Distribuirea produselor alimentare către persoanele cele mai defavorizate (modificarea "Regulamentului unic OCP”) (dezbatere)
Preşedinte
Următorul punct pe ordinea de zi este raportul domnului Sierkierski, în numele Comisiei pentru agricultură şi dezvoltare rurală, privind distribuirea produselor alimentare către persoanele cele mai defavorizate din Comunitate - C6-0353/2008 -.
Czesław Adam Siekierski
Doamnă preşedinte, doamnă comisar, astăzi discutăm un subiect foarte important - programul de distribuire a produselor alimentare către persoanele cele mai defavorizate din Comunitate. Este important pentru că priveşte milioane de persoane care trăiesc în sărăcie şi au nevoie de ajutor special. Sprijinim propunerea Comisiei Europene de a creşte bugetul cu două treimi, adică de la 305 milioane de euro la aproape 500 milioane de euro anual şi de a extinde gama de produse disponibile în cadrul acestui program.
Bineînţeles, programul nu va rezolva problemele malnutriţiei şi sărăciei în rândul cetăţenilor UE, dar va ajuta cu siguranţă la limitarea acestor probleme. Ne opunem propunerii pentru introducerea imediată - repet, introducerea imediată - a cofinanţării din bugetele naţionale, deoarece aceasta ar putea limita sau chiar exclude unele ţări de la participarea la acest program. Ţările în care venitul pe cap de locuitor este scăzut şi unde există, de asemenea, probleme bugetare sunt vizate în mod special. Acest program este cu atât mai important având în vedere criza economică actuală. Cred că Consiliul va reuşi să ajungă la un compromis în această privinţă.
Sprijinim, de asemenea, propunerea ca produsele alimentare care urmează să fie distribuite în cadrul acestui program să provină din Uniunea Europeană. Acestea ar trebui să fie, pe cât se poate de mult, produse alimentare locale proaspete. Acest lucru înseamnă că îi vom sprijini pe producătorii de alimente locali prin creşterea cererii. Ne vom asigura, de asemenea, că produsele alimentare distribuite au o calitate corespunzătoare.
Temeiul juridic al programului a fost foarte controversat. După cum ştim, serviciile juridice ale Consiliului au contestat avizul Comisiei. Comisarul poate conta pe sprijinul Parlamentului în această problemă. Împărtăşesc avizul Comisiei privind stabilirea de priorităţi clare şi planificarea pe termen lung. Extinderea programului pe o perioadă de trei ani va ajuta la eficientizarea cheltuirii resurselor disponibile.
Prin adoptarea raportului, Parlamentul va trimite cetăţenilor noştri un semnal pozitiv. Deoarece Uniunea Europeană oferă ajutor celor mai sărace ţări din Africa, lucru pe care, bineînţeles, îl sprijinim, aceasta trebuie să-şi aducă aminte şi de proprii săi cetăţeni. Programul alimentar al Uniunii Europene pentru cele mai sărace persoane din Uniunea Europeană, precum "Fructe la şcoală” şi "Lapte la şcoală”, schimbă atitudinea faţă de UE şi politica agricolă comună, care au fost criticate atât de dur de către multe persoane. Cetăţenii noştri ar trebui să ştie că produsele alimentare pe care le primesc provin din programele şi fondurile UE.
Programul confirmă că Uniunea Europeană se simte responsabilă faţă de cetăţenii săi cei mai nevoiaşi. Acest grup include în special persoanele fără adăpost, familiile în dificultate, şomerii, familiile cu un singur părinte, migranţii, solicitanţii de azil şi persoanele de vârstă înaintată cu resurse limitate. Adesea acestea sunt persoane cu handicap sau chiar copii.
Trebuie reamintit că transformările care au avut loc în ţările care au aderat recent la UE au produs o stratificare majoră a venitului în societăţile acestora. În plus, în unele dintre aceste ţări diferenţele de venit şi de standarde de trai se accentuează continuu. Familiile care locuiesc în oraşe mici şi locuitorii de la sate sunt afectaţi în mod special de sărăcie. Există un număr din ce în ce mai mare de oameni care nu-şi permit necesităţile de bază ale vieţii.
Ne confruntăm cu un impas în Consiliu, unde toţi aşteaptă avizul Parlamentului şi sunt convins că adoptarea raportului meu va convinge Republica Cehă, care deţine în prezent preşedinţia, să reia discuţiile şi să găsească un compromis raţional în Consiliu. Să sperăm că activitatea legislativă se va termina în luna mai sau iunie a acestui an. Doresc să încurajez statele membre care nu participă la acest program, să ni se alăture. În final, în numele milioanelor de locuitori care beneficiază de pe urma programului, organizaţiilor caritabile care distribuie produsele alimentare şi din partea mea, aş dori să mulţumesc tuturor deputaţilor europeni şi nu doar celor care mi-au sprijinit raportul.
Mariann Fischer Boel
membră a Comisiei - Doamnă preşedintă, înainte de a intra în conţinutul acestei propuneri, aş dori să mulţumesc raportorului, domnul Siekierski şi membrilor Comisiei pentru agricultură şi dezvoltare rurală pentru activitatea desfăşurată în cadrul acestui raport.
În primul rând aş dori să prezint contextul dezbaterii de astăzi, deoarece această propunere nu priveşte alineatele, puterea politică sau promisiunile: aceasta se referă la oameni. Milioane de europeni sunt afectaţi de perioada economică dificilă şi de creşterea rapidă a preţurilor la produsele alimentare, începând din 2007. Există mai mulţi oameni decât ne dăm seama pentru care lipsa hranei adecvate este o preocupare zilnică: 43 de milioane de europeni nu-şi permit să mănânce carne, pui sau peşte, o dată la două zile. Cred că aceasta este o cifră care atrage atenţia.
Programul pentru persoanele cele mai defavorizate îi vizează pe cei din societatea noastră care au nevoie de ajutor alimentar: persoane care se întreabă cu teamă dacă-şi vor putea hrăni copiii mâine; persoane care nu se gândesc ce vor mânca seara la cină ci dacă vor avea ceva de mâncare; persoane care nu merg decât la cantinele de ajutor social cunoscute sub numele de Resto du Cœur.
Având în vedere că peste 13 milioane de persoane defavorizate beneficiază de acest program, că 19 state membre participă la el şi că sistemul său reprezintă o piaţă de desfacere stabilă pentru produsele de intervenţie, acest program şi-a demonstrat cu siguranţă valoarea. Parlamentul a recunoscut acest fapt încă din 2006, atunci când a solicitat Consiliului şi Comisiei să plaseze programul pe o bază permanentă pentru viitor şi să extindă distribuţia produselor alimentare, fără să o limiteze la produsele pentru care se aplică intervenţia.
Îmi face plăcere să observ că raportul domnului Siekierski susţine poziţia Comisiei şi este de acord că este necesară menţinerea programului în cadrul politicii agricole comune. Acest lucru este foarte important într-un moment când unii susţin că asigurarea hranei oamenilor nu are nimic de-a face cu politica noastră agricolă.
Până acum, programul a fost finanţat exclusiv din bugetul comunitar. Propunerea noastră include în prezent cofinanţarea. Aceasta este o modificare importantă, dar cred că este o îmbunătăţire fundamentală a programului. Cofinanţarea va permite ca fondurile totale disponibile pentru această măsură să corespundă mult mai mult necesităţilor reale; aceasta va încuraja statele membre să-şi asume o parte mai mare din responsabilitate pentru gestionarea programului şi este, de asemenea, un mod de a întări elementul de coeziune, deoarece statele care beneficiază de fondul de coeziune vor avea o cofinanţare mai redusă.
