Международна политика относно изменението на климата след конференцията в Копенхаген: Придаване на нов тласък на международните преговори чрез незабавно действие
Председател
Следващата точка е изявлението на Комисията относно международната политика относно изменението на климата след конференцията в Копенхаген: Придаване на нов тласък на международните преговори чрез незабавно действие.
Кони Хедегор
Г-жо председател, за пръв път вземам думата в залата. Радвам се, че по-малко от четири седмици след като заех длъжността, днес мога да ви представя съобщение относно международната политика относно изменението на климата след конференцията в Копенхаген - съобщение, което Комисията прие на заседанието си днес.
Съобщението е озаглавено "Да предприемем мерки сега, за да дадем нов тласък на глобалната дейност за противодействие на изменението на климата" и именно това се стремим да направим. Естествено, при изготвянето на съобщението отчетохме напълно резолюцията на Парламента от 10 февруари относно резултатите от Петнадесетата конференция на страните по Рамковата конвенция на Обединените нации по изменение на климата (COP 15).
Копенхаген беше далеч по-малка крачка напред, отколкото Европейският съюз желаеше, но все пак беше крачка напред. Сто и девет страни - както индустриализирани, така и развиващи се, на които общо се падат повече от 80% oт емисиите на парникови газове в света - вече официално включиха своите цели за намаляване на емисиите и действия в Спогодбата. С други думи, имаме възможност да надграждаме върху тази решимост и да помогнем тя да се насочи към действие в международен мащаб. Трябва да се възползваме от възможността да помогнем за поддържане на инерцията по посока към ефикасното и правнообвързващо световно споразумение за климата за периода след 2012 г. което, разбира се, си остава наша цел.
Отправната точка за Комисията е, че ЕС трябва да продължи да играе водеща роля. Ние считаме, че най-убедителният начин, по който Европа може да стори това, е като предприеме осезаеми и решителни действия във вътрешен план, за да стане най-благоприятният регион в света по отношение на климата. Трябва да правим това в рамките на нашата стратегия "ЕС 2020", предложена миналата седмица. И нека да заявя това високо и ясно: това е в интерес на самата Европа. Как така? Ами защото - ако го направим интелигентно - то ще повиши нашата конкурентоспособност, ще укрепи енергийната ни сигурност и ще насърчи един по-екологосъобразен икономически растеж и иновации, създавайки по този начин работни места. Поради това Комисията сега ще започне работа за очертаване на пътя до 2050 г. за прехода на Европейския съюз към превръщане в икономика с ниски емисии на въглероден диоксид.
Това ще изисква намаляване на нашите емисии с 80% до 95% през 2050 г., както вече е договорено, а - както залата е добре информирана - ЕС е ангажиран да намали емисиите си най-малко с 20% под нивата от 1990 г. до 2020 г. и да завиши това намаление до 30% при наличието на подходящи за това условия. Напълно споделям желанието, изразено от Парламента, че ЕС следва да отиде по-далеч от целта от 20%. Трябва да приведем нашето намаление в по-добро съответствие с това, за което науката ни казва, че е необходимо, за да постигнем целта от Копенхагенската спогодба глобалното затопляне да бъде задържано под два градуса. Както също посочихте във вашата резолюция, кризата направи по-лесно постигането на целите. Ако днес искаме да бъдем също толкова амбициозни, колкото се готвехме да бъдем, когато приехме пакета от документи във връзка с изменението на климата и енергетиката през 2007 и 2008 г., би се наложило да преминем над 20%. Затова се радвам да обявя, че Комисията ще подготви, преди Европейския съвет през месец юни, анализ на това кои практически политики ще бъдат необходими за постигане на намаляване на емисиите с 30% до 2020 г. Комисията ще се занимае също с разработка на анализ на основните етапи по пътя ни към 2050 г., включително необходимите сценарии относно равнището на амбициите за 2030 г. За това ще е необходимо определяне на подходящи стратегии за основните сектори с големи емисии, които да са съвместими със стратегията "ЕС 2020". В съответствие с крайния срок, съгласуван в Директивата за Схемата за търговия с квоти за емисии, Комисията ще даде също и своя анализ на положението във връзка с енергоемките сектори в случай на изтичане на въглерод.
Успоредно с тази дейност ЕС трябва пристъпи към прилагане на Копенхагенската спогодба. Това означава изграждане на надеждна и прозрачна международна рамка за отчитане на емисиите и постигнатите резултати на страните. Означава също и бързо мобилизиране на 7,2 млрд. евро за финансиране на "бърз старт" за развиващите се страни, с което Европа се е ангажирала за периода от 2010 г. до 2012 г. Това е особено важно за доверието към нас, както и ще помогне за осигуряването на дългосрочно финансиране. Комисията е готова да помогне, за да гарантира, че помощта от ЕС ще бъде добре координирана.
Накрая, съобщението предлага пътна карта за следващите стъпки за процеса в рамките на ООН, които ще бъдат съгласувани в Бон тази пролет, когато преговорите бъдат подновени. На техническите срещи в Бон трябва да започне процесът на въвеждане на политическите насоки от Копенхагенската спогодба в текста за преговори на ООН и за запълване на неразгледаните пропуски. И най-вече мисля, че е много важно да видим какви биха могли да бъдат конкретните крайни резултати за Канкун. Включването на целите на развитите страни и действията на развиващите се страни, представени съгласно Спогодбата, както и политическите указания относно MRV (измерване, отчитане и проверка) в официалния процес на преговорите в ООН ще бъде от решаващо значение, но същото важи и за решения относно въпроси, които бяха пренебрегнати в Спогодбата, като развитието на международния пазар на въглерод, намаляването на емисиите от международното въздухоплаване и корабоплаване чрез Международната организация за гражданско въздухоплаване и Международната морска организация, селското стопанство и други неща. В официалните преговори реално съществен напредък в Копенхаген беше отбелязан по отношение на рамката за приспособяване, технологичната рамка, горското стопанство, които също биха могли да бъдат сред конкретните крайни резултати за Мексико.
Няма да има по-щастлив човек от мен, ако в Канкун се стигне и до правнообвързващо световно споразумение и ако там бъде решен и правният въпрос - и нека няма съмнение, защото Европейският съюз е готов. Трябва обаче да признаем, че оставащите различия между страните могат да забавят споразумението по този въпрос до следващата година. Затова трябва да внимаваме с очакванията си. Мисля, че всички знаете, че високите очаквания към Мексико, без да има конкретни крайни резултати, крият много висок риск процесът накрая да се провали. Ето защо за всички нас, за които е важно да се постигне международна договореност, мисля, че е важно и да следваме този поетапен подход и да се опитаме да направим всичко възможно светът да разполага с правнообвързващо споразумение преди 2012 г.
