Stāvoklis Gruzijā (debates) 
Priekšsēdētājs
Nākamais jautājums ir Padomes un Komisijas paziņojumi par stāvokli Gruzijā.
(FR) Es vēlētos sveikt Francijas ārlietu ministru, Padomes priekšsēdētāju un bijušo Eiropas Parlamenta deputātu B. Kouchner. Es sveicu arī valsts sekretāru Eiropas lietās Jean-Pierre Jouyet. Jo īpaši sveicu komisāres kundzi Benita Ferrero-Waldner, kā arī Jacques Barrot, kurš diemžēl mūs pamet.
Eiropadomes sanāksme tikko ir beigusies, bet ministrs Bernard Kouchner, protams, mums pats par to pastāstīs.
Bernard Kouchner
Padomes priekšsēdētājs. - (FR) Priekšsēdētāja kungs, dāmas un kungi, jūs patiešām gaidījāt, kad beigsies Eiropadomes ārkārtas sanāksme, un tāpēc es steidzos šurp, lai iepazīstinātu jūs ar šīs sanāksmes rezultātiem. Mēs, Francijas prezidentūra, vēlējāmies jūs nekavējoties informēt par pieņemtajiem lēmumiem ne tikai tāpēc, lai jūs pastāvīgi saņemtu jaunāko informāciju par mūsu darbu, bet arī tāpēc, ka pēdējo mēnešu laikā Eiropas Parlaments ir izrādījis ārkārtīgi lielu aktivitāti saistībā ar Gruzijas jautājumu. Paldies, komisāres kundze!
Mēs vēlamies pateikties jums par šo ieinteresētību, kā arī informēt par to, kas notika Padomes 13. augusta sanāksmē un Ārlietu komitejas 20. augusta sanāksmē; Jean-Pierre Jouyet jūs iepazīstinās ar mūsu pagaidu secinājumiem šajā saistībā.
Vēlējos jums atgādināt, ka šis konflikts sākās pirms 20 gadiem, proti, 1991.-1992. gadā, tomēr tā pēdējais posms sākās naktī no 7. uz 8. augustu. Starp citu, būtu lietderīgi aplūkot, kā tieši attīstījās šis konkrētais konflikts. Žurnālistiem un vēsturniekiem ir jāizpēta šie notikumi un jāsaprot, kā tie attīstījās Osetijā, konkrētāk - Chinvali, Dienvidosetijas galvaspilsētā.
Kauja uzliesmoja šajā naktī, pēc tam - 9. un 10. augustā. Kopā ar kolēģi Alexander Stubb, kurš ir Somijas ārlietu ministrs un EDSO priekšsēdētājs, mēs nolēmām svētdien, 10. augustā, doties uz Tbilisi. Mēs ierosinājām prezidentam M. Saakashvili parakstīt pamiera nolīgumu, kam viņš arī piekrita.
Tā kā tas ir svarīgi, es ātri pastāstīšu par to, ko mēs atklājām šajā vizītē, ko mēs redzējām Gori, kā arī pa ceļam saistībā ar šo sāpīgo Krievijas armijas iebrukumu un straujo virzību dziļāk valstī. Vispirms jāsaka, ka mēs bijām nobažījušies par to, ka Krievijas armija varētu iebrukt Tbilisi. Karaspēks atradās Gori, tikai 45-50 km no Tbilisi. Ceļš bija taisns, un tajā bija tikai daži šķēršļi. Tādēļ mēs domājām (un mums bija zināms iemesls tā darīt), ka Krievijas karaspēka mērķis, kā viņi paši to apgalvoja, bija ne vien atbildēt uz provokāciju un atbrīvot Dienvidosetiju, bet arī nokļūt Tbilisi un ar spēku panākt valdības nomaiņu.
Tādēļ bija absolūti svarīgi - vismaz mēs tā domājām - apturēt karaspēku un iespējami drīzāk panākt pamieru. Iespējami drīzāks pamiers - tāds bija mūsu mērķis.
Pirms tam, kad nākamajā dienā Maskavā es tikos ar prezidentu N. Sarkozy, pēc tam, kad bijām uzklausījuši bēgļus Gruzijas pusē un upurus, kurus es satiku Gori slimnīcā, mēs - es un Francijas prezidentūras pārstāvji - devāmies uz otru pusi, proti, Ziemeļosetiju, uzklausīt tos bēgļus, kas ieradušies no Dienvidosetijas pēc Chinvali bombardēšanas naktī no 7. uz 8. augustu. Es dzirdēju stāstus, kas diemžēl atklāja vienlīdz lielas ciešanas, tomēr to interpretācija bija ļoti atšķirīga.
Ar prezidentu N. Sarkozy mēs tikāmies Maskavā, kur risinājām garas sarunas (tās ilga piecas stundas), kurās piedalījās prezidents D. Medvedev, premjerministrs V. Putin, ārlietu ministrs Sergei Lavrov, prezidents N. Sarkozy un es.
Šo diezgan smago apspriežu beigās notika preses konference, kuras laikā prezidents N. Sarkozy un prezidents D. Medvedev noteica sešus punktus saistībā ar Francijas vienošanos; šis dokuments bija jānogādā Tbilisi apstiprināšanai, jo tā sākotnējā redakcijā tika izdarīti grozījumi, tādēļ tas atšķīrās no dokumenta, kas nākamajā dienā tika nogādāts Tbilisi.
Prezidents D. Medvedev apstiprināja divus grozījumus, jo īpaši vienu punktu par galīgo statusu, ko, kā mēs saprotam, viņš negribēja iekļaut šajā dokumentā.
Prezidents M. Saakashvili piekrita parakstīt šo pamiera nolīgumu, pateicoties šai starpniecībai, kas, jums vismaz jāatzīst, tika ātri īstenota, lai arī tā nebija perfekta, jo šādās situācijās nekas nav perfekts. Tādējādi šī starpniecība ļāva ieviest patiesu pamieru, lai gan to izjauca pāris apbēdinoši izņēmumi. Krievijas karaspēks sāka atkāpties 21. augustā (tas bija otrais no sešiem punktiem), lai gan tas notika gandrīz ar astoņu dienu nokavēšanos. Taču tika veikti arī manevri, ko pēc tam interpretēja dažādi, kā jau tas šādos gadījumos notiek, jo daži tanki devās uz vienu pusi, bet pēc tam - uz citu.
Šī karaspēka izvešana joprojām nav pabeigta. Patiesībā es neesmu pārliecināts, vai tā ir pabeigta, bet pilnīgi noteikti var apgalvot, ka tā nav notikusi pilnībā. Karš beidzās salīdzinoši ātri, 10. un 11. augustā, lielākās kara operācijas tika izbeigtas, vismaz tā liecina informācija, ko snieguši daži novērotāji, arī Francijas vēstnieks Eric Fournier, kurš atrodas šeit. Tomēr savu darbošanos nav izbeiguši Osetijas un Abhāzijas milicijas spēki (turklāt tie ir radījuši postījumus), kas, ejot pa Krievijas armijas pēdām, ir vainojami laupīšanā un reizēm pat slepkavībās. Taču, saglabājot lielu piesardzību, man jāsaka, ka šie postījumi nebija lieli. Man arī jāsaka, ka bombardēšanā radītie postījumi nebija plaši. Protams, jebkuri postījumi vienmēr ir ļoti nopietni, turklāt vienmēr tie rada pārāk daudz upuru, bet salīdzinājumā ar to, ko mums pastāstīja, postījumi nebija nemaz tik lieli, un tas katrā ziņā ir pozitīvs aspekts.
Mēs neredzējām, kas notiek Osetijā, lai arī mums tas bija jāredz; arī mums sniegtā informācija bija ļoti neobjektīva. Lai gan stāvokli Gruzijā bija iespējams apsekot, Osetijā iekļūt nebija iespējams, vismaz tas nebija vienkārši izdarāms, un tikai dažiem cilvēkiem izdevās iekļūt šajā teritorijā. Tomēr šīs personas sniedz ļoti atšķirīgas liecības.
Tādējādi pamiers, kas bija pirmais no sešiem punktiem, tika nodrošināts nekavējoties un efektīvi. Bija pagaidu pamiers un pastāvīgs pamiers. Otrais punkts attiecās uz karaspēka izvešanu. Tika precizēts, ka Gruzijas armija ir jāizved un jāizvieto savās kazarmās, bet Krievijas karaspēkam jāatkāpjas aiz frontes līnijām, kas bija izveidotas pirms krīzes. Turklāt bija paredzēti vairāki citi punkti, piemēram, visiem upuriem nodrošinātas iespējas izmantot humāno palīdzību. Konkrēti punkti, kas radīja problēmas, bija 5. un 6. punkts. Mūsu sarunās tika noteikts, ka pie Dienvidosetijas un Gruzijas robežas izveido zonu, kurā īslaicīgi pieļaujama Krievijas karavīru uzturēšanās, kamēr ierodas EDSO vai Eiropas Savienības novērotāji. Pēc tam no prezidenta N. Sarkozy bija jāsaņem paskaidrojuma vēstule, kas tika publicēta saskaņā ar prezidentu M. Saakashvili, lai precizētu, ka tas nozīmēja spēku izvietošanu tiešā robežas tuvumā. Ņemot vērā, ka dažos posmos robeža ir tikai pāris kilometru attālumā no galvenā ceļa, kas šķērso visu Gruziju, tā nebija vienkārša situācija. Tādējādi bija vairāki punkti, attiecībā uz kuriem tika izlemts nogaidīt - un to skaidri noteica šajā dokumentā -, kamēr ieradīsies starptautiskie novērotāji. Priekšroka tika dota terminam "novērotāji”, nevis "miera uzturētāji”. Visam bija jānotiek ļoti precīzi. Savukārt 6. punkts, kas savā ziņā bija vissvarīgākais punkts, attiecās uz politisko risinājumu un starptautiskajām apspriedēm jeb sarunām, kurās bija jārod šis politiskais risinājums. Šo vienošanos parakstīja prezidents M. Saakashvili, izmantojot Condoleezza Rice starpniecību, jo pirmais dokuments tika parakstīts, bet pēc tam grozīts. Pēc tam tika izstrādāts dokuments, kas tika saskaņots ar D. Medvedev, un visbeidzot - trešais un pēdējais dokuments, kas tika saskaņots ar M. Saakashvili, tomēr mēs nespējām panākt, ka viņš to paraksta. Bija pusnakts vai jau viens naktī, kad sākās masveida demonstrācija. Galu galā mēs nespējām panākt, ka viņš paraksta šo dokumentu, tāpēc mums bija viņš jāpiespiež to izdarīt pēc tam, kad bija veikti daži grozījumi; un tā bija Condoleezza Rice, kura, dodoties uz Parīzi, ieradās pie mums, un tieši viņai tika uzticēts šis dokuments, lai to - es uzdrīkstos teikt, galīgo sešu punktu dokumentu - varētu parakstīt prezidents M. Saakashvili. Rezultātā nekavējoties tika panākts pamiers. Lai arī ne tik drīz, tomēr ļoti strauji notika arī Krievijas karaspēka daļēja izvešana. Tagad citu punktu īstenošanu cieši uzraudzīs mūsu puse, proti, 27 valstis, kas veido Eiropas Savienību, un jo īpaši Parlaments, jo šis dokuments tikko tika apstiprināts. Atgādināšu jums, ka secinājumus, ko pieņēma Eiropadomes pirmajā ārkārtas sanāksmē, kurā piedalījās ārlietu ministri, jau ir apstiprinājušas 27 dalībvalstis, un tajos ir paredzēta mūsu klātbūtne, proti, Eiropas Savienības pārstāvju fiziska līdzdalība uz vietas. Un kopš tā brīža mēs esam uzticējuši Javier Solana kungam rūpes par šo KĀDP jomu. EDSO (tā piedalījās arī iepriekš) aizgādībā ir jau nosūtīti divi vai četri Francijas novērotāji. Mēs ceram, ka izdosies vienoties par lielāku skaitu novērotāju, jo vakar prezidenta N. Sarkozy un prezidenta D. Medvedev sarunā Krievijas pārstāvis norādīja, ka viņš pieņemtu, pat atbalstītu, Eiropas Savienības novērotāju klātbūtni. Mēs strādājam pie šī jautājuma. Tādējādi rezultātu izdevās panākt ļoti ātri - tās bija trīs dienas, kuru laikā tika panākts pamiers un apturēts karaspēks, kas apdraudēja Tbilisi, bet pēc pāris dienām (faktiski astoņām dienām), izdarot nelielus manevrus šo astoņu dienu perioda beigās, izdevās atvilkt Krievijas armiju uz Osetiju un Abhāziju.
Patlaban es esmu pilnībā gatavs atbildēt uz visiem jūsu jautājumiem, no kuriem, esmu pārliecināts, daudz būs tādu, man par laimi, kas mums liks šeit uzkavēties ļoti ilgi. Tomēr es aizmirsu īsumā pastāstīt par tagad pieņemto dokumentu. Atgādināšu, ka saistībā ar šo Eiropadomes ārkārtas sanāksmi 2003. gada augustā notika precedents attiecībā uz stāvokli Irākā. Šīs Eiropadomes ārkārtas sanāksmes laikā Eiropas Savienības vienotība tika iedragāta, maigi izsakoties. Tagad, 2008. gadā, vienotība ir izvirzījusies priekšplānā, un tas - izstrādāt jaunu dokumenta priekšlikumu un panākt, ka to apstiprina tie, kuri vēlējās noteikt sankcijas (kādas sankcijas un kāpēc?), un tie, kuri vēlējās uzturēt dialogu ar Krieviju, nepiemērojot sankcijas - nebija tik grūti, kā mēs domājām. Un jūs pārliecināsieties, ka šajā dokumentā ir ieņemta stingra nostāja attiecībā uz nosodīšanu, tomēr tas arī "atstāj durvis atvērtas”, jo mēs nevēlējāmies iesaistīties aukstajā karā, kā to kāds mums ierosināja. Mēs vēlējāmies uzturēt sakarus, lai būtu iespējams turpināt politiskās sarunas, kas, mūsuprāt, ir svarīgas.
Mēs sasaucām šo Eiropadomes sanāksmi, jo Francijas Republikas prezidents un Eiropas Savienības Padomes priekšsēdētājs uzskatīja, ka krīze Gruzijā ir nopietna un tieši attiecas uz visiem eiropiešiem. Acīmredzami Gruzija, tāpat kā Ukraina, nav Eiropas Savienībā. Tomēr vairākas dalībvalstis arī vēlējās šo sanāksmi, kuras organizācija bija atkarīga no mums. Uzskatu, ka mēs bijām patiesi iedvesmoti, jo neviens cits ārpus Eiropas Savienības, mūsuprāt, to nevarētu izdarīt. Tā bija Eiropas Savienība, kurai bija jāuzņemas šī lieta pilnībā. Tas nenozīmē, ka mēs darbojāmies vieni paši, tas nebūt tā nebija, bet no mums bija atkarīga iniciatīvas uzņemšanās, no mums bija atkarīgs, vai parādīsim, ka Eiropas Savienība ir reaktīva, jo īpaši tādā situācijā, kad nav atrisinātas institucionālās problēmas. Tādējādi Eiropas Savienība visaugstākajā līmenī pierādīja savu vienotību un vēlmi pilnībā uzņemties atbildību. Uzskatu, ka, salīdzinājumā ar 2003. gada precedentu, šis ir patiess progress.
Kādi bija šīs Padomes galvenie rezultāti? Kā jūs varat skaidri redzēt šajā dokumentā, tas ir militārās darbības un Krievijas nesamērīgās reakcijas nosodījums. Daži vēlējās atmaskot virkni provokāciju, kas, iespējams, notika pirms Chinvali bombardēšanas. Vienu vai otru pusi būtu ļoti viegli atmaskot, tomēr, īstenojot miera misiju, patiesa nozīme ir tikai tam, ka visas iesaistītās puses piekrīt pārtraukt kara stāvokli. Tādēļ dokumentā uzsvērta Krievijas nesamērīgā reakcija. Atkārtošu - mums jāpanāk, ka tie, kas atradās konflikta zonā, pastāstītu, kas notika patiesībā. Protams, tas nebija veiksmīgs iznākums Gruzijai, kas tika ļoti plaši brīdināta, jo īpaši no ASV puses, par to, ka šāda reakcija tiek provocēta, pat ja tā bija Gruzijas pašas reakcija, jo šai reakcijai bija jābūt labi sagatavotai, un tas ir kaut kas, ko es nezināju. Kad es devos apmeklēt Krievijas bēgļus otrā pusē, Ziemeļosetijā, es redzēju iespaidīgus tanku un militārā transporta konvojus, kuri devās uz robežas pusi. Tie bija vai nebija kaujas gatavībā? Atbildi uz šo jautājumu noskaidrojiet paši, lai gan, šķiet, ka viņi atradās ļoti tuvu robežai.
Tādējādi dokumentā jūs varat redzēt, ka mēs nosodām militāru darbību un nesamērīgu rīcību; 27 dalībvalstu valdības vai valsts vadītāji vienprātīgi nosoda lēmumu atzīt Osetijas un Abhāzijas neatkarību, turklāt tajā ir atgādināts, ka Eiropas Savienībai ir jāievēro starptautiskajās tiesības un ANO Drošības padomes rezolūcijās atzītie neatkarības, suverenitātes un Gruzijas teritoriālās integritātes principi. Šī sešu punktu vienošanās (kas uzskatāma par galveno dokumentu, jo nav neviena cita dokumenta) tika apstiprināta 12. augustā, un Eiropadome uzsvēra, ka tā ir jāīsteno pilnībā. Mēs esam stingri apņēmušies īstenot šo plānu. Eiropas Savienība ir paudusi gatavību piedalīties starptautiskajā uzraudzības mehānismā, kas minēts šīs vienošanās 5. punktā, kā jau es to norādīju, gan saistībā ar EDSO misijām, gan Eiropas drošības un aizsardzības politiku. Šīs sadarbības nosacījumi vēl ir jāprecizē, turklāt, manuprāt, patlaban ne vien tiek izstrādāti šie nosacījumi, bet arī virzība kopumā notiek ļoti strauji.
Es negrasos detalizēti izskaidrot visus dažādos viedokļus, tomēr atkārtošu, ka tie būtiski neatšķīrās. Runa ir tikai par niansēm - vai atgādinājums par starptautiskajām tiesībām un aizliegumu ar spēku mainīt kaimiņvalsts robežas ir sankcijas? Nē, tās nav sankcijas. Tā ir pamatprasība. Tādējādi šie viedokļi nebija ļoti atšķirīgi. Tika izteiktas prasības iekļaut šo atgādinājumu, ko mēs beigās pieņēmām, un tādējādi mēs šo atgādinājumu iekļāvām, jo, kā jūs to zināt, 9. septembrī šeit notiks Eiropas Savienības un Ukrainas pārstāvju tikšanās. Turklāt 8. septembrī mēs - kopā ar J. M. Barroso, Javier Solana un prezidentu N. Sarkozy - atgriezīsimies Maskavā. Tādējādi mums 8. septembrī ir paredzēta tikšanās gan Maskavā, gan Tbilisi (pareizāk sakot, vispirms Maskavā, pēc tam Tbilisi), lai ieprotokolētu - mēs vismaz ceram, ka mēs spēsim ieprotokolēt - to, ka Krievijas armija ir atkāpusies aiz tai noteiktajām frontes līnijām, proti, aiz Osetijas un Gruzijas robežas. Mēs arī ceram, ka spēsim ieprotokolēt to, ka starptautiskie novērotāji ir nomainījuši atlikušos kontrolpunktus ap Poti tiltu un arī atlikušos kontrolpunktus Gruzijas teritorijā, ne tikai gar Osetijas un Gruzijas robežu, vai arī tie sagatavoti tiktāl, ka starptautiskie novērotāji tos var aizvietot nekavējoties. Tas ir tas, ko mēs vēlamies panākt.
Visas puses ir piekritušas šai sanāksmei, kas tādējādi papildinās šo sešu punktu vienošanās ieviešanu. Pamatojoties tieši uz šo vienošanos, mēs spriedīsim par labo gribu un turpmākajiem politiskajiem pasākumiem, ar kuriem saistībā mēs pēc tam ierosināsim noorganizēt konferenci. Tā būs starptautiska konference, kas ietvers vairākus partnerus, lai varētu uzsākt politiskās sarunas; un kāpēc gan ne? Gandrīz 20 gadus ANO ir iesaistīta šajā jautājumā, lai gan vairāk saistībā ar Abhāziju, nevis Osetiju. D. Medvedev arī piekrita, ka bēgļi var atgriezties - un tas ir ļoti pozitīvs aspekts -, turklāt runa ir ne tikai par tiem bēgļiem, kas pametuši mājas pēc nesenajiem notikumiem, proti, pēdējā mēneša laikā, bet arī tiem bēgļiem, kuri mājas pameta jau 1990. gados. Jūs teiksiet, ka ļoti strīdīgi ir šie jautājumi - kur viņi atrodas, vai viņi varētu atgriezties, vai viņiem vajag atgriezties, vai viņi vēlas atgriezties utt. Tomēr, runājot par cilvēku tiesībām uz pašnoteikšanos, mums jāatceras, ka visi šie bēgļi ir nākuši no Abhāzijas vai Osetijas. Tas ir apstiprināts, un mēs pagaidīsim, lai paskatītos, cik tālu var īstenot šo vienošanos.
Bet tagad es aplūkošu divus punktus, kurus, manuprāt, pēc tam mēs varēsim apspriest plašāk. Aplūkošu tos jautājumus, kuri tika grozīti vai nedaudz mainīti, jo attiecībā uz pārējiem jūs paši visu varat saprast, piemēram, ka Eiropadome ir "dziļi norūpējusies par atklāto konfliktu” utt. Dokumentā paziņots, ka Eiropadome stingri nosoda Krievijas vienpusējo lēmumu atzīt Abhāzijas un Dienvidosetijas neatkarību. Šis lēmums nav pieņemams, un Eiropadome aicina pārējās valstis neatzīt šo pasludināto neatkarību un lūdz Komisiju izskatīt konkrētas no tā izrietošās sekas. Eiropadome atgādina, ka miermīlīgam un noturīgam konflikta risinājumam Gruzijā ir jābūt balstītam uz starptautiskajās tiesībās, Eiropas Drošības un sadarbības konferences Helsinku Nobeiguma aktā un trīs ANO Drošības padomes rezolūcijās atzīto neatkarības, suverenitātes un teritoriālās integritātes principu pilnīgu ievērošanu. Eiropadome uzsver, ka katrai valstij Eiropā ir tiesības brīvi noteikt savu ārpolitiku un sabiedrotos utt. Eiropadome ir gandarīta, ka ar Eiropas Savienības starpniecības centieniem sasniegtās 12. augusta vienošanās, kas sastāv no sešiem punktiem, rezultātā ir panākta ugunspārtraukšana, upurus labāk nodrošina ar humāno palīdzību un ir atvilkta būtiska Krievijas militāro spēku daļa. Šī plāna īstenošana ir jāpabeidz utt. Tas netika apspriests.
Jean-Pierre, tu kaut ko minēji par angļu grozījumiem attiecībā uz Gruziju. Un es teicu - Eiropas Savienība jau ir piešķīrusi ārkārtas palīdzību. ES ir gatava sniegt palīdzību Gruzijas atjaunošanā, arī Dienvidosetijas un Abhāzijas teritorijā. Tā ir gatava atbalstīt paļāvības veicināšanas pasākumus un reģionālās sadarbības attīstību. ES arī ir pieņēmusi lēmumu pastiprināt savas attiecības ar Gruziju, arī atvieglojot vīzu režīmu un paredzot pilnīgas un visaptverošas brīvās tirdzniecības zonas iespējamu izveidi, tiklīdz būs izpildīti visi vajadzīgie nosacījumi. Eiropas Savienība uzņemsies iniciatīvu drīzumā sasaukt starptautisku konferenci ar mērķi palīdzēt Gruzijas atjaunošanā un lūdz Padomi un Komisiju sākt to gatavot. Cits punkts attiecas uz pašreizējās krīzes ietekmi visā reģionā un reģionālo sadarbību. Attiecībā uz 8. punktu: Eiropadome nolemj norīkot Eiropas Savienības īpašo pārstāvi saistībā ar krīzes situāciju Gruzijā un lūdz Padomi veikt tam vajadzīgos pasākumus. Mēs piebildīsim: nesenie notikumi norāda uz to, ka Eiropai ir jāpastiprina centieni energoapgādes drošības jomā. Eiropadome aicina Padomi sadarbībā ar Komisiju izskatīt attiecīgi veicamas iniciatīvas, īpaši attiecībā uz to, lai dažādotu energoresursu avotus un piegādes ceļus. Visbeidzot, pēc Vācijas, Polijas un daudzu citu valstu pieprasījuma, nobeigums tika noformulēts šādi: mēs aicinām Krieviju pievienoties mums šajā būtiskajā izvēlē par savstarpēju ieinteresētību, sapratni un sadarbību. Mēs esam pārliecināti - neatsvešināties no Eiropas ir pašas Krievijas interesēs. Eiropas Savienība no savas puses ir paudusi gatavību partnerattiecībām un sadarbībai, ievērojot savus pamatprincipus un vērtības. Mēs gaidām no Krievijas atbildības pilnu rīcību, pilnībā ievērojot visas savas saistības. Eiropas Savienība saglabās modrību; Eiropadome lūdz Padomi kopā ar Komisiju rūpīgi un padziļināti izskatīt situāciju un ES un Krievijas attiecību dažādos aspektus. Šis izvērtējums būs jāsāk jau no šī brīža un jāturpina. Eiropadome sniedz pilnvaras savam priekšsēdētājam turpināt sarunas par to, lai pilnīgi tiktu piemērota sešu punktu vienošanās. Tādēļ Eiropadomes priekšsēdētājs, kā arī Komisijas priekšsēdētājs un Augstais pārstāvis 8. septembrī dosies uz Maskavu. Kamēr militārie spēki netiks atvilkti pozīcijās, kur tie atradās pirms 7. augusta, tiek atliktas sanāksmes saistībā ar sarunām par partnerattiecību nolīgumu. Nedaudz papildināts tika 3. punkts: Padome gaida paredzētā Eiropas Savienības un Ukrainas samita rezultātus. Bet, gaidot šī samita rezultātus, mūsu iestāžu sadarbība ar Ukrainu tiks pastiprināta un padarīta ciešāka.