În acelaşi timp, împărtăşesc punctul de vedere că ar trebui să evităm riscul ca statele membre să se retragă din acest program. Prin urmare, am propus o introducere gradată a ratelor de cofinanţare pentru a menţine diferenţa dintre statele membre care beneficiază şi cele care nu beneficiază de fondul de coeziune.
Sunt de acord că trebuie să facem mai multe pentru a garanta calitatea nutritivă a produselor alimentare distribuite. După cum a menţionat raportorul, acesta poate însemna includerea produselor proaspete, în majoritatea cazurilor produse local. Dar nu este potrivit ca produsele străine sau produsele care provin din afara Uniunii Europene să fie excluse, după cum propune raportul dumneavoastră. Acest lucru ar însemna controale suplimentare şi oneroase. Acest lucru poate fi văzut ca un semn de protecţionism din partea Uniunii Europene şi ar putea fi chiar pus la îndoială de către partenerii noştri din OMC. Acestea fiind spuse, marea majoritate a produselor alimentare distribuite vor fi produse în realitate în Uniunea Europeană, în principal din stocurile de intervenţie şi cel mai probabil din licitaţii pe care le organizăm în prezent, în special în sectorul produselor lactate.
Deoarece organizaţiile caritabile sunt implicate profund în acest program, propunerea noastră oferă posibilitatea rambursării costurilor transportului şi a cheltuielile administrative ale ONG-urilor. Dumneavoastră sugeraţi, în plus, acoperirea costurilor de depozitare. În principiu sunt în favoarea acestei idei, dar nu pot fi de acord cu sugestia dvs. de a lăsa în seama statelor membre fixarea ratelor de rambursare. Trebuie să fixăm aceeaşi rată maximă pentru toate ţările participante, mai ales pentru a ne asigura că programul rămâne eficient şi că se concentrează asupra furnizării de produse alimentare.
În sfârşit, vreau să subliniez că Consiliul aşteaptă rezultatul dezbaterii şi votului de astăzi înainte de a-şi continua discuţiile. Sper că miniştrii au folosit timpul de aşteptare în mod constructiv. Prin dezbaterea de astăzi ar trebui, prin urmare, să fie trimis un mesaj clar: nu-i uitaţi pe cei care aşteaptă la cantina săracilor sau aşteaptă următorul pachet cu alimente. Aşadar, nu aşteptaţi prea mult! Trebuie să punem acest program de ajutor alimentar pe o bază permanentă pentru viitor.
Florencio Luque Aguilar
raportor pentru avizul Comisiei pentru dezvoltare regională - (ES) Doamnă preşedintă, criza economică prezentă din toată Europa va duce la o creştere în următorii ani a numărului de persoane care trăiesc sub pragul sărăciei. Acest număr a ajuns deja la 80 de milioane, cu alte cuvinte 16% din populaţia lumii.
În faţa acestei crize, este foarte important să asigurăm continuitate în asigurarea hranei pentru persoanele cele mai defavorizate. Stocurile de intervenţie au fost până în prezent un instrument util pentru asigurarea hranei pentru cele mai sărace persoane din comunitate şi în acelaşi timp pentru asigurarea stabilităţii preţurilor primite de producătorii europeni. Totuşi, aceste stocuri sunt eliminate progresiv.
Noul program de ajutor pentru cei mai săraci ar putea, de asemenea, servi ca piaţă de desfacere pentru produsele Comunităţii Europene. Astfel, am ajuta ca fermierii să rămână în zonele rurale.
Propunerea Comisiei Europene nu solicită ca produsele alimentare incluse în program să fie produse exclusiv în Comunitate, deoarece consideră că acest lucru contravine regulilor Organizaţiei Mondiale a Comerţului. Aş dori să reamintesc Comisiei, totuşi, că Statele Unite alocă nici mai mult, nici mai puţin de 67% din bugetul pentru agricultură programelor alimentare pentru persoanele cele mai defavorizate, ceea ce are, de asemenea, beneficiul suplimentar de a ajuta în mod preferenţial fermierii şi crescătorii de vite locali.
Acest procent este în contrast clar cu cheltuielile propuse în noul program comunitar, care s-ar ridica doar la 1% din bugetul politicii agricole comune (PAC).
Agnes Schierhuber
Doamnă preşedintă, doamnă comisar, doamnelor şi domnilor, doresc să mulţumesc şi eu domnului Siekierski pentru acest raport. Aş îndrăzni să spun că acesta a elaborat un raport extrem de bun.
Pentru mai mult de două decenii Uniunea Europeană a avut un program pentru distribuirea produselor alimentare către persoanele cele mai defavorizate. Astfel, în 2006, de exemplu, a fost posibil să oferim sprijin pentru aproximativ 13 milioane de persoane din 15 state membre cu ajutorul diferitelor măsuri de ajutor. Cred că acest program - şi acest lucru a fost menţionat deja de comisar şi de raportor - va juca un rol important în menţinerea şi promovarea solidarităţii în cadrul Comunităţii Europene, deoarece după părerea mea UE este şi rămâne nu doar o piaţă economică comună, ci mai ales o comunitate de valori şi solidaritate. De asemenea, în contextul unei economii de piaţă socio-ecologice moderne cu cei trei piloni ai economiei, mediului şi afacerilor sociale - toţi trei având o importanţă egală astfel încât toate statele membre să poată participa la acest program - susţin punctul de vedere al raportorului că, la fel ca în trecut, programul trebuie finanţat 100% de Uniunea Europeană.
Doresc să subliniez că, deşi este important să folosim în principal produse fabricate în cadrul Comunităţii, acestea nu ar trebui, unde este necesar, să se limiteze la aceste produse.
În ultimul rând, aş dori să spun că pentru mine, personal, este de la sine înţeles că ar trebui să-i ajutăm pe cei mai săraci în măsura în care putem să facem acest lucru. Sper că astăzi, după cum a menţionat comisarul, o mare majoritate va vota în favoarea acestui raport astfel încât să putem da un semnal clar Consiliului.
María Isabel Salinas García
Doamnă preşedintă, doamnă comisar, doamnelor şi domnilor, în primul rând aş dori să felicit raportorul, cu care am avut puncte de vedere foarte apropiate în ce priveşte acest program şi în al doilea rând să felicit pe toţi cei implicaţi, deoarece în această perioadă de criză economică, este esenţial să menţinem un astfel de program, cu efecte sociale pozitive evidente.
Deşi suntem implicaţi doar într-o procedură de consultare, trebuie să transmitem un mesaj politic clar din partea Parlamentului European în acest timp de nesiguranţă economică. Trebuie să trimite un mesaj de la Bruxelles şi Strasbourg, că nu suntem preocupaţi exclusiv de redresarea sistemului financiar, ci că suntem, de asemenea, pe deplin conştienţi de nevoia de a dezvolta politicile noastre sociale, în special cele care sprijină persoanele cele mai defavorizate, cele mai sărace din Uniunea Europeană.
Suntem de acord cu Comisia că acest program de distribuire a produselor alimentare ar trebui să fie considerat în continuare ca parte a politicii agricole comune din mai multe motive: deoarece agricultura europeană are o dimensiune socială evidentă, deoarece acest program este un instrument care funcţionează, deoarece acum avem nevoie de el mai mult decât oricând şi deoarece acesta trebuie să funcţioneze în continuare.
Noi, cei din Grupul Socialist al Parlamentului European, ca şi raportorul, suntem împotriva cofinanţării acestui program de către Uniunea Europeană şi a statelor sale membre, deoarece aceasta ar însemna discriminare între state în funcţie de prosperitatea fiecăruia, care ar putea duce apoi la o situaţie prin care programul nu ar putea fi pus în practică în ţările cele mai defavorizate.
