Přijetí změn Smlouvy (rozprava) 
Předsedající
Dalším bodem je prohlášení Komise o přijetí změn Smlouvy.
Rád bych vás upozornil na skutečnost, že během této rozpravy není možné podávat dotazy z pléna. Jsme si však všichni velmi dobře vědomi, že jde o nesmírně důležitou debatu, které tudíž přisuzujeme velký význam.
José Manuel Barroso
Pane předsedo, dámy a pánové, Evropská komise dnes vyjádřila souhlasné stanovisko s prosincovým rozhodnutím Evropské rady provést menší změnu článku 136 Smlouvy o fungování Evropské unie.
Jak víte, cílem je umožnit členským státům eurozóny vytvořit stálý mechanismus, který by zajistil finanční stabilitu eurozóny jako celku. Tento evropský mechanismus stability nahradí v roce 2013 stávající dočasné nástroje stability - evropský nástroj finanční stability a evropský mechanismus finanční stabilizace - a všichni víme, jak jsou tyto nástroje užitečné.
Hovoříme zde o nezbytném rozhodnutí, kterým potvrdíme své odhodlání bránit naši společnou měnu a zajistit finanční stabilitu v době, kdy se v některých členských státech projevuje ekonomická nerovnováha, kterou musíme napravit. Jedná se o mechanismus, který je nezbytný k dokončení rámce Smlouvy.
Jak jsem sám zdůraznil během posledního zasedání Evropské rady, musí každá iniciativa - včetně těch, které se týkají konkurenceschopnosti a sbližování evropské ekonomiky, a úmyslně říkám konkurenceschopnosti a sbližování, protože jde také o sbližování našich ekonomik - tedy každá iniciativa musí respektovat Smlouvy, jakož i zásady a pravidla, která byla ustavena pro Unii a pro její orgány.
Komise tedy vyvine veškerou iniciativu - legislativní i jinou - aby byl zaručen soulad mezi budoucím mechanismem stability a správou ekonomických záležitostí, kterou Unie zajišťuje v rámci eurozóny.
Dodržování Smlouvy je samozřejmě velmi důležité a jsem rád, že to Evropská rada dne 4. února výslovně uznala. Mechanismy pro posílení konkurenceschopnosti a sbližování evropské ekonomiky, které se nevztahují jen na 17 současných členů eurozóny, ale na všech 27 členských zemí, budou vytvořeny s patřičným ohledem na Smlouvy - tedy s ohledem na pravomoci Unie a její orgány a zejména pravomoci Parlamentu a Komise. Stanovisko, které Komise právě přijala, toto výslovně uvádí.
Dnes zde hovoříme o otázce obecného evropského zájmu. Je zřejmé, že ochrana eura není jen v zájmu členských států eurozóny. Proto se členské státy, které nepatří do eurozóny, mohou zapojit do práce na vytvoření trvalého mechanismu, pokud si to přejí. Budou se také moci v případě potřeby rozhodnout k účasti v operacích, které budou v rámci tohoto budoucího mechanismu prováděny, stejně jako se některé již účastnily v rámci stávajících dočasných mechanismů.
Hovoříme zde dnes také o naší globální odpovědi na krizi, přičemž zřízení budoucího evropského mechanismu stability je jedním z klíčových prvků této odpovědi. Musíme v této věci postupovat rychle a správně.
Naléhavost neznamená ukvapenost a rozhodně nevylučuje určitý čas na společnou reflexi. Rozhodnutí, která přimeme v následujících týdnech, abychom v praxi zavedli to, co jsme se naučili během krize, jsou zásadními rozhodnutími pro naši společnou budoucnost. Proto musíme mít zcela jasno v otázce směru, kterým se chceme vydat.
Všichni se shodujeme v tom, že musíme nastoupit do vlaku reforem v zájmu udržení finanční stability, zvýšení konkurenceschopnosti a sbližování našich ekonomik a pro uvolnění plného potenciálu udržitelného růstu, který vytváří pracovní místa.
Teď zbývá určit koleje, po kterých ten vlak pojede, a myslím, že proto, aby tento evropský vlak jel kupředu, jsou nejlepší koleje EU. Způsob, jakým evropský mechanismus stability zavedeme, výrazně přispěje k řešení této otázky.
Pokud jde o postup, Komise se domnívá, že byly splněny podmínky pro provedení zjednodušené revize Smlouvy, jak uvádí čl. 48 odst. 6 Smlouvy o Evropské unii.
Vím, že řada z vás si kladou otázky ohledně vysoce mezivládní povahy tohoto trvalého mechanismu. I my bychom dali přednost rychlejšímu postupu, který by byl více zakotven v systému Evropské unie. Musíme však uznat, že tento nový krok nepovede k oslabení stávajících pravomocí Unie a jejích orgánů. Zvyšuje naši kolektivní schopnost reagovat na některé výzvy, které nebyly výslovně stanoveny ve Smlouvě.
Chtěl bych zde zdůraznit některé významné body, které jsou uvedeny ve stanovisku Komise. Myslím, že nám pomohou se nasměrovat k Unii, která bude solidárnější, zodpovědnější, jednotnější a silnější.
Prvním bodem je solidarita. Mluvíme zde o jedné ze základních hodnot Evropské unie a chci v této věci hovořit velmi přesně. Komise během celého jednání o návrhu omezené změny Smlouvy uváděla, že tato změna nemůže v žádném případě ohrozit mechanismus solidarity zakotvený ve článku 122 Smlouvy o fungování Evropské unie pro případ obtíží nebo vážného rizika vzniku obtíží v některém členském státě. V důsledku toho nedojde v rozporu s názory některých osob k žádné změně článku 122.
Solidarita v Evropské unii jde také ruku v ruce s odpovědností. V Evropě nemůže být solidarita bez odpovědnosti, a samozřejmě ani odpovědnost bez solidarity. Platí to zejména pro finanční solidaritu a odpovědnost a o to právě jde v přechodném mechanismu stability. Ve stejném duchu bude vytvořen i stálý mechanismus, jehož podmínky budou velmi přísné. Řekněme si to zcela jasně: všechny členské státy musí vyvíjet zodpovědnou finanční politiku.
Solidarita a odpovědnost v rámci Evropské unie mohou být větší koordinací a lepším dohledem pouze posíleny. To je základní ponaučení, které jsme vyvodili z krize. Budoucí mechanismus stability se tedy bude nutně muset opírat o správu ekonomických záležitostí prováděnou v rámci eurozóny ze strany Unie.
Správu ekonomických záležitostí budeme muset posílit, to znamená rozšířit a prohloubit, abychom zajistili stabilitu zejména v eurozóně a stabilitu Evropské unie jako celku. Rozšíření správy ekonomických záležitostí znamená zahrnout do ní nejen rozpočtové politiky, ale také hospodářské politiky a strukturální reformy. To je celý cíl procesu evropského semestru, na kterém jsme se dohodli.
