Nødvendigheden af en EU-strategi for Sydkaukasus (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning af Kirilov, for Udenrigsudvalget, om nødvendigheden af en EU-strategi for Sydkaukasus (2009/2216 (INI)).
Evgeni Kirilov
Hr. formand! Jeg vil allerførst gerne takke skyggeordførerne og alle de kolleger, der har medvirket til at udarbejde dette vigtige dokument, der skitserer nødvendigheden af en EU-strategi for den sydkaukasiske region. Sydkaukasus er ikke blot en region i Unionens umiddelbare nabolag - Rumænien og Bulgarien har havgrænse mod regionen - den er også en region af stor strategisk betydning for Unionen i politisk, økonomisk og sikkerhedsmæssig henseende.
EU's hovedmålsætning dér bør derfor være at deltage aktivt i regionens stabilisering og tilskynde en udvikling i Armenien, Aserbajdsjan og Georgien hen imod stabilitet og demokrati samt at skabe gode naboskabsforbindelser og integration i EU's politikker. Parlamentet bakker kraftigt op om alle de initiativer, der medvirker til at øge EU's tilstedeværelse i regionen, og især det senest tilkomne, nemlig Østpartnerskabet. Det er en værdifuld ramme for et øget regionalt samarbejde, indførelse af visumfri indrejse til Unionen og indgåelse af omfattende frihandelsaftaler. Det er en tovejsproces, som kræver en indsats og et engagement fra begge sider, og det er af afgørende interesse for de tre lande at fortsætte deres bestræbelser mod en yderligere demokratisering.
God regeringsførelse, politisk pluralisme, retsstatsprincippet og respekt for menneskerettighederne er af største vigtighed for at afgøre deres fremtidige forbindelser til Unionen. EU bør derfor fortsat yde finansiel og teknisk bistand til dem, så disse principper fremmes inden for rammerne af den politiske konditionalitet. Regionens strategiske geopolitiske beliggenhed, dens stigende betydning som energi-, transport- og kommunikationskorridor, der forbinder Det Kaspiske Hav og Centralasien med Europa, samt den stigende optagethed i EU af energiforsyningssikkerhed indikerer en mere aktiv deltagelse i regionens energiprojekter, herunder færdiggørelsen af Nabucco-rørledningsprojektet.
Disse ambitiøse EU-politikker kan næppe opnås, når der ligger en stor skygge over regionen i form af de uløste konflikter i Georgien og Nagorno-Karabakh. De er også en alvorlig hæmsko for demokratiseringen, den politiske stabilitet og den sociale og økonomiske udvikling. Desværre skyldtes det krigen i 2008 i Georgien, at Unionen indså, at den er nødt til at spille en mere aktiv rolle i regionen hvad angår forebyggelse og styring af konflikter. Dødvandet som følge af disse konflikter og Lissabontraktatens ikrafttræden retfærdiggør en mere og mere proaktiv EU-politik. Det gælder især for konflikten i Nagorno-Karabakh, hvor Unionen praktisk taget har været fraværende. På nuværende tidspunkt er det ikke nok blot at udtale sin støtte til Minsk-gruppens arbejde, hvis EU tager sin nye og mere aktive rolle i udenrigspolitikken alvorligt.
Unionen er den internationale mellemmand, der accepteres af begge sider, og hvis tilstedeværelse ikke giver anledning til kontroverser. Der er behov for, at Unionen leder den internationale rehabiliterings- og genopbygningsindsats i dette konfliktområde ved at igangsætte forsoningsprojekter, mellemfolkelige programmer og kontakter og ved at sende en mission til regionen, når der er fundet en politisk løsning.
Konflikterne i regionen kræver også en særlig indsats i forhold til de hundredtusinder af fordrevne mennesker, hvis situation har alvorlige humanitære konsekvenser. EU har midlerne og erfaringen til at kunne bidrage til at skabe en mere tolerant atmosfære i Sydkaukasus. EU bør også trække på sin egen historiske erfaring og vise folk i regionen, at de kan leve sammen i fred og fremgang og kan genetablere de gode forbindelser og den tillid, der fandtes tidligere. Det er en hovedopgave for Unionen at prøve at overbevise lederne og folk - folks hjerte og sind - i regionen om, at de skal støtte fredsinitiativerne og ikke truslerne, ikke spændingerne. Så fremtiden ser god ud, hvis vi prøver at gøre det hele sammen.
