3. Az al-Kurd család ügye
Elnök
A következő napirendi pont az al-Kurd család ügyéről szóló állásfoglalásra irányuló hat indítvány vitája. .
Marios Matsakis
szerző. - Elnök úr, hadd kezdjem azzal, hogy kijelentem, hogy erről a témáról személyes minőségben beszélek.
Hadd mondjam el azt is, hogy tudatában vagyok, mint ahogy bizonyára Önök is, hogy bármi is hangzik el a Parlamentben Izraellel kapcsolatban, azt az izraeli hatóságok részletesen megvizsgálják, aztán pedig, ami a tartalmát illeti, teljes mértékben figyelmen kívül hagyják. Az egyetlen reakció az, hogy támadják azokat a képviselőket, akik bármilyen módon vagy formában bírálják az Izraelben történő igazságtalanságokat.
Ezt személyesen tapasztaltam. A Parlament újabb keletű, az Izraelben fogva tartott palesztin foglyokról szóló vitái során erős kifejezéseket használtam az izraeli kormánytisztviselők ellen. Azért tettem ezt, hogy hangsúlyozzam, hogy a palesztin foglyokkal szemben tanúsított magatartásuk teljes mértékben embertelen és botrányos volt - és attól tartok, hogy még most is az.
Felszólalásomat követően nemcsak Izrael ciprusi nagykövete kezdett politikai rágalmazó hadjáratot ellenem, hanem ami még fontosabb, az izraeli parlament (Knesszet) elnöke, Dalia Itzik hivatalos panaszlevelet írt ellenem az Európai Parlament elnökének. Pöttering úr a lehető legdiplomatikusabban válaszolt - köszönöm neki, hogy megvédte az Európai Parlament tagjainak szólásszabadsághoz való jogát a Parlament vitái során. Köszönöm neki azt is, hogy lemásolta számomra Itziknek küldött válaszát. Ez a másolat itt van nálam, bemutatom a titkárságnak, hogy legyen bizonyíték arra, hogy amit mondok, az igaz.
Ezenkívül a következőt üzenem Itziknek: az Európai Parlamentben és általában az EU-ban jogunk van szabadon és demokratikusan hangot adni véleményünknek. Itzik asszony, talán Önnek is ugyanezt kellene tennie a saját parlamentjében és országában.
Ami ezen állásfoglalás tárgyát illeti, a következőket szeretném elmondani. Először is, ez nem bírósági ügy, ahogy talán sok félrevezetett és másokat is félrevezető képviselő gondolja: ez nyilvánvalóan politikai ügy; az egymást követő izraeli kormányok azon politikájának fenntartása, hogy a palesztinokat kiüldözik otthonaikból és területükről, és erőszakkal - vagy jogi trükkök alkalmazásával - az elfoglalt területekből minél többet Izrael államba olvasztanak.
Másodszor pedig, az EU-ba delegált izraeli küldöttség megpróbálja az Európai Parlament bizonyos tagjainak elküldött dokumentummal alátámasztani, hogy a szóban forgó ingatlanok történelmi okokból az izraeliek tulajdonát képezik. Ebben a dokumentumban azt állítják, hogy két zsidó nem kormányzati szervezet vásárolta meg azt a földet, amelyen a vitatott kerület épületeit emelték az ottomán birodalom alatt. Őszintén szólva ezt az állítást nem lehet komolyan venni, és nem is érdemel további megfontolást.
Végül hadd mondjam el még egyszer az állásfoglalásomat, hogy ne legyen félreértés: tiszteletben tartom a zsidó nép jogát arra, hogy saját állama legyen, de az izraeli kormánynak is tiszteletben kell tartania, hogy a palesztin népnek is joga van ugyanerre.
Véronique De Keyser
szerző. - (FR) Elnök úr, ennek a nehéz problémának, az al-Kurd család kilakoltatásának, két szempontja van: egy politikai és egy humanitárius.
A politikai szempont Kelet-Jeruzsálem státusza, amelyet az izraeliek Izrael szerves részének tartanak. Ne felejtsük el, hogy sem Európa, sem a nemzetközi közösség nem ismerte el Kelet-Jeruzsálemet Izrael részeként.
Az ENSZ Biztonsági Tanácsának 252. határozata világosan kimondja, hogy az Izrael által alkalmazott jogi és közigazgatási intézkedések - köztük a területek és az ingatlanok kisajátítása, amelynek célja a jogi státusz megváltoztatása - érvénytelenek, és nem változtatnak a jogi státuszon.