Tento proces byl zahájen prezentací roční analýzy růstu, kterou vypracovala Komise. Tento dokument jasně říká a ukazuje, že stávající politiky nejsou dostatečné. Musíme toho udělat víc, abychom dokázali reagovat na současné výzvy. Musíme toho udělat víc společně, ne každý zvlášť. Musíme toho udělat víc pro větší soudržnost, a ne pro vytváření dalších rozdílů.
Pokud jde o prohloubení správy ekonomických záležitostí, to je právě cílem balíčku šesti návrhů, které předložila Komise. Vím, že se budeme moci spolehnout na silnou podporu tohoto Parlamentu a za tuto podporu vám děkuji. Můžete si být jisti, že Komise bude podporovat a usnadňovat tento proces až do jeho dokončení, abychom dokázali realizovat naše ambiciózní plány.
Právě k tomuto balíčku reforem se vztahuje budoucí evropský mechanismus stability a ještě dřív se k němu musí vztahovat posílení evropského nástroje finanční stability. Jsem přesvědčen, že náš přístup je správný a že každý v něm má svou roli. Komise bude svou roli hrát svědomitě a má v úmyslu se zejména aktivně podílet na práci na zavedení budoucího evropského mechanismu stability.
Nyní nestačí jen zvolit správný přístup, musíme ho také uplatnit. Myslím, že se nám podaří náš přístup zavést, když budeme všichni respektovat několik jednoduchých a jasných pravidel chování. Mám na mysli demokratickou legitimitu opírající se o kontrolu ze strany Evropského parlamentu. Mám na mysli také sílu, kterou získáváme ze stálých orgánů, jež působí transparentně a jež jsou společné pro všech 27 států, čímž zaručují soudržnost v celé Unii.
Mám na mysli také princip rovnosti členských států před Smlouvou a zásadu loajální spolupráce, podle které nesmí opatření přijatá na úrovni členských států ovlivnit, změnit nebo ohrozit účinnost spolupráce na úrovni Evropské unie.
Budeme dbát na to, aby se žádný z vagonů neoddělil, protože by hrozilo vykolejení celého vlaku. Musíme více investovat do důvěry mezi členskými státy a mezi členskými státy a evropskými orgány.
Jsme unií a musíme jednat jako unie, abychom krizi překonali a vybudovali pevné základy pro konkurenceschopnější, bohatší, stabilnější a otevřenější Evropu. V tomto duchu musíme podnikat kroky a v tomto duchu Komise jednala a bude i nadále jednat. Myslím, že mohu říci, že v tom můžeme počítat s vaší podporou.
Elmar Brok
Pane předsedo, pane Barroso, dámy a pánové, jsme si plně vědomi toho, že pro zajištění právní jistoty potřebujeme úpravu Smlouvy. V mé zemi je to považováno za ústavní nutnost, a proto diskutujeme o nutnosti změny Smlouvy, abychom mohli v dlouhodobém horizontu zaručit stabilitu eura.
Existuje mnoho dalších možností zahrnujících rozsáhlejší úpravy Smlouvy, čímž by se tato otázka celá zahrnula do politiky Společenství. Případně bychom mohli použít jinou formulaci na jiném místě v rámci příslušného článku. Na druhé straně je zde pak samozřejmě riziko, že zjednodušený postup již nebude možné uplatnit a bude nutné uspořádat referenda. V důsledku toho bychom nebyli schopni dospět včas k rozhodnutí, což by způsobilo problémy, které by měly vliv na finanční trhy.
Nicméně je důležité vysvětlit, že měnová unie je v kompetenci Společenství. Musíme zajistit, aby tato kompetence nebyla mechanismem stability či paktem pro konkurenceschopnost oslabena.
Smlouva má nedostatky, které lze vzhledem k okolnostem, jež zde již byly popsány, bohužel vyřešit jen mezivládním přístupem. Máme však i příklady členských států, které se dohodly na společných předpisech, například v rámci postupu posílené spolupráce, ale s tím, že potřebnou práci zajistí orgány Evropské unie. To by mělo být možné také v této souvislosti a týká se to zejména Komise. Bylo by špatné vytvářet paralelní struktury, které by se od sebe stále více vzdalovaly, takže by v dlouhodobém horizontu Společenství již nebylo jako celek soudržné. Tomu se musíme za každou cenu vyhnout. Pokud nebudeme v příštích týdnech reagovat zodpovědně a správně, můžeme být svědky počátku rozdělení.
Je třeba rovněž upřesnit, že metoda Společenství a mezivládní metoda nemají stejnou váhu. Mezivládní metoda je pouze pomocná a má se použít, pokud není z důvodů týkajících se Smlouvy k dispozici metoda Společenství. Proto musíme zajistit, aby mohla být záležitost v případě možné změny Smlouvy bez větších problémů převedena do politiky Společenství, jak jsme to v minulosti udělali s Schengenem a v mnoha dalších případech.
To si žádá radikální řešení, které zároveň také poskytne jasné právní struktury, aby si země, které dnes nejsou do eurozóny zahrnuty, mohly být jisté, že pokud splní podmínky, budou moci přistoupit. Musí být také zaručena rovná práva malých zemí s velkými, protože víme, že struktury Společenství zajišťují nejen soudržnost, ale v dlouhodobém horizontu také schopnost rozhodování. Musíme ještě zjistit, jak obtížný bude mezivládní přístup v případě paktu pro konkurenceschopnost.
Jsou zde tři oblasti. První z nich je Pakt o stabilitě a růstu, který zahrnuje běžné právní předpisy a metodu Společenství. K dispozici je také úprava Smlouvy, které s sebou přináší riziko rozpadu, a pakt pro konkurenceschopnost, o němž musíme rozhodně ještě dále diskutovat. Parlament musí prokázat, že je zodpovědný a my musíme udělat to samé v rámci naší skupiny. Víme, jak důležité je datum 24. března a následující pondělí. Domnívám se, že nepracujeme na ideálním řešení, ale budeme-li jednat odpovědně, budou tak jednat i ostatní orgány, zejména Rada.
Naše představa je, že bychom měli akceptovat mezivládní přístup jako přechodné řešení. Souvisí to s pravomocemi orgánů, konkrétně Komise, v této otázce. Rada by měla být v příštích několika dnech k dispozici pro jednání. To znamená, že jsme připraveni diskutovat o této otázce, abychom překonali problémy, které máme v této sněmovně, protože malé země a země mimo eurozónu mají pocit, že jsou znevýhodňované v důsledku specifického způsobu, kterým byl pakt pro konkurenceschopnost zahájen. To vše naši práci ztěžuje. Chtěl bych pomoci zajistit v patřičném termínu většinu ve prospěch tohoto plánu. Doufám, že nám Rada dá během našich diskusí příležitost dát tuto většinu dohromady.