Este greu de înţeles de ce, atunci când este mai mult nevoie de aceasta, Comisia doreşte să economisească banii comunitari provenind din aspectul cu precădere social al PAC, în special deoarece există un excedent bugetar în fiecare an la bugetul agriculturii.
Finanţarea comunitară completă este esenţială pentru noi. Trebuie să ne asigurăm că acest program va ajunge în toate ţările, în special în cele care au cea mai mare nevoie. Cei 43 de milioane de beneficiari potenţiali ai acestui program implică faptul că noi trebuie să depunem un efort considerabil şi să nu evităm cheltuielile bugetare sub nicio formă. Austeritate, da, dar nu în privinţa celor mai săraci.
Acest program trebuie să acopere întregul parcurs al produselor alimentare distribuite pentru a se asigura că acestea ajung în toate statele membre. Pentru a atinge acest obiectiv, noi, Grupul Socialist, pentru care sunt raportor alternativ, am prezentat un amendament care propune ca toate cheltuielile care reies din distribuire, depozitare şi administrare să fie achitate din fondurile Comunităţii.
De asemenea, suntem de acord cu raportorul că hrana trebuie să fie de bună calitate şi să provină, de preferinţă, din Comunitate. Această abordare este în acord cu poziţia Parlamentului privind alte programe similare pe care le-am discutat recent în plen, precum planul de a distribui fructe în şcoli.
Vă mulţumesc, cu aceasta am încheiat. Sperăm că Comisia va lua în calcul poziţia Parlamentului în momentul votului şi, mai ales, sperăm că va pune în aplicare acest plan în cadrul Uniunii cât mai curând posibil.
Willem Schuth
Doamnă preşedintă, doamnă comisar, doamnelor şi domnilor, vreau să încep prin a preciza că distribuirea produselor alimentare către persoanele defavorizate nu este, pentru mine, o problemă în votul apropiat al raportului domnului Siekierski, în special în această perioadă economică dificilă. Prin urmare, aş dori să mai precizez din principiu că nu este uşor să găsim o linie comună în cadrul Grupului. Prin urmare respect decizia personală a oricărui membru al Grupului de a se abate de la aceasta şi a nu sprijini intenţia noastră de a respinge raportul.
De ce nu pot sprijini rezultatul votului comisiei în starea actuală? Există un număr de motive pentru aceasta, care nu au nimic de-a face cu ajutorarea persoanelor defavorizate din Uniunea Europeană în această perioadă economică dificilă. Din contră, amendamentele propuse de colegul meu, domnul Busk din partea Grupului Alianţei Liberalilor şi Democraţilor pentru Europa, deşi din păcate nu au fost acceptate, doreau să ofere sistemului existent o bază orientată spre viitor. Sistemul în vigoare până în prezent este un anacronism din timpul supraproducţiei agricole, care din fericire acum aparţine trecutului. Datorită decuplării reuşite a plăţilor directe, stocurile de intervenţie au scăzut constant în ultimii ani, cu rezultatul că, în prezent, până la 85% din alimente trebuie achiziţionate pe piaţa liberă.
Totuşi, aceasta a modificat natura fundamentală a programului şi a cauzat pierderea dimensiunii agricole a programului. Deoarece acum avem de a face cu un program social, trebuie să creăm un temei juridic adecvat pentru aceasta. În această privinţă, împărtăşim punctul de vedere al serviciilor juridice ale Consiliului că singurul temei juridic posibil în locul articolului 37 din Tratatul CE privind politica agricolă comună este articolul 308, deoarece altfel acest lucru ar constitui în mod clar o încălcare a competenţelor naţionale ale statelor membre. Având în vedere natura inadmisibilă a amendamentelor noastre, singura soluţie poate fi un nou proiect din partea Comisiei Europene. Comisia ar trebui să urmeze principiul cofinanţării, deoarece se poate evalua în mod satisfăcător doar la nivel local dacă astfel de programe sunt sau nu semnificative pentru toţi.
Andrzej Tomasz Zapałowski
Doamnă preşedintă, în Uniunea Europeană ne confruntăm în prezent cu o stratificare socială în creştere. Milioane de oameni trăiesc în sărăcie şi numărul lor creşte continuu. Aceasta se întâmplă în ciuda faptului că socialiştii au fost la putere în Comunitate şi în multe state membre pentru mulţi ani şi se spune că aceştia sunt sensibili la sărăcie şi inegalitate. Uniunea Europeană însăşi se presupune a fi o regiune de prosperitate generală. Multe persoane au fost naive şi au crezut aceste lucruri, dar acum a venit timpul să reflectăm asupra lor.
Trebuie să ajutăm acele persoane din Europa care nu pot face faţă singuri sărăciei şi respingerii. Sunt multe astfel de persoane în vechile ţări ale Uniunii Europene şi mult mai multe în cele noi. Pe lângă acţiunea distructivă a crizei economice, putem vedea, de asemenea, efectele abordării coloniale din trecut a vechilor ţări ale Uniunii Europene faţă de companiile şi băncile din noile state membre. Locurile de muncă sunt în continuare desfiinţate, aşa cum, de exemplu, industria construcţiilor navale a fost distrusă în Polonia.
Raportul excelent al domnului Siekierski tratează modul de distribuire a hranei către cei care au cel mai mult nevoie de ea. Sunt pe deplin de acord cu acesta că Comunitatea în ansamblu ar trebui să finanţeze ajutorul pentru cei defavorizaţi şi că produsele alimentare ar trebui să provină exclusiv din ţările Uniunii Europene. Ajutorul ar trebui să ajungă la orfelinate, centrele pentru persoane fără adăpost şi copii înfometaţi din şcoli şi ar trebui să fie distribuit în principal de autorităţile locale, deoarece acestea au cele mai bune informaţii despre ce şi cât este necesar.
Witold Tomczak
Doamnă preşedintă, doamnă comisar, programul de ajutor alimentar este esenţial în prezent. După cum a prezentat în scris raportorul, în 2006, doar în UE25, 43 de milioane de oameni erau subnutriţi şi 79 de milioane erau ameninţaţi de sărăcie, ceea ce înseamnă peste 20% din populaţia totală a Uniunii Europene. Programul a ajutat una din şase persoane nevoiaşe. Aşadar problema este gravă şi fenomenul sărăciei s-a înrăutăţit şi mai mult ca urmare a extinderii recente a UE.
Statisticile arată că programul doar diminuează problema malnutriţiei, dar nu o elimină. Acesta este un program care tratează efectele, dar nu elimină cauzele. Nu este paradoxal că locuitorii zonelor rurale sunt cei ameninţaţi de sărăcie şi malnutriţie? Cei care produc hrană au nevoie de ajutor alimentar, dar nu este vina lor. Acesta este efectul politicii. Este efectul politicii agricole neraţionale, care cauzează falimentul micilor exploatări de tip familial şi creşte numărul de persoane care au nevoie de ajutor alimentar.
Modelul agricol european sustenabil din 1997 este un mit propagandistic. Micile exploatări de tip familial trebuiau să fie un element cheie al modelului, dar de fapt s-a întâmplat exact contrariul. Aceste ferme sunt excluse, deşi acestea formează cel puţin 95% din totalul fermelor din Uniunea Europeană. Nu este paradoxal că oferim cei mai mulţi bani în agricultură celor a căror producţie este costisitoare? De ce să fie sprijinite foarte mult fermele mari de creştere a animalelor care dăunează mediului, în timp ce fermele care produc mai ieftin să primească un ajutor simbolic? Politica comercială a Uniunii Europene ne expune la o creştere bruscă a preţurilor şi politica concurenţială a dus la un monopol al vânzărilor şi la suprapreţ. A sosit momentul ca aceste politici să fie schimbate. Aceste politici au determinat creşterea preţurilor la alimente şi sunt cauza pentru care numărul de persoane sărace şi subnutrite din Uniunea Europeană creşte.
