1. Expulzările forțate din Zimbabwe
Anneli Jäätteenmäki
autoare. - Dle președinte, iată-ne din nou discutând despre situația dificilă din Zimbabwe.
În prezent, asistăm o inflație uriașă care atinge niveluri de sute de milioane la sută și o rată a șomajului care au privat peste 90 de milioane de oameni din țară de mijloace de trai decente. Există, de asemenea, multe cazuri de încălcări ale drepturilor omului.
Parlamentul întreabă ce ar trebui făcut. Am declarat în repetate rânduri că nu acceptăm încălcări ale drepturilor omului. O tot spunem țărilor africane, dar nimic nu se schimbă.
Cred că atunci când acordăm ajutor umanitar țărilor africane, trebuie pe viitor să includem condiția respectării drepturilor omului. Nu am fost destul de exigenți în unele cazuri, iar în altele ne-am limitat la a formula anumite cerințe.
Poate că ar trebui să avem o cooperare mai strânsă cu toate țările africane și cu Uniunea Africană și să încercăm să le facem să înțeleagă situația, să le explicăm că Uniunea Europeană nu poate continua să ofere asistență dacă încălcările drepturilor omului continuă.
Judith Sargentini
autoare. - Dle președinte, prima liniuță a rezoluției noastre rezumă totul: "Având în vedere numeroasele sale rezoluții cu privire la Zimbabwe, ceea mai recentă fiind cea din 8 iulie anul acesta”. Vorbeam atunci despre încălcări ale drepturilor omului în minele de diamante din Zimbabwe, iar acum vorbim despre evacuările din jurul orașului Harare.
Sunt evacuate persoane care au fost deja evacuate în 2005, prin operațiunea Murambatsvina, care, apropo, înseamnă "îndepărtarea gunoiului”. Aceiași oameni care data trecută erau îndepărtați fiind considerate "gunoaie” acum sunt evacuați. Atunci, guvernul Mugabe avea lupta sa cu MDC. De data acesta, lupta se dă între Guvernul pentru Unitate Zanu și MDC. Sunt profund dezamăgită de faptul că, în cadrul acestui guvern de unitate, încălcările drepturilor omului continuă.
Nu cred că aceasta va fi ultima noastră rezoluție cu privire la Zimbabwe. Data viitoare voi fi prezentă aici și voi aduce în discuție același subiect.
Véronique De Keyser
Domnule președinte, această rezoluție umanitară de urgență trebuie văzută pe fondul disensiunii politice dintre Robert Mugabe și Morgan Tsvangirai, iar această disensiune se cristalizează în jurul cererii adresate Uniunii Europene de a nu accepta noii ambasadori numiți unilateral de către Mugabe. Totuși, această urgență umanitară poate fi asociată alegerilor și câștigurilor politice care pot fi înregistrate prin alungarea populațiilor din orașele în care locuiesc.
Să ne întoarcem în timp, în iunie 2005, și să ne aducem aminte de operațiunea Murambatsvina, care tocmai a fost menționată: un oraș întreg a cunoscut intervenția brutală a buldozerelor lui Mugabe, în scopuri strict electorale, și 700 000 de oameni și-au pierdut locuințele. Același lucru se întâmplă și astăzi: 20 000 de persoane, printre care cele mai sărace din Zimbabwe, adăpostite în tabăra "Extinderea Hatcliffe”, nu departe de Harare, sunt amenințate cu evacuarea pentru că nu își permit chiriile exorbitante care li se cer. operațiunea este de mare amploare.
Să ne amintim, de asemenea, că situația umanitară și economică continuă să se deterioreze pentru milioane de zimbabweni, că rata de incidență a SIDA aici este a patra în lume și că mortalitatea infantilă crește constant.
Există atât de multe motive, în acest moment, în favoarea acestei rezoluții de urgență și a unui apel viguros adresat întregii comunități internaționale pentru a garanta că această reconciliere - nu voi spune pseudo-reconciliere - în cadrul guvernului de coaliție din Zimbabwe să nu se dizolve astăzi în cursul acestor preparative belicoase din ajunul alegerilor.
Marie-Christine Vergiat
Dle președinte, tind să cred că situația drepturilor omului în Zimbabwe nu este, din păcate, ceea ce am putea numi în mod normal în această cameră ca fiind o urgență.