Roberto Gualtieri
Pane předsedo, dámy a pánové, stojíme na důležité křižovatce pro budoucnost Evropské unie. Po mnoha odkladech, za které neseme vinu, je každému zřejmé, že Evropa potřebuje skutečnou správu ekonomických záležitostí, které musí být zvlášť přísná vůči zemím, které přijaly euro.
Vítáme proto vytvoření stálého mechanismu stability, který vnímáme jako klíčový ve vytváření skutečné správy ekonomických záležitostí v Evropě, i když si dál zachováváme právní a politické výhrady k danému postupu, který považujeme za riskantní a myslíme si, že plně nevyužívá nástroje, které Smlouva nabízí. Rád slyším, že i vy tyto výhrady sdílíte.
V každém případě je tu ještě jiná otázka: jak bude tento nový mechanismus vlastně fungovat? Přispěje k posílení správy ekonomických záležitostí Evropské unie, nebo to bude krok směrem k novému (a nevyhnutelně nezávaznému) "intergovernmentalismu", což je směr, kterým se ubírá také nešťastně formulovaný francouzsko-německý pakt pro konkurenceschopnost? V podstatě jde o to, jakým směrem tento vlak v současnosti jede? Kdo bude strojvůdce?
Na jedné straně totiž navrhovaná změna článku 136 stanoví mezivládní mechanismus, který je úplně nezávislý na Evropské unii a jejích orgánech, zatímco na druhé straně je ve stanovisku Komise uvedeno, že mechanismus má vycházet z principu správy ekonomických záležitostí, kterou vykonává Unie, a že Komise přijme všechna opatření, aby zajistila soulad mezi mechanismem stability a výše uvedenou správou ekonomických záležitostí.
Vážíme si těchto záměrů, ale protože o tom není žádná zmínka v návrhu na změnu článku 136, myslíme si, že je načase jasně definovat, jak bude tento mechanismus fungovat. Jaký postup bude přijat pro jeho zavedení? Jakou roli bude mít Komise v jeho řízení a při definování podmínek pro jeho použití? Jaké bude složení sekretariátu? Co si Rada myslí o tom, co pan Barroso právě řekl o platnosti současných mimořádných mechanismů solidarity? Bude v tom hrát roli Evropský parlament?
Domnívám se, že jen přeformulování pozměňovacího návrhu článku 136, nebo alternativně jasné prohlášení ze strany Evropské rady k těmto otázkám umožní Parlamentu přijmout stanovisko, které bude v souladu s požadovaným harmonogramem Evropské rady.
(Řečník souhlasil s položením otázky postupem modré karty podle čl. 149 odst. 8 jednacího řádu)
William
Pane předsedo, rád bych se zeptat pana Gualtieriho, zda ho napadlo, že mezivládní spolupráce by byla pro národy Evropy a nezaměstnané v Evropě mnohem lepší než evropský superstát, který tu zřejmě obhajuje? Napadlo ho to?
Roberto Gualtieri
(IT) Pane předsedo, dámy a pánové, já podporuji Evropskou unii a pravomoci, které jsou jí svěřeny ve Smlouvách, což je podle mého názoru rovněž nejlepší způsob, jak plnit naši roli přímých zástupců občanů Evropská unie.
Guy Verhofstadt
Pane předsedo, myslím, že můžeme být spokojeni s prohlášeními pana Barrosa o změně Smlouvy. Nyní je samozřejmě na nás, abychom vypracovali stanovisko, a musíme tak učinit do 24. března, kdy se koná důležité zasedání Rady. Můžeme dosáhnout většiny ve prospěch zjednodušeného postupu? Uvidíme. Myslím si, že je ještě třeba splnit některé podmínky.
První podmínka, která mě napadá, je, že se musíme snažit zajistit, aby tento mechanismus v co největší míře řídila Komise. Mám pro to několik dobrých důvodů. Jistě jste si všimli, že evropský mechanismus finanční stabilizace, který spravuje Komise, vydal 6. ledna dluhopisy na pět let za 5 miliard EUR. Dne 25. ledna totéž učinil evropský nástroj finanční stability, který je mezivládní, také ve výši 5 miliard EUR a také na pět let.
Dluhopisy, které spravuje Komise, byly vydány s úrokem 2,5 % a ty, které vydal mezivládní systém, byly uvedeny na trh s úrokem 2,89 %. To znamená, že evropský mechanismus finanční stabilizace, který je řízen na základě metody Společenství, vydává dluhopisy za nižší úrokové sazby než mezivládní systém. Chtěl jsem na to poukázat, protože je důležité ukázat, že metoda Společenství má mnohem lepší výsledky než mezivládní systém.
Za druhé si myslím, že si musíme také položit otázku, zda nemůžeme použít změnu článku 136 pro posílení balíčku o správě ekonomických záležitostí, který se v současné době projednává. Paní Wortmannová-Koolová a další zpravodajové předložili šest návrhů. U těchto šesti návrhů nicméně stále potřebujeme zelenou od Rady, aby mohla Komise zahájit potřebný postup. Tento problém se rovněž může vyřešit pomocí článku 136. Dalo by se říci, že pokud se použije článek 136, tedy stálý krizový mechanismus, bude Komise automaticky moci tento postup zahájit a Rada ho nebude moci blokovat pomocí obrácené kvalifikované většiny. Tím vznikne skutečný automatismus sankcí. K této druhé poznámce se budeme možná muset vrátit v našem stanovisku, jak jsem již řekl panu Brokovi a panu Gualtierimu, kteří jsou zpravodaji za náš výbor.
Mám ještě třetí a poslední poznámku. Pane Broku a pane Gualtieri, jako zpravodajové se musíte pokusit získat prohlášení a ujištění ze strany Rady, ne k současnému balíčku, ale ke všem věcem, které byly oznámeny v těchto posledních dnech, jako je pakt pro konkurenceschopnost, mezivládní metoda, mnoho zemí, které jsou proti atd. Rada je v této otázce v současnosti rozdělená. Myslím, že potřebujeme od Rady ujištění, že i v tomto druhém balíčku správy ekonomických záležitostí bude používat metodu Společenství. Proč? Protože mezivládní metoda nefunguje. Představte si na okamžik, že by pravidla hospodářské soutěže v Evropské unii řídila Rada! Jak často by dostaly podniky, které neuplatňovaly pravidla hospodářské soutěže, pokutu? Žádná společnost či soukromá firma by nikdy nedostala pokutu za to, že neuplatňovala v Evropské unii pravidla hospodářské soutěže. Totéž platí i o těchto pravidlech, a proto žádám oba zpravodaje, aby se pokusili získat ujištění, že se i ve druhém balíčku správy ekonomických záležitostí bude používat metoda Společenství.
