Fedezeti alapok és magán tőkealapok - Az intézményi befektetők átláthatósága (vita) 
Elnök
Most rátérünk az Európai Parlament által a múlt hónapban, végtelen előrelátással, az elmúlt hét eseményeit - talán másoktól eltérően - megérezve, szervezett vitára.
Következő napirendi pontunk a közös vita
Poul Nyrup Rasmussennek a Gazdasági és Monetáris Bizottság részéről benyújtott, a Bizottság javaslatait is magában foglaló jelentéséről a fedezeti alapokról és a magán tőkealapok témájában;
Klaus-Heiner Lehnenek, a Jogi Bizottság részéről benyújtott, a Bizottság javaslatait is magában foglaló jelentéséről, a nemzetközi befektetők átláthatósága témájában.
Poul Nyrup Rasmussen
előadó. - Elnök úr, jóval e válságot megelőzően, az európai szocialisták csoportja és az Európai Szocialista Párt aggodalmának adott hangot a pénzpiacokon kialakult, a túlzott eladósodást eredményező folyamatok, az átláthatóság hiánya, a kockázatok magas foka, és egyidejűleg az alacsony árak okán, valamint mert a pénzügyi eszköz-csomag megoldásait senki sem értette, és tudta hasznosítani. Mintha egy új pénzügyi buborékba tekintettünk volna, ezért hangot adtunk aggodalmunknak. Senki sem tudhatta, mikor következik be a pukkanás, de most mi a vihar, mint valaki mondta, a "tökéletes vihar” középpontjában vagyunk.
Határozottan úgy érzem, hogy az európai vagy egyesült államokbeli pénzpiacokról szóló ma esti és holnapi vitánk, bármilyen parlamenti ülést tekintünk is, a legfontosabbak közé lesz sorolható. Olyan vitára számítok, amelynek lefolyása és döntései tükrözik majd azt, hogy előretekintünk, megpróbálunk javítani a most érvényes szabályozásokon, és magunkra vállaljuk annak felelősségét, hogy a tőlünk telhető legjobb módon végezzük feladatunkat.
Eljött a cselekvés ideje. Láttuk, mi is történt az USA-ban. S noha volt valaki, aki szerint a helyzet nem olyan rossz Európában, mint Amerikában, csak azt mondhatom, hogy a HBOS, a Northern Rock és sok más cég esete elég meggyőzően bizonyítja számomra, cselekednünk kell. Láthattuk a gazdaságainkra, a foglalkoztatottságra, versenyképességre, beruházási képességeinkre utaló új előrejelzéseket. Ezek is elegendők arra, hogy cselekvésre késztessenek.
Ezzel összefüggésben büszkén jelenthetem a Parlamentnek, hogy ma és holnap a Szocialista Csoport, az ALDE és a PPE-DE képviselőcsoportokkal folytatott kemény tárgyalásokat követően - amint arra ilyen súlyos kérdésekben szükség is van - kompromisszumokra készül. Előttünk van egy kiegyensúlyozott jelentés, amely azt igényli a Bizottságtól, hogy valamennyi pénzügyi szektorra, így a fedezeti alapokra és a magán tőkealapokra kiterjedően is, törvényalkotási és szabályozási javaslatokat terjesszen elő. Éppen ideje, hogy ezt megtegyük. Szeretném emlékeztetni a Házat, hogy most minden pénzügyi intézményre vonatkozóan kötelező tőkefedezetet írunk elő. Azt igényeljük, hogy a veszteségek és nyereségek jobb tükröztetése érdekében kerüljenek elhatárolásra a hosszú távon érvényesülő nyereségcsomagok. Teljes átláthatóságot kérünk a felső szintű vezetők és igazgatók fizetési rendszere terén. Valamennyi befektetési projektre vonatkozóan az eszköz-adósság arány, a bevont források forrása és összege nyilvánosságra hozatalát, a részvényesek beazonosítását kérjük. Azon irányelv kiterjesztését kérjük, amely a tulajdonosváltás idején az alkalmazottak tájékoztatását, a velük való egyeztetést írja elő, beleértve ebbe a magán tőkealapok részéről történő eszköz-kivásárlást is. Amint igényeljük olyan intézkedések meghozatalát is, amelyekkel "céltársaságoknál az ésszerűtlen vagyonlenyúlás elkerülhető”. Annak érdekében, hogy a magán tőkealapok vagy cégek, továbbá a céltársaság számára az eszközszint fenntartható maradjon, fellépést sürgetünk az ellen, hogy az eszközkivásárlásokkal aránytalan adósságok keletkezzenek.
Szeretném felkérni McCreevy urat, a területért felelős biztost, hogy igen konkrét formákban válaszoljon javaslatainkra. Tudom, azok újak számára, de ragaszkodom a menetrendhez. A választ szeretnénk az év vége előtt megkapni, ami most három hónapra van tőlünk. Lehetnek megvitatandó részletek, de Biztos úr, Ön válasszal tartozik e Parlamentnek. És nem annak kis része, hanem igen széles többsége várja válaszait.
Végül tájékoztatom Önöket, hogy négy-öt nappal ezelőtt mintegy 90.000-en írták alá az Avaaz, globális internet-mozgalom által szervezetten azt, az Európai Parlamentnek, az Egyesült Államoknak, a világ vezetőinek szóló felhívást, amelyet most nevükben eljuttatok a címzetteknek. A felhívás a következőket tartalmazza: "Felszólítjuk Önöket, vállaljanak vezető szerepet a globális pénzügyi válságot előidéző alapvető hibák és joghézagok kiiktatásában, ide értve az adósságok és kockázatok alapvető problémáinak, az ösztönzőknek és az átláthatóság kérdésének rendezését is. Szükségét érezzük annak, hogy a globális pénzügyi rendszer minden szegmensére kiterjedő, markánsabb szabályozás kialakításakor működjenek együtt a közérdek védelmében. Legyenek bátrak, és mi támogatjuk Önöket!”
Biztos úr, lesz Önben bátorság, velünk együtt, bennünket támogatva, hogy még az év vége előtt tájékoztasson bennünket előzetes álláspontjáról? Mindannyiunk nevében ragaszkodnom kell pozitív válaszához!
Klaus-Heiner Lehne
előadó. - (DE) Elnök úr, hölgyeim és uraim, a vitára mégha valamelyest véletlenül is, de a legjobb időben kerül sor. Az én jelentésem, minden tekintetben az érem másik oldalával foglalkozik.
Rasmussen úrnak különösen a pénzpiacokra gyakorolt hatásokat kellett vizsgálnia. A Jogi Bizottságnak, tapasztalataiból kiindulva, természetesen mindenekelőtt a társasági jog elemeivel kellett foglalkoznia, illetve ahol ennek szükségessége felvetődött, az európai társasági jog módosításának igényével.
Mindannyiunkat megráztak az elmúlt napok eseményei. A közvéleményt, a politikusokat, és - ezt egyértelműen hangsúlyozom - a tisztességes gazdaságot is. A jelenleg észlelt probléma lényege: a nyereség privatizált, a veszteség államosított. A történetfolyamban már szinte vicces, hogy Paulson úr, amerikai pénzügyminiszter, hajdan a Goldman Sachs feje, most abban a helyzetben van, hogy 700 milliárd dollárnyi adófizetői pénzt kell felhasználni a saját iparága által végzett rombolás felszámolására és kezelésére. Ez igencsak szomorú.
Mind több és több példa igazolja azon tényt, hogy a közvélemény szemében az alkalmazottakról saját eszközeivel, garanciáival gondoskodó hagyományos családi vállalkozási típus hanyatlóban van, míg a másik oldalon erősödik azon benyomásunk, hogy bennünket részlegesen - legalábbis a gazdasági szektoron belül - kudarcot vallott felsővezetők, magasan fizetett, de most már felelősséget nem viselő alkalmazottak kormányoznak.
Úgy vélem, a piacgazdasági rendszerünkről kialakított kép kiábrándító, és politikailag fontos számunkra, hogy lépéseket tegyünk a rend helyreállítására, e rémisztő kép megváltoztatására.
Az is tény, hogy itt nemcsak a legnagyobb befektetőkről van szó, hanem a kisebbekről is. Ez a helyzet érint minden adófizetőt, mindenkit, akik a kormányzati forrásoktól függnek. Hiszen mind több és több milliárdot követel közpénzekből a károk helyreállítása.
Elismerem - és a vita ezt megkérdőjelezhetetlenül, világosan jelezte -, hogy a kezdetben vizsgálódásunk konkrét tárgyát képező elemek, nevezetesen a fedezeti alapok és a magán tőkealapok, nem előidézői a most kezelendő problémának. Itt is azonban - és ezt a Házban lefolyt vita, csakúgy mint a két bizottságban lefolyt meghallgatások igazolták - akadnak nyilvánvaló fogyatékosságok a harmonizáció és a szabályozás terén.
Helyesen került megállapításra, hogy az érintett szektorokban nemzeti szabályozás érvényesül, amelyek némelyike erősebb, másika gyengébb, függően a nemzetek eltérő hagyományaitól, az uralkodó pénzpiaci szabályozástól. Az is világossá vált, hogy európai szinten további harmonizációra és kiigazításokra van szükségünk annak biztosításához, hogy ezek, a mostanra abszolút kritikus mértékben kiterjedt szektorok ne jelentsenek kockázatot a pénzpiacokra.
Szeretnék kitérni néhány, a Jogi Bizottságban mellesleg már júniusban - amikor még senki sem beszélt arról a válságról, amelyben most vagyunk - kidolgozott jelentéstervezetben is használt kulcsszóra. Olyan fogalmakra gondolok, mint a "részvény kölcsön” vagy a "shortolás”. Most azt halljuk, hogy számos piaci szabályozó tiltotta ezeket a gyakorlatokat, jó indokkal. Korábban is kértük, és kérjük most is, hogy az esetek kerüljenek kivizsgálásra. Le kellene ugyanis vonnunk a következtetéseket, szükség esetén jogszabályokat kell alkotnunk. Az ilyen kérdések egyike a részvényesek pontosabb beazonosítása, de felvetődik az átláthatóság, és az átláthatósággal kapcsolatos szabályozás szigorításának kérdése is, különös tekintettel arra, hogy a vállalkozásoknak és azok vezetőinek tudni kell, hogy végül is kihez tartoznak. Ez fontos annak érdekében is, hogy felelősségteljesen járhassanak el saját tulajdonosaik irányában.
Ez azt is magával hozza, hogy hitel megajánlásakor az ésszerű kockázatelemzést el kell készíteni ahhoz, hogy a józan, szükségszerű következtetések megszülethessenek, és elejét lehessen venni viszonylag mérsékelt forrásokkal hatalmas eszközállomány mozgatásának. Hiszen e mozgás végső soron olyan hatásokat generálhat, amelyek révén teljesen megszünhet az ellenőrzés, illetve amelyek a közösség és mások számára negatív következményekkel járhatnak.
Mellesleg egy jótanács: időközben számtalan ötlet érkezett a pénzügyi szférán belülről egy alkalmazható magatartási kódexre, annak önkéntes szabályozására, hogy miként is kell viselkedni. Önmagában e kódex kialakításának ténye, mégha ma csak önkéntes jellegű is, jelzi azt, hogy maga a szektor is nyilvánvalóan elfogadja valamiféle szabályozás szükségességét. Ennél fogva teljes mértékben ésszerű megvizsgálni és átgondolni azt, vajon képesek vagyunk-e itt is lépni?
A vagyonváltogatás, a vagyonflipping, egy másik, figyelmet érdemlő kérdés. A társasági törvénynek kezelnie kell e kérdést, mert meggyőződésem az, nem engedhető meg a vállalatok kifosztása.Konkrét javaslatot várunk a Bizottságtól. Jelentésünk összhangban áll a 192. cikkel, és arra a Bizottságnak válaszolnia kell. Reméljük, ez mielőbb bekövetkezik.
Charlie McCreevy
a Bizottság tagja. - Elnök úr, szeretném megköszönni a Gazdasági és Monetáris, valamint a Jogi Bizottságnak, de különösen a jelentéstévőnek, Rasmussen úrnak és Lehne úrnak az e két jelentés kidolgozása során végzett munkáját.
Kevesen jósolhatták meg egy évvel ezelőtt, hogy a pénzpiacok helyzete oly súlyos lesz, mint amilyen most az. És bizonyos ideig a válság hatásai még érezhetők maradnak. A folyamat azzal kezdődött, hogy az USA-ban a bankok, és mások, akik nem törődtek a kölcsönzés szabályaival, szorgalmazták a jelzálog biztosítását, mert az értékpapírosítás révén kiadhatták a kölcsönöket másoknak.
A hitelminősítő ügynökségek pedig megbízhatóságot kölcsönöztek ezeknek a nagykockázatú termékeknek azzal, hogy alacsony megtérülési kozkázatúnak ítélték azokat. A pénzügyi intézmények pedig, a világon mindenütt, úgy tűnik, anélkül vásároltákfel e termékeket, hogy bármiféle saját kockázatelemzést végeztek volna.
Az elmúlt évi események tükrében hihetetlen, hogy a pénzügyi intézmények felső vezetői mennyire nem voltak tisztában a döntéseikkel együttjáró kockázatoknak. Kétségtelen, a nyereség nagysága háttérbe szorította a komoly kockázatelemzést. Ennek a meglehetősen összetett terméknek esetében a felügyelőket, látszólag, nem érintette meg a kockázat szele. Az elemek úgy felaprózódtak, összekeveredtek és kerültek átcsomagolásra, hogy senki sem tudta, hol rejlenek tényleges kockázatok. Néhány hónappal ezelőtt egy megfigyelő ahhoz hasonlította ezt a fokozatosan kibontakozó válságot, mint amikor azt figyeljük, hogy miként csapódik be egy lassan haladó vonat. Múlt héten a válság csúcssebességre kapcsolt.
A világ vezető központi bankjainak összehangolt fellépése, valamint az Egyesült Államok kormányának támogató intézkedéseket bejelentő nyilatkozata némileg megnyugtatta a piacokat. Tekintettel arra, milyen súlyos helyzettel néznek szembe a szabályozók, előbbieket is üdvözölnünk kell. Azt is üdvözlöm, hogy az USA kormánya felismerte annak szükségességét, hogy javaslataikban foglalkozzanak más, nem-amerikai pénzügyi intézmény által birtokolt hasonló tőkeállománnyal is.
Egy dologért hálásak lehetünk Európának: a rombolásnak nem tapasztaltuk meg azt a mértékét, amely az USA-ban bekövetkezett. Noha az EU-n belül is bizalomhiány mutatkozott a bankok egymás közötti hitelezésénél, mindez semmiképpen sem volt egybevethető az USA-ban tapasztaltakkal. Azonban még nem jutottunk ki az erdőből. Még kemény feltételek teljesítése vár ránk. A gazdasági visszaesés is érezteti majd hatását. Az éberség és átláthatóság kulcselemei annak, hogy a piac bizalma visszatérjen. Uniós szinten folytatnunk kell felügyeleti rendelkezéseink erősítését a határon átnyúló pénzügyi intézményeket illetően. Adódik a lehetőség, amelyet nem szalajthatunk el.
Mindezek azt a képzetet keltik bennem, hogy mikor a válságon túljutunk, akkor egy más pénzügyi szolgáltató szektorral, és egy maitól különböző szabályozó rendszerrel rendelkezünk majd. Amennyiben az erkölcsi korlátok nem mutatkoznak meg, akkor az adófizetőtől sem várható, hogy felvállalja a magán intézmények túlzott és felelőtlen kockázatvállalásának számláit.