De fapt, drepturile omului sunt încălcate sistematic în această țară, după cum o arată numeroasele rezoluții votate în acest Parlament. În cea mai recentă dintre ele, după cum s-a spus, am denunțat arestarea, la data de 22 iulie, a dlui Farai Maguwu, fondatorul și directorul Centrului de Cercetare și Dezvoltare, vinovat de faptul că a semnalat atrocitățile comise inclusiv de autoritățile militare în câmpurile de exploatare a diamantelor.
Astăzi, abordăm chestiunea evacuărilor forțate. Această chestiune nu este nouă. De fapt, a spus-o și dna De Keyser, o operațiune de acest tip a fost lansată de autoritățile zimbabwene în 2005. Ea a fost denumită operațiunea "Murambatsvina”, care înseamnă restabilirea ordinii. A fost un program în toată regula, să fim bine înțeleși, care arată în mod clar ce înțeleg autoritățile zimbabwene prin termenul "ordine”. 700 000 de persoane au fost vizate atunci.
Comunitatea internațională a denunțat în unanimitate metodele folosite. Cum se prezintă situația astăzi? Majoritatea persoanelor afectate trăiește încă în corturi. Ba mai rău, în august anul acesta, polițiști înarmați - am zis bine, polițiști - au venit și au dat foc adăposturilor a aproximativ 250 de persoane strămutate care și-au instalat locuințe la periferia orașului Harare. 20 000 de persoane, s-a spus și asta, sunt în prezent amenințate că vor avea aceeași soartă pe motiv că nu și-au plătit taxa de reședință, taxă pe care chiar nu și-o pot permite.
Acești bărbați, femei și copii aparțin de fapt celor mai sărace categorii de persoane. Vom permite toate acestea fără să spunem nimic? Le vom reaminti încă o dată autorităților zimbabwene angajamentele internaționale asumate, așa cum a făcut-o baroneasa Ashton în iulie anul acesta, cu ocazia recentei reuniuni la nivel înalt UE-Zimbabwe?
Știm foarte bine că există fricțiuni între președintele Mugabe și primul ministru, ca urmare a acordului politic global semnat la 15 septembrie 2008 și a numirii, la 13 februarie, a guvernului de uniune națională.
Recent, președintele Mugabe a amenințat că dizolvă guvernul pe loc pentru că a îndrăznit să-i reamintească acestuia obligațiile constituționale.
A sosit momentul să reacționăm în Zimbabwe și în multe alte țări din toată lumea, pentru a pune capăt dialogului cu dictatori care își păstrează puterea prin forță și fraudă, având drept unic scop jefuirea resurselor țării în beneficiul lor personal.
Alain Cadec
autor. - (FR) Dle președinte, voi încerca să mă limitez la minutul care mi-a fost acordat.
Dle președinte, doamnelor și domnilor, acestea sunt zile negre pentru Zimbabwe. Încă o dată, suntem nevoiți să adoptăm o rezoluție urgentă referitoare la această țară africană. Această rezoluție condamnă încălcările drepturilor omului comise în timpul operațiunii Murambatsvina, despre care tocmai am vorbit. Lansată în 2005, în cursul operațiunii nu numai că au fost strămutați 700 000 de oameni, ci au fost distruse, de asemenea, locuințele și mijloacele de trai ale acestora. Douăzeci de mii dintre aceste persoane strămutate sunt nevoite să locuiască în adăposturi improvizate, în condiții extreme de sărăcie, de nesiguranță și de promiscuitate.
Suntem îngrijorați în legătură cu această situație intolerabilă. Trebuie să facem apel la guvernul de unitate națională din Zimbabwe - astfel cum s-a afirmat, nu este într-adevăr un guvern de unitate națională - să le ofere acestor persoane puținul de care au nevoie pentru a supraviețui și să elimine taxele de ședere, cum ar fi cele solicitate în Extinderea Hatcliffe, la periferia orașului Harare, lucru care aproape poate fi descris drept înșelătorie. Această situație trebuie denunțată în timpul acestui vot.
Fac apel la Africa de Sud, care are de jucat un rol crucial în sudul Africii, și la Uniunea Europeană, pentru a iniția împreună un dialog cu autoritățile din Zimbabwe cu privire la condițiile socioeconomice în care se găsește țara în prezent. Reuniunea noastră de săptămâna viitoare cu colegii noștri din Africa de Sud va fi, de asemenea, sper, o ocazie de a discuta despre această tragedie.