Накрая, няколко думи за екологичната цялост. Екологичната цялост трябва да бъде нашият лозунг в преговорите и знам, че това мнение се споделя от Парламента. Ето защо трябва да се преодолеят слабостите на Протокола от Киото. Във връзка с това имам предвид ограничения брой държави, които той обхваща - на тях се падат само 30% от емисиите днес - и сериозните слабости, които той съдържа, като правилата за отчитане на емисиите от горското стопанство и обработката на излишъците от национални права за емисии за периода от 2008 г. до 2012 г., които също бяха подчертани в резолюцията ви от февруари.
И последно, Европа трябва да се заеме с информационна дейност, за да насърчи подкрепата за процеса в ООН и възстанови увереността, че е възможно да има глобално споразумение. Трябва да осмислим по-добре позициите на нашите партньори по основни въпроси, както и да обясним какво изисква ЕС от глобалното споразумение. Комисията ще се заеме с информационна дейност в тясна връзка със Съвета и председателството на Съвета. През този месец ще проведа разговори във Вашингтон и Мексико и планирам да посетя и други държави, сред които Индия, Малдивските острови, Китай и Япония през април.
Бихме искали също да ви насърчим, като Европейски парламент, да дадете принос, като се ангажирате с колегите си парламентаристи по света. Вече се срещнах с някои представители на вашите парламентарни делегации за връзки с важни трети държави и скоро ще се срещна и с други, за да обсъдя как бихме могли да обединим усилията си и заедно да покажем отвореност към другите и как Комисията би могла да ви помогне в тази важна задача.
Съобщението на Комисията излага стратегия, която да помогне за поддържане на инерцията в световните усилия за противодействие на изменението на климата, която намира израз в нарастващата подкрепа за Копенхагенската спогодба. Водещата роля на ЕС в този процес ще бъде от абсолютно жизненоважно значение за успеха. Надявам се да можем да разчитаме на подкрепата на Парламента.
Richard Seeber
(DE) Бих искал да поздравя новия член на Комисията по повод първото й изказване. Съобщението, което ни представихте, е много интересно. Бих искал обаче да отбележа някои недостатъци.
Би било уместно Вие самата да анализирате процеса в ООН малко повече в това първоначално съобщение, а също и да критикувате областите, където то съдържа реални слабости. Както знаем, по-конкретно, за експертна група 2 не може да се каже, че са проявили научна прецизност.
Второ, по отношение целта за два градуса, която сме си поставили, трябва да има повече научни доказателства в нейна подкрепа и сега следва да положите по-големи усилия, за да задълбочим изследванията и да установим дали това все още е постижимо или дали не следва - както различни хора вече казват - открито да се дистанцираме от това.
Трето - и може би най-важно - сега трябва, по-конкретно, да преодолеем кризата на доверието, която наблюдаваме по света и особено тук в Европа. Както знаете, има проучвания, според които само 30% от гражданите на Европа мислят, че въглеродният диоксид влияе на климата. Проектите, които не отчитат този факт, са обречени на провал.
Marita Ulvskog
(SV) Г-жо председател, членът на Комисията Хедегор направи редица положителни изявления, но тя каза и две много тревожни неща: тя предпочита да говори за 2050 г., отколкото за 2010 г., което според мен е обезпокоително, и също така тя говори повече за това как трябва да намалим очакванията си, отколкото как да продължим да движим нещата напред, така че целите и очакванията ни да бъдат възможно най-високи на вече планираните срещи.
Бих искала да попитам дали Комисията ще работи в посока към действителното подписване на амбициозно и правнообвързващо споразумение относно изменението на климата през декември в Канкун, или ще продължи да се застъпва за процес, в който Канкун ще бъде разглеждан само като стъпка по пътя към споразумение, което ще бъде подписано в Южна Африка или може би в някоя друга страна в далечно бъдеще: през 2011 г., 2012 г., 2020 г. или, в най-лошия случай, дори и още по-късно?
Chris Davies
(EN) Г-жо председател, след Копенхаген някои от нас се чувстват като останки от разбита армия, разпръснати и деморализирани, затова се радвам, че Вие тук вдигнахте знамето и подехте контранастъпление.
Но макар и да звучите бодро и положително, на практика това в голяма степен се основава на пожелания и молитви. За да успеем да постигнем напредък, ние твърде много зависим от други.
Забелязвам, че говорихте за връщане към идеята да завишим нашата собствена цел за намаляване до 30%. Прав ли съм като казвам, че предложихте една нова и по-субективна формулировка за прилагането му? В документа се казва "При наличието на подходящи за това условия". Това е нещо ново според мен.
Защо документа не съдържа нищо, което да анализира причините за неуспеха в Копенхаген и да предлага поуки? Защо в него няма нищо, което да сочи проблема с отричането на изменението на климата, което подкопава политическата воля? И накрая, защо няма нищо за необходимостта да привлечем по-активно предприятията?
В Европа има много предприятия, които искат да работят с нас в тази насока и, честно казано, макар че Ви пожелавам успех и всички ние Ви пожелаваме успех, ще се нуждаете от всички приятели, които имате.
Кони Хедегор
Г-жо председател, отговарям първо на г-н Seeber, относно Междуправителствената експертна група по изменението на климата (IPCC) и защо не сме я критикували или не сме направили каквото е трябвало в този материал: трябва да заявя, че макар според мен да е от решаващо значение IPCC да се отнесе сериозно към критиките и да се опита да поправи нещата, където това е необходимо, до момента не съм видяла нищо, което да променя дълбокото ми разбиране и чувство, че, да, трябва да се справим с изменението на климата. Има неща, подробности, изтекли съобщения и други подобни. Не видях нищо по-задълбочено, което да промени основното ми отношение, и мисля, че това важи и за много други хора, така че това на практика е умишлено. Мисля, че в самата IPCC сега трябва да се стараят да бъдат внимателни, за да възстановят доверието към всичко, които представят.
Напълно съм съгласна с бележката, за която едва не Ви стигна времето - въпросът за доверието - това също е причина да вършим сериозна информационна дейност, нещо което е от решаващо значение за Европейския съюз.
Г-жо Ulvskog, Вие споменахте, че говорих повече за 2050 г., отколкото за 2010 г. Това е стратегия за пътя напред след 2012 г. Ние вече имаме политика за сегашния момент, за 2010 г., в Европейския съюз, така че това е стратегия, насочена към бъдещето. Според мен едно от новите неща, на които трябва да отделим внимание, е, да започнем да казваме, че следва да определим пътищата между 2020 г. и 2050 г. и ето защо ще подготвя нещо по въпроса какво следва да бъде постигнато до 2030 г.
До 2020 г. остават само 10 години. През този мандат на Комисията трябва да определим и пътя дотам, където ще бъдем през 2030 г., така че това беше съвсем целенасочено и това е една от новостите в тази област.