Štefan Füle
Hr. formand! Jeg er glad for at deltage i denne udveksling af synspunkter med Parlamentet om EU's forhold til Armenien, Aserbajdsjan og Georgien, de tre lande i Sydkaukasus. Jeg har allerede haft en meget god drøftelse om Sydkaukasus med medlemmerne af Udenrigsudvalget den 28. april, kort efter mit besøg i regionen.
Jeg bifalder denne betænkning som et værdifuldt bidrag til overvejelserne om, hvordan EU kan opbygge et endnu stærkere og bredere forhold til Armenien, Aserbajdsjan og Georgien. Lad mig minde om, at vi har en solid ramme for engagement i form af den veletablerede europæiske naboskabspolitik og Østpartnerskabet, der blev lanceret sidste år. Den førstnævnte er fortsat en af EU's topprioriteter inden for Unionens eksterne forbindelser. En vellykket gennemførelse af det sidstnævnte vil med partnerlandenes aktive deltagelse bidrage yderligere til at styrke vores forbindelser på grundlag af fælles værdier.
Lad mig understrege to meget væsentlige milepæle på denne vej.
I sidste uge offentliggjorde Kommissionen sin tredje årlige fremskridtsrapport for landene i Sydkaukasus. ENP-handlingsplanerne og den regelmæssige vurdering af deres gennemførelse er stadig et afgørende redskab til at fremme politiske og økonomiske reformer i disse lande såvel som deres samarbejde med EU.
Denne gang har vi valgt en femårsvurdering af ENP-pakken. Hovedmålsætningen er, at vi ønsker at bruge resultaterne som grundlag for omfattende samråd med medlemsstaterne, med Dem her i Parlamentet og med vores partnere i området for at få Deres - og deres - tilbagemelding om, hvorvidt de rigtige værktøjer og instrumenter er på plads, hvorvidt ressourcerne er tilstrækkelige og fordelingen af dem passende, og hvorvidt vores indsats har den rette hastighed og det rette omfang og går i den rigtige retning.
Resultaterne vil blive fremlagt inden for rammerne af næste års pakke, hvilket bør bevirke, at vores politik bliver mere sammenhængende, og hvilket utvivlsomt vil føre til en højere grad af ejerskab hos vores naboer. Det vil også være en ideel mulighed for at give os en meget stærk sag med hensyn til tilvejebringelse af tilstrækkelige midler ved det næste finansielle overslag.
Den anden milepæl er Rådets tilladelse igen i sidste uge til at åbne forhandlingerne om associeringsaftaler med Armenien, Aserbajdsjan og Georgien. Vedtagelsen af disse forhandlingsdirektiver er et klart signal om vores stærke forpligtelse til yderligere at udvikle forholdet mellem EU og landene i Sydkaukasus på grundlag af fælles værdier og principper, herunder demokrati, retsstatsprincippet og respekt for menneskerettighederne.
Kommissionen er allerede ved at forberede disse forhandlinger, som forventes påbegyndt inden for de næste få måneder. Disse to områder viser klart, at EU allerede har en veletableret og omfattende strategi for Sydkaukasus, hvis potentiale vi søger at udnytte fuldt ud, en strategi om at bringe denne region tættere på EU.
På baggrund af hr. Kirilovs betænkning, som er et meget værdifuldt og højt værdsat bidrag, konkluderer jeg, at Parlamentets synspunkter i høj grad nærmer sig Kommissionens på en række punkter. Stabiliteten og sikkerheden i Sydkaukasus har en direkte indvirkning på Europa. Derfor er EU medansvarlig for at støtte op om en fredelig konfliktløsning og opbygning af tillid. Sydkaukasus betyder noget for EU, ikke mindst på grund af regionens energi- og transportforbindelser. En forbedret regeringsførelse og et forstærket system under retsstatsprincippet vil fremme handel og investeringer såvel som personers bevægelighed. Med de nye associeringsaftaler vil handelsbestemmelserne under partnerskabs- og samarbejdsaftalerne blive udvidet.
