de etniske fordrivelser i det tidligere Jugoslavien.
Vi må således bekæmpe racisme og xenofobi på en meget bred måde. Altså ikke blot bekæmpe det i det særlige hjørne - vi ved det alle sammen, det yderste højre udpeges som krystalliseringspunkt - men vi må se det i det meget brede politiske spektrum. Også i ordentlige partier er der somme tider politiske ledere, som spiller på følelser af fremmedhad. Det er ting, som vi meget alvorligt må advare hinanden imod.
Vi må altså heller ikke være tåbelige og nævne specifikke personer ved navn og således tilmed skaffe dem ekstra reklame og gøre dem kendte. Det må vi undgå i denne betænkning. Jeg appellerer derfor til alle kolleger om at indtage denne holdning. Visse navne nævner man ikke.
Den brede fremgangsmåde, som er nødvendig i Den Europæiske Union, skal føre til, at der under regeringskonferencen i forbindelse med revisionen af traktaterne tales om en antidiskrimineringsartikel og om visse beføjelser til Den Europæiske Union i Kommissionens hænder, altså i fællesskabsinstitutionernes hænder, for at bekæmpe racisme, xenofobi og antisemitisme, for det drejer sig her om fænomener, som er grænseoverskridende. Naturligvis er det således, at tyngdepunktet for bekæmpelsen af disse fænomener skal være så decentralt som muligt, helst i selve samfundet, gennem kirker, fagbevægelsen, ikke-statslige organisationer af alle mulige slags, gennem hvad vi kunne kalde et virkeligt forsvarligt organiseret samfund, som er inspireret på den rette måde; desuden tilfalder store opgaver den kommunale, amtslige og nationale politik. Men der bliver altid noget tilovers for den europæiske politik, og vi skal gøre det, fordi vi ganske tydeligt ser former for international »tankeforurening« på dette område.
På den positive side må vi udtrykkeligt også arbejde på integration, på optagelse i samfundet - hvilket således aldrig i tekster må oversættes til assimilering, lad os se det efter i oversættelserne - af de pågældende mindretal, som muligvis er udsat for diskriminering og fremmedhad. Vi skal også nævne de illegales problemer i Den Europæiske Union ved deres navn, for også disse problemer, som for det meste ledsages af diskriminering, skal erkendes af myndighederne. Vi skal arbejde på, at borgere, der opholder sig legalt i vore unionslande, på en lettere måde vil kunne opnå statsborgerskab i medlemsstaterne og således i Unionen. Det er et vigtigt punkt for integrationen af mindretal og hindringen af diskriminering af dem; de skal blive fuldgyldige borgere. Naturligvis skal der også i medierne og hos reklamemagerne være en klar bevidsthed om, og ofte er det også tilfældet, at deres aktivitet ikke må give anledning til stimulering af fremmedhadet i vort samfund.
Kort sagt, så decentralt som muligt. Overalt, hvor mennesker kan påtage sig deres ansvar. Den Europæiske Union kan yde et vist bidrag, f.eks. ved at oprette et overvågningscenter, som kan fungere som et center for et net af videnskabelige institutter, hvor der gøres et fortræffeligt stykke arbejde med hensyn til undersøgelse af forskellige former for racisme og xenofobi. Disse institutter har ingen gavn af, at de domineres af en offentlig institution, men de har gavn af faciliteter, som forener deres aktiviteter, og som opretholder nettet.
Derfor skal Kommissionen også regelmæssigt aflægge beretning om, hvad overvågningscentret gør, hvilken undersøgelse det udfører, ligeledes undersøgelse af den politik, som kunne føres, også på decentralt plan.
Jeg vil lige nævne et gammelt ønske, nemlig at mindretal i Europa navnlig respekteres med hensyn til deres religion, deres religiøse indstilling, for religion, det ved vi alle sammen, er vigtig for mennesker. Det betyder, at også Den Europæiske Union kunne bidrage til, at der ydes faciliteter til uddannelse af nye mindretals præster, som f.eks. islam her i Europa, for at uddannelsen af imamer i Europa kan finde sted. Med henblik herpå har vi LEONARDO og SOCRATES, hvori der findes faciliteter. Jeg tror, at det er et vigtigt signal, også til den islamiske verden, at vi tager dem alvorligt.
Hr. formand, vi fejrer i dag Den Europæiske Union. Vi fejrer dermed også den særdeles kraftige reaktion mod racisme og xenofobi. Jeg håber, at det også vil komme til udtryk under afstemningen i dag.

Gredler
Hr. formand, tak til ordføreren for denne fremragende betænkning. Jeg vil gerne gøre opmærksom på, at Parlamentet ikke afventede konklusionerne fra Det Europæiske Råd i Cannes, inden det tog initiativet i disse forfærdelige spørgsmål. EuropaParlamentet var allerede i 80'erne overbevist om, at problemet racisme skulle bekæmpes. I sidste valgperiode var hr. Nordmann formand for undersøgelsesudvalget.
Og nu de finansielle aspekter. I 1996 blev der opført 5, 4 mio ecu til disse foranstaltninger. Der kan heldigvis noteres en forøgelse for 1997. Kommissionen er forhåbentlig klar over, at der for 1997 er opført 4, 7 mio ecu, hvilket stadig er et beskedent beløb. Jeg mener, at forberedelsestiden på ni måneder er for lang og tillige koster for mange penge. Der hersker en vis forvirring med hensyn til antallet af tjenestemænd, der skal lede aktionen: Den ene gang taler Kommissionen om en tjenestemand fra hver af grupperne A og C, den anden gang om 3 A-medarbejdere. Hvad angår budgetpost A-2510 »Komitologi«, skal Kommissionen afgive en rapport om komiteernes indvirkning på beslutningerne. Det vil endvidere være nok at sende en repræsentant pr. medlemsstat til komiteerne.
Det ville være ønskeligt, om der på informationsområdet kunne gøres brug af B3300. Dermed kunne denne budgetposts særlige situation, nemlig foranstaltninger til bekæmpelse af racisme, fremmedhad og antisemitisme aflastes eller udnyttes mere effektivt. Et samarbejde med andre institutioner som Europarådet ville for fremtiden kunne medføre en væsentlig bedre effektivitet.
Lige en rettelse i al korthed. I den tyske tekst er programme de diffusion d'image blevet oversat forkert, nemlig med Bildmaterial . Jeg vil holde mig til den franske udgave, selv om Østrig tabte fodboldkampen mod Frankrig!

Schulz
Hr. formand, mine damer og herrer, hr. Oostlanders betænkning skal hilses velkommen. Jeg anser den for at være en virkelig god betænkning, og den debat, vi har ført om denne betænkning, har efter min mening også hjulpet os i Europa-Parlamentet. Den har bidraget til en, mener jeg - og det vil afstemningen også vise - på mange punkter bred enighed og til stor overensstemmelse i vurderingen af fænomenet racisme og fremmedhad.
Hr. Oostlander har i sin betænkning med rette gjort opmærksom på, at hvis denne betænkning ikke skal forblive tør teori, men hvis dens ånd skal gribe os, bære os videre og hjælpe os med virkelig at få gang i en kampagne i Den Europæiske Union mod racisme og fremmedhad, så giver denne betænkning virkelig udtryk for én ting, nemlig at fænomenet ikke kun skal søges i samfundets periferi, men også i dets midte. Og når det skal søges i samfundets midte, skal Europa-Parlamentet, alle dets medlemmer og tillige alle borgere i Den Europæiske Union, når de opdager fremmedhad, antisemitisme og opvigleri, ikke se væk og overhøre det, men aktivt imødegå det med civilkurage for at beskytte mennesker.
Et af midlerne til bekæmpelse af racisme og fremmedhad er personligt mod og at undlade at vige tilbage! Ikke vige tilbage for navnlig dem, der har gjort racisme og fremmedhad til deres program. Derfor kan jeg, hr. Oostlander, trods al enighed, ikke følge Dem på ét punkt: Jeg kan ikke kritisere dem, som mere eller mindre fordækt er racistiske, når jeg ikke på hvert plenarmøde må nævne dem, som åbent prædiker fremmedhad - også i Europa-Parlamentet - ved navn! De siger, at racisme og fremmedhad kulminerede under anden verdenskrig. Det er rigtigt! Så bliver man nødt til at sige, at en mand, der har betegnet Auschwitz som en detalje i verdenshistorien, er racist, demagog og opvigler, han hedder Le Pen og sidder i Europa-Parlamentet som velbestaltet medlem! Det skal man have lov til at sige, når man kæmper imod racisme og fremmedhad!
(Bifald, tilråb) Det lys, som denne betænkning kaster over mange fænomener og årsagerne til dem, det lys kræver mere end en blot og bar vedtagelse af denne betænkning i dag! Det nej til racisme og fremmedhad, vi i dag udtaler, bør hjælpe os til, at der fra Europa-Parlamentet med denne betænkning udsendes et signal, nemlig: Racisme og fremmedhad skal bekæmpes med mandsmod og civilkurage!

Colombo Svevo
Hr. formand, vi håber, at den enstemmighed, der er opnået i Udvalget om Borgerlige Frihedsrettigheder vedrørende kampen mod racisme, vil kunne bekræftes også her i forsamlingen. Det fortjener for det første emnet i sig selv, med det fortjener også Oostlander-betænkningen, der - således som hr. Schulz påpegede på for et øjeblik siden - gør os opmærksom på - i vores egenskab af politisk ansvarlige - hvor lumsk dette fænomen er, som risikerer at gennemsyre og forvanske ideologier, religioner og institutioner. Ingen af os er immune over for fænomenet, og vi kan ikke gå fri blot ved at skyde ansvaret over på de andre. Således som det fremgår af Oostlanderbetænkningen, har vi selv med den udenrigspolitik, vore regeringer har ført, i en vis forstand tilladt, at den etniske udrensningsproces fortsatte; vi har fundet begrundelser for etnisk adskillelse, og vi har tendens til at falde for etniske fordomme. Der er ganske vist tale om en Realpolitik , som godt nok forklarer problemet, dog uden at løse det. Og man må konstatere, at løftet »aldrig mere Auschwitz« - som hr. Oostlander minder os om - stadig ikke er en så udbredt del af det politiske arvegods, som det burde være.
Jeg har udplukket disse markante passager fra betænkningen, fordi det netop er dem, der gør forslaget troværdigt. Uden denne sammenhæng risikerer forslaget at blive ét stort alibi beregnet på at dulme den dårlige samvittighed; men hvis vi tager udgangspunkt i os selv, i vores ideologier, religioner og politikker, kan vi også sagtens finde den rette og tolerante omgangstone over for andre. Det er nemlig her hunden ligger begravet: det, der bør kritiseres, er udnyttelsen af de sociale problemer og anvendelsen af racisme i valgtaktiske øjemed, selv om vi er klar over, at det er en strategi, som i sidste ende ikke svarer sig; men det er endnu vigtigere at finde det rette sprog, de rette ord og de rette eksempler for at blive hørt og forstået af den europæiske befolkning, et sprog og ord, der udspringer af den europæiske kultur, som bygger på mangfoldighed, og som derfor udmærket kender vanskelighederne, men også den rigdom, der ligger i konfrontationen; det er i kirkerne og i foreningerne, man bør gå i spidsen med en debat om disse emner og skabe et sprog, der bygger på tolerance og dialog, og det er de kulturelle, politiske og sociale forhold, der bør skabe de rette betingelser for en sådan tolerance. Det er på den baggrund, at man bør vurdere betydningen af observationscentret og af Det Europæiske År mod Racisme, og det er derfor vi kan tilslutte os ordførerens approach, der mere tager sigte på at identificere de dybereliggende årsager og instrumenterne end på at udpege de skyldige.