(Aplausi)
Benita Ferrero-Waldner
Komisijas locekle. - (FR) Padomes priekšsēdētāj, dāmas un kungi, vispirms es vēlos paust atzinību par Eiropas Parlamenta politiskajām saistībām Gruzijas jautājumā. Iesākumā es arī vēlos sveikt Francijas prezidentūru saistībā ar tās centieniem, jo īpaši atzīmējot tās ātro reakciju šajā krīzes brīdī.
Tā ir taisnība, ka Eiropas Savienība, risinot sarunas par pamieru un nekavējoties sniedzot humāno palīdzību, jo īpaši Komisija, ir pierādījusi savu efektivitāti. Pašreizējā brīdī Eiropadomei, manuprāt, bija svarīga nozīme un, ņemot vērā šajā konfliktā radušos jautājumu sarežģītību, Eiropas Savienībai ir un bija jāreaģē vienoti un savstarpējas vienošanās ceļā jānosaka atbilstīgie risinājumi. Es runāšu īsi, jo daudz kas jau tika pateikts.
Manuprāt, šodienas tikšanās saistībā ar Gruziju deva ļoti skaidru signālu gan Gruzijai, gan Krievijai, norādot uz mūsu spēju reaģēt krīzes situācijās un uz Eiropas Savienības vienotību. To mēs vienmēr esam pieprasījuši.
Otrkārt, mūsu vienotību izsaka arī mūsu vērtību aizsardzība. Kopš šīs krīzes sākuma, kā jau es to norādīju, Komisija ir veicinājusi ES centienus, kuru mērķis bija stabilizēt humāno un drošības situāciju Gruzijā, manuprāt, diezgan ievērojami.
Runājot par humāno palīdzību, jāatzīmē, ka mēs nekavējoties piešķīrām 6 miljonus eiro, ko bija jāizmanto, lai apmierinātu konflikta skarto civiliedzīvotāju nepieciešamākās vajadzības. Šī summa ir jāpapildina ar aptuveni 9 miljoniem eiro, ko tajā pašā laikā piešķīra dalībvalstis. Tādējādi mēs nodrošinājām, ka tiek apmierinātas visas neatliekamās humānās palīdzības vajadzības.
Savukārt attiecībā uz palīdzību atjaunošanas vajadzībām pagājušajā nedēļā mēs nosūtījām Komisijas ekspertu misiju, lai tā veiktu sākotnējo novērtējumu par vajadzībām, un atbilstīgi mūsu sākotnējām aplēsēm, kā jau to tikko norādīja Bernard Kouchner, kas neietvēra Krievijas kontrolē esošās teritorijas, īpašumu postījumi ir daudz mazāki, nekā tas tika prognozēts. Rekonstrukcijai un atjaunošanai būs vajadzīgi apmēram 15 miljoni eiro. Tomēr vissteidzamāk jārisina jautājums par to 22 000 cilvēku likteni, kuriem konflikta dēļ nesen nācās mainīt dzīvesvietu. Lai apmierinātu šo personu vajadzības, būs nepieciešami apmēram 110 miljoni eiro.
Ir svarīgi, lai Eiropas Savienība izrādītu gatavību sniegt īstu atbalstu Gruzijai; tas būtu apliecinājums mūsu politiskajai gribai stiprināt mūsu attiecības. Visupirms Padome nolēma ievērojami pastiprināt mūsu finansiālo atbalstu Gruzijai, jo īpaši atjaunošanas vajadzībām, ko jau es pieminēju, un bēgļiem.
Mēs patlaban vēl novērtējam resursus, kurus varētu ātri piešķirt no 2008. gada apropriācijām. Tomēr ir skaidrs, ka bez papildu budžeta apropriācijām mēs nespēsim savākt vajadzīgo finansējumu. Man jau tagad ir gandarījums par vispārējo politisko atbalstu, ko šajā saistībā šodien izteica priekšsēdētājs H.-G. Pöttering. Būs jānoorganizē arī starptautisko palīdzības sniedzēju konference, lai investoriem nosūtītu spēcīgu signālu par paļaušanos.
Manuprāt, svarīgāk nekā jebkad ir stiprināt kaimiņattiecību politikas instrumentus, lai stabilizētu stāvokli Gruzijā. Un, pamatojoties uz Eiropadomes secinājumiem, mēs pastiprināsim savus centienus, lai uzreiz pēc nosacījumu izpildes būtu gatavi izveidot brīvas tirdzniecības zonu un atvieglot īstermiņa vīzu režīmu.
Vienošanās par pēdējo jautājumu, protams, būs saistīta ar atpakaļuzņemšanas nolīgumu, un joprojām būs svarīgi mudināt, lai Gruzija uzņemtos saistības attiecībā uz demokrātiju, tiesiskumu un vārda brīvību. Tas ir svarīgi, lai paātrinātu demokrātiskās reformas un politisko plurālismu.
Attiecībā uz drošības stabilizāciju un pamiera nolīguma īstenošanu mēs tiešām paļaujamies uz civilās novērošanas misiju, kas organizēta saistībā ar Eiropas drošības un aizsardzības politiku, kā tas jau tika pieminēts. Šiem pasākumiem jābūt cieši saistītiem ar citiem ES pasākumiem, piemēram, atjaunošanu.
Bet tagad es sniegšu dažus komentārus par attiecībām ar Krieviju.
Komisijas locekle. -Krievijas rīcība liek uzdot plašāka mēroga jautājumus par mūsu attiecību raksturu gan īstermiņā, gan ilgtermiņā. Tā kā līdz šim Krievija nav ievērojusi prezidentūras piedāvāto sešu punktu plānu un ir pieņēmusi lēmumu atzīt Abhāziju un Dienvidosetiju, tās rīcība ir pretrunā starptautisko attiecību pamatprincipiem.
Mēs esam mēģinājuši atjaunot savas attiecības modernas partnerības formā, lai atspoguļotu mūsu pieaugošo ekonomikas integrāciju. Manuprāt, uz spēles ir liktas galvenās savstarpējās ieinteresētības jomas - savstarpējā ekonomiskā atkarība, vajadzība nonākt pie kopējām pieejām par ieroču neizplatīšanu un terorisma apkarošanu vai daudziem citiem starptautiskiem jautājumiem -, tāpēc ir jānodrošina komunikācijas kanāli ar Krieviju; tas bija un ir būtisks aspekts.
Tomēr, ņemot vērā nesenos notikumus, attiecības ar Krieviju nevar turpināties "kā parasti”. Tādēļ bija svarīgi atrast pareizo līdzsvaru starp komunikācijas kanālu saglabāšanu un skaidra signāla nosūtīšanu Krievijai. Manuprāt, pareizā pieeja būtu turpināt mūsu pašreizējo kopējo darbu un dialogus, bet nogaidīt attiecībā uz jaunām iniciatīvām. Tādēļ tagad Komisija pārskatīs visas jaunās iniciatīvas, kas ir iesāktas, lai padziļinātu mūsu attiecības, kas pēc tam ļaus Padomei izstrādāt secinājumus pirms novembrī paredzētā Nicas samita.
Attiecībā uz ilgtermiņa sekām, nesenie notikumi piešķirs jaunu nozīmi atsevišķām politikas jomām. Mūsu jūnijā izteiktā apņemšanās saistībā ar Austrumu partnerības izveidi un Eiropas kaimiņattiecību politiku patiešām ir pierādījums ES likumīgajām interesēm šajā reģionā. Šī politika uzsver, ka mēs nepieņemsim sadalošas robežlīnijas Eiropā un tādi partneri kā Gruzija, Ukraina un Moldova var paļauties, ka mēs atbalstīsim šo valstu teritoriālo vienotību un suverenitāti. Mēs esam gatavi paātrināt un iespējami drīzāk iesniegt jaunus priekšlikumus par jauno Austrumu partnerību, paredzot, ka tas katrā ziņā varētu notikt līdz šī gada beigām, varbūt pat vēl rudens beigās.
Otrkārt - un tas ir mans pēdējais komentārs -, mūsu attiecībās ar Krieviju centrālais jautājums ir enerģētika. Tas, kā mēs rīkojamies Eiropā enerģētikas jomā, tieši ietekmēs mūsu attiecības ar Krieviju, tāpēc mums ir jāsaglabā šī virzība, lai Eiropā attīstītu saskaņotu un stratēģisku enerģētikas politiku. Noslēgumā jāsaka, ka nesenie notikumi ir radījuši patiesu izaicinājumu Eiropas Savienībai. Nākamajos mēnešos, manuprāt, mums būs jāturpina izrādīt, ka varam kopīgiem spēkiem īstenot savus uzdevumus.
Šodiena ir uzskatāma par ļoti svarīgu pieturpunktu. Eiropas intereses un vērtības mēs varēsim aizsargāt tikai tad, ja izmantosim saskaņotu stratēģiju, vienotas nostājas un saskaņotu rīcību. Es atzinīgi vērtēju Parlamenta apņemšanos un ticu, ka mēs visi īstenosim savus uzdevumus, lai nodrošinātu, ka Eiropas Savienība saglabā spēcīgu un vienotu pozīciju.
Joseph Daul
PPE-DE grupas vārdā. - (FR) Priekšsēdētāja kungs, Padomes priekšsēdētāj, B. Ferrero-Waldner kundze, dāmas un kungi, situācija, kāda Gruzijā izveidojusies kopš vasaras, ir nepieņemama un nepanesama, un Eiropas Savienībai šajā saistībā ir jāpauž stingra un noteikta nostāja.
Krievijai ir tādas pašas tiesības un pienākumi, kādas ir citām valstīm starptautiskajā arēnā. Viens no šiem pienākumiem paredz ievērot suverenitātes un teritoriālās vienotības principu un, jo īpaši, nepārkāpt starptautiski atzītas robežas. Iebrūkot Gruzijā un okupējot tās teritoriju, kā arī atzīstot separātisko Gruzijas reģionu - Abhāzijas un Dienvidosetijas - neatkarību, Krievija vienu pēc otra ir noniecinājusi šos trīs pamatprincipus, kas atzīti starptautiskajās tiesībās.
Eiropas Savienībai ir aktīvi jāiesaistās šī konflikta atrisināšanā, un es izsaku atzinību Francijas prezidentūrai par tās aktīvo nostāju. Mums ir jāapliecina, ka mūsu cerības ir tādas pašas, kā tiem tūkstošiem gruzīnu, kuri izkliedz savas ciešanas Tbilisi ielās.
Mana grupa aicina Komisiju, Padomi un visas dalībvalstis apliecināt gan savu vienotību, gan savu nodomu stingrību attiecībā uz mūsu kaimiņvalsti Krieviju. Eiropas Savienība nevar aprobežoties ar mutisku nosodījumu attiecībā uz starptautisko tiesību sistemātiskiem pārkāpumiem. Mūsu grupa uzskata, ka Eiropai ir jāizmanto visi pieejamie līdzekļi, jo īpaši politiskie un ekonomiskie instrumenti, lai izdarītu spiedienu uz Krieviju un liktu tai ievērot saistības, kas noteiktas nolīgumos, kurus šī valsts ir parakstījusi. Mēs aicinām Krieviju ievērot visas saistības, ko tai uzlikusi pamiera nolīguma parakstīšana, pirmkārt, no Gruzijas teritorijas pilnībā un nekavējoties atvilkt Krievijas armiju un samazināt Krievijas militāro spēku vienības Dienvidosetijā un Abhāzijā. Mēs arī nosodām izlaupīšanu, kurā vainojami Krievijas okupanti un viņus pavadošie algotņi; to jau gluži pareizi norādīja B. Kouchner kungs.
Mēs esam ļoti nobažījušies par to Gruzijas iedzīvotāju likteni Dienvidosetijā, kurus ar spēka palīdzību pārvietoja pat pēc pamiera nolīguma parakstīšanas. Mēs stingri pieprasām Krievijas un Dienvidabhāzijas iestādēm nodrošināt iespējas šiem cilvēkiem atgriezties savās mājās. Mēs aicinām Padomi un Komisiju pārskatīt savu politiku attiecībā uz Krieviju, arī sarunas par partnerattiecību nolīgumiem, ja šī valsts neievēro savas saistības attiecībā uz pamieru. Mēs arī aicinām Padomi un Komisiju ievērojami veicināt starptautiskos mehānismus, kurus īstenos, lai atrisinātu šo konfliktu, cita starpā, saistībā ar Eiropas drošības un aizsardzības politiku nosūtot misiju uz vietas.
Priekšsēdētāja kungs, dāmas un kungi, šī krīze ir atklājusi Eiropas Savienības neaizsargātību vairākās jutīgās jomās - pirmkārt, tas attiecas uz energoapgādi. Vairāk nekā jebkad agrāk mums ir jānodrošina droša Eiropas energoapgāde. Mums jāizstrādā un jāaizsargā Krievijas enerģētikas transporta infrastruktūras alternatīvas. Turklāt, šķiet, ir skaidrs, ka Eiropas Savienības nozīme varētu būt krietni lielāka krīzes pārvaldībā, ja tiktu pastiprināta Eiropas drošības un aizsardzības politika. Lisabonas līgums pieļauj šādu pastiprināšanu. Tādēļ mēs aicinām tās dalībvalstis, kas to vēl nav izdarījušas, iespējami drīzāk ratificēt šo līgumu. Mūsu grupa uzskata, ka vienīgais veids, kā nodrošināt stabilitāti un drošību abās Atlantijas okeāna pusēs, ir attīstīt Eiropas Savienības un ASV sadarbību atbilstīgi vienlīdzīgiem nosacījumiem.
Visbeidzot mēs vēlētos norādīt, ka Gruzija galu galā vēlas pievienoties NATO. Dāmas un kungi, šis ir izšķirošs brīdis, un Eiropas Savienība nedrīkst neizmantot šo iespēju un neapliecināt savu skaidro un noteikto nostāju attiecībā uz Krievijas Federāciju, lai arī cik liela un varena būtu šī valsts. No tā ir atkarīga gan Eiropas Savienības uzticamība, gan visa reģiona stabilitāte un mūsu tuvāko kaimiņvalstu, pat ES dalībvalstu, aizsardzība. Un jūs, Padomes priekšsēdētāj, es aicinu arī ātri noregulēt jautājumu par attiecībām ar Ukrainu. Paldies jums par uzmanību! Un, lūdzu, saglabājiet stingru nostāju!
Hannes Swoboda
PSE grupas vārdā. - (DE) Priekšsēdētāja kungs, Padomes priekšsēdētāj, komisāra kungs, jau vairākas dienas dažādos laikrakstos tiek publicēti sludinājumi ar šādu tekstu: "Ļeņins. Staļins. Putins. Tu piekāpies?” Faktiski šis vēstījums savā ziņā ir ļoti vienkāršs, proti, - patiesībā Ļeņina laikā Dienvidosetija tika iekļauta Gruzijas sastāvā. Šajā procesā dzīvību zaudēja ap 18 000 cilvēku, bet ap 50 000 cilvēku izraidīja. Savukārt Abhāzija par Gruzijas daļu kļuva Staļina laikā. Ir svarīgi, lai mēs neatkāptos no patiesības un ņemtu vērā visu pušu nostājas. Zviad Gamsakhurdia, kurš bija Gruzijas Republikas pirmais prezidents un tagad atkal kļuvis ļoti populārs, osetīniešus aprakstīja kā "pabiras, kas izkvēpināti caur Roki tuneli http://en.wikipedia.org/wiki/Roki_tunnel" \o "Roki tunnel" ”. Mums jāsaglabā piesardzība attiecībā uz šo Gruzijas nacionālisma aspektu.
Tomēr neviens no šiem faktiem - un ļaujiet man šajā saistībā ieviest skaidrību, kā to daudzos gadījumos ir darījis Martin Schulz - neattaisno Krievijas iebrukumu, kas galu galā jau notiek gadiem ilgi. Tā ir imperiālistu izpausme, un mēs daudzkārt esam redzējuši, ka Krievija izmanto pastāvošos konfliktus ar minoritātēm. Mēs daudzkārt esam pieredzējuši draudus un boikotus, un tas mums ir absolūti nepieņemami. Es nevēlos noliegt kļūdas, ko pieļāvuši Rietumi un Gruzijas prezidents Mikheil Saakashvili, bet saistībā ar savām kaimiņvalstīm Krievija atkal ir mēģinājusi savās interesēs izmantot iekšējos konfliktus.
Arī piedāvājums atzīt Kosovas neatkarību nav pamatojums šādai rīcībai. Tomēr tas ir fakts, ka Eiropas Savienība vienmēr ir skaidri un nepārprotami mēģinājusi panākt starptautiskus daudzpusējus risinājumus. Krievija nav mēģinājusi iet šādā virzienā. Eiropas Savienība arī piedāvāja skaidru un nepārprotamu atbalstu serbu minoritātei Kosovā un turpinās to darīt. Bet kā rīkojās Krievija? Tā tikai noskatījās, kamēr gruzīni tika padzīti no Dienvidosetijas un Abhāzijas, un es ceru, ka B. Kouchner kungam bija taisnība, kad viņš apgalvoja, ka tagad tiks pieņemta jauna politika.
Eiropas Savienībai tagad jākoncentrējas uz atbalsta un palīdzības sniegšanu mūsu kaimiņvalstīm. Mēs esam ierosinājuši uz kādu laiku izveidot Melnās jūras reģiona valstu savienību. Lai arī kādu nosaukumu mēs izvēlētos šai savienībai, ir skaidrs, ka pašreizējā kaimiņattiecību politika ir jāveicina un jāstiprina, un mums jāaicina iesaistīties visus tos šajā reģionā, kuri ir ieinteresēti reģiona vienotībā un stabilitātē, sākot no Turcijas un beidzot ar Kazahstānu.
Ja Krievija ir gatava atgriezties pie sadarbības politikas un cieņas attiecībā uz savām kaimiņvalstīm, Krievija arī tiks uzaicināta pievienoties. Patlaban Krievija jūtas stipra, jo enerģijas cenas ir augstas, bet mēs visi zinām, ka tas nav drošs pamats Krievijas ekonomikai, un tai ir daudz tādu aspektu, kuros šī valsts varētu iegūt saistībā ar partnerību un sadarbību ar Eiropu. Tajā pašā laikā mums jākoncentrējas uz to, lai savām kaimiņvalstīm mēs sniegtu skaidru atbalstu. Šajā ziņā, Padomes priekšsēdētāja kungs, es atļaušos pateikt, ka secinājumi, par kuriem jūs vienojāties šodienas samitā, ir labi secinājumi, kas piedāvā drošu pamatu turpmākai virzībai, jo tajos skaidri ir norādīts, kādi ir reāli īstenojamie un ilgtermiņa risinājumi. Ceru, ka Eiropas Parlaments, tāpat kā Padome, nonāks pie līdzīgiem skaidriem un uz vienprātību pamatotiem secinājumiem, tādējādi ļaujot Eiropas Savienībai runāt vienotā - un skaļākā - balsī.
(Aplausi)
Graham Watson
ALDE grupas vārdā. - Priekšsēdētāja kungs, mani mazliet pārsteidza Padomes priekšsēdētāja šīvakara runa un, patiesi, arī tās nolasīšana no goda pjedestāla (podium d'honneur).
Par konfliktsituāciju Kaukāzā atbildība ir jāuzņemas abām pusēm - tieši tā, kā jūs jau to teicāt, Padomes priekšsēdētāja kungs. Bet kāpēc tas nav atspoguļots Padomes secinājumos?
Prezidents M. Saakashvili nevarēja neiedomāties, ka militārā iejaukšanās izraisīs Krievijas reakciju. Bet arī Krievijas reakcija nebija samērīga.
Jūs teicāt "šie postījumi nebija lieli”, tomēr komisāre B. Ferrero Waldner iepazīstināja mūs ar skaitļiem un šis Parlaments saņems aicinājumu piekrist attiecībā uz "rēķina samaksu”!
Vienā jautājumā gan mēs jums piekrītam - mums ir jānosoda Krievijas rīcība; tā nav attaisnojama, bet mēs neatrunāsim Krievijas lāci, iespiežot stūrī D. Medvedev. Spriedzi labāk samazinās dialogs un saistības, nevis izolācija. Tā ir aukstā kara mācība, un Eiropas Savienībai - tāpat kā Helsinku procesā - ir jāuzņemas galvenā loma.
Šis konflikts uzsver, ka mums ir jāveido kopējā ārpolitika un drošības politika. Un, lai gan dalībvalstīs ir neskaidrs viedoklis par Krieviju, jūsu prezidentūra rīkojās strauji, nolemjot risināt sarunas par sešu punktu plānu, un par to ir izsakāma atzinība.
Šis plāns varbūt nav perfekts, tomēr tas lika pārtraukt vardarbību un tas ir pilnībā jāīsteno, tostarp Krievijai ir jāatvelk savi spēki no Poti ostas pie Melnās jūras.
Bet kādi pasākumi patlaban jāveic Eiropas Savienībai? Padomei ir tiesības vienoties par krīzes pārvaldības un atjaunošanas fondu un ātru humānās palīdzības piešķiršanu. Tagad tai ir jāieceļ ES pārstāvis, kurš panāks abu pušu ieklausīšanos.
Eiropas Savienībai ir tiesības nosūtīt novērotājus, bet tiem ir jāaizvieto Krievijas miera uzturētāji, kas savukārt nozīmēs, ka saistības jāuzņemas tām dalībvalstīm, kas pagaidām nav bijušas saistītas ar militāro iejaukšanos citu valstu teritorijā.
Eiropai ir jāsasauc Kaukāza miera konference, kurā tiktos visas puses, lai rastu atbildi saistībā ar neatrisinātajiem konfliktiem.
Tomēr Eiropas Savienībai ir jāsāk no vienas jomas, kurā valda milzīgas nesaskaņas un kurā ir vajadzīga mazliet plašāka rīcība, nevis tikai ministru dekrēts situācijas uzlabošanai. Ir jāpārtrauc nenormālā situācija, kad Gruzijas pilsoņiem ar Krievijas pasēm ir atvieglota ieceļošana Eiropas Savienībā, jo tas motivē viņus pieņemt Krievijas pilsonību. Gruzīniem jābūt tādām pašām iespējām ieceļot Eiropā, kādas ir pieejamas krieviem, lai gan to varētu panākt, ja iesaldētu ES un Krievijas vienošanos par vīzu režīma atvieglošanu.
Kā mēs, stiprinot savu kaimiņattiecību politiku, varam nodrošināt pastāvīgu sadarbību ar Krieviju, ja apliecinām, ka pilnīga "stratēģiskā partnerība” vairs nav uzticama? Ko vēl mēs varam darīt, lai pieliktu punktu Eiropas atkarībai no Krievijas energoapgādes? Jūs pareizi izdarījāt, šajā saistībā pastiprinot secinājumu dokumentu. Turklāt Krievijai, protams, ir jāizjūt savas nelikumīgās rīcības sekas, iespējams, vēlreiz ir jāpārspriež jautājums par Soču ziemas olimpiskajām spēlēm, kas paredzētas tikai 40 km attālumā no robežas.