Jean-Claude Martinez
(FR) Doamnă preşedintă, domnule comisar, Strategia de la Lisabona este un mare succes cel puţin într-un domeniu: Uniunea Europeană a devenit una dintre cele mai competitive regiuni din lume în ce priveşte crearea sărăciei. Astfel, am reuşit să creăm 80 de milioane de europeni care trăiesc în sărăcie şi 43 de milioane care suferă de inaniţie, o cifră care include persoanele în vârstă, care pot muri mai rapid şi pot reduce cheltuiala publică în consecinţă, însemnând că criteriul de la Maastricht poate fi îndeplinit mai eficient.
Doar în Franţa, 80 de milioane de mese sunt servite în fiecare an de către organizaţia caritabilă Restos du Cœur. Pentru a-i hrăni pe cei săraci din 1987, am avut un program de distribuţie a hranei cu un buget anual de 300 milioanele de euro. 300 milioane de euro împărţit la 80, împărţit la 12, este egal cu 25 de cenţi sub formă de alimente distribuite în fiecare lună celor 80 de milioane de săraci. Aceste produse alimentare proveneau din stocurile de intervenţie, dar, de la reforma din 1992, unde munţii de unt, râurile de lapte şi frigiderele pline au ajuns să fie criticate, aceste stocuri au fost epuizate complet.
Pentru 2010-2012, vom cumpăra produse alimentare de pe piaţă, unde apar şi bunuri din afara Europei, în interesul OMC şi a luptei împotriva protecţionismului. Aceasta înseamnă că, din 1962, ne hrănim turmele de vite cu seminţe oleaginoase importate şi, din 2010, ne vom hrăni săracii tot din import. Şi toate acestea sunt cofinanţate în numele universalităţii.
Problema, totuşi, doamnă preşedintă, doamnă comisar, doamnelor şi domnilor - problema reală - este că există în continuare 80 de milioane de persoane defavorizate după 22 de ani de la începerea programului alimentar.
Albert Deß
(DE) Doamnă preşedintă, doamnă comisar, domnul Siekierski a depus o activitate extraordinară pentru a elabora acest raport şi pentru aceasta aş dori să îi prezint sincerele mele mulţumiri. Şi eu împărtăşesc punctul său de vedere că mulţi oameni, în special acum în timpul crizei economice, se confruntă cu ameninţarea sărăciei. Ar fi o acuzaţie la adresa Europei dacă cetăţenii săi ar suferi de foame.
Totuşi, trebuie să fiu în dezacord cu impresia dată că hrana a devenit mai scumpă. Aceasta poate fi adevărat în unele ţări, dar în Germania cu siguranţă nu este cazul. Parţial ca rezultat al deciziilor eronate la nivel european, preţul laptelui şi untului, de exemplu, este mai mic decât a fost pentru mult timp şi a ajuns la un nivel care ameninţă existenţa multor ferme.
Deţin unele statistici privind preţurile alimentelor. În 1970, un lucrător din industrie trebuia să muncească 243 de minute pentru a putea să cumpere un kilogram de cotlet de porc, un kilogram de carne de vită, un kilogram de pâine neagră de grâu şi secară, zece ouă, 250 de grame de unt, un kilogram de cartofi şi un litru de lapte; În 2008 acesta trebuia să muncească doar 82 de minute. Aceasta înseamnă că avea nevoie de o treime din timp pentru a-şi permite aceste produse alimentare.
În expunerea de motive se menţionează că, doar în Germania, 9 milioane de persoane sunt ameninţate de sărăcie. Şi aici este necesară o corecţie. În Germania, fiecare cetăţean, fiecare persoană are dreptul la un venit minim din partea statului şi prin urmare niciuna din aceste 9 milioane de persoane nu ar trebui să sufere de foame.
Prin urmare este important ca banii care sunt puşi la dispoziţie pentru ajutorul alimentar să fie utilizaţi în zonele Europei în care oamenii se confruntă cu adevărat cu ameninţarea subnutriţiei. Ar fi o dezonoare pentru Europa dacă nu am modifica acest lucru.
Luis Manuel Capoulas Santos
(PT) Doamnă preşedintă, doamnă comisar, doamnelor şi domnilor, dezbaterea la care aş dori să iau parte ar fi cea care urmăreşte să elimine toate măsurile de ajutor pentru persoanele cele mai defavorizate, din cauză că acestea nu mai sunt necesare.
Din păcate, acesta nu este cazul în prezent în Europa şi în lume. În Uniunea Europeană, multe familii afectate de şomaj sau excludere socială şi-au văzut veniturile devenind insuficiente pentru a-şi satisface nevoile de bază şi, ca rezultat, le datorăm solidaritatea noastră.
Propunerea Comisiei pe care o dezbatem merită aprobarea noastră, cu atât mai mult cu cât în prezent trebuie, la fel ca şi în trecut, să găsim încă un mod simplu de a elimina surplusurile de care dispunem. Nu acesta este chestiunea dezbătută în prezent. Este chiar justificată creşterea alocaţiilor financiare pentru acest program.
De asemenea, felicit Comisia pentru propunerea ca acest ajutor să provină din bugetul agriculturii. Niciun grup nu este mai solidar decât fermierii şi nicio comunitate nu este mai implicată în ajutorarea reciprocă decât comunităţile rurale. Sunt sigur că fermierii europeni vor fi foarte mândri să acorde o parte din bugetul agriculturii celor mai nevoiaşi.
Grupul meu politic va respinge prin urmare propunerile Grupului Alianţei Liberalilor şi Democraţilor pentru Europa, care pune la îndoială temeiul juridic al acestui regulament. Propunerea Comisiei poate şi trebuie, totuşi, să fie îmbunătăţită.
Raportul domnului Siekierski şi, de asemenea, amendamentul pe care Grupul Socialist din Parlamentul European îl va depune în plen, sunt contribuţii bune care îmbunătăţesc propunerea, în special cu privire la eligibilitatea costurilor de depozitare şi finanţarea programului în întregime de către Comunitate.
Prin urmare solicit plenului să adopte acest raport şi Comisiei să accepte contribuţiile Parlamentului.
DanutBudreikait
(LT) Raportul privind amendamentul Regulamentului Consiliului privind distribuirea produselor alimentare către persoanele cele mai defavorizate din Comunitate este prezentat de Comisia pentru agricultură şi dezvoltare rurală.
Totuşi, aş dori să subliniez că, în contextul crizei financiare şi economice actuale, sprijinul acordat cetăţenilor UE cei mai defavorizaţi dobândeşte o nouă dimensiune,cea de politică socială.
Ajutorul alimentar UE este foarte important într-o perioadă de criză, în timp ce numărul de şomeri creşte şi nivelul de subzistenţă scade.
Numărul de şomeri din Lituania în februarie era de 16 ori mai mare decât numărul de locuri de muncă disponibile. În prezent în Lituania aproximativ 20% din rezidenţi sunt consideraţi ca trăind în sărăcie.
În 2006, 13 milioane de rezidenţi au primit ajutor alimentar în Uniunea Europeană. Se estimează că în viitorul apropiat 16% sau 80 de milioane de rezidenţi UE vor trăi sub pragul sărăciei.
Raportul domnului Siekierrski propune păstrarea procedurilor de finanţare a programului de ajutor alimentar în vigoare, alocarea de fonduri exclusiv din bugetul UE şi dezaprobarea propunerii Comisiei Europene de a finanţa programe din bugetele Uniunii Europene şi statelor membre.
Propunerea Comisiei nu corespunde deloc cu realităţile economice.