Rebecca Harms
Pane předsedo, dámy a pánové, myslím, že je jasné, že Evropský parlament chápe, proč změna Smlouvy využívá zjednodušený postup. Zabýváme se mimořádnou situací. Je však také zřejmé, že Evropský parlament zastává názor, že není správné, aby postup, který má vyústit v přijetí krizového mechanismu, vedl k tomu, že se v budoucnu již nebude využívat metoda Společenství a Evropský parlament a přinejmenším z části i Komise bude ze systému vyloučena.
Ráda bych také vysvětlila náš velmi kritický postoj k nárůstu intergovernmentalismu. Domnívám se, že v současné době je mezi evropskými občany stále méně těch, kdo chápou, jaká rozhodnutí jsou v jaké situaci přijímána. Němci se zlobí na Řeky a Řekové se zlobí na Němce. Irové se domnívají, že německé banky se zachraňují na jejich úkor. Toto nepochopení situace má co do činění s Radou, do jejíhož jednání nikdo nevidí, a s tím, že rozhodnutí jsou přijímána až na poslední chvíli.
Potřebujeme v této oblasti větší transparentnost, jinak ztratíme důvěru občanů rychleji, než si dokážeme představit. Proto pokud chcete, abychom v této věci využili zjednodušený postup, měli byste být připraveni posílit v Radě a Komisi úlohu Parlamentu jako zástupce občanů, jak všichni slibovali před vstupem Lisabonské smlouvy v platnost. Tato smlouva a argumenty hovořící ve prospěch větší demokracie v Evropě jste nepodporoval jen vy, pane Barroso, ale i vedoucí představitelé v jednotlivých členských státech. Nyní bych si přála, aby se to uvedlo do praxe.
Stačí se podívat na současné dění v Řecku. Existuje plán na privatizaci pláží, aby mohlo Řecko uhradit své dluhy. To představuje konec způsobu, jakým se krize dosud řešila. Jde o zaměření se čistě na úspornou politiku, kterou silně podporuje Německo, čímž se tyto země s rozpočtovými deficity přiblíží na pokraj katastrofy. Musíme vyhodnotit současné dění. Musíme diskutovat o struktuře této krizové politiky a údajné politice solidarity. Jak jinak můžeme zajistit, že budou v Evropě všichni jasně chápat, co je ještě třeba v této krizi udělat?
Chtěla bych k tomu říci ještě jednu věc. Domnívám se, že bychom měli být připraveni projevit solidaritu s ostatními zeměmi v Evropě. Finanční prostředky, které máme v současné době k dispozici, nejsou dostatečné. Dnes bylo v Bruselu rozhodnuto o poskytnutí většího množství likvidních prostředků. Budeme o tom a také o eurobondech brzy muset mluvit znovu. Pan Verhofstadt tuto otázku již správně odůvodnil. Musíme nicméně diskutovat také o tom, jak by měla v budoucnu vypadat naše příjmová politika.
Omlouvám se, že jsem překročila čas. Potřebujeme však také více času na tuto rozpravu, abychom mohli dospět k závěru, a ne jen zaujímat defenzivní přístup.
(Předsedající řečnici přerušil)
Ashley Fox
jménem skupiny ECR. - Pane předsedo, podporuji tuto změnu Smlouvy a i má skupina ji podporuje, protože chceme, aby se eurozóna stabilizovala. Ačkoli Spojené království není členem eurozóny - a já doufám, že se jím nikdy nestane - máme nezadatelný zájem na jejím úspěchu. Polovina obchodu Spojeného království probíhá se zeměmi eurozóny. Londýnská City je finančním centrem Evropy. Británie tudíž chce, aby se eurozóně dařilo dobře, a doufáme, že navrhovaný mechanismus stability jí poskytne v krátkodobém až střednědobém horizontu podporu.
Doufám, že bude Parlament jednat odpovědně a změny, které Rada navrhuje, schválí. Má-li ale euro z dlouhodobého hlediska přežít a prosperovat, je nutná radikálnější změna. Pane Barroso, můžete mít dohledu, kolik chcete, můžete mít správy ekonomických záležitostí, kolik chcete, ale pokud mají země jako Řecko, Irsko a Portugalsko zůstat v rámci eurozóny, musí se stát mnohem konkurenceschopnější, tak konkurenceschopné, jako je Německo, a na to by Komise měla zaměřit své úsilí.
Lothar Bisky
Pane předsedo, dámy a pánové, Lisabonská smlouva existuje teprve krátkou dobu. A přitom se v průběhu několika málo měsíců má již podruhé upravovat kvůli údajně mimořádné události. Změna Smlouvy se přitom nebude řídit demokratickým procesem, který je v Lisabonské smlouvě zakotven. Namísto toho se rozhodne pomocí zrychleného postupu.
Zažili jsme, jak se tento postup použil, aby bylo možné obejít Parlament za účelem poskytnutí záchranných balíčků pro banky ve výši miliard eur. Nyní je Rada opět pod časovým tlakem a mnoho předsedů vlád si přeje změnit novou smlouvu využitím údajně vyzkoušeného a ověřeného zrychleného postupu. Skupina konfederace Evropské sjednocené levice - Severské zelené levice se staví proti tomuto přístupu, který hrozí, že se stane normou, a vyzývá, aby se změny Smlouvy přijímaly běžným postupem stanoveným v Lisabonské smlouvě, a to včetně využití konventu.
William  Dartmouth
jménem skupiny EFD. - Pane předsedo, možná bych mohl začít od začátku. Na počátku byla prostá a jednoduchá celní unie, ze které se pak stala politická unie, aniž by to ale někdo řádně demokraticky schválil, pak se z ní stala měnová unie - tedy něco na způsob měnové unie, protože deset členských států mělo dost rozumu, aby zůstalo mimo ni - no a nyní máme zadluženou unii a a je to zadlužená unie, která prostě nefunguje.
Podívejme se na úrokové sazby německých dluhopisů. Pokud by měnová unie byla funkční, mohli by si všichni členové měnové unie, všechny země v eurozóně, půjčit peníze se stejným úrokem - se stejným úrokem, jaký má základní ukazatel, tedy německý dluhopis - ale to zdaleka neplatí. Portugalsko momentálně platí o 4,8 % více, Irsko platí o 5,9 % více a Řecko o 8,25 % více. Přesně tak, jak pan Gualtieri řekl, je to klíčový moment.