Bármiféle új szabályozási politika végső formáját az dönti majd el, hogy az elkövetkező időszakban a válságból és az arra adott válaszokból milyen tanulságokat vonhatunk le. Továbbra is együtt kell működnünk a többi felügyeleti hatósággal, és amennyire lehetséges, válaszainkat össze kell hangolni.
Amint annak Önök közül sokan már tudatában vannak, már tettünk lépéseket. A Bizottság már közel egy éve dolgozik egy részletes, a Pénzügyminiszterek Tanácsa által elfogadott, az Európai Tanács által jóváhagyott menetrenden. A válság kibontakozásához igazodva finomítunk válaszainkon.
Már léptünk annak érdekében, hogy erősítsük a felügyeletek közötti összhangot és együttműködést. Új egyetértési megállapodás született az uniós felügyeleti hatóságok, pénzügyminiszterek, és központi bankok között, közös elveket fogadva el, beleértve a határokon átnyúló stabilitási csoportok létrehozásáról szólót is. Ennek végrehajtása folyamatban van. Folyik a letéti garancia-rendszer erősítése kérdésének áttekintése. Különleges - az év végére jelentést kidolgozó - csoportot állítottunk fel a jelenleg alkalmazott eszközök prociklikussági hatásainak vizsgálatára, beleértve Bázel 2-t és az IFRS-szabványokat is. A Pénzügyi Stabilitási Fórummal szoros együttműködésben, az IASB tanácsadó panelt hozott létre, előmozdítandó a tisztességes értékelést. Az IASB-ben a mérlegen kívüli tételekkel való foglalkozás szintén napirenden szerepel. A szektor szereplői, az átláthatóságot erősíte keretében, az értékpapírosítási piacot szabályozók számára fontos adatokat szolgáltattak. A Bizottság szorgalmazza a szektorban az információ finomítását, hogy a felügyelők számára az átláthatóság tovább erősödjék.
Ezen, és az egyéb, általam az elkövetkezőkben említett lépések fényében aligha lesz meglepő a Ház tagjai számára, hogy a Rasmussen-jelentés számos pontját üdvözlöm. Ami most fontos, az az, hogy sikerüljön beazonosítanunk a legfontosabb intézkedéseket, majd hajtsuk azokat végre.
Amint említettem, a piaci zavarok felszínre hozták a nagy pénzügyi intézmények kockázatkezelésének gyengeségeit. Amint rávilágítottak a felügyeleti terület számos gyengeségére is. Ezekre a területekre kell felügyeleti tevékenységünket koncentrálni. Rasmussen úr jelentésében számos olyan területet megjelölt, amelyen a leggyorsabban intézkednünk kell: ilyenek a hitelminősítő intézmények érdekütközései, az értékelési módszerek javítása lekötött tőke esetében, vagy az "originate and distribute” modell szerinti ösztönzők terén tapasztalható kúszaság kezelése.
Az elmúlt év során, mind a plenáris üléseken, mind - elsősorban - a Gazdasági és Monetáris Bizottság ülésein, folyamatosan tájékoztattam a képviselőket a bankok tőkefedezettségének erősítésével kapcsolatos munkánkról, valamint a hitelminősítő ügynökségek szabályozásával kapcsolatos elképzeléseimről. Úgy gondolom, mindannyian egyetértünk a feltőkésítés kötelmének és az átláthatósági követelmények erősítésének szükségességében, abban, hogy strukturált termékek esetében pedig, a megfelelő gondossággal kell eljárni. A tőkemegfelelési irányelv módosításával összefüggésben megkezdtük azt a munkát, amely javítja a nagyvolumenű kihelyezések kezelését, a vegyes összetételű tőke összehangolt kezelésén keresztül javítja a tőkeállomány minőségét. Foglalkozunk azzal a kérdéssel is, hogy miként erősíthető a bankközi csoportok felügyelete.
Az elkövetkező hetekben ezekkel, és egyéb témákkal összefüggésben, két külön szabályozó intézkedésre nyújtok be javaslatot a Bizottsághoz. Az egyik a tőkemegfelelési irányelvhez csatolt módosítás, a másik a hitelminősítő ügynökségekkel kapcsolatos szabályozás. Számítok arra, az Európai Parlament támogja majd mindkét, az itt megvitatott jelentésben foglalt javaslatokkal igencsak összhangban álló előterjesztésünket.
A fedezeti befektetési alapok és a magán tőkealapok mindkét jelentésben kiemelt figyelemben részesülnek. Az elmúlt években sok és érdekes vitát lefolytattunk a fedezeti alapok és a magán tőkealapok szerepéről. Az egyik dolog, amelyben egyet tudunk érteni az az, hogy nem azok okozták a jelenlegi felfordulást. Amint kiderült, éppen a szabályozott szektornál következett be - a nem teljesen megértett értékpapírosítási eszköz révén - az ámokfutás.
Nem gondolom, hogy a mostani szakaszban a szabályozott szektorhoz hasonlóan feketére kellene festenünk a fedezeti és a magán tőkealapokat. A jelenlegi felforduláshoz kapcsolódó kérdések eltérők. Ne feledjük el, hogy ezeket az alapokat a tagállamok szabályozzák. A fedezeti alapok és magán tőkealapok kezelői - Európa minden részén - jogosítványokkal rendelkeznek, és ellenőrzés alatt állnak. Ők a pénzpiacok egyéb szereplőihez hasonlóan, a piaci visszaélésre vonatkozó elveknek vannak alárendelkve. Amikor állami vállalatoknál eszközölnek befektetéseket, hasonló átláthatóságnak és konzultációs kötelezettségnek kell eleget tenniük. A bankszektor megnyitása a fedezeti befektetési alapok és a magán tőkealapok előtt a tőkemegfelelési irányelv által szabályozott.
Mindez nem jelenti azt, hogy szem elől tévesztjük a fedezeti- és magán tőkealapokat. A világon mindenütt, a felügyeleteknek elővigyázatossággal követniük kell ennek az üzleti modelnek alakulását, pénzpiaci szerepük módosulását. Magának a pénzügyi szektornak is teljes felelősséget kell vállalnia azért a kiemelkedő szerepért, amelyet az európai és a globális pénzpiacokon betölt. Az elmúlt időszak számos piaci kezdeményezése azt jelzi, hogy ezt az üzenetet a szektoron belül megértették. A mi szerepünk az, hogy közelről kövessük ezeket, valamint a további piaci fejleményeket, és készen álljunk arra, hogy szükség esetén beavatkozzunk azokba.
Üdvözlöm az egységes piac működését támogató, előremutató felvetéseket. Szeretném már itt megjegyezni, hogy a Bizottságban komoly munka folyik a magán tőkebefektetésekre és a kockázati tőkére vonatkozóan.
EgyetértekLehne úrral abban, hogy az átláthatóság megfelelő szintje alapvető feltétel a beruházók bizalmának biztosításához. Tehát, az elengedhetetlen a pénzpiacok hatékony működtetéséhez.
A jelentésben lista található az uniós pénzpiacokon a különböző szereplőkre vonatkozóan érvényes átláthatósági szabályokról. Szerintem az a fontos, hogy a piacot megfelelő mértékben hasznos, egyértelmű információkkal lássuk el. Egyensúlyt kell teremtenünk a beruházási folyamatok tulajdonosi információinak bizalmas jellege és a befektetők, a partnerek, a felügyelők és a befektető cégek jogos igényei között.
Emiatt örömmel tölt el, hogy a jelentés hangsúlyt fektet az ezen területet érintő, érvényes uniós rendelkezések, továbbá az egyéb tagállami szabályok hatásainak - új jogszabályok bevezetését megelőző - elemzésére.
A Bizottság igen aktív e területen. Már széleskörű konzultációkat folytattunk a részvényesi jogokkal kapcsolatos kezdeményezésünk keretében. Ennek során számos, a jelentésben is érintett kérdést megvizsgáltunk. Így például a részvénykölcsönzést vagy a részvényesek beazonosításának problémáját.
Emellett, a közelmúltban írtunk ki pályázatot az átláthatósági irányelv tagállami teljesülését vizsgáló külső tanulmány elkészítésére. Ennek jövőre kell elkészülnie, és az képezi majd alapját az Irányelv általános értékelésének, beleértve az értesítési küszöbök kijelölését is.
Mint a tisztelt képviselők emlékeznek arra, a Bizottság ez év tavaszán közleményt adott ki, amely a független vagyoni alapokkal kapcsolatos politikáját határozta meg. Abban arra a következtetésre jutottunk, hogy intézkedéseink nemcsak megfelelők, de elégségesek is a most megvitatott kérdések kezeléséhez. Ezt az álláspontot az Európai Tanács is jóváhagyta. Ugyanakkor azt látom, hogy a Jogi Bizottság nem ért feltétlenül egyet ezzel az értékelésünkkel.
Néhány rövid megjegyzést tennék e területet érintően. Elsőként is, el kell ismernünk, hogy a fedezeti befektetési alapok és a magán tőkealapok - sok tekintetben - nem egyediek. Más intézményi befektetők hasonló célokkal bírnak, és napjainkban hasonló technikákat is alkalmaznak. Amennyiben e helyzetben rendkívüli kötelezettségekkel terheljük a befektetési és magán tőkealapokat, akkor ezzel a beruházóknak ezt a csoportját diszkrimináljuk.
Másodszor, nem követhetjük el azt a hibát, hogy a fedezeti befektetési alapok minden tevékenységét piaci veszélyként fogjuk fel. Tudatában kell lennünk működésük pozitív elemeinek is. Világossá szeretném tenni, az uniós gazdaságnak az előttünk álló időszakban hatalmas befektetésekre lesz szüksége. A független vagyoni alapok, a magán tőkealapok, és hasonló források nélkül Európa kilábalása a mai zavaros helyzetből, feltétlenül lassabb lesz.
Harmadszor, egyetértek azzal, hogy bizonyos pénzügyi technikák, mint amilyen a részvénykölcsönzés, vagy a derivatívák használata, kihívást jelent a már alkalmazott irányítási modellekkel szemben. Ez olyan terület, amelyre az elkövetkező időszakban, a nemzeti felügyelőkkel egyetértésben, igencsak odafigyelünk.
Végül, e két jelentést komolyan figyelembe vesszük álláspontjaink kialakításánál. Elismerésemet fejezem ki a képviselőknek a jelentésekért. A Bizottság megvizsgálja a javaslatokat, és a keretmegállapodásban rögzítettek szerint visszajelzést adunk Önöknek. Továbbra is minden erőnkkel arra törekszünk, hogy e válságra a bizalmat és stabilitást helyreállítani képes intézkedésekkel válaszoljunk.
Sharon Bowles
a Gazdasági és Monetáris Bizottság véleményének előadója. - Elnök úr, azt mondanám Biztos úrnak, hogy - a jelenlegi zavaros helyzetben - az intézmények közötti kötődések egyértelműek. Hasonlóan világos és logikus, hogy a szabályozásnak a működést, és nem az egyes szereplőket kell megcéloznia. Hiba volna, ha az egyik magánvállalatnak a másikétól eltérő szabályokhoz kellene igazodnia, csak mert ezt magánalap birtokolja.
Mindennek két oldala van. Miközben ezen a héten rendszeresen bírálat tárgyává vált a shortolás gyakorlata, ne feledkezzünk el a részvénykölcsönzőkről sem. A beruházók, de még a felügyelők részéről is indokolt a nyugdíjalapok és mások kölcsönzési politikájára irányuló figyelem. Nem elegendő azonban csak a részvénykölcsönzőket követni. Foglalkoztunk már ezzel a kérdéssel a szavazatképes kölcsönzött részvények témájának keretében. A "két oldal léte” azt is jelenti, hogy az átláthatóság kiterjesztése csak akkor lesz hatásos, ha megfelelő gondossággal párosul, és nem jár túlzott elutasítással. Végül, az önkéntes magatartási kódexeknek van szerepük, és érinthetnek olyan területeket, ahová mi nem érünk el. Ugyanakkor ez nem pusztán a pénzügyi szektor belső ügye. Megfelelő nyilvánosságra, könnyű hozzáférésre, továbbá rendszeres felülvizsgálatra és figyelemmel kisérésre van szükség itt is.
Harald Ettl
a Foglalkoztatási és Szociális Bizottság véleményének előadója. - (DE) Elnök úr, 2007-re még csak úgy tekintettünk, mint a jelzálogtulajdonosok válsága lehetséges folytatódásának évére. Megpróbáltuk azonban azon túltenni magunkat. 2007 júniusában viszont a már hangosabban szóló vészcsengőt meg kellett volna hallanunk. Legalábbis amikor a new-yorki Bear Stearns beruházási bank által kezelt két fedezeti befektetési alap megcsúszott annak következtében, hogy jelentős mértékben az ingatlanokhoz kötődő értékpapírok kereskedésére vállalkoztak. Innen indult ki az egész válság. Mind inkább látni lehetett, miként is nyernek teret az ilyen pénzügyi szolgáltatási üzletek, az átláthatóság igen alacsony szintje mellett. Az egyik oldalon, a magas kockázatú szektorokban kevesen hatalmas nyereséghez jutottak, míg a másik oldalon a veszteségek klasszikus formájú államosításával kell foglalkoznunk. Korántsem csak az amerikai újságírók és közgazdászok írják le a helyzetet, pontosan ebben a formában. Mi magunk, itt az Európai Parlamentben - kénytelen-kelletlen - naponta, de meglehetősen késve, igazítunk a kilátásokon. Örülnénk, ha a Bizottság is észrevétetné magát e téren!
Mindkét jelentés - a Rasmussen- és a Lehne-jelentés - sűrgős intézkedéseket szorgalmaz. Legalább mostanra minden politikai szereplő számára világossá kellett, hogy váljon, a piac képtelen önmagát minden tekintetben szabályozni. A Bizottságnak is tudnia kell ezt! A fedezeti befektetési alapok és a tőkealapok ma már a legnagyobb foglalkoztatók közé tartoznak, de számos jogrendszerben nem így jelennek meg, és emiatt - természetesen - mentesülnek a munkaadókra háruló kötelezettségek alól. Ez elfogadhatatlan. A transzparencia hiánya túl nagy! Miközben állások ezrei kerültek veszélybe a pénzügyi válság révén.
A nyugdíjalapok szektorában, amely igen tekintélyes mértékben érintett a fedezeti és a magán tőkealapok működésében, alapvető a szabályozás, az ellenőrzés, az átláthatóság, és a foglalkoztatottak részvétele.
A Foglalkoztatási és Szociális Bizottság számára, biztos úr, fontos, hogy a foglalkoztatottaktól ne kérjenek kétszeri költségvállalást: egyszer, per se a pénzügyi válság, és másodszor a nyugdíjalapok kockázatvállalása miatt. Hogy ez ne következhessen be, a 2003/41/EK irányelvnek legalább azt kellene biztosítania, hogy a foglalkoztatottak közvetlen és közvetett formában a vagyongondnokoktól tájékoztatást kapjanak a nyugdíjaik felhasználásával kapcsolatos beruházásokról és kockázatokról, továbbá beleszólhassanak a döntésekbe. Ez csupán egyike azoknak az elemeknek, amelyekre jelentéseinkben rámutattuk, amelyeket véleményeztünk.
Biztos úr, elvárjuk Öntől, hogy tegyen valamit. Tudom, mi egy sor dologról beszélhetünk, de Önnek kötelessége, hogy segítsen. A törvényalkotási időszak még nem ért véget. Erre szeretném felhívni a figyelmét.