Pentru multe dintre cele mai sărace ţări ale UE, care luptă cu consecinţele crizei, ar fi dificil să contribuie la finanţarea programului de ajutor alimentar în perioada actuală. Finanţarea din bugetul UE în acelaşi timp, aşa cum este cazul începând din 1987, ar fi un sprijin eficient pentru cetăţenii cei mai săraci, ceea ce ar demonstra o solidaritate adevărată.
Giovanni Robusti
(IT) Doamnă preşedintă, doamnelor şi domnilor, în sfârşit oamenii îşi dau seama că prin politica agricolă nouă hambarele sunt goale şi, pe deasupra, toate fondurile au fost transferate către ajutorul direct, iar acum recurgem la buget pentru a-i hrăni pe cei înfometaţi.
Poate că dacă am fi folosit o parte de la acele persoane din umbră care primesc peste 300.000 de euro pe an sub formă de ajutor direct, atunci în prezent ar fi mai multe resurse pentru cetăţenii noştri cei mai defavorizaţi. Poate că dacă ar fi fost să decidem ce să respingem pentru cei defavorizaţi înainte de începerea producţiei, am fi cheltuit mult mai puţin dacă am fi cumpărat produsele alimentare de pe piaţă şi am fi dus la bun sfârşit o politică pentru sprijinirea anumitor pieţe aflate în criză, precum piaţa laptelui. Poate dacă am fi reuşit să folosim acele produse care sunt aruncate din cauză că sunt aproape de data de expirare sau rămân nevândute pe pieţele generale, am fi împuşcat doi iepuri deodată.
Nici nu vreau să-mi imaginez că în spatele unei cauze nobile se dezvoltă o mare piaţă de ajutor, care bagă mâna în buzunarul contribuabililor europeni sfidându-i pe acei sărmani care mor de foame.
Kathy Sinnott
Doamnă preşedintă, hrănirea celor înfometaţi este un principiu de bază. Vorbim pe bună dreptate despre acesta în contextul ţărilor terţe, dar recunoaştem de puţine ori foamea adevărată din Europa. Totuşi, foamea chinuitoare şi deficienţele grave de malnutriţie, chiar fără foamea actuală, este o realitate chiar în cele mai prospere state membre.
Foamea în mijlocul abundenţei este şi a fost întotdeauna o ruşine şi, în acest raport, încercăm să îmbunătăţim planurile pentru a găsi o soluţie mai eficientă. Ca mamă ajunsă în sărăcie, am avut motiv să fiu recunoscătoare pentru laptele gratuit oferit familiilor cu copii mici în anii '70 în Irlanda şi pentru laptele cu preţ redus pe care copii mei l-au primit la şcoală în anii '80.
Doresc să adaug o sugestie totuşi, dar nu în cadrul PAC. Ca rezultat al unora dintre politicile din cadrul politicii comune a pescuitului, mii de tone de peşte comestibil sunt aruncate peste bordul vaselor de pescuit în jurul regiunilor noastre de coastă. Este timpul să punem capăt acestei risipe. Ar trebui să aducem la ţărm aceste aşa numite "rebuturi” şi să distribuim peştele celor care au nevoie de el, dar care nu-şi permit proteină de calitate ridicată. Ar fi greu să găsim un aliment mai bun şi mai hrănitor. Doamnă comisar, puteţi discuta cu comisarul pentru pescuit despre extinderea acestui program în vederea includerii peştelui?-
Luca Romagnoli
(IT) Doamnă preşedintă, doamnă comisar, doamnelor şi domnilor, sprijin fără reţineri raportul Siekierski privind organizarea comună a pieţelor agricole şi dispoziţiile specifice cu privire la distribuirea produselor alimentare către persoanele cele mai defavorizate din Comunitate. Această problemă este şi mai importantă ţinând cont de criza financiară, efectele căreia sunt simţite în economia europeană.
Parlamentul European, recunoscând necesitatea imperativă de a satisface nevoile alimentare ale celor mai defavorizaţi, a solicitat Comisiei şi Consiliului să confere programului european de ajutor alimentar o bază permanentă. Pentru restul, doamnelor şi domnilor, în luna martie a anului trecut, când am adoptat o rezoluţie privind creşterea preţurilor în Uniunea Europeană şi în ţările în curs de dezvoltare, am declarat aici, în Parlament, că dreptul la o dietă suficientă şi variată adecvată pentru un stil de viaţă sănătos şi activ este un drept fundamental care trebuie garantat permanent pentru toţi cetăţenii.
Cred că programul de distribuire a produselor alimentare către persoanele cele mai defavorizate trebuie să reprezinte în continuare un element semnificativ al politicii agricole comune, tocmai pentru că PAC funcţionează prin stabilizarea preţurilor, protejându-i astfel pe cei cu venituri mai mici de fluctuaţia preţurilor.
Nu sunt de acord, totuşi, cu procentele de cofinanţare propuse în anumite amendamente, deoarece acestea ar putea determina unele state membre să-şi limiteze participarea la acest program. Prin urmare resping acele amendamente care intenţionează să modifice temeiul juridic. Aş dori să subliniez că este necesară finanţarea completă de către Uniunea Europeană a programului de ajutor alimentar; prin urmare susţin adoptarea proiectului de rezoluţie legislativ.
Struan Stevenson
Doamnă preşedintă, aţi ascultat opinii diferite din Parlament în această dimineaţă privind această problemă. Îl felicit, bineînţeles, pe domnul Siekierski.
Într-un moment de adâncire a recesiunii economice, în care zeci de milioane de persoane trăiesc în sărăcie şi sunt înfometate, bineînţeles, ca Parlament, trebuie să găsim moduri de a-i ajuta şi a le oferi ajutor alimentar. Însă, după cum a subliniat comisarul, există 19 state membre care participă la acest proiect. Aceasta înseamnă că există opt state membre care nu participă. Regatul Unit este unul dintre ele şi motivul este că acesta are propria politică socială pentru a oferi ajutor celor săraci. Acesta s-a retras din proiect cu mulţi ani în urmă.
Întrebarea pe care multe state membre şi Comisia şi-o pun este: de ce folosim PAC pentru a finanţa politica socială? Acesta lucru nu reprezenta o problemă atunci când aveam surplusuri considerabile - lacuri de lapte, munţi de unt şi munţi de carne de vită - şi trebuia să distribuim aceste produse alimentare săracilor, folosind bugetul PAC pentru a finanţa această distribuire. Dar acum, atunci când a mai rămas foarte puţin din intervenţie - şi acum am auzit că trebuie să cumpărăm produse alimentare chiar din afara Uniunii Europene şi să folosim bugetul PAC pentru a înmagazina şi a distribui aceste produse alimentare - acest lucru devine cu siguranţă ceva ce ar trebui tratat mai bine de către politica socială a statelor membre.
Atunci când aveţi în vedere că există persoane care trăiesc în sărăcie totală în unele dintre noile state membre, precum România şi multe dintre aceste persoane, fiindcă a venit vorba, practică agricultura de subzistenţă, sunt cele mai sărace persoane. Şi totuşi este posibil ca noi să luăm bani de la aceştia - bani din bugetul PAC care le-ar putea fi de ajutor - pentru a distribui acest ajutor alimentar, ai cărui beneficiari principali sunt de fapt vechile state membre, precum Franţa, Italia şi Spania. Aşadar, nu au fost aplicate aceleaşi reguli pentru această distribuire a ajutorului şi în viitor cred că trebuie să fim foarte atenţi la modul în care continuăm acest lucru.
Jean-Paul Denanot
(FR) Doamnă preşedintă, cred că problema distribuirii produselor alimentare către persoanele cele mai defavorizate este extrem de oportună, dar cred că, în cele din urmă, propunerea Comisiei nu răspunde acestei probleme.