Neočekávám, že by předseda skupiny PPE nebo předseda skupiny S&D - který při mém vystoupení nesouhlasně kroutil hlavou - chápali zásadní význam toho, co jsem řekl, ale jsem přesvědčen, že velmi brzy to pochopit budou muset. Váš problém, a je to hlavně váš problém, by se lépe řešil cestou mezivládní spolupráce. Správa ekonomických záležitostí je pastí, která navíc nemá žádný mandát. Nikdo se nikdy při snaze o vybudování tohoto křehkého a zbytečného impéria nezmínil daňové poplatníky národního státu, kteří s tím mají obrovské finanční problémy, a ani nevypadá, že by na to někdo pomyslel.
Ještě jednou bych vám chtěl připomenout, že zde existuje 27 členských států: 11 z nich jsou čistými přispěvateli a 16 z nich jsou příjemci a mezi těmi, kteří přispívají, a těmi, kteří nepřispívají, je obrovská propast. Obávám se, že především němečtí daňoví poplatníci si tuto drahou šarádu nenechají již moc dlouho líbit.
William Jennings Bryan řekl v roce 1896 ve slevném projevu o bimetalismu: "Lidstvo neukřižujete na kříži ze zlata". Dnes vám a především předsedovi Komise, který má výkonnou moc, říkám ještě naléhavěji: daňové poplatníky ve Velké Británii a ve zbytku Evropy neukřižujete na kříži jednotné měny.
Bruno Gollnisch
(FR) Pane předsedo, rád bych nejprve chtěl mluvit o skandálu, kterým je takzvaný "zjednodušený" - ve skutečnosti zločinný - postup změny Smlouvy.
Neprobíhá žádná skutečná diskuse a jako obvykle žádné přímé konzultace občanů. A přitom nejde o bezvýznamnou věc. Jde o trvalé zavedení evropského nástroje finanční stabilizace. Jenže co jiného má tento nástroj za cíl než vytvoření evropského dluhu, jejž nakonec ponesou na bedrech členské státy, které jsou již samy předlužené a které by se mohly ocitnout v situaci, kdy budou povinny uhradit tento evropský dluh před svými vlastními dluhy? Svým způsobem je to hospodářská politika sapéra Camembera - hlavní postavy francouzské humoristické knihy - vojáka, který dostane rozkazem zaházet díru na kasárenském dvoře a který, aby ji měl čím zaházet, udělá další hned vedle.
Výměnou za účast Německa budeme mít právo na takzvaný pakt pro konkurenceschopnost, jehož podrobnosti nebudou podle sdělení sekretariátu francouzské vlády pro evropské záležitosti zveřejněny. Ve skutečnosti jsou známé až příliš dobře. Půjde o skutečnou léčbu úsporností, dohledem a větší standardizací rozpočtových politik.
Jedná se o rozšíření sbližování, cituji, na všechny politiky, které mají dopad na konkurenceschopnost, i když v zásadě spadají do pravomocí členských států. Stručně řečeno se na celou eurozónu přenesou německé politiky, o nichž pan Sarkozy tolik sní. To je absolutně nepřijatelné, stejně jako možnost homogenního evropského trhu se státními dluhopisy, navýšení evropského rozpočtu a vytvoření zvláštní daně na jeho financování. Musíme postupovat úplně jinak.
José Manuel Barroso
V prvé řadě bych vám chtěl poděkovat za vaše projevy a především chci poděkovat zpravodajům panu Brokovi a panu Gualtierimu za jejich poznámky týkající se významu metody Společenství a za pozornost, kterou věnují tomu, aby se mezivládní metody nepoužívaly v přílišné míře. Za tuto jejich pozornost jim mohu jen poděkovat .
V tomto konkrétním případě si řekněme zcela jasně, že Komise tuto revizi podpořila, protože si myslíme, že jde o to, reagovat na výzvu týkající se pravomoci, která není ve Smlouvě stanovena. Ve Smlouvě se nehovoří o stálém mechanismu stability. Členské státy se proto jednomyslně rozhodly mechanismus vytvořit, a to na mezivládní úrovni. Bylo to jednomyslné rozhodnutí členských států.
Netajím se skutečností - a říkám to zcela jasně - že straním těm, kdo chtějí postupovat rychleji. Mezivládní krok může představovat pokrok, ale raději bychom postupovali vpřed rychleji tempem Společenství. Víme však, že v historii evropské integrace začaly některé z velkých kroků pro Evropu mezivládními iniciativami. Byl to příklad Schengenu nebo prostor svobody a práva. Otázka týkající se politické odpovědnosti byla tedy následující: máme, nebo nemáme podporovat něco, co sice není zcela v souladu s našimi preferencemi, tedy metodou Společenství, ale co nicméně posílí naši kolektivní schopnost reagovat na výzvy, se kterými Smlouva výslovně nepočítala? A naše odpověď je ano, myslím si, že to musíme podpořit. Proto je stanovisko Komise k této reformě Smlouvy pozitivní.
Nicméně bych vám chtěl říct velmi otevřeně, že Komise upřednostňuje přístup na úrovni Společenství. O tom jsme mimochodem diskutovali při přípravě tohoto rozhodnutí. Někteří členové chtěli - a dokonce navrhovali - změnit článek 122 a zrušit pravomoc, která existuje již od Římských smluv. Já osobně jsem se proti tomu postavil. Proto si myslím, že můžeme říci, že tuto novou pravomoc můžeme nyní rozvíjet společně, i když to přísně vzato nespadá pod metodu Společenství. Současně však v našem stanovisku říkáme jasně, cituji: "Komise přijme veškeré iniciativy, legislativní či jiné, aby zaručila soulad mezi tímto budoucím mechanismem a správou ekonomických záležitostí uplatňovanou Unií zejména v eurozóně, a to s ohledem na pravomoci, které byly Unii a jejím orgánům svěřeny na základě Smlouvy." To je naprosto jasný postoj a rád bych se s vámi o tento záměr podělil.
Někteří během rozpravy mluvili například o rozporech nebo rozdílech mezi jednotlivými členskými státy či mezi Spojeným královstvím a eurozónou. Já obvykle nerad takto rozlišuji, ale určité rozdíly existují, z nichž hlavní je mimochodem ten, že dluh eurozóny je mnohem nižší než dluh Spojeného království. Dluh Spojeného království je mnohem vyšší než dluh eurozóny jako celku. Problém, který existuje v eurozóně, je proto - jak někteří z vás již ostatně zdůraznili - skutečně problémem konkurenceschopnosti, který je relativní. Proto se nyní snažíme nalézt řešení pro konkurenceschopnost a sbližování - a sbližování zdůrazňuji - v Evropské unii.
I když s tím někteří lidé nesouhlasí, nechte nás postupovat směrem k většímu sbližování v eurozóně a v Unii, dejme tu možnost těm, kdo chtějí postoupit kupředu, protože nyní nechtějí více správy v Evropské unii jen federalisté nebo stoupenci integrace. Tuto správu dnes rovněž žádají trhy a my tomu musíme naslouchat. Trhy dnes žádají po Evropě nejen odhodlání hájit eurozónu, ale také jasnější systém správy. Je dále pravda, že přístup Společenství obvykle dává větší záruky než přístup, který je příliš často ponechán na dobré vůli vedoucích představitelů.