Amikor 1980-ban Izrael intézkedéseket fogadott el az egyesített Jeruzsálem fővárossá tételére, a Biztonsági Tanács emlékeztette Izraelt a fentiekre, a 476. határozat pedig felszólított a szent város jellegét és státuszát érintő politikák és intézkedések haladéktalan beszüntetésére. A 478. határozat megerősíti, hogy a város státuszának módosítására irányuló minden intézkedés érvénytelen és semmisnek tekintendő. Sem az ENSZ, sem Európa nem változtatta meg álláspontját ebben a kérdésben.
Méghozzá azért, mert a Parlamentnek az izraeli függetlenség és igazságszolgáltatás iránt tanúsított minden tisztelete ellenére jól tudjuk, hogy ez csak az ország törvényein alapulhat, amelyek itt ellentmondásba kerülnek a nemzetközi joggal, és azt is tudjuk, hogy a nemzetközi jog nem biztosít Izraelnek joghatóságot Kelet-Jeruzsálem fölött.
Ezért az al-Kurd család kilakoltatását politikai szempontból kell nézni, nem pedig mint pusztán tulajdonjogi vitát. Az al-Kurd családot egy olyan zsidó család érdekében lakoltatták ki, akik csak nemrég vándoroltak ki Izraelbe. 40 év küzdelem után megfosztották őket tulajdonjoguktól. Azok a képviselőtársaim, akik találkoztak velük, jobban tudják érzékeltetni a kilakoltatás jelentette emberi drámát.
Üdvözlöm azt a tényt, hogy párthovatartozástól függetlenül arra hívunk fel, hogy szolgáltassanak igazságot, és adják vissza az al-Kurd családnak a tulajdonát.
(Taps)
Luisa Morgantini
szerző. - (IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim, november 9-én, az éjszaka közepén a palesztin al-Kurd családot az izraeli rendőrség kilakoltatta házából Sheikh Jarahban, Kelet-Jeruzsálemben. A család tagjai az anya, a félig lebénult és szívproblémákkal küzdő apa, valamint öt gyermekük. A család 1948-ban menekült el hazájából, kilakoltatták őket kelet-jeruzsálemi házukból palesztinok ezreivel együtt.
És a családnak ma ismét nincs háza, holott megvették azt a házat, és 1956 óta ott éltek. Szélsőséges telepesek egy csoportja - nem azok a szegény zsidók, akik megszenvedték és túlélték a holocaust rettentő tragédiáját, hanem fundamentalisták, akik úgy vélik, hogy a terület isteni jogon az övék - tulajdoni igényt támaszt a házra és a kerület további 26 házára, ahogy Matsakis úr is mondta, egy vitathatatlanul hiteles, 19. századból származó ottomán törvénykönyv alapján, amelyet még az USA hatóságai is vitattak. Ennek ellenére már terv is van: egy izraeli egyesület 200 otthont akar építeni a kilakoltatandó palesztinok házainak romjain.
A múlt héten az elfoglalt palesztin területekre delegált, az összes képviselőcsoport tagjaiból összeálló európai parlamenti küldöttséggel meglátogattuk az al-Kurd családot a házukban, így közvetlenül láthattuk, hogy nap mint nap bántalmazásoknak és erőszaknak vannak kitéve a telepesek részéről, akik a házak egy részét már elfoglalták.
Most pedig a családnak már nincs otthona. Állásfoglalásunk 4. bekezdésében felszólítunk arra, hogy adják vissza az al-Kurd családnak a házukat. Sajnálatos, hogy a PPE, aki a megegyezés mellett van, és a bekezdés mellett szavazott, most részenkénti szavazást kér, mert a megegyezésben mindenki egyetértett. Ma nemhogy házuk nincs, de már sátruk sem, mivel a palesztinok tulajdonában lévő ház udvarára felállított sátrukat kétszer is lerombolták izraeli buldózerek. Sheikh Jarahban további 500 család fogja ugyanezt a sorsot elszenvedni, ha nem avatkozunk be nagyon határozottan ezekbe a bűncselekményekbe - a továbbra is engedélyezett folyamatos rombolásba.