Nirj Deva
autor. - Dle președinte, această adunare a adoptat în repetate rânduri rezoluții prin care condamnă situația tragică din Zimbabwe. Și tot în repetate rânduri, dl Mugabe ne ignoră și își continuă activitățile de parcă noi nu am exista sau opiniile noastre n-ar conta.
Putem face ceva imediat, pentru a-i spune dlui Mugabe că opiniile noastre chiar contează. Și anume, nu ar trebui să acceptăm prerogativele dnei Margaret Muchada, care a fost numită unilateral de dl Mugabe, prin încălcarea directă a Constituției zimbabwene, în calitate de ambasador al Zimbabwe pe lângă UE.
Colegul meu, Geoffrey Van Orden, a adresat o scrisoare dlui Barroso și dlui Van Rompuy pe această temă. Dacă vrem să transmitem cu fermitate acest mesaj, trebuie să îi arătăm dlui Mugabe, care ne sfidează prin toate mijloacele, că opinia noastră contează și să îi cerem acestei doamne ambasadoare să se întoarcă acasă.
Filip Kaczmarek
Evacuările din Zimbabwe reprezintă o desconsiderare scandaloasă a drepturilor omului recunoscute la nivel internațional. Evacuările forțate, fără a acorda compensații sau a asigura posibilități alternative de cazare, sunt în totală contradicție cu dreptul internațional. Guvernul din Zimbabwe comite în prezent încălcări evidente ale drepturilor civile, politice, economice și sociale garantate de Carta africană privind drepturile omului și drepturile popoarelor. Continuarea evacuărilor expune un număr tot mai mare de oameni la umilință și la lipsa unui adăpost.
Cerem guvernului din Zimbabwe să înceteze aceste practici și să pună capăt evacuărilor forțate. Persoanele care au fost deja evacuate ar trebui să beneficieze de protecție juridică, la fel și proprietățile acestora, victimele ar trebui să aibă dreptul la compensații sau căi de atac și, mai presus de toate, ar trebui să se garanteze tuturor persoanelor adăpost și acces la hrană și apă.
Lidia Joanna Geringer de Oedenberg
în numele Grupului S&D. - (PL) E de ajuns să aruncăm o privire asupra titlurilor din ziare din ultimii cinci ani cu privire la Zimbabwe pentru a ne face o idee despre condițiile din această țară, condusă de trei decenii de președintele Robert Mugabe. Articole precum: "Zimbabwe - asaltul poliției asupra opoziției” sau "Mugabe a distrus Africa” figurează printre cele mai blânde titluri, iar autoritățile regimului african se află sub presiunea constantă a opiniei publice internaționale. Sărăcia extremă și lipsa accesului la servicii medicale de bază, un nivel uriaș al șomajului care atinge 90 % și o speranță de viață scăzută, care, în prezent, este de numai 44 de ani, iată situația reală din Zimbabwe.
În aceste circumstanțe, cu greu putem înțelege de ce guvernul consideră o prioritate evacuarea a 20 000 de cetățeni din suburbiile capitalei Harare, forțându-i să-și lase în urmă lucrurile personale și așa modeste. Mă alătur apelului organizațiilor internaționale, cum ar fi Amnesty International, prin care se solicită Guvernului Zimbabwe să înceteze reprimarea propriilor săi cetățeni și să se concentreze asupra modalităților prin care să le acorde acestora un ajutor real în școli, în spitale și pe piața muncii. Zimbabwe, o țară săracă, nu își poate permite să piardă timp și bani investind în alte domenii.
Marietje Schaake
în numele Grupului ALDE. - Dle președinte, la reuniunea la nivel înalt UE-Africa din Libia, din noiembrie, ar trebui să se poarte discuții despre obstacolul major pe care Mugabe și susținătorii săi apropiați îl reprezintă în continuare în calea procesului de reconciliere și reconstrucție politică și economică în Zimbabwe. Aceștia jefuiesc resursele economice în beneficiul personal și nu acordă cetățenilor lor drepturi fundamentale.
Aproximativ 20 000 de oameni care locuiesc la periferia orașului Harare sunt amenințați cu evacuarea forțată. Guvernul cere o chirie care se ridică la 140 de dolari, dar, într-o țară în care venitul pe cap de locuitor este sub 100 de dolari, acest lucru este practic imposibil, această cerere fiind de fapt o legitimare a abuzurilor. În 2005, 70 000 de oameni au fost evacuați și trăiesc încă în condiții cumplite.