(Potlesk)
V tomto směru nyní pracujeme i na jiných projektech, zejména se to týká otázky konkurenceschopnosti a sbližování, ale to bude tématem jiné rozpravy. V každém případě se domnívám, že v této věci přijala Komise správné stanovisko: vyjádřila jasné stanovisko ve prospěch této omezené revize Smlouvy a zároveň všechny žádá o větší pozornost, aby se zabránilo vytváření mechanismů, o nichž mluvil například pan Brok, tedy mechanismů, které by mohly vytvářet rozdíly, protože Unii jako celek mohou zaručit právě orgány Společenství, protože Komise přijímá opatření ve prospěch eurozóny stejně jako ve prospěch členských států, které nejsou jejími členy.
Dávejme tedy na tento aspekt pozor. Nevytvářejme nyní, kdy jsme motivováni potřebou reagovat na naléhavé výzvy, otázky, které by nám mohly v budoucnosti přinést závažnější problémy. Zajistěme pevnější správu a současně zajistěme unii jako celek v duchu, který musí být samozřejmě duchem Evropské unie: v duchu solidarity a odpovědnosti.
Manfred Weber
(DE) Pane předsedo, pane Barroso, nezbytná úprava Smlouvy a institucionální debata, kterou vedeme, ukazují, že jen něco víc než rok po vstupu Lisabonské smlouvy v platnosti už nejsme schopni řešit výzvy, které před nás staví svět, pomocí Smlouvy v její současné podobě. To přesně dnešní rozprava ukazuje. Na druhou stranu jsme při rozpravě o současné Smlouvě řekli, že širší debata o Smlouvě je nepředstavitelná a zbytečná s ohledem na situaci v členských státech, především ve Spojeném království a v České republice. To je rozpor, ve kterém se v současnosti pohybujeme. Potřebujeme více, ale nedostaneme to od členských států. Odpověď musí poskytnout Evropský parlament.
Kdybychom dnes naslouchali tomu, co občané říkají, viděli bychom, že jsou si vědomi toho, že nyní musíme ve Smlouvě provést změny. Kladou otázky typu: "Jak dostaneme v blízké budoucnosti trhy pod kontrolu?". Proto potřebujeme silnou Evropu.
Musíme si však sami položit ještě důležitější otázku, která zní: Co dobrého náš evropský projekt ve svém důsledku přináší? Po celá desetiletí byl odpovědný za udržení míru a ukončení válek na našem kontinentu. Dnes ráno jsem hostil skupinu studentů. Pro mladé lidi už válka díky bohu není hlavním tématem. Nedokáží si představit, co válka může znamenat. V našich diskusích nyní hovoříme o hrozbě globalizace a vysvětlujeme, že Evropu potřebujeme, aby bylo zlo globalizace pod kontrolou, ale to je negativní argument. Pokud chceme získat nejen myšlení, ale i srdce lidí, musíme udělat krok dále a zamyslet se, co dobrého evropský projekt přináší. Musíme mluvit o tom, jaký je obraz Evropy, a musíme se ptát, čeho Evropa dosáhla a jak funguje.
Když se sejdou mocnosti světa včetně Ameriky, Japonska, Evropy, Brazílie, Indie a tak dále, kdo by se měl přihlásit a zeptat se, zda věnujeme dost pozornosti sociálním otázkám? Čína to rozhodně neudělá. Budeme to muset udělat my. Kdo se přihlásí a řekne "Musíme myslet na otázky životního prostředí"? Američané to neudělají. Na tuto otázku musíme upozornit my. Kdo řekne "Chceme udržet mír na celém světě a zajistit, aby se z konfliktů nerozpoutaly války"? To musíme udělat my s naší historickou zkušeností.
Pokud se podíváme na Tunisko, je jasné, že tam lidé chtějí stejný model, jaký máme v Evropě. Vedeme velmi atraktivní způsob života. Proto, když mluvíme o otázkách Smlouvy, když mluvíme o způsobu, jakým náš kontinent funguje, a o tom, co za úkoly před námi stojí, musíme se podívat na obraz Unie, musíme pro náš projekt získat nejen myšlení, ale i srdce lidí. Pak se nám pro něj podaří získat souhlas na vnitrostátní úrovni.
(Řečník souhlasil s položením otázky postupem modré karty podle čl. 149 odst. 8 jednacího řádu)
Proinsias De Rossa
Pane předsedo, rád bych poděkoval panu Weberovi, že přijal mou otázku, na kterou by mohl snad odpovědět také pan předseda Barroso, protože je primárně určena pro něj.
Podporuji důvody pro tuto změnu Smlouvy. Stejně jako ostatní jsem znepokojen mechanismem. Zjednodušený postup však stanoví, že všechny vnitrostátní parlamenty, všech 27 vnitrostátních parlamentů musí alespoň vyslovit souhlas s provedením změny Smlouvy.
Vnitrostátní parlamenty mají na toto rozhodnutí šest měsíců. Hovoříme o tom, že rozhodnutí se má přijmout v březnu, rozhodnutí, které Rada přijala v prosinci. Jak je to v tomto případě možné? Zcela jistě přece musí počkat až do června, než toto rozhodnutí přijmou?
Manfred Weber
(DE) Pane předsedo, na jedné straně je důležité, že členské státy mají Smlouvy pod kontrolou, což je důvod, proč ke změně musí dojít na této úrovni. Na druhou stranu jsme postaveni před otázku, která je obsažena v mnoha otázkách, o nichž jsem se zde zmiňoval. Přemýšlíme o tom pečlivě, máme na to dost času a dostali jsme dost času na podrobné prodiskutování? Nebo jsou očekávání lidí tak vysoká a tlak globálních výzev tak velký, že musíme být rychlejší a jednat rychleji? Z tohoto důvodu nepovažuji otázku času za problém, ale musíme poskytnout odpovědi. Na to se musíme zaměřit.
Předseda
Dalším řečníkem na seznamu je pan Martin Schulz, od kterého jsem obdržel dopis. Pokud je zde nějaké nedorozumění ohledně pořadí na seznamu, mohu to vysvětlit po rozpravě.
Martin Schulz
(DE) Pane předsedo, ten dopis je určený vám osobně, nikoli sněmovně.