Problema cofinanţării mă preocupă şi cred că este mai mult o problemă de liberalism, care a decis asupra evaluărilor PAC în ultimii câţiva ani. Acest lucru ar trebui pus în discuţie. Revoltele provocate de criza alimentelor şi modificările bruşte ale preţurilor produselor alimentare sunt indicatori constanţi ai limitelor liberalizării pieţei agricole. Astfel de liberalizare a fost întotdeauna în detrimentul populaţiilor sensibile, al producătorilor sensibili şi ariilor sensibile.
Prin urmare solicit ca politica agricolă să-şi recâştige drepturile, să reia controlul atât la nivel european cât şi internaţional şi, atât dintr-o perspectivă cantitativă cât şi calitativă, domeniul strategic al agriculturii şi alimentaţiei să nu fie supus forţelor stricte ale pieţii.
Bineînţeles, aceasta este o problemă urgentă, şi raportul domnului Siekierski răspunde acestei urgenţe, ceea ce mă bucură. Sper, totuşi, că, în contextul discuţiilor care încep privind viitorul PAC, se va atrage atenţia asupra faptului că obiectivul principal este de a urma o metodă structurală pentru combaterea foametei şi sărăciei la care suntem martori în întreaga Europă şi în lume. Zonele rurale sunt pregătite să satisfacă nevoile noastre alimentare cu cantităţi suficiente de produse de înaltă calitate; acestea trebuie să primească resursele financiare şi umane pentru a-şi asuma această responsabilitate mare.
Leopold Józef Rutowicz
(PL) Doamnă preşedintă, cheltuielile cu hrana şi adăpostul reprezintă peste 90% din cheltuielile bugetelor personale. Menţinerea preţurilor cât mai mici la produse alimentare are o semnificaţie socială şi umanitară. 79 de milioane de persoane din Uniunea Europeană au fost afectate de sărăcie şi malnutriţie în 2006. Acum, în urma crizei şi creşterii numărului de locuitori, problema s-a agravat semnificativ şi numărul de persoane care au nevoie de ajutor direct în 2009 va depăşi cu siguranţă 25 de milioane.
Ajutorul este un element important în politica agricolă comună deoarece eliberează stocurile de intervenţie în timp ce menţine cererea pentru produse alimentare. Sprijin finanţarea ajutorului alimentar, în special din fondurile UE, dar suplimentate de state în funcţie de capacitatea lor, stabilind principii clare pentru oferirea de ajutor, creşterea fondului de ajutor cu cel puţin 200 de milioane în 2009, extinzând lista de produse alimentare şi stabilind principii pentru achiziţia produselor alimentare. Ajutorul are o semnificaţie politică deosebită deoarece confirmă coeziunea acţiunii Uniunii Europene în numele cetăţenilor săi. Îl felicit pe domnul Siekierski pentru un raport excelent.
Christa Klaß
(DE) Doamnă preşedintă, doamnă comisar Fischer Boel, doamnelor şi domnilor, timp de 22 de ani programul de distribuţie a produselor alimentare către persoanele cele mai defavorizate din Comunitate a contribuit la implementarea obiectivelor extrem de importante ale politicii agricole comune. Este vorba, pe de o parte, despre stabilizarea pieţelor prin reducerea stocurilor de intervenţie, iar pe de altă parte sprijinirea păturilor celor mai sărace ale populaţiei în Comunităţii cu produse alimentare. Doar în 2006, 13 milioane de persoane din 15 state membre au beneficiat de măsuri de ajutor în cadrul acestui program - ajutor valoros care ar trebui păstrat.
Acum, totuşi, există preocupări justificate despre propunerea Comisiei, care deviază de la principiile vechi şi nu doreşte să utilizeze doar produsele alimentare din stocurile de intervenţie pentru program, ci şi produsele alimentare achiziţionate pe piaţa liberă. Aceasta, doamnă comisar, este cu siguranţă o problemă de politică socială şi nu de politică agricolă. Argumentul că doar prin achiziţii suplimentare de produse alimentare va putea fi oferită o dietă echilibrată prin sortimentul de alimente oferite, în opinia mea, ne depăşeşte competenţa.
Raportorul, domnul Siekierski, propune acum eliminarea cofinanţării. Totuşi, aceasta evidenţiază încă o dată aspectul responsabilităţii socio-politice, de aceea susţin cofinanţarea. Uniunea Europeană trebuie să se concentreze în mod clar asupra bunăstării oamenilor. Nu trebuie să existe foamete sau lipsuri: acest lucru a fost subliniat clar, încă o dată, în această dimineaţă, de către toţi vorbitorii. Totuşi, trebuie să asigurăm o alocare clară a responsabilităţilor. Nu este adevărat că politica agricolă doreşte să suprime ajutorul şi sprijinul pentru cei săraci. Totuşi, cu o alocare echitabilă şi corectă a sarcinilor şi ajutorului, perspectivele pentru coordonare şi optimizare sunt, de asemenea, bune.
Politica agricolă europeană face faţă în prezent şi va face faţă în viitor unor provocări de proporţii. Modificările de conţinut trebuie văzute întotdeauna în contextul general. Prin urmare solicit Comisiei şi Consiliului decizii şi coordonare adecvate din punctul de vedere al politicii sociale şi agricole.
Rosa Miguélez Ramos
(ES) Doamnă preşedintă, aş dori în primul rând să-l felicit pe domnul Siekierski pentru ceea ce consider a fi un raport excelent, care a câştigat o susţinere foarte largă în cadrul Comisiei pentru agricultură şi dezvoltare rurală.
După cum ştim cu toţii, stocurile de intervenţie ale Comunităţii au fost utilizate pentru a furniza ajutor alimentar celor mai nevoiaşi timp de peste 20 de ani. Problema, domnule Stevenson, este că reforme succesive ale politicii agricole comune au redus semnificativ stocurile.
De asemenea, aş dori să subliniez aici că dacă eliminăm sau încercăm să eliminăm acest program vom trimite un semnal negativ în acest moment foarte delicat, atunci când mulţi europeni nu au suficientă hrană. În această privinţă, este clar că atunci când se termină stocurile şi după cum v-am spus deja acestea se epuizează din ce în ce mai mult, va trebui să apelăm la piaţa liberă.
Doresc să evidenţiez aici ceva ce consider un element pozitiv în raport şi anume că atunci când apelăm la piaţă, trebuie să existe condiţia ca produsele să fie produse în Uniunea Europeană, din surse locale şi proaspete. De asemenea, mi se pare adecvat ca planul să rămână finanţat 100% din fonduri UE, deoarece cred că în momente precum acesta ajutorul nu poate şi nu trebuie să depindă de capacităţile fiecărui stat membru, dacă nu dorim să detaliem aceste capacităţi. De asemenea, extinderea duratei programului la trei ani pare o idee bună.
În final, aş dori să subliniez că Comisia Europeană mai are timp să folosească intervenţiile oriunde acestea pot fi necesare sau posibile şi că cel puţin un sector agricol ar aprecia acest lucru. Mă gândesc în special la producătorii de lactate din regiunea mea, Galicia, pentru care o intervenţie ar ajuta la rezolvarea situaţiei dificile cu care aceştia se confruntă şi ar ajuta în acelaşi timp la furnizarea produselor alimentare celor mai defavorizaţi.
Ewa Tomaszewska
(PL) Doamnă preşedintă, în jur de 80 de milioane de persoane din Uniunea Europeană trăiesc în sărăcie, ceea ce înseamnă 16% din cetăţenii UE. Criza economică ameninţă să crească mărimea acestui grup. La Varşovia văd oameni stând la rând pentru un castron de supă în fiecare zi. De aceea este atât de importat să menţinem continuitatea programului Comunităţii de distribuire a produselor alimentare către persoanele cele mai defavorizate. Furnizarea directă de produse va asigura o dietă variată.