Ezért egyetértek De Keyser asszonnyal abban, hogy a Kelet-Jeruzsálemmel kapcsolatos izraeli politika gyarmati politika, amelyet a nemzetközi közösség nem fogad el. Itt az ideje, hogy ne csak nyomatékosan mondjuk, hogy "Izrael, kérünk, tartsd tiszteletben a nemzetközi jogot”, hanem konkrét lépéseket is tegyünk a palesztinok és izraeliek közötti békét aláásó intézkedések folytatásának megakadályozására.
Ryszard Czarnecki
szerző. - (PL) Elnök úr, úgy érzem, hogy ez az ügy különbözik a korábban tárgyaltaktól. A barbár tömeg szeme láttára meggyilkolt tizenhárom éves, szomáliai lány drámája, valamint a nigériai halálbüntetés és a kivégzésükre váró százak ügye különbözik a most vitatott ügytől.
Azt kell mondanunk, hogy egy palesztin család drámájának vagyunk szemtanúi, és oda kell figyelnünk rá. Másrészt szeretném hangsúlyozni, hogy a nigériai és szomáliai ügytől eltérően ez az eset nem annyira fekete-fehér. A terület bonyolult történelme az elmúlt ötven évben azt mutatja, hogy mind a zsidók, mind a palesztinok gyakran váltak áldozattá. A két oldal által okozott károk bizonyára nincsenek egyensúlyban, de ez a vita most nem erről szól. Azért szólaltam fel, hogy elmondjam, hogy a jövőben meg kell próbálnunk ezeket az ügyeket tágabb összefüggéseikben szemlélni. Akkor talán igazságosabb ítéleteket tudunk hozni, mert most nem mindig ez a helyzet.
Bernd Posselt
a vélemény előadója. - (DE) Elnök úr, Izrael népének történelme a kiűzetések végtelen története. Kétezer évvel ezelőtt kiűzettek hazájukból, és szétszóródtak szerte a világon. A századok során sok üldöztetésben volt részük, és kiűzték őket azokból az országokból, ahol menedéket találtak. Ennek a folyamatnak rettenetes csúcspontja volt a holocaust, ez az emberiség elleni bűntett, amely ahhoz vezetett, hogy sok zsidó visszatért a Szentföldre, őseik földjére, aminek eredményeképpen a Szentföld ismét összeütközések, kiűzetések és jogi viták színhelyévé vált.
Egy ilyen helyzetben az Európai Parlament nem tehet mást, mint hogy legjobb képessége szerint támogatja Izrael állam és a palesztin lakosság békeszerető részének - amelynek méretét nem tudom felbecsülni - kinyilvánított szándékát a békés és megegyezésen alapuló megoldásra. Nincs értelme annak, hogy egy nehéz helyzetben egy egyedi esetet kiválasztunk, majd ellentmondást nem tűrve úgy döntünk, hogy majd valamelyik csütörtökön megoldjuk Strasbourgban. Azonban világos okai vannak annak, hogy miért vettünk részt ebben az állásfoglalásban. Részesei akartunk lenni a vitafolyamatnak, és hisszük, hogy az emberi jogok oszthatatlanok.
Természetesen nem közömbös számunkra a al-Kurd család sorsa, és szeretnénk megvitatni az ügyet. Azonban nem hisszük, hogy ezt ex cathedra megtehetjük. Ezért úgy gondoljuk, hogy a 4. pont dogmatikus, és nem szolgáltat igazságot az ügyben. Ezért nézetünk szerint az emberi jogok, a békefolyamat és természetesen az al-Kurd család nevében be kell avatkoznunk, de ezt csak a két féllel folytatott párbeszéd részeként tehetjük, nem pedig egyoldalú állásfoglalással. Ezért erőteljesen támogatjuk a határozatot, de a 4. pont esetében részenkénti szavazást kérünk, mivel ez egy olyan kérdés, amelyet a helyszínen kell eldönteni. Erre a célra felajánljuk szolgálatainkat.
Jana Hybášková
Elnök úr, qui bonum, engedje meg, hogy kifejezzem, hogy nem értek egyet azzal a móddal, ahogyan a Parlament esztelenül beleavatkozott a palesztin-izraeli konfliktus feleinek sajátos politikai érdekeibe. Mindez a 242. határozat - amely idősebb, mint én magam - alapvető félreérthetősége miatt van, mivel a határozat nem határozza meg pontosan, hogy Kelet-Jeruzsálem mely bíróságok joghatósága alá tartozik. Polgári jogi vitáról van szó? Nem. Vonatkozik rá a 4. Genfi Egyezmény? Nem.