Caccavale
Hr. formand, ærede kolleger, Oostlander-betænkningen er en god tekst, der bugner af advarsler, reelle advarsler fra denne forsamling. Betænkningen indeholder også forsøg på at udstikke retningslinjer for mulige aktioner med henblik på at bremse dette fænomen. Dette er grunden til, at det er en god betænkning.
Racisme og fremmedhad er i dag for det meste knyttet sammen med social marginalisering, dårlige boligforhold i forstadskvarterer, mangelen på arbejde, følelsen af angst og af utryghed ved fremtiden, uvidenhed og manglende informationer for begge parters vedkommende, og udbredelsen af egoistiske, ofte stærkt materialistiske værdier. Man mangler imidlertid svar på en række afgørende spørgsmål. På den anden side er der en meget stærk risiko for at give efter for retorik og de sædvanlige fordømmende fraser, herunder henvisninger til manglende indsats fra de nuværende politiske partiers side, kommunismens sammenbrud og farer, som alene lurer på den yderste højrefløj; alt dette er for mig helt forældede klichéforestillinger. Der er muligvis nogen, der ikke har bemærket, at der i en politisk familie med en lang tradition for demokrati og integration som den europæiske liberale familie, optræder et parti som »Lega Nord«, der åbent erklærer, at det vil lade tage fodaftryk af alle personer, der ikke er statsborgere i et EU-medlemsland. Dette viser med al tydelighed, at højre- og venstrefløjens planer er helt forrykte.
Vi for vores vedkommende siger »ja« til Det Europæiske År mod Racisme og »ja« til målrettede aktioner, navnlig med henblik på at fremme integrationen mellem forskellige kulturer i deres mangfoldighed med respekt for de individuelle særpræg. Men vi må sige, at vi tror mindre på observationscentre, som mange gange i europæisk sammenhæng kun er ensbetydende med bortødslen af offentlige midler, og som er blevet til en måde, hvorpå man forærer penge væk til vennerne. Efter min opfattelse har man undervurderet et vigtigt element, nemlig kulturen. De økonomiske problemer og den massive indvandring til vores kontinent er godt nok vigtige spørgsmål, men vi bør helt bestemt også være aktive på det kulturelle plan, med hensyn til de fagetiske regler i mediesektoren, hvad angår tolerance, viden, nysgerrighed og fordomsfrihed over for andres regelsæt, således at den enkelte, i det øjeblik vedkommende har brug for det eller kommer ud for problemer, er i stand til at reagere og handle uden at skyde skylden og ansvaret over på andre.

Nordmann
Hr. formand, Den Liberale Gruppe støtter naturligvis betænkningen af Oostlander, og jeg vil gerne rose ordføreren for med megen sindsro at have overtaget det væsentlige i arbejdet samt et antal forslag, som vi allerede havde stillet i Parlamentet navnlig i den foregående samling.
Jeg vil gerne helt specielt støtte forslaget om udpegning af året 1997 som Det Europæiske År mod Racisme. Det handler ikke her, hr. formand, om en patentløsning eller et ritual, men sammen med regeringskonferencen skal dette År klarlægge ideen om, at medlemskab af Den Europæiske Union er uadskilleligt forbundet med et vist antal værdier. Og på det tidspunkt, hvor forhandlingerne om udvidelse skal gå i gang, er denne idé naturligvis langt fra uhensigtsmæssig.
Jeg vil gerne tilføje, at formlen med Det Europæiske År gør det muligt at give et juridisk grundlag og i hvert tilfælde at styrke de juridiske grundlag for mange aktioner, og den udgør i den forbindelse et absolut relevant værktøj. Derfor støtter Den Liberale Gruppe forslaget og håber naturligvis, fuld af fortrøstning, at alle demokratiske grupper i Parlamentet deler denne tankegang.

Pailler
Hr. formand, racismen udvikles på grundlag af arbejdsløshed og social og kulturel udelukkelse. Den næres ved hadefuld tale. Racisme henhører ikke under ytringsfrihed, men under forbrydelse, og der er ord, der kan dræbe lige så vel som våben.
For blot at tale om Frankrig blev Mohamed Azza dræbt af en kugle i panden i Saint-Etienne den 26. februar 1995. I samme uge blev den 17-årige gymnasieelev fra Comorerne, Ibrahim Ali, dræbt af en kugle i ryggen. Den 1. maj 1995 blev Brahim Bouram kastet i Seinen under en demonstration med Front national og druknede. Den 4. maj 1996 i Sens var det Mohamed Qouas, der faldt for kuglerne.
Remsen ville blive for lang blot med racistiske forbrydelser, som de militante fra Front national har været impliceret i - og den er ikke forældet, hr. Caccavale, denne forskel. Til denne tragiske liste skal føjes alle dem, der er døde for anonymes hænder, styrket af den racistiske propaganda fra den yderste højrefløj, men ikke udelukkende.
Vurderer en regering, der anvender Pasqua-love baseret på at gøre indvandreren til en dårlig person, og som ovenikøbet tænker på at styrke dem, sit ansvar rigtigt? Beskytter man ikke disse kriminelle ved at udpege syndebukke i en social krise ud over enhver rationel analyse? Disse forbrydelser må ikke få os til at glemme de daglige ydmygelser, den symbolske vold og den tavse lidelse.
For at bekæmpe racismen må man allerførst gå i gang med de økonomiske og sociale årsager, der nærer den. Man må også styrke de juridiske midler til at holde den nede og foretage en samlet forebyggelsesaktion navnlig i medierne og i undervisningen.
Kommissionens forslag om et Europæisk År mod Racisme opfylder disse mål. Endelig er der et forslag fremsat af Europa-Parlamentet, der bliver konkret. Kommissionens forslag er blevet bedre navnlig med vedtagelsen af ændringsforslag fra vores gruppe, der skal fremme de lige muligheder for de mest udsatte personer og medvirke til kendskabet til andre civilisationer og deres bidrag til kulturen i de europæiske lande. At forhøre sig om den anden, er det ikke at udspørge sig selv?
Vi må sørge for, at der i 1997 gennemføres initiativer i tæt samarbejde med de antiracistiske organisationer, for at afvisningen af racisme bliver en sag for alle. At bekæmpe racisme, det er at handle for demokrati og påtage sig en grundlæggende opgave. Jeg vil citere Salman Rushdie, der sagde: «Jeg foretrækker verdslighed frem for kirkerne, krydsningen frem for det teknisk rene, kosmopolitten frem for det kulturelt korrekte og demokratiet for alt det, der truer det«.

Roth
Hr. formand, kære kolleger, først vil jeg gerne gratulere Arie Oostlander med hans virkelig meget fintmærkende betænkning. Jeg vil endvidere over for Kommissionen give udtryk for min store respekt for dens meddelelse og takke den for dens engagement på dette område. Nu har Europa-Parlamentet i mange år vedtaget udmærkede betænkninger, det har udarbejdet mange forslag og stillet krav til Rådet og medlemslandene om ikke kun at afgive højtidelige hensigtserklæringer, men træffe reelle foranstaltninger mod den voksende racisme og fremmedhadet i EU. Der er bare ikke sket noget!
Arie Oostlander kommer ind på centrale spørgsmål, når han f.eks. nævner de partiers rolle, som gentagne gange med populistiske, fremmedfjendtlige kampagner har frembragt racistiske stemninger mod flygtninge, mod emigranter og mod mindretal som sintier og romani. Det kommende valg til Europa-Parlamentet i Østrig giver allerede nu anledning til frygt for, at en partileder Haider vil give næring til fremmedfjendtlige ressentimenter for på den måde at gå på stemmefangst. Racismen har altså navn og ansigt. Man bliver nødt til at nævne navnene, det giver jeg Martin Schulz ret i, for bag dem gemmer sig de åndelige fædre til bombeangreb og brandstiftelser.
Kommissionen taler med rette om den nødvendige integration af udlændinge fra tredjelande, integration i stedet for tvangsassimilation, en integration, der skal bygge på ethvert demokratis princip om at give alle mennesker lige rettigheder, lige sociale og økonomiske, men også lige politiske og kulturelle rettigheder. Jeg siger udtrykkelig tak til Arie Oostlander, fordi han bryder et tabu og omsider formulerer retten til fri religionsudøvelse i en Europæisk Union, der i stadig højere grad opfører sig som det kristelige vestens højborg.
Vi bliver nødt til at overvinde hierarkiseringen af personer, således som også EU-borgerskabet etablerer den, hvis det udelukker 10-14 mio mennesker fra rettigheder. Vi har brug for en reel beskyttelse mod diskriminering, som skal stå i traktaten, og vi har brug for at overvinde enhver form for institutionel racisme og institutionel diskriminering. Men så skal Kommissionens højre hånd naturligvis også gøre det, den venstre hånd vil. Så skal der kæmpes i fællesskab, og så skal Kommissionen gå ind for, at fri bevægelighed for personer gælder alle mennesker, og at der ikke må være en tendens til at begrænse den til dem, der har EU-borgerskab, fordi det ikke kun i Den Europæiske Union, men også i folks hoveder ville opbygge helt nye mure!

Parigi
Hr. formand, samtidig med at jeg kan tilslutte mig det, ordføreren har fremlagt, vil jeg gøre opmærksom på, at racismen har sat sine uhyggelige spor igennem hele menneskehedens historie, og at dette i høj grad er med til at komplicere og vanskeliggøre sagen. Der findes en etnisk racisme, som kaster hele regioner - også i Europa - ud i fortsatte krige og sammenstød; jeg kan f.eks. nævne racismen på Balkan, som er en af de værste og grusomste; der findes en religiøs racisme, som låser folk fast i en permanent middelalder; der er den økonomiske racisme, hvor den mægtige nyder godt af de fede jorder, medens den svage må nøjes med de magre, således som det også sker inden for Det Europæiske Fællesskab; og der er dumhedens racisme, der hverken bunder i religiøse forestillinger, hudfarve eller økonomiske forhold, men hvor de implicerede forsøger at overgå hinanden som under et værtshusslagmål i et latterligt anfald af storhedsvanvid, der munder ud i et historiestridigt krav om en såkaldt uafhængighed for ikke-eksisterende fædrelande i forhold til et fælles fædreland. Dette er tilfældet med Bossis »Lega Nord«, hvor der er tale om en racisme, der svinger fra det barnlige til det undergravende, i og med at målet er en opsplitning af Italien ud fra absurde og sære forestillinger. Derfor bør de politiske grupper her i Europa-Parlamentet i kraft af en naturlig afstandtagen fra den operetteracisme - sådan vil jeg betegne den - som Bossis »Lega Nord« lægger for dagen, afstå fra enhver form for systematisk samarbejde med gruppen bestående af hans parlamentarikere. Hellere kysse en spedalsk end trykke en idiot i hånden!