Kurt Joachim Lauk
a PPE-DE képviselőcsoport nevében. - (DE) Elnök úr, hölgyeim és uraim. Eredetileg ez a jelentés a fedezeti befektetési alapokkal és a magán tőkealapokkal foglalkozott volna, de most már a teljes egészében összeomlott pénzügyi rendszerre kiterjed.
A jelenlegi válság egy hitelmániának, és különösen a túlzott eladósodásnak rettenetes következménye. A FED túl hosszan, túl alacsonyan tartotta a kamatokat, miáltal lényegében hiteltámogatást nyújtott.
A jelentést, a Liberálisok és Demokraták Szövetsége Európáért képviselőcsoportbeli képviselőtársakkal együtt, a mai helyzet alapján dolgoztuk ki. Ennek során, a pénzügyi rendszer egészét felölően jutottunk egyetértésre Rasmussen úrral. Igen hálásak vagyunk azért, hogy az anyag gyakorlatilag egyhangúan ment keresztül a Gazdasági Bizottságban.
A továbbiakban nem támaszkodhatunk az amerikai szabványokra, amint a nemzetközi pénzügyi rendszer szabányosítására sem. Létre kell hoznunk az új, európai feltételrendszert. Magunk, javaslatot tettünk számos elem elfogadására, valamint az azokról folyó vita lezárására.
Azzal kell kezdenünk, hogy be kell vonnunk a munkába minden, a speciális kockázatbecslésnél befolyással bíró pénzügyi intézményt. Majd azt kell mondanunk, hogy a globális pénzügyi rendszerben a kockázattal korrigált tőkemegfelelési státusznak valamennyi piaci szereplőnél azonosnak kell lennie. Ugyancsak bátorítanunk kell a csomagokban és konzorciális csomagokban gondolkodókat, amelyek révén maguk e csomagokon túl is részesedéshez juthatnak. A minősítő ügynökségeknek - és e kérdésre Rasmussen úr és Lehne úr már rámutatott - szűkiteniük kell az információs szakadékot, és jelezniük kell az érdekkonfliktusokat.
Át kell gondolnunk, hogy a minősítő ügynökségekre - a pénzügyi könyvvizsgálokhoz hasonlóan - hárítsunk-e felelősséget besorolásaikkal összefüggésben. Meg kell vizsgálnunk, hogy a derivatívok kereskedelme - lehetőség szerint a kamatlábswap kivételével - kötelezően a tőzsdén valósuljon-e meg, vagy sem. Azt is kérjük, hogy a bankok kormányzó testületei biztosítsák, a bankárok rendkívüli osztalékánál nem pusztán a jó teljesítményt, hanem a ki nem zárható vesztességet is figyelembe veszik. Ez jelentse azt is, hogy a bankárok teljesítményét nemcsak jó időben, hanem mind jó, mind rossz időben figyelembe veszik.
A kapzsiság rossz pénzügyi stratégiai tanácsadó. Az elmúlt években magunk az EKB-ban megbízható partnerre leltünk, amely mindent egybevetve grosso modo a FED-nél jóval ésszerűbben és kiegyensúlyozottabban reagált az eseményekre. Ezt utólagos előrelátással állapithatjuk meg. Az euróövezeten belül is, a szféra egészére kitekintéssel, nagyon gyorsan szükséges egy európai bankfelügyelet felállítása, mert pusztán a nemzeti bankfelügyeletek révén nem jutunk előbbre. Tehát, magunk - mindent egybevetve - elfogadjuk intézmények, vagy akár önkéntes szervezetek létrehozatalát az általunk érintett kérdések jobb megértetése, és így egy majdani, a maihoz hasonló kihatású válság megelőzése érdekében.
Ieke van den Burg
a PSE képviselőcsoport nevében. - Elnök úr, azt szeretném jelezni Lauk úrnak, hogy ő ugyan támogathatja a Dăianu úr és jómagam által készített jelentést, de ez a támogatást az EPP-től nem kaptuk meg.
Engedje meg, hogy a biztos úrnak válaszolva is mondjak valamit: hihetetlennek tartom, hogy még nem intézkedett a jelentés legfontosabb kérdéseit illetően. Csupán azt közölte velünk, hogy a Bizottság szorosan figyeli és követi az eseményeket. Majd elmondta, hogy a fedezeti és tőkealapok pozitív hatásokkal is járnak, és azzal is foglalkoznunk kell.
Ez olyan, mintha egy hurrikán vagy cunami közeledtekor azt magyarázná nekünk valaki, hogy a víznek és szélnek egyébként milyen kedvező hatásai is vannak. Ez képtelenség!
(NL) Hollandul folytatom, mert szeretnék két, a Lehne úr jelentéséhez közvetlenül kapcsolódó kérdésre összpontosítani,. Az első, amelyre Lehne úr már maga is utalt, a részvénykölcsönzés és a shortolás. Ezek klasszikus példái annak, hogy a Bizottság képtelen lépést tartani a fejleményekkel. Már régen felvetettük, hogy lépni kell a részvénykölcsönzés, részvények kölcsönadása és kölcsönvétele terén, miután a fedezeti alapokkal kapcsolatos tevékenységek során visszaélések történtek egyes vállalatok terhére. Most, végre, a pénzpiaci felügyelők - egyes országok némelyik felügyelő szerve - megtette ezt. Korántsem összehangolt európai fellépésként. Tény, az ilyen jellegű kezdeményezéseknek nemzeti szintről kellene kiindulniuk. Ha ez történt volna, már egy lépéssel az események előtt lehetnénk, és amennyiben ezzel összhangban lévő intézkedéseket hozunk, talán megelőzhettünk volna bizonyos mulasztásokat, néhány bank vagy biztosítótársaság csődjét.
Ez újabb bizonyíték arra, hogy az ilyen ügyek szektorokon át érvényesülnek, és önmagában a bankok, biztosítótársaságok vagy értékpapírok ágazati ellenőrzése elégtelen. A felügyeletet össze kell vonnunk, és biztosítanunk kell, hogy ezek az értékpapírok mindkét oldalon követhetők, illetve ellenőrizetlen mozgásuk kiiktatható.
A másik kérdés az egyéni díjazáshoz kapcsolódik. A jelentésben, nagyon fontosnak ítélve e kérdést, felvetettük, hogy a fizetéseket szorítsuk keretek közé, továbbá a díjazási politikáról a részvényesek közgyűlése szavazzon. Örömmel láttam, hogy az USA-ban, az eheti, a rendkívüli alapokról folytatandó vitával összefüggésben, kongresszusbeli demokrata partnereim azon óhajuknak adtak hangot, hogy az alapbeli forrásokhoz való hozzájutáshoz kössenek feltételeket. Így - többek között - igényeljék a csillagászati menedzseri fizetések és bónuszok megnyirbálását.
Mindent egybevetve, igencsak furcsa volna, ha a Goldman Sachs és a Morgan Stanley, amelyek most alávetik magukat az ellenőrzésnek és szeretnének hozzájutni a kormányzati forrásokhoz, továbbra is milliós bónuszokat osztogatnának. Az is helyes volna, ha mi itt, Európában továbblépnénk évekkel korábbi javaslatainkhoz képest. Szeretném megkérdezni Biztos urat, mit is szeretne ez ügyben tenni, mert igencsak itt az ideje a cselekvésnek.
Sharon Bowles
az ALDE képviselőcsoport nevében. - Elnök úr, ez itt a második rész. Amint Rasmussen úr kifejtette, ezek a jelentések kiegyensúlyozottak, noha akadhatnak, akik szívesebben idéznek a sajtó egyik oldaláról, mint a másikról. Évek óta háborgunk a jelenlegi pénzügyi zűrzavarban ugyancsak érintett fedezeti befektetési alapok és a magán tőkealapok miatt. S ma már az sem újdonság, hogy aggódunk az adósságok és a meghitelezések miatt. Ugyanakkor, a helyzet lehetőséget teremt egy nagytakarításra, arra, hogy olyan átfogó vizsgálatot végezzünk, amely napvilágra hozhatja a jelenlegi bonyodalmak kiváltásában szerephez jutó tényezőket, és más, így a fedezeti- és tőkealapoknál is jelentkező, kockázati és adósság-ügyeket.
A jelentések szorgalmazzák, hogy e vizsgálatokat a megkülönböztetéseket elkerülve, elvi alapokon, az arányosságra odafigyelve kell végrehajtani. Miközben a nemzetközi fejleményeket is figyelembe kell venni. Mindenekelőtt azonban ügyesnek kell lenni. Miközben most mindenütt az adósság kérdése, és annak megfelelő kezelése tűnik meghatározónak, ugyancsak felvetődik a káttérítési csomagok és az érdekütközések problémája is. Világos, a piaci stabilitás érdekében igazolni kell azt, hogy a nyereség hosszabb távon is biztosított. Egyetértek azzal, hogy ezt az elvet minden területen érvényesíteni kell. Viszont ez nem jelenti azt, hogy elfogadom azt az értelmezést, miszerint minden magán tőkealap és kockázati tőke célja a vagyon felélése. Utóbbi eleve feltételezése nem a legjobb módszer ahhoz, hogy egy gyengélkedő vállalatot nyereségessé vagy értékesíthetővé tegyünk.
Visszakanyarodva a szabályozás és az önkéntes magatartási kódex közti ellentmondások kérdéséhez: a kódex elemeinek többsége csak most tűnik teret nyerni, és a kódex java részének érvényesüléséhez időre van szükség. Viszont ezeket az elemeket könnyebb a napi adottságokhoz igazítani. Viszont, mint említettem, mindez nem magánügy és a közvélemény bizalmával is számolni kell. Örülök annak, hogy a kódexet elfogadók nyilvántartására alkalmas, azok megfeleltetésről is beszámoló egyablakos weboldalra vonatkozó javaslatomat a képviselőtársak elfogadták, azt potenciálisan hasznos eszköznek értékelték. Remélem, biztos úr is csatlakozik hozzájuk!
Amikor az átláthatóságról esik szó, fontos felismernünk, hogy az állami befektetők és felügyelők a tájékoztatásnak eltérő szintjét igénylik, és a közölt információknak a célokkal összhangban kell állniuk. Az információknak - mint én hívom - "jogi levélszemét” formájában történő eltemetése még szakmai befektetők esetében is, elfogadhatatlan. A felügyelőknek minden, számukra fontos információval rendelkezniük kell, de ügyelni kell azokra a területekre, amelyeken az információ nem kerülhet nyilvánosságra.
Végül elérkeztünk az értékpapírosítás és a hitelminősítő ügynökségek kényes területéhez. Az értékpapírosításról: tudom, biztos úr kedveli a visszatartás gondolatát, de az, egyértelműen, csak egyike a rendelkezésre álló eszközöknek. Határozottan arra kérném, hogy álljon készen az eszközök lecserélésére, és nehogy már túlságosan korán lezárja "szerszámosládáját”. A hitelminősítő ügynökségekről: számos területen igény mutatkozik a hatékonyabb ügykezelésre, de óvnék attól, hogy eltérjünk a nemzetközileg elfogadott minősítési rendszertől. Mindkét érintett terület olyannak ítélhető, amelyen - mint említettem - bölcsnek kell bizonyulnunk. Inkább bölcsnek, mint bosszúállónak.
Eoin Ryan
az UEN képviselőcsoport nevében. - Elnök úr, egyértelmű, hogy ez a jelentés igen érdekes időpontban született, hiszen példátlan gazdasági zűrzavart tapasztalunk, és a közelmúltbeli események szomorúan tudatosították bennünk a pénzpiac számos szektorának hiányosságait, gyengeségeit, az ott elkövetett visszaéléseket.
Nincs olyan ágazat vagy csoport, amely sértetlen vagy tiszta maradt volna. Semmi sem indokolja a "forduljunk ismét a régi jó szabályokhoz” elv gyakorlatát. Az USA-ban a legmagasabb pénzügyi körökben is radikális változtatásokat tapasztalunk. Változtatásokra szükség van itt, Európában is, de globálisan is.
Az ilyen feszült pénzügyi légkörben hajlamosak vagyunk bizonyos pénzügyi szereplőket vagy testületeket bűnbaknak kikiáltani. A fedezeti befektetési alapok, az azok működését körülvevő értetlenség miatt, gyakran válnak könnyű prédává a bűnbakkeresés során.
Ne felejtsük azonban, hogy nem a fedezeti alapok, és nem a magán tőkealapok váltották ki e válságot, sőt, esetenként éppen ezek növelték meg a piacon nagyon is szükséges likviditást.
Azt is vissza kell idéznünk, hogy az Amerikából kiindult válság okait a rossz banki gyakorlatokban fedezhetjük fel, és az európai bankszektor - noha komolyan sérült - még mindig kedvezőbb helyzetűnek mutatkozik a problémák kezelése tekintetében, mint az USA bankjai.
Azt sem tagadhatjuk, hogy számos beruházási eszköz szerkezetét és működését illetően problémák és hiányosságok jelentkeznek, ide értve az alternatív befektetéseket is. Nem elegendő itt-ott foltozgatni a rendszert, hanem tényleges reformokra van szükség, méghozzá globális szinten.
Úgy gondolom, hogy a Rasmussen úr irányításával a Gazdasági és Monetáris Bizottságban megszületett jelentés tükrözi ezeket az aggodalmakat. A hosszútávú pénzügyi stabilitás és versenyképeség érdekében nem szabad és nem tudunk úgy szabályozni, hogy eltekintünk a vélelmezett kockázatoktól.. Címe ellenére, szövegünk nem törekszik a fedezeti alapok és a magán tőkealapok befeketítésére. Inkább csak a piac általános reformjának, az átláthatóság fokozásának szükségességére hívja fel a figyelmet, illetve elvi alapokon nyugvó szabályozást igényel.
Üdvözlöm biztos úr ma esti észrevételeit. Nincs kétségem, hogy reagál arra a helyzetre, amelyben mi most vagyunk.
A pénzügyi rendszer, természeténél fogva nemzetközi, és a globális összefüggések keretében is e piacok nemzetközi felügyeletre szorulnak. A globális gazdaság stabilitásának biztosítása érdekében együtt kell keresnünk a legjobb, előre vívő utat, amelyen haladva a polgárok számára mind globális szinten, mind Európában - a nyugdíjalapokkal és más megtakarításaikkal összefüggésben - helyreállíthatjuk a pénzügyi intézmények és a piac hitelét, az azokkal szembeni bizalmat.
Pierre Jonckheer
a Verts/ALE képviselőccsoport nevében. - (FR) Elnök úr, biztos úr, előadó urak, úgy vélem, hogy a Gazdasági és Monetáris Bizottság által elfogadott ezen jelentés jó. Különösen Rasmussen úrnak lehetünk hálásak, mert hónapokon keresztül állhatatosan küzdött annak elismertetéséért, hogy az Uniónak széleskörűen be kell avatkoznia a ma esti vitánk témájául is szolgáló területeken.
Ugyanakkor, képviselőcsoportunk ismét több módosítási javaslatot nyújtott be, amelyeket - bármily érdekesnek is tűnhet - nem mi, hanem Rasmussen úr személyesen dolgozott ki. Lényegében fontos javaslatokat, amelyek konkrétan egy uniós szintű felügyeleti testületnek, illetve az aktíva- és alapkezelő társaságok európai regisztrációs és engedélyezési rendszerének felállítására (6. és 7. sz. módosítás), valamint a tőkeberuházási alapok eladósódási küszöbértékének bevezetésére (9. sz. módosítás) vonatkoznak. E javaslatokat Rasmussen úr már egyszer felvetette, de az általános többségi támogatás megszerzése, tehát a PPE csoport és a liberálisok többségének támogatása érdekében, nyomás alatt - bizonyos tekintetben érthető módon - azokat visszavonta.