Totuşi, propunerea Comisiei include condiţia de cofinanţare, care în cazul celor mai sărace state membre poate duce la retragerea lor din program. Aceasta ar fi inconsecventă cu motivul pentru introducerea programului şi în special cu reducerea inegalităţilor economice şi sociale dintre regiuni şi ar distruge principiul solidarităţii. Sper că amendamentele 17, 18 şi 19 vor elimina acest defect. Invit Comisia să pregătească un program care va elimina cauzele structurale ale sărăciei şi nu doar efectele acesteia şi prin care se vor întreprinde, de asemenea, acţiuni de monitorizare în vederea stabilirii în ce măsură ajunge ajutorul acordat celor săraci şi cât este reţinut de intermediari. Felicit raportorul.
Filip Kaczmarek
(PL) Doamnă preşedintă, doamnă comisar, distribuirea produselor alimentare către persoanele cele mai defavorizate este un domeniu foarte important al activităţii UE. Prin urmare mulţumesc Comisiei pentru această propunere asupra acestui subiect, mulţumesc domnului Siekierski pentru raportul pe care îl discutăm astăzi.
Statele membre au realizat progresele considerabile în îmbunătăţirea calităţii vieţii cetăţenilor acestora. Totuşi, sărăcia este în continuare una dintre cele mai grave probleme ale Europei contemporane. Se estimează că 43 de milioane de cetăţeni se află în risc de malnutriţie - aceasta este o cifră şocantă. Programul de distribuire îi ajută pe mulţi dintre aceşti europeni. Ştiu că nu toată lumea apreciază programul. Înţeleg că unii pot avea îndoieli de natură juridică, economică sau politică, dar aş dori să ştiu ce alternativă ar fi la acest program, în special deoarece programul de distribuire a produselor alimentare către persoanele cele mai defavorizate are, de asemenea, un efect benefic asupra pieţei agricole, care este mai stabilă datorită programului.
Uniunea Europeană este un lider global în acordarea de ajutor celor mai sărace persoane din lume. Este greu de imaginat că în acelaşi timp Comunitatea ar putea să nu-i mai ajute pe acei cetăţenii ai săi care se confruntă cu probleme grave şi, prin urmare, sper că Consiliul va ajunge la o înţelegere în această privinţă.
Csaba Sándor Tabajdi
(HU) Aş dori să felicit Comisia Europeană şi raportorul, domnul Siekierski, privind această iniţiativă excelentă, o confirmare a sensibilităţii sociale a Uniunii Europene şi Comisiei.
Am două întrebări pe care aş dori să i le adresez Comisiei Europene. Prima se referă la cofinanţare: Sunt de acord cu raportul, dar aş dori ca doamna Fischer Boel să ia în calcul faptul că solicită cofinanţare de la statele membre mai sărace, cele cu bugete mai limitate, chiar acolo unde nevoia de hrană este mai mare.
A doua întrebare: cheltuielile de transport nu ar trebui limitate la 4,5% ci, pe baza principiului subsidiarităţii, ar trebui lăsate la alegerea statelor membre, deoarece ratele mai mici ar putea fi suficiente pentru a acoperi transportul.
În final, sigla Uniunii Europene ar trebui să fie imprimată în continuare pe etichetele produselor, deoarece acestea sunt furnizate de UE. În ultimul rând, având în vedere că nu cred că voi mai lua cuvântul în cadrul dezbaterilor, aş dori să îi mulţumesc doamnei Fischer Boel pentru perseverenţa sa timp de cinci ani. Aceasta şi-a adus contribuţia la istoria agriculturii europene.
Maria Petre   -
(RO) Ca deputat român, împreună cu colegii mei, susţinem propunerile pe care raportorul nostru le-a făcut şi vom vota în favoarea lor.
Familiile din oraşele mici şi din zonele rurale sunt cele mai afectate de sărăcie. În contextul crizei, extinderea programului alimentar şi finanţarea sa din bugetul comunitar sunt pe deplin justificate.
Ştim cu toţii că măsurile din 2008 şi bugetul alocat au fost insuficiente. Componenta agricolă şi cea socială pot să justifice menţinerea în cadrul politicii agricole comune a programului.
În noile state membre, cum ar fi şi România, administrarea programului trebuie evident îmbunătăţită. Depozitarea produselor şi costurile administrative trebuie gestionate eficient, aşa încât ponderea acestora în preţul de piaţă să nu depăşească 20 - 25%.
În final, aş vrea să îi mulţumesc dlui Siekierski şi să îl felicit pentru propunerile pe care le-a făcut.
Francesco Ferrari
(IT) Doamnă preşedintă, doamnelor şi domnilor, înainte de toate această propunere - atât din partea raportorului cât şi a Comisiei - este un pact important pentru a furniza fonduri în vederea diminuării impactului spiralei preţurilor alimentelor din Comunitate, care pune în dificultate un număr crescut de persoane şi face ca furnizarea ajutorului alimentar să fie mai costisitoare.
Acest acord nou, care are sprijinul meu, va face programul mai eficient şi actualizat atât în ce priveşte politica agricolă cât şi din punct de vedere social. În plus, sunt de acord că iniţiativa ar trebui menţinută în cadrul PAC, aşa cum sugerează Comisia.
După cum ştim, PAC furnizează în prezent ajutor alimentar acelor grupuri de populaţie care trăiesc în condiţii mizerabile. Într-adevăr, măsura pe care o vom adopta a inspirat întotdeauna un larg consens, într-o asemenea măsură încât în 2006 13 milioane de persoane şi 15 state în 2008, de fapt 19 state, cred că din acest punct de vedere ... (Preşedintele a întrerupt vorbitorul).
Zbigniew Krzysztof Kuźmiuk
(PL) Domnule preşedinte, aş dori să atrag atenţia asupra a trei aspecte. În primul rând, doresc să vă reamintesc că unul dintre principalele obiective ale politicii agricole comune constă în asigurarea accesului la alimente pentru locuitorii Uniunii Europene, la preţuri adecvate, ceea ce înseamnă că pentru persoanele cu venituri reduse sau fără venituri alimentele vor fi gratuite.
În al doilea rând, venitul locuitorilor UE şi în special al celor din noile state membre lasă mult de dorit. În toate noile state membre, numărul de locuitori cu venituri sub 40% din media UE se ridică la 50%, deci aproape jumătate din populaţia acestor ţări are astfel de venituri reduse. Aceste date au fost înregistrate înainte de criză. Având în vedere criza, în următorii câţiva ani, situaţia se va înrăutăţi.
Susţin, deci, continuarea programului de distribuire gratuită a alimentelor pentru persoanele cele mai defavorizate, pentru care UE va aloca aproape 500 de milioane de euro în 2009, dintre care aproximativ 100 de milioane de euro pentru ţara mea, Polonia. Sper că preşedinţia cehă va reuşi să obţină acordul Consiliului privind forma finală a programului ... (Preşedintele a întrerupt vorbitorul)
Ljudmila Novak
(SL) Ne-am preocupat de eradicarea foametei în Africa şi în alte state defavorizate, însă am fost chiar noi afectaţi de foamete şi sărăcie.
Acesta este şi cazul ţării mele, Slovenia, unde, din păcate, nevoia de asistenţă socială este tot mai mare, în pofida unui nivel de trai foarte ridicat. Conform informaţiilor din presă, rezervele de alimente ale organizaţiilor umanitare sunt aproape epuizate.
Având în vedere că majoritatea statelor membre ale UE încă au cantităţi abundente de alimente, ar fi inuman ca cetăţenii noştri să sufere sau chiar să moară de foame. Supravieţuirea trebuie să prevaleze, fără îndoială, în faţa oricăror altor investiţii, care pot aştepta până când vor sosi vremuri mai bune.