Ford
Hr. formand, først vil jeg gerne komplimentere hr. Oostlander for hans velafbalancerede betænkning, som jeg håber, et overvældende flertal her i Parlamentet kan stemme for. For det andet er jeg enig med min kollega, Martin Schulz, når han siger, at vi ved, at racisme og fremmedhad skal stå på Parlamentets dagsorden. Vi har kolleger her langt til højre i salen, som ikke alene tror, at holocaust var en detalje i historien, men faktisk, som hr. Le Pen, mener, at amerikanerne byggede gaskamrene i Buchenwald-koncentrationslejren efter krigen.
Et år mod racisme har været længe på vej. I 1984 foreslog undersøgelsesudvalget fra Parlamentet, som jeg var formand for og afdøde Dimitrios Evrigenis fra Det Europæiske Folkepartis Gruppe var ordfører for, i sin indstilling, at der skulle være et år mod racisme. Næsten ti år senere er det nu kommet. Jeg takker kommissær Flynn, fordi han endelig har fremsat dette forslag, som vi, som jeg har sagt, har ventet på i over ti år.
Jeg er lidt skuffet over omfanget af de ressourcer, der er afsat, men det er noget, vi kan se på, når vi kommer til budgetrunden. Det betyder også, at Kommissionen nu klart har erkendt, at den har delvis kompetence til at tage sig af racisme og fremmedhad. Det er nødvendigt, at vi går videre med det ved regeringskonferencen ved at sikre, at der foretages de nødvendige ændringer af traktaten, så Fællesskabet får kompetence til at tage sig af racisme, fremmedhad og antisemitisme.
Jeg vil også gerne sige, at jeg går ind for etableringen af overvågningscentret. Hr. Caccavale forholdt sig temmelig afvisende, og jeg vil sige til ham, at ved mødet i det rådgivende udvalg om racisme og fremmedhad, som Helmuth Kohl og François Mitterrand etablerede, var stemmetallene for princippet 14 mod 0 med 1, der afholdt sig. Den, der afholdt sig, var fra Det Forenede Kongerige, ikke repræsentanten for den italienske regering, som hans parti var medlem af. Jeg håber, han vil overveje sagen igen.
Overvågningscentret skal primært tage sig af problemer med racisme og fremmedhad i EU. Det skal ikke være et akademisk organ, men ét, der kommer med politiske indstillinger, og det må være et uafhængigt agentur, så det kan tale med høj stemme og ikke være i lommen på nogen enkelt medlemsstat.
Kommissionens forslag er en begyndelse, men det er ikke nok. I Frankrig messer racisterne mantraet om: «tre millioner immigranter, tre millioner arbejdsløse, tre millioner immigranter for mange«. Melodien er den samme i resten af Europa, selv om tallene er anderledes. Vi bør huske det slogan, det østrigske naziparti benyttede i 1930'erne: «en million arbejdsløse, en million jøder, en million jøder for mange«. Og vi ved, hvad der skete med jøderne.

Cars
Hr. formand, mange, ikke mindst lærere og ungdomsledere, konfronteres i dag med nynazister, skinheads og andre med utilsløret racistiske og antisemitiske anskuelser. Kun få ved, hvordan de skal tage afstand fra og få noget konstruktivt ud af sådanne situationer. Derfor er det let at tilslutte sig forslaget om et center, der skal samordne og tage initiativ til foranstaltninger mod racisme.
Dette center bør overdrages en stor og vigtig opgave. Det bør udforme og støtte, og undertiden selv gennemføre, kurser for, først og fremmest, lærere og ungdomsledere og formidle viden om, hvad der frembringer racisme, antisemitisme og fremmedhad, og om hvordan fænomener af denne art bedst imødegås og bekæmpes. Med sådanne kurser tilrettelagt over en bred front vil Europa stå bedre rustet i arbejdet med at indgive vore børn og unge tolerante og humanistiske idealer. Ingen lærere eller ungdomsledere, der søger indsigt i racismens og hadets anatomi, vil skulle behøve at stå uden en sådan viden. Det ville være et fint løfte for Europa-Parlamentet at give på Europadagen.
Hr. formand, ét forslag i betænkningen skiller sig ud fra de øvrige. Lovgivning mod racistisk inspirerede forbrydelser er en selvfølge. Men vi liberale er stærkt imod at anvende lovgivning mod anskuelser og fordomme som sådan. De bekæmpes bedst med argumenter og åndelig og materiel velfærd. Vi i Den Liberale Gruppe siger nej til at lovgive mod partier. Noget sådant ville være en sejr for demokratiets modstandere og et nederlag for troen på argumenternes styrke.
Der er meget klogt i Kommissionens forslag om et Europæisk År mod Racisme og i vor kollega hr. Oostlanders betænkning, som kan indgive os ambitioner i kampen mod racisme, antisemitisme og xenofobi. Men den uddybning og analyse, som hr. Wiebengas ændringsforslag bidrager med, vil styrke forslaget yderligere.

Le Gallou
Hr. formand, i antiracismens navn er hr. Oostlanders betænkning totalitært inspireret i den forstand, at den har til hensigt at forme meninger og adfærd hos borgerne i de europæiske nationer efter normerne for det politisk korrekte og det historisk korrekte.
Jeg vil begrænse mig til at henlede Parlamentets opmærksomhed på følgerne af punkt 20, der skal indsætte historien om Anden Verdenskrig i loven. Det er det, mit land, Frankrig, har gjort ved at vedtage Gayssot-loven, hvilket faktisk førte til et intellektuelt Tjernobyl, der i dag bekendtgøres af forfattere og gaullist-parlamentsmedlemmer.
For under dække af at forbyde Paul Raciniers værk, tidligere deporteret og tidligere socialistisk medlem af det franske parlament, der gennemhuller visse vidneudsagns overdrivelser, og som sætter spørgsmålstegn ved eksistensen af gaskamrene, har Gayssot-loven medvirket til udbredelse af det. For under dække af at forbyde professor Forissons kritiske analyser om de skriftlige kilder og manglende fotos eller tegninger over gaskamrene har Gayssot-loven medvirket til at gøre dem kendte. For under dække af at forbyde Henri Rocs afhandling om de mange usandsynligheder i rapporten fra SS Gerstein har Gayssot-loven udbredt kendskabet hertil. Under dække af at forbyde kemiingeniør Fred Löschters arbejde har Gayssot-loven sikret dets offentlighed.
For de frie tænkende mennesker siger til sig selv, at hvis det er nødvendigt med en lov for at fastlægge en historisk sandhed, er det ikke længere en historisk sandhed, det er en politisk sandhed. Hvis det er nødvendigt med en lov for at fastlægge en videnskabelig sandhed, er det ikke længere en videnskabelig sandhed, det er et religiøst dogme. Og det er derfor, at betydningsfulde mennesker på venstrefløjen i Frankrig som Roger Garaudy og Abbé Pierre kræver en ophævelse af Gayssot-loven og en fri debat om eksistensen af gaskamrene. Vi mener, at de fortjener den samme frihed som den, Europa-Parlamentet kræver for Salman Rushdie eller Taslima Nasreen. Jeg advarer under alle omstændigheder alvorligt hr. Oostlander om, at det frie Europas frie borgere aldrig vil acceptere gennemførelse af det tankens politi, som han ønsker.

Gradin
Hr. formand, ærede medlemmer! Racisme er ikke noget nyt fænomen i Europa. Det er et problem, som har præget en stor del af vor historie. Racismen har dybe rødder og berører alle dele af Unionen. Det vil kræve kraftanstrengelser af os alle, hvis vi skal udrydde racismens, fremmedhadets og antisemitismens svøber. Derfor er jeg glad for at få lov til at deltage i dagens forhandling om de to beslutninger, som Parlamentet har udarbejdet dels på grundlag af Kommissionens meddelelse om racisme, fremmedhad og antisemitisme, dels på grundlag af vort forslag om at udråbe 1997 til Europæisk År mod Racisme.
Kampen mod fremmedhad og racisme er noget, som hele Kommissionen er engageret i. Vi bifalder derfor det udmærkede arbejde, som Parlamentets ordfører, hr. Oostlander, og Udvalget om Borgerlige Frihedsrettigheder og Indre Anliggender har udført. Europa-Parlamentet har længe krævet unionsforanstaltninger mod racisme. Parlamentet har en vigtig rolle at spille, bl.a. med hensyn til at skabe forståelse for, at der er behov for fælles foranstaltninger på området.
De to beslutningsforslag, der drøftes i dag, er blevet udarbejdet i anledning af en meddelelse fra Kommissionen. Vi har for første gang fremlagt en meddelelse, der netop drejer sig om racisme, fremmedhad og antisemitisme. Det er et stort skridt hen imod at skabe en rolle for Kommissionen i bekæmpelsen af racismen.
Vor meddelelse er et led i den unionsstrategi mod racisme, som de europæiske stats- og regeringschefer efterlyste på topmødet på Korfu i juni 1994. Den støtter sig på det arbejde, som er udført af Den Rådgivende Kommission for Bekæmpelse af Racisme og Fremmedhad, der fik sit mandat på Korfu-topmødet. Meddelelsen er også en reaktion på de krav, som Europa-Parlamentet i flere beslutninger har fremsat på dette område.
Det glæder mig, at Parlamentet i sit beslutningsforslag støtter de mål, som vi har opstillet i meddelelsen. Tre målsætninger har været styrende for vort arbejde:
1.Vi ønsker at bekæmpe racismen på en række forskellige politiske områder. I meddelelsen redegøres der for alle de initiativer, som Kommissionen har taget og agter at tage for at bekæmpe racisme. Meningen er, at kampen mod racisme skal føres gennem en hel række politiske foranstaltninger. Disse skal tilsammen indgå som en del af vore generelle politiske mål. Vi sigter på foranstaltninger, som ikke kun angriber racismens symptomer, men også dens årsager.Vi ønsker f.eks. at fremme integration og modvirke udstødelse, navnlig på arbejdsmarkedet. Derfor har vi foreslået, at der føjes en ny dimension til beskæftigelsesinitiativet under Den Europæiske Socialfond. Det nye beskæftigelsesinitiativ INTEGRA skal gøre arbejdsmarkedet mere tilgængeligt for bl.a. indvandrere og etniske mindretal. Diskrimination og racisme gør det særligt vanskeligt for disse grupper at få arbejde.
I meddelelsen understreger vi endvidere betydningen af give alle lige muligheder i arbejdslivet. I den forbindelse ønsker jeg specielt at henvise til den fælleserklæring, der blev vedtaget af arbejdsmarkedets parter i Firenze i oktober sidste år. Den drejer sig om, hvordan man skal forebygge racediskrimination og fremmedhad, og om ligebehandling i arbejdslivet. Kommissionen agter at støtte målsætningerne i erklæringen.
Desuden fremhæver vi, hvor vigtigt det er at bekæmpe fordomme og øge folks bevidsthed om de farer, der er forbundet med racisme og fremmedhad. Vi foreslår bl.a., at der satses på uddannelse; fællesskabets uddannelsesprogram SOCRATES bør kunne anvendes i dette øjemed. Mediefolket bør også have yderligere støtte. Endvidere peger vi i meddelelsen på, at det er nødvendigt at modvirke racistisk propaganda rettet mod unge. Samarbejdet inden for retlige og indre anliggender bør forbedres, når det gælder om at overvåge og straffe racistiske forbrydelser.
2.Vi ønsker tilvejebragt en europæisk lovgivning mod racisme. Det gælder to målsætninger. Den ene går ud på, at der skal vedtages et direktiv mod diskrimination og eventuelt en ændring i traktaten. Kommissionen har allerede stillet forslag om, at der under den igangværende regeringskonference indføres særlige traktatbeføjelser til bekæmpelse af racediskrimination. Vi ønsker også indført en fællesskabslovgivning, der sikrer et laveste beskyttelsesniveau mod racediskrimination i hele Unionen. Dette spørgsmål kommer vi tilbage til, når vi kender resultatet af regeringskonferencen. Den anden målsætning drejer sig om nødvendigheden af at sørge for, at fællesskabsretten anvendes på en ikkediskriminerende måde. I afventning af en traktatændring vil vi i så høj grad som muligt medtage bestemmelser mod diskrimination i vore forslag til retsakter.3.Vi ønsker at udråbe 1997 til Europæisk År mod Racisme. Hensigten med dette forslag er, ganske enkelt, dels at pege på, at racisme, fremmedhad og antisemitisme truer det demokratiske samfund og Unionens økonomiske og sociale sammenhold, dels at øge folks bevidsthed om og forståelse for, hvad Unionens institutioner foretager sig for at modvirke fremmedhad. Forslaget om et Europæisk År er vigtigt, ikke mindst når det gælder om at øge forståelsen for den betydningsfulde rolle, som Unionen kan spille i kampen mod racismen. Det skal, kort sagt, bidrage til at bringe Unionen tættere på borgerne.Kommissionen er glad for Parlamentets stærke støtte til forslaget. Det drøftes nu i Rådet. Jeg ved, at nogle medlemsstater er skeptiske, ikke over for forslagets substans, men fordi de tvivler på, at Kommissionen har beføjelse til at fremsætte forslag i henhold til traktatens artikel 235. Jeg håber dog, at forslaget bliver vedtaget under det nuværende italienske formandskab. Kommissionen har nøje studeret Parlamentets ændringsforslag til det, og vi vil opfordre Rådet til at acceptere en række af disse ændringer. Sammenfattende, hr. formand, vil jeg gerne understrege, at Kommissionen er taknemlig for Parlamentets støtte til vor meddelelse om racisme, fremmedhad og antisemitisme. De kan være sikre på, at Kommissionen også fremover vil gøre alt for at bidrage til kampen mod racismen, og vi mener, det er en meget væsentlig debat, som vi i dag markerer Europadagen med.