În general, situația umanitară, politică și economică din Zimbabwe continuă să se deterioreze și milioane de oameni riscă să moară de foame. Țara ocupă locul patru în lume în ceea ce privește incidența virusului HIV și se confruntă cu o mortalitate infantilă extrem de ridicată. Oamenii nu au prea multe șanse de a crește într-un mediu sănătos și prosper, iar dacă au, le lipsesc libertățile fundamentale, cum ar fi libertatea de expresie.
Zimbabwe se află pe locul 123 în ceea ce privește libertatea presei. Reapariția cotidianelor independente reprezintă un pas înainte pentru accesul publicului la informații, însă situația este încă foarte fragilă. Țin să atrag atenția în mod deosebit asupra situației persoanelor LHBT din Zimbabwe. Oamenii au nevoie de un acces nerestricționat la o asistență umanitară care să le aline suferințele, astfel încât eforturile depuse de Zimbabwe în vederea realizării Obiectivelor de Dezvoltare ale Mileniului să poată fi continuate. Acest lucru este extrem de necesar.
Timo Soini
în numele Grupului EFD. - (FI) Dle președinte, situația tristă din Zimbabwe, dictatura care domnește aici de mai bine de 30 de ani, este o rușine atât pentru comunitatea internațională, cât și pentru Zimbabwe.
O dictatură de acest gen, care își oprimă propriul popor, este absolut inacceptabilă. Aici, cohortele lui Mugabe se ghiftuiesc, trăiesc în huzur și se lăfăie în bani, în timp ce alții locuiesc pe străzi sau în bordeie din care acum sunt evacuați.
Trebuie spus că există o limită până la care comunitatea internațională și Uniunea Europeană pot tolera toate acestea. Este o situație cât se poate de rușinoasă, iar comunitatea internațională ar trebui să sprijine un boicot total față de această țară. Orice fonduri destinate acestei țări ar trebui sistate. A sosit momentul să alungăm odată pentru totdeauna acest dictator care își oprimă propriul popor. Fiecare zi ce trece cu acest grup la putere denotă slăbiciunea noastră și faptul că întreaga comunitate internațională nu are tăria de a ține sub control acest opresor.
Pe lângă toate acestea, el persecută sistematic diferitele minorități: minorități rasiale, minorități sexuale și alte minorități, pe teritoriul propriu al acestora. Aceste fapte sunt pur și simplu intolerabile, iar eu susțin ideea că acest dictator trebuie îndepărtat. Din acest motiv, trebuie să adoptăm o poziție UE foarte fermă, ceea ce intenționăm să facem pe bună dreptate.
Cristian Dan Preda
(RO) Așa cum au spus și colegii care au vorbit până acum, suntem în fața unei situații foarte penibile, pentru că 20 000 de locuitori din Hatcliffe Extension sunt amenințați cu expulzarea. Ei fac parte, așa cum se știe, din categoria cea mai vulnerabilă a populației din Zimbabwe, o țară care, dincolo de situația economică extrem de dificilă, cunoaște dificultăți politice semnificative.
De la crearea sa în februarie 2009, guvernul de uniune din Zimbabwe nu a făcut foarte mult pentru a ameliora situația persoanelor și, în particular, a persoanelor evacuate în 2005. Cred că răspunsul sau reacția noastră la această situație este foarte clară: guvernul din Zimbabwe trebuie să acționeze în conformitate cu obligațiile sale internaționale. Aceasta înseamnă încetarea și respectiv prevenirea expulzărilor forțate. Pe de altă parte, sigur că ne dorim cu toții ca democrația să fie restaurată în Zimbabwe. Ceea ce avem acum, în acest moment, este departe de a fi așa ceva.
Corina Crețu
(RO) Zimbabwe, așa cum s-a spus aici, este una dintre țările în care foametea atinge cote catastrofale, conform raportului Institutului Internațional de Cercetări asupra Politicilor Alimentare dat publicității săptămâna trecută. Proporția populației subnutrite, insuficiența ponderală infantilă și rata mortalității infantile sunt cei trei indicatori care ilustrează dramatic situația cronică a lipsurilor alimentare ce afectează milioane de oameni.