Vai Krievijas rīcību var uzskatīt par atbilstīgu Olimpiskajai hartai? Nē! Lai atrisinātu šos jautājumus, ir vajadzīga noteiktība, tālredzība un pacietība. Tas ir izaicinājums, kam Eiropas Savienībai ir jāstājas pretī, un es baidos, Padomes priekšsēdētāja kungs, ka mums tam jāstājas pretī, vēl pirms mēs jums piedāvājam jūsu "uzvaras dzērienu” (vin d'honneur).
Priekšsēdētājs
Nākamajam runātājam es gribētu pateikt, ka nākamajā Priekšsēdētāju konferencē mēs skatīsimies uz politisko grupu darba kārtību, jo ir saņemts jau viens iebildums. Šodien kā nākamo es aicināšu K. Szymański kungu, kurš uzstāsies Nāciju Eiropas grupas vārdā. Šo jautājumu mēs aplūkosim ceturtdien, jo neviens man nevar izskaidrot, kāpēc kārtība ir tāda, kāda tā ir. Tas ir jautājums, kas sistemātiski jāprecizē.
Konrad Szymański
UEN grupas vārdā. - (PL) Priekšsēdētāja kungs, komisāres kundze, B. Kouchner kungs, Krievija nav izpildījusi trīs no vienošanās sešiem punktiem, par kuriem mūsu vārdā sarunas risināja prezidents N. Sarkozy. Ar šādu rīcību Krievija ir zaudējusi tiesības būt par uzticamu Eiropas partneri. Tādējādi šajā strīdā uz spēles ir likta arī Eiropas Savienības uzticamība.
Nepietiek tikai piešķirt humāno palīdzību, no jauna uzcelt Gruziju un ieviest vīzu režīma atvieglojumus un tirdzniecības nolīgumus. Krievijai pilnībā ir jāpiedzīvo tas, ko nozīmē pašizolācija. Ja tā tas nenotiks, mums patiesībā tiks liegta iespēja pārskatīt tās politiku. Tādā veidā Krievija vienkārši iegūs apstiprinājumu, ka var tikt cauri sveikā, neatkarīgi no izmantotajiem līdzekļiem. Gatavojoties nākamajām prezidenta vēlēšanām, kas paredzētas 2012. gadā, informācijas izplatīšana par aizvien lielāko politisko un ekonomisko izolāciju ir mūsu vienīgā iespēja, kā izplatīt šaubas un panākt šķelšanos Maskavas valdošajā grupējumā. Mēs nedrīkstam pieļaut, ka Krievija iegūst no šīs agresijas.
Mums ir jāpārskata sava enerģētikas politika. Eiropas rīcības iespējas jau tagad ir ierobežotas, jo tās ir atkarīgas no Krievijas. Vai mēs patiešām vēlamies pasliktināt šo situāciju? Pie pirmās izdevības dalībvalstīm jāpārtrauc iesaistīties Ziemeļeiropas un Dienvideiropas gāzes cauruļvadu izbūvē. Ja izdarīsim kļūdainus ilgtermiņa secinājumus, mēs riskējam nokļūt nošķirtībā un kļūt par izsmiekla objektu.
Daniel Cohn-Bendit
Verts/ALE grupas vārdā. - (FR) Priekšsēdētāja kungs, Padomes priekšsēdētāj, komisāra kungs, dāmas un kungi, es uzskatu, ka šajā situācijā mums vajadzētu apspriest pašreizējo rīcību. Uzskatu, ka Padomes pieņemtie lēmumi un rīcība bija tas, ko varēja izdarīt iespēju robežās, lai gan mēs vienmēr varam izvairīties no atbildes par to, vai valstu un valdību vadītāju Eiropadomes ārkārtas sanāksme nebija jānoorganizē nekavējoties, lai izrādītu mūsu saliedētību, bet lai nu tā būtu.
Domāju, ka tagad gan mums vajadzētu uzdot dažus būtiskus jautājumus. Pats svarīgākais jautājums, protams, jāuzdod par mūsu nostāju attiecībā uz Krieviju, mūsu un Krievijas sadarbību un to, kā mēs patiesībā gatavojamies atrisināt šīs problēmas Kaukāzā, bet šeit vēl ir arī jautājums pa Kalnu Karabahu. Tāpēc tagad tie varētu būt pastāvīgi konflikti, un prezidents N. Sarkozy varētu pastāvīgi saskarties ar šādām situācijām. Viņš varētu ieņemt kabinetu Kremlī un palikt tur uz nenoteiktu termiņu; tā arī būtu viena no iespējām!
Mans viedoklis ir šāds: pirmkārt, J. Daul kungs, ja ir kas tāds, ko mums nevajadzētu apspriest, tad tā ir Gruzijas un Ukrainas pievienošanās NATO. Patlaban tā patiesi ir vismuļķīgākā doma, jo tas nozīmē, ka mēs nespēsim virzīties tālāk politiskajā ziņā. Vai Gruzija un Ukraina pievienosies NATO tad, kad būs pabeigtas NATO reformas? Iespējams, es par to neesmu pārliecināts. Tomēr tas nav šodienas svarīgākais jautājums.
Vai, jūsuprāt, tiktu piemērots 5. pants, ja Gruzija tiktu uzņemta NATO? Protams, nē! Tāpēc nevajag runāt muļķības! No otras puses - un šajā aspektā es piekrītu G. Watson - kā gan mēs varam kontrolēt tos pasākumus, ko veic, piemēram, prezidents M. Saakashvili? Mēs vienojāmies, ka Krievijas rīcība nebija pieņemama, tomēr arī Gruzijas prezidenta lēmums bombardēt pilsētu bija nepieņemams, lai arī kāds tam būtu bijis iemesls. Ja pret jums tiek vērsta provokācija, jums jāreaģē citādi, neizmantojot bombardēšanu.
Tādēļ tā patiesi ir politiska problēma. Šo politisko problēmu mēs ierosinām risināt šādi: mums jāpiedāvā Gruzijai un Ukrainai priviliģēta partnerība kā pirmais solis virzībā uz iespējamo integrāciju. Šāda integrācija var notikt, ja Eiropā tiks veikta būtiska reforma utt. Tomēr, lai izdarītu spiedienu uz šīm politiskajām aprindām, mums jāizmanto ne tikai ekonomiski un sociāli, bet arī politiski instrumenti. Nākotne Eiropas telpā nozīmē tādu nākotni, kurā pastāv valstis bez nacionālisma ideoloģijas.
Mums jāatceras, ko teica François Mitterrand: "Nacionālisms ir karš.” Gruzijas nacionālisms, Krievijas nacionālisms, Abhāzijas nacionālisms un Dienvidosetijas nacionālisms - tas ir karš! Mēs Eiropā sakām: "Mūsu skatījums nozīmē lūkoties pāri.” Tādēļ, ierosinot izmantot Eiropas skatījumu, mēs arī ierosinām priekšplānā izvirzīt Eiropas vērtības, jo, ja šajos reģionos dominēs nacionālisms, mēs nekad neatradīsim risinājumu.
Francis Wurtz
GUE/NGL grupas vārdā. - (FR) Priekšsēdētāja kungs, Padomes priekšsēdētāj, komisāres kundze, attiecībā uz krīzi Kaukāzā ieņemot Gruziju vai Krieviju atbalstošu nostāju, mēs varam nonākt tikai strupceļā. Tas ir bijis spilgti redzams jau kopš Padomju Savienības sabrukuma pirms 17 gadiem, jo šajā reģionā atkārtojas saspīlējuma situācijas un tiek apstrīdētas robežas. Tā ir vieta, kur kolektīvo atmiņu vajā traumas, kas mantotas no nepārtrauktiem kariem un vardarbības, kur etniskā un reliģiskā mozaīka un uzkrātais aizvainojums un pazemojums rada bīstami auglīgu vidi nacionālisma uzplaukumam. Šajā saistībā politiskā bezatbildība maksās dārgi, un tas attiecas uz visiem. Par Gruzijas prezidentu noteikti var apgalvot to, ka viņš kopš ievēlēšanas 2004. gadā pastāvīgi ir atbalstījis atriebības garu saistībā ar separātiskajām teritorijām. Viņš pastāvīgi ir izmantojis lojalitāti pret G. Bush administrāciju un savu konfrontācijas politiku šajā reģionā. Viņš uzsāka uzbrukumu Dienvidosetijai, par ko L. Van den Brande, viens no Eiropas Padomes Parlamentārās asamblejas līdzreferentiem, kurš ir atbildīgs par problēmu uzraudzību šajā reģionā, paziņoja, ka ir (es citēju): "šokēts par bēgļu stāstiem, kas liecina par masveida un patvaļīgu Chinvali apšaudi un bombardēšanu un dzīvojamo kvartālu sagraušanu.” Šāda stratēģija katastrofāli ietekmē Gruziju, Kaukāzu un visu Eiropu.
Un šī mācība jāņem vērā arī Krievijai. Necilvēcīgie pretuzbrukumi, arī pret civilajiem iedzīvotājiem, stratēģisko sektoru ilgstošā okupācija Gruzijas teritorijā, gruzīnu izraidīšana no Dienvidosetijas un divu separātisko teritoriju neatkarības vienpusēja atzīšana - vairākās ES valstīs tas viss var sagraut to ieinteresētību, ko izraisījis jaunais prezidents, nākot klajā ar jaunām starptautiskām iniciatīvām. Krievija var pazaudēt visu, kļūstot politiski izolēta gan Eiropas, gan pasaules līmenī.
Visbeidzot, Rietumu rīcība kopumā būtu vērtējama atzinīgi, ja tie novērtētu to kaitējumu, ko šajā kontinenta daļā jau radījusi ASV avantūriskā attieksme un Eiropas "sekojiet mūsu līderim” attieksme. NATO neierobežotās paplašināšanās stratēģija, Serbijas bombardēšana, vienpusēji pasludinātās Kosovas neatkarības atzīšana, atbalsts pretraķešu aizsardzības vairoga uzstādīšanai Eiropas teritorijā, nemaz nepieminot šī reģiona līderu ārkārtīgi skaļo slavināšanu, kuriem, iespējams, jābūt piesardzīgākiem, izsakot apgalvojumus, kas vērsti pret Krieviju un atbalsta Rietumus - tas viss apliecina tuvredzīgu politiku, ko var izmantot tagadējais Baltais nams, bet ne Eiropas drošības politikas veidotāji. Šī stratēģija, kas militarizē starptautiskās attiecības un rada politiskas konfrontācijas, ir cietusi neveiksmi mūsu acu priekšā. Papildus Eiropas novērotāju nosūtīšanai EDSO aizgādībā Eiropas Savienībai par savu prioritāti jānosaka jebkādu saasinājumu novēršana par jebkuru cenu, lai iespējami drīzāk un bez jebkādām augstprātības pazīmēm tā varētu izmantot izdevību un izstrādāt jaunu Eiropas līgumu par drošību un sadarbību, kas būtu juridiski saistošs un ietvertu visas problēmas, kuru risinājumi patlaban ir atlikti - tā ir teritoriālā integritāte, robežu neaizskaramība, strupceļā nonākušu konfliktu atrisināšana, spēka neizmantošana, atbruņošana un pat energoapgādes drošība. Patlaban atrisināt šo problēmu noteikti ir sarežģītāk nekā jebkad, tomēr mani māc bažas, ka, neizmantojot šādu iespēju, ļaunākais būtu vēl tikai priekšā. Pieņemot mūsu priekšlikumu, atcerēsimies, ka šodien, 1. septembrī, ir Starptautiskā miera diena.
(Aplausi)
Bernard Wojciechowski
IND/DEM grupas vārdā. - Priekšsēdētāja kungs, es nāku no valsts, kuras vēsturi ir iezīmējis karš un ciešanas. Polija atbalsta centienus panākt mieru it visur. Šis mērķis ir obligāti jāīsteno.
Austrumeiropas valstis, tā sauktās Baltijas valstis, savu vadītāju iedvesmotas, vēlas, lai Eiropas Savienība parāda, ka Krievija samaksās nenoteiktu cenu par savu militāro darbību Gruzijā. To var attēlot kā politiskās pareizticības klasisku piemēru, kas atklāj, ka Krievija īsteno vienīgi savus impērijas mērķus.
Šī parasti nevērīgā attieksme pret Krieviju, kaudzēm bārstot tukšas banalitātes, šķiet, ir pazemojoša, jo, piemēram, Krievija to var saprast kā pāris karstgalvju politiķu bezkaislīgu reakciju.
Eiropas Savienībai Krievija ir vajadzīga tikpat daudz cik Gruzija, ja ne pat vēl vairāk. Tādēļ Eiropas Savienība nekādā gadījumā nedrīkst iesaistīties šajā konfliktā vai pieslieties Gruzijas vai Krievijas pusei. Eiropas Savienībai ir jāparāda pasaulei, ka tās politika ir neatkarīga no Amerikas Savienotajām Valstīm, bet tajā pašā laikā - draudzīga politika, kuras pamatā ir pilnībā izveidota partnerība.
Krievija ir ES trešais lielākais tirdzniecības partneris; tas nozīmē Eiropas preces pustriljona dolāru vērtībā. Vai mēs varam atļauties riskēt ar šāda veida attiecībām?
Nav šaubu, ka Eiropas Parlaments ir viens no likumdevējiem, kas strādā kopā ar Padomi atbilstīgi koplēmuma procedūrai. Tomēr - vai tas ir vienlīdzīgs partneris šajā ES ārpolitikas jomā?
Ministra kungs, jūs runājāt ar mums, lai gan, šķiet, viss jau ir izlemts Gruzijas jautājumā. Tad ļaujiet man pajautāt - vai Eiropas Parlamenta viedoklis neko nenozīmē? Kāda jēga ir šīm debatēm, ja viss ir sarunāts un izdarīts jau pirms tām?
Sylwester Chruszcz
NI grupas vārdā. - (PL) Komisāra kungs, starp karadarbības uzliesmojumu Kaukāzā un Kosovas jautājumu pastāv cieša saikne. Es esmu viens no tiem, kas iebilda pret Serbijas sadalīšanu. Jau no paša sākuma mēs uzsvērām to, ka Kosovas albāņu vienpusējais lēmums, kuru atbalstīja Amerikas Savienotās Valstis un daudzas Eiropas valstis, varētu novest pie Pandoras lādes atvēršanas un visā pasaulē izraisīt līdzīgus strīdus. Situācija Gruzijā ir viens šāds gadījums. Gruzijas prezidents Saakashvili pieņēma lēmumu uzbrukt Osetijas civiliedzīvotājiem. Jāatgādina, ka Abhāzijas un Osetijas iedzīvotāji savā dzimtenē ir dzīvojuši gadsimtiem ilgi. Viņi ir izveidojuši paši savu kultūru un identitāti un vairākas reizes ir cīnījušies par neatkarību, kuru Staļins viņiem atņēma pirms Otrā pasaules kara.
Serbija un Gruzija ir lielisks piemērs tam, kā daži starptautiskajā arēnā ir vienlīdzīgāki par citiem un kā spēcīgākie sabiedrotie vienmēr ir tie, kas interpretē starptautiskās tiesības. Turklāt ar daudzu šī Parlamenta deputātu palīdzību ir izjaukta Eiropas kārtība. Atjaunosim Eiropā mieru un starptautisko tiesību aktu varu! Atjaunosim Eiropas kārtību! Es aicinu valstis, kuras atbalstīja Serbijas sadalīšanu, atsaukt Kosovas atzīšanu, un aicinu Krieviju atsaukt Osetijas un Abhāzijas atzīšanu. Ja Serbijas sadalīšana, ko atzīst Amerikas Savienotās Valstis un lielākā daļa Eiropas Savienības dalībvalstu, tiek uzskatīta par labu, tad kā gan var nosodīt līdzīgas darbības Gruzijā? Dāmas un kungi, es varu vienīgi jūs lūgt nebūt liekulīgiem.
Bernard Kouchner
Padomes pašreizējais priekšsēdētājs. - (FR) Watson kungs, es saprotu, ka mana lielā kļūda bija runāt no šī paaugstinājuma. Ja tas ir vienīgais, ko man pārmest, es to varu labot, jo pēdējo reizi, kad biju šeit, es runāju no šī paaugstinājuma un nebiju valsts vadītājs. Galu galā, katrs var pieļaut kļūdu.
Ir vairāki jautājumi, uz kuriem es varu mēģināt atbildēt, un citi, uz kuriem es tiešām nevaru atbildēt. Skaidrs, Daul kungs, ka mēs visi vēlamies veiksmīgi īstenot Eiropas aizsardzības politiku, it īpaši attiecībā uz šo krīzi - un tā ir viena no Francijas prezidentūras prioritātēm. Ko nozīmē "veiksmīgi”? Tas jebkurā gadījumā nozīmē, ka mums ir jāatsāk process, kas mums Senmalo ļāva vismaz panākt vienošanos. Mums ir jāturpina darbs, tiecoties uz kopīgu mērķi. Mēs to darīsim, vai vismaz es tā ceru. Faktiski, mums tas ir jādara, taču ne tādēļ, ka šī krīze būtu pelnījusi militāru reakciju. Pat iedomās ne! Militāras reakcijas uz Krievijas invāziju Gruzijā apsvēršana būtu bijis vissliktākais iespējamais variants. Īstenībā es nedomāju, ka piemērota reakcija bija kuģu ierašanās Melnajā jūrā, jo uz dažiem kuģiem bija raķetes. Manuprāt, mums to nevajadzēja darīt, taču Francijas prezidentūras viedoklis bija pretējs. Faktiski, lai baudītu stingru Eiropas aizsardzību, ir jāpieņem Lisabonas līgums, un te nu mēs atgriežamies pie savām institucionālajām grūtībām. Mums pavisam noteikti ir jāatrod izeja no šīs institucionālās krīzes.
Godīgi sakot, es nedomāju, ka NATO šajā situācijā ir pareizā reakcija. Patiesībā tā ir nepareiza reakcija, jo, ja mēs Bukarestē būtu balsojuši par NATO Dalībvalstu pasākumu plānu, stingri ņemot, tas neko nebūtu mainījis, jo, manuprāt, neviens nebija gatavs karot Gruzijas vārdā. Es to saku bez cinisma. Es to saku tādēļ, ka šis viedoklis visu tikšanos un sarunu laikā, kas mums ir bijušas, bija patiešām vienprātīgs. Tas nenozīmē, ka Gruzijai un Ukrainai nebūtu tiesību kļūt par NATO dalībvalstīm, un mēs to esam teikuši.
Ir jāapsver vēl arī kas cits. Ir grūti to šobrīd teikt, tādēļ būšu ļoti diskrēts, taču ir viena valsts, Krievija, kura 20 gadu garumā uzskatīja, ka attieksme pret to ir slikta. Es domāju, ka zināmā mērā tas tā arī bija, it īpaši šeit, Eiropas Savienībā. Mēs nespējām atrast pareizo valodu sarunām ar Krieviju. Varbūt mums nebūtu veicies jebkurā gadījumā, taču es uzskatu, ka mēs pietiekami neapzinājāmies, ka pārmaiņas notiek, jo galu galā Gruzija pirms 20 gadiem arī pati bija Padomju Savienībā. Tā arī bija komunistiska valsts. Abas puses nav pilnībā īstenojušas demokrātiju. Es domāju, ka tāpat kā visu citu valstu gadījumā, problēmas Ukrainai un Gruzijai radīsies vēlāk, taču es tiešām nedomāju, ka šī bija pareizā reakcija.
No otras puses, jums ir taisnība: mums ir jāstiprina attiecības ar Ukrainu, kā tas minēts šajā dokumentā. Tas pats attiecas arī uz Gruziju. Pēc brīža runāsim par priviliģētām partnerattiecībām.
Swoboda kungam es vēlētos teikt, un tas ir smieklīgi, ka vēlējos apmeklēt Staļina māju Gori pilsētā, jo tieši tur šī māja ir. Viņš ir tur dzimis. Jūs varētu teikt, ka viņš kartē ievilka mazus, sarkanus aplīšus, lai atzīmētu vietas, kur varētu būt autonomija vai arī kur tā nevarētu būt. Viņš ļoti labi pārzināja šo reģionu, un jau tajā laikā Osetija un Abhāzija nesapratās ne ar gruzīniem, ne ar pārējiem šī reģiona iedzīvotājiem. Mums nebija vajadzīga šī krīze, lai saprastu, ka šajā teritorijā pastāv konflikti. Kas ir sliktāks par Balkāniem? Kaukāzs. Kas ir sliktāks par Kaukāzu? Balkāni. Es neesmu pārliecināts, taču domāju, ka tur notiekošais faktiski ir ļoti izplatīts. Ja paskatāmies vēl mazliet senākā pagātnē, ja padomājam par to, kas notika Čečenijā, ko es stingri nosodu, tad redzēsiet, ka čečenu sabiedrotie bija pret Gruziju noskaņotie abhāzieši.
Mums tas viss ir jāatstāj pagātnē, lai gan varētu rasties nepieciešamība pie tā atgriezties. Jūs teicāt, un es tam piekrītu, ka šādu reakciju nekas neattaisno. Nekas. Taču mums ir jāskatās, kā šī provokāciju sērija radās, jo, godīgi sakot, stāsti ir tik atšķirīgi, ka viss kļūst ļoti sarežģīti. Kad Maskavā apspriedām šo dokumentu, mums tika jautāts, kā tad viņiem vajadzēja reaģēt. Vai viņiem vajadzēja savus cilvēkus pamest nomiršanai un pieļaut bombardēšanu? Neaizmirstiet sākotnējos skaitļus. Es tos neapspriedīšu, jo man nav iespēju tos pārbaudīt, taču krievi uzreiz runāja par 1000 līdz 2000 upuriem, kas neapšaubāmi nav patiesība, jo vienīgie cilvēki, kas uz turieni devās, proti, NVO Human Rights Watch, runāja par dažiem simtiem. Patiesībā viņi ziņoja par simtiem vai pat desmitiem. Es neesmu pārliecināts. Jebkurā gadījumā, tā bija reakcija, kuru teorētiski attaisnoja ļoti lielais upuru skaits; un es saku vēlreiz, ka devos uzklausīt bēgļus Ziemeļosetijā, un ziņas bija šausmīgas: granātas tika mestas pagrabos, kur slēpās bērni. Es to nespēju saprast. Varbūt tā nebija patiesība, taču ir tāda balss intonācija, kas nemelo. Es savā dzīvē esmu redzējis daudz bēgļu. Tie bija pārbiedēti. Viņi bija braukuši divas dienas pa šo ceļu caur tuneli. Arī tas ir jāpārbauda.
Jums ir absolūta taisnība, ka mums ir nepieciešama kaimiņattiecību politika, taču tas ir tieši tas pats, ko pašlaik mēģina darīt turki. Turki ir izveidojuši reģionālu platformu, kā viņi to sauc, un vēlas uzsākt sarunas starp Krieviju, kura jau ir piekritusi, Azerbaidžānu, Armēniju un acīmredzot arī Gruziju un Turciju, kuras ir par šo procesu atbildīgas. Es domāju, ka tā ir laba doma, un Padomes prezidējošās valsts vārdā esmu piekritis drīzumā tikties ar šo valstu pārstāvjiem. Babachan kungam šodien bija jābūt šeit, lai mēs varētu uzzināt, kā dalīties pieredzē, taču es piekrītu jūsu analīzei par kaimiņattiecību politikas nepieciešamību. Benita Ferrero-Waldner arī ir man jāpiekrīt, ka tas ir tieši tas, kas mums jādara. Viņi ir mūsu lielie kaimiņi. Ja viņi nespēj atrast veidu, kā sarunāties ar Krieviju, tad mums noteikti būs lielas grūtības, vēl jo vairāk tādēļ, ka vakar dzirdējām Medvedev kungu sakām, ka sankcijas varētu tikt vērstas abos virzienos un ka viņš zina, kā to izdarīt, Sankcijas nav tikai tas vien, ka viena puse piegādā gāzi un otra puse nevēlas to saņemt. Tādēļ mums uz situāciju ir jāskatās reālistiski. Viņš ir tas, kurš pagriezīs krānu, nevis mēs.