Změny Smlouvy jsou vždy složité, dokonce i ty zjednodušené. Z naší rozpravy vyplývá, že jsme v mimořádně obtížné situaci. Termín "zjednodušený postup" zakrývá skutečnost, že tento typ postupu může také selhat. Může selhat tady i jinde. Bylo nám řečeno, že pokud selže, budeme ve velmi obtížném postavení. Proto si musíme znovu položit otázku, co můžeme udělat proto, aby postup neselhal. Je pravda, že je nám nasloucháno. To, zda selže jen ratifikační proces, nebo také projekt eura jako celek, bude záviset na odhodlanosti předsedů vlád jednat jednotně a společně. V tomto ohledu již bylo zmíněno mnoho pravdivých postřehů.
Chtěl bych dodat tři věci, které mají zásadní význam. Dnes, rok po vypuknutí této vážné krize, bych se chtěl zeptat, jaká je vnější hodnota naší měny. Odpověď na tuto otázku je 1,35 USD. Když jsme euro přijali, byla tato hodnota 1,17 USD. Nyní dosáhla 1,35 USD. Hodnota mezinárodní měny vychází z její vnější hodnoty. Vnější hodnota eura je za poslední rok velmi stabilní. Nicméně vnitřní struktura eura není stabilní vůbec. Důvodem je nejednoznačný postoj a dvojité standardy hlav států nebo předsedů vlád.
Problém není v tom, že Evropa nedokáže jednat jednotným způsobem. Koneckonců máme k tomu všechny potřebné nástroje. Problém je v tom, že se Evropa nedokáže dohodnout na jednotném postupu. Když říkáme, že se Evropa nemůže dohodnout, měli bychom přidat také "ne my zde". Není to vina Evropského parlamentu nebo Komise, ale vlád suverénních členských států, které vytvořily silnou měnovou oblast schopnou vyvíjet vnější činnost, ale které nejsou připraveny vytvořit soběstačné interní nástroje potřebné k vyvinutí silné hospodářské a sociální politiky a silné vládní politiky vedle silné měny. To je zásadní bod.
Za druhé, vše, co se v Evropě děje, se děje v rámci Smluv. Když se však něco stane v rámci Smluv a nechceme vytvářet něco nahodile mimo hranice Smluv, o čemž někteří lidé uvažují, je Evropskému parlamentu jasné, že orgánem v centru tohoto musí být centrální orgán zahrnutý do rámce Smluv, a tím je Komise. Ta určuje demokratickou legitimitu našich akcí na evropské úrovni, v přímé souvislosti s Evropským parlamentem. Proto máte v tom, co jste vysvětloval, pravdu, stejně jako je pravda to, co řekli zpravodajové pan Brok a pan Gualtieri.
Má třetí poznámka se týká toho, že riziko pro Evropu spočívá v tom, že je silná, pokud jedná jednotným způsobem jako největší hospodářský prostor na světě s 500 miliony obyvatel, ale pokud se nechá sama rozdělit na 27 jednotlivých částí, bude to irelevantní. To bylo bohužel vidět během událostí na druhé straně Středozemního moře. Pokud Evropa nezaujme jednotný přístup, pak nemůže hrát žádnou roli. Pokud zaujme jednotný přístup, pak se se svým sociálním a ekonomickým modelem stane motorem globální ekonomiky a vlivným partnerem na mezinárodní politické scéně.
Problém, o němž diskutujeme v rámci tohoto zjednodušeného postupu, se týká toho, zda má Evropa budoucnost, nebo zda se rozpadne na jednotlivé státy a sníží se její důležitost a význam. To je bod, o kterém zde diskutujeme.
Ivo Strejček
(CS) Pane předsedající, ať už máme vztah k jednotné měně euro jakýkoliv, tak si myslím, že zájmem každého, kdo žije v Evropské unii, je, aby se euro a eurozóna vyvíjely stabilně, ať už euro používáme nebo jej nepoužíváme, neboť naše ekonomiky jsou vzájemně velmi silně provázány.
Nicméně když předseda Barroso popisoval evropský mechanismus pro stabilitu, tak použil slova jako lepší dohled, rozšíření hospodářské koordinace, koordinace rozpočtových politik, harmonizace sociálních politik. To je, přátelé, otevírání cesty k vytvoření fiskální unie a hospodářské dějiny neznají, že by fiskální unie kdy přežila bez vytvoření politické unie. Tedy ta malá změna, o které se tady dnes bavíme, je obrovskou změnou pro jednotlivé členské státy v Evropské unii. Evropská unie se politicky pro budoucnost proměňuje. Pan Weber řekl, že "evropští občané si přejí silnější Evropu." To tady známe po celou dobu. Zeptejme se jich, protože evropští občané po desetiletí už pouze akceptují, ne rozhodují o tom, co se v evropských institucích děje.
Joe Higgins
Pane předsedo, je navrhován nový mechanismus stability. Politické strany v Irsku, u nichž je pravděpodobné, že vytvoří novou vládu, slibují v předvolební kampani opětovné projednání stávajícího úsporného plánu mezi Evropskou unií a Mezinárodním měnovým fondem a zmírnění jeho přísnosti. Ale to je pouhá spekulace a je nespravedlivé a nedemokratické, že se po občanech Irska chce, aby hlasovali pro takový shluk domněnek.
Chtěl jsem požádat pana Barrosa jako předsedu Evropské komise, aby nezasahoval do irské předvolební kampaně, ale hájil demokratické právo Irů na skutečné informace a na pravdu.
Pan komisař Rehn včera řekl, že se nová jednání o dohodě mezi EU a MMF jeví jako možná, ale já mám čtyři konkrétní otázky. Za prvé, je jednání možné ihned poté, co se nová vláda ujme v Irsku své funkce a předtím, než bude spuštěn nový mechanismus pro rok 2013? Za druhé, znamenalo by to výrazné snížení drastických úrokových sazeb? Za třetí, budou finanční spekulanti nuceni nést sami své ztráty, místo aby tím zatížili irské občany? Za čtvrté, zda chápe, že krizi v Irsku vyřeší pouze nové projednání, které zvrátí škrty a poskytne značné veřejné investice do pracovních míst, zatímco další škrty a další úsporná opatření naši společnost zničí?
Nicole Sinclaire
Pane předsedo, máme to tu zase. Neúspěšný politický projekt, kterým je euro, nás dovedl do situace, kdy musíme v krátké době platnosti Lisabonské smlouvy podruhé měnit její obsah. Neměli bychom samozřejmě zapomínat, že Lisabonská smlouva byla referendem v Irsku prostě silou protlačena. Irové řekli "ne", ale lhali jim, bylo jim řečeno, že jejich ekonomika bude ochráněna, ale byli oklamáni a nyní, když Evropská unie narazí na problém, jako obvykle neudělá krok zpět a nezeptá se, "co jsme udělali špatně?" Ne, chcete další integraci a chcete, aby malé státy trpěly ještě více. Chcete je trestat, pokud se dostanou do dalších obtíží, které jim způsobí ještě větších problémy, a chcete z nich udělat ještě bezbrannější poddané ve své evropské říši.