Определено не желая да занижавам очакванията, но бих била много внимателна да не ги завишавам дотолкова че тези, които не искат международните преговори да успеят, да могат да спрат процеса след Мексико, ако не сме постигнали нищо. Ето защо трябва да бъдем практични. Ще защитя пред всеки тезата, че до Копенхаген беше правилно да поддържаме очакванията големи, да продължим да оказваме натиск и да изведем въпроса на челно място в дневния ред на държавните ръководители. Това ги направи отговорни; накара възникващите икономики и Съединените щати да определят свои вътрешни цели; това беше важно. Но такова нещо може да се направи само веднъж, без да се постигне напълно. Опасявам се, че не можем да го направим повторно.
Защо тогава да не съставим конкретна пътна карта в Бон, която да гарантира, че ще запазим инерцията в тази област? Това е идеята.
Накрая отговарям на Chris Davies, да, прав сте. Зависим от други, за да постигнем напредък и поради това също трябва да постигнем средните стойности и да опитаме да анализираме информацията, която получаваме. Какво става в Пекин? Какво става в Делхи? Какво става във Вашингтон? Какво става в Конгреса на САЩ? И след това да се опитаме да осъзнаем, че като вземем всички тези неща под внимание можем, в същото време, да гарантираме, че нашата цел все пак ще бъде постигната, а именно едно правнообвързващо, наистина международно споразумение.
Споменахте тези 30%, при наличието на подходящи за това условия - да, прав сте, това е нов начин да го кажем. В стратегията "2020" има и бележки под линия, упоменаващи политиката до момента, в която е предвидено другите държави... и така нататък, но мисля, че ако условията бъдат подходящи и може би ако действаме интелигентно, това би било от полза и за самата Европа. Трябва също да заложим това в нашите различни стратегии и материали.
Знам, че това е област, за която в Европа на настоящия етап няма консенсус. Мисля че е важно да отчетем това. Да кажем, например, че Китай няма да приеме международно споразумение, ще останем ли тогава безкрайно на 20%? Как това би било от полза за нашата икономика, нашите иновации, нашия растеж? Няма ли да рискуваме да отстъпим пазарите си на Китай и други региони, които вземат мерки в тази област, независимо от това дали и кога ще имаме международна договореност?
Като казваме "да", просто даваме повод за започване на обсъждане, това са козове в международните преговори, но не трябва да забравяме, че всичко това има и вътрешен аспект. Откъде ще дойде растежът ни в бъдеще? Ето защо следва да внимаваме да не бъдем прекалено амбициозни.
Satu Hassi
(FI) Госпожи и господа, г-жо член на Комисията, чудесно е да се види, че сте прочели резолюцията на Парламента и че се позовавате на нея. Това е добър знак, в началото на новата Ви длъжност.
Ако ЕС наистина иска да запази водещата си роля по въпроса за опазването на климата, трябва да завишим целта си до поне -30%, аргументите за което Вие вече изложихте. Искам да добавя, че промените в положението вследствие на рецесията на практика означават, че -20% в действителност не би било много по-различно от сценария "обичайната практика". Ако искаме да бъдем амбициозни, трябва да направим целите си по-строги и да ги завишим поне до -30%, а за предпочитане и до -40%.
Второ, като Парламент, в последното си разискване, единодушно...
(Председателят отнема думата на оратора)
Martin Callanan
(EN) Г-жо председател, бих искал да благодаря на члена на Комисията за нейното изказване и я приветствам в нашата зала.
В изявлението си тя говори за завишаване на нашата цел до 30% при наличието на подходящи за това условия.
Какви доказателства има тя, че ако постъпим така, това ще помогне да убедим Америка, Индия, Китай или други държави да се присъединят към едно глобално обвързващо споразумение?
При отсъствие на глобално обвързващо споразумение не е ли съгласна тя, че има голям риск да направим нашата промишленост по-слабо конкурентоспособна и да натоварим потребителите в нашите държави с още по-високи сметки за електричество, без да последват никакви чисти ползи за околната среда, тъй като тези намаления в емисиите, разбира се, ще се компенсират от увеличения в Индия, Китай, САЩ и т.н.?
Bairbre de Brún
(GA) Г-жо председател, ЕС трябва да се ангажира да намали емисиите с 40% до 2020 г. според най-новата налична научна информация. Не може да се поема ангажимент от такъв вид, като се зависи от действията на други.
Какви мерки ще предприеме Комисията, за да осигури че ангажиментът за намаляване на емисиите на ЕС ще бъде увеличен до 40%? Що се отнася до необходимото финансиране, което се предоставя на развиващите се държави, за да им се позволи да се борят с изменението на климата и последиците от него, кой точно ще предостави финансирането на развиващите се държави? Колко ще даде всяка от развитите държави? Как и кога ще бъде предоставено то?
Членът на Комисията говори също за амбициозно, правнообвързващо споразумение. Какви стъпки ще предприеме Комисията за постигане на споразумение, което признава общите, но различни отговорности, които индустриализираните и развиващите се държави споделят, въз основа на историческото отделяне на парникови газове в атмосферата и наличните ресурси за справяне с предизвикателствата във връзка с намаляването на емисиите и последиците от изменението на климата?
Кони Хедегор
Г-жо председател, ако разбирам добре последната бележка, става дума за това как можем да осигурим изпълнението на това, за което се договорим. Това, разбира се, е основен въпрос.
Другият въпрос, доколкото разбрах, беше колко следва да се даде на развиващите се държави. Критериите още не са определени, но мисля че е много важно да не ги обвързваме с много условия. Това беше обещанието, дадено в Копенхаген, че финансирането за "бърз старт", финансирането "тук и сега", ще бъде предоставено на най-слабо развитите държави и най-уязвимите, частично за приспособяване, частично за смекчаване на последствията.
Намирам също за съвсем логично да държим на факта, че това трябва да стане по съществуващи канали. Не можем да си позволим от гледна точка сроковете да изобретяваме нови системи за управление или нови канали, или друго, за да могат тези пари да бъдат отпуснати и използвани за съответната цел, тъй като следва това да стане възможно най-скоро.
Бих казала, че ЕС вече е готов да предостави финансирането за "бърз старт" след Бон и бих казала, че най-късно в Мексико светът трябва да бъде готов да изпълни задълженията си за финансиране за "бърз старт", поети в Копенхаген, както и да определи различните критерии и как точно да го направим.
В отговор на г-жа Hassi, това беше гледната точка за необходимостта да се придържаме към 30% и в много отношения тя има връзка и с казаното от г-н Callanan.
Не е много лесно да се реши точно кога трябва да преминем към 30% и какво точно ще е необходимо за това. Ето защо в съобщението ние казваме, че преди Европейския съвет през юни ще представим анализ как точно бихме могли интелигентно да преминем към 30%. Какво ще изисква това?