Watson kungs, kas attiecas uz jūsu minētajiem skaitļiem, es pievienojos jūsu viedoklim. Ko Saakashvili ir izdarījis? Kad mums ar viņu bija sarunas, ņemot vērā to, ka es ar viņu esmu ticies divas reizes, viņš teica, ka viņa pienākums bija reaģēt uz provokāciju - īstenībā mums nevajadzētu to apspriest, jo man noteikti pārmetīs neobjektivitāti, un man nav pietiekamas informācijas. Viņš noskatījās, kā otra puse gatavo artilēriju un īpaši Grad raķetes. Viņi ieradās un iekārtojās Gruzijas ciemos ap Osetijas galvaspilsētu. Kam mēs ticam? Es nezinu. Jebkurā gadījumā, daži konsultanti ir teikuši, ka viss nebūt nenotika tā, kā to atspoguļoja starptautiskā prese. Visā šajā lietā neviens nav īsti uzticams. Kā novērotājs jūs zināt, ka problēma nav atrisināta. Mēs esam mēģinājuši to izdarīt. Javier Solana saka, ka mums tos ir jāsauc par novērotājiem. Tādēļ mēs tos saucam par novērotājiem, un tekstā tie tiek dēvēti par novērotājiem. Miera uzturētāji ir kas cits, jo tad būtu nepieciešams, lai Krievija izved visus kaujās iesaistītos cilvēkus. Rezolūcijās par Abhāziju un Osetiju bija norādīts, ka attiecība bija divas trešdaļas pret vienu trešdaļu. Divas trešdaļas bija atbildīgas par miera uzturēšanu, tie bija Krievijas miera uzturētāji, un pārējie bija gruzīni. Abas puses apvaino otru pusi, un tās abas apvaino EDSO un ANO miera uzturēšanas spēkus par darbību abu pušu labā jau no paša kaujas sākuma. Tādēļ man šķiet, ka tas tā nevar turpināties, un miera uzturētāju nosūtīšana ir lielāka operācija, kuru mēs mēģināsim īstenot. Tomēr pagaidām būs grūti. Lai atrisinātu šos strupceļā nonākušos konfliktus, mums ir nepieciešama starptautiska konference. Pagaidām mums būtu jāmēģina noorganizēt konferenci par Osetiju, jo tās jautājums ir vissteidzamākais, un pēc tam arī par Abhāziju.
Kas attiecas uz pasēm, es nezinu, kas ierosināja šo jautājumu par problēmām ar pasēm. Jā, pases tika izsniegtas ļoti plašam cilvēku lokam, un tādēļ cilvēki, kurus satiku, osetīnu bēgļi jutās kā Krievijas pilsoņi, kas noteikti ir ļoti nepareizi. Viņi jutās kā Krievijas pilsoņi, viņi tika uzņemti Krievijā un tika aizsargāti kā Krievijas pilsoņi. Kad saprotat, ka tas pats acīmredzot notika arī Krimā, tad varat vien justies ļoti satraukti. Tādēļ mums šī problēma ļoti smalkā, taču stingrā veidā ir jārisina kopā ar krieviem. Viņi izsniedz pases cilvēkiem, kurus uzskata par krieviem. Tomēr to nevar teikt, neatceroties, ka Krievijas robežas samērā patvaļīgi, lielā steigā un neņemot vērā vēsturi novilka Gorbačova kungs un Jeļcina kungs. Es neiedziļināšos šajā problēmā. Es nevēlos kavēties pie fakta, ka Kijeva reiz bija Krievijas galvaspilsēta un ka Krima nodrošina pieeju septiņām jūrām. Tomēr, ja jūs domājāt, ka krievi pametīs vienīgo tuneli starp Ziemeļosetiju un Dienvidosetiju, citiem vārdiem sakot, Kaukāza pāreju, tad jūs kļūdāties. Mums ir jāsaprot šīs vēstures pretrunas un arī ģeogrāfiskās pretrunas, taču nevienai no pusēm mēs nedrīkstam dot nekādu gandarījumu. Eiropas Savienības prezidentūra nav izteikusi nekādus morālus spriedumus par kādu no pusēm. Ir teikts, ka šī rīcība bija pārmērīga, ka tas nebija veids, kā risināt šo problēmu, ka šo pilsētu naktī nevajadzēja bombardēt un ka šādam lielam uzbrukumam nevajadzēja sekot kā atbildes reakcijai. Tomēr, jāsaka vēlreiz, ka mums kaut nedaudz ir jāzina, kā tas viss notika.
Szymański kungs, jūs teicāt, ka īstenoti tika tikai trīs punkti. Tas nav slikti, jo bez mums neviens cits nav mēģinājis neko darīt. Tika īstenoti trīs punkti, un tie bija paši svarīgākie: pamiers, bruņoto spēku atkāpšanās un piekļuve humanitārajai palīdzībai. Ja tas ir viss, ko esam sasnieguši, tad mums nav, par ko kaunēties. Es uzskatu, ka bija ļoti svarīgi sākt tieši ar šiem punktiem. Kas attiecas uz trim citiem, mums ir jāsagaida 8. septembris, jo pēc tā vairs nebūs nekāda spiediena. Mēs visi kopā izlemsim, kas jādara. Tas nozīmē 27 Eiropadomes valstis un arī Parlamentu, ar kuru mēs esam pieraduši konsultēties. Patiesībā Jean-Pierre un es esam pieraduši nepārtraukti ar jums konsultēties un ar jums runāt. Nekas netiek uzskatīts par pašu par sevi saprotamu. Ja 8. septembrī mēs konstatēsim, ka pasākumi ir sākušies, tad būs labi. Taču ja nekas nebūs darīts, tad mums uz visu ir jāskatās citādi. Tas ir pilnīgi skaidrs. Agresija nevar atmaksāties. Protams, tā nevar atmaksāties, bet kam būtu jāmaksā šī cena? Man patīk moralizētāji, kuri par Krievijas armiju saka - ko gan jūs gaidījāt? Kas būtu bijis jādara? Es atzīmēju, ka visapņēmīgākie cilvēki un daļa to, kas rīt apmeklēs Gruziju un kas bija ļoti izlēmīgi savās nopietnajās atbildēs, nedarīs pilnīgi neko. Es tāpat kā Francis Wurtz uzskatu, ka ļoti ilgu laiku Gruzija tika iedrošināta pierādīt, ka tā ir spēcīga un nobriedusi, kā es to vēlētos formulēt. Es uzskatu, ka šis nebija labs padoms, jo mudināt valsti pierādīt, ka tās rīcība ir attaisnojama vai ka tā savā pretestībā jebkurā gadījumā ir izlēmīga, man nešķiet sevišķi pareizi. Es kopā ar valdību jutu, ka viņi bija nelaimīgi ne tikai tādēļ, ka bija upuri un ka gruzīni izgāja ielās, nezinot, kuram svētajam lūgties, bet arī tādēļ, ka viņu vidū valdīja tāda kā pamestības sajūta. Viņiem tik daudz tika solīts, viņiem daudz tika solīts, un šie solījumi netika turēti.
Kas attiecas uz Nabucco cauruļvadu, protams, pastāv arī tādi skaidrojumi. Tas ir cauruļvads; tā ir nafta, kas caur to plūst. Acīmredzot no jebkura viedokļa skatoties, vērā ir jāņem viss. Te mēs nonākam pie jūsu teiktā. Daul kungs, es vēlētos norādīt, ka faktiski tā nav vienīgā Francijas prezidentūras prioritāte. Vēl ir arī energoresursu jautājums, un šis ir viens veids, kā patiesi koncentrēt uzmanību uz enerģētiku, un protams, uz atjaunojamiem energoresursiem, kā tas ir minēts tekstā.
Cohn-Bendit kungs, ko mēs šobrīd darām? Mēs esam darījuši, ko varējuši, proti, mēģinājuši pārtraukt karu. Varbūt tas nebija perfekti, varbūt šis dokuments nav perfekts, varbūt tas tika steigā sagatavots, un varbūt starp abām delegācijām vajadzēja izcīnīt cīņu, lai nonāktu pie kaut kādas saskaņotības. Tas it nemaz nebija perfekti. Taču galu galā, pagaidām tas darbojas. Ar to nepietiek, taču tas darbojas. Es pilnībā piekrītu, ka ir arī citas problemātiskas vietas, tādas kā Kalnu Karabaha, Nahičevana un citas. Ir daudz tādu vietu kā Kalnu Karabaha, it īpaši Krima, un es nedomāju, ka tās visas Krieviju interesē vienādā mērā. Tas nav apšaubāms. Tas nav nekāds apvainojums krieviem, ja sakām, ka vērojam notiekošo. Tas faktiski ir mūsu pienākums.
Kas attiecas uz NATO, es ļoti piesardzīgi teikšu vēl kaut ko. Bukarestes samitā mēs, sešas Eiropas Savienības dibinātājas valstis, balsojām pret Dalībvalstu pasākumu plānu. Faktiski galu galā mēs nemaz nebalsojām, mums pat nebija jābalso, jo nebija vienprātības. Tādēļ mums nebija jābalso. Paskaidrojums bija tiešām ļoti sarežģīts, un sešas dibinātājas valstis teica, ka šī ir mūsu kaimiņvalsts. Mums jāņem vērā, ka mēs neesam spējuši ar šo lielo valsti izveidot un uzturēt normālas attiecības un ka mēs nevēlamies, lai tā jūtas kā ielenkumā, sava veida pastāvīgā ielenkumā. Es uzskatu, ka mums bija taisnība. Pašlaik mēs runājam par pretraķešu aizsardzības iekārtu uzstādīšanu Polijā un arī Čehijas Republikā. Skaidrs, ka arī šis nav ceļš uz dialogu, lai gan tās nav notēmētas uz Krieviju. Taču svarīgi ir saglabāt absolūtu vienotību starp šīm sešām valstīm, visvairāk noteikti attiecībā uz Irānu un mūsu politiku saistībā ar Irānu. Iespējams, šo politiku varētu veidot kopā ar Krieviju, kas ir ļoti svarīgi, jo es uzskatu, ka mums ir daudz ko zaudēt, ja nesaglabāsim šos partnerības virzienus.
Kā mēs varam kontrolēt Saakashvili kunga rīcību? Es nezinu, taču pilsētu nakts laikā bombardēt nedrīkst. Es uzskatu, ka pilsētu nakts laikā bombardēt nedrīkst. Atkal jāsaka, ka es nezinu, cik stipra bija šī bombardēšana, bet kā gan pēc tam viņi no Krievijas varēja gaidīt kādu citu reakciju? Es nesaprotu.
Es vēlētos izteikt īsu komentāru par François Mitterrand citātu. François Mitterrand faktiski teica: "Līdz zināmai robežai nacionālisms ir saistīts ar kultūru un ir tas, kas veido nāciju. Pārāk liels nacionālisms ir karš.” Es vēlējos to labot.
Atbildot Francis Wurtz, es vēlētos atgriezties pie vārdiem "aukstais karš”, kurus viņš gan nelietoja, bet uz kuriem netieši norādīja, jo katru reizi mēs visapkārt dzirdam: "Vai mēs atgriežamies aukstā kara laikā?” Taču šī nevar būt atgriešanās aukstajā karā, pirmkārt, jau tādēļ, ka vēsturiskie apstākļi ir pavisam citādi. Varētu būt iebildumi, taču es piekrītu, ka mums šis izteiciens ir pilnībā jānosoda. No otras puses, vairākkārt ir minēta nepieciešamība nevis pēc runām, bet pēc divu bloku pārveidojumiem vienam attiecībā pret otru. Tā domā zināms skaits šī Parlamenta deputātu un faktiski arī viņu valstis. Mums šī ideja ir nekavējoties jāīsteno. Es tam absolūti nepiekrītu. Tas ir tieši pretēji tam, kas mums būtu jādara, un būtu ļoti līdzīgi aukstajam karam bez ideoloģijas. Tas nenozīmē, ka mums ir pilnībā jāpieņem visi hipernacionālistu paziņojumi, kā mēs to esam darījuši līdz šim. Mums ir jāatrod veids, kā risināt sarunas un saglabāt šos partnerības virzienus. Tieši to mēs mēģinām darīt.
Es vēlētos Francis atgādināt, ka vairākus priekšlikumus jūsu minētajam drošības nolīgumam izteica Medvedev kungs, lai arī nešķiet, ka viņš tos taisītos nekavējoties īstenot. Varbūt viņš to darīs vēlāk. Viņš to jums visiem ierosināja 5. jūnijā. Viņš saņēma atbildi, ka tas ir interesanti un pietiekami, lai turētu viņu pie vārda. Taču mūs uzreiz pārņēma neliels panikas vilnis.
Eiropas Savienībai acīmredzami ir nepieciešama politika, kas būtu neatkarīga no ASV - arī lielas, neatkarīgas valsts - politikas. Wojciechowski kungs, tieši to mēs esam darījuši. Eiropas Savienībai ir nepieciešama no ASV un Krievijas neatkarīga politika. Tai ir nepieciešama ES politika. Tieši to mēs esam mēģinājuši izdarīt. Mūsu Amerikas draugu sākotnējā reakcija uz mūsu lēmumu iesaistīties nebija pārāk jauka. Viņi domāja, ka mums to nevajadzētu darīt, taču ņemot vērā to, ka viņi ir ļoti pragmatiski, viņi ļoti ātri saprata, ka tieši tas arī ir jādara. Rezultātā viņi bija, teiksim, gatavi sadarboties, jo Condoleezza Rice bija tā, kas parakstīja sešu punktu nolīgumu. Pēc tam viņi bija ļoti kritiski - nevis par sešu punktu nolīgumu, bet gan par faktu, ka krievi to nebija ievērojuši. To es varu saprast. Arī mēs bijām kritiski noskaņoti.
Mans pēdējais komentārs ir par Pandoras lādi un Kosovu. Es vēlējos ar jums par to runāt. Pastāv tendence Kosovu salīdzināt ar Osetiju, kam es nekādi nevaru piekrist. Tikai tādēļ vien, ka ir neliels skaits iedzīvotāju, kuri kāda noteikta nacionālistiska aicinājuma dēļ jūt nepieciešamību tikt atbrīvotiem, mēs nevaram teikt, ka šie gadījumi ir vienādi. Nē! Pirmkārt, Kaukāzā cilvēki ir paraduši ļoti vardarbīgā veidā viens otru saraustīt gabalos, un no slepkavībām gadsimtu gaitā ir gūts arī liels labums. Kosovas un Serbijas gadījumā tā nebūt nav. Kosovas un Serbijas gadījumā citādāka bija vienas grupas vienprātība, 98% kosoviešu vienprātība, un īpaši arī starptautiskais lēmums. Tas nebija saistīts ar to, ka mēs ar NATO palīdzību bombardējām Serbiju. Faktiski tas notika pēc divus gadus ilga kontaktu grupas, kurā bija iesaistīta arī Krievija, darba un pēc Rambuijē konferences, kura ilga vairāk nekā mēnesi un kurā visi, izņemot Milošević kungu, panāca vienošanos. Tas, kas visu izraisīja, un ar šo domu es savu runu arī beigšu, bija Milošević kunga lēmums 1999. gadā Kosovas laukā, Obilić paziņot, ka autonomijas vairs nebūs, padzīt kosoviešus no administrācijas un atsūtīt serbus no Belgradas to aizstāšanai, tādējādi Ibrahim Rugova no Kosovas Demokrātiskās līgas bija spiests izveidot pagrīdes skolas un slepenas slimnīcas. Tas ir pilnīgi citādi. Starptautiskā doma šo procesu pieņēma, jo bija vienota starptautiska pieeja. Somijas prezidents Martti Ahtisaari sagatavoja dokumentu, ko ANO pieņēma ikviens un kurā bija teikts, ka "puses nespēj panākt vienošanos”. Es jau tūlīt runu beidzu. Ir naids, ko nevar pārvarēt. Es atvainojos, taču, ļoti uzmanoties, ko saku, es vārdos, ko osetīni teica par gruzīniem, jutu kaut ko, kas atgādina nemirstošu naidu, kura iemesls ir gadu desmitiem un simtiem ilga opozīcija. Tas nenozīmē, ka kādu dienu tas nenotiks, taču es domāju, ka tas prasīs laiku un vairākas paaudzes.
Elmar Brok
(DE) Priekšsēdētāja kungs, Padomes pašreizējais priekšsēdētāja kungs, komisāres kundze! "Nacionālisms, tas ir karš!” Šis ir precīzs citāts no François Mitterrand runas Eiropas Parlamentā, neko nesaīsinot. Es domāju, ka mēs no tā varam mācīties, un mācība, kas jāgūst, ir Eiropas integrācija. Tas nozīmē vairs necensties nokārtot pagātnes rēķinus, bet sākt no jauna, lai reizi par visām reizēm karu un diktatūru Eiropā padarītu neiespējamu.
Es vēlētos izteikt vissirsnīgāko pateicību Francijas prezidentūrai par tās straujo iejaukšanos, lai pārtrauktu karu un lai izstrādātu Eiropadomes šodienas lēmumu, kas ir vienotības izpausme. Vienotība ir vissvarīgākais signāls, ko varam dot. Tas ir signāls, ka mēs nepieņemsim starptautisko tiesību pārkāpumus, ka mēs nepieņemsim karu un ārvalstu invāziju un ka mēs nepieņemsim demokrātiski ievēlētu valdību destabilizēšanu vai iebrukumu citā valstī un tās okupāciju. Tādēļ ir svarīgi skaidri norādīt, ka nebūs nekādu sarunu par partnerības un sadarbības nolīgumu, kamēr netiks ievērots pamiera līguma piektais princips, proti, atgriešanās tajās pozīcijās, kādas bija pirms 7. augusta. Ir skaidri jāpasaka arī tas, ka ir jāsāk izvērtēt visu sešu pamiera līguma principu ievērošana un jāturpina 2008. gada novembrī ieplānotā samita sagatavošanas darbi.
Ir svarīgi skaidri norādīt, ka noteiktas lietas netiks akceptētas, taču ir svarīgi arī pateikt, ka komunikācijas ceļiem ir jāpaliek atvērtiem, lai mēs nenonāktu eskalācijas spirālē. Pirmkārt, mums ir jāuzlabo savas spējas, un tas nozīmē arī mūsu draugu spēju uzlabošanu. Tas nozīmē tūlītēju palīdzības piešķiršanu Gruzijas infrastruktūras atjaunošanai bez jebkādas birokrātijas. Tas nozīmē dalību miera misijās Gruzijā un EDSO un ANO īstenotajās iniciatīvās. Mums ir skaidri jāpasaka, ka sarunas par brīvās tirdzniecības nolīgumu ir pareizais ceļš, pa kuru iet, tāpat kā priekšlikumi, ko esam ierosinājuši šeit, Parlamentā saskaņā ar poļu-zviedru iniciatīvu vai mūsu priekšlikumu par "EEZ Plus”.
Tas attiecas ne tikai uz Gruziju, bet arī uz tādām valstīm kā Moldova un īpaši Ukraina. Es domāju, ka šie ir skaidri signāli, kas mums ļauj virzīties uz priekšu pozitīvā veidā. Ja to darot, mēs varētu apzināties, ka mēs to varam darīt daudz labāk, ja vien mums vienmēr nevajadzētu risināt citu radītu situāciju, ja vien mums būtu Eiropas ārpolitika, kas saskaņā ar Lisabonas līgumu mums dotu atbilstošus mehānismus un lielāku profilakses kapacitāti, lai novērstu šādu situāciju rašanos jau pašā sākumā, tad tā būtu politika, kuru mums vajadzētu ievērot. Šai krīzei būtu skaidri jāparāda, ka mums kā Eiropas Savienībai ir jāuzlabo savas spējas, ja vēlamies novērst karu un virzīties pretī pozitīvai nākotnei.
Jan Marinus Wiersma
(NL) Priekšsēdētāja kungs, es atbalstu daudzu deputātu teikto par to, ka šodien Eiropadomes sēdē noformulētā reakcija uz pēdējā mēneša notikumiem ir pareizā reakcija. Mēs esam pauduši vienotu viedokli un tajā pašā laikā esam saglabājuši nosvērtību. Taču ES ļoti noteiktā veidā ir darījusi zināmu, un tas ir izteikts arī šodienas paziņojumā, ka notikušais, it īpaši Krievijas reakcija, nav pieņemams un ka Krievijas nesamērīgā reakcija uz militāra rakstura notikumiem Gruzijā ir nosodāma.
Tajā pašā laikā visas puses ir norādījušas, ka militāra spēka lietošana nav pareizais risinājums, un es to uzskatu par netiešu kritiku attiecībā uz Gruzijas valdības rīcību, kas uzsāka militāras darbības. Šī reakcija arī parāda mūsu pamatoto uzskatu, ka mēs Eiropā šādi problēmas nerisinām, ka tas neatbilst mūsu drošības nolīgumiem, kas pagātnē tika izstrādāti attiecībā uz problēmām ar Dienvidosetiju un Abhāziju Gruzijā.
Es arī distancējos no Krievijas ārlietu ministra Lavrov kunga paziņojumiem, ka Krievijas reakcija ir noteikusi Krievijas jaunās ārpolitikas toni apkārtējā reģionā. Es domāju, ka Eiropas Savienībai ir jādara viss iespējamais, lai Lavrov kungu un Krievijas valdību pārliecinātu, ka šis nav veids, kā mēs Eiropā mēģinām risināt jautājumus vai uzspiest savas intereses. Sadarbība, nevis vienpusēja rīcība ir īstā parole.
Es atceros dažos pēdējos gados notikušās diskusijas par Buša administrācijas rīcību. Es ceru, ka galu galā nenonāksim pie tādām pašām diskusijām par Krieviju. Tādēļ ir tik svarīgi, ka Padome pašreizējā franču priekšsēdētāja vadībā šodien atkal ir aicinājusi pievērst uzmanību šim jautājumam un uzsvaru ir likusi uz sešu punktu plānu un īpaši uz atgriešanos pie iepriekšējā militārā status quo. Tādējādi viņš rada pamatu starptautiskam miera saglabāšanas mehānismam un īpaši starptautiskām debatēm par Dienvidosetijas un Abhāzijas statusu nākotnē, un viņš pamatoti norobežojas no tā, ka Krievija ir atzinusi šo divu separātisko reģionu neatkarību.
Tāda ir arī mūsu sākotnējā nostāja misijā Maskavā, kas visaugstākajā līmenī notiks nākamajā nedēļā un kam atkal būs jāizdara spiediens uz Maskavu, lai šie seši punkti tiktu īstenoti. Šajos apstākļos tas ir pats par sevi saprotams, ka mūsu nostāja ir tāda, ka, kamēr nav skaidrības par šī nolīguma īstenošanu un kamēr nav panākta vienošanās, mēs neiesaistīsimies nekādās tālākās sarunās par jauno partnerības nolīgumu.
Šī krīze no Eiropas Savienības prasa ļoti daudz. Tas ir pareizi, ka risinājuma meklēšanā esam uzņēmušies vadību. Nav nekādu alternatīvu. NATO to nevar izdarīt, EDSO arī ir vāja, Amerika nav tādās pozīcijās kā mēs un ANO nevar spēlēt vidutāja lomu, jo Drošības padomē tāda iespēja ir bloķēta. Šodienas samitā valdīja vienprātība, ļausim tam tā arī palikt.
Marco Cappato
(IT) Priekšsēdētāja kungs, dāmas un kungi, faktiski mēs pašlaik komentējam jau pieņemtus lēmumus, un, ņemot vērā ļoti atšķirīgo informāciju par kritušajiem, noziegumiem un iespējamiem kara noziegumiem, es uzskatu, ka Eiropas Savienībai būtu jāierosina starptautiska izmeklēšana, ja nepieciešams, ar Starptautiskās kara noziegumu tiesas līdzdalību.
Neatkarīgi no iepriekš minētā, runājot par iemesliem, kādēļ mēs esam nonākuši šādā situācijā, Kouchner kungs teica, ka daži cilvēki Gruziju ir pārāk iedrošinājuši ievingrināt muskuļus un izteikt draudus. Tas neapšaubāmi tā ir, taču tādā gadījumā ļaujiet teikt arī to, ka daži cilvēki gruzīnus arī atrunāja no jušanās kā eiropiešiem. Šie cilvēki esam mēs Eiropas Savienībā, jo Gruzijas un tās tautas tiekšanās uz Eiropu ir fakts, ko mēs esam ignorējuši. Simtiem cilvēku pagājušā gadsimta 90. -to gadu beigās parakstīja Radikālās partijas uzsaukumu, kurā Gruzijai tika prasīta ar Eiropu saistīta nākotne, kuru mēs viņiem liedzām.
Tādēļ, un ar to es beidzu, ierosinātajā starptautiskajā konferencē būtu jāiesaista nepārstāvētās tautas no visas šīs teritorijas un jāizpēta šīs teritorijas izredzes tuvoties Eiropai gan politiskā, gan stratēģiskā ziņā.