Chci říct panu Barrosovi: ano, možná že má Spojené království problém se zadlužením, ale nepomůže mu, když musí pomáhat zemím eurozóny, jako je Irsko, když si na takovou pomoc nejprve samo muselo půjčit peníze.
Kay Swinburne
Pane předsedo, změna smlouvy není něco, co bychom měli znevažovat, a to zejména s ohledem na skutečnost, že Lisabonská smlouva si vyžádala obrovské množství práce a vyjednávání. Proto musí Parlament a Rada postupovat při provádění jejích změn velmi obezřetně. Tato změna je nezbytná kvůli ochraně slabších ekonomik eurozóny. Je však nutné brát v úvahu i postoje těch členských států, které součástí eurozóny nejsou.
Tato změna Smlouvy nevyřeší nezdar členských států, které nebyly schopny dodržovat dohody v rámci Paktu o stabilitě a růstu. Nevyřeší to zásadní problémy obrovských veřejných schodků, ani to Evropskou unii neučiní konkurenceschopnější na světovém trhu. Jedná se pouze o dočasné opatření, které by nám mělo dát více času, abychom dali do pořádku jednotlivé země i celou eurozónu.
Každý členský stát EU se musí podívat se na své veřejné výdaje a daňové politiky a vytvořit realistické programy k oživení naší ekonomiky. Jeden řádek textu přidaný do mezinárodní dohody, i když je nutný, nenahradí skutečnou reformu a obezřetnost. Proto musí vzniknout skutečná strategie globální konkurenceschopnosti.
Maroš Šefčovič
místopředseda Komise. - Pane předsedající, rád bych poděkoval všem účastníkům diskuse a poslancům Evropského parlamentu za jejich jasnou podporu pro přístup Společenství, pro silnou Evropskou unii, a pro odpovídající roli v budoucím mechanismu, o němž dnes hovoříme.
Naše stanovisko bylo zcela jasné, řekli jsme, že plně podporujeme vytvoření evropského stabilizačního mechanismu a že jsme přesvědčeni, že je důležitou součástí mozaiky pro silnější a lépe ekonomicky prosperující Evropu. Pracujeme na zvýšení dohledu nad finančními trhy a na lepší správě ekonomických záležitostí, k čemuž jsme předložili šest legislativních návrhů. Začali jsme první evropský semestr roční analýzou růstu a toto by měl být poslední kousek skládačky.
Myslím také, že tímto, stejně jako naší dnešní rozpravou a doufejme kladným rozhodnutím v březnu vysíláme velmi jasné signály všem těm, kdo sázejí proti euru. Pokud sázíte proti euru, přijdete o své peníze. To je velmi důležité poselství, které musíme vyslat.
Proto bude rozhodnutí v této věci naprosto zásadní, ale vím, že pro Parlament je také velmi důležité, abychom plně respektovali pravomoci Unie, abychom plně respektovali výsady a role orgánů Unie. Samozřejmě, že Komise bude rozhodně dbát na to, aby se vždy dodržovalo evropské právo.
Jak jsme uvedli v našem stanovisku, Komise je rovněž připravena využít svých odborných znalostí při řešení těchto mechanismů, protože se domnívám, že by měly být v plném souladu se zlepšenou správou ekonomických záležitostí, zejména pokud jde o koordinaci a dohled nad hospodářskou a finanční politikou členských států, zejména těch, které jsou členy eurozóny.
Někteří z vás mají obavy, abychom nevytvořili dvourychlostní Evropu. Myslím, že i zde je postoj Komise velmi jasný: i přesto, že primární odpovědnost za měnu euro mají členské státy eurozóny, je evidentní, že jakýkoli mechanismus budoucí spolupráce musí být otevřený i ostatním a že veškerá aktivita vedoucí ke zvýšení konkurenceschopnosti a sbližování se musí týkat všech 27 členských států.
Jsem tedy přesvědčen, že bychom měli přivítat proces, kterým procházíme a v němž finanční trhy sehrály roli v urychlení naší integrace, v urychlení spolupráce v oblasti správy ekonomických záležitostí, protože tím se naše Unie rozhodně posílí.
Chtěl bych poděkovat zejména oběma zpravodajům, panu Brokovi a panu Gualtierimu, za jejich úzkou spolupráci, za příspěvky do diskuse a za konzultace, které oba průběžně vedou s Komisí. Věřím, že jejich dobrá práce povede ke zprávě, kterou Parlament včas schválí, ještě předtím, než Evropská rada přijme rozhodnutí.
Má poslední poznámka je určena panu Higginsovi z Irska. On velmi správně citoval pana komisaře Rehna a uvedl, že byla s Irskem uzavřena dohoda - ne s vládou, ale s Irskem jako zemí. Samozřejmě očekáváme, že každá budoucí vláda bude dohodu dodržovat. Z uvedeného vyplývá, že je velmi jasné a velmi zřejmé, že Komise má velké pochopení pro současné problémy Irska a udělá vše proto, aby v Irsku podpořila rychlý návrat k růstu.
Evropské instituce - ať už je to Evropská unie, Komise, Evropská centrální banka, nebo dokonce Mezinárodní měnový fond - hodně přispěly ke stabilizaci situace v Irsku. Jsem si jistý, že všichni dohromady uděláme vše pro to, aby se Irsko vrátilo k růstu a prosperitě.
Písemná prohlášení (článek 149)
Ilda Figueiredo
Tato rozprava jednoznačně ukázala, že Evropská komise je odhodlána nadále pokračovat v uplatňování metod, jimiž dosáhla nedemokratického schválení Lisabonské smlouvy. Je třeba připomenout, že představitelé Evropské unie se poté, co občané Francie a Nizozemska odmítli tzv. evropskou ústavu, snažili udělat vše, co bylo v jejich silách, aby zabránili dalším referendům. Když pak došlo k odmítnutí ze strany Irska, vyvinuli dokonce veškerý tlak s cílem zajistit, aby se po určité době konalo nové referendum.
Nyní, několik měsíců po vstupu nové smlouvy v platnost, se znovu snaží o rychlou změnu bez jakékoli veřejné rozpravy ze strachu z reakcí občanů jednotlivých členských států Evropské unie, zejména těch, kteří trpí důsledky stále neoliberálnějších politik.
Nyní se snaží nalézt východisko v takzvaném "zjednodušeném postupu", a zakrýt tak skutečnost, že se vlastně jedná o závažnou změnu záležitosti, která souvisí s konstitucionalizací, a o přeměnu na trvalý fond - Evropský fond finanční stability, což je spojeno s nepřijatelnými podmínkami obsaženými v takzvaném paktu pro konkurenceschopnost a s jeho vážnými důsledky pro sociální politiky: snižování mezd a důchodů a zvyšování věku odchodu do důchodu.