Mint látom, ezek a módosítások - amelyek a munkaanyagban felvetődött témákhoz kötődnek, és amelyeket magunk konstruktívnak és áttekintésre érdemesnek tartunk - azért kerültek visszavonásra, mert e Házban, amint a Tanácsban, és bizonyára a Bizottságban is, két szellemi áramlat ütközik. Az egyik szerint már nemzeti és uniós szinten is elegendő szabályozóval bírunk, és bármely, még oly komoly probléma is, a pénzügyi szektor önszabályozása révén megoldást nyerhet. A másik, amelyhez maga Rasmussen úr is kötődik (és korántsincs egyedül e tekintetben), évek óta azt hangoztatja, hogy a pénzpiacok felügyeleti rendszere, általános megközelítésben, elégtelen.
Hogy nem történtek intézkedések, McCreevy úr, annak - véleményem szerint - oka nem az volt, hogy nem tudtuk előrejelezni vagy nem voltunk tudatában a fejleményeknek. Úgy gondolom, az elmúlt években megfelelő számú mértékadó személyiség emelte fel hangját - különösen a Pénzügyi Stabilitási Fórumon -figyelmeztetve a kormányzati szerveket a számunkra jelentkező kockázatok természetére.
Ön és a Barroso-Bizottság általában az engedékenyebb megközelítést szorgalmazta, az érvényes megoldásokat elégségesnek ítélve. A Parlament most nem kevesebbet vár el Öntől, mint a teljes magatartás-váltást. Hogy képes-e megtenni ezt, nem tudom, de szükségszerűnek ítélem.
Személyesen három pontot szeretnék kiemelni, amelyeket más felszólalók már érintettek, de amelyek különösen fontosak a környezetvédők számára. Tudjuk, hogy az elfogadandó éghajlat- és energiacsomag sikere a mérsékelt megtérülésű, mérsékelt nyereséget hozó, a számunkra fontos forrásokat biztosító beruházások fenntartható szintjétől függ majd.
Az olyan pénzügyi eszközök, mint a tőkealapok és a fedezeti befektetési alapok nem megfelelők ehhez. Azt várjuk, hogy az európai banki és monetáris hatóságok kezdeményezik majd néhány régebbi javaslat újbóli megvitatását: Jacques Delors kora 1990-es évekbeli, az Európai Beruházási Bank megerősítésére vonatkozó javaslataira gondolok, miáltal mérsékelt megtérülési ráta mellett biztosíthatnánk a hosszútávú befektetéseket.
Nehéz lesz a pénzügyi rendszert megszilárdítani anélkül - és a Rasmussen-jelentés utal e pontra - hogy ne lépjünk fel eltökélten az off-shore pénzügyi központokkal és az adóparadicsomokkal szemben. Ez ismét egy olyan terület, ahol a Barroso-Bizottság képtelen a vezető szerepet felvállalni. Végül, a mások által ugyancsak említett vállalatirányítási kérdéssel kapcsolatban, jóval erőteljesebben oda kell figyelnünk a beruházási alapok vezetőit érintő fizetési- és bónuszpolitikára. Az eddigi politikai gyakorlat elfogadhatatlan, és kifejezetten fenyegetést jelent általában a gazdaságra is.
Konstantinos Droutsas
Elnök úr, véleményünk szerint hamis úton járunk, ha azt feltételezzük, hogy a hitelválságot akár az érvényes közösségi jogszabályokhoz való igazodás, akár új, szigorú szabályozások révén kezelhetjük. Egyik megközelítéssel sem vehetjük elejét a válságba torkolló kapitalista gazdaság ciklikusságának, amelynek alapját a termelő tőke túlzott felhalmozása jelenti.
A hitelválság ezt a menetet tükrözi. A burzsoá vezetés úgy gondolta kezelni a túlzott felhalmozást, hogy a fedezeti befektetési és a magán tőkealapoknál a pénzgazdálkodás eszközeként bátorította a túlhitelezést és ösztönözte a közfogyasztást. A jelzett sajátos vezetési módszer nemcsak, hogy nem térítette le a folyamatokat a lelassulás és visszaesés útjáról, hanem ellenkezőleg, időzített bombaként működött, kiszámíthatatlan következményekkel az emberek jövedelmére nézve.
Ugyanakkor az uniós politika - a kapitalista piac elveivel összhangban - felgyorsította a hitelrendszeren belül a tőke liberalizálását. A fedezeti alapok és a tőkealapok a liberalizációhoz vezető útnak termékei.
A hitelszektoron belül a tőke mozgásával, tehát a hitelforgalommal kapcsolatban, semmiféle javasolt erőteljesebb átláthatóság és szigorúbb jogi szabályozás nem képes kezelni a tőkés termelési viszonyokból fakadó következetlenségeket és ellentmondásokat.
Viszont szigorúbb hitelezési feltételek meghatározása az általános fogyasztás visszaesését, valamint a válság gyors kibontakozását idézi elő. Gyors profit - senki sem rendelkezik ennél egyértelműbb definicióval vagy általános jelzővel ezekre, a világgazdaság felett mind markánsabb ellenőrzést gyakoroló üzleti ügyletekre vonatkozóan. Olyan gyakorlatról van itt szó, amelyet a nagytőke alakított ki, és amelyet - speciális piaci szervezetek révén - kizárólag önmaga hasznosíthat.
E politika áldozatai a munkások, akik azt látják, hogy az általuk megtermelt gazdagság kevés számú pénztőkés kezében halmozódik fel, miközben megtakarításaikat, de nyugdíjukat is az elenyészés veszélye fenyegeti.
Tipikusnak nevezhető, hogy a fedezeti- és a magán tőkealapok még azon kötelezettségek alól is mentesülnek, amelyek pedig a munkaadókat a munkavállalókkal szemben terhelik. Hasonló történik az - állami vagy magán - nyugdíjrendszereknél is, ahol a munkások nyugdíj-jogosultságai a tőke prédájává válnak, hiszen befektetési projektekként, mind inkább részévé lesznek e gyakorlatnak. Így megsokszorozódik a munkások kockázata, és korlátozódnak jogaik.
Számtalan közelmúltbeli példát hozhatunk az USA-ból és az Egyesült Királyságból arra, hogy stabil hitelintézetek, egyik napról a másikra, kártyavárként omlottak össze, munkások százezreinek megtakarítását és nyugdíját temetve maguk alá.
A mostani válság nem derűlt égből jött vilámcsapásként. Sokan számítottak erre, mind időzítését, mind mértékét tekintve. Talán már a ma foganatosított intézkedések is korábban megtervezésre kerültek. A munkásokat, akik munkájukkal és megtakarításaikkal a kizsákmányoló tőkés rendszerben a pénztőke szupernyerességét megtermelték, most arra kapnak felszólítást, hogy - adófizetőként - a stabilitás nevében a veszteséget is finanszírozzák.
A munkások és a népi tömegek kételkednek a bejelentett átláthatósági intézkedések lehetséges végrehajtását és hatékonyságát illetően. Számukra nem meggyőzők azok az intézkedések, amelyek ismét őket szólítják fel a tőkenyereség megmentésére és a kizsákmányoló rendszer fenntartására. E rendszerrel, valamint a rendszert fenntartó és pártoló jobbközép és balközép szövetségekkel szemben elégedetlenségüket és szembenállásukat fejezik ki. Az igazságtalanság, az egyenlőtlenség, az emberek kizsákmányolása ellen, a munkások érdekeit szolgáló néphatalmi rendszerhez vezető radikális változásokért küzdenek.
John Whittaker
az IND/DEM képviselőcsoport nevében. - Elnök úr, mindaz, ami itt történik nem azt jelzi-e, hogy az uniós pénzügyi szabályozás csúfos kudarcot vallott? Miközben rögeszméjévé vált a pénzmosás elleni küzdelem és a pénzügyi szolgáltatások belső piacának megteremtése, az EU rossz célokat követett. Fogadjuk el tehát, hogy Trichet úr és Almunia úr és mások korábbi biztosítékai ellenére további pénzügyi kudarcokra kell számítanunk az Unión belül, és az EU reálgazdaságára is kihatással lesz a hitelválság!
Így nincs sok értelme most a tőkekövetelményekről vitatkozni, illetve arról, hogy mit is teszünk majd, hogy hasonló eset a jövőben ne fordulhasson elő. Problémánk van, és ez a probléma most jelentkezik. Hibáztathatjuk az amerikaiakat, hibáztathatjuk a fedezeti alapokat, hibáztathatjuk a beruházási bankárokat, hibáztathatunk, akit akarunk, de McCreevy úr Bizottsága jobban tenné, ha idejét azzal töltené, hogy a különböző országok pénzügyminisztereivel megvitatja azt, a terhek miként osztódjanak szét az egyes országok között akkor, ha szembekerülünk azzal, hogy sokszáz millióval ki kell segítenünk a pénzügyi intézményeket, miként az most történik az USA-ban.
Miként segítjük meg Olaszországot, Spanyolországot, Görögországot és Írországot - McCreevy úr hazáját - amikor a válság tovább ront az eleve súlyos helyzeten, és beleragadva az euróba, az érintettek maguk semmit sem tehetnek, hogy önmagukon segítsenek?
Jean-Paul Gauzès
(FR) Elnök úr, biztos úr, hölgyeim és uraim, ha az európai bankok viszonylag jól átvészelik a jelenlegi válságot, az pusztán annak köszönhető, hogy Európában a bankfelügyelet - noha korántsem tökéletes, de - legalább komolynak tekinthető. A tőkemegfelelési irányelvvel és a fizetőképességről szóló II. irányelvvel kapcsolatos tevékenységek most lehetőséget teremtenek a pénzügyi biztonság javítását célzó intézkedések bevezetésére. Egyértelmű, hogy a bankári tevékenységhez a kockázatvállalás is hozzátartozik. E kockázatokat azonben ellenőrzizni kell. A bankárok számára mindenkor fontos tudni azt, hogy egy adott kockázattal szemben milyen fedezettel rendelkeznek. Egyes, ellenőrizetlen pénzügyi szereplők szem elől tévesztették ezt a szimpla alapelvet. Esetükben az önszabályozás már nem lesz elegendő. A derivatíva-piacok túlságosan áttekinthetetlenné váltak, és a kereskedők olyan kockázati szinteken adtak-vettek, hogy mindez már fenntarthatatlanná vált a most leginkább érintett intézmények vezetése számára.
A válságból való kilábalás olyan felügyeleti rendszer létrehozásától függ, amely képes a bizalmat fokozni és helyreállítani. Jelenleg a pénzügyi szektor olyan rejtett aknáival kell számolnunk, amelyek a felügyeleti hatóságok által elérhetetlenek. Ki felügyelte, például a jelzálog-brókereket, akik annyira bőkezűen hiteleztek a háztartásoknak, hogy azok sohasem lesznek képesek e hiteleket visszafizetni? Ki felügyelte a beruházási bankokat, amelyek csak fokozták a válság hatását azzal, hogy rossz adósságukat pénzügyi eszközökké alakították, majd azokkal a világ minden részén kereskedtek? Szabályozási vákuum mutatkozik itt, amelybe a hitel-támogatók, minősítő ügynökségek, és fedezeti alapok férkőztek be. Elfogadhatatlan, hogy Európa rendszeresen megszenvedje Amerika hibás pénzügyi rendszerének követezményeit.
Ami a fedezeti alapokat illeti, az USA és Nagy-Britannia pénzügyi "rendőrsége” csak most és ideiglenesen tiltotta be a zsugoródó vagyonértékkel történő spekulációt. Igen helyesen. A sötét piaci szereplők némelyikének kudarca felgyorsíthatja a szabályozatlan szektor válságát. Azonban, nem minden beruházási alap működése káros. Némelyikre éppenséggel még szükség is van. Nem engedhetjük meg azonban a pénzügyi feketelyukak fennmaradását. A vizsgálatok hasznosak, sőt, elengedhetetlenek, de most igazán cselekednünk kell. Ehhez adhatja meg a kezdőlökést a vitánk témájául szolgáló két jelentés!
Manuel Medina Ortega
(ES) Elnök asszony, annak ellenére, hogy az előttem felszólaló eltérő képviselőcsoportból érkezett, teljes mértékben egyetértek vele: nem hagyhatjuk a pénzpiacok irányítását a pénzügyi vezetők kezében. Ez olyan lenne, mintha egerekre bíznánk a sajtot. Az önszabályozás és az önkéntes magatartási kódex sem segít. Amint azt korábban McCreevy biztos kifejtette, az európai pénzpiacokat a szabályok, a nemzeti szabályozás léte menti meg. Hiszen valamennyi tagállamunkban nemzeti szabályok érvényesülnek, azok működnek is, és elejét veszik annak, hogy az amerikai pénzügyi katasztrófa Európába is átterjedjen.
Milyen tapasztalatokat vonhatunk le ebből? Azt, hogy Európa nem másolhatja le Amerika pénzügyi deregulációját. Amennyiben gazdaságunkat, gazdasági és társadalmi rendszerünket akarjuk védeni, akkor Európa egészére kiterjedő szabályozásra van szükségünk. Ez azonban nem jelentheti a nemzeti szabályozás felváltását nemzetek feletti deregulációval, mint történt ez az USA-ban, ahol a rendszer módot ad a cégek igazgatóinak, hogy a szegény befektetők, a nyugdíjasok, és ettől a tőkétől függő személyek rovására meggazdagodjanak.
Úgy vélem, a megtanulandó lecke tehát nem a dereguláció, hanem éppen annak ellentéte: minden problematikus területre vonatkozóan európai szintű szabályozást kell kidolgoznunk. Szerintem ez a lényege a Rasmussen- és a Lehne-jelentésnek is: meg kell teremteni az európai pénzügyi szabályozást.
Sokat beszélnek az európai útlevélről, olyan "útlevelek” vállalkozásoknak való kiállításáról, amelyek teljes mozgási szabadságot tesznek lehetővé számukra, Európában. Miként adhatnánk ki ilyen útleveleket, ha nem vagyunk biztosak abban, hogy az érintett cégekre származási országukban megfelelő szabályok vonatkoznak? Ekkor, a gyakorlat bevezetése egy újabb nemzetek feletti pénzügyi katasztrófát hozna magával.
A Lehne-jelentésben említett szabályokhoz számos észrevétel és javaslat kapcsolódik, így például az alapok igazgatóinak tevékenységét érintve. Tudnunk kell, hogy az alapokat miként igazgatják. S különösen tudatában kell lennünk annak, hogy milyen nyereséget érnek el, például a részvények vételével és eladásával. Ezt, alapvetőnek tartom. Az átláthatóságnak nagyon szigorú szabályozással kell összekapcsolódnia, nem zárva ki a megfelelő időben történő közbeavatkozást sem, tehát nem várva meg a piac összeomlását, amint történt ez az USA-ban, és hogy az adófizetők pénzéből kelljen helyre hoznunk mindazokat a hibákat, amelyeket a helyzetükkel visszaélők elkövettek.
Biztos úr, azt várom Öntől, hogy pozícióját felhasználva, valóságos közösségi szabályozást próbáljon kialakítani, majd hoz létre e szektorokban, és így elkerülhetővé válik az önszabályozás és a dereguláció követése.