Inese Vaidere
(LV) Godātie kolēģi! Šīsdienas galotņu tikšanās koncentrējas uz palīdzības sniegšanu Gruzijai. Tas ir nepieciešams, bet arī Krievijai ir pienākums finansiāli piedalīties Gruzijas atjaunošanā. Kam gan vēl jānotiek, lai Eiropas Savienība adekvāti izvērtētu Krievijas lomu notikušajā un rīkotos tā, lai nekas tāds neatkārtotos? Vispirms ir jāatzīst, ka tā bija plānota Krievijas agresija, kuras sākums bija sistemātiskas provokācijas pret Gruziju daudzu mēnešu garumā. Ja Krievijas agresija un separātisko apgabalu neatkarības atzīšana nesaņems adekvātu pretreakciju, tad tas būs skaidrs signāls, ka var tāpat rīkoties tālāk. Galu galā arī Eiropas Savienības valstīs ir daudz Krievijas pilsoņu, kurus tā gatava aizstāvēt. Ir daudzas lietas, kas Krievijai ir vajadzīgas no mums, bet mēs sistemātiski izlaižam no rokām iniciatīvu. Pirmkārt, ir jāiesaldē vīzu režīma atvieglojumu līgums ar Krieviju. Vienlaikus tas jānoslēdz ar Gruziju. Otrkārt, līdz brīdim, kad Krievija ir pilnībā atbrīvojusi okupētās teritorijas, ir jāaptur partnerības un sadarbības līguma darbība. Treškārt, ir jāpanāk, lai tā saucamie Krievijas miera uzturēšanas spēki tiktu aizvietoti ar starptautiskajiem miera uzturētājiem, respektējot Gruzijas teritoriālo integritāti. Es ierosinu arī aicināt Starptautisko Olimpisko komiteju atkārtoti izsludināt konkursu par ziemas spēļu rīkošanu 2014. gadā, jo to rīkošana autoritārā valstī tikai rada problēmas. Mēs nedrīkstam bailīgi satraukties par tā saucamā dialoga pārtraukšanu. Šobrīd dialogs ir pārvēties par vienpusēju piedāvājumu izteikšanu no mūsu puses un noteikumu pārkāpšanu no Krievijas puses. Ir jāsaprot, ka tikai stingra rīcība varētu likt Krievijai izvēlēties 21. gadsimta valsts cienīgu pozīciju. Krievija ir tikai viena valsts. Tā nav īpaša.
Marie Anne Isler Béguin
(FR) Priekšsēdētāja kungs, dāmas un kungi, es jūs pārstāvēju Gruzijā, kad mūsu priekšsēdētājs mani uz turieni nosūtīja uz laiku no 12. līdz 17. augustam. Es izteicu mūsu atbalstu Gruzijas cilvēkiem un mierināju viņus, sakot, ka Eiropas Savienība tos nepametīs. Tādēļ es izsaku pateicību Padomes prezidējošajai valstij par centieniem, kas tika īstenoti, lai Gruzijā rīkotos ļoti strauji.
Šī konflikta atrisināšana Eiropas Savienībai noteikti ir pārbaudījums, uz kuru tā beidzot ir reaģējusi, taču par kādu cenu? Jau atkal uz nevainīgu pilsoņu rēķina, jo šie notikumi faktiski bija nenovēršami. Cik ilgi daži no mums ir sprediķojuši kā saucēja balss tuksnesī? Pat tie, kas šodien saka, ka mums ir jātiecas uz integrāciju un jāpiedāvā iespējas iestāties Eiropas Savienībā, iepriekš mums teica: "Pagaidiet, esiet saprātīgi.” Tagad starp Krieviju un Gruziju ir karš. Kad mēs teicām, ka šis nav konflikts starp Gruziju un Abhāziju un Dienvidosetiju, bet gan konflikts starp Krieviju un Gruziju, neviens nevēlējās klausīties. Tagad esam piedzīvojuši karu. Tādēļ šie notikumi bija nenovēršami, it īpaši, ja atskatāmies uz citiem notikumiem vai citu laiku pirms 11. datuma. Atskatīsimies uz 2005. gadu, kad Krievija aizliedza izvietot robežsargus uz Krievijas-Gruzijas robežas. Neviens uz to nereaģēja, un pat Francija, lūdzu, atvainojiet, priekšsēdētāja kungs, taču pat Francija atteica, kad lūdzām uz robežas izvietot EDSO spēkus. Neviens nereaģēja. Kad krievi pārkāpa Gruzijas gaisa telpas robežas, atkal nebija nekādas reakcijas, un situācija saasinājās. Tagad ir izcēlies šis nožēlojamais karš, un mums ir ne tikai jāveic atjaunošanas darbi, bet arī jāatrisina konflikts. Protams, ir jābūt konferencei par atjaunošanu, taču ir jābūt arī konferencei, lai atrisinātu konfliktu. Es vēlētos jūs lūgt Kosovā notikušo varbūt izmantot par modeli, citiem vārdiem sakot, kopā ar miera uzturēšanas spēkiem izveidot starptautisku civilo administrāciju. Kurš Gruzijas pilsonis gan tagad var piekrist tam, ka Krievijas armija spēlē policijas lomu?
(Priekšsēdētājs pārtrauca runātāju)
Tobias Pflüger
(DE) Priekšsēdētāja kungs, es vēlētos sākt ar pateicību par šo debašu objektivitāti; tās noteikti ir objektīvākas nekā ārkārtas sēdē, kuru 20. augustā organizēja Ārlietu komiteja. Būsim atklāti. Gruzijas prezidents Saakashvili pavēlēja veikt militāru ofensīvu. Tas faktiski izraisīja karu un vardarbības spirāli. Ja mēs šo faktu ignorējam, tad noliedzam patieso kara iemeslu. Uzbrukumi, it īpaši civiliedzīvotājiem Chinvali, kā arī militārā reakcija, it īpaši Krievijas militārā reakcija un uzbrukumi civiliedzīvotājiem Gori pilsētā ir pilnībā jānosoda. Abas puses šajā konfliktā ir izmantojušas arī kasešu bumbas, kas ir nepieņemami. Abas puses šajā konfliktā atklāti ir pārkāpušas starptautiskos tiesību aktus cilvēktiesību jomā un kara likumus.
Tomēr tā ziņa, ko bieži esmu dzirdējis, ir, ka Krievija viena pati ir atbildīga par pašreizējo situāciju. Tā tas nav, un es priecājos, ka Francijas Padomes prezidentūra attiecībā uz šo jautājumu ir ieņēmusi sabalansētāku nostāju. Mana nostāja paliek nemainīga: Dienvidosetijas un Abhāzijas atzīšana saskaņā ar starptautiskajām tiesībām ir pielīdzināma Kosovas atzīšanai. Rietumvalstis atzina Kosovu un tiešām atvēra Pandoras lādi. Rietumi, NATO un Eiropas Savienība ir cieši iesaistīti šī konflikta eskalācijā un karā Gruzijā: ASV Gruzijas spēkus pārdislocēja no Irākas uz Gruziju, un vairākas Rietumu valstis - NATO valstis, ES valstis - ir palīdzējušas Gruzijai bruņoties. Pat Izraēla ir apbruņojusi Gruziju, un NATO karakuģu ierašanās Melnajā jūrā nebūt nav miera zīme. Mēs zinām, ka šajā karā uz spēles ir liktas arī ģeopolitiskās intereses; šajā kontekstā pietiek minēt tikai naftas cauruļvadus.
Šo konfliktu nevajadzētu izmantot par ieganstu Eiropas Savienības militarizācijas uzsākšanai. ES ir bijusi veiksmīga kā nemilitārs spēks. Ja tagad nostāsimies kāda pusē, tad ES zaudēs savu vidutāja uzticamību. Mēs esam uz aukstā kara robežas, un kas attiecas uz nākotni, tā varētu virzīties abos virzienos. Šodien ir 1. septembris, diena, ko atzīmē kā Pretkara dienu. Mums būtu jābūt uzmanīgiem: karš ir nepieņemams un Eiropas Savienības valstīm to nekad tieši vai netieši nevajadzētu atbalstīt.
Bastiaan Belder
(NL) Priekšsēdētāja kungs, klaja Krievijas spēka izrādīšana Gruzijas teritorijā mūsdienās ir mēģinājums leģitimizēt divas etniskās tīrīšanas operācijas Abhāzijā pagājušā gadsimta 90.-to gadu sākumā un Dienvidosetijā pagājušajā mēnesī, augustā. Tā balstās arī uz Krievijas pasu masveida izsniegšanu šajos reģionos. Ko Eiropas Savienība var darīt un kas tai jādara attiecībā uz šo brutālo imperiālistisko ideju atdzimšanu Kremļa politikā? Mums saviem Austrumeiropas kaimiņiem būtu jāizrāda dziļāka un stingrāka Eiropas līmeņa un pat transatlantiska apņemšanās saskaņā ar zviedru-poļu ierosināto austrumu partnerību. Es esmu pateicīgs komisārei Ferrero-Waldner, ka viņa to ir skaidri pateikusi.
Turklāt pašreizējā situācija Gruzijā dalībvalstīm uzliek par pienākumu līdz ar enerģētikas dažādošanu tiešām turpināt nopietni īstenot kopējo ārpolitiku enerģētikas jomā. Šajā politikā, protams, ietilpst arī cauruļvadi, kas atrodas to suverēno valstu kontrolē, caur kurām tie stiepjas un kuras nav apdraudētas.
Jim Allister
Priekšsēdētāja kungs, ir grūti izvairīties no secinājuma, ka Eiropa Krievijas agresijas priekšā ir bijusi bezspēcīga. Lai gan Krievijas efektīvā Gruzijas suverēnās valsts daļu aneksija tika nosodīta, tonis, kādā nosodījums tika izteikts, ES teritorijā atšķīrās.
Šī divkosība Maskavai nepaslīdēs garām nepamanīta. Tā gandrīz nemaz nebaidās no Eiropas dalītās kurnēšanas.
Es baidos, ka bez stingras reakcijas uz Krievijas agresiju ar Gruziju šī lieta nebeigsies. Ir jādomā, vai nākamā būs Ukraina? Un kas šajā situācijā, kad ES sevi apzināti ir padarījusi tik ļoti atkarīgu no Krievijas energoresursiem, būs nepieciešams, lai visbeidzot atļautu efektīvi reaģēt?
Ja dažas pēdējās nedēļas ir kaut ko parādījušas, tad tā ir bijusi mācību stunda par šīs ES kopējās ārpolitikas nespēju darboties. Tā ir novedusi vienīgi pie paralīzes...
(Priekšsēdētājs pārtrauca runātāju)
José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra
(ES) Priekšsēdētāja kungs, Eiropadome šorīt tikās, lai pieņemtu lēmumu par savu nostāju attiecībā uz trim izaicinājumiem, kā Kouchner kungs mums to skaidroja. Tie ir šādi: pirmkārt, nesamērīgā reakcija, starptautisko tiesību aktu pārkāpumi un iebrukums suverēnā valstī un tās okupācija; otrkārt, pateicoties Eiropadomes prezidējošās valsts centībai parakstītā miera plāna neievērošana un, treškārt, Dienvidosetijas un Abhāzijas neatkarības atzīšana, ko, savādi piesaucot Kosovas precedentu, ātri izdarīja Venecuēla, Baltkrievija un Hamas: "Cilvēku pazīst pēc tā vadītā uzņēmuma”.
Šodienas atbilde uz šiem izaicinājumiem no Eiropadomes puses ir ļoti skaidra: savās attiecībās ar Krieviju mēs atrodamies krustcelēs. Mums ir jābūt nopietniem, priekšsēdētāja kungs, jo šādi mēs nevaram turpināt. Uz spēles ir likts Eiropas Savienības prestižs un uzticamība. ES nevar vienkārši parakstīt čeku šīm lielajām, modernajām drāmām.
Neskatoties uz komisāres Ferrero-Waldner lielisko darbu, mēs kā Eiropas Savienība neesam radīti, lai maksātu par zaudējumiem un postu, ko krievi radījuši Gruzijā vai izraēlieši Palestīnā. Mums ir vajadzīga atbilstoša ārpolitika.
Es vēlētos lūgt jums, Jouyet kungs, Eiropas Savienībā piemēroto un augsti vērtēto principu konsekvences nodrošināšanai parūpēties, lai 8. datumā, kad Eiropadomes priekšsēdētājs Sarkozy kungs apmeklēs Maskavu, viņš izteiktu skaidru brīdinājumu un atklātu un ticamu paziņojumu, ka starptautisko noteikumu un tiesību aktu neievērošana un suverēnas valsts teritoriālās integritātes ignorēšana attiecībās ar Eiropas Savienību maksās dārgi. Tas ir svarīgi, jo ir jābūt kādām sekām, priekšsēdētāja kungs, un šajā sakarībā vēl ir daudz darāmā.
Véronique De Keyser
(FR) Priekšsēdētāja kungs, šovasar ir bijuši dažādi mēģinājumi papildus šai traģiskajai drāmai likt mums darīt lietas, kas nekavējoties radīja divu veidu sekas: pirmkārt, Polijas gandrīz tūlītējā piekrišana savā teritorijā izvietot pretraķešu aizsardzības vairogu, kas rada problēmas pat tad, ja ir pavērsts uz Irānu, un, otrkārt, Eiropas Savienības apņemšanās finansēt Gruzijas atjaunošanu, lai gan mēs visi ļoti labi zinām, ka ārlietu budžets neļaus to darīt, jo tā finansējums ir nepietiekams. Jūs, komisāre Ferrero-Waldner, teicāt sekojošo, un es jūs atbalstu: mums ir jāatrod citi finansējuma avoti, citādi var gadīties, ka nespēsim tikt galā ar šo situāciju.
Tādēļ es uzskatu, ka ir jānovērš jebkāda situācijas saasināšanās. Mana grupa un es atbalstām skaidras, taču stingras attiecības ar Krieviju, it īpaši enerģētikas jautājumu, cilvēktiesību un starptautisko tiesību jomās. Taču mēs esam pret jebkāda veida atgriešanos pie aukstā kara.
Es vēlētos arī brīdināt par valstu, kuras vēl nespēj piedāvāt nepieciešamās garantijas, sasteigtu iestāšanos NATO vai Eiropas Savienībā. Es aicinu Francijas prezidentūru, kuru apsveicu ar ātro rīcību šajā vasarā, līdz ar Vidusjūras reģiona valstu savienību apsvērt arī ideju par Melnās jūras reģiona valstu savienību.
Visbeidzot, es saviem kolēģiem austrumos, it īpaši Baltijas valstīs, saku, ka mēs vairs neesam 1938. gadā, bet gan 2008. gadā. Mēs neļausim vēsturei atkārtoties.
(Priekšsēdētājs pārtrauca runātāju)
Lydie Polfer
(FR) Kouchner kungs, dāmas un kungi, šī gada janvārī, būdams referents par Dienvidkaukāza jautājumiem, es uzzināju par neierobežotas bruņošanās sacensības draudiem un uzsvēru, cik svarīgi ir no padomju laikiem mantotos konfliktus atrisināt mierīgā ceļā. Mēs ierosinājām organizēt "trīs plus trīs” konferenci, citiem vārdiem sakot, konferenci, kurā piedalītos trīs Kaukāza valstis un Eiropas Savienība, Krievija un ASV. Kopš tā laika, kā atgādināja Isler kundze, mēs esam ierosinājuši gruzīniem piešķirt tādas pašas vīzu saņemšanas tiesības kā abhāziešiem. Mēs visi tagad ļoti labi zinām, kas notika - militāra operācija un nesamērīga reakcija; taču fakts ir tāds, ka divas valstis, kuras bija teikušas, ka, kļūstot par Eiropas Padomes dalībvalstīm, ievēros Eiropas vērtības, pielietojot spēku, šos principus ir pārkāpušas. Tas ir nepieņemami. Par to ir jāizvirza apsūdzības un to nevar aizmirst vienas nakts laikā.
Eiropai, kurai ir svarīgas attiecības ar abām valstīm, ir jārīkojas uzmanīgi un apdomīgi, lai nodrošinātu, ka tās atgriežas pie saprātīgākas politikas. Tādēļ bija svarīgi paust vienotu nostāju, un es esmu ļoti priecīga, ka tas bija iespējams, pat bez Lisabonas līguma...
(Priekšsēdētājs pārtrauca runātāju)
Priekšsēdētājs
Man deputātiem jāatgādina, ka runām piešķirto laiku noteica politiskās grupas. Jūs piekritāt vienas minūtes runām, dāmas un kungi, un tas man liek iejaukties, lai tiktu ievērota disciplīna. Tādēļ lūdzu jūsu sapratni brīžos, kad man runātāji ir jāpārtrauc.
Vittorio Agnoletto
(IT) Priekšsēdētāja kungs, šodienas Osetija un Abhāzija ir vakardienas Kosova. Neviena no valdībām, kas tagad aicina uz mieru Gruzijā, nevar noliegt pati savu atbildību: atzīstot Kosovu, ASV un lielākā daļa Eiropas valstu radīja precedentu, kuram bija lemts destabilizēt Kaukāza reģionu. Tā kā NATO ir paplašinājusies līdz pat Krievijas robežām, ASV ir politiski pat vairāk nekā militāri atbildīgas par Gruzijas mudināšanu uzsākt savu pēkšņo uzbrukumu naktī no 7. uz 8. augustu. Patiesi, uzbrūkot Dienvidosetijai, Tbilisi domāja, ka var paļauties uz aizsardzību no Amerikas Savienoto Valstu puses, tostarp arī uz militāru aizsardzību.
Tas bija neattaisnojams uzbrukums, kas skāra civiliedzīvotājus un sagrāva jau tā ļoti nestabilās vienošanās. Krievijas reakcija tika sagatavota jau labu laiku iepriekš, un tā vienīgi gaidīja iespēju to īstenot ar visu spēku. Neviena valdība šajā lietā nav nevainīga! Vienīgie upuri ir civiliedzīvotāji - neskatoties uz to, kurai no valstīm tie ir uzticīgi, viņus piespieda pamest mājas un pakļāva dažāda veida vardarbībai.
Mēs esam liecinieki karam, kurā vietējo līderu nacionālistiskos centienus nomāc lielvaru konflikts cīņā par kontroli pār energoresursiem: patiesais konflikta iemesls ir gāzes un naftas cauruļvadi, kas no Vidusāzijas stiepjas uz rietumiem. Patiesi, gan cauruļvada maršruts caur Turciju uz Vidusjūru, gan no Gruzijas caur Ukrainu uz Poliju iet caur Kaukāzu. Tas nav nejauši, ka ASV tieši Polijai lūdza ļaut tās teritorijā izvietot pret austrumiem pavērstās raķetes.
Eiropai ir jāstrādā pie mierīga risinājuma atrašanas, prasot gan izvest Krievijas bruņotos spēkus no Gruzijas teritorijas, gan arī tur esošajiem cilvēkiem nodrošināt pašnoteikšanās tiesības. ES pirmkārt ir jāpalīdz bēgļiem un jāatturas no jebkādas politiskas rīcības, kas situāciju varētu pasliktināt vēl vairāk. Gruzijas iestāšanās NATO ir kategoriski jānoraida, ASV flote ir jāaicina atkāpties no Melnās jūras, un Polija ir jālūdz noraidīt ASV raķešu uzstādīšanas iespēju. Mums ir jāpārliecinās, ka mūsu palīdzība netiek izmantota ieroču iegādei un ka konfliktā iesaistītās puses bēgļus neizmanto kā kara instrumentus.
Bruno Gollnisch
(FR) Priekšsēdētāja kungs, daudzi runātāji, sākot ar Padomes pašreizējo priekšsēdētāju Bernard Kouchner, izsaka nožēlu par Abhāzijas un Dienvidosetijas neatkarības atzīšanu no Krievijas puses. Šis lēmums Kaukāza valstis un Eiropu, protams, ir novedis pie nopietnām sekām, un tas pats nākotnē varētu attiekties arī uz pašu Krieviju. Tas tā ir tādēļ, ka Abhāzijas un Dienvidosetijas neatkarības atzīšana nākotnē varētu uz ko līdzīgu mudināt arī Ziemeļosetiju, Čečeniju, Ingušetiju, Dagestānu un citas teritorijas, kas pašlaik ir Krievijas Federācijas sastāvdaļas.
Neskatoties uz to, vai tas ir Kaukāzā, Tibetā, Āfrikā vai kur citur, viens no mūsdienu izaicinājumiem ir atrast līdzsvaru starp noteiktu tautu tiekšanos pēc autonomijas, no vienas puses, un starp robežu neaizskaramību, no otras puses. Bez šīs neaizskaramības miers, pēc kura tiecas īsti patrioti, varētu būt nopietni apdraudēts.
Taču mēs, eiropieši arī esam gatavi saņemt kritiku. Mēs esam dzirdējuši runas par starptautisko robežu ievērošanu, taču radījām precedentu Kosovā, vai nu Kouchner kungam tas patīk, vai ne. Ir smieklīgi teikt, ka par Kosovu tika pieņemts starptautisks lēmums, jo ANO nekad nav atļāvusi karu pret Serbiju.
Krievija ir atkāpusies no Austrumeiropas, kur vēl ne tik sen valdīja nepielūdzamā komunistu diktatūra. Tā ir atkāpusies no Baltijas valstīm, no Ukrainas un no Vidusāzijas republikām. Jo vairāk tā atkāpjas, jo vairāk tā nonāk ielenkumā. Varšavas pakts ir pazudis, taču kā atbildi tam mēs neesam piedāvājuši neko citu kā vien nepārtrauktu NATO paplašināšanos. Tagad mēs izbaudām tā sekas!
Jacek Saryusz-Wolski
(FR) Priekšsēdētāja kungs, man vispirms jāapsveic Francijas prezidentūra ar šo sasniegumu. Es uzskatu, ka mēs esam nogājuši garu ceļu no Eiropas nostājas attiecībā uz Irāku līdz pašreizējai attieksmei pret krīzi Kaukāzā. Apsveicu. Pateicoties prezidējošajai valstij, Eiropas Savienība strādāja efektīvāk un ātrāk nekā Vašingtona. Tas viss ir pozitīvi, taču daži jautājumi saglabājas: pirmkārt, kā mēs varētu mazināt iedzīvotāju ciešanas; otrkārt, kā mēs varētu nodrošināt, ka krievi ievēro noteikumus, un kādu ilgtermiņa stratēģiju mums pieņemt attiecībā uz Krieviju?
Es šos pasākumus un Padomes izstrādāto tekstu uztveru ar mērenu optimismu un apmierinājumu. Tekstā ir visi galvenie nosodījuma un rīcības elementi, tostarp arī augstsirdīgais Kopienas palīdzības un iespējamās EDSO misijas piedāvājums. Taču prezidentūrai es teiktu, ka tas ir tikai kā "uzkožamais”.
(FR) Tas ir tikai "uzkožamais” vai "pirmais ēdiens”. Mēs gaidām pamatēdienu, kas būs miers un stabilitāte šajā reģionā, kā arī Eiropas Savienības stratēģiju attiecībā uz šo Kaukāza reģionu.
Mums ir jādara viss iespējamais, lai liktu Krievijai saprast, ka tai ir izvēle: vai nu sadarboties ar ES kā atbildīgai partnerei, uzņemoties saistības un pienākumus un pilnībā ievērojot Sarkozy kunga sešu punktu plānu, vai arī pakļaut sevi nosodījumam no starptautiskās sabiedrības puses, kas var novest pie izstumšanas no šīs sabiedrības un visbeidzot pie izolācijas, kas ietver noteiktu pasākumu kopumu, ko nepieciešamības gadījumā varētu īstenot.
Arī mums, Eiropas Savienībai, ir izvēle - vai nu apmierināties ar Krievijai saprotamiem, verbālā formā veiktiem pasākumiem un izvairīties no rīcības, vai arī nepieciešamības gadījumā pārskatīt mūsu politiku attiecībā uz Krieviju, norādot, ka mēs varam būt gan uzstājīgi, gan cieņas pilni tajā gadījumā, ja Krievija neievēro noteikumus, kurus mēs sagaidām...
(Priekšsēdētājs pārtrauca runātāju)
Dariusz Rosati
(PL) Priekšsēdētāja kungs, komisāres kundze, Kouchner kungs, Krievijas rīcība ir mēģinājums atgriezties pie bijušās Padomju Savienības imperiālistiskās politikas. Šī rīcība ir mēģinājums neatkarīgai valstij uzspiest Krievijas politisko redzējumu. Kā Eiropai uz to būtu jāreaģē?
Manuprāt, mums būtu jāsāk ar to, ka griežamies pie Krievijas, paužot vienotu nostāju un pavisam skaidri norādot, ka nevar būt ne runas par atgriešanos pie ietekmes sfēru politikas. Nevar būt nekādas atgriešanās pie imperiālistiskās politikas, nevar būt bijušās rīcības atkārtošanas un atgriešanās pie spēka pielietošanas starptautiskajās attiecībās. Nododot šo ziņu Krievijai, mums ir jāpauž vienota nostāja, un tas jādara skaidrā un nepārprotamā veidā. Mums Krievijai ir skaidri jānorāda, ka agresija neatmaksājas.