În același timp, sute de mii dintre cei mai săraci oameni din Zimbabwe au fost dislocați de la casele lor în cadrul unei operațiuni barbare de strămutare a cărei denumire brutală se traduce prin "Îndepărtați gunoiul!”. Acești oameni nu și-au pierdut doar adăposturile, ci și locurile de muncă astfel încât numărul șomerilor se ridică la 90 % din locuitorii țării. Acest lucru se întâmplă în timp ce dictatorul Mugabe declara că poporul este foarte, foarte fericit, după cum cinic se exprima cel care va rămâne în istorie ca artizanul celei mai crude dictaturi durabile din lume.
Cred că este imperios necesar să cerem regimului din Zimbabwe să înceteze de urgență evacuările forțate, să pună capăt încălcărilor grave ale drepturilor omului și persecutării activiștilor societății civile și să stopeze înainte de orice violențele ce cunosc o intensificare îngrijorătoare.
Jaroslav Paška
(SK) Zimbabwe este o țară ai cărei conducători puternici și-au tratat poporul cu dispreț și o fac într-un mod cât se poate de clar și nu de puțină vreme.
Desigur, putem protesta, susținând că oamenii neajutorați nu pot fi tratați ca niște animale, că nu pot fi alungați din casele lor fără o explicație și lăsați fără niciun ajutor. Evacuările forțate ale persoanelor sărace din Harare sunt doar un mic exemplu al regimului Mugabe și al acoliților săi, care stau pe bogățiile minerale ale țării lor precum broaștele lângă izvor, exploatând aceste resurse și îmbogățindu-se de pe urma lor și lăsându-și poporul să moară de foame. Este naiv să credem că vom putea realiza o schimbare prin exerciții de convingere și critici. Măsurile noastre ar trebui să fie mai viguroase; persoanele precum Mugabe nu ascultă decât prin sancțiuni financiare sau prin forță. Consider că avem la dispoziție câteva măsuri financiare. Trebuie să reconsiderăm acordarea de ajutoare financiare și materiale unor regimuri care acționează precum regimul Mugabe și să căutăm alte metode, inclusiv sancțiuni, care să oblige acești dictatori să respecte drepturile fundamentale - subliniez, fundamentale - ale omului.
Eija-Riitta Korhola
(FI) Dle președinte, nu e de mirare că toți colegii noștri deputați sunt exasperați de Mugabe. Acesta și-a transformat țara, grânarul Africii, într-un izvor de vești proaste.
Cazarea provizorie pe care a oferit-o guvernul se dovedește a fi total inadecvată și a dus la înrăutățirea condițiilor de trai, care și așa erau mizerabile. Una din justificările oficiale ale întregii operațiuni a fost că autoritățile încearcă să împiedice răspândirea bolii, dar faptul că în urma evacuărilor nu a fost disponibil niciun tratament face să planeze suspiciuni asupra motivelor guvernului.
Toată lumea cunoaște situația din Zimbabwe. Natura coruptă a guvernului și haosul general din economie și societate conduc, în general, la o situație în care elementele de bază ale existenței lipsesc cu desăvârșire. Din această cauză, trebuie să ne așteptăm ca Zimbabwe să arate semne clare ale abilității și voinței sale de a proteja standardul de viață al cetățenilor săi.
Chiar dacă există motive suficiente pentru care un număr mare de persoane trebuie să creeze condițiile necesare unor proiecte majore, un punct de plecare crucial trebuie să îl reprezinte întotdeauna calitatea vieții populației strămutate. Zimbabwe a neglijat în mod incontestabil acest aspect, fie că motivele invocate sunt acceptabile sau nu.
Monica Luisa Macovei
Dle președinte, situația actuală din Zimbabwe este scandaloasă și inacceptabilă. Au existat 700 000 de victime ale evacuărilor forțate ale operațiunii Murambatsvina în 2005. Acum, 20 000 de persoane riscă să fie evacuate din Extinderea Hatcliffe, de la periferia orașului Harare.
Guvernul a impus persoanelor evacuate taxe pe care nu își pot permite să le plătească și nu s-a consultat cu cetățenii sau nu i-a informat cu privire la viitoarele reglementări. Operațiunea Garikai destinată să vină în sprijinul celor afectați în urma evacuărilor din 2005 nu este decât o continuare a acelorași încălcări ale drepturilor omului.