Olle Schmidt
(SV) Elnök asszony, szeretnék hangos köszönetet mondani Rasmussen úrnak és Lehne úrnak fontos jelentéseikért. Mint már többen rámutattak erre, a jelentések nem készülhettek volna jobb időben.
Az elmúlt évben az amerikai jelzálogpiac fejleményei komolyan ártottak a globális piac egészének. A rossz hiteleket becsomagolták, majd továbbadták. A rövidlátás, és az új piaci eszközök némelyikével kapcsolatos gondok és bonyodalmak a piacot csak még zavarosabbá tették, folyamatait felgyorsították. A cégvezetőknek fizetett csillagászati juttatások pedig súlyosan aláásták a piaci bizalmat - és azt hiszem, ebben egyetérthetünk. De a világ pénzpiaci felügyeleti hatóságai sem tudták együttműködésüket és hatáskörüket hatékonyan megerősíteni. Új eszközök kerültek bevezetésre, miközben a nyiltság és az átláthatóság hiányzott. Most, kiindulópontunk csak az lehet, hogy a pénzpiacok minden szereplőjét egyformán kezeljük. Tehát, szigorúbb tőkemegfelelést és szabályozást vezetünk be, kiterejsztve azokat a fedezeti alapokra és a magán tőkealapokra is.
A felügyelet kérdését illetően, vita folyt új hatóságok szükségességéről, és e tekintetben sokan - éppen tegnap láttam Gordon Brownt - egy közös európai, sőt, globális pénzügyi felügyeleti rendszert szorgalmaznak. Véleményem szerint, a piacok között továbbra is fennmaradó különbségek - amint ezt az amerikai fejlemények is tanúsítják - gondolkodásra készethetnek bennünket. Másrészt, a piacok globális szinten összekapcsolódnak. Amint azt bizottságunk is kifejtette, a pénzügyi, banki, és biztosítási területen való együttműködésért felelős európai testületeket határozottan meg kell erősíteni. Nagyon sokat tehetünk még e téren, így globálisan is. Biztosítanunk kell az átláthatóságot és az egyértelműbb felügyeletet, hogy a pénzpiaci bizalmat helyre tudjuk állítani. Úgy hiszem, ebben a kérdésben is teljes az egyetértés.
A piacgazdaságban egyértelmű szabályok, tiszta játékszabályok kellenek. Liberálisként magam nem látok nehézséget abban, hogy egyértelműbb szabályok és hatékonyabb jogalkotás mellett érveljek. Másrészt, oda kell figyelnünk arra is, ne vezessünk be a jelenlegi problémákat megoldani képtelen, a globális pénzpiacok jelentőségét figyelmen kívül hagyó törvényeket és szabályokat. A tőkéhez való akadálytalan hozzáférés fokozza a növekedés lehetőségét, új munkahelyeket teremt. Erről ne feledkezzünk el. Európának nyílt, hatékony pénzpiacokra van szüksége, amelyek egyben teret engednek az önszabályozásnak, és a belső korrekciós intézkedéseknek.
Azzal a kihívással nézünk tehát szembe, hogy kerüljük el a rendszer túlszabályozás révén bekövetkező megbénítását, amely képtelenné tenne bennünket a növekedés vagy egy új válság kezelésére. Ezen a héten pánik tört ki a pénzügyi közösségben. Nem engedhetjük meg, hogy ilyen riadalom irányítsa jogalkotásunkat. Legalább e Parlamenten belül ne!
Ilda Figueiredo
(PT) Elnök úr, biztos úr, hölgyeim és uraim, ez a vita úgy zajlik le, hogy ahhoz hátteret a gazdaság növekvő "financializálódása”, a szabályozatlan spekuláció, a pénzügyi eszközök és termékek elterjedése, a mind magasabb spekulatív nyereségre törekvés által okozott széleskörű pénzpiaci válság adja. Ez nem más, mint a kapitalizmus válságának egy újabb példázata. Már egy ideje nyilvánvaló, hogy létezik egy pénzügyi buborék, amely egyszer csak kipukkad. Nem csak az USA-ban, hanem Európában is. Mindez annak a neoliberális politikának a következménye, amely arra ösztönözte a beruházókat, hogy mind magasabb nyereségre törekedjenek, bátorított az átláthatóság elkerülésére, ezzel adóparadicsomokat teremtett, lehetővé téve az alulfejlett gazdaságokból, a háborús profitokból, az emberkereskedelemből és a kábítószerkereskedelemből származó jövedelmek elrejtőzését, kifehérítését.
Most azok az állami források, amelyek elérhetetlenek voltak szociálpolitikai célokra, a szegénység és a társadalmi kirekesztődés elleni küzdelemre, emberek millióinak, köztük gyermekeknek éhhalála megelőzésére, az alapvető egészségügyi szolgáltatások biztosítására - ismétlem, ezek az állami források - most a pénzügyi csoportok csődjének és nagyobb veszteségének elkerülése érdekében, előkerülnek. A nyereség és a haszon a beruházók és a szégyenletesen jól-fizetett igazgatók kis csoportját gazdagította, de akik elszenvedik a következményeket, azok a munkahelyüket elvesztő munkások, a köznép, amelynek a magasabb kamatokat meg kell fizetnie itt, az Európai Unióban, de különösen annak gyengébb gazdaságaiban. Vegyük példaként Portugáliát, ahol általában alacsonyak a bérek, szánalmasan alacsonyak az öregségi- és nyugdíjak, ahol a szegénységi és a munkanélküliségi ráta az EU-n belül a legmagasabbak között van. Miután itt a háztartások eladósodottságának mértéke a legmagasabbak közé tartozik, a GDP 120 %-a körüli értéket téve ki, a mikro-, a kis- és középvállalatok jelentős mértékben a hitelektől függnek. Számukra minden korábbinál nagyobb nehézségek jelentkeznek a megnövekedett kamatlábak miatt. Ez egy végtelenül súlyos probléma Portugáliában, de más gyengébb gazdaságban is.
Bizonyos intézkedésekre azonnal szükség van tehát. Így az adóparadicsomok és a titokzatosságok felszámolására, mivel enélkül az átláthatóság nem biztosítható. Ami azonban itt elhangzott, és különösen utalnék McCreevy biztos úr szavaira, abból nem tűnik ki az előrelépés. Márpedig, ez elfogadhatatlan. A mai kritikus helyzetben az Európai Központi Bank látszat függetlenségét is fel kell adni ahhoz, hogy változtatni lehessen a monetáris és pénzügyi célkitűzéseken, hogy nagy horderejű intézkedések születhessenek a részvénypiaci spekuláció kivédésére. A kormányzati politika prioritása a munkahelyteremtés támogatása legyen, jogokkal, termeléssel, a szegénység visszaszorításával egyetemben, hiszen így válik fokozhatóvá a munkások és nyugdíjasok vásárlóereje, erősíthetők a közszolgáltatások.
Nils Lundgren
(SV) Elnök asszony, a jelenlegi pénzügyi válság rémisztő képet fest a fedezeti befektetési alapokról és a tőkealapokról. A többi új pénzügyi megoldás, mint a strukturált befektetési eszközök, a conduit-eljárás, és a pénzpiaci alapok, hasonló megítélésben részesülnek. Ezek az eszközök pontosan azért születtek meg, hogy segítségükkel az általunk a bankokra kényszerített tőkemegfelelőségi és átláthatósági követelmények kikerülhetővé váljanak. Hatalmas nyereségre lehet szert tenni, ha a likvid tőkét rövid lejáratra vesszük fel és hosszú távú nem likvid tőkébe ruházzuk be, miközben minimális a saját tőke részvétele. Az eljárás azonban veszélyes. Mint láttuk, mind a likviditás, mind a fizetőképesség gyorsan összeomolhat. Ez indokolja a szigorú nemzetközi bankszabályozást. Most a nemzetközi bankrendszer összeomlásának lehetünk tanúi. Majd a fedezeti és tőkealapok következnek. Ezek az alapok igen kevés saját tőkével rendelkeznek, alapvetően hitelekre épülnek. A magán tőkealapoknál is hatalmas arányban a hitelből történő vállalatfelvásárlással jött létre a vagyon, miközben az ügyleteknél lényegében semmiféle saját tőke nem szerepel. Ebben a helyzetben, e történelmi fordulópontnál megtehetjük-e azt, hogy az itt elővezetett, gyenge reformjavaslatokkal operálunk? Nem hiszem.
Karsten Friedrich Hoppenstedt
(DE) Elnök asszony, biztos úr, hölgyeim és uraim, a jelentést készítő szakértők már mindent elmondtak. Rasmussen úr, Lehne úr, Lauk úr, köszönet Önöknek. Kiváló munka született, amely a Gazdasági és Monetáris Bizottság nagy egyetértésével találkozott.
Az elmúlt három évben, biztos úr, folyamatosan szorgalmaztuk szabályok kimunkálását, olyan kérdések felvetését, mint hogy miként biztosíthatjuk a fedezeti alapoknál a nagyobb átláthatóságot, kik a minősítő intézmények tanácsadói, stb. Utóbbiak most Írországból érkeznek, és biztos a lóversenyek szakértői. Ha a kerítések magasak, a lovak megtorpanhatnak. Egyszerűbben, visszahőkölnek egy akadálytól, ami pedig már nincs is ott. Most kell lefektetnünk szabályainkat, megfogalmaznunk javaslatainkat, amint arra Ön egyébként ígéretet is tett. Meg kell mutatnunk, hogy tanultunk a válságból, és új utakon indulunk el. Tehát, terjessze elő javaslatait. Bízom abban, októberre kezünkben lesznek irányelveik!
Néhány nappal ezelőtt, Róma mellett, egy nagy konferencián vettem részt. Természetes módon, az első megvitatott téma a bankok kérdése volt. Csütörtökön az újságok szalagcíme a következő volt: "A Morgan Stanley reményt kelt”. Pénteken pedig "A Morgan Stanley védelmet kér”. Hogy történhet ekkora változás egyetlen nap alatt? Nagy hiányosságuk mutatkoznak az átláthatóságban, és hasonló területeken. Ha a Bear Stearns, a Lehman Brothers és a Merril Lynch után ez a bank is a pénzpiaci káoszba fullad, akkor rendkívüli sürgősséggel enyhítő intézkedésekkel kell közbeavatkoznunk.
Nem sokkal ezelőtt Kínában jártam. A kínaiak azt mondták, hogy a mi számunkra mintául szolgáló USA összeomlott. Nekünk, Európának, Kínának, és másoknak, új utakra kell térnünk. Én azt remélem, hogy együttesen lesz akkora erőnk, hogy ilyen új utakat felfedjünk. Hiszen így, nemcsak a nyerteseket, de a mostani veszteseket is sikerül megmentenünk.
Pervenche Berès
(FR) Elnök asszony, tudom, hogy a Biztos szívesen fogad lovakra, így biztosan megbocsát, hogy sporthasonlattal élve azt mondom, a mostani helyzetben nem ő az első számú favoritunk. Poul Nyrup Rasmussen viszont jó tippnek tűnik, és úgy vélem, biztos úr, ideje volna csapatot váltania. Az Uniónak pontosan arra van szüksége, amit Rasmussen úr az előbbiekben felvázolt és javasolt. Sőt, igaz ez nemcsak az EU-ra, de a világ más részeire vonatkozóan is, és az Ön szívéhez oly közel álló transzatlanti kapcsolatok is csak javulnának, ha a Rasmussen-javaslatok alapján európai kezdeményezéssel élnénk.
Úgy tűnik, biztos úr, Ön rossz vitafórumra tévedt. Beszámolt arról, hogy a válság miként vette tavaly kezdetét, pedig az itt és most napirenden lévő kérdések olyanok, amelyek már jóval a múlt augusztusban kitört válság előtt megragadták figyelmünket, hiszen a rothadás már akkor egyértelműen érezhető volt, és a pénzvilág már akkor megérett az összeomlásra. Nem vagyunk annyira begyepesedett agyúak, hogy az alternatív alapok és a beruházási alapok elítélésére vagy betiltására törekednénk. Mindössze felismerjük, hogy amikor bizonyos pénzügyi eszközök vagy formák ilyen stratégiai feladatokat látnak el a nemzetközi piacokon, és azokon ilyen kulcsszerephez jutnak, akkor a szabályozás általános elveit azokra is ki kell terjeszteni. Ezt mondják egyébként nekünk, maguk az érintett személyiségek is. Azt mondják: "Igen, rendben, egyet tudunk érteni a szabályozással, pusztán nem szeretnénk megbélyegzettek lenni, és nem szeretnénk egy különleges szabályozási rendszert”.
Rendben van a dolog. Mi azt kívánjuk tőlük, hogy nyilvántartásba vétessenek, ellenőrzés alá kerüljenek, a szokványos elvek szerint juthassanak jövedelmekhez. Azt kívánjuk, hogy az átláthatósági szabályok és a tőkemegfelelési szabályok rájuk is vonatkozzanak. Ez tény. Maguk e pénzügyi eszközök annyira fontos szerepet játszanak a piacon, hogy semmiképpen sem mentesülhetnek az általános szabályok hatálya alól. És, biztos úr, Ön - mint egykori ír pénzügyminiszter - éppen ezen a ponton látszik megmerevedni. Ez is a valóság. Ön azt közli velünk, hogy a fedezeti befektetési alapok és a magán tőkealapok "nem okozói a jelenlegi felfordulásnak”, és a problémákért az ellenőrzött szektor tehető felelőssé. Nem szeretném közgazdaságtanból kioktatni, de nagyon jól tudjuk, hogy a bankok azért érezhették magukat felvértezettnek a kockázatok vállalására, mert velük párhuzamosan léteztek a befektetési és magán tőkealapok, amelyek egyébként olyan pénzügyi eszközökkel operáltak, amelyek csak felgyorsították a bankszektor rothadását.
Rasmussen úr jelentését illetően arra kérem, pontról pontra haladva adjon arra konkrét válaszokat, mivel az olyan törvényhozási javaslatokat tartalmaz, amelyek segítségével a Bizottság mandátumának lejártakor írt jelentésében már kedvezőbb helyzetről számolhat be. Figyeltem arra, amit mondott. Ön az átláthatóság erősítésével kapcsolatban egy "adódó lehetőségről” szólt. Mi egyetértünk Önnel, és azt várjuk, hogy a Bizottság él majd ezzel a lehetőséggel. Az átlagember és a pénzpiaci szereplők bizalmának kulcsa az átláthatóság. Ma már nyilvánvaló, hogy az alternatív alapok és a beruházási alapok szférájában nincs átláthatóság. Pedig nekünk szükségünk van arra.
Mondanom sem kell, hogy a Poul Nyrup Rasmussen jelentés számos javaslatát támogatom. Szeretném azonban a vitát valamivel tovább is vinni. Amennyiben valóban a problémák gyökerét szeretnénk kigyomlálni, akkor át kell tekintenünk azt az elképzelést, amelyet Ön a "tőketulajdoni demokráciának” nevezett. Mit is értsünk tőketulajdoni demokrácia alatt, ha az engedi, hogy pillanatok vagy napok alatt oly sok ember munkahelye kerüljön veszélybe? Igen konkrét problémával állunk itt szemben, amellyel Önnek foglalkoznia kell, és amelyre vonatkozóan kivitelezhető javaslatokat várunk. Az értékpapír-kikölcsönzés és kölcsönvétel veszélyezteti az európai munkahelyeket, és ellentmond a Lisszaboni Stratégiának.