Otrkārt, Eiropas Savienībai ir jāuzsāk divu veidu ilgtermiņa darbība. Pirmā būtu radikāli samazināt tās atkarību no Krievijas energoresursu jomā. Es nevēlos, lai Krievija mūs šantažē, izmantojot gāzi vai naftu, un esmu pārliecināts, ka tā domā ikviens šajā plenārsēžu zālē. Mēs nevēlamies, lai mūsu politiskā darbība un mūsu principu un vērtību aizstāvēšana būtu atkarīga no gāzes vai naftas piegādēm.
Otra veida darbība pēc savas būtības ir stratēģiska un nozīmē izteikt piedāvājumu valstīm, kas agrāk bija Padomju Savienības daļa. Te būtu jāiesaista ne tikai Gruzija, bet līdz ar citām valstīm īpaši arī Ukraina. Tas, ko piedāvājam mēs, noteikti ir daudz vilinošāks nekā Krievijas piedāvājums. Es ļoti priecājos, ka šie viedokļi ir iekļauti šodienas Padomes secinājumos, un domāju, ka šis ir pareizais darbības virziens nākotnei.
Janusz Onyszkiewicz
(PL) Priekšsēdētāja kungs, esmu pārliecināts, ka mēs visi cerējām un sapņojām, ka Krievija sāks attīstīties, kļūt demokrātiska un ievērot noteiktus principus, uz kuriem balstās arī Eiropas Savienība. Šīs cerības un sapņi tagad ir jāaizmirst. Pašreizējā situācija ir pilnīgi citāda. Es atzinīgi vērtēju paziņojumu, ka sarunas par partnerības nolīgumu un ES-Krievijas samits ir jāatceļ līdz laikam, kad Krievija izpildīs savas saistības, ko tā ir uzņēmusies līdz ar dokumentu parakstīšanu. Turklāt es uzskatu, ka atlikšanas laikam ir jābūt ilgākam un ka mums Eiropas Savienībā būtu jāpārdomā, kāda veida attiecības ar Krieviju mēs tiešām vēlamies. Vai mēs tiešām varam runāt par drošības jomu, kas mums būtu kopīga ar Krieviju? Vai mēs tiešām varam Krieviju uzskatīt par savu stratēģisko partneri, ja tā atbalsta vērtības, kas ir tik radikāli atšķirīgas no mūsu vērtībām?
Es vēlētos minēt vēl vienu jautājumu, proti, mūsu energodrošību. Tikai viens piemērs - mēs turpinām uzsvērt Nabucco cauruļvada nozīmību. Tas ir kļuvis par mantru. Tagad ir pienācis laiks ne tikai runāt, bet kaut ko sākt darīt un piešķirt šim projektam finansiālu atbalstu.
Mario Borghezio
(IT) Priekšsēdētāja kungs, dāmas un kungi, Padomei bija taisnība, kad tā šodien uz Maskavu nosūtīja ļoti skaidru ziņu, proti, ka mēs, eiropieši, aizstāvam tautu tiesības un ģeopolitisku paktu vai vienošanos vārdā tās neupurēsim. Turklāt, mums ir morāls pienākums pret mūsu pašu iedzīvotājiem, it īpaši pret tiem, kas daudzas desmitgades ir pārdzīvojuši zem padomju imperiālisma spiediena, aizstāvēt šos brīvības principus.
Taču tie, kas divpusējās sarunas ar Maskavu uzturēja atklātas, piemēram, Itālijas premjerministrs Berlusconi, arī izdarīja pareizi, lai izskaidrotu Eiropas domāšanas veidu un lai brīdinātu par risku no jauna nonākt aukstā kara klimatā ne tikai no politiskā viedokļa, ne tikai no ekonomiskā un politiskā viedokļa, bet arī - un galvenokārt - no vēsturiskā viedokļa, jo, laikam ritot, protams, pastāv iespēja, ka Eiropa Krieviju var iekļaut vai arī izslēgt reizi par visām reizēm.
Tādēļ ir ļoti svarīgi uzsākt un uzturēt dialogu. Eiropa, Eiropas tautas nevēlas auksto karu, jo aukstais karš mums atgādina nāvi, vajāšanu...
(Priekšsēdētājs pārtrauca runātāju)
Othmar Karas
(DE) Priekšsēdētāja kungs, komisāres kundze, dāmas un kungi, šī rezolūcija ir vispozitīvākais sasniegums pēc vienošanās par pamieru un ietver lielāko daļu Elmar Brok un manis Eiropas Tautas partijas (Kristīgo demokrātu) un Eiropas Demokrātu grupas vārdā ierosināto prasību, kuras izteicām pēc vizītes Gruzijā. Tomēr ar to nepietiek.
Eiropas Savienībai vēl arvien ir jāspēlē sava loma, un uz spēles ir likta mūsu uzticamība. Rezolūcijai ir jāseko apņēmīgai, kopīgai rīcībai, kā to savā iedrošinošajā paziņojumā šodien teica komisāre Ferrero-Waldner. Mums šī rezolūcija ir jāīsteno līdz pat pēdējam punktam un komatam, tāpat kā mēs pieprasām, lai Krievija pilnībā, līdz pat pēdējam punktam un komatam ievērotu sešu punktu plānu.
Turklāt pēdējo nedēļu laikā mēs esam redzējuši, cik Eiropas Savienība ir un var būt nozīmīga, taču redzējām arī savas vājās puses un jomas, kur mums ir jārīkojas un jāveic arī profilaktiski pasākumi, lai tās novērstu. Jā, mēs varam būt vidutāji, taču ja tas ir tas, ko vēlamies, tad mums ir vajadzīga vienota, aktīva Eiropas ārpolitika un drošības un aizsardzības politika. Pēdējo nedēļu laikā mēs arī ļoti asi esam izjutuši to, ka nav vienotas nostājas, ka nav politiskās vēlmes panākt vienotu nostāju, un pat tagad jūtam vienota risinājuma trūkumu. Tas, ka nav Lisabonas līguma, mūs padara vājākus.
Ar atjaunošanu vien nepietiek. Mums ir jāinvestē šo valstu neatkarībā un jāsagrauj nacionālisma pamati. Saikne ar ES ir svarīgāka nekā izredzes kļūt par NATO dalībvalsti.
Komisāres kundze, jūs ļoti daiļrunīgi teicāt, ka ar Krieviju vairs nevar būt "parastās darba kārtības” un ka mūsu politika ir jāizvērtē no jauna. Mums ir jāinvestē ekonomikas, demokrātijas, sociālajā un izglītības stabilitātē. Šeit nav runa tikai par naudu. Mums ir jāpaplašina arī Kaimiņattiecību politika un jāizvirza tādi praktiski realizējami plāni, par kādiem jūs šodien paziņojāt. Mēs to gaidām.
Adrian Severin
Priekšsēdētāja kungs, galvenā problēma, ar ko saskaramies, nav saistīta ar atbildi uz jautājumu, kam ir taisnība un kam nav, kurš ir agresors un kurš ir upuris, kas ir suverēnas tiesības un kas ir nesamērīga reakcija. Patiesā problēma ir tā, ka mums nav reālu līdzekļu, kā uzspiest status quo ante vai kā izdarīt spiedienu uz tādu valsti kā Krievija, lai tā pārskatītu kādu noteiktu politiku. Turklāt mēs Krievijai nevaram prasīt ievērot nevienu tādu starptautisko tiesību nosacījumu, ko paši iepriekš jau nebūtu pārkāpuši.
Pasaule, kurā katra krīze tiek risināta atšķirīgi, nav pasaule, kurā valda kārtība, bet gan pasaule, kurā valda haoss. Tas, ko mēs šodien redzam, ir nevis jauna aukstā kara sākums, bet gan vienpusēji noteiktas kārtības beigas. Tā ir globāla līmeņa ģeopolitiska konfrontācija, kas notiek neregulētā starptautiskajā vidē, kur konfliktā ir nonākuši vienas puses pārstāvji. Situācijā, kad vienpusēji noteiktā kārtība ir mirusi un daudzpusēji noteiktā kārtība vēl nav dzimusi, valda anarhija un varenā spēks.
Vienīgā saprātīgā lieta, kas mums jādara, ir sasaukt starptautisku drošības un sadarbības konferenci, kurā visas globālās un reģionālās puses kopā ar vietējām ieinteresētajām personām apspriestu, no jauna definētu un izstrādātu starptautisko tiesību principus starptautiskajās attiecībās, starptautisko organizāciju lomu un pilnvaras, vietējo krīžu risināšanas procedūru un drošības garantiju sistēmu, kas spētu tikt galā ar mūsdienu konkrētajām iespējām, problēmām un briesmām. Tikmēr mums ir jāpaātrina ekonomiskās integrācijas, politisko apvienību veidošanas un institucionālās saskaņošanas process ar tādiem austrumu kaimiņiem kā Ukraina un Moldova. Cerēsim, ka Eiropas Savienība šīs cerības nepievils.
(Aplausi)
Siiri Oviir
(ET) Mēs šeit šodien jau esam apsprieduši nepieciešamību uz Gruziju nosūtīt starptautiskās miera uzturēšanas un civilās misijas. Būdama Dienvidkaukāza delegācijas locekle, es to pilnībā atbalstu, vēl jo vairāk, ņemot vērā, ka agrā pavasarī, runājot šai pašā vietā, es vērsu uzmanību uz šo pasākumu steidzamo nepieciešamību.
Vēsture daudzas mūsu valstis, tostarp arī Gruziju, ir padarījusi multietniskas. Mani uztrauc ļoti drūma scenārija iespējas. Īpaši tādēļ, ka pirms dažām dienām Krievija atzina Abhāziju un Dienvidosetiju. It kā turpinot šo tematu, Ziemeļosetijas Sabiedrības lietu ministrs runāja par Dienvidosetijas un Ziemeļosetijas apvienošanos atbilstoši Krievijas likumiem, citiem vārdiem sakot, par Dienvidosetijas kļūšanu par Krievijas sastāvdaļu.
Saskaņā ar vairāku valstu viedokli, šeit ir pretrunas starp diviem starptautisko tiesību stūrakmeņiem: nacionālo pašnoteikšanos un teritoriālo integritāti. Mēs zinām, ka par izejas punktu mums ir jāņem Helsinku Noslēguma akts, taču mans jautājums Padomei ir šāds: "Kādi pasākumi tiek veikti, lai novērstu suverēnas valsts teritoriālās integritātes ignorēšanu?”
Wojciech Roszkowski
(PL) Priekšsēdētāja kungs, Eiropadomes darba rezultātu varētu aprakstīt vai nu kā pustukšu glāzi, vai arī kā pa pusei pilnu glāzi. Svarīgi ir tas, ka vienošanās tika panākta un ka Eiropas Savienība pauda vienotu nostāju. Tomēr ir žēl, ka Padomes vienotā nostāja nav pietiekami plaša. Tajā pietrūkst tā, ko vēlētos lielāka daļa to cilvēku, kas Parlamentā izteica savu viedokli.
Laikā, kad notika Krievijas uzbrukums Gruzijai, Krievijas plašsaziņas līdzekļi ziņoja par to, kā Putina kungs ir atradis laiku, lai dotos uz Sibīriju un iemidzinātu tīģeri, kas apdraud vietējos iedzīvotājus. Šis gadījums labi raksturo Krievijas uzvedību un attieksmi pret Eiropu. Taču Maskava nav pilnībā atbildīga par Eiropas tīģera iemidzināšanu. Kā šajā kontekstā būtu jāvērtē North Stream un South Stream projekti līdz ar atbalstu, ko tie ir saņēmuši no konkrētām Eiropas Savienības valstīm? Solidaritātes trūkums un pieglaimošanās agresoram to vienmēr iedrošina vēl vairāk. Īpaši patiesi tas ir gadījumos, kad vieni partneri maksā par citu baudītajiem labumiem. Pašreizējie paziņojumi par Eiropas Savienības vienotību attiecībā pret Krieviju, uzsvars, kas likts uz Austrumu partnerību, un citi izdarītie paziņojumi noteikti ir iedrošinoši. Taču, ja mēs apmierināsimies tikai ar vārdiem vien, agresors var atkal uzbrukt.
Stefano Zappalà
(IT) Priekšsēdētāja kungs, dāmas un kungi, es vēlētos runāt par dažiem praktiskiem, šīvakara debatēs minētiem jautājumiem. Pirmkārt, es vēlētos apliecināt cieņu Francijas ministram par to, ka viņš ir bijis pietiekami drosmīgs, lai šajā Parlamentā izteiktu dažus ļoti svarīgus apgalvojumus.
Es pilnībā apstiprinu visu Francijas ministra teikto. Es piekrītu pilnīgi visam. Es neatkārtošu neko no viņa teiktā, jo rītdienas prese jau tāpat būs pilna ar viņa teikto, taču man jāsaka, ka Eiropas Savienības prezidējošās valsts izklāstītā nostāja ir ļoti stingra un precīza.
Es vēlējos teikt, ka uzskatu, ka Eiropas Savienība ir veikusi radikālas pārmaiņas: mēs šajā auditorijā varam teikt, ko gribam, taču mēs neesam ES ārpolitikas veidotāji un mums nav pilnvaru tajā iejaukties; to var darīt tikai Eiropadome.
Ciktāl es varu spriest no savas īsās darba pieredzes šajā Parlamentā, Eiropadome ir parādījusi, ko Eiropa veic: radikālas pārmaiņas. Šodienas Eiropadomes sēde ir parādījusi, ka Eiropas Savienība patiesi pastāv un, neskatoties uz to, ka Lisabonas līgums vēl nav spēkā, ES spēj pievērsties ļoti svarīgiem jautājumiem.
Es vēlētos arī izteikt lielu pateicību par to, ko šajā krīzē ir darījusi Francijas prezidentūra, prezidents Sarkozy, kā arī kanclere Merkel un premjerministrs Berlusconi. Es uzskatu, ka vienotajā reakcijā netiek ņemti vērā komentāri, ko izteicis britu premjerministrs, kurš arī šodien pamatoti būtu stājies rindā uz runas teikšanu, bet kura iepriekšējie paziņojumi presei bija vairāk nekā nevēlami.
Es uzskatu, un ar to es savu runu beidzu, ka radikālās pārmaiņas ir šādas: Eiropas Savienība pastāv! Uzmanīgi turpināsim jaunu valstu uzņemšanu NATO un ES. Skatīsimies, kā viss notiks. Francijas ministram ir pilnīga taisnība.
Libor Rouček
(CS) Dāmas un kungi, vispirms es vēlētos izteikt atzinību par ātrumu un efektivitāti, ar kādu Francijas prezidentūra kā vidutājs panāca pamieru starp konfliktā iesaistītajām pusēm. Tagad sešu punktu plāns ir jāīsteno dzīvē, tostarp Krievijas bruņotajiem spēkiem, protams, ir jāatkāpjas uz pozīcijām, kādās tie bija pirms konflikta saasināšanās. Taču Gruzijas jautājums nav viens atsevišķs jautājums, jo visā Dienvidkaukāzā pastāv vesela virkne savstarpēji saistītu konfliktu un problēmu. Tādēļ Eiropas Savienībai ir būtiski daudz efektīvāk un intensīvāk nekā iepriekš nodoties Vidusjūras reģiona austrumu daļas un Kaukāza reģiona problēmu risināšanai. Citiem vārdiem sakot, ir būtiski ar reālu pasākumu palīdzību stiprināt mūsu politikas austrumu dimensiju attiecībā uz kaimiņiem.
Tā kā esmu deputāts no valsts, kura vēl nav ratificējusi Lisabonas līgumu, es vēlētos aicināt Čehijas Republikas, Zviedrijas un, protams, arī Īrijas valdības smagi strādāt pie šī dokumenta ratifikācijas, jo tas ir priekšnoteikums vienotākai un efektīvākai kopējai ārpolitikai un drošības politikai, kas mums dotu iespēju tikt galā ar izaicinājumiem, tostarp ar izaicinājumiem, kas nāk no Austrumiem un no Krievijas, un atrisināt šīs problēmas.
Mirosław Mariusz Piotrowski
(PL) Šodien ir Otrā pasaules kara sākuma gadadiena. To karu ievadīja slepens pakts starp Padomju Savienību un Vāciju un izlīgšanas politika, ko pieņēma Rietumeiropas valstis. 1939. gadā tika naivi ticēts, ka agresoram pietiks ar atsevišķu mazāku valstu upurēšanu.
Es to visu atgādinu Gruzijas kara dēļ. Gruzija ir kļuvusi par pirmo uzbrukuma mērķi, mūsdienu Krievijai realizējot no Padomju Savienības mantotās imperiālistiskās tieksmes. Krievija Gruziju izmanto kā izmēģinājumu poligonu, lai konstatētu, ar ko Eiropas Savienības dalībvalstis ir gatavas samierināties. Tā negaida, ka dalībvalstis būs nelokāmas. Ņemot vērā bruņoto konfliktu, Eiropas Parlamentam nevajadzētu attaisnot Krievijas cerības. Mums ir jāpieņem vienota, nepārprotama un noteikta nostāja. Gruzijai ir tiesības rēķināties ar mūsu diplomātisko un materiālo atbalstu. Eiropas Parlamentam uz Gruziju ir jānosūta pašam savi novērotāji, lai pārbaudītu informāciju par etnisko tīrīšanu. Mums ir jādara viss iespējamais, lai apturētu ekspansiju un novērstu iespēju, ka mūsu traģiskā vēsture varētu atkārtoties.
Tunne Kelam
Priekšsēdētāja kungs, mēs esam liecinieki tam, kā sabrūk "vēstures beigu” paradigma, taču tam būtu arī jāiezīmē beigas ērai, kad redzam vēlamo, nevis pastāvošo, miera nodrošināšanu ar vārdiem aizstājot ar miera nodrošināšanu ar kopējā spēka un solidaritātes palīdzību.
Krievija sevi ir ievietojusi nestabilo un neprognozējamo valstu kategorijā. To vairs ilgāk nevar uzskatīt par uzticamu partneri, un tai pavisam noteikti nav ar mums kopīgu vērtību. Iebrūkot Gruzijā, tā ir izaicinājusi starptautiskās drošības sistēmu, mēģinot to aizstāt ar modeli "taisnība ir varenā pusē”.
Tagad viss ir atkarīgs no ES rīcības, ne tikai no tās reakcijas. "Parastās darba kārtības” pārtraukšana paredz konkrētu soļu speršanu, jo Krievija mūs sapratīs tikai tad, ja rīkosimies.
Es ierosinu šādus pasākumus: pirmkārt, īsti starptautiskie miera uzturēšanas spēki - Krievija nevar spēlēt dubultu lomu gan kā miera uzturētājs, gan kā iebrucējs; otrkārt, sarunu par Partnerības un sadarbības nolīgumu iesaldēšana; treškārt, Nord Stream un South Stream projektu apturēšana; ceturtkārt, vīzu režīma atvieglojumu iesaldēšana un, piektkārt, Olimpisko spēļu Sočos atcelšana.
Ja nekas konkrēts netiks darīts, tad Krievija ne tikai nekad neizlaidīs Gruziju no sava tvēriena, bet vēl arī citur rīkosies pēc tā paša scenārija. Demokrātiskas sabiedrības pirmā prioritāte ir noteikt stingrus ierobežojumus. Šodien mums ir jāatbild uz to pašu morālo izaicinājumu. Ja ne mēs, tad kas gan vēl? Ja ne tagad, tad kad gan vēl?
(Aplausi)
Katrin Saks
(ET) Pavasarī Gruzijas vēlēšanu laikā es Gori pilsētā satiku gruzīnu sievieti, kura pirms 15 gadiem bija spiesta bēgt no Abhāzijas. Šodien viņa jau otro reizi ir kļuvusi par bēgli pati savā valstī. Tāda traģēdija.
Traģiski ir arī tas, ka šodien šajā plenārsēžu zālē izskan tik daudz dažādu notikušā interpretāciju, un tādēļ es domāju, ka īpaši svarīgi un svarīgāk par visu citu ir uz Gruziju nosūtīt neatkarīgu izpētes komisiju, starptautisku komisiju, lai konstatētu, kas tad īsti ir noticis.
Šis konflikts nav starp gruzīniem vai osetīniem, šis konflikts nesākās 8. augustā, tas nav arī tikai Krievijas un Gruzijas konflikts, tas ir vērtību konflikts, un tajā esam iesaistīti mēs visi.
Christopher Beazley
(FR) Priekšsēdētāja kungs, es domāju, ka ir svarīgi apsveikt Francijas prezidentūru, prezidentu Sarkozy un Kouchner kungu, kurš šodien ir šeit, ne tikai tādēļ, ka viņi šajā krīzē izvēlējās ļoti stingru attieksmi pret Krieviju, bet arī tādēļ, ka viņiem izdevās saglabāt Eiropas Savienības vienotību, vienotību, kuras 2003. gadā diemžēl pietrūka.
Es vēlētos pievienoties tiem, kas saka, ka šis jautājums, lai cik nopietns tas arī nebūtu, ir ne tikai par Gruziju un šīs valsts nelikumīgo okupāciju un iebrukumu tajā. Es komisārei teiktu, ka tas ir arī par ES attiecībām ar Krieviju. Tas ir tieši par to, kas tika aprakstīts kā mūsu kopīgās vērtības. Personīgi man ir ļoti grūti saskatīt, kādas kopīgas vērtības man ir ar valsti, kura lieto spēku, militāru agresiju un propagandas karu, lai okupēto valsti apsūdzētu kā iebrucēju un agresoru.
Iznāk, ka sarunas par Sadarbības un partnerības nolīgumu uz kādu laiku tiek apturētas, ja vien Krievija neizved savus bruņotos spēkus. Rodas jautājums, ko mēs darīsim tad, ja Krievija atteiksies izvest savus bruņotos spēkus. Mums tiek teikts, ka ir nepieciešams dialogs, taču kāds dialogs gan varētu būt ar partneri, kurš neciena vērtības, kuras jūs mēģināt aizsargāt un atbalstīt?
Man šķiet, ka skatoties no vēsturiskā skatu punkta, mēs vēlamies harmoniskas attiecības ar Krieviju, taču ne jau vienkārši atsakoties no vērtībām, kas mums ir dārgas. Es piekrītu Kelam kungam un citiem, ka Krievija jau saskaras ar sekām, kas izpaužas kā masveida investīciju aizplūšana no tās tirgus, jo starptautiskie investori Krieviju tagad uzskata par investīcijām ļoti nedrošu vietu. Taču vēlreiz ir jāapsver arī Nord Stream un South Stream projekti. Mēs nevaram vienkārši turpināt darbu pie šiem projektiem tā, it kā Krievijas monopols energoresursu piegādes jomā būtu absolūti pieņemams. Ir jāpārdomā arī Ziemas olimpiskās spēles Sočos; nevar būt nekāda olimpiskā pamiera.
Krievi apzināsies sekas, ko radīs mūsu izlēmīgā rīcība un atteikšanās sekot viņu darba kārtībai.
(Aplausi)
Raimon Obiols i Germà
(ES) Es vēlētos ļoti ātri pateikt divas lietas. Pirmkārt, es domāju, ka man ir taisnība, ja saku, ka Jouyet kungs iepriekš presē izteica nožēlu par ASV konservatīvo spēku, noteiktu konservatīvo spēku ietekmi uz negatīvo balsojumu Īrijas referendumā. Es domāju, ka tagad mēs visi nožēlojam jauno konservatīvo politiku absurdo slavēšanu Kaukāza krīzes laikā. Šajā sakarībā daudzus var apsūdzēt.
Tbilisi ir atbildīga par neizprotamo lēmumu veikt militāras darbības. Maskava ir atbildīga par lēmumu brutālā un nesamērīgā veidā uz to reaģēt. Vašingtona, kur prezidents laimīgi atstāj amatu, ir atbildīga par reģionā gadiem ilgi radīto spiedienu.
Otrkārt, es uzskatu, ka Eiropai ir svarīgi pienākumi, kurus var izpildīt tikai tad, ja tiek izveidota nevis maiga vara vai stingra vara, bet gan politiska vara, kas atkarīga no visu dalībvalstu valdību vienotības.
Árpád Duka-Zólyomi
(HU) Paldies, priekšsēdētāja kungs! Daudzu gadu garumā Krievijas varas politiķi rūpējās, lai Gruzijā būtu iekšējs spiediens, kas izvērtās neilgā, taču destruktīvā karā. Krievijas bruņotie spēki ir pārkāpuši starptautiskās tiesības un ir iebrukuši suverēnas valsts teritorijā. Kremlis šo procesu pabeidza ar divu separātisko provinču neatkarības atzīšanu. Tas ir radījis jaunu dimensiju starptautiskajā politikā. Tā ir bīstama situācija, daļēji no to valstu viedokļa, kas robežojas ar Krieviju, un daļēji tādēļ, ka Putins un viņa cilvēki paši sev ir radījuši bīstamu precedentu.