Formanden
Mange tak, fru kommissær!

Bourlanges
Hr. formand, Det Europæiske Råd i Milano besluttede at indføre den 9. maj som »Europadag«. Er det normalt, at Parlamentet under disse omstændigheder er fremmed over for sig selv og den opgave, det burde have, og ikke gør den 9. maj til en anderledes dag, men sidder i plenarmøde, som om intet var sket, og hvad mere er, det er en dagsorden, der omfatter vedtagelse af vigtige tekster som for eksempel direktivet om posttjenesterne.
Resultat: Mens politikere, mænd og kvinder, foreninger og borgere i vores lande deltager i fejringen af 9. maj, har vi som europaparlamentsmedlemmer kun valget mellem at opgive vores lovgivningsarbejde eller afholde os fra at deltage i de ceremonier, der skal højtideligholde den grundlæggende retsakt, der samler og berettiger os.
Det er bestemt ikke Dem, hr. formand, som jeg vil bebrejde for denne situation, men plenarmødet, os alle, vores manglende kollektive evne til at benytte os af de symboler, der har muliggjort denne tidsplan, der gør den 9. maj til en almindelig mødedag. For fremtiden vil det dog være vigtigt at sørge for, at alle Fællesskabets institutioner og navnlig vores afholder sig fra enhver aktivitet den 9. maj for at give deres medlemmer mulighed for at være til stede ved borgernes store årlige møder med Europa.

Erklæring af formanden
Formanden
Mine damer og herrer, kære kolleger, den 9. maj er Den Europæiske Unions fødselsdag. Det er dagen, hvor den daværende franske udenrigsminister, Robert Schuman, i 1950 fremsatte den erklæring, som åbnede døren for grundlæggelsen af De Europæiske Fællesskaber og dermed også for Den Europæiske Union, vi har i dag. Den 9. maj er ikke kun en festdag for Bruxelles og for de europæiske institutioner. Det er »Europadagen« for alle Den Europæiske Unions borgere, og »Europadagen« er til for skotterne såvel som for alle andre europæere.
Et forbud mod at hejse europafanen i skoler og ved offentlige bygninger den 9. maj, har ingen indflydelse hverken på Dem eller andre, hvad angår indstillingen til Europa. Det gør ikke noget indtryk på Den Europæiske Union.
Vi er i dag samlet til et normalt arbejdsmøde. Vi mente, at vi bedst ærede de mænd og kvinder, som fremmede Europas enhed, ved at arbejde den 9. maj og således som vi gør det, når vi har åbent hus, lade borgerne se os over skulderen, medens vi arbejder. Det var bestemt i Robert Schumans ånd, han var den første formand for Europa-Parlamentet. Men om vi vil gøre det samme til næste år, eller om vi vil give os alle mulighed for at deltage i arrangementerne i medlemsstaternes byer og kommuner, dét vil vi drøfte i fællesskab og så træffe en afgørelse.
Den Europæiske Union, hele Europa, står over for store udfordringer. Det, Robert Schuman og hans generation indledte for 46 år siden, vil og skal vi befæste og fuldføre ved at indføre den fælles europæiske valuta, ved at konsolidere det indre marked, ved at udvide Unionen mod syd og øst, ved at forbedre handleevnen, gennem øget gennemskuelighed og gennem en bredere demokratisk legitimation af vore afgørelser. I dette nye Europa, som vi skal udforme, er der ikke mere noget, der vil være sådan, som det har været i de forløbne fem årtier. Den europæiske enhed indledtes på ruinerne af den store europæiske katastrofe, som blot fem år før 1950 var endt i et inferno af had og blod, død og ødelæggelse. I dag ser vi tilbage på en tid med økonomisk udvikling og fred i Europa, hvis mage ikke er set i den nyere historie.
På baggrund af de europæiske folks historie er den europæiske enhed i de sidste 46 år en enestående solstrålehistorie. Den er europæisk histories mest succesrige fredsbevægelse. Alligevel er der usikkerhed og skepsis blandt borgerne. De er ikke imod Europa, men de kan af og til ikke mere se, hvorfor de skal være for Europa. Derfor skal vi gøre det nemmere at forstå, hvad europæisk enhed er i dag og hvad den ikke er, hvad europæisk enhed ikke behøver at være og navnlig, hvorfor vi stadig har brug for europæisk enhed.
For 46 år siden var for Robert Schuman og mange andre den europæiske enhed den eneste løsning med henblik på at sikre freden og genopbygge den ødelagte økonomi. I dag mener nogle, at Europa snarere er en del af problemerne end en del af løsningen på dem. Men også efter afslutningen af den kolde krig, hvor vi står over for nye risici og usikkerhedsmomenter, er og bliver Europas enhed det fast sammentømrede uopløselige samarbejde i Den Europæiske Union og det solide grundlag for stabilitet og fred.
Også i det nye, det udelte Europa gælder fortsat: Aldrig mere må en stat blive så suveræn, at den alene kan træffe afgørelse om krig og fred og om sine naboers ve og vel.
(Bifald) Der er brug for det europæiske samarbejde til at standse arbejdsløsheden, som tillige er en social krise og som kan blive til en politisk krise. Ganske vist bærer medlemsstaterne hovedbyrden og hovedansvaret for at skabe nye arbejdspladser, men innovation og modernisering af vor økonomi vil kun lykkes, hvis vi udarbejder en fælles strategi derfor og støtter hinanden under gennemførelsen af den. I fællesskab har vi flere muligheder, og vi har et fælles ansvar for beskyttelsen af miljøet og bevarelsen af livsgrundlaget i Europa. En realistisk miljøpolitik og nationale suverænitetsdrømme udelukker hinanden. Enten klarer vi problemerne i fællesskab eller vi kommer til at bukke under for dem individuelt og suverænt.
Vi kan ikke leve op til vor tids udfordringer, hvis vi fastholder de gamle metoder. Vi ville være dårlige arvtagere efter Robert Schuman, dersom vi i en union med 15 medlemsstater uden ændringer ville fortsætte de institutioner og procedurer, der passede til De Seks' Fællesskab for 50 år siden. Den Europæiske Union, som vil indføre fælles valuta og udvide sig mod syd og øst, har brug for mere fasthed end tidligere, men samtidig for øget fleksibilitet. Det er den skabende indsats, der skal ydes af regeringskonferencen med reformen af Maastricht-traktaten. Vi kan i den forbindelse lade os lede af Robert Schumans vidtskuende realisme, mod til alt nyt og rolige beslutsomhed. Nous sentons qu'il ne nous est pas permis d'échouer , sagde han, da han åbnede den regeringskonference, som i 1950 på hans initiativ indledte sit arbejde, som så førte til grundlæggelsen af Det Europæiske Fællesskab for Kul og Stål, det første Europæiske Fællesskab, som Den Europæiske Union i dag bygger på. Heller ikke vi må fejle, kære kolleger, mine damer og herrer.
(Bifald)
Afstemning
Taubira-Delannon
Hr. formand, jeg vil gerne henlede Parlamentets opmærksomhed på, at vedtagelsen af dette ændringsforslag 8 vil betyde bortfald af ændringsforslag 48. Men den oprindelige forfatter til dette ændringsforslag, hr. Liese, udtrykte sine forbehold, idet han i ændringsforslag 48 konstaterede en begrænsning til fordel for de nationale og regionale parkers biosfærereserver.
Jeg vil gerne præcisere, at »navnlig« ikke betyder »udelukkende«, og at der følgelig ikke er nogen begrænsning, men bare en opfordring til at tage dette program i betragtning i det omfang, det er et blandet program, der vedrører 328 biosfærereserver i 83 lande i nord og i syd, at dets fleksible status er interessant, og at man ser nogle bemærkelsesværdige eksempler, navnlig i Tyskland og Spanien, og endelig at der er en ubestridelig videnskabelig opfølgning, samt at de lokale befolkninger er stærkt involverede.
Når jeg har ønsket, at man giver det en særlig opmærksomhed, var det for at give Den Europæiske Union mulighed for at deltage i akkumuleringen af viden og erfaringer om dette program, ellers vil jeg overlade det til Parlamentets vurdering.
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)

Oostlander
Hr. formand, ordet bannissement på fransk oversættes i forskellige oversættelser til forskellige ting. Derfor er vi imod ordet bannissement , hvilket ville betyde en lovmæssig forskrift. Endvidere er vi imod, at der nævnes navne.