Dacă statele membre nu pot asigura noi fonduri pentru alimente, probabil cea mai bună măsură ar fi să se apeleze la stocurile de intervenţie urgentă. Sprijin acest program, însă, în acelaşi timp, aş dori să solicit tuturor colegilor şi tuturor cetăţenilor UE să acorde atenţie disconfortului celor din jurul nostru.
Donato Tommaso Veraldi
(IT) Domnule preşedinte, doamnelor şi domnilor, doresc să-i mulţumesc domnului Siekierski pentru raportul său privind programul comunitar de distribuire a produselor alimentare către persoanele cele mai defavorizate, care reprezintă un instrument valoros pentru reglementarea pieţei şi, deci, trebuie să rămână în cadrul PAC.
Deşi nivelul mediu de trai din Uniunea Europeană este printre cele mai ridicate din lume, unii cetăţeni nu pot cumpăra suficiente alimente. Se estimează că 43 de milioane de persoane din UE sunt ameninţate de sărăcie alimentară, iar cifra a crescut constant în ultimii ani.
Furnizarea de ajutoare alimentare a devenit din ce în ce mai scumpă din cauza preţurilor tot mai mari înregistrate în ultima vreme la o gamă largă de produse, motiv pentru care sprijinul acordat prin intermediul programului european este şi mai urgent.
Mariann Fischer Boel
membru al Comisiei - Domnule preşedinte, doresc să mulţumesc tuturor pentru toate comentarii. În general, reacţiile la propunerea pentru persoanele cele mai defavorizate sunt pozitive.
Domnule preşedinte, îmi permiteţi să fac referire la câteva comentarii emise astăzi aici? În primul rând, consider că toţi trebuie să reţinem că sărăcia nu afectează doar anumite regiuni sau zone din statele membre. Din păcate, este o problemă cu care se confruntă toate statele membre. Este adevărat că dimensiunile problemei şi mijloacele disponibile pentru remedierea acesteia nu sunt identice la nivel comunitar. Alocarea bugetului către statele membre, precum şi procentele diferenţiate de cofinanţare pentru ţările implicate şi cele neimplicate în procesul de coeziune, iau deja în calcul capacitatea financiară a fiecărei ţări. Aceasta înseamnă că, într-un final, aşa-numitele "noi" state membre vor avea la dispoziţie mai mulţi bani decât astăzi.
În ceea ce priveşte bugetul, doresc să vă reamintesc că am mărit cu două treimi (aproximativ 500 de milioane de euro) bugetul disponibil pentru programul pentru persoanele cele mai defavorizate şi consider că această măsură, împreună cu cofinanţarea nou introdusă, va contribui la găsirea unor soluţii pentru câteva din probleme. Trebuie să reţinem faptul că acest program este unul voluntar. Desigur, statele membre cu un sistem social nu au nevoie să folosească acest program. Nu încercăm să înlocuim politicile sociale deja puse în aplicare în statele membre şi care, într-o anumită măsură, sunt gestionate şi de ONG-uri. Intenţia noastră este să ajutăm furnizând alimente şi consider că acesta este scopul central al politicii agricole.
Consider că modificările pe care le-am propus merg în direcţia corectă. Sunt de părere că prevederile sunt rezonabile şi bine echilibrate. Acest program - care sperăm că va fi votat şi de Parlament - va putea face faţă provocărilor viitorului. Ar fi greu ca cineva să se declare împotriva acestui program sau să i se opună, având în vedere că şomajul creşte dramatic în întreaga Europă, determinând astfel creşterea numărului persoanelor sărace. Sper, deci, că acest Parlament extrem de responsabil îi va acorda votul său de încredere.
Czesław Adam Siekierski
Doresc să răspund unora dintre aspectele aduse în discuţie. În primul rând, am spus că mă opun cofinanţării, dar am şi subliniat faptul că ne aflăm într-o perioadă de criză economică, iar numărul săracilor şi al şomerilor este în creştere. Vom evalua programul în 2011 sau 2012 şi atunci ne vom gândi dacă trebuie să continuăm cofinanţarea. Să avem, deci, răbdare şi să nu facem acest lucru în timpul crizei.
În al doilea rând, împărtăşesc opinia comisarului privind dificultatea de a distribui doar alimente produse în UE, pentru că vor creşte costurile şi se va dezvolta partea administrativă a programului. În al treilea rând, să luăm exemplul SUA, unde, conform legii agricole, s-au alocat sume semnificative pentru susţinerea agriculturii, prin finanţarea unor cartele de hrană gratuite. În al patrulea rând, invit să ni se alăture şi statele care nu participă la program. Programul este deschis. În al cincilea rând, fondurile alocate prin program nu limitează accesul agricultorilor la politica agricolă comună, deoarece există economii la nivelul PAC.
În cele din urmă, doresc să revin la surse. După cum ştim, obiectivele PAC au fost formulate în Tratatele de la Roma. În acestea s-a vorbit despre necesitatea asigurării accesului populaţiei la alimente la preţuri convenabile şi despre garantarea unui nivel adecvat al veniturilor agricultorilor. Putem spune că acestea sunt, în primul rând, aspecte legate de producţie, care definesc volumul esenţial al producţiei. În al doilea rând, acestea sunt probleme sociale, deoarece vorbim despre preţurile adecvate - astfel încât consumatorii să-şi poată permite produse alimentare. Tratatul de la Roma defineşte astfel anumite obiective sociale. În al treilea rând, există şi obiective economice, respectiv asigurarea unor venituri adecvate pentru agricultori.
Vorbind despre preţuri adecvate pentru consumatorii săraci, deseori şomeri, alimentele trebuie să fie accesibile la preţuri mult mai scăzute sau pur şi simplu furnizate gratuit, desigur, în cadrul unor programe speciale şi cu anumite condiţii. Pe scurt, trebuie spus că PAC include şi anumite elemente de politică socială.
Preşedintele
Dezbaterea este închisă.
Votul va avea loc azi la ora 12.00.
Declaraţii scrise (articolul 142 din Regulamentul de procedură)
Mieczysław Edmund Janowski  
Raportul domnului Siekierski privind distribuirea alimentelor către persoanele cele mai defavorizate ridică probleme discutate în Regulamentele Consiliului privind finanţarea politicii agricole comune şi anumite prevederi în acest sens. Ne confruntăm cu o situaţie ce ne arată că la nivelul Uniunii Europene există şi multe zone afectate de sărăcie şi penurie. Cele mai afectate sunt cel mai adesea persoanele din sate şi oraşe mici, inclusiv mulţi copii. Conform statisticilor oficiale, aproximativ 80 de milioane de europeni trăiesc sub limita sărăciei. Există pericolul ca actuala criză şi creşterea şomajului să mărească aceste cifre alarmante.
Faptul că suma alocată programului de ajutor alimentar pentru locuitorii cei mai săraci ai UE va creşte de la 305 milioane de euro la 500 milioane de euro este în sine un semn pozitiv. Consider, însă, că sistemele din statele membre trebuie modificate, astfel încât să se elimine sau cel puţin să se limiteze considerabil această situaţie ruşinoasă. Principala cauză a acestor probleme o reprezintă şomajul şi preţurile mult prea ridicate ale alimentelor (comparând remuneraţia primită de agricultori pentru produse şi preţul de vânzare din magazine). De asemenea, sistemul nostru de asistenţă socială este departe de a fi perfect.
În final, doresc să subliniez faptul că este important ca alimentele utilizate în cadrul programului de ajutor să fie de calitate bună, să fie cât mai proaspete şi să provină de la ferme locale.