Kādēļ starptautiskajai sabiedrībai ir svarīgi apvienoties? Krievijas politiķi tagad ir nonākuši strupceļā un bezizejas stāvoklī, tādēļ mums šis brīdis ir jāizmanto. ES ir jāuzstāj uz neitrālu starptautisko miera uzturētāju nosūtīšanu, tādējādi palīdzot miera uzturētāju spēkiem, kuri pašlaik ir zaudējuši uzticību un autoritāti. Ir jāpārskata mūsu lēmums atvieglot vīzu saņemšanu Krievijas pilsoņiem, un tajā pašā laikā beidzot būtu jāatvieglo vīzu režīma prasības attiecībā uz Gruziju. Gruzija ir mūsu kaimiņattiecību politikas neatņemama sastāvdaļa, un tādēļ mūsu pienākums ir nodrošināt maksimālu atbalstu valsts atjaunošanā. Liels paldies.
Giulietto Chiesa
(IT) Priekšsēdētāja kungs, dāmas un kungi, Saakashvili piedzīvojums ir situācijas novērtējuma nepiedodamas kļūdas rezultāts: proti, domāt, ka Krievija nekādi nereaģēs uz militāru agresiju, jo militāra agresija ir tieši tas, kas notika.
Krievija vairs nav tāda kā 2000. gadā, tā vairs neatkāpsies ne taktiskā, ne stratēģiskā ziņā. Pirmais, kas jādara, ir jāapzinās fakti: Eiropu un tās vienotību šī kļūda būtiski iedragāja. Mēs nevaram atļauties to atkārtot, un mēs nevaram ļaut nevienam citam mūs piespiest to atkārtot. Daži cilvēki uzskata, ka tagad būtu jāpaātrina Ukrainas un Gruzijas iestāšanās NATO, taču es katram, kas tā domā, vēlētos lūgt kārtīgi padomāt, jo šāds lēmums mūsu drošības veicināšanai nedotu pilnīgi neko; tieši pretēji, tā būtu pakļauta briesmām. Kā tagad zinām, Krievija reaģēs - ja ne ar līdzīgiem pasākumiem, tad noteikti ar kādiem pretpasākumiem. Drīz mēs riskētu nonākt daudz lielākā krīzē nekā augustā, un tādā valstī kā, piemēram, Ukrainā pašā Eiropas vidū. Veselais saprāts mums liek no jauna veikt vairākus aprēķinus, jo tie ir bijuši nepareizi, un saskaņā ar savstarpīguma principu sēsties pie sarunu galda ar Krieviju un...
(Priekšsēdētājs pārtrauca runātāju)
Vytautas Landsbergis
Priekšsēdētāja kungs, aizvakar man bija gara saruna pie pusdienām ar vienu no Eiropas visgudrākajām galvām, Otto von Habsburg. Viņš teica, ka, pamatojoties uz viņam zināmajiem faktiem, Eiropas valdības ir bijušas ļoti korumpētas, jo ir labi zināms, ka Krievija pret Rietumiem izmanto jaunu slepeno ieroci - proti, globālu kukuļdošanu. Šodienas Padomes sēde šajā Eiropas politikas tumšajā stūrī varētu ieliet vairāk gaismas.
Ja Padome un mūsu Parlaments, kas Eiropā ir pēdējais politiskās sirdsapziņas cietoksnis, neprasīs tūlītēju Krievijas okupācijas spēku izvešanu no Poti un okupantu izveidotajām buferzonām, tad mūsu aizvien vājākajā Eiropā būs saskatāmas politiskas katastrofas aprises. Šīs zonas visvairāk ir nepieciešamas Krievijas un Osetijas kontrabandistiem, lai Gruzijai neļautu kontrolēt iekšējās robežas starp marionetei līdzīgo Osetiju un vēl aizvien neatkarīgo Gruziju. Doma līdz ES-Krievijas samitam novembrī okupantam ļaut izveidot nocietinājumus ir absolūti nepareiza un norāda, ka Otto von Habsburg varbūt ir taisnība.
(Aplausi)
Pierre Pribetich
(FR) Priekšsēdētāja kungs, visi ļoti gaida mūsu izsvērto un noteikto nostāju. Gan Krievijas vēlmju dēļ, gan arī pašreizējā vēlēšanu perioda dēļ Amerikas Savienotās Valstis šajā Eiropas Savienībai kaimiņos esošajā reģionā nevar darboties kā globālās politiskās situācijas katalizators.
Mums, Eiropas Savienībai, ir tā vienreizējā vēsturiskā iespēja veidot savu ārpolitiku un drošības politiku un attīstīt Eiropu ar tās sasniegumu un pieredzes palīdzību. Mēs nedrīkstam šo iespēju palaist garām. Nosodījums, kas jāizsaka, nepiedāvā risinājumus. Pat ja ar Kosovas atzīšanu, ignorējot starptautisko tiesību noteikumus, tika atvērta Pandoras lāde, padarīsim starptautiskās tiesības un cilvēktiesību ievērošanu atkal par galveno risinājuma elementu.
Būsim stingri un rīkosimies politiski. Pieņemsim skaidru, vienotu un stingru nostāju attiecībā uz Krieviju, taču tādu, kuras mērķis ir atrast risinājumu un partnerības iespējas, jo mums savā pieejā Krievijai 2008. gadā ir jābūt saprātīgiem.
Ierosināsim Eiropas Savienības vadībā organizēt reģionālu konferenci par situācijas risināšanu un partnerattiecību nākotni. Ar šādu apņēmību paust vienotu Eiropas Savienības nostāju mēs spēsim līdz minimumam samazināt nacionālisma destruktīvo ļaunumu, kas vienmēr nepielūdzami noved pie kara.
Urszula Gacek
(PL) Priekšsēdētāja kungs, Padome šodien panāca vienošanos attiecībā uz Krieviju. To varētu uzskatīt par sava veida veiksmi, taču daudzi bija vīlušies, ka attieksme pret Krieviju bijusi tik maiga. Tagad mums ir jāgaida Maskavas reakcija. Nav šaubu, ka Krievijas prese citēs tās mūsu debašu daļas, kurās Padomes pārstāvis un atsevišķi Parlamenta deputāti vainoja Gruziju. Publiski Maskava izteiks stingru kritiku par Padomes nostāju, taču slēgtā sabiedrībā tā būs priecīga.
Es Maskavā pie varas esošajiem vēlētos teikt sekojošo: nepriecājieties par agru. Eiropa jūs vairs neuzskata par uzticamu partneri, kas tur savu vārdu un ievēro starptautiskās tiesības. Eiropa nopietni apsver, vai tā var būt atkarīga no Krievijas naftas un gāzes. Eiropa pret jums šodien nav bijusi pārāk stingra, taču jūsu atbalstītāju rindas ir būtiski samazinājušās.
Csaba Sándor Tabajdi
(HU) Mēs pilnībā piekrītam, ka Krievija ir jānosoda par pilsonības piešķiršanu un par pārmērīgi lielo militāro lomu, ko tā ir uzņēmusies, un par Abhāzijas un Osetijas atzīšanu; tajā pašā laikā, mums ir jānosoda arī Gruzija, jo Gruzijas valdībai vajadzēja apzināties, kāda bija tās manevriem pieejamā ģeostratēģiskā telpa. Tajā pašā laikā mēs piekrītam, ka ir nepieciešami miera uzturētāju spēki, taču mēs nerunājam par to, kas varētu būt ilgstoša risinājuma pamatā, un saskaņā ar Ahtisaari plānu tā varētu būt vienīgi plaša Abhāzijas un Dienvidosetijas autonomija. Mēs nerunājam par minoritātēm, kas tiks skartas, taču runājam par visu citu, tādēļ es uzskatu, ka iesaldēts ir ne tikai šis konflikts, bet daudzējādā ziņā arī mūsu domāšana. Mums ir jāatrod šīs problēmas ilgtermiņa risinājums.
Erik Meijer
(NL) Priekšsēdētāja kungs, lielākā daļa uzmanības ir koncentrēta uz Krievijas bruņoto iebrukumu Gruzijā. Iespējamā kasešu bumbu izmantošana un ostas ieņemšana ārpus strīdus teritorijas ir iemesls dusmām.
Manuprāt, tas neattiecas uz Dienvidosetijas un Abhāzijas aizsardzību. Kopš Padomju Savienības sabrukuma šie divi reģioni praktiski nekad nav bijuši Gruzijas daļa. Lielākā daļa šo divu mazo valstiņu iedzīvotāju nekādā gadījumā nevēlas būt pakļauti Gruzijai, tāpat kā lielākā daļa Kosovas iedzīvotāju nekādā gadījumā nevēlas būt saistīti ar Serbiju. Viņi šajās valstīs diemžēl būtu otrās šķiras pilsoņi. Šiem cilvēkiem vienlīdzīgas tiesības un demokrātija ir iespējama tikai tad, ja atdalīšanās vairs netiktu apspriesta un ja viņiem būtu kādas garantijas, ka viņi nebūs pakļauti militāram uzbrukumam no ārpuses.
Rezumējot, ir ļoti labs iemesls Krieviju kritizēt, taču ne tādēļ, ka tā tagad de facto ir atzinusi šo divu mazo valstiņu neatkarību. Kosova varētu nebūt vienreizējs gadījums...
(Priekšsēdētājs pārtrauca runātāju)
Zita Pleštinská
(SK) Paradoksālā kārtā notikumi Gruzijā notika augusta mēnesī, tieši tāpat kā bijušajā Čehoslovākijā pirms 40 gadiem, kad arī manu valsti iekaroja un uz ilgiem gadiem okupēja Padomju armija.
Kolēģi deputāti, mēs nedrīkstam aizmirst, ka Krievija ar savu rīcību ir parādījusi, ka tā savu pagātni nav atstājusi aiz muguras. Tieši tāpat kā 1968. gadā, tā nevilcinājās iesūtīt savus tankus, lai sasniegtu politiskus mērķus. Jau atkal militārs spēks destabilizē valstis, kas mēģina atbrīvoties no Krievijas ietekmes. Šodien tā ir Gruzija, rīt tā var būt Ukraina.
Es esmu pārliecināta, ka ES ir jābūt vēl apņēmīgākā opozīcijā Krievijas nostājai attiecībā uz Abhāzijas un Dienvidosetijas neatkarības atzīšanu. Es esmu pārliecināta, ka ES reakcijai ir jābūt tādai, ka tā pastiprina sadarbību ar Gruziju un īpaši ar Ukrainu ne tikai vārdos, bet arī skaidros un jēgpilnos darbos.
Ioan Mircea Paşcu
Priekšsēdētāja kungs, Gruzija nav vienkārša epizode starptautiskajā politikā. Tas ir sākums ķēdes reakcijai ar būtiskām sekām.
Pirmkārt, tas parāda Krievijas atgriešanos militārā ziņā, kas būs jāatspoguļo jaunajā Eiropas drošības stratēģijā, kas pašlaik ir sagatavošanā.
Otrkārt, šī šķietamā atbrīvošana (reconquista) vairāk parāda Krievijas vēlmi savu jauniegūto spēku izmantot, lai kompensētu zaudējumus, ko tā cieta pagājušā gadsimta 90.- tajos gados, un lai atmaksātu par pazemojumu, kas tam sekoja, nevis vēlmi dot savu ieguldījumu nākotnes pasaules veidošanā.
Treškārt, tas parāda Eiropas vājās pozīcijas, kuru galvenie iemesli ir tās pieaugošā atkarība no Krievijas enerģētikas jomā un Lisabonas līguma ratifikācijas kavēšanās.
Ceturtkārt, tas var vai nu atjaunot, vai arī vēl vairāk sagraut transatlantisko vienotību.
Piektkārt, tas parāda, ka starptautiskā likumība ir jāstiprina gan konceptuāli, gan faktiski.
Sestkārt, tas skaidri parāda, ka Melnās jūras reģionam ir nepieciešama daudz lielāka uzmanība un iesaistīšanās no ES puses un ka tam ir nepieciešams kas daudz vairāk nekā tikai vienkārša sinerģija.
Charles Tannock
Priekšsēdētāja kungs, es atbalstu demokrātiskās Gruzijas tiesības meklēt drošību Rietumos un nosodu Krievijas nesamērīgo agresiju un šīs valsts ilgstošo okupāciju. ES ir jāpalielina palīdzība Gruzijas atjaunošanai, jāpaātrina ES brīvās tirdzniecības nolīguma noslēgšana un vīzu režīma atvieglošana. Gruzijai būtu arī jāļauj tuvināties NATO, galu galā kļūstot par tās pilntiesīgu locekli. Mums ar ES vienotās ārējās enerģētikas un drošības politikas palīdzību tagad ir jāizmanto šī iespēja atlauzt Maskavas ciešo tvērienu, kādā tā tur Eiropas naftas un gāzes piegādes. Vācija un Itālija kopā ar Gazprom izveidotos kopuzņēmumos būvē cauruļvadus. Lai nodrošinātu līdzsvaru, ES vajadzētu atbalstīt arī White Stream cauruļvada projektu, kas nodrošinās gāzes transportēšanu no Kaspijas jūras, caur Gruziju un Ukrainu, kuru valdības atbalsta šo projektu, uz Eiropu, tādējādi apejot Krieviju. Krievija tiks smagi skarta, ja savā ilgtermiņa reakcijā mērķēsim uz Gazprom monopolu un Krievijas gāzes kā ieroča izmantošanu.
Jean-Pierre Jouyet
Padomes pašreizējais priekšsēdētājs. - (FR) Priekšsēdētāja kungs, komisāres kundze, dāmas un kungi, es runāšu īsi, jo Bernard Kouchner ir runājis jau divas reizes, un es zinu, ka arī jums ir daudz darāmā.
Tā kā šīs debates tuvojas noslēgumam, es pirmkārt vēlētos jums pateikties par nepārtraukto līdzdalību šajā lietā. Pieņemtās rezolūcijas, tas, ka priekšsēdētājs Saryusz-Wolski 20. augustā sasauca Ārlietu komiteju, un tas, ka Isler Béguin kundze, kā viņa pati to jau norādīja, devās uz konflikta reģionu un šīs iestādes vārdā un bez tam arī Eiropas Savienības vārdā izteica pārliecinošu apliecinājumu, ir apstiprinājis Eiropas Parlamenta iesaistīšanos šajā krīzē.
Tas man liek teikt, ka esmu pārsteigts dzirdēt atsevišķus komentārus par Eiropas Savienību: pirmkārt, ka tā neesot reaģējusi, otrkārt, ka tā bija bezspēcīga, un treškārt, ka tā ieņēma vāju pozīciju. Ja jau Eiropas Savienība nebija ietekmīga, ja tā šajā krīzē nespēlēja savu lomu, tad es vēlētos jautāt, kurš tad to darīja? Kurš bija spēcīgs? Kurš sevi apliecināja vai nu militārā veidā, vai arī kā citādi? Es neredzēju nevienu citu spēku, kas rīkotos, kā vien Eiropas Savienību, un tieši šīs krīzes laikā Eiropas Savienība, iespējams, tika ieraudzīta jaunā gaismā kā partnere un kā vara.
Visiem ir savi pienākumi. Eiropas Savienībai ir savi pienākumi, kas atšķiras no NATO vai ASV pienākumiem. Tomēr, ar savu vērtību un līdzekļu, pie kuriem es vēl atgriezīšos, palīdzību Eiropas Savienība ir izpildījusi visus savus pienākumus.
Cilvēki mums saka: "Krievijai nav tādas pašas vērtības kā Eiropas Savienībai”, taču, starp mums runājot, tas nav nekas jauns. Tas nav nekāds sensacionāls jaunums. Mēs zinām, ka Krievijai nav tādas pašas vērtības kā Eiropas Savienībai. Ja tai būtu tādas pašas vērtības kā ES, par Krieviju tiktu uzdoti citi jautājumi. Visi jautājumi par Krieviju ir saistīti ar to, kādas attiecības mēs vēlamies ar šo kaimiņu, kāda veida partnerību mēs vēlamies izveidot, kāda veida dialogu mēs vēlamies, kā mēs varam mudināt Krieviju pildīt tās pienākumus un uzņemties atbildību, un kā mēs to varam pavērst tādas pieejas virzienā, kas vairāk atbilstu starptautiskajām tiesībām. Tādi ir jautājumi. Kas attiecas uz mani, neskatoties uz to, cik liela ir mana cieņa pret Krieviju, es nekad neesmu ticējis, ka mums ir vienādas vērtības, un es Krieviju kādu laiku jau labi pārzinu.
Trešā jūsu doma, un jums visiem šī doma ir bijusi, ir, ka, neskatoties uz straujo reakciju un šodien paveikto, mēs nevaram iet pārāk tālu tādēļ, ka mums nav nepieciešamo instrumentu, jo mums šie instrumenti būs tikai tad, ja tiks ratificēts Lisabonas līgums, un tādēļ, ka šī krīze lieliski ir parādījusi, cik ļoti mums šis Līgums ir nepieciešams, cik ļoti mums ir nepieciešams stiprināt mūsu ārpolitiku un cik ļoti mums vajag stiprināt arī mūsu aizsardzības politiku. Šim jautājumam ir jābūt skaidram, un vairāki no jums to jau pamatoti ir uzsvēruši.
Tagad pievēršos Eiropadomei. Šodienas Eiropadomes sēde ir kā izejas punkts. Tā neietvēra un nevar ietvert visu, kas saistīts ar šīs krīzes pārvaldību no Eiropas Savienības puses un ar attiecībām starp Eiropas Savienību un Krieviju. Šodien runa bija par situācijas novērtēšanu uz vietas un par to seku izvērtēšanu, kas tiks atstātas uz Eiropas Savienības un Krievijas attiecībām. Runa bija par to, kā parādīt, ka mēs esam vienoti un ka esam aktīvi šajā konfliktā.
Šī Eiropadome mums ir devusi iespēju parādīt, ka esam vienoti, ka esam rīkojušies un ka mums ir stingras pozīcijas. Es vēlētos jums atgādināt sekojošo: Krievijas nesamērīgās reakcijas nosodījums; atbalsts Gruzijai finanšu, humanitārajā, ekonomikas un politikas jomā; attiecību starp Eiropas Savienību un Gruziju stiprināšanas apliecinājums; sešu punktu konflikta risinājuma plāna īstenošana, tostarp starptautiska uzraudzības mehānisma izveidošana, ko daudzi no jums jau uzsvēra; Eiropas Savienības pienākumu uzņemšanās, nosūtot Īpašo pārstāvi; austrumu partnerības stiprināšana, it īpaši attiecībā uz Melnās jūras reģionu un Ukrainu, kas skaidri tika uzsvērta šodienas secinājumos, un dažādāka, neatkarīga un Eiropas līmenī labāk organizēta enerģētikas politika.
Es sapratu visu, ko jūs šovakar teicāt. Varat būt pārliecināti, ka Francijas prezidentūra ikvienam atgādinās par savu vēlēšanos, lai mums būtu dažādāka, neatkarīga un labāk strukturēta Eiropas enerģētikas politika. Šajā sakarībā varat paļauties uz prezidējošo valsti.
Šis ir izejas punkts, jo tika nolemts, ka Eiropas Savienības Padomes priekšsēdētājam, Komisijas priekšsēdētājam un Augstajam pārstāvim 8. septembrī ir jādodas svarīgā braucienā uz Maskavu un Tbilisi. Šajā kontekstā mums ir jāizvērtē pasākumi, kuri mums pēc tam būs jāveic.
Visbeidzot, mēs esam vienojušies par to, ka visas tikšanās saistībā ar partnerattiecību nolīgumu ir jāatliek līdz brīdim, kad krievi būs atkāpušies līdz savām sākotnējām pozīcijām.
Tādēļ šis ir izejas punkts. Mūsu mērķis šodien nebija visu atrisināt, bet gan parādīt mūsu vienotību un apņēmību, un tam mums ir nepieciešams Eiropas Parlamenta atbalsts.
Benita Ferrero-Waldner
Komisijas locekle. - (DE) Priekšsēdētāja kungs, es esmu pēdējā runātāja, tādēļ centīšos izteikties pēc iespējas īsāk. Tomēr, tā kā esmu pēdējā runātāja, es vēlētos uzsvērt dažus galvenos šo debašu punktus.
Pirmkārt, esmu pārliecināta, ka man nav jums jāatgādina, ka tieši šodien, 1. septembrī 1939. gadā sākās Otrais pasaules karš. Šodien, šajā gadadienā mēs debatējam par jaunu karu, kas ir izcēlies, taču šis jaunais karš ir karš, kuru mēs, Eiropas Savienība, ļoti ātri spējām apturēt. Manuprāt, tas ir ļoti svarīgi. Tādēļ šīs bija ilgas un plašas debates, taču tās bija arī labas debates. Labas debates ar labiem secinājumiem mums bija arī Eiropadomē. Manuprāt, šeit galveno lomu spēlēja Eiropas Savienības uzticamība: uzticamība un vienotība. Kā teica gan Padomes pašreizējais priekšsēdētājs, gan arī es, šī bija liela uzticamības un - tiešām - arī Eiropas Savienības vienotības pārbaude, taču tā ir pārbaude, kuru mēs ļoti veiksmīgi izturējām.
Kā dzirdējām, palīdzība Gruzijai ir svarīga. Mēs esam teikuši, ka ir nepieciešama humānā palīdzība un palīdzība atjaunošanas darbos, saistībā ar ko mēs griezīsimies pie Parlamenta pēc palīdzības. Es vēlētos jums pateikties par atbalstu, un, protams, atgriezīšos pie jums ar precīzākiem datiem. Tomēr galvenokārt es domāju par vīzu nolīgumu. Protams, mēs zinām, ka šajā jomā pastāv diskriminācija: abhāzieši un dienvidosetīni, no kuriem daudziem ir Krievijas pases, ir labvēlīgākā situācijā nekā gruzīni, taču es vēlētos arī norādīt, ka šeit sava loma ir jāspēlē daudzām atsevišķām dalībvalstīm, un ļaujiet uzsvērt, ka tas pats attiecas arī uz brīvās tirdzniecības nolīgumu. Es vēlētos jums atgādināt, ka saistībā ar Eiropas Kaimiņattiecību programmas stiprināšanu mēs jau bijām konstatējuši trīs jautājumus, taču tajā brīdī tie neguva atsaucību no dalībvalstīm. Mobilitāte bija viens jautājums, otrs bija ekonomisko partnerattiecību jautājums, un trešais bija uzlabota drošība, kas, protams, nozīmē, ka arī Krievijas gadījumā visi konflikti, pasākumi un sekas ir jāapspriež.
Mēs atrodamies krustcelēs, taču nākotni noteiks galvenokārt Krievija, jo Krievija būs tā, kam šeit tiks prasīti paskaidrojumi, tieši tā, kā mēs šodien teicām: bez karaspēka izvešanas nebūs nekādu sarunu par jaunu nolīgumu. Tas ir Krievijas spēkos - ievērot mūsu šodien sacīto. Es ļoti ceru, ka 8. septembrī tiks atrasts labs risinājums.
Bez tam, vēl ir divas galvenās sekas: Kaimiņattiecību politika plus, vai kā nu mēs to nākotnē sauksim, ir jāstiprina reģionālā un divpusējā līmenī; tas nozīmē iesaistīt ne tikai Gruziju, bet arī Ukrainu, Moldovu, kā arī - tiešām - citas valstis. Mēs par to bieži esam runājuši, taču es ceru, ka tagad es varbūt varu paļauties uz lielāku atbalstu no atsevišķu dalībvalstu puses.
Visbeidzot, ļaujiet teikt kādu vārdu par enerģētikas politiku. Šis ir vēl viens jautājums, kas pēdējo 18 mēnešu laikā man ir radījis īpašas bažas, un varu jums apliecināt, ka tas man personīgi turpinās būt ļoti svarīgs jautājums arī nākotnē.
Tādējādi esmu nonākusi pie sava īsā šo ilgo, taču ļoti svarīgo debašu rezumējuma beigām.
(Aplausi)
Priekšsēdētājs
Debates ir slēgtas.
Balsojums notiks trešdien.
Rakstiski paziņojumi (142. pants)
Roberta Alma Anastase
rakstiski. - (RO) Būdama Melnās jūras reģiona referente, es vienmēr konsekventi esmu uzsvērusi lielās problēmas, ko neatrisināti konflikti rada šī reģiona stabilitātei, kā arī nepieciešamību pēc stingras un padziļinātas ES iesaistīšanās iepriekš minētā reģiona jautājumu risināšanā.
Krievijas rīcība Gruzijā bija nožēlojama, bīstama reģionālās un Eiropas stabilitātes kontekstā un neapšaubāmi starptautiskajai sabiedrībai nepieņemama.