Formanden
Vi stemmer om det, idet vi lader ordet »ignorere« og navnene udgå.

Gollnisch
Hr. formand, jeg ønskede at tage ordet, inden man gik over til afstemningen. Jeg mener, at denne afstemning er uantagelig, fordi den er i strid med traktaten og de generelle principper i folkeretten i Europa.
Man foreslår landsforvisning, dvs. en straf af en ny art, der for øvrigt ikke eksisterer i fransk ret, og som består i at udvise en fra sit eget land i antiracismens navn. Og man foreslår det uden endog at have hørt den anklagede, der ikke har nogen mulighed for at komme med et forsvar, og det gør man over for en gruppeformand her i Parlamentet og en østrigsk politiker.
Jeg finder, at det er fuldstændig totalitært, det er i strid med traktaten, det er i strid med de generelle principper i europæisk ret. Det afslører karakteren af denne betænkning.

Formanden
Vi har undersøgt det hele. Det er i orden, som beslutningen er affattet, og vi har også stemt om den.

De Vries
Hr. formand, jeg vil gerne bede Dem om at anmode tjenestegrenene om at sammenligne versionerne i de forskellige sprog. Jeg formoder, at betænkningens oprindelige tekst er nederlandsk. I hvert fald er der en tydelig sproglig forskel mellem de forskellige versioner. Den franske tekst taler om bannissement . Den nederlandske tekst taler om »veroordeling«. Den engelske tekst taler om ostracising . Det er forskellige begreber. Jeg vil kraftigt opfordre til, at vi får en entydig fortolkning i den endelige tekst, for jeg tror, at den fortolkning, som vor kollega i højre side af Forsamlingen netop gav, er forkert.

Formanden
Naturligvis, hr. De Vries. Vi vil lade tjenestegrenene kontrollere de sproglige versioner, således som vi altid har gjort i lignende tilfælde; det vil også ske her.
Efter afstemningen om ændringsforslagene

Kellett-Bowman
Hr. formand, dette har været en kompliceret og også en meget følsom sag. Jeg har skrevet »kaos« i margen ud for én gruppe afstemninger, fordi jeg ikke forstod, hvad der skete. Det, der har rejst de fleste vanskeligheder, var Deres afgørelse af det spørgsmål, som lederen af Det Europæiske Liberale og Demokratiske Partis Gruppe rejste, om den præcise ordlyd, der skulle bruges i den endelige tekst. De sagde, at teksten ville blive rettet ind, men jeg er ikke sikker på, i forhold til hvad.

Formanden
Også det vil vi undersøge, hr. Kellett-Bowman.
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)

Andersson, Hulthén og Lööw
Grunden til at vi stemmer imod forslaget om fælles regler for udvikling af Fællesskabets posttjenester er, at betænkningen vil give det enkelte land mulighed for at bibeholde sine monopoler med hensyn til adresserede reklameforsendelser og udenlandsk post. Monopoler i sig selv giver ingen garanti for en service af samme kvalitet til alle borgere. Det gør derimod en veludformet lovgivning.
Desuden er det vigtigt, at man ikke sammenblander afregulering af vare- og tjenestemarkedet og afregulering af arbejdsmarkedet. En afregulering af vareog tjenestemarkedet kan være til fordel for forbrugerne, men kræver samtidig en stærkere beskyttelse af lønmodtagerne.
Bibeholdes monopolerne på postmarkedet, risikerer man, at de ikke kan klare konsekvenserne af en afregulering af telemarkedet. Kan postmonopolet ikke klare denne konkurrence, er der fare for et fald i beskæftigelsen blandt postvæsnets ansatte.

Burenstam Linder, Carlsson, Cederschiöld og Stenmarck
Efter at en stor del af telemarkederne i Europa og resten af verden er blevet liberaliseret, fremsætter Kommissionen nu forslag om at afvikle dele af den lovgivning, som i dag regulerer muligheden for at etablere og drive virksomheder, der formidler post.
Kommissionens forslag er stødt på modstand fra flere sider, sådan som man også fornemmer det i den betænkning, som hr. Simpson har udarbejdet. Det er de store europæiske postvæsners og fagbevægelsens anskuelser, der er kommet til at præge debatten. Mindre statslige og private postoperatører er ikke kommet til orde i større udstrækning. Diskussionen om konkurrence med henblik på at fremme udviklingen inden for sektoren og presse priserne til gavn for forbrugerne er også gledet i baggrunden.
Vi mener, at en liberalisering ville være en fordel for de eksisterende postvæsner, da den ville skabe incitamenter til at forbedre servicen og til at udbyde denne til lavere priser. Der ville også blive skabt en lang række nye virksomheder, hvilket ville give arbejde til mange mennesker. Sådanne positive erfaringer kan man gøre i de lande, der har liberaliseret deres postmarkeder.
På grund af ovenstående stemmer vi nej til hr. Simpsons betænkning.

Cot
Jeg fremlægger denne korte stemmeforklaring i eget navn og på vegne af min kollega, Michèle Lindeperg, der repræsenterer os begge ved et møde i Lyon i anledning af Europadagen. Det er i øvrigt beklageligt, at Parlamentets tidsplan forhindrer os i at være ude i marken i anledning af denne folkelige mobilisering. Det nytter ikke at arrangere store oplysningskampagner om dette tema, hvis Europas demokratiske repræsentanter, som vi er, forbyder os at deltage heri, og det er vores skyld!
Jeg vil ikke komme tilbage til den analyse, som jeg fremlagde i morges om udkastet til direktiv om posttjenesterne. Jeg mener, at hr. Simpsons betænkning, som vi lige har vedtaget, sikrer den nødvendige ligevægt mellem kravene til konkurrence og modernisering på den ene side og den offentlige tjeneste på den anden. Jeg ønsker, at Rådet respekterer denne ligevægt, når det vedtager sin fælles holdning, og at Kommissionen ikke drager den i tvivl ved en dårligt omtalt brug af de ensidige aktionsbeføjelser, som traktaten giver den med hensyn til konkurrence.
Efter denne forhandling er det på høje tid at definere begrebet offentlig tjeneste og indføje det i traktaten. Ved en mere præcis udfærdigelse af artikel 90 stk. 2? Ved vedtagelse af et charter om de europæiske offentlige tjenester?
Ved registrering af brugernes rettighederne til den offentlige tjeneste i en erklæring om borgernes grundlæggende rettigheder? Disse forskellige forslag er blevet fremsat. De skal forelægges for regeringskonferencen, således at aktionsrammen for de offentlige tjenester i fremtiden klart kan ridses op.

Cox
Jeg tror, at generel adgang til posttjeneste af god kvalitet er en grundlæggende rettighed for hver forbruger som borger, ikke mindst for dem, der bor i landområderne eller små tyndtbefolkede landsbyer og byer. Jeg tror, at en sådan universel tjeneste, der bliver en pligt for den offentlige udbyder af posttjenester, kræver en ensartet takststruktur, støttet af en ordentlig monopoliseret sektor.
Der foregår allerede væsentlige ændringer på postmarkedet. Unionen har nu 15 medlemsstater, som er vidt forskellige med hensyn til kvalitet, effektivitet og udvikling i de seneste år. Nye teknologier åbner nye markeder, nye alternativer til det traditionelle postvæsen, såsom fax og e-mail. Særlig gode, hurtige tjenester af høj kvalitet har fået nye markeder til høje priser. Nu åbner selv retsvæsenet sig og tillader forsendelse fra udlandet. I dette klima kræves en passende europæisk ramme til at administrere snarere end at undgå disse ændringer.
Jeg stemte imod Simpson-betænkningen i dag, fordi den er baseret på et stærkt ideologisk islæt af protektionisme som den bedste måde at bevare ånden i de offentlige tjenester på. I dagens verden er det en fejltagelse. Balancen i betænkningen er for meget på producentens side, hvilket, bortset fra spørgsmålet om universelt udbud, ikke tager ordentligt hensyn til forbrugernes legitime interesser. Den rammer den forkerte balance med hensyn til, hvor åben eller lukket, systemet bør være.
Filosofisk synes betænkningen at sammenblande liberalisering med privatisering og at betragte enhver konkurrence som unfair konkurrence.
Jeg går ind for en kontrolleret, omhyggelig og velovervåget åbning af postmarkedet i Europa med garanti for generel service som et fundamentalt krav og med en stærk rolle for Europa-Parlamentet som partner i overvågningen af disse forandringer. At ville bevare victorianske holdninger og systemer til evig tid vil hverken føre producenterne eller forbrugerne af posttjenester ind i det næste årtusinde.

Cushnahan
De irske postarbejderes fagforening er alvorligt bekymret for de virkninger, direktivet kan få for fremtiden for postvæsenet i Irland. Jeg vil gerne benytte denne lejlighed til at få et antal af disse bekymringer, som de har fortalt mig om, ført til protokols.
Først vil jeg gerne sætte spørgsmålstegn ved brugen af meddelelsesproceduren. Den vil gøre det muligt for Kommissionen ensidigt den 31. december år 2000 at bestemme, om adresserede reklameforsendelser skal forblive inden for det monopoliserede område. Denne procedure ignorerer fuldstændig regionale og sociale spørgsmål ved kun at tage hensyn til den konkurrence, der er mest relevant for artikel 90 og 86. Det ville have været mere tilfredsstillende, hvis det var artikel 100 A, der var blevet valgt som ramme for det foreslåede direktiv.
For det andet forekommer det mig, at Kommissionen ikke har taget hensyn til den skade, forslagene om liberaliseringen af brevforsendelser over grænserne vil gøre på bæredygtigheden af postvæsenet i Irland.
For det tredje bestrider jeg Kommissionens opfattelse, at de forskellige dele af postvæsenet udgør separate markeder. Det er ganske vist muligt at betragte nogle tjenester som momspligtige, såsom kurer- til forskel fra eksprespost tjenester, men ikke desto mindre er det forkert at give adgang til postfaciliteter længere nede i systemet.
For det fjerde bør der, da omkostningerne ved posten på landet f.eks. i Irland er to gange så høj pr. enhed som for post i byerne, gives store geografiske udligningsbeløb i forholdet mellem by- og landområder.
For det femte, hvis An Post tvinges til at give adgang til sit net for kurerfirmaer fra den private sektor, så kan et stort multinationalt selskab med en infrastruktur, der dækker hele Europa, gøre alvorlig skade på An Post , hvis størrelse kun bliver en brøkdel af et sådant selskabs.
For det sjette vil enhver liberalisering af adresserede reklameforsendelser være umulig at overvåge og vil kunne misbruges af større besørgere af post, og det ville være bedre, hvis det fortsat blev behandlet som en del af den generelle brevtjeneste.
Endelig bør den internationale post forblive en del af det monopoliserede område. Irland er særlig sårbar over for liberalisering af denne sektor, da 28 % af indtægterne kommer fra international post - fire gange det europæiske gennemsnit.
Jeg stoler på, at Kommissionen, før den træffer en endelig beslutning, vil medtage synspunkterne fra dem, der arbejder i posttjenesten i Irland, og som vil blive direkte ramt af politiske ændringer på dette område.