Естествено, не трябва да бъдем наивни. Естествено, че трябва да се грижим за нашата промишленост, което е очевидно. Трябва да знаем какво правим и не трябва да бъдем наивни. Искам просто да кажа, чe според мен ако направим това по един интелигентен и съгласуван начин, ще бъде възможно да изберем средства, които биха могли едновременно да бъдат от полза за справяне с изменението на климата и намаляване на емисиите, енергийна ефективност, енергийна сигурност и иновации, и разкриване на работни места. Ето към това ще се стремим. Не казвам, че ще бъде лесно. Не бива да мислим, че преминаването към 30% ще бъде леко, макар че трябва да знаем какъв ще бъде потенциалът, какви биха били последиците и това ще бъде анализът, който аз ще представя пред заседанието на Европейския съвет идния юни. След това, по-късно през годината, ще имаме анализ за пътищата до 2050 г., включително перспективата за 2030 г., за която съм на мнение, че трябва да започнем да мислим, като причината, разбира се, е, че сме обещали да намалим емисиите от 80% до 95% до 2050 г. Ако не започнем да действаме, ще бъде изключително трудно през последните едно или две десетилетия с приближаването към 2050 г.
Paul Nuttall
(EN) Г-жо председател, противно на убеждението на Комисията, дебатът за причиненото от човешка дейност изменение на климата далеч не е приключил.
Само през последния месец се случи скандалът с Университета в Източна Англия; след това се стигна до пробива с глетчерите в Хималаите, а ето сега възникват въпроси за влиянието, което изменението на климата ще има върху дивата природа в Амазония.
Проучванията показаха, че поне 20 пасажа от доклада на IPCC цитират доклади на организациите "Световен фонд за дивата природа" и "Грийнпийс", които не са преминали партньорска проверка. Това не е наука. Необходими са ни солидни, рецензирани доказателства, а не материали, изготвени от групи за натиск, които използват изменението на климата за преследване на свои собствени цели, или политици, които използват изменението на климата, за да оправдават съществуването на Европейския съюз.
Бих искал да запитам не е ли време да направим пауза, равносметка и да премислим последиците от упоритото преследване на политики, които могат да увредят икономиките, да доведат до загуба на работни места или евентуално да доведат до енергиен хаос.
Andrew Henry William Brons
(EN) Сигурно знаете, че изтеклите от Университета в Източна Англия съобщения по електронната поща показват, че промените в температурата в историческа перспектива са били манипулирани от привърженици на хипотезата за предизвиканото от човека изменение на климата чрез субективен подбор на базови години. Тази хитрост е използвана за прикриване на неотдавнашните спадове в температурите и за ограничаване на проблема със Средновековния топъл период. Съобщенията по електронната поща показват също, че скептично настроените към хипотезата учени са били отстранявани от процеса на партньорска проверка, за да се избегне разкриването на пропуски при внимателен преглед от страна на обществеността.
Може ли хипотеза, зависеща от манипулация на данни, да бъде правилна основа за оправдаване на колосални разходи и за затваряне на заводи, като този на "Коръс" (Corus) в Мидълзбро? Европейският съюз плаща огромни субсидии на екологични групи за натиск, които са съгласни да съветват ЕС да преследва политика, с която вече е ангажиран. Уместно ли е Европейският съюз да използва публични средства за субсидиране на групи за натиск? Това прахосва публични средства, осигурява мнима подкрепа за политиките на Европейския съюз и излага на риск независимостта на организациите, провеждащи кампании по този въпрос.
Karl-Heinz Florenz
(DE) Сърдечно Ви приветствам в залата. Един от големите проблеми в Копенхаген, по мое мнение, беше загубата на доверие. На теория това би могло да разпростре в целия свят, но също и в рамките на Европейския съюз. Въпросът ми към Вас е следният. Какво става с механизмите, които приехме миналата година? Аз съм загрижен относно Схемата за търговия с квоти за емисии, тъй като не съм съвсем сигурен какво прави Комисията в момента във връзка с решението от Копенхаген например по отношение на ориентирите, но също и на изтичането на въглерод.
Вторият ми въпрос е следният. Френското правителство излезе с предложение за включване на вносителите от развиващите се държави в Схемата за търговия с квоти за емисии, за да се направи пазарът по-голям и да се позволи на тези държави да участват в системата. Имате ли някакво становище по този въпрос?
Кони Хедегор
Г-жо председател, отговарям първо на двамата господа, които повдигнаха въпроса за IPCC.
Първо, аз не съм тук, за да представлявам IPCC. Сигурна съм, че те са напълно в състояние да отговорят за себе си.
Когато чувам "Не е ли време да направим пауза?", искам да кажа само, че международните преговори по въпросите на климата в много отношения бяха оставени на изчакване доста дълго време. Според мен все още е необходим съществен напредък в това отношение. Просто не разбирам защо, заради няколко разгласени неща, някой иска да хвърли сянка върху цял един проект. Това не е моят подход. Аз съм политикът. Не мога да преценявам работата на учените, но мога да използвам здравия си разум и да прочета основните им изводи и да видя какво представляват основните факти на масата. Тогава мога сама да преценя дали искам да поема риска да не правя нищо, с много сериозните последици, които това може да има - или, вместо това, да се опитам да отговоря на предизвикателството?
Просто това, което не разбирам, е как всички, които са скептични по въпроса за климата, не могат да разберат, че винаги ще бъде добре за една планета, чието население ще достигне девет милиарда души или дори повече до средата на века, да стане много по-ефективна в енергийно и в ресурсно отношение.
Така че именно по този въпрос следва да стигнем до общо мнение що се отнася до средствата, тъй като това така или иначе ще е от полза за околната среда, за нашите граждани и за нашите икономики. Ще бъде от полза и за стопанската дейност, за да стане тя много енергийно ефективна в бъдеще, когато енергията ще става все по-скъпа. Това ще се отрази добре и като цяло в един свят, в който ще има борба за ресурси. Така че просто не разбирам защо да не можем да работим по един и същи дневен ред от тази гледна точка.
В отговор на г-н Florenz, какво правим с механизмите на Схемата за търговия с квоти за емисии? Както беше споменато, преди лятото ще излезе анализ на изтичането на въглерод и когато се стигне до ориентира, ще продължим работата по него. Все още има много неща, върху които трябва да се работи във връзка със Схемата за търговия с квоти за емисии. Мисля също, че следва да продължим да работим с другите страни по света, които планират да въведат някакви видове схеми за търговия.
Продължавам да съм на мнение, че това ще бъде най-ефективният начин да се опитаме да регламентираме това, но също така, разбира се, е много важно нашата система да е въведена и в действие, да работи възможно най-ефективно и удобно за предприятията, за да се уверят те, че тя наистина работи и че, в крайна сметка, тя е от полза и за способността им да въвеждат иновации.