Tādēļ ES noteikti un steidzami ir jāpāriet no solījumiem pie rīcības un jāizrāda stingrība gan tās rīcībā Gruzijā, gan no jauna izvērtējot tās attiecības ar Krieviju.
Lai Melnās jūras reģionā nodrošinātu stabilitāti, ES rīcībā būtu jāvadās pēc trim galvenajiem principiem.
Pirmkārt, visiem lēmumiem ir jābalstās uz Gruzijas teritoriālās integritātes ievērošanu un starptautiskajām tiesībām.
Otrkārt, šī reģiona konfliktu pārvaldības formula ir jāizvērtē, lai paātrinātu un palielinātu iespējas tos pilnībā atrisināt. Tas paredz aktīvu ES līdzdalību miera uzturēšanas operācijās Gruzijā, kā arī citu reģiona konfliktu, t.i. Piedņestras konflikta, pārvaldības un risināšanas procesā.
Maksimāli ir jāpalielina arī ES centieni nodrošināt tās energodrošību, tostarp arī attīstot Nabucco projektu.
Jean-Pierre Audy  
rakstiski. - (FR) Priekšsēdētāja kungs, Padomes pašreizējais priekšsēdētāja kungs, Jouyet kungs, Benita Ferrero-Waldner kundze, man vispirms jāizsaka pateicība kolēģiem deputātiem, kuri apsveica Eiropas Savienības Francijas prezidentūru un atzinīgi novērtēja Nicolas Sarkozy rīcību šajā sarežģītajā konfliktā starp Krieviju un Gruziju.
Būtu vajadzīga vesela mūžība, lai noteiktu bijušās Austrumromas impērijas robežas ar Balkāniem un Kosovu rietumos un Kaukāzu, Dienvidosetiju un Abhāziju ziemeļos. Galvenajam elementam Eiropas pieejā šim jautājumam ir jābūt cieņai pret cilvēkiem. Es ierosinu, ka, ņemot vērā, cik nopietna ir kļuvusi situācija Gruzijā, ir jāieplāno Eiropas Parlamenta Ārlietu komitejas un dalībvalstu parlamentu ārkārtas sēde, jo mēs, parlamentārieši, esam tie, kas pārstāv cilvēkus.
Beidzot kļūst skaidrs, ka ar "Melnās jūras reģiona sinerģiju”, ko 2007. gada beigās ierosināja Eiropas Komisija, vien nepietiek. Eiropas Savienībai tagad steidzami ir jāierosina patiesi ambicioza kaimiņattiecību politika attiecībā uz valstīm, kas robežojas ar Melno jūru, sākot jau ar brīvās tirdzniecības zonu.
Titus Corlăţean  
rakstiski. - (RO) ES nevar pieļaut Gruzijas scenārija atkārtošanos arī citos konfliktu reģionos.
Notikumi Gruzijā ir nopietns pārbaudījums ES reaģēšanas spējai un iesaistei bijušās Padomju Savienības teritorijas "iesaldēto” konfliktu reģionos. Nepieciešams, lai ES izvērtē iespēju nosūtīt uz Gruziju Eiropas Savienības civilo novērotāju misiju, lai uzraudzītu vienošanās par pamieru ievērošanu.
Krievijas nesamērīgajam prettriecienam Dienvidosetijā ir bijis negatīvs iespaids uz civiliedzīvotājiem, kā arī uz infrastruktūru, un tas ir bijis nopietns starptautisko noteikumu pārkāpums. Tas nepārprotami parāda nepieciešamību pēc drošības pastiprināšanas ar starpvalstu un objektīvu miera uzturēšanas spēku klātbūtni.
ES ir arī nopietni jāapsver iespēja par koordinētāku sadarbības procesu ar Moldovas Republiku, kā arī iespēja nodrošināt saskaņā ar zināmiem nosacījumiem saistībā ar Kišiņevas noteiktu demokrātisko standartu nodrošināšanu daudz skaidrāku Eiropas Savienības perspektīvu šai valstij.
Lai stiprinātu labas attiecības un novērstu jebkuru konflikta situāciju, reģionālajai sadarbībai starp valstīm, kuras robežojas ar Melno jūru, ir jākļūst par daudzdimensionālu sadarbību, kurai jāpiešķir oficiāls statuss, piemēram, izveidojot to valstu, kuras robežojas ar Melno jūru, savienību.
Dragoş Florin David  
Eiropas Parlamenta priekšsēdētāja kungs, Eiropas Savienības Padomes priekšsēdētāja kungs, komisāres kundze, dārgie kolēģi!
Es vēlētos nodot savus līdzjūtības apliecinājumus gan Krievijas pilsoņiem, gan Gruzijas pilsoņiem, kuri zaudēja savus tuviniekus šajā muļķīgajā konfliktā, un izteikt viņiem savu līdzjūtību. Vēsturisku iemeslu dēļ es tagad runāju ar jums kā Eiropas Savienības pilsonis, kuram ir dziļa saikne gan ar Krieviju, gan Gruziju, kā pilsonis, kurš jūtas kā daļa no Eiropas daudzveidības un mazāk kā daļa no Eiropas vienotības.
Šajā konfliktā mēs īpašu uzmanību pievēršam enerģētikas situācijai Eiropā, Krievijas "imperiālistiskajai” nostājai un Gruzijas nacionālismam un diplomātijas trūkumam, bet mēs aizmirstam, ka šajā konfliktā ir gājuši bojā cilvēki un jo īpaši cerības. Es uzskatu, ka tagad vairāk nekā jebkad mums visiem sevi jāatrod kā daļu no derīgas un konstruktīvas saliedētības diplomātiskā un valstiskā līdzsvarā, lai risinātu tos galvenos izaicinājumus, kuri sagaida nākotnes paaudzes.
Noslēgumā es aicinu Krievijas prezidentu, Gruzijas prezidentu un Eiropas Savienības Padomes priekšsēdētāju veikt visus nepieciešamos pasākumus, lai izbeigtu šo reģionālo konfliktu pēc iespējas drīzāk un atsāktu atvērtu un līdzsvarotu sadarbības politikas īstenošanu - vispirms, lai sniegtu labumu pilsoņiem. Paldies jums!
Hanna Foltyn-Kubicka  
rakstiski. - (PL) Priekšsēdētāja kungs! Iepriekšējās nedēļās mēs esam bijuši liecinieki Krievijas uzbrukumam suverēnai un neatkarīgai valstij. Mēs esam redzējuši, kā zeme, kura atrodas simtiem kilometru no karadarbības norises vietas, tiek okupēta un kā tiek lauzti Rietumiem dotie solījumi.
Es esmu pārliecināta, ka Gruzijas nodomi iekļauties Eiropā bija daļa no iemesla Krievijas uzbrukumam. Otra daļa bija vēlme kontrolēt ceļus caur Gruziju, kurus izmanto, lai pārvadātu izejvielas enerģijas ražošanai. Tas ir mūsu politiskais un morālais pienākums atbalstīt Gruzijas iedzīvotājus un likt Krievijai saprast, ka laiks, kad tā varēja brīvi rīkoties tās pašpasludinātā ietekmes sfērā, ir pagājis uz visiem laikiem.
Nesenie notikumi ir pilnīgi skaidri parādījuši to, ka Krievija nevar būt uzticams partneris enerģētikas jomā. Krievijas kontrole pār naftu un gāzi ir padarījusi mūs par Kremļa ķīlniekiem. Rezultātā galvenais izaicinājums, ar kuru mēs tagad sastopamies, ir atbrīvot mūs no atkarības no Krievijas izejvielām. Tas, kā to panākt, pašlaik ir strīdīgs jautājums. Tomēr, ja mēs turpināsim ieguldīt tādos uzņēmējdarbības projektos kā North Stream un South Stream, mēs Krievijas iestādēm nodrošināsim jaunus un ietekmīgus veidus spiediena izdarīšanai uz Eiropas Savienību. Krieviem nebūs nekādu iebildumu izmantot tos savā labā, kad būs īstais brīdis.
Roselyne Lefrançois  
Man vispirms ir jāpateicas Lambert kundzei par viņas paveiktā darba kvalitāti.
Ziņojumam, par kuru mums rītdien būs jāizlemj, ir divkāršas priekšrocības, jo tajā ļoti reālistiski aplūkotas Dublinas sistēmas nepilnības un formulēti priekšlikumi, lai uzlabotu procedūru efektivitāti un patvēruma meklētāju situāciju.
Es vēlos uzsvērt vairākas lietas, kuras, manuprāt, ir būtiskas: nepieciešamība nostiprināt patvēruma meklētāju tiesības un nodrošināt tās vienā veidā visā ES teritorijā; tas, ka lēmumam par patvēruma meklētāja aizturēšanu vienmēr ir jābūt kā pēdējam līdzeklim un pienācīgi pamatotam; nepieciešamība nodrošināt labāku patvēruma pieteikumu sadali, jo pašreizējā sistēma rada nesamērīgu slogu tām dalībvalstīm, kuras atrodas pie ES ārējās robežas; nepieciešamība veikt pasākumus pret tām dalībvalstīm, kuras nenodrošina padziļinātu un godīgu šo pieteikumu izskatīšanu, un, visbeidzot, ģimeņu atkalapvienošanās nozīme un "ģimenes locekļa” jēdziena plašāka definīcija, lai ietvertu visus tuvos radiniekus.
Marian-Jean Marinescu  
Lielais ieguvums no šodienas Eiropadomes ārkārtas sanāksmes ir dalībvalstu vienotība.
Mēs nedrīkstam atkal nonākt aukstā kara situācijā. Krievijas Federācijai no ES ir jāsaņem vienots vēstījums: tai ir jāievēro valstu suverenitāte un teritoriālā integritāte, jāizved tās karaspēks no "iesaldēto” konfliktu reģioniem, izpildot tās starptautiskās konvencijas un līgumus, kurus tā ir parakstījusi, un nav jāveido tās ārpolitika, izmantojot tās kā enerģijas piegādātāja iespējas.
Dalībvalstu vienotībai arī ir jābūt redzamai Savienības turpmākajā rīcībā: - kopējā enerģētikas politika, kuras pamatā ir jaunu pārvades tīklu izveide, lai izmantotu dažādus avotus, nevis tikai pašreizējos avotus, Melnās jūras reģiona politikas izstrāde, lai palielinātu šā reģiona ģeostratēģisko un drošības nozīmi, kā arī aktīva iesaiste un jaunu mehānismu veicināšana "iesaldēto” konfliktu risināšanai šajā reģionā.
Šajā saistībā ir absolūti nepieciešams pārskatīt kaimiņattiecību politiku. Tādas valstis kā Ukraina, Moldova, Gruzija vai Azerbaidžāna ir jāiekļauj saskaņotā un paātrinošā mehānismā, kas nepieciešamo prasību izpildes gadījumā varētu novest pie to dalības ES nākotnē.
Péter Olajos  
rakstiski. - (HU) Gruzija - brīvības ilūzija?
Mēs visi zinām, ka Gruzijas un Krievijas karš nav par Gruziju. Mani kolēģi deputāti zina, un valstu vai valdību vadītāji, kuri šodien tiekas Briselē, zina, ka viņi apspriež iespējamās sankcijas.
Tā mūsu darba, lai panāktu Eiropas Savienības arvien ciešāku integrāciju, vidū Gruzijas un Krievijas konflikts bija kā zibens spēriens no skaidrām debesīm, lai atgādinātu mums, ka spēkam ir izšķiroša nozīme pat 21. gadsimtā.
Nākamajos septiņos gados Krievija var iztērēt 190 miljardus dolāru par ieročiem un savas armijas attīstībai. Tā nebaidīsies izmantot savu armiju, kura būs modernizēta, izmantojot no naftas un gāzes tirdzniecības iegūtos dolārus - vismaz 2008. gada augusts tam bija pierādījums.
Kā ungāram, kurš kādreiz bija spiests būt Krievijas impērijas pilsonis, man ir jo īpaši grūti izdarīt šo secinājumu. Krievijas draudi joprojām pastāv un jau ir iespiedušies mūsu ikdienas apziņā ne tikai ar enerģijas cenām, bet arī ar to tēlu, kurā tanku kolonnas izvietojas Gruzijā.
Tajā pašā laikā es ticu, ka tas ir skaidrs maniem kolēģiem deputātiem un tiem, kuri, piedalās Eiropadomes sanāksmē, ka tas nav miers Gruzijā, Ukrainā vai Rietumeiropā, kas ir likts uz spēles mūsu pašreizējā konfliktā ar Krieviju. Mēs varam noteikt pamatu un akcentus turpmākajam dialogam ar kopīgu, apņēmīgu Savienības reakciju - vai arī mums būs jārēķinās ar pārmērīgi pašpārliecinātu Krievijas ārpolitiku.
Tās Savienības dalībvalstis, kuras ir cietušas no Padomju Savienības īstenotās apspiešanas pirms divdesmit gadiem, zina, ko nozīmē šie draudi, neatkarīgi no to ideoloģiskās formas. Tāpēc jauno dalībvalstu vadītājiem ir morāla atbildība pasargāt savus vēlētājus no ārējo draudu palielināšanās.
Toomas Savi  
rakstiski. - Priekšsēdētāja kungs! Krievijas agresija pret Gruziju ir izraisījusi to, ka pasaules sabiedrība apšauba Starptautiskās Olimpiskās komitejas lēmumu piešķirt 2014. gada Ziemas Olimpisko spēļu rīkošanas tiesības Sočiem Krievijā. Soči atrodas Melnās jūras krastā tikai 20 jūdzes no Krievijas Federācijas un Abhāzijas robežas un tāpēc ir konflikta zonas tiešā tuvumā.
Bet ir vēl kāds aspekts, kurš man arī rada bažas. Tieši tāpat kā Pekinā, cilvēku mājas traucē olimpisko spēļu iekārtu celtniecībai. Piemēram, ar notiekošo celtniecību iznīcina veselu ciematu, kuru sauca Eesti-Aiake jeb "Estonian Garden” angļu valodā, kuru pirms 120 gadiem bija dibinājušas 36 igauņu ģimenes, kuras emigrēja uz Kaukāza reģionu Krievijas impērijā un kurām tur bija piešķirti zemes gabali.
Krievijas iestādes ciemata vecākajā daļā būvē stāvvietas, kuras ir paredzēts izmantot tikai 14 dienas olimpisko spēļu laikā. Par kompensāciju, kas tiks izmaksāta ģimenēm, ir teikts, ka tā ir mazāka nekā šīs zemes tirgus cena.
Šāda nedzirdēta rīcība pārkāpj dabiskās īpašumtiesības, un tāpēc tā ir jānosoda.
Esko Seppänen  
rakstiski. - Gruzijas prezidents Mikheil Saakashvili, kuru opozīcija apvaino balsu viltošanā lielos apmēros un masveida korupcijā, nāca pie varas, uzkurinot galēju Gruzijas nacionālismu un solot piespiest Dienvidosetiju un Abhāziju, kuras ir labvēlīgi noskaņotas pret Krieviju, kļūt par Gruzijas sastāvdaļu.
Amerikas Savienotās Valstis ir bijušas Gruzijas vislabākais sabiedrotais, bet arī Izraēla ir bijusi labvēlīga pret Gruziju. Amerikas Savienotās Valstis uz šo valsti nosūtīja 130-170 militārās apmācības trenerus, Izraēla nosūtīja vairāk nekā 100. Iike Tomer - tas ir segvārds - bija karavīrs Izraēlas armijas elitārā vienībā un viņu kā treneri nolīga Defensive Shield, uzņēmums, kurš pārdod militāros pakalpojumus un kuru vada ģenerālis Gal Hirsch, antivaronis karā, kuru Izraēla zaudēja Libānai. Šis treneris ir teicis sekojošo: "Pēc Izraēlas standartiem karavīriem bija gandrīz nulles līmeņa spējas un virsnieki bija viduvēji. Bija skaidrs, ka iesaistīt šo armiju karā bija neloģiski.” Ofensīva, kura bija neloģiska un nesaprātīga, noveda pie Saakashvili klaunu armijas pilnīgas sakāves.
Karavīri pameta savus smagos ieročus, atstājot tos Krievijas karaspēka rokās, un glābās bēgot haotiskā neprātā uz Tbilisi. Šādi drosmīgi varoņdarbi nav pelnījuši Eiropas Parlamenta atbalstu. To atbalsta Amerikas neokonservatīvais Georgia Lobby, kuru vada Randy Scheunemann, prezidenta kandidāta John McCain padomnieks ārpolitikas jautājumos. Viņš vienlaikus ir bijis gan McCain, gan Saakashvili algu izmaksas sarakstos un pēdējos 18 mēnešos no Gruzijas ir saņēmis samaksu USD 290 000 apmērā. Tomēr es piekrītu, ka krievi reaģēja pārāk spēcīgi.
Csaba Sógor  
rakstiski. - (HU) Saskaņā ar dažu cilvēku teikto krīze Kaukāzā sākas ar prezidenta G. Bush runu Rīgā 2005. gadā, kad viņš paziņoja, ka ir vajadzīga jauna Jaltas vienošanās. Tikpat labi viņš varēja minēt jaunu Trianonas līgumu, tā kā daudzu vienkāršo cilvēku un mazo valstu ciešanas nesākās ar Otro pasaules karu, bet gan Trianonas miera līgumu, ar kuru izbeidza Pirmo pasaules karu. Toreizējā Amerikas prezidenta T. W. Wilson ieteikums par cilvēku pašnoteikšanos ir palicis tikai sapnis.
Pašlaik saistībā ar krīzi Kaukāzā cilvēki runā par lielvaru interesēm, par naftu un karu, bet viņi ļoti maz ko pasaka par to cilvēku, kuri dzīvo šajā reģionā, pašnoteikšanās tiesībām. Vissvarīgākais ES uzdevums šādās konfliktsituācijās varētu būt rādīt piemēru. No ES dalībvalstīm 11 valstis vienā vai otrā veidā nodrošina autonomiju minoritātēm. Tas ir 41 % no ES dalībvalstīm.
Mērķis katrai ES dalībvalstij ir tāda nacionālo minoritāšu politika, kas varētu kalpot par paraugu: nevis 41 %, bet 100 %! Eiropas Savienība ar nacionālo minoritāšu politiku, kas kalpotu par paraugu, varētu pat veikt efektīvākus pasākumus arī Kaukāzā.
Daniel Strož  
rakstiski. - (CS) No diskusiju par Kosovas neatkarības atzīšanu paša sākuma mēs esam brīdinājuši, ka ar šādu soli sāksies tādu notikumu attīstība pa spirāli, kuru negatīvās sekas var tikai iztēloties, un ar tādu iznākumu, kuru ir grūti paredzēt.
Pat uzstājoties Čehijas parlamentā, Bohēmijas un Morāvijas Komunistiskā partija (CPBM) ir paudusi savu neapmierinātību ar to, ka Čehijas Republika atzinusi Kosovu. Tiem, kuri spēlējās ar uguni, tagad nevajadzētu būt pārsteigtiem, ka pirksti apdedzināti citā pasaules daļā, īpaši, ja viņu partneris bija tik problemātiska persona kā prezidents Mikheil Saakashvili.
Pašreizējās situācijas risinājums ir starptautisko likumu ievērošana, kas ir īpaši svarīgi tik mazai valstij kā Čehijas Republikai ar tās vēsturisko pieredzi. Izraisīt jebkāda veida fobiju ar noteiktas politikas īstenošanu šajā situācijā ir vienkārši nepareizi un bīstami.
Dažu NATO valstu reakcijai un izmaiņām attiecībās ar Krieviju ir jānostata pretī, piemēram, Krievijas dalība cīņā pret starptautisko terorismu un arī, piemēram, fakts, ka 70 % no piegādēm, kas nepieciešamas ekspedīcijas spēkiem Afganistānā, tiek transportētas caur Krievijas Federācijas teritoriju. NATO galvenā mītne skaidri apzinās šo faktu.
Šī situācija netiks atrisināta ar spēcīgas valodas izmantošanu vai žestiem, bet ar racionālām sarunām pie apaļā galda.
József Szájer  
rakstiski. - (HU) Ir pagājuši četrdesmit gadi, kopš Varšavas pakta valstu karaspēks sagrāva Čehoslovākiju un gāza to valdību, kura sev bija noteikusi uzdevumu padarīt komunistisko diktatūru demokrātisku. Diemžēl sociālistiskā Ungārija arī uzņēmās kaunpilnu lomu šajā operācijā kopā ar citām Padomju satelītvalstīm, tādējādi kalpojot rupjam, imperiālistiskam Maskavas despotismam. Mēs lūdzam Slovākijas un Čehijas iedzīvotājus piedot mums šo rīcību.
Mums, ungāriem, tas ir jo īpaši sāpīgi, jo divpadsmit gadus pirms šā notikuma - 1956. gadā - Padomju karaspēks līdzīgā veidā ar asins izliešanu apspieda Ungārijas revolūciju. Apspiežot Prāgas pavasari, Maskava signalizēja, ka tā var darīt, ko vien vēlas, savā ietekmes sfērā, kuru tā bija nozagusi Eiropai Otrā pasaules kara beigās, un ka Padomju Krievijas imperiālistiskajam bezkaunīgumam un liekulībai nav nekādu robežu.
Ir tikai viens iespējamais līdzeklis, kā pret to cīnīties - stingra, apņēmīga pilsoņu cilvēktiesību un demokrātijas un valstu suverenitātes principu aizstāvēšana un rīcība, kas vērsta pret agresiju. Tas ir vajadzīgs, lai demokrātiskajai Eiropai mūsdienās joprojām būtu skaidrs vēstījums!
Andrzej Jan Szejna  
Es uzskatu, ka ir jāievēro liela piesardzība, novērtējot konfliktu starp Krieviju un Gruziju.
Nevar būt nekādu šaubu par to, ka Krievija pārkāpa starptautisko tiesību normu principus, kad tās armija ienāca Gruzijas teritorijā. Es stingri nosodu šādu nesamērīgu reakciju no Krievijas puses. Tomēr ir jāpatur prātā, ka Gruzijas puse arī nav bez vainas, jo tā uzsāka militāro darbību. Izšķiršanās par šādu rīcību nekad nevar būt strīda risinājums.
Eiropas Savienība ir uzaicināta īstenot ļoti svarīgu vidutāja lomu šajā situācijā. Es uzskatu, ka Savienība rīkojās pareizi, nosodot to, ka Krievija atzina Dienvidosetijas un Abhāzijas neatkarību. Ir jāievēro Gruzijas suverenitāte un tās teritoriālā integritāte.
Manuprāt, ņemot vērā pašreizējo situāciju, Eiropas Savienībai ir svarīgi nosūtīt miera uzturēšanas un pārraudzības misiju uz Dienvidosetiju.
Pašreizējā situācija parāda nepieciešamību pēc arvien ciešākas sadarbības ar Melnās jūras reģiona valstīm.
Es nobalsoju par kopīga rezolūcijas priekšlikuma pieņemšanu par stāvokli Gruzijā.
Marian Zlotea  
rakstiski. - (RO) Es uzskatu, ka tas ir ļoti svarīgi, lai šajā īpašajā brīdī Eiropa parāda to, ka tā ir vienota un atbalsta vienotu nostāju attiecībā uz konfliktu Gruzijā.
Tomēr mums ir jāturpina sniegt atbalstu un palīdzību Gruzijas skarto reģionu rekonstrukcijā, atbalstīt uzticēšanos sekmējošus pasākumus, kā arī reģionālas sadarbības attīstīšanu. Tajā pašā laikā ir nepieciešams, lai Eiropa paātrina Eiropas Savienības enerģētikas projektu izstrādi (piemēram, Nabucco şi P8).
Pat, ja lielākā uzmanība ir pievērsta Gruzijai, tad, ņemot vērā Azerbaidžānas ģeogrāfisko stāvokli, es uzskatu, ka mums ir arī jāņem vērā nepieciešamība izveidot ES un Azerbaidžānas partnerību, lai atbalstītu un turpinātu ES enerģētikas projektus.
Es vēlētos uzsvērt, ka "iesaldēto” konfliktu atrisināšana Melnās jūras reģionā var tikt panākta vienīgi saskaņā ar un pamatojoties uz starptautiskajiem tiesību aktiem, ievērojot valstu teritoriālo integritāti un to suverenitāti visā šo valstu teritorijā, kā arī ievērojot robežu nepārkāpšanas principu.
Es atbalstu Padomes nostāju, saskaņā ar kuru Eiropas Savienība ir gatava iesaistīties, arī ar savu klātbūtni uz vietas, lai atbalstītu visus centienus nodrošināt mierīgu un ilgstošu konflikta Gruzijā risinājumu. Es uzskatu, ka vienīgi ar dialoga un sarunu palīdzību mēs sasniegsim gaidītos rezultātus.