Darras
Efter seks års rådspørgsel er det endelig lykkedes os i dag ved førstebehandling at vedtage dette forslag til direktiv, der udgør en vigtig indsats for de europæiske offentlige postoperatører. Jeg vil således lykønske vores ordfører, Brian Simpson, for hans vedholdenhed og hans grundige arbejde.
I forbindelse med gennemførelse af det indre marked skulle der fastsættes nogle klare, entydige »spilleregler«, der omfatter og kontrollerer liberaliseringen af det indre marked og bevarer den opgave med offentlig tjeneste, der er knyttet til posttjenesten.
I lovgivningen var det nødvendigt at definere det, man forstår ved »universel tjeneste« og ved »monopoliseret tjeneste«. Det var nødvendigt at træffe afgørelse om ikke-liberalisering af direct mail og (ind- og udgående) udenlandsk post. Alt dette med det formål at fastholde en effektiv offentlig kvalitetstjeneste, der er tilgængelig for alle overalt på territoriet. Det er med tanke på finansiel og geografisk lighed og med ønsket om egnsudvikling, at denne vedtagelse i dag skal forstås.
Det var en bestemt samfundsmodel, der stod på spil, en model baseret på offentlige indgreb, der sikrer opgaverne med offentlig tjeneste.
Derfor glæder jeg mig over vedtagelsen af denne betænkning ved førstebehandlingen; derfor ønsker jeg, at andenbehandlingen kan ske inden årets udgang, og at den bliver en bekræftelse af dette resultat, og at EUKommissionen tager dette i betragtning og dermed afviser vedtagelsen af meddelelsen, der er i strid med direktivet.

Gahrton, Holm, Lindholm og Schörling
I betragtning af at posttjenester er et meget vigtigt spørgsmål for forbrugerne, anser vi Kommissionens forslag til foranstaltninger for at være under al kritik. Det er indlysende, at en postservice, som sikrer kvalitet og god service til en rimelig pris, uanset hvor man bor, og hvem man er, er en samfundsopgave, som egner sig særdeles dårligt til såvel afregulering som fri konkurrence. Dette er heller ikke noget, som EU-borgerne ønsker eller kræver. Det er et udslag af Unionens ønske om i stedet for et samarbejde på tværs af unionsgrænserne at fremtvinge harmonisering og uniformitet gennem lovgivning. Vi støtter de ændringsforslag, hvorefter en medlemsstat skal kunne gøre visse undtagelser fra harmoniseringen for at opretholde en god service, eksempelvis i tyndtbefolkede områder, og hvorefter der skal tages hensyn til postvæsnernes ansatte i forbindelse med en eventuel afregulering. Derimod støtter vi ikke ændringsforslagene om, at henholdsvis EU-flaget og møntfoden »euro« skal optræde på frimærkerne.
På grund af ovenstående stemmer vi ja til hr. Simpsons betænkning, eftersom den repræsenterer en forbedring af Kommissionens forslag.

Gallagher
Mens Kommissionen har fremsat forslag om at liberalisere postvæsenet i hele EU i år 2001, vil 80 % af posten stadig væk blive befordret af de nationale postvæsener.
Liberalisering betyder privatisering, slet og ret. Men man kan ikke gå ind for en total privatisering af det, der fundamentalt er en human industri, hvilket præcis er, hvad postvæsenet er i Irland. Jeg går ind for princippet om at indføre et ensartet postvæsen i Europa. Men postvæsenet i Irland, og i særdeleshed i små provinsbyer og landsbyer, har en højere standard end andre steder i Europa. Det er af denne grund, at man må stille det spørgsmål, om postvæsenet i Irland vil blive forbedret eller forringet, hvis man støtter Kommissionens plan.
Jeg er glad for, at Kommissionen erkender, at de nationale postvæsener skal bevare deres monopol på indsamling, sortering, transport og levering af den indenlandske post op til 300 gram. Hvis dette område blev privatiseret, ville private firmaer udvælge de lukrative bymarkeder og lade byerne på landet sidde tilbage med skelettet af en posttjeneste.

Lindqvist
Jeg har stemt ja til betænkningen. Posten er en samfundstjeneste, som skal være til lige rådighed for alle til den samme pris over hele landet. Postens og dermed postvæsnets væsentligste opgave er at betjene offentligheden med postbefordring til så lave priser og med en så god service som muligt. Postens hovedopgaver bør reguleres ved lov. Hvordan posttjenesten er organiseret, er, efter min opfattelse, af underordnet betydning. Der kan være tale om et monopol, om konkurrence, om forskellige blandingsformer og om visse former for entreprise. Det er spørgsmål, som hver enkelt land må afgøre. Der er ingen grund til, at organisationen og virksomhedsformen skal være den samme i hele EU. Derimod gælder det om, at de nationale postvæsner i Europa og i resten af verden samordner deres virksomhed med henblik på at yde den bedst mulige service.
I Sverige er der sket en afregulering af posttjenesten. Det svenske postvæsen må kunne konkurrere på lige vilkår med udenlandske konkurrenter i Sverige og i udlandet. Det er vigtigt, at posttjenesten drives i konkurrence med andre postvirksomheder, eksempelvis i udlandet, men dette må underordnes postens hovedopgave, som er at yde en god service til alle hjemlandets borgere til acceptable priser.
En alt for hurtig afregulering med en efterfølgende privatisering kan føre til forringelser i tyndtbefolkede og perifere områder, som kun vil blive betragtet som »tabsområder«, og til større arbejdsløshed. Alle ændringer bør derfor ske under hensyntagen til de sociale og økonomiske konsekvenser.

Moreau
Vores gruppe har givet udtryk for sin bestemte modstand mod Kommissionens direktivforslag, der åbner posttjenesterne for konkurrence.
Under diskussionen om dette forslag har det ligget os på sinde at forsvare den offentlige tjeneste og at modsætte os, at meddelelsen underkastes loven om penge, ved at få vedtaget ændringer, der anerkender den offentlige tjeneste, styrker den monopoliserede sektor, inklusive direct mail og indgående udenlandsk post, og respekterer den tarifmæssige regulering.
Vi glæder os over, at disse ændringsforslag er blevet vedtaget af EuropaParlamentet. De sætter virkelig en bremse for direktivets ultraliberalisering. Det må Rådet tage højde for. Når det forholder sig således, vil jeg sammen med et vist antal kolleger fra min gruppe ikke stemme imod, men afholde mig fra at stemme.
Vores endelige afstemning ved andenbehandlingen vil blive afgjort afhængigt af hvilke ændringsforslag, der er fastholdt eller forkastet af Rådet.

Reding
Den af Europa-Parlamentets Transportudvalg foreslåede holdning til forslag til direktiv om fælles regler for udvikling af Fællesskabets posttjenester og forbedring af kvaliteten af disse tjenester kan jeg fuldt og helt gå ind for.
Liberaliseringsbestræbelserne må endelig ikke medføre, at det, der har stået sin prøve, ødelægges og alle borgeres lige adgang til posttjenesterne ikke mere er sikret fuldtud. Derfor skal også de små post- og telekommunikationsvirksomheders lige muligheder og finansielle autonomi absolut sikres. I den henseende går det ikke at bringe den offentlige tjeneste (med dertil hørende opgaver, eneret og ansvar for gennemførelsen af de monopoliserede tjenester og den universelle tjeneste) i fare eller endog afskaffe den.
Det betyder ikke, at der skal siges nej til en vis åbning af postområdet for konkurrence. En vis konkurrence kan absolut være i kundernes interesse. En absolut konkurrence kan derimod føre til, at kun de økonomisk interessante posttjenester gennemføres optimalt, medens den universelle tjeneste - til ulempe for mange kunder - forsømmes. Her gælder det om at vælge den rigtige vej nu!
I Luxembourg kan vi kalde en offentlig posttjeneste af høj kvalitet for vor egen. Det ville være uansvarligt, om denne (i forhold til andre i Europa) lille virksomhed, som arbejder til sine små og store kunders tilfredshed, nu skulle ødelægges på grund af afgørelser gående ud på overdreven liberalisering. Derfor er jeg helt enig med Parlamentets ordfører: Liberaliseringen af det europæiske postvæsen må kun gennemføres i det omfang, det kommer alle kunder til gode, og på betingelse af, at den universelle tjeneste ikke drages i tvivl.
På EU-plan, hvor dialogen med arbejdsmarkedets parter nu er blevet et vigtigt element i socialpolitikken, bør man endvidere ikke miste de muligvis negative sociale følger af liberaliseringsbestræbelserne af syne. Det er derfor på sin plads at høre det europæiske arbejdsmarkeds parter, hvad posttjenesterne angår.

Wibe
Jeg stemte for betænkningen, og jeg mener, at ordførerens ændringer væsentligt forbedrer Kommissionens forslag. Jeg vil dog gerne fremføre en række synspunkter.
At indføre frimærker i »euro«-valuta og at angive EU-medlemskabet ved at indsætte symbolet med de tolv stjerner, mener jeg er en dårlig idé, eftersom posttjenesterne drives på medlemsstatsplan.
Driften af posttjenesterne er en »public service«-funktion. Erfaringerne fra andre funktioner vidner om, at en afregulering ikke betyder øget effektivitet, men oftest i stedet resulterer i øget arbejdsløshed og større regionale uligheder.

Wijsenbeek
Til trods for passiv, om ikke aktiv, modstand fra min side er det nu kommet så vidt. Brian Simpson oplever sin finest hour . Der vil komme en ende på det længst varende ordførerskab, som Europa-Parlamentet har oplevet i en sag. Ordføreren fortjener selv fra min side anerkendelse herfor. Det er da også omtrent den eneste ros, som jeg kan give ham.
For denne sag er en skamplet på alle dem, som med nogen ret vil kalde sig folkets repræsentanter. Borgerne har uomtvistelig ret til post og til en passende tjenesteydelse. At det er lykkedes fagforeningerne og de dårlige udøvere af serviceerhverv at frustrere det indre marked på denne måde, er det bedre at glemme hurtigst muligt.
Det er i mellemtiden sikkert tydeligt, at min gruppe ikke er glad for det i øjeblikket foreliggende forslag til betænkning. Vi vil støtte Ferberændringsforslagene som et mindre dårligt alternativ til vore egne forslag. Hvis disse ikke vedtages, stemmer vi imod betænkningen, og så anmoder vi Kommissionen om at trække direktivforslaget tilbage og uden ændringer og ufortøvet anvende den for konkurrencepolitik ansvarlige kommissærs meddelelse.
Betænkning af Oostlander
Wiebenga
Hr. formand, ELDR-Gruppen har af forskellige grunde stemt for beslutningsforslaget og forslaget. Det er nødvendigt, at Den Europæiske Union får klare beføjelser til at optræde kommunautært på dette politiske område. Oprettelsen af et overvågningscenter for racisme og fremmedhad er ønskværdigt. Når alt kommer til alt, er et år mod racisme udmærket, men vi må ikke nøjes med det. Kampen må til stadighed føres.