Jo Leinen
(DE) Най-сърдечно Ви приветствам в Парламента, г-жо член на Комисията. Написах писмо до председателя на Парламента за да го информирам, че всички делегации в залата са включили опазването на климата в дневния ред на разговорите ни с партньорите по целия свят. Трябва да намерим друг механизъм, за да може тази информация и тези резултати да бъдат свързани с пътуванията ви по света, така че ние тук в Брюксел и Страсбург да знаем точно какво е състоянието на нещата.
Изразявам силна загриженост, че преговорите по въпросите на климата може да бъдат сполетени от същата участ, както и преговорите от Доха, които постоянно се отлагат, година след година. Въпросът ми следователно е какъв е Вашият план "Б" с цел, може би, да бъдат постигнати резултати в части от някои сектори? Имам също и въпрос относно Протокола от Киото. Една стратегическа грешка, която направихме в Банкок, беше да създадем впечатлението, че бихме се отказали от него. Какво би станало, ако не приемем нещо до 2011 г. или 2012 г.? Какво е бъдещето на Протокола от Киото?
Frédérique Ries
(FR) Г-жо председател, бих искала да приветствам г-жа Хедегор в нашия Парламент. Г-жо член на Комисията, много се радвам да Ви приветствам при първия Ви ангажимент и да повторя това, което Ви казах по време на изслушването Ви и да Ви поздравя за ентусиазма, който вдъхвате на нашите разисквания, Вие, която олицетворявате дипломацията по въпросите на климата, разбира се, с постоянната подкрепа от нашия Парламент.
Убедена съм, че Европа трябва да заеме по-настъпателна позиция, че трябва да покаже оръжията си, а не намеренията си. Моят въпрос, на който ще Ви бъде лесно да отговорите, е донякъде подобен на този на председателя на комисията по околна среда, обществено здраве и безопасност на храните, тъй като и аз съм убедена, че Европа трябва да се грижи оттук нататък винаги да включва темата за климата във всички свои търговски споразумения с трети държави, чрез европейски данък върху въглерода, ако това е единственият език, който могат да разберат тези, които отказват да осъзнаят мащаба на предизвикателството.
Имам още един въпрос, който може да е малко по-нетрадиционен от моя страна, едно предложение, което във всеки случай изисква отговор от Вас: не биха ли могли Европейският парламент, Комисията и институциите също да дадат, като се обявят за въглеродно неутрални, с други думи като компенсират своите емисии на въглероден диоксид, за да се намали поне - макар и това да е само един аспект - екологичната цена на пътуванията ни до Страсбург?
Claude Turmes
(EN) Г-жо председател, на първо място, според мен всички ние с нетърпение очакваме оценката на въздействието. Ние наистина сме повече или по-малко сигурни, че 30% ще бъде добре за европейската икономика и също в надпреварата за "зелени" технологии.
Имам два въпроса, г-жо член на Комисията, единият е във връзка с парите за "бърз старт". Как Вие, съвместно с г-н Пиебалгс, наистина ще осигурите тези пари да отидат за ефективност, за възобновяеми енергийни източници и, по един децентрализиран начин, за децентрализирано производство на енергия, като съчетаете това с енергийната бедност? Вторият въпрос е как да бъдат включени в играта големите европейски градове и отбелязващите напредък региони, също и в международен план? Бях наистина разочарован, че в материала за "ЕС 2020" от миналата седмица градовете и регионите на практика отсъстват. Как може дори да си позволяваме да мислим, че Европа ще върви напред, ако същевременно игнорираме регионите на гражданите в Европа и влиянието, което те биха могли да имат в международен план?
Кони Хедегор
Г-жо председател, първо, към г-н Leinen, намирам за наистина добра идея, че когато делегации действително пътуват, отделяте време и приоритет да включите и темата за климата в дневния си ред. Това е много важно и може да е много полезно да сравним бележките си, така че когато получите някаква информация в една държава, а аз получа информацията месец по-късно, понякога да се събираме и да сравняваме бележките си, така че наистина да можем да се основаваме на информацията, която получаваме поотделно.
Именно рискът да се озовем в някакъв процес като този от Доха беше причината да окажем толкова силен натиск за Копенхаген, за да направим всичко възможно и да се опитаме да не допуснем такова положение. Прав сте също, че има такава опасност и сега: ако не сме успели в Копенхаген, ще се проточи ли това безкрайно? Ето защо бих искала да видя конкретна пътна карта с точни крайни резултати за всяко събитие и точна дата, на която трябва да го завършим. Мисля, че това е една много добра идея.
Последният въпрос беше за Протокола от Киото и продължението на Протокола от Киото. Всички знаем, че има проблеми с Протокола от Киото. Всички знаем, че има много държави, които не желаят да са част от него и от всички тези предизвикателства. В крайна сметка, това е предизвикателство и за Европейския съюз. Не можем да останем сами в Протокола от Киото. Мисля, че е важно Европа да се подобрява и да не поемаме вина, когато не сме виновни.
Не ние сме проблемът във връзка с Протокола от Киото. Ние изпълнихме задълженията си преди всички останали. Изпълнихме и спазихме официалните си ангажименти за първия период от 2008 г. до 2012 г. Ще изпълним това, което сме обещали да изпълним, и сме готови да продължим Протокола от Киото. ЕС не е проблемът в това отношение. Други държави са проблемът тук и те ще трябва да определят дали искат алтернатива, ако има такава, или как ще се справят с продължаването, с втория период на ангажименти.
Ето защо това е отворен въпрос, който трябва да обсъждаме, но както Chris Davies вече каза, ние зависим от това какво правят другите страни. Трябва да внимаваме. Защо трябва да сме ние тези, които ще спрат Протокола от Киото? Ние изпълнихме обещанията си в Протокола от Киото, така че понякога ще е по-разумно Европа да не поема вина, когато други са виновни.
По предложението за институциите във връзка с това, мога да кажа, че вече поставих въпроса в собствения си кабинет. Мисля, че това е нещо съвсем естествено. Много бих искала да работя с Парламента. Ако вие можете да работите с Парламента, тогава аз ще работя с Комисията. Мисля, че това е нещо логично също и по отношение на гражданите.
В отговор на Claude Turmes, относно "бързия старт" и това как ще действам съвместно с члена на Комисията Пиебалгс, може би сте забелязали, че съобщението е издадено заедно с г-н Пиебалгс. Той също се е подписал, защото знаем, че е много важно да опитваме да работим заедно и относно неговия ресор и как това може да се използва по един много положителен начин. Ние като двама членове на Комисията вече водим такъв разговор.