Elővigyázatlanul megelőlegezzük egy jövőbeli békekonferencia tárgyalásait anélkül, hogy jogunk lenne erre. A palesztinai küldöttség vezetőjét belevonták egy törvényesen elítélt család meglátogatásába, ami az izraeli tisztviselők provokációja, majd létrejött egy állásfoglalás, amelynek sajnálatos módon semmi eredménye nem lesz. Meg kellene teremteni annak előfeltételeit, hogy az Európai Parlament nézőpontja Izrael közösségi programokban való részvételével kapcsolatosan alapvető politikai változáson menjen keresztül, és elő kellene mozdítani a politikai kapcsolatokat, amit sajnálatos módon demokratikus eszközökkel eddig nem tudtunk elérni. A demokratikus megoldás helyett az Európai Parlament tagjai csak provokálják az izraelieket. A problémák megoldása helyett csak olajat öntünk a tűzre. Ez nem méltó a Parlamenthez.
Proinsias De Rossa
a PSE képviselőcsoport nevében. - Elnök úr, örömmel mondhatom, hogy két héttel ezelőtt tagja voltam a Parlament palesztin területekre delegált hivatalos küldöttségének, és meglátogattuk az al-Kurd családot. Akkor még azt remélték, hogy az izraeli bíróságok igazságos döntést fognak hozni. Sajnos ez hiú remény volt, azóta kilakoltatták őket otthonukból, ráadásul otthonuk közvetlen környékéről is elüldözték őket, ahol egy sátorban laktak
Ha a palesztin nép elleni lemorzsoló háborúra gondolunk, amelynek legutóbbi látogatásunk alkalmával mi is tanúi voltunk, és amelyet ez a kilakoltatás is jól példáz, akkor nehéz megőriznünk akár a remény apró morzsáját is azzal kapcsolatban, hogy lehetséges még a két állam között egy fenntartható megoldás. Érthetetlen, hogy ebben a helyzetben az Izraellel való kapcsolatok fejlesztését fontolgatjuk, amikor oly sokszor megsértik a nemzetközi jogot, családokat lakoltatnak ki, és telepeseket költöztetnek a helyükre. Tizenegyezer palesztin fogoly van a börtönökben. A palesztin nép negyven megválasztott képviselője is börtönben van, köztük a képviselőház elnöke, valamint háromszáz 18 év alatti gyermek, köztük 12 évesek is. Ez elfogadhatatlan egy olyan államtól, amely demokratikusnak tartja magát, és azt állítja, hogy betartja a nemzetközi jog előírásait. De ez nem igaz.
Az EU-nak ragaszkodnia kell ahhoz, hogy az izraeli kormány engedje vissza az al-Kurd családot otthonába. Félreérthetetlen módon Izrael tudomására kell hozni, hogy amennyiben üzleti kapcsolatban akar maradni az EU-val, mind a gyakorlatban, mind retorikailag be kell tartania a demokratikus és humanitárius normákat. A bizonyos tagállamok által javasolt, az EU és Izrael kapcsolatainak fejlesztésére irányuló terveket természetesen el kell vetni mindaddig, amíg ezek az igazságtalanságok folytatódnak.
És végezetül egy ügyrendi javaslatot szeretnék tenni. Véleményem szerint a csütörtök délutáni, szóbeli módosításokra tett javaslat - olyan módosítások, amelyek nem az alapvető tényekre reflektálnak, és amelyek nem élvezik az állásfoglalás társszerzőinek támogatását - a szóbeli módosítások lehetőségével való visszaélésről tanúskodik. Véleményem szerint ezt a kérdést meg kell vizsgálnia a Parlament titkárságának, és javaslatokat kell tenni annak biztosítása érdekében, hogy ez ne történjék meg ismét.
Elnök
De Rossa úr, természetesen figyelembe fogjuk venni javaslatát. El fogjuk juttatni a megfelelő helyre tudva, hogy a csütörtöki szóbeli módosítások nem egészen helyénvalóak, mert ha történetesen túl kevés képviselő áll fel, és helyezkedik szembe velük, a Parlament még mindig ellenük szavazhat.