Insist și cer cu tărie guvernului din Zimbabwe să înceteze aceste evacuări în regiunea Harare. Îndemn guvernul din Zimbabwe să amendeze de îndată operațiunea Garikai, astfel încât să respecte toate obligațiile în temeiul drepturilor omului și dreptului internațional.
Cer Comisiei să ridice problema în regim de urgență cu guvernul din Zimbabwe.
Charles Tannock
Dle președinte, nu aveam de gând să intervin, dar, din păcate, colegul meu, Geoffrey Van Orden, nu poate fi cu noi săptămâna aceasta. Dumnealui critică de multă vreme regimul odios și brutal al președintelui Robert Mugabe. Cred, din nefericire, că nu vom putea trăi sfârșitul dictaturii Zanu-PF Mugabe decât atunci când îl vom vedea în sicriu.
Am sperat că va exista o șansă de reconciliere și pace și o tranziție la adevărata democrație în urmă cu câțiva ani, când Morgan Tsvangirai a devenit prim-ministru printr-un acord de împărțire a puterii, dar se pare că Mugabe a reușit să-și reafirme puterea absolută și să revină la genul de comportament pentru care este cunoscut foarte bine - violență, evacuări, represiune. La urma urmei, cei care suferă într-o economie deja aproape prăbușită sunt sărmanii zimbabweni. Fără sprijinul salvator acordat de unele guverne precum Republica Populară Chineză sub formă de ajutoare și fără fondurile provenite din Libia și alte țări, această țară nu ar supraviețui.
Recent, trebuie să o spun, am fost dezamăgit de vizita președintelui Zuma care a venit aici, în Parlament. Domnia sa a solicitat Uniunii Europene să ridice sancțiunile impuse asupra statului Zimbabwe, având în vedere fluxul de refugiați în Africa de Sud. Mă tem că trebuie să îi spunem dlui Zuma că acest lucru nu este posibil. Trebuie să transmitem un puternic semnal de dezaprobare a modului în care Mugabe își tratează propriul popor. Doresc să îmbrățișez observațiile făcute înaintea mea de colegul meu, Nirj Deva, care afirma că singura reacție ar fi să refuzăm acreditarea noului ambasador al Zimbabwe pe lângă Uniunea Europeană.
Máire Geoghegan-Quinn
Dle președinte, onorați deputați, le mulțumesc tuturor celor care au participat la această dezbatere.
membră a Comisiei. - Uniunea Europeană urmărește această chestiune îndeaproape, în special în contextul "Operațiunii de curățare” din 2005, care a avut efecte dezastruoase asupra condițiilor de trai ale celor 700 000 de zimbabweni.
În 2005, oficiul UE pentru ajutor umanitar ECHO a oferit 3,25 milioane euro ca sprijin pentru siguranță alimentară și activități agricole, precum și pentru distribuirea alimentelor în rândul persoanelor vulnerabile.
Situația actuală nu este o reiterare a evenimentelor care au avut loc în Zimbabwe în 2005. Comisia a luat act de rezoluția Parlamentului și de recomandările sale. Până în prezent, nu am primit de la partenerii noștri un indiciu clar care să confirme o reiterare a evenimentelor din 2005.
Monitorizăm îndeaproape situația prin intermediul biroului delegației UE și al biroului local ECHO. Păstrăm contacte permanente cu Biroul Internațional pentru Migrație și cu organizații locale pentru drepturile omului implicate în această cauză.
De această dată, un aviz de reînnoire a contractelor, valabil timp de cinci ani, a fost transmis populației. Persoanele care nu sunt în măsură să plătească au fost rugate să-și prezinte cazurile autorităților municipale și au primit sprijin din partea unui ONG local care lucrează în beneficiul persoanelor fără adăpost.
Mulțumită sprijinului acestui ONG local pentru drepturile omului, și anume Zimbabwe Lawyers for Human Rights, cazurile lor vor fi audiate de curte în această săptămână.
UE sprijină deja activitatea acestui ONG care reprezintă interesele celor mai sărace persoane, care nu își pot plăti taxele cerute și care, astfel, ar putea să-și piardă terenurile.
Totuși, vă pot asigura că UE va continua să monitorizeze îndeaproape situația și să mobilizeze asistență dacă și atunci când va fi necesar.
Președintele
Dezbaterea a fost închisă.
Votarea va avea loc la sfârșitul dezbaterii.