Разбирам бележката Ви за големите градове. Мисля, че инициативата "C40" (инициативата за климата на Clinton Foundation) и множество други инициативи са много добри и сте прав също, че много от емисиите ще са свързани с градовете и с начина на живот в градовете. Предизвикателството тук е, че голяма чст от планирането и други видове средства, които наистина биха били от полза за справянето с проблемите, често са в правомощията на държавите-членки, но съм съгласна с Вас и съм работила с някои от големите градове преди Копенхаген. Това е аспект, който следва да имаме предвид и да се опитаме да установим как можем да го доразвием. Например, когато стане дума за транспорт и за декарбонизация на транспорта, без съмнение големите градове ще бъдат ключът към решението на този въпрос.
Maria Da Graça Carvalho
(PT) Г-жо член на Комисията, конференцията в Копенхаген показа, че е необходимо да се готвим за следващата Конференция на страните по Рамковата конвенция на Обединените нации по изменение на климата (COP) не само на вътрешно, глобално и техническо равнище, но и на политическо равнище. От гледна точка на вътрешния аспект пред Европа стои задачата да приложи пакета от документи във връзка с изменението на климата и енергетиката и да инвестира в чисти технологии, научни изследвания и енергийна ефективност.
Ръководенето посредством даване на личен пример е необходимо, но не и достатъчно условие само по себе си, както се видя в Копенхаген. Поради това е съществено да се разработи и насърчи дипломатическият аспект и да се използват възможностите, които дава Договорът от Лисабон за подготовка за следващата COP с амбиция, говорейки с един глас и изграждайки стратегически съюзи с нашите евентуални съюзници по тази тема, например държавите от Африка, Карибския и Тихоокеанския басейн.
Важно е също темата за изменението на климата да бъде включвана във всички срещи на върха и на високо равнище. Бих искала да запитам Комисията и члена на Комисията какъв напредък е постигнат в тези политически преговори.
Dan Jørgensen
(DA) Г-жо председател, добре дошла, г-жо Хедегор. Вие казахте много хубави неща и много хубави неща има в съобщението. Ще се съсредоточа върху нещата, с които не съм съгласен.
В голяма степен не съм съгласен със стратегия, която се основава на приемане на този ранен етап, че няма да постигнем споразумение в Мексико. Въпросът ми към Вас следователно е, дали това е нещо, което просто сте решили, или това е мандат, който Ви е даден - и ако това е така, кой Ви даде мандата? Държавните ръководители ли? Чрез процедурата за съвместно вземане на решения ли, или какво? Надявам се тази стратегия да може да бъде преразгледана. Каква полза, ако кажем "Ами ако натрупаме огромна инерция и има големи очаквания и след това не се постигне нищо - как тогава ще обясним два провала?". Чуйте, не затова трябва да се притеснявате. САЩ, Китай и други вероятно ще направят необходимото да няма големи очаквания за Мексико. Ролята на ЕС не трябва да бъде да занижава очакванията - ролята на ЕС трябва да бъде да засилва очакванията. Ако заявите още преди срещата на върха да е започнала: "Чуйте, готови сме да приемем, че няма да има кой знае какво споразумение" и така нататък, вие ликвидирате всякакъв шанс за успех, още преди да сте започнали. Това задава една изцяло нова отправна точка и споразумението само ще се влоши от нея.
Holger Krahmer
(DE) Г-жо член на Комисията, имам два конкретни въпроса към Вас.
Първо, във Вашия материал не виждам анализ на европейската позиция на преговорите на международно равнище. Отчетохме ли всъщност факта, че влиянието на Европа върху политиката в областта на климата е намаляло? Отчетохме ли факта, че политическата и икономическата тежест в света рязко се е изместила в посока към Азия? Възможно ли е напълно да сме надценили влиянието си в това отношение?
Второ, материалът ви е забележителен. В дванадесетте страници, които сте запълнили изцяло, няма нито едно споменаване на експертната група на IPCC. Дали това не е ловък опит да се разграничите от този орган? Искам да Ви напомня, че тази експертна група създаде основата за всички политически решения, свързани с директивите, които изготвихме тук през последните години. Не е ли време да призовем за един широк научен подход, който да дава наистина научни, а не политически изводи?
Кони Хедегор
Г-жо председател, отговорът на последната бележка за IPCC определено е категорично "не". Ако трябва да се дистанцирам от всичко, което липсва от този материал, бих се дистанцирала от много неща. Това е начин да се опитаме да приемем за даденост, че сме изправени пред предизвикателство, че трябва да го преодолеем и че ЕС трябва да поеме водачеството по отношение на това как да го преодолеем. Това е начинът на мислене в основата на този материал.
Не съм съгласна, че ЕС няма влияние върху международните преговори. Напълно сте прав, че нямаме толкова влияние, колкото бихме искали, и не мислим, че бихме могли просто да диктуваме положението. Зависими сме от другите.
Видяхме обаче нещо съвсем ново в Копенхаген: докато в миналото ЕС често имаше само няколко партньора, когато влизаше в международни преговори и се опитваше да свърши работа, този път лидерите, представляващи държавите, които отделят повече от 80% от емисиите в света, обещаха в Копенхаген, че занапред те също ще се присъединят. Това съществено променя цялата динамика. Позволете ми да Ви напомня, че да включим възникващите икономики в процеса и да ги направим съвместно отговорни беше европейски приоритет от години и това реално беше постигнато в Копенхаген.
В отговор на г-жа Carvalho: да, напълно съм съгласна, че трябва да се подготвим както технически, така и политически, и че трябва да сме по-добри в това отношение, не на последно място, за да може като седнем на масата за преговори, не просто да кажем какво искаме и тогава, когато останалият свят не се съгласи с нас, да се окаже, че не знаем какво всъщност да правим, тъй като сме хвърлили всичката си енергия в опит да се обединим около много твърда и подробно формулирана позиция. Следва да бъдем по-гъвкави в начина, по който договаряме това.
(DA) ...и най-накрая, в отговор на Dan Jørgensen: разбира се, не считам, че не следва да постигнем споразумение в Мексико. Това, което се обсъжда, е дали считаме, че можем да съберем всички подробности, включително и формата на споразумението, в Мексико. Това е поводът за моята загриженост. Погледнато в това отношение, считам че ще засилим натиска върху САЩ и Китай и другите именно като казваме, че трябва да има много конкретни крайни резултати и че в Канкун трябва да бъдат постигнати много конкретни решения. Не можем просто да отлагаме.