Marios Matsakis
Elnök úr, bár eben az esetben egyáltalán nem értek egyet a szóbeli módosításokkal, mindazonáltal meg fogom védeni a képviselők azon jogát, hogy csütörtök délután is tehessenek szóbeli módosításokat, és határozottan elítélem azokat a képviselőcsoportokat - köztük is elsőként a sajátomat -, amelyeknek tagjai nem képesek itt lenni csütörtök délután.
Elnök
Biztos vagyok benne, hogy megérti, hogy erről most nem akarok vitát indítani.
Csak szeretnék utalni a Parlamentben alkalmazott szabályokra. Természetesen minden képviselőnek joga van a csütörtök délutáni szavazások órája alatt szóbeli módosításokat előterjeszteni. Szabályaink értelmében lehetséges, hogy bizonyos képviselők a módosítások ellen lesznek. Szeretnék utalni arra is, hogy ezekről a kérdésekről a múltban a legmagasabb szinten született döntés. Természetesen, ha egy képviselő egy szóbeli módosítást, amelyet a Tisztelt Ház nyilvánvalóan nem támogat, rosszindulatúan csupán azért vetne fel, mert túl kevesen vannak jelen, akik ellene lennének, akkor visszatérnénk az eredeti szöveghez annak elkerülése érdekében, hogy olyan szóban módosított szöveget kapjunk, amely elfogadhatatlan.
Ha kívánják, természetesen pontos és részletes információkat tudok szolgáltatni a korábbi ilyen esetekről.
Charles Tannock
a PPE-DE Képviselőcsoport nevében. - Elnök úr, mielőtt még elkezdene ketyegni az óra, én is szeretnék hozzászólni ehhez a kérdéshez. Teljesen szabálytalannak és elfogadhatatlannak tartom, hogy a Parlament szabályzatát módosítani lehet csak azért, mert bizonyos képviselők úgy döntenek, hogy csütörtök délután nem jelennek meg. Ez az ő problémájuk - nem a miénk -, és nekünk teljes mértékben jogunk van a Parlament szabályzatának keretei között dolgozni, amelynek a strasbourgi ülések munkahetének minden részében azonosnak kell lennie.
Hálás lennék, ha most újraindítaná az órát a felszólalásomhoz.
Elnök úr, ezeken a sürgősségi üléseken olyan eseteket tárgyalunk, amelyekben súlyosan sérülnek az emberi jogok, köztük olyan eseteket, mint kínzás, nemi erőszak és gyilkosság. A kelet-jeruzsálemi al-Kurd család ügye még csak a közelébe sem esik ezeknek a kategóriáknak. Ez egy polgári jogi vita két magánfél között, és nem dolgunk, hogy egy ilyen vitába beavatkozzunk. A családot kilakoltatta a rendőrség, amely az izraeli legfelsőbb bíróság határozatát hajtotta végre. A család előre tudta, hogy kilakoltatási eljárásra fog sor kerülni. A család 40 éve nem fizette ki a bérleti díjat az erre felszólító bírósági végzés ellenére. Ennek az esetnek nincs sok jelentősége az izraeli-palesztin konfliktus megoldásának tágabb kontextusában.
Ezeket a vitákat általában kétpárti módon bonyolítják le. Azonban ez a vita egyszerűen egy újabb példája az Izrael elleni ellenszenv kifejezésének, főleg a Parlament másik oldala részéről. Akármennyire is próbálják, nem tudják elleplezni a tényt, hogy Izrael demokratikus állam, ahol a jogállamiság és az igazságszolgáltatás függetlensége mindenekfelett való. Bárcsak ugyanezt mondhatnánk a Hámász vezette hatalomról a gázai övezetben.
Tisztelt kollégák, nincsenek sokkal sürgetőbb emberi jogi ügyek a nagyvilágban, amelyek megérdemelnék a figyelmünket?
Elnök
Hölgyeim és uraim, hadd tisztázzak egy dolgot, hogy megértsük egymást.
Az Európai Parlament szabályai nem módosulnak csütörtök délutánonként. Különbözőek csütörtök délutánonként, az eljárási szabályzatunk az, ami különböző. Például csütörtök délutánonként a "catch-the-eye” eljárás vitái során inkább két beszélőnk van, mint öt.
Ha azért van visszautalásra irányuló kérelem, mert nincs határozatképesség, akkor a javaslatot nem terjesztik elő, hanem meg lesz semmisítve. A szóbeli módosításokra vonatkozó kérelmekre is más szabályok vonatkoznak, nem az ülés elnöke által elrendelt szabályok, hanem az eljárási szabályzat tartalmazta szabályok.