Utolsó, a korábbi felszólalók által is érintett megjegyzésem az off-shore központokhoz kötődik. Biztos úr, Ön a transzatlanti szövetség határozott védelmezője. Engedje meg tehát, hogy tájékoztassam arról, az óceán túloldalán akadnak demokraták, akik - mint mi is - készek arra, hogy nyíltszíni támadást indítsanak az adóparadicsomokkal szemben. Mi értelme van hősiesen küzdenünk Afganisztánban vagy Irakban, ha nem vesszük fel a harcot a pénzpiacon jelentkező gonosszal. Az off-shore központok pedig a pénzügyi szektorban a bűnök forrását jelentik. Ez is olyan téma, amely kapcsán, biztos úr, javaslatait várjuk.
Andrzej Wielowieyski
Elnök asszony, a pénzpiacok ilyen mérvű kudarcára eddig még nem volt példa. Ennek okát a bankrendszer átláthatóságának, hatékony értékelési rendszerének és felügyeletének hiányából is eredeztethető, óriásira növekedett forgalomban és a pénzügyi nyereségek új rendszerének kialakulásában kereshetjük. Az új beruházások és eszközök nagy nyereségeket eredményeztek, de egyben a kockázatot is növelték, még az IMF számára is.
Miközben a Rasmussen úr és Bizottsága részéről származó, az átláthatóságot és felügyeletet - de különösen az aránytalan adósság-meghitelezést - érintő javaslatok helyesek, és elkerülhetetlenek is, igen veszélyesnek kell ítélnünk a Jogi Bizottságnak azon álláspontját, mely szerint egyszerűen a piaci szereplőkre kellene hagynunk az általuk vállalandó kockázat elfogadható szintjének megállapítását. A Bizottság figyelmen kívül hagyta azt, hogy az elmúlt évben az átlagos értékpapír-kezelő cégek meghitelezettségi mutatója 27:1-hez arányt mutatott. Miközben sem szabályozás, sem felügyelet nem érvényesült. A cégek teljes mértékben önmagukat szabályozták, és még a nagy hitelezők is túltették magukat az általuk vállalt kockázatok mértékén.
E kudarc rendkívül drága mulatság lesz számunkra. Az amerikaiaknak, például, ez borzasztó sokba, közel 1.000 milliárd dollárba kerül. A költségviselésnek lehet még egy hatása: kétséges, hogy a pénzpiaci szereplők tanulnak az esetből, hiszen hozzászoknak ahhoz, hogy az adófizetők segítségére támaszkodhatnak. Nincs más választásunk, mint hogy vagy megvédjük a pénzügyi szereplők szinte teljes kockázatvállalási szabadságát, vagy egyértelmű kötelmeket és korlátokat határozunk meg, így nyújtva hatékony védelmet a túl drámai megrázkódtatásokkal szemben, illetve biztosítva a pénzpiaci stabilizációs folyamatok garantálását.
Biztos úr véleménye némi reményt jelent a jövőre nézve, de félek, hogy a Bizottság előtt álló feladatok rendkívül bonyolultak, és a mainál jóval nagyobb bátorságot igényelnek új módszerek és intézkedések felkutatásához.
Othmar Karas
(DE) Elnök asszony, hölgyeim és uraim, mindenekelőtt azt szeretném mondani, hogy a Rasmussen-, illetve a Lehne-jelentés, az elmúlt alkalommal megvitatott, 19 témát érintő szociális napirenddel, valamint a Tanács és az EP Grúziával kapcsolatos határozatával együtt azt mutatja, hogy képesek vagyunk cselekedni akkor, ha nézeteltéréseink ellenére összefogunk.
Azért is emelem ezt ki, mert örömmel tölt el, hogy a szocialista választási kampánygépezet zaja, a sekélyes populizmus, a kölcsönös vádaskodások most elmaradtak. Remélhetően holnap szintén a demokratikus parlamentarizmus, a szükséges intézkedések megtétele iránti felelősség, az őszinte és józan vita szelleme érvényesül majd. Azért is mondom mindezt, mert a szocialista képviselőcsoport elnöke, Schulz úr a plenáris ülésen éppen ezekben a kérdésekben próbált folyamatosan éket verni a különböző képviselőcsoportok közé. A jó-rossz, bal-jobb, állami-piaci ellentétpárok és gondolkodás ma aligha feleltethetők meg az emberek mai élethelyzetének, és ez a megközelítés nem másból, mint az osztályharcos szemléleten alapuló elavult választási retorikából ered, amelyről már azt reméltem, hogy kiveszett az EU-ból. A mai vita - eddig, szerencsére - ezt látszik alátámasztani.
Az ész diadalmaskodott, tehát józanul előreléphetünk, választ adhatunk a pénzügyi zavarokra, az emberek kérdései választ nyerhetnek. Tartós pénzügyi válsággal állunk szemben, és lépnünk kell! Nem feledkezhetünk el a jelentkező igényekről. Erőteljesebb Európai Unióra, nagyobb átláthatóságra, nagyobb ellenőrzésre, több európai és globális szabályozásra van szükségünk. Kockázat alapú tőkealapokra van szükségünk. Eközben biztosítanunk kell, hogy magunk teljesítjük az érintett jelentésekben sugalltak, de egyben valamennyi érintettől is megköveteljük a jelentésben foglaltak végrehajtását.
Udo Bullmann
(DE) Elnök asszony, biztos úr, Karras úr, ha jól értelmezem a Morgan Stanleyhez az elmúlt napokban kapcsolódó híreket, azokból az derül ki, hogy ott kevésbé félnek Schulz úr félelmetes ölelésétől, mint a fedezeti alapoktól.
Ha egy dolgot megértettem az elmúlt napok vitái során, biztos úr az az, hogy ezen, a vagyonok és a pénzügyi válság kezelésében sok hibát vétő amerikai társaságon belül is megértették, hogy a továbbiakban nem kívánjuk megengedni, hogy - élve a rugalmasság és a rendelkezések hiánya adta lehetőségekkel - egyes szerencsejátékosok a teljes pénzügyi rendszert a falhoz állítsák. Vagy ki akarjuk várni azt, hogy a már gyengélkedő intézmények mellett a stabilak is csődbe menjenek, majd jöjjenek a fedezeti és egyéb alapok, amelyek előbbiek bukására spekulálnak és azt várják, hogy a későbbiekben olcsóbban felvásárolják azokat?
Ezt az utat le kell zárni, és ebben a tekintetben kétségeim vannak, hogy az Önök eddigi tettei elégségesek. Most nincs idő arra, hogy újabb tanulmányokat kérjünk be. Nincs időnk arra, hogy az érintetteket tovább vizsgálgassuk. Lépnünk kell!
A múlt héten választókerületem egy vállalatánál jártam. Egy szilárd alapokon nyugvó cégnél, amely vákuumos olvasztási technológiával állít elő keresett termékeket Hanuban, Frankfurt közelében. A cég sokáig megfelelő alapokon nyugodott, majd egy amerikai befektető vette át. Az ekkor keletkezett adósság kihat a munkaerőre, de magára a cégre is. Az átvétel óta a cég megpróbál kibújni a kollektív szerződésben foglaltak teljesítése alól, és mindössze egy kemény sztrájk akadályozta meg ebben. Ezzel kell számolnunk Európa egészében? Valóban azt akarjuk, hogy az európai gazdaság erejét ilyen konlfiktusok ássák alá? Vagy képesek vagyunk valamiféle egyetértésre jutni, és pótolni az európai törvénykezés szabályozási hiányosságait?
Ma igazán ez a kérdés. Az elmúlt kilenc év parlamenti gazdaságpolitikai vitáiban, biztos úr, sohasem tapasztaltam azt az egyhangúságot és egyetértést, amellyel most Önt cselekvésre szólítottuk!
Zuzana Roithová
(CS) Hölgyeim és uraim, hat évvel ezelőtt az európai bankszektorban hozzáfogtunk a számviteli szabályok és a versenyképesség átfogó összehangolásához. Az Unió határon átnyúló pénzügyi integrációja páratlan a világon. Viszont pénzügyi kutatók régóta kimutatják, hogy az Európai Unió korántsem rendelkezik megfelelő eszközökkel az európai bankok fokozódó kölcsönös függőségéből, és a globális pénzpiacokkal való összekapcsolódásából eredő, határokon átnyúló válságok megoldására. Noha az eurózónán belül az Európai Központi Banknak mostanáig sikerült fenntartani a pénzügyi stabilitást, a szétforgácsolt nemzeti szabályozó testületek nem képesek a még most is megtapasztalható, határokon átlépő bankválságok hatékony kezelésére. Előbbiekből következik, hogy, a központi ellenőrzés létfontosságú. Viszont, ahelyett, hogy egy mindent átfogó pénzügyi szabályozót alkotnánk meg, azt kellene gondosan meghatároznunk, hogy egy összeurópai pénzügyi szabályozót milyen különleges feltételek mellett is alkalmazhatnánk. Az állami beavatkozás olyan bankok esetében, mint amilyen például az AIG, még azt a félelmet is kiválthatja, hogy ez a megoldás a bankokat a jövőben felelőtlen viselkedésre is késztetheti.
Meggyőződésem, olyan ellenőrzési mechanizmust kell alkalmaznunk, amely révén megelőzhető, hogy a befektetési és fedezeti befektetési alapok és tőkealapok igazgatói rosszul mérhessék fel a működési és rendszerbeli kockázatokat. Például, a fedezeti és a magán tőkealapoknál elejét kell venni annak, hogy hosszú távú befektetéseket rövid lejáratú kölcsönökkel finanszirozhassanak, miközben hiányzik a tevékenységük kockázatával arányos minimális saját tőke mértékének meghatározása. Az a mód, ahogy a zálogjogot nemcsak az USA-ban, de az Egyesült Királyságban és Spanyolországban is finanszirozták, alapvető önvizsgálatra kell, hogy késztesse az európai pénzpiacokat. Félek, mindez már túl későn történik meg. Még ha az Európai Bizottság holnap kötelező érvényű konkrét jogi szabályozással is lépne fel, azt nem nyugodt, hanem viharos, sőt, elképzelhető, hogy hisztérikus körülmények között kellene végrehajtani. Ráadásul az is nyitott kérdés, hogy a szabályozás mennyire lenne elfogadható a Tanács részére.
Kristian Vigenin
Elnök asszony, azzal kezdem, hogy ritka alkalom az, amikor egy európai intézmény egy eseményt megelőzően, és nem bekövetkeztét követően lép. Hiszen egy olyan hatalmas problémáról vitázunk most, amelynek valóságos következményei az elkövetkező hónapokban válnak nyilvánvalkóvá.
Paul Rasmussennek, az előadó erőfeszítéseinek köszönhetően a fedezeti és tőkealapok szabályozásának kérdése a pénzpiaci szakértők és a politikacsinálók figyelmének perifériájáról a középpontba került. Az Európai Szocialista Párt volt az, amely a fedezeti- és a magán tőkealapok működése markánsabb szabályozásának igényét felvetette. Tettük ezt azért, mert minden európai politika hosszútávú beruházásokra támaszkodik, s azok hosszútávú finanszirozást igényelnek. Tettük ezt azért is, mert kiemelt célunk a fenntartható fejlődés és munkahelyteremtés biztosítása, továbbá, hogy a családok és az üzleti szféra számára a kiszámíthatóságot és a hosszútávú tervezést garantálhassuk.
Minden képviselőt a a Gazdasági és Monetáris Bizottság nagy többsége által jóváhagyott jelentés támogatására szólítok fel! Ezzel nagyot lépne előre a Parlament, mert ezzel számos olyan törvénykezési intézkedést igénylünk majd a Bizottságtól, amelyek az átláthatóság és a pénzügyi stabilitás elérését célozzák meg.
Ez a mostani, nem egy könnyű vita. Tény, hogy a jelentés sokkal kevesebbet tartalmaz, mint amit mi eredetileg megcéloztunk. Ugyanakkor, mégis többet látunk elérni, mint ami hónapokkal ezelőtt elérhetőnek mutatkozott. A pénzpiacok legutóbbi helyzete és fejleményei alátámasztják, hogy helyesen úton járunk.
Biztos úr, nem fogjuk Önt kárhoztatni azért, ha most előremenekül, és többet foglal majd törvényalkotási kezdeményezéseibe, mint amit az Európai Parlament Öntől elvár. Nincs idő a jogalkotási versengésre - hiszen a túlszabályozás nem jobb, mint a szabályok hiánya -, de eljött a cselekvés ideje, és Ön ezt jól tudja!
Tadeusz Zwiefka
(PL) Elnök asszony, az elmúlt évek, hónapok eseményei maguk, de az egyes tagállamok által tett erőfeszítések is igazolják az átláthatóság növekvő fontosságát. S nem csak az egyes vállalkozásokra, hanem egyes államok gazdaságának fejlődésére vonatkozóan is.
A fedezeti alapok tevékenységének közvetlen szabályozása útjában álló egyik akadályt az jelenti, hogy e pénzügyi ágazat globális természetű, illetve fennáll annak lehetősége, hogy egy alap adminisztrációját át lehet egy másik államba áttelepíteni azért, hogy az kikerüljön egy nemzeti szabályozás hatálya alól. Ez a legfőbb oka annak, hogy minden, a fedezeti alapokkal foglalkozó nemzetközi intézmény valamely szabályozás alá tartozó jogi személyen, elsődlegesen bankokon keresztül kísérli meg az alapok tevékenységét befolyásolni.
Az Európai Unión belül az átláthatóság problémái főként a tagállami törvények összehangolásakor és harmonizálásakor ütköznek ki. Az átláthatósághoz kötődő problematikus területeket a következőképpen határohatjuk meg: egységesített szabványok meghatározása a részvényeiket a tőzsdére bevezető vállalatok által közzétett információkhoz kapcsolódóan; egységes szabályozás megteremtése a vállalati jog és vállalatirányítás olyan kérdéseivel összefüggésben, mint az ügynökségek kollektív felelőssége a cégbeszámolóban foglalt információk helytállóságáért; a független tanácstagok szerepének megerősítése; a tanácsokhoz kapcsolódó bizottságok felállítási rendjének szabályozása; a tanácsi és bizottsági tagok visszatérítéseivel kapcsolatos információk közreadása; valamint a befektetők fokozott védelme.
Az Európai Unión belül a fedezeti alapok működéséhez és felosztásához kötődő, kedvezőbb légkört teremtő egységesített szabályozás pozitív hatást gyakorolhat az alapok európai fejlődésére. Amennyiben azonban ezekhez az alapokhoz kapcsolódóan, az egyes országok eltérő, saját szabályozást vezetnek be, akkor ez aligha segíti elő az egységes, közös európai piac létrejöttét. A közös és átlátható elvek meghatározása jelentősen elősegítheti az alapok működési eredményeinek felosztását.
Egy páneurópai piac kialakítását szem előtt tartva, az Európai Bizottság felkérést kapott a fedezeti alapokhoz hasonló, még össze nem hangolt termékekhez kapcsolódó alapelvek áttekintésére. A bizottsági vélemény szerint, nem szólnak érdemi indokok a fedezeti alapok esetében össz-uniós szabályozás kialakítása mellett. Ez hatalmas tévedés! Egyetértek az előadónak a Bizottság irányában tett felhívásával, hogy terjesszen be jogalkotási következtetéseket a fedezeti alapok és a magán tőkealapok átláthatóságáról.