Gollnisch
Hr. formand, hvis hr. Oostlanders betænkning var blevet vedtaget for halvtreds år siden, kunne historiske personligheder som Winston Churchill eller Charles de Gaulle være blevet stillet for retten i deres lande for racisme og fremmedhad, på grund af deres taler mod tyskerne under krigen. Alle dem, der i historien har forsvaret deres folks identitet, protesteret mod en indflydelse, en overdreven udenlandsk tilstedeværelse eller en udenlandsk dominans, ville i dag kunne behandles som racister.
De tillader os vel, hr. formand, kære kolleger, at smile ved at se de tyske socialistiske parlamentsmedlemmer bifalde denne betænkning; de vil gerne glemme deres Hitler-ungdomstid eller deres fædres, de kristne demokrater, der tror, at de er godgørende ved at lade indvandrerne bo i folkelige kvarterer, og kommunisterne, der har haft de mest blodige massakrer i historien.
Under påskud af at bekæmpe antisemitismen og med risiko for at relancere den vil det en dag blive nødvendigt at forklare, hvorfor al nationalisme er afskyelig med undtagelse naturligvis af nationalismen i Israel. Det er et spørgsmål, som jeg ikke har fundet svaret på.

Zimmermann
Hr. formand, jeg synes, det er en skam, at vi til denne betænkning, som efter mine begreber er meget vigtig, på en dag som denne, Robert Schuman-dagen, hvor det for 46 år siden højtideligt blev kundgjort, at Europa ville slutte sig sammen og at vi med tolerance ville opbygge et fælles Europa, kun har en halv times tid til den. Det er endvidere en skam, at denne halve time af nogle kan anvendes til her at fremsætte udtalelser som dem, vi netop har hørt igen. Det er for mig to ting, vi ikke sådan uden videre burde tillade.
Det vigtige ved denne betænkning er imidlertid, at vi trods alt har fået nogle punkter igennem, som efter min mening er af stor betydning. Vi skal gøre alt, for at tolerancen i Europa fortsat kan øges. I Europa bør ikke kun de mennesker, der søger tilflugt, men også de mennesker, vi selv har hentet til Unionen, for at de skulle arbejde hos os, men også alle de andre, som på den ene eller anden måde bor legalt i Unionen, have mulighed for ikke blot at blive integreret, men også for at forefinde et tolerant samfund, som de kan blive optaget i og som de kan blive integreret i.
Derfor finder jeg det meget vigtigt, at vi med det vedtagne forslag går ind for, at alle de mennesker, der legalt lever her, ud over sociale rettigheder også bør have politiske rettigheder, at de efter en vis tid her også bør kunne udøve deres stemmeret fuldtud. Vi skal frem for alt sørge for, at alle mindretal hos os får lige muligheder ikke kun for at blive integreret her, men også på arbejdsmarkedet. Vi skal endvidere sørge for, at de mennesker, som har et europæisk pas, altså et unionspas, men som har en anden hudfarve, ikke fortsat diskrimineres, og det gælder også alle de øvrige mindretal; her vil jeg først og fremmest nævne sintier og romani.

Le Gallou
Hr. formand, hr. Oostlanders betænkning, der helt afspejler de antiracistiske lobbyers synspunkt, har foreslået, og jeg resumerer, udvidelsen af loven om den historiske sandhed, kaldet Gayssotloven i Frankrig, til hele Europa, støtte til indvandrernes religion og navnlig hjælp til uddannelse af imamer, automatisk meddelelse af indfødsret til de europæiske borgere, der har en opholdstilladelse, en undersøgelse af de problemer, som de tre til fire millioner indbyggere, der befinder sig ulovligt i Den Europæiske Union, har - det er betænkningen, der siger det - en forhøjelse af Det Europæiske Fællesskabs budgetmæssige bevillinger med henblik på, og jeg citerer, «at forbedre situationen i byerne for indvandrerne« samt bedre adgang for indvandrerne til medierne, uddannelsesaktioner og propagandaaktioner.
Det er klart, at parlamentsmedlemmerne fra den europæiske højrefløj er imod denne betænkning, hvori vi bemærker, at visse bestemmelser er blevet vedtaget, uden at de sproglige problemer er blevet løst først, dvs. at vores kolleger har stemt uden at vide om hvad, og af en meget simpel grund, og den er, at basissproget i hr. Oostlanders betænkning hverken er fransk eller engelsk eller tysk, det er »det fagre nye sprog«, Orwells fagre nye sprog fra 1984 . Vi befinder os her i det totalitære styre.

Berthu
Det forslag til beslutning, der er fremlagt af hr. Oostlander om bekæmpelse af racisme, fremmedhad og antisemitisme er blevet vedtaget af Europa-Parlamentet, selv om der er nogle meget beklagelige sammenblandinger mellem de racistiske doktriner, der virkelig er afskyelige, og medlemslandenes legitime ønske om at styre den indvandring, der kommer fra tredjelandene, der i dag bosætter sig i deres lande. Jeg afviser at give efter for denne sammenblanding, og jeg har stemt mod denne beslutning.
Min holdning er i vid udstrækning alene begrundet af erindringen af nogle af de tekster, som Parlamentet lige har vedtaget. Jeg citerer ord for ord nogle uddrag, der er taget tilfældigt: Europa-Parlamentet er »overbevist om, at borgerne i tredjelandene, der har en opholdstilladelse i et af medlemslandene i Den Europæiske Union, skal have mulighed for at få erhvervet indfødsret i dette, og det anser Kommissionens forslag for et skridt i den rigtige retning, der sigter mod... at tillade fri bevægelighed for statsborgere fra tredjelandene«. Eller videre: Europa-Parlamentet »anmoder medlemsstaterne om at delagtiggøre (indvandrerne) i de sociale og politiske beslutninger og også give dem valgret«. Et andet sted meddeler Parlamentet videre »Rådets meddelelser, hvor der til trods for videnskabelige konstateringer er fastholdt en forbindelse mellem arbejdsløsheden i Unionen og indvandringen«.
Af dette ikke udtømmende, men repræsentative udvalg af tonen i hele teksten kan man uddrage to ting.
For det første kan man, da man ved, at denne afgørelse afspejler en generel tankegang i institutionerne i Bruxelles, med god ret blive skræmt af de resultater, der kan forudsiges som følge af en »fællesskabsgørelse« af immigrationspolitikken, som man aner perspektivet af i de aktuelle forhandlinger om regeringskonferencen. Denne operation hviler faktisk på en enorm misforståelse: Folk skulle give afkald på deres suverænitet på dette område og samtidig tro, at de blev forsvaret bedre, mens de faktisk ikke alene ville blive forsvaret dårligere, men også fanget af procedurer, der fremover forbyder dem enhver selvstændig reaktion.
Anden erfaring: Man må advare de oprigtige antiracister mod de frygtelige konsekvenser af sammenblandingerne, som Oostlander-løsningen giver. For ved at begunstige en slaphed over for indvandring i racismebekæmpelsens navn vil fortalerne for denne afgørelse og de politikker, som den kunne inspirere, fjerne sig fra de folk, der som mit eget ikke er racister, men ønsker at bevare herredømmet over deres territorium. Og det er virkelig med håbløshed, at jeg i denne hypotese ser de negative gøre sig til forsvarere for befolkningerne mod immigration, foretage sammenblandinger, men i modsat retning, af deres vildfarelser med beskyttelse af nationerne og på en eller anden måde hægte deres dårlige ideer op på en retfærdig sag.
Vi må absolut reagere og vise, at immigrationen fra den tredje verden, som vi i dag ser, intet har at gøre med immigrationen af forfulgte jøder inden krigen, at vi ønsker at bevare procedurerne med politisk asyl, under forudsætning af at de benyttes rigtigt, men at vi til gengæld ikke kan tillade en uendelig strøm af rodløse masser, der destabiliserer vores samfund.

Eriksson, Sjöstedt og Svensson
Vi stemmer for betænkningen, da vi mener, det er vigtigt at kæmpe imod racisme og fremmedhad.
Dog ønsker vi at gøre opmærksom på, at vi ikke mener, at EU skal overtage den kompetence, som Europarådet i dag har på dette område.
Vi mener ikke, at der findes et »europæisk ideal« eller en »europæisk identitet«, men tror i stedet på den mangfoldighed, som skaber det multikulturelle samfund.
Overalt hvor arbejdsløsheden vokser, hvor der sker forringelser inden for den offentlige sektor, og hvor der skabes social udstødelse, kan man iagttage, hvordan også racismen og fremmedhadet vokser. Derfor kan man også iagttage, hvordan den konvergenspolitik, der i dag føres i EU, netop skaber disse negative forudsætninger for racisme og fremmedhad.

Féret
Forfatterne af denne betænkning har til hensigt at udråbe 1997 til: «Det Europæiske År mod Racisme«.
En sådan beslutning kan ikke få entusiastisk støtte fra Front national i Belgien. Dette forslag til beslutning kunne faktisk få meget alvorlige konsekvenser for vores europæiske institutioners stabilitet og ligevægt.
Hvis man har i sinde at tale for de demokratiske værdier, som vi har kære, gennem afvisning af enhver tænkelig diskrimination, kan jeg kun undre mig over, at man dekreterer en apartheid mod ledere af politiske partier. De sande demokrater sætter en ære i at acceptere dialogen med den politiske modstander, uanset om de er uenige om immigrationspolitikken. De gamle grækere viste os vejen til tolerance. Er Europa-Parlamentet parat til at slå en streg over flere tusind års demokratisk tradition og platonisk retorik?
Gennem et absurd ræsonnement vil man ved at gøre fortalerne for den nationale præference - for ikke at sige national udelukkelse - til djævle komme til at erklære Unionens femten regeringer lovløse, eftersom disse i deres love og grundlove kun giver deres egne statsborgere de væsentlige politiske rettigheder: Stemmeret, valgbarhed og adgang til ministerielle hverv.
Desuden beklager Front national i Belgien, at det efter ordførerens mening er absolut nødvendigt, at kampen mod racisme ledsages af »fremme af studiet af islam i Europa« med uddannelse af imamer for regning af Charles Martels og Karl den Stores efterkommere. Der er nogle, der glemmer at tage i betragtning, at islam ikke skelner mellem åndelig magt og verdslig magt og derfor forkaster det væsentlige grundlag for vores institutioner, der i 2000 år har sikret stabilitet og originalitet i den europæiske politik.

Lindqvist
Jeg har stemt for betænkningen. Det gælder om at bekæmpe racisme og fremmedhad i enhver sammenhæng. Derfor er det godt, at spørgsmålet også drøftes i EU. Dette må dog ikke føre til en svækkelse af Europarådets bredere og mere samlede ansvar.
Arbejdsløshed, dårlige opvækst- og levevilkår samt social udstødelse danner ofte grobund for racisme. Mindskes disse problemer, mindskes også racismen.
Uddannelse, viden, mangfoldighed og menneskeligt fællesskab er vigtige instrumenter, når det gælder om at bekæmpe racismen og fremmedhadet i Sverige, i EU og i verden i det hele taget.