Опитвам се да направя така, че да им е трудно да не съдействат за резултати в Мексико. Считам, че за да постигнем това, трябва да внимаваме да не се съсредоточаваме прекалено много върху правната форма, тъй като това наистина може да попречи на постигането на споразумение по реалното съдържание. Има много фактори, които трябва да бъдат отчетени - "Какво мислим? Какво чуваме? За какво мислим, че ще бъде възможно да на накараме САЩ да се съгласят само три седмици след като са провели междинни избори?" например. Има много фактори, които влияят в това отношение, но мисля, че г-н Jørgensen ме познава достатъчно добре, за да си дава сметка, че това не е защото според мен не трябва да бъдем амбициозни в Мексико. Просто трябва да се опитаме да определим какъв е максимумът, който можем да извлечем от Мексико. Това е основната точка на стратегията, която се постарах да представя тук днес.
Председател
Госпожи и господа, повече членове на Парламента не можаха да се изкажат, отколкото тези, които получиха такава възможност. Нямаше достатъчно време. Надявам се разбирате това. Благодаря на всички ви за дисциплинираното разискване. Благодаря Ви, г-жо член на Комисията. Надявам се да се виждаме по-често тук, в пленарни заседания. Сигурен съм, че ще бъде така.
Разискването приключи.
Писмени изявления (член 149)
Sebastian Valentin Bodu  
ЕС има всички възможности да стане водещ в предприемането на мерки за намаляване емисиите на въглероден диоксид. Може би срещата на върха в Копенхаген остави у мнозина чувство на разочарование, тъй като някои от участниците се въздържаха от ангажиране с определени цели за предотвратяване на изменението на климата. Индия и Китай неотдавна изпратиха сигнали към ООН, сочещи решимостта им да изпълнят целите, с които са се ангажирали съгласно Копенхагенската спогодба, колкото и неопределена да беше тя. Това е важен знак и ЕС може да овладее инициативата в световен мащаб и да върне обратно всички държави на същата маса, особено азиатските държави, чиито промишлен капацитет расте с всеки отминал месец. Изменението на климата е несъмнен факт, както е несъмнен факт и това, че замърсяването го ускорява. Това оправдава амбициите на ЕС да дава пример с действията си за ограничаване на замърсяването. Действително целта ни да станем най-малко замърсеният регион в света не може да не е в наш плюс. Ползите от това се изразяват в нещо повече от веднага забележимата по-чиста околна среда. Пренасочването на Европа към екологосъобразна икономика и промишленост ще създаде работни места, ще отвори нови направления за научни изследвания и не на последно място, ще намали разходите на всички държави.
João Ferreira  
Макар опазването на атмосферата на земята да трябва да бъде отговорност, споделена от различни държави, също така е ясно, че влиянието, което всяка от тези държави е оказала върху атмосферата в хода на историята, и влиянието, което те оказват днес, са две твърде различни неща, което означава, че отговорностите им трябва да бъдат разграничени, от съображения за елементарна справедливост. Нещо повече, определянето на отговорността на всяка държава в световните усилия за намаляване на емисиите трябва да взема под внимание съответните им населения, от същите съображения за справедливост. Понастоящем емисиите на глава от населението в Китай са четири пъти по-ниски от тези на САЩ и около половината от средните емисии за ЕС. На Индия се падат около една десета от средните емисии за ЕС и около двадесет пъти по-малко от тези в САЩ. Понастоящем в Индия около 500 млн. души (приблизително колкото е населението на ЕС) нямат достъп до електричество. Ето защо опитите тези държави да бъдат обвинявани за провала в Копенхаген са необосновани и несправедливи, да не говорим за смехотворните обвинения към държавите от Боливарския алианс на Америките в резолюция на Парламента. Тази позиция може да се обоснове само с чисто политическа груповщина, която подкопава и разрушава станалото в действителност в Копенхаген.
Adam Gierek  
Много упоритото лобиране от страна на Европейската комисия и на нейния председател по въпроса за "амбициозна" политика по изменението на климата и енергетиката, което продължава вече години, не е нищо друго, освен опит да бъде унищожена промишлеността на ЕС. Тази политика е резултат или от невежество, влошено от Междуправителствената експертна група по изменението на климата, или от обикновена глупост, или е също така резултат и от прекомерен цинизъм, водещ до икономически саботаж. Жалко е, че колегите от левицата така и не разбраха, че това е просто един капан за тях, тъй като най-голям брой поддръжници на търговията с квоти за емисии се набира сред тези, които вече причиниха една криза. Този път обаче "финансовият мехур" ще бъде значително по-голям. Вредата, вече причинена от тази самоубийствена политика, е огромна, особено в моята страна Полша. Война не ни трябва. По-лесно е една държава да бъде срината, отколкото възстановена. Призовавам Комисията - осъзнайте се, защото това, което правите, е не само антиевропейско, то е античовешко. Необходимо е незабавно преразглеждане на пакета от документи във връзка с изменението на климата и енергетиката. Започнете работа по този въпрос и спрете да убеждавате другите да извършат икономическо самоубийство. Екологосъобразна икономика - да, но това, разбира се, означава рециклиране на материали и енергия, комбинирано производство на енергия, термомодернизация, устойчива енергия, където няма друг източник, повторно използване на отпадъчните води, ядрена енергия, по-добро пестене на енергия, по-висока енергийна ефективност и други неща. Следователно имат ли емисиите от въглероден диоксид също някаква връзка с икономика, която е екологосъобразна като тази? Да, имат, но парадоксалното е, когато емисиите се увеличават... така че това е добре.
Eija-Riitta Korhola  
Г-жо председател, благодарна съм на члена на Комисията Хедегор за посочването, че тя е наясно с основната дилема на политиката в областта на климата: ЕС не може да намалява емисиите сам, тъй като не само собствените ни резултати ще бъдат напразни, а и ще създадем риск от увреждане на околната среда. Ако производството не може да продължи да се извършва в Европа поради растящите разходи за търговия с квоти за емисии и ако, вследствие на това, стоманата или хартията се произвеждат на места, където предизвиканите от това емисии бъдат по-големи, отколкото в Европа, общото количество на емисиите ще се повиши. Едностранната амбиция не е амбиция: само когато действаме заедно според едни и същи правила, ще бъде лесно сериозно да затегнем коланите. Основа за това трябва да стане друг вид стратегия в областта на климата: последователното намаляване на конкретни емисии. Това се явява система за декарбонизация, която е независима от стопанския цикъл и която винаги възнаграждава страната, която прави намаленията, за разлика от сегашната ни система за търговия с квоти за емисии. Китай, Япония и Съединените американски щати, наред с други, са заинтересовани от такава схема и затова и ЕС следва да актуализира собствената си стратегия, за да отрази настоящото положение. Бих искала да попитам дали има някакъв смисъл да се придържаме към схемата за търговия с квоти за емисии след 2012 г., тъй като сега се оказва, че няма такива схеми, които да се появяват в световен мащаб и да могат да бъдат свързани с нашата. Освен ако определянето и разпределянето на квотите за емисии не е пропорционално, ще бъде невъзможно да се избегне нарушаването на конкуренцията. Когато само преди по-малко от 10 години започнахме изготвянето на Директивата за Схемата за търговия с квоти за емисии, цялата схема ни беше представяна като средство за подготовка за търговия с емисии в световен мащаб. Добихме експертни познания и опит. Опитът определено ни струваше скъпо, а ползата за околната среда в никакъв случай не е очевидна. Намаляването на емисиите би могло да се прави по начин, който по-малко го излага на риск от пазарни провали и спекулации. Смята ли Комисията, че има сериозни причини да продължим по този път сами?