Lidia Joanna Geringer de Oedenberg
a PSE képviselőcsoport nevében. - (PL) Elnök úr, november 9-én, vasárnap éjszaka izraeli fegyveres erők kilakoltatták az al-Kurd családot Kelet-Jeruzsálemben, Sheikh Jarrahban lévő otthonukból, ahol több mint 50 éve éltek. A kilakoltatás az izraeli legfelsőbb bíróság tavaly júliusi határozatának eredményekképpen történt, amely egy, az izraeli bíróságokon és az izraeli hatóságok előtt folyó, hosszas és ellentmondásos bírósági tárgyalás végére tett pontot.
Hangsúlyoznunk kell, hogy a családot a nemzetközi közösség határozott tiltakozása ellenére lakoltatták ki otthonából, valamint hogy a legfelsőbb bíróság határozata tulajdonképpen a kerület további 26 házának kisajátítása előtt nyitja meg az utat. Az al-Kurd család sorsa, valamint az a számos eset, amikor az izraeli hatóságok kelet-jeruzsálemi palesztin családok otthonait rombolták le, aggodalomra adnak okot. Az ilyen intézkedéseket a nemzetközi jog nem engedi meg, és a nemzetközi közösségnek, ill. különösen a Közel-keleti Kvartettnek mindent meg kell tennie, ami hatalmában áll, hogy megvédje az ezen kerületben és Kelet-Jeruzsálem más részein élő palesztinokat. Fel kell szólítanunk Izraelt, hogy vessen véget a telepek bővítésének és a biztonsági kerítés építésének az 1967-es határokon túl. Ezek az intézkedések ellentétesek a nemzetközi joggal, és komolyan veszélyeztetik a palesztinok és izraeliek közötti tartós béke esélyét.
Paulo Casaca
(PT) Elnök úr, véleményem szerint ennek a vitának két alapvető pontja van. Az első az, hogy egy olyan igazságszolgáltatási rendszerrel van dolgunk, amely a legfüggetlenebbek közé tartozik a világon. Ez az igazságszolgáltatási rendszer nemrég még az ország elnökét is lemondásra kényszeríttette.
A második pedig az, hogy ezt az évtizedek óta folyó, a tulajdonjogról és a bérleti díj ki nem egyenlítéséről szóló jogi vitát nem lehet összehasonlítani például az irakiak millióinak kitelepítésével, akik a legutóbbi időkig magukra voltak hagyva anélkül, hogy bárki is felvállalta volna az iraki kormány legitimitásának megkérdőjelezését, és hogy bárkinek is lett volna egyensúlyérzéke az egész régióban történő eseményekkel kapcsolatban. Ezért az egyensúly az, amiről beszélnünk kell. Ez a téma alapvető fontosságú. Azt kell mondanom, hogy ijesztő, amiket itt ma hallottam Izrael állam létének megkérdőjelezésével kapcsolatban.
Siim Kallas
a Bizottság alelnöke. - Elnök úr, a Bizottság nagyon aggályosnak találja a legújabb kelet-jeruzsálemi eseményeket, különösen a palesztinok házainak lerombolását és a kelet-jeruzsálemi telepek bővítését.
Ezek az intézkedések nagyon nem hasznosak egy olyan időszakban, amikor a bizalmat kiépítő intézkedésekre van sürgős szükség az Annapolisban megkezdett tárgyalási folyamatok előmozdítása érdekében. Az EU november 11-ei nyilatkozatában felszólította az izraeli hatóságokat, hogy azonnal vessenek véget ezeknek az intézkedéseknek.
Ezenkívül az EU az elmúlt hónapokban számos alkalommal kifejezte aggályát az izraeli hatóságok azon döntése ellen, hogy jóváhagyják a telepek bővítését Kelet-Jeruzsálemben. A tények eltorzítása aláássa a konfliktus tárgyalásos úton való rendezésének esélyeit. Jeruzsálem az egyik, úgynevezett végső státusszal kapcsolatos vita, amelyet a feleknek a tárgyalások során kell megoldaniuk.
A Bizottság eddig is segítséget nyújtott a palesztinok kelet-jeruzsálemi jelenlétének megvédésére, és a jövőben is elkötelezi magát e mellett.
Elnök
A vitát lezárom.
A szavazásra a viták után kerül sor.