Andrzej Jan Szejna
Elnök asszony, kezdésként, gratulálnék Poul Nyrup Rasmussennek a mélyreható elemzéseken alapuló, a pénzpiacok kitünő ismeretére valló jelentése elkészítéséért.
Mindkét, most vitatott alternatív pénzügyi eszköz-típus növekvő részesedéssel bír a világpiacon jelentkező vagyonoknál, és jelen vannak a munkahelyteremtésnél is.
A most nagy aggodalommal figyelt és sikertelenül leküzdeni próbált pénzügyi válsággal való szembenézés során a legfontosabb a pénzügyi stabilitás biztosítása.
Véleményem szerint nemcsak a pénzügyi stabilitás, de a piaci résztvevők közötti tisztességes verseny erősítésének is leghatékonyabb módja az, ha a megfelelő szinteken anélkül javítjuk az ellenőrzést és az átláthatóságot, hogy az innovatív piaci stratégiákon alapuló modellt károsítanánk.
Létezik már néhány, a fedezeti befektetési alapok és a magán tőkealapok közvetlen és közvetett felhasználásához kapcsolható, a nemzeti és az európai szint fölött érvényesülő pénzpiaci szabály. Nekünk e jogszabályok következetes, diszkrimináció-mentes, hatékony végrehajtására és alkalmazására kell törekednünk. Ezért, teljes mértékben egyetértek az Európai Parlamentnek a Bizottsághoz intézett, nagyobb aktivitást és megfelelő törvényhozási javaslatok előterjesztését sürgető javaslataival.
Silvia-Adriana Ţicău
(RO) Szeretnék gratulálni az előadónak, Rasmussen úrnak. Úgy vélem, a jelentéshez csatolt mellékletben foglalt javaslatok különösen fontosak. A fedezeti alapok és a magán tőkealapok biztosítják azt a tőkét, amely a hosszútávú befektetések, és az innovatív, gyakran magas kockázatú projektek finanszirozási igényeinek kielégítéséhez szükséges. Ez a tevékenység azonban kevésbé szabályozott, mint a bankrendszer. A pénzpiacok stabilitásához megfelelő átláthatóság szükséges, és különleges intézkedésekkel kell elejét venni a túlzott eladósodás bekövetkeztének.
Az elmúlt 10 évben a nyugdíjalapok és a biztosítótársaságok nyújtották a magán tőkealapok által összegyűjtött források egyharmadát. Magam fokozott átláthatóságot tartok szükségesnek, különösen a nyugdíjalapokra vonatkozóan, hogy azok pontosan felmérhessék a különböző befektetésekkel együttjáró kockázatokat. Felhívnám a figyelmet arra, hogy a fedezeti alapok és a magán tőkealapok olyan növekedési stratégiára építenek, amelynek időhorizontja rövidebb, mint az Európa számára fontos befektetéseké.
Antolín Sánchez Presedo
(ES) Elnök asszony, a pénzügyi válság igazolta, hogy a különböző pénzügyi szereplők kapcsolódnak egymáshoz. Tevékenységük pedig megingatta a pénzpiacokat, de a reálgazdaságot, azon belül a növekedést és a foglalkoztatottságot is.
A nyílt, versenyre késztető, és megbizható piac elérése, amint azt az európai tapasztalatok is igazolták, nem jókívánság kérdése. A pénzpiacok ingatag volta európai és nemzetközi szinten is politikai fellépést követel.
Legyen egyértelmű, hogy az innováció nem azonos a nyereség privatizálásának és a veszteség államosításának korábbi gyakorlata utánzásával, vagy, hogy az eszközök változatosabbá tételével a kevesek által hozott döntések költségeit a társadalom egészére átháríthatjuk.
Ebben a helyzetben az Európai Unió nem maradhat tétlen. Az előadó, Rasmussen úr kezdeményezett egy előremutató javaslatot, miszerint a világ GDP-jének több mint 4,5 %-át birtokló fedezeti- és magán tőkealapok igenis viseljenek felelősséget a társadalom irányában, és rájuk is terjedjen ki ésszerű szabályozás és ellenőrzés. Gratulálok az előadónak javaslatáért, és támogatom őt, csakúgy, mint Lehne urat, az átláthatósággal foglakozó jelentése kapcsán.
Kostas Botopoulos
(EL) Elnök úr, a vitánk tárgyát képező hatalmas és tragikus téma kapcsán egyetlen felvetésre szeretnék fókuszálni: van-e jobb- vagy baloldali válasz a vizsgált kérdésre? Létezik-e jobb- vagy baloldali kiút ebből a válságból? Sokan mondanák, amint az ténylegesen meg is történt ma, hogy nincs, és hogy ma mindenkinek egyet kell érteni ezekben, a gyakran technikai és gazdasági jellegű kérdésekben.
Eltekintve attól, hogy akik ezt mondják, szinte kivétel nélkül a jobboldalon találhatók, szeretném kifejteni, hogy egy választóvonal - és a jelentés utal erre - itt igen élesen megmutatkozik. Mi a baloldal szempontja? Az, hogy a piac önmagában nem képes mindent szabályozni, és az államhatalom szabályozó szerepére szükség van - mégha a szabályozás jelenthet tiltást is. Miért nem gondolkodunk el a korábbi Katiforis-jelentésben megfogalmazottakon: hogy a minősítő ügynökségek csak minősítsenek, és minden más tevékenységtől tiltassanak el, hogy az átláthatóság fontos, de nem a piac, hanem a polgárok számára? Itt el kell gondolkodnunk azon a tényen, hogy a nyugdíjalapoknál különleges ellenőrzésre van szükség.
Végül, alapvető jelentőségű, hogy az állami beavatkozásra ne - mint történt ez Amerikában, és amelyet az amerikai nép drágán megfizet - a végén kerüljön sor, hanem a szükséges időben, hogy a válságot elkerülhessük.
Manuel António dos Santos
(PT) Elnök asszony, teljes szívemből egyetértek a Poul Rasmussen kitűnő jelentése által teremtett cselekvési lehetőség kapcsán felemlítettekkel. Mondhatnám azonban, hogy még jobb lett volna, ha hat évvel ezelőtt politikailag megadatott volna e jelentés beterjesztésének lehetősége. Úgy vélem, Poul egyetért velem. Hat évvel ezelőtt néhányan megpróbáltuk felvetni a fedezeti alapok szabályozásának kérdést az Európai Parlamentben, de a liberálisok és a PPE frakció alkotta többség módszeresen megakadályozta a szocialistákat abban, hogy e kérdést beillessze a vitatémák közé.
Most egy válság közepette vagyunk. Amint Almunia úr mondja, strukturális válságot élünk át, amelyről senki sem tudja, hogy hol ér véget, és amelyet nem vehetünk félvállról. Nem csatlakozhatunk a McCreevy biztos által képviselt állásponthoz, mert - és hinni akarok abban, hogy a Bizottság, Almunia úr megjegyzéseit észben tartva kész így cselekedni - elébe kell mennünk a dolgoknak, és szakítanunk kell azzal a pénzügyi irányítási modellel, amely az elmúlt években az európai és a globális gazdaságot szabályozta. Ez az, amit Poul jelentésében javasol, és ez az, amit a Bizottságnak kötelessége - és hangsúlyozom, kötelessége - megvizsgálni és szorosan követnie.
Mia De Vits
(NL) Elnök asszony, az emberek aggodnak amiatt, mi történik megtakarításaikkal, de úgy tűnik, ez kevésbé foglalkoztatja a Biztos urat. A munkásokat arra öztönözték, hogy csatlakozzanak az állítólag az állami nyugdíjaknál biztonságosabb és hatékonyabb, szabadabb nyugdíjbiztosításhoz. S pénzük most ezekben a nyugdíjalapokban van, de a teljes bizonytalanság közepette.
A közelmúlt eseményei arcul csapták a szabadjára engedett szabadpiaci erők híveit. Biztos úr pedig egyike a szabadpiacban hívőknek. E Parlamentben tavaly még azt fejtette ki, hogy a helyzetet felmérve, nem volna helyes túl erős szabályokkal operálni. És még most is ilyeneket mond. Tény, sohasem késő álláspontján változtatni. Végülis a kérdés az, hogy milyen további lépéseket tart szükségesnek a problémák megelőzéséhez? A megfelelő időben történő cselekvés elmúlasztásának következményeit évekig megszenvedjük. A megelőzés jobb a gyógyításnál.
John Purvis
Elnök asszony, a gonosz neve ma - gondolom Biztos úr egyetért ezzel - shortolás. Kérem a Bizottságot, készíttessen egy tanulmányt, amely az HBOS esetében egybeveti a shortolási ügyleteket a hosszú távra befektetők - így a nyugdíjalapok, a biztosítótársaságok, a magánbefektetők, és az alapokat kezelő igazgatók - eladásaival, továbbá a megrémült banki ügyfelek és a többi bank részéről végzett szimpla letét visszavonással. Javaslom, álljon rendelkezésünkre néhány adat, mielőtt hirtelen következtetéseket vonnánk le, és egy újabb - esetleg hibás - következtetésre jutnánk.
Jelentésében, amelynek elkészítésében egyébként képviselőcsoportunk jelentős mértékben közreműködött, és felszólalásában, Rasmussen úr az HBOS és a Northern Rock esetével indokolta az erőteljesebb szabályozás szükségességét, miközben az HBOS és a Northern Rock bankok, és nem fedezeti befektetési alapok vagy tőkealapok voltak. Esetükben a bankokra érvényes szabályozási rendszer teljes szigorának, így a kötelező tőkemegfelelésnek is érvényesülnie kellett. Nem nevetséges valahol, hogy a válság ott tört ki és terjedt el, ahol a pénzipar talán a legmagasabb szinten szabályozott? Vigyázz, Sarbanes-Oxley!
Victor Boştinaru
(RO) Néha mi, politikusok különösképpen hajlamosak vagyunk beleesni a katasztrofális következményekkel járó dogmatizmus csapdájába. Néhány évvel ezelőtt, a liberalizmus, és különösen a neoliberalizmus hívei még lehetetlennek vélték, hogy a mostani washingtonihoz hasonló események bekövetkezzenek. Dogmáikra építve, még ennek feltételezését is visszautasították volna. Pedig az események bekövetkeztek. Ma, a globalizmus hatására a következmények gyorsan megmutatkoznak, és minden országot, minden gazdaságot érintenek. A Rasmussen-jelentés kimondja, az Uniónak lépnie kell. Meggyőződésem, hogy az Európai Parlament szavazását követően az Európai Bizottságot arra szólítjuk fel, hogy szálljon szembe ezzel, a nemcsak kevesek, hanem az EU-lakosság egészének életét érintő kihívással. És bízom abban is, a Bizottság megteszi ezt!
Margarita Starkevičiūt
Elnök asszony, nem sokkal korábban éles vitát folytattunk a befektetési bankokról. E bankok már kikerültek a piacról, és most jó érzések fognak el bennünket a bankszektor szabályozása okán. Hasonló kérdés jelentkezik a fedezeti alapoknál is. A fedezeti alapok - a mai környezetben - már nem tarthatók fenn. Magam úgy vélem, hogy minden befektetési alapra pontosan ugyanazon szabályok vonatkozzanak, és ne szabályozzuk külön a fedezeti alapokat. Az Ön szabályaival, Rasmussen úr, tulajdonképpen a pénzügyi szektor átstruktúrálódását akadályozzuk, miközben a veszteségek növekednek. Ez azt jelenti, hogy a végén nem lesz képes megvédeni azt az átlagembert, akit pedig éppen védelemben részesítene.
Charlie McCreevy
a Bizottság tagja. - Elnök asszony, az utóbbi felszólalók egyike, érvelése alátámasztásakor fején találta a szöget, amikor arra utalt, az embert nem vakíthatja el saját dogmatizmusa. Egyébként biztos vagyok abban, nem gondolja, hogy érvelését ellene szeretném felhasználni.
Most folyó vitánk veszélyessége abban rejlik, hogy a kezelendő problémára kiegyensúlyozott választ kell keresnünk, és találnunk. Mindent egybevéve, a jelentés - amely a Rasmussen úr által eredetileg felvetettekhez képest jelentős változásokon ment keresztül - véleményem szerint, tisztességes próbálkozás arra, hogy kiegyensúlyozottan közelítsen a probléma egészéhez. A Parlament vitájában felszólalók közül sokan, viszont inkább egy kiegyensúlyozatlan megközelítést pártolnak, amely nem tükrözi a jelentésben foglaltakat.
Néhányan - de különösen az álláspontok egyik oldalát képviselők részéről sokan - a jelenlegi pénzügyi zűrzavart, és a ténylegesen meglévő nehézségeket kíváló alkalomnak tekintik arra, hogy kapásból mindent szabályozzanak. Nagy a veszélye - nemzeti, de európai szinten különösen -, hogy végül egy kiegyensúlyozatlan álláspont érvényesül.
Úgy gondolom, Purvis úr rátapintott a lényegre, amikor arra utalt, hogy ennek a különleges pénzügyi válságnak legirónikusabb vonása, hogy a leginkább szabályozott szektor, a bankszektor került a legnehezebb helyzetbe, és sodort abba minket is. Hogy nem a magán tőkealapok vagy a fedezeti alapok működésének tudható be a jelentkező problémák egyike sem. Lényegében az alapok között is sok jelentős veszteségeket szenvedett el olyan események következtében, amelyek más területeken zajlottak le.
Természetesen megjegyeztem Purvis úr felvetését, hogy nézzük meg, milyen mértékben járult hozzá a shortolás az intézmények némelyikének bukásához, illetve milyen hatást gyakoroltak a hosszú távon befektetők hosszú távú lekötéseik eladásával. Azt feltételezem, hogy Purvis úr is, hozzám hasonlóan, jól tudja a választ. Nevezetesen, hogy az általa felemlített két tényezőt illetően nem a shortra játszó eladók váltották ki a problémákat. Inkább a hosszú távon befektetők voltak azok, akik - feltételezve, hogy egy adott intézmény nem áll szilárd pénzügyi alapokon - jogosan szabadultak meg hosszú távú befektetéseiktől.
Bármi legyen is a helyzet, úgy gondolom, hogy a Rasmussen és Lehne-jelentések - amilyen formában elénk kerültek - tisztességes próbálkozások arra, hogy az érintett területeket kiegyensúlyozottan vizsgálják. És magam is készen állok erre. Néhány hónapja, talán már egy éve is van ennek, jeleztem, hogy foglalkozunk a hitel-minősítő ügynökségek kérdésével. Múlt november-december tájékán indítottam el a folyamatot azzal, hogy számos kérdést tartalmazó levelet küldtem az Európai Értékpapír-piaci Szabályozók Bizottságának (CESR) Arra végül idén kaptam választ. Ugyancsak írtam az Európai Értékpapír-piaci Szakértői Csoportnak (ESME), de másoknak is. Majd miután a válaszok beérkeznek, az elkövetkező hónapokban, benyújtom javaslatom a Parlamentnek és a Tanácsnak. A hitelminősítő ügynökségekre ebben az értelemben történik utalás a Rasmussen-jelentésben.
Már jó egy éve próbálok kiharcolni némi rendet a határon átnyúló pénzügyi intézmények felügyelőinek kollégiumára, valamint hatékonyabb szabályozó rendszerére vonatkozó elképzelést illetően.