Elżbieta Katarzyna Łukacijewska  
Г-жо председател, г-жо Хедегор, срещата на върха в Копенхаген, на която отидохме като лидери по отношение на изменението на климата, беше поражение и показа, че само Европа е заинтересована от ограничаване на емисиите на въглероден диоксид. Г-жа Хедегор обяви, че въпреки провала, борбата с глобалното затопляне ще продължи да бъде в центъра на европейската политика. Сега градим нова стратегия преди срещата на върха в Мексико, така че трябва да отговорим на въпроса къде сбъркахме и да направим преглед на нашите мнения и очаквания, тъй като светът не е готов днес да приеме толкова големи ограничения. Поради това имам три въпроса към г-жа Хедегор. Първо, как ще преговаряме и какви цели ще си поставим, така че срещата на върха в Мексико да не завърши като срещата на върха в Копенхаген? Второ, проверила ли е Европейската комисия информацията за глобалното затопляне и топящите се айсберги предвид подвеждащата и невярна информация, подавана от някои учени? Трето, съгласна ли сте с моя извод, че без съгласие за значителни намаления от страна на САЩ, Китай, Русия и Индия, усилията на Европейския съюз и разходите, които правим, ще бъдат пропилени?
Bogdan Kazimierz Marcinkiewicz  
Основното предизвикателство пред Европейския съюз след срещата на върха в Копенхаген е да изготви, възможно най-скоро нещо, което е съществено - колективна пътна карта за срещата на върха COP 16 в Мексико. Копенхаген ни накара да разберем, че добрите намерения не са достатъчни. В резултат от Копенхаген можем да направим следните четири извода. Първо, Европейският съюз няма да бъде изцяло ефективен, ако само определя рамките, които трябва да бъдат следвани. Европа следва да даде на развиващите се държави истинска подкрепа, която да е от полза за амбициозните цели на Общността във връзка с емисиите. Второ, Европейският съюз трябва отново да започне разговори със Съединените щати, като участник в едно трансатлантическо водачество, и с другите водещи световни сили. Трето, Европейският съюз следва да възприеме един по-рационален подход към стратегията за намаляване на емисиите на въглероден диоксид с оглед на намаляване на емисиите, като същевременно се избягват високите разходи по приспособяване. Четвърто, Европейският съюз следва да активизира усилията си за изграждане на една ефективна икономика с ниски емисии на въглерод. Г-жо Хедегор, въпросът е прост - има ли условия за такава промяна в Европа?
Rareş-Lucian Niculescu  
Приветствам важното място, което е отделено на изменението на климата в съобщението на Комисията, озаглавено "Европа 2020 - европейска стратегия за интелигентен, устойчив и приобщаващ растеж".
Има два аспекта, които си заслужава да бъдат подчертани. Първо, инвестирането в по-екологосъобразни технологии с ниски емисии на въглерод е важен инструмент. С тези инвестиции ще бъде защитена околната среда, като в същото време се създават и нови възможности за стопанска дейност и нови работни места. Европейският съюз може да играе важна роля в този сектор на световния пазар. Вторият важен аспект е значението на водещата инициатива "Ефикасно използване на ресурсите в Европа". Искането, отправено от Комисията към държавите-членки да използват структурните фондове за инвестиции в строителството на енергоефективни обществени сгради със сигурност дава част от решението. Мисля обаче, че трябва да се отделя поне толкова внимание и на жилищния сектор, по-конкретно на колективните жилищните сгради, построени в миналото, които бяха големи потребители на енергия в някои държави-членки, особено в тези от Източна Европа.
Rovana Plumb  
Мисля, че се поучихме от провала в Копенхаген. Като доказателство за това, трябва да направим преглед на стратегията си, за да можем да постигнем правнообвързващо споразумение в Мексико.
Необходимо е бързо действие за преобразуване на постигнатата политическа договореност в действия, както и за влизането в действие на 7,2 млрд. евро, заделени за финансиране на "бърз старт" за развиващите се държави.
ЕС оповести желанието си да бъде свързан със Спогодбата и пое, за сведение, едностранен ангажимент за намаляване общите емисии на ЕС с 20% спрямо равнищата от 1990 г. и направеното условно предложение да премине към намаление от 30%, ако другите големи производители на емисии също се съгласят да допринесат с равностоен дял за световните усилия за намаляване на емисиите.
Към 18 февруари, 40 държави обявиха плановете си за намаления и 100 подписаха Спогодбата, но това не е достатъчно.
Призовавам върховния представител и члена на Комисията, отговарящ за действията в областта на климата, спешно да ни представят стратегия за дипломация по въпросите на климата, а ЕС и държавите-членки да включат политиките в областта на изменението на климата във всички двустранни и многостранни стратегически партньорства, за да бъде постигната главната цел.
В стратегическите партньорства за борба с изменението на климата трябва да бъдат включени неправителствените организации и гражданското общество.
Daciana Octavia Sârbu  
Въпреки разочарованието в Копенхаген, беше постигнат известен добър напредък, включително за краткосрочното финансиране, което осигурихме за развиващите се държави. Това не само ще осигури конкретна помощ по места; то ще помогне и за изграждане на доверие между партньорите, които бяха разделени в Копенхаген.
През идните месеци и години трябва да покажем на развитите държави, че ще спазваме ангажиментите си за финансиране на приспособяването и смекчаването на последствията и трябва да бъдем сигурни, че средствата се изразходват по най-добрия възможен начин, за да бъдат постигнати съответните цели.
Съществен напредък беше постигнат в Копенхаген и по отношение измерването, отчитането и проверката. Те са свързани пряко с изграждането на доверие, защото една такава система ще ни позволи да видим дали всеки изпълнява своята част и ще ни позволи да определяме ефективността на нашите политики и как следва да ги приспособяваме в бъдеще. Европейският съюз трябва да продължи да прилага своята Схема за търговия с квоти за емисии и другите инициативи, като икономията на енергия в сградите. Трябва да постигнем целите си за намаляване на емисиите и да покажем как всички ние можем да имаме полза от пестенето на енергия. Даването на успешен пример за политика за намаляване на емисиите, която носи ползи за обикновените хора, е най-добрият начин да убедим другите да ни последват.