Ribeiro
Efter flere udtalelser og opfordringer fra Europa-Parlamentet, i særdeleshed fra vores gruppe, har Kommissionen foreslået, at 1997 udpeges som Det Europæiske År mod Racisme, og den har frigjort en bevilling på 6 mio ECU til finansiering af aktioner i de medlemsstater, hvor der oprettes nationale koordineringsudvalg med deltagelse af ikke-statslige organisationer og andre organer, der er involveret i kampen mod racisme. Vi hilser denne beslutning velkommen.
Målene for »Det Europæiske År mod Racisme« bør være at styrke kampen mod racisme og fremmedhad, at bevidstgøre den offentlige opinion, forbedre informationen og koordineringen af de politikker, som medlemsstaterne iværksætter.
Forslaget til beslutning fra Udvalget om Borgerlige Frihedsrettigheder og Indre Anliggender, som vi har stemt for, overtager hovedlinjerne i Kommissionens forslag, som er blevet forbedret med vedtagelsen af en række ændringsforslag fra vores gruppe, bl.a. vedrørende afvisning af begrebet race , og dem, der understreger nødvendigheden af at øge kendskabet til andre civilisationer og kulturer og anerkende disses bidrag til de europæiske landes kulturliv, fremme af lige muligheder for de grupper, der er mest udsat for forskelsbehandling og tilskyndelse af uddannelsesinstitutionerne og medierne til at øge deres rolle i bekæmpelsen af racisme.
Vi skal ikke undlade at fremhæve at den oprindelige ordlyd i Parlamentets holdning var negativt, tilbageholdende i forhold til Kommissionens forslag. Dels er vi imod det eurocentristiske perspektiv i holdningen, der promoverede nogle halvracistiske udtalelser om »europæiske ideer og den europæiske civilisation«, som opstilledes som modeller og sammenligningsgrundlag og var gennemsyret af yderst tvetydige abstrakte principper og værdier; dels var det ikke acceptabelt, at Parlamentet nedtonede et problem, som Kommissionen havde set sig nødsaget til at erkende, nemlig de sociale og økonomiske forholds medvirken til at skabe et klima, der giver grobund for racisme, og nødvendigheden af at iværksætte politikker, der tager sigte på at forbedre disse sociale og økonomiske forhold.
Man kan sige, at når enden er god, er alting godt, men det er relevant i forbindelse med denne stemmeforklaring at gøre opmærksom på, at det har været nødvendigt med mange ændringer for at hindre, at Parlamentet kom til at svække, i stedet for at styrke, et initiativ, som vil kunne bidrage til bekæmpelsen af racisme og fremmedhad.

Schreiner
Min delegation og jeg har med stor harme registreret, at et ganske vist lille flertal i Europa-Parlamentet har vedtaget denne betænkning. Selv om vi på flere punkter, som vi anser for stærkt overdrevne, ikke var enige med ordføreren, har vi ved at forholde os differentieret til afstemningen forsøgt at gøre vor principielle accept af hovedanliggendet («... mod racisme og fremmedhad...«) klar. Den diskriminering af vor partileder dr. Jörg HAIDER og hele vort på demokratisk vis af mere end 20 % af østrigerne valgte parti, der kommer til udtryk i punkt H i beslutningsforslaget, kan vi imidlertid ikke blot ikke acceptere, men vi tilbageviser den på det skarpeste.
Beslutningen indeholder ikke kun ligefrem æreskændende og bagtaleriske påstande, uden at de på nogen måde bevises, den betjener sig derudover af gloser («... ignorere og isolere...«), som stammer fra netop det totalitære fascistiske vokabularium, som talsmændene angiveligt vender sig bort fra.
Fra den i den tidlige middelalder anvendte straf bandlysning til brændemærkning og fra isolation til fredløshed er der kun en gradsforskel.
Vi mener, at et flertal i Europa-Parlamentet dermed villigt er gået i nogle ekstremisters tjeneste og at det med denne indblanding i Østrigs indenrigspolitik har gjort sig selv og europatanken en dårlig tjeneste.

Spaak
Jeg har med opmærksomhed og interesse læst den betænkning, som vi lige har vedtaget, og jeg godkender de generelle retningslinjer i den.
Jeg vil dog gerne præcisere, at en betænkning om et så vigtigt emne i denne tid med økonomisk krise og nedgang kunne have været undersøgt mere omfattende. Der er temaer, som man må give sig tid til at overveje. Respekt for forskelligartethed har altid være en af de grundlæggende værdier i Den Europæiske Union, og Europa-Parlamentet spiller på dette område en betydelig rolle.
Hvad angår mig selv, har jeg ikke stemt for to elementer i denne betænkning.
At mene, at Den Europæiske Union på grund af Ministerrådets politik har tilladt etniske udrensninger ved sine grænser, er en uheldig formulering. Jeg foretrækker at erindre, at på grund af manglende institutionelle instrumenter i udenrigspolitikken har Den Europæiske Union ikke kunnet forhindre grusomhederne i Bosnien og ønsker, at regeringskonferencen afhjælper dette.
Jeg mener også, at det er utidigt at citere to partiledere fra det yderste højre. Dels fordi et hyppigt argument fra lederne af disse partier over for deres vælgere er den isolering, som de er »ofre« for i parlamenterne, og det er at give dem for stor betydning at citere dem på den måde i en betænkning.
Dels skal det beklages, at Europa-Parlamentet blandt sine medlemmer har andre repræsentanter, der alle er lige så yderliggående; ved ikke at citere dem, giver man dem et ydre af uacceptabel anseelse.

Vanhecke
Drøftelsen af en af de utallige betænkninger om den såkaldte racisme og det såkaldte fremmedhad er et af de få øjeblikke her i Parlamentet, hvor man kunne ønske, at taletiden var noget mindre begrænset. Man ville jo have brug for mindst en halv dag for blot at opsummere alle løgne eller tåbeligheder i den foreliggende betænkning.
I princippet har denne betænkning - ligesom Kommissionens meddelelse, hvorpå den til dels er baseret - intet at gøre med den virkelige bekæmpelse af fremmedhad eller racisme. Denne betænkning vil på ny, for enhver pris, banke det såkaldte »multikulturelle samfund« ind i de europæiske borgeres hoved - selv om disse borgere ikke vil have det.
Passagen i begrundelsen om »undervisning og ungdom« siger meget i den henseende. Man forestiller sig, at vi er tilbage i tiden med Nazi-Tysklands eller de kommunistiske tyranniers undervisningseksperimenter, hvor undervisning bruges til at gøre befolkningens politiske tankegang strømlinet ifølge den eneste sande lære.
I betragtning af, at ordføreren, hr. Oostlander, i sin betænkning sætter sin uforskammede intellektuelle terrorisme på spidsen og endda går så vidt at nævne formændene for højrenationalistiske politiske partier ved navn som racister og antisemitter, tillader jeg mig til sidst at give ham igen - men dog i overensstemmelse med sandheden! - med samme mønt: Hr. Oostlander er en værdig efterfølger for de ildevarslende politiske kommissærer fra de tidligere østblokregimer!
Endelig er den kendsgerning, at der på ny opfordres til at gøre »racisme«-temaet til en europæisk, kommunautær kompetence, et af de utallige tegn på, at de europæiske befolkninger ikke kan forvente ret meget godt af dette officielle Europa.

Wibe
Jeg stemte for betænkningen, men deler ikke alle de synspunkter, der fremføres i den.
Betænkningen indeholder et forslag om, at der i Den Europæiske Union oprettes et center til overvågning af racisme og fremmedhad, der skal være centrum i et netværk af eksisterende institutioner, der er underordnet Kommissionen. At opbygge en central organisation som omhandlet i forslaget er imidlertid af tvivlsom værdi. En sådan er oftest tilbøjelig til blot at producere mere papir, uden at borgernes holdninger til spørgsmålet påvirkes.
Jeg mener i høj grad, at dette problem må være en opgave for Europarådet. Efter min opfattelse er denne institution bedre egnet til at forestå kampen for menneskerettigheder og mod racisme, da den har langt flere europæiske lande som medlemmer.
At afskaffe den kontrol ved Unionens indre grænser, der begrænser bevægelsesfriheden for borgere fra tredjelande inden for Den Europæiske Union, mener jeg er forkert. Kontrollen ved de indre grænser kan udmærket bibeholdes, samtidig med at man giver borgere fra tredjelande ret til at bevæge sig frit inden for Den Europæiske Union, hvis de har opholdstilladelse i et EUmedlemsland.

Vanhecke
Hr. formand, jeg vil minde Dem om, at forretningsordenen, hvis jeg ikke tager fejl, siger, at de, som vil afgive stemmeforklaring, skal være til stede i salen på det pågældende tidspunkt. De har her konstant overtrådt forretningsordenen.

Gahrton, Holm, Lindholm og Schörling
Hr. Cassidy har udarbejdet en i mange henseender glimrende betænkning, hvori han behandler vigtige synspunkter vedrørende dette spørgsmål, som er kritiske over for Kommissionen. Vi er enige i hr. Cassidys advarende påpegning af, at arbejdsløsheden stiger til trods for, at det indre marked snart er gennemført. Det betyder, at vor kritik af troen på EU som et politisk økonomisk marked er korrekt, og at et sådant ikke vil føre til mindre, men tværtimod større arbejdsløshed.
Vi stemmer ja til betænkningen i sin helhed, men kan ikke tilslutte os alle hr. Cassidys synspunkter, såsom hans tro på, at den traditionelle vækst løser alle problemer. I punkt 19 fremhæver hr. Cassidy betydningen af at skabe en beskæftigelsespagt, men desværre giver han ikke ordet indhold. Hvad en beskæftigelsespagt konkret ville indebære, ved vi således intet om og kan derfor heller tage stilling til dette forslag.

De Vries
Min gruppe kunne med fornøjelse have tilsluttet sig Cassidy-betænkningen, hvis ændringsforslag nr. 29 ikke var vedtaget. Dette kommunistiske ændringsforslag, støttet af Den Socialistiske Gruppe, opfordrer til indførelse af en afgift på kapitaltransaktioner. Dette er i strid med de frie kapitalbevægelser, en af det indre markeds fire hjørnesten. En uansvarlig beslutning. Derfor har min gruppe måttet beslutte at stemme imod.

Wibe
Jeg mener, at hr. Cassidys betænkning overvejende er god. Jeg deler dog ikke synspunktet i punkt 13, hvorefter den fælles valuta vil beskytte Unionens lande mod valutasvingninger (kursen over for dollar, yen og de øvrige valutaer kan variere), og slet ikke det synspunkt, at den fælles mønt vil »gøre det muligt at føre en mere effektiv monetær politik«. I virkeligheden vil Den Monetære Union betyde en afskaffelse af unionslandenes muligheder for at anvende valutapolitik i det hele taget.
Desuden er jeg ikke enig i ordførerens påstand om, at skatten på arbejde er for høj og en medvirkende årsag til arbejdsløsheden, og heller ikke i det standpunkt, at en liberalisering af de finansielle tjenesteydelser vil fremme en troværdig vækststrategi.

Formanden
Hermed er afstemningstiden afsluttet.

Afbrydelse af sessionen
Formanden
Jeg erklærer Europa-Parlamentets session for afbrudt.
(Mødet afbrudt kl. 13.50)