Bárki, aki ezt a vitát követi, egyértelműen láthatja, hogy semmiféle általános vagy ahhoz közeli egyetértés nem mutatkozik a tagállamok között. A Peter Skinner által előadóként jegyzett javaslat, amely most a Gazdasági Bizottság előtt fekszik, tehát a II. fizetőképességi irányelv, továbbá az ahhoz kapcsoló elképzeléseim a biztosítótársaságok határon átnyúló felügyeletével összefüggésben, és a felügyelet terén elért jelentős haladás, mindez tekintélyes ellenállásba ütközött a tagállamok nagy részénél, de ez érvényesült e Parlament sok, a felügyelők gondolkodását saját hazájában befolyásoló képviselőjénél is. S miközben a Parlamenten belül az erőteljesebb határon átnyúló ellenőrzést szorgalmazzák, amikor magam felvetem a kérdést, hogy mit is tegyek egy összefogottabb határon átnyúló ellenőrzés elérése érdekében, a képviselők is visszatáncolnak és saját nemzeti érdekeiket képviselik.
Próbáljunk meg tehát némileg becsületesek lenni e sajátos vitában, minden vitában!
A tőkekövetelmény-irányelvet illetően: amint azt az ECON Bizottságban történteket követők jól tudják, amióta elfogadtattuk ezt az irányelvet azóta van még számos hátra hagyott, nyitott kérdés, amelyekkel összefüggésben azt jeleztük, hogy azokat 2008 őszén egy módosított tőkemegfelelésről szóló irányelvben kezeljük majd. Ez több mint egy éve, 18 hónapja volt.
Majd a nyitott kérdésekhez újabb területeket kapcsoltunk, mint amilyen a pénzügyi csoportok határon átnyúló ellenőrzése. Erre vonatkozóan végül is néhány hónapja az ECOFIN Tanácstól kaptunk bizonyos fajta következtetéseket. Akkor magam jeleztem, hogy mit tervezek tenni az "originate and distribute” model ügyében. Hosszan tartana beszámolni arról, mit is terveztem pár hónappal korábban, és hogy javaslatokat is tettem az asztalra. Ez tükröztetésre kerül a Rasmussen-jelentésben, amelynek tartalma többé-kevésbé egybeesik az ebben a kérdésben képviselt álláspontommal. Elmondom azonban Önöknek, még mielőtt az illetékes bizottság elé kerülne: a Parlament tagjai közül sokan - ha a formából egyáltalán következtetni is lehet bármire a múltat illetően - saját államuk álláspontját képviselik majd, amely pedig igencsak ellentétes azzal, amit én itt Önök elé tártam.
Szóval, a puding próbája az evés lesz. Nincs ok tehát arra, hogy az egyik oldalon e kérdésben a Rasmussen-jelentés támogatásban részesüljön, majd - másrészt - amikor a kérdés konkrét javaslat formájában a Parlament elé kerül - és erre az elkövetkező hónapokban sort kerítek, amiként arról pár hónapja már jelzést adtam, hogy megteszem - a Parlament tagjai saját nemzeti álláspontjaikat fogadják majd el, hazájuk bizonyos bank-vállalkozásának nézeteit, illetve az adott tagállam kormányának pozícióját képviselik. Ebben az esetben ez a támogatás nem mutatkozik majd feltétlenül nagyszerű ötletnek.
Ismételten kérem, tanúsítsunk bizonyos fajta ésszerű magatartást, vagy legalább némi következetességet. Igen tisztelem azokat, akik e kérdésben következetesen kitartanak nézeteik mellett. Azokat, akik azt mondják, "Nem hiszem, hogy ez egy különösebben jó elképzelés”, és ezt elmondják itt, a mostani ülésen, és elmondják akkor is, amikor megjelennek bizottságaik előtt, és ott ugyanezt a nézetet képviselik.
Gondom van azonban azokkal, akik összességében velünk haladnak az érintett területek némelyikéhez kötődő problémák megoldásában, majd pedig a konkrét javaslatok esetén meghátrálnak, és többé-kevésbé saját tagállamuk, vagy saját országuk intézményeinek álláspontjánál kötnek ki.
Azonban ez a város talán a világ lobbista iparának székhelye. Különböző véleményeket hallottam az elmúlt években arra vonatkozóan, hogy itt van-e több lobbista vagy a Capitol Hillen, Washingtonban. Alapvetően azonban nincs nagy különbség köztük.
Tehát igencsak érdekel az, hogy amikor az általam már bizonyos ideje jelzett, tulajdonképpen akár közismertnek is tekinthető - hiszen ezekről konzultációk folytak, az anyagok megjelentek, és mindenki ismeri a szóban forgó területekre vonatkozó javaslatok némelyikét - szóval, amikor az elkövetkezőkben rövidesen e felvetések az Európai Parlament tagjai elé kerülnek, hogy akkor minden képviselő, aki most oly vehemensen kiállt az általánosan érintett terület bizonyos megváltoztatása mellett, amikor a konkrétumokról esik majd szó, követ-e bennünket, és támogatja-e az ott javasoltakat?
Feljegyeztük a Rasmussen- és Lehne-jelentésekben beazonosított kérdéseket. Amint arra egy korábbi megjegyzésemben már ígéretet tettem, minden felvetésre részletesebb tartalommal válaszolunk majd, a keretmegállapodásban foglaltakkal összhangban. Rasmussen úr azt kérdezte, hogy erre még az év vége előtt sor kerül-e. Úgy emlékszem, pár hónappal ezelőtt valami olyasmit mondott, hogy remélhetőleg az év vége előtt képesek leszünk válaszainkat megadni. Akkor is azt ígértem, képesek leszünk.
Válaszolva azon úr megjegyzésére, aki óvott attól, hogy valakit saját dogmatizmusa vakítson el. Úgy gondolom, ő a vitázók másik oldalára célozhat. Kérem a Parlamentnek azon oldalán tartózkodókat, hogy őket se vakítsa el saját dogmatizmusuk!
Poul Nyrup Rasmussen
előadó. - Elnök asszony, köszönöm képviselőtársaimnak, és Biztos úrnak is a vitát!
Mielőtt lezárnám a jelentésből fakadóan engem érintő vitát, szeretném Purvis úrnak, képviselőtársamnak jelezni, hogy igaz, a bankokra szabályok vonatkoznak. Azonban arra az eszközre, amely mindezt a zűrzavart kiváltotta, szabályozás nem terjed ki, amint az sincs szabályozva, hogy olyan mértékben figyelmen kívül hagyhatjuk a mérlegeinket, amennyire ezt tettük. Purvis úr, a válasz tehát mégiscsak az, hogy igenis jobb szabályozásra van szükségünk, és a pénzügyi eszközökre nézve is kellenek a szabályok.
A félreértések elkerülése véget szeretném Starkevičiūtasszonynak elmondani, hogy én nem a jogi személyiségekre, hanem a magatartásra vonatkozóan pártolom a szabályozást. Tudjuk, hogy az élet valóságában a fedezeti alapok és a magán tőkealapok gyakran változtatják jogi formájukat, és sok példa mutatja, hogy néha a befektetési bankok maguk hajtottak végre magán tőkeügyleteket. Tehát nekünk a hozzáállást kell megváltoztatnunk, és ez adja a jelentés lényegét.
Szeretném elmondani McCreevy biztos úrnak, hogy van egy alapvető dolog - amelynek semmi köze a dogmatizmushoz vagy bármihez -, és amelyet szeretnék kiemelni számára. Ez pedig, mint azt jelentésünk első bekezdése aláhúzza, a következő: a szabályozásnak minden pénzügyi szereplőre ki kell terjednie. Ez a jelentés központi célja. Az Európai Unió jogalkotásának történetében először fordul elő, hogy amire törekszünk, az a kiszámítható játéktér filozófiájára épülő közös, átfogó szabályozás megalkotása, amely szabályozásból senki sem marad ki, ez a példátlan szabályozás minden szereplőre kiterjed. A jelentés egyértelműen megfogalmazza, hogy "magában foglalja a fedezeti alapokat és a tőkealapokat is”. S most jön Ön, McCreevy biztos úr és közli velem, továbbá az EP többi tagjával, hogy igen, egyetértek Önnel, de nem a fedezeti és tőkealapokra vonatkozóan. Miről is beszélünk akkor? Három éve vitatkozunk Önnel arról, hogy a magán tőkealapokra és a fedezeti alapokra ki kell-e terjednie a szabályozásnak, vagy nem. A pénzügyi válság előtt Ön azt képviselte, hogy erre nincs szükség, azok sokkal jobban szabályozzák magukat, mint bármely kormányzat, hagyjuk hogy intézzék saját dolgaikat. Most az közli, hogy ezeknek az alapoknak nincs köze a pénzügyi válsághoz, tehát ne avatkozzunk be a fedezeti alapok és a tőkealapok szabályozásába.
Biztos úr, Ön szót ejtett az Európai Parlamenten belüli lobbizásról. Megerősíthetem Önnek, hogy számos fedezeti alap, lobbista szervezet, magán tőkealap képviselője jelenik meg itt. Naponta, minden éjjel, mindenkor. Úgy vélem azonban, hogy e Háznak most ragaszkodnia kell ahhoz, hogy a Bizottság - és így Ön - még az év vége előtt álljon elő teljesen új rendelettel: erről szól az első, minden pénzügyi szereplőt lefedő bekezdés.
(Taps)
Klaus-Heiner Lehne
előadó. - (DE) Elnök asszony, hölgyeim és uraim, oly nagyfokú az alapok átláthatósága, hogy a jól képzett minősítő ügynökségek, a még nagyobb képességekkel rendelkező banki vezető testületek, továbbá a már jóval szűkösebben ellátott szabályozó hatóságok nem tudták követni, mi is folyik itt. Így állunk az átláthatósággal. Az magától értetődő, hogy cselekednünk kell. Ezt már aligha kell igazolni.
Biztos úr, Ön érintette a shortolók helyzetével kapcsolatos kérdést. Itt nem az vizsgálandó, hogy az így játszók maguk vesztenek-e a nap végén, hanem, hogy milyen folyamatokat indítottak el, és milyen károkat okozhattak. Magyarán, milyen hatással is járt működésük másokra nézve. És pontosan ez az, amiért számos országban a szabályozók reagáltak a helyzetre.
Amint számos képviselő utalt erre, a közönséges emberekről van szó, nyugdíjasokról, adófizetőkről. Ismét ki kell hangsúlyoznom, hogy államosítjuk a veszteséget, és ez nem lehet a járható út.
Jelentésem, amint Rasmussen úr jelentése is, nagy számban tartalmaz igen konkrét javaslatokat. Az én esetemben, azok többnyire a társasági jog kérdéseihez kapcsolódnak. Az érintett kérdésekben viszonylag egyszerű javaslatokkal élni, azokat végrehajtani. Lényegében mindössze azt kell tennünk, hogy kiegészítjük a már létező jogszabályokat. És ebben nincs semmiféle negatív megkülönböztetés a fedezeti vagy más alapokkal szemben.
Jelenleg Európában az a helyzet, és ezt senki sem vitatja, hogy az alternatív pénzügyi eszközökre a nemzeti jogszabályok vonatkoznak, de számos esetben igencsak eltérő módokon. Feltétlenül ésszerű ezen eszközöket egy európai pénzpiacba beillesztenünk, és egyformán szabályoznunk. Hogy most igényeljünk további szakértői tanulmányokat, amikor már e kérdést - mint Rasmussen úr is mondta - három éve vizsgáljuk, amikor e Háznak már szakértői tanulmányok állnak rendelkezésére, amikor a Bizottság már egy ideje foglalkozik az üggyel, amikor már meghallgatások voltak, úgy vélem, értelmetlen, és csak idővesztegetés volna. Valóban itt az ideje tényleges gyakorlati lépések megtételének. A helyzet cselekvést követel.
Hadd tegyek még egy megjegyzést, amely a kormányzati alapokhoz kapcsolódik. Teljes mértékben egyetértek Önnel. Igen, szükségünk van kormányzati alapokra, és hosszú távon szükségünk van más országokból is, az Unión kívüli országokból is érkező kormányzati alapokra, hiszen ellenkező esetben - valószínűsíthetően - hosszú távon lehetetlenné válna az európai infrastruktúrális kiadások finanszírozása. Ebben a kérdésben Ön biztosan számíthat a Jogi Bizottságnak is támogatására, noha e kérdés közvetlenül nem kötődik ahhoz, amit ma megvitattunk. Mindenkor támogattuk a Bizottságnak ezen a területen tett kezdeményezéseit, és a jövőben is ezt tesszük.
Elnök
A vita lezárul.
A szavazásra holnap kerül sor.
Írásbeli nyilatkozatok (142 szabály)
Corina Creţu  
írásban. - (RO) Nem képezheti vita tárgyát az a tény, hogy a fedezeti alapok és a magán tőkealapok átláthatóságának hiánya hozzájárult a mostani gazdasági válság kibontakozásához. Ez az egyik előidézője annak, hogy - egyebek mellett - napjainkban képtelenek vagyunk pontosan feltárni számos pénzügyi intézmény adósság- és hitelegyenlegét. Ezek a pénzügyi intézmények - figyelmen kívül hagyva tevékenységüknek nemcsak közép- és hosszú távú gazdasági kihatásait, de társadalmi következményeit is - az évek folyamán gazdaságokat ástak alá, agresszív felvásárlási politikát folytattak. Miközben pusztán a gyors nyereség vágya vezérelte ezeket - fütyülve az átláthatóságra és a szabályokra - közreműködtek teljes vállalatok lepusztításában és eladásában, a nemzetgazdaságok szétzilálásában, és eközben csak játszadoztak a monetáris piacokkal. Világos, hogy ezeknek az alapoknak működését szabályozni, az átláthatóságot megfelelő szinten biztosítani kell. Ez nem csupán a pénzpiacok stabilitása, életképessége és megfelelő működése tekintetében szükséges, hanem hogy mérsékelhessük a fejlődő országokban létrejövő, kevésbé szilárd pénzpiacokat fenyegető kockázatokat is. Ez a válság is igazolta, milyen veszélyes következményekkel is jár a laissez-faire, és mennyire fontos a pénzügyi tevékenységek jövőbeni átláthatóságának garantálása.
Daniel Dăianu  
írásban. - (RO) Elismerésem fejezem ki az előadónak kitartásáért, hogy különféle ellenérdekeltségek érvényesülése mellett is, sikeresen feldolgozta témáját. A mélyülő válság az elmúlt évtized pénzügyi műveleteinek hatalmas túlpörgésével egybekapcsolható szerkezeti okokra vezethető vissza, miközben magának a túlpörgésnek alapját viszont a hibás értékpapírosítási folyamat, a szertelen kockázat-vállalás, a hagyományos gondosság megszűnte, és az általános piaci kockázatok helyes felfogásának hiánya képezte. A fedezeti alapokkal szemben az róható fel, hogy növelik az általános piaci kockázatot. Az az állítás, miszerint csupán a befektetők pénze forog kockán, a kérdéskörnek csak egy részére igaz. A nagyon magas szintű tőkeáttételek és a rövid-távú nyereségre-összpontosítás felgyorsítja a túlpörgést. De ami még ennél is rosszabb, az ilyen ügyletek spekulatív jellege - amint ezt a mostani válság világosan megmutatta- aláássa a gazdaságot, rontja a pénzügyi biztonságot. Igen, ésszerű a fedezeti alapokat (és a magán részvényalapokat) a szabályozott pénzügyi szervezetek közé illeszteni. A tőkeáttételek érvényesítése nem lehet korlátlan. Továbbá, a fedezeti alapok legyenek kötelezettek tevékenységükről a szabályozó és felügyeleti szerveknek teljes körű információval szolgálniuk.