Jeg mener, at EU er på rette spor med hensyn til at styrke forbindelserne med Armenien, Aserbajdsjan og Georgien. Lad mig imidlertid understrege, at det er et fælles ansvar at etablere konstruktive rammer for indsatsen. Vores sydkaukasiske partneres forpligtelse til en tilnærmelse til Europa skal omsættes i yderligere fremskridt hen imod demokrati, markedsøkonomi og politisk stabilitet på stedet. Jeg opfordrer således Armenien, Aserbajdsjan og Georgien til at bevæge sig fremad i deres bestræbelser på at opnå et moderne og inkluderende samfund med pluralistisk demokrati og fremgang i fred med deres naboer.
Metin Kazak
Hr. formand, mine damer og herrer! Som koordinator for Gruppen Alliancen af Liberale og Demokrater for Europa fik jeg lejlighed til at fremlægge udtalelsen fra Udvalget om International Handel om nødvendigheden af en EU-strategi for Sydkaukasus. Jeg ved, at denne betænkning er kompliceret og ømtålelig på mange områder.
Strategien er afgørende vigtig for at sikre en konsekvent og god naboskabspolitik. Den genbekræfter EU's rolle som global aktør i regionen hvad angår generel udenrigs- og sikkerhedspolitik. Et samarbejde med Sydkaukasus på energiområdet og om fremme af demokrati og god regeringsførelse skal indgå i EU's hovedprioriteter.
Dette er ligeledes vigtigt for det regionale samarbejde, også på grund af den geopolitiske situation i Armenien, Georgien og Aserbajdsjan på den ene side og Rusland, Iran og Tyrkiet, der er kandidat til tiltrædelse af EU, på den anden side. Handelsbarrierer skal afskaffes, og de kommercielle og økonomiske bånd mellem EU og Sydkaukasus skal styrkes. Det vil fremme den politiske stabilitet og respekten for menneskerettighederne og vil skabe en bæredygtig vækst og fremgang i regionen.
Dette er en anden grund til, at underskrivelse af en associeringsaftale og omfattende frihandelsaftaler skal være en hovedmålsætning i vores udenrigspolitik i forbindelse med Sydkaukasus. Det vil bidrage til at bilægge fastlåste konflikter, sætte Aserbajdsjan i stand til at blive optaget i Verdenshandelsorganisationen meget snart og forbedre disse landes administrative og institutionelle kapacitet. I denne henseende opfordrer jeg Kommissionen til at vise en større forpligtelse til at nå disse mål.
Anna Ibrisagic
Hr. formand! Vi skal i dag stemme om en betænkning om nødvendigheden af en EU-strategi for Sydkaukasus. Det er et meget vigtigt emne. I lyset af den herskende politiske situation i regionen er det afgørende for EU at spille en mere aktiv politisk rolle.
Som skyggeordfører for Det Europæiske Folkepartis Gruppe (Kristelige Demokrater) har jeg arbejdet meget hårdt især for at sætte fokus på EU's rolle i Sydkaukasus og klarlægge, hvilke konkrete foranstaltninger vi i EU kan træffe for at hjælpe de berørte lande og bringe dem tættere på EU, i deres eget individuelle tempo og ud fra deres egne specifikke betingelser. I denne betænkning foreslås der to vigtige skridt, som EU hurtigt bør tage for at være i stand til at gennemføre strategien - en øgning i tempoet for forhandlingerne om visumliberalisering og etablering af et frihandelsområde mellem EU og Sydkaukasus.
Alle landene i regionen - Georgien, Armenien og Aserbajdsjan - er tidligere Sovjetstater, og Rusland har fortsat en indflydelse på regionen, der er langt større, end nogle forstår. For at der kan opretholdes sikkerhed, stabilitet og fred i fremtiden, er EU derfor nødt til i højere grad end nu at være til stede i regionen. Det er meget vigtigt, at borgerne i disse lande har bedre udsigter til at komme ind i EU, og det er afgørende for EU at forstå vigtigheden af stabilitet i Kaukasus.
Jeg har også været ivrig efter at få præcise rapporter over de langvarige modsætningsforhold i regionen og den konstante risiko for, at de vil udvikle sig til væbnede konflikter. Jeg er derfor meget glad for at se, at man i teksten klart gentager vores ubetingede opbakning om Georgiens territoriale integritet og ukrænkelige, internationalt anerkendte grænser og kraftigt fordømmer, at Den Russiske Føderation har anerkendt de georgiske udbryderregioner Sydossetiens og Abkhasiens uafhængighed, da dette er i strid med folkeretten.
Betænkningen, som vi stemmer om i dag, fik bred politisk opbakning i udvalget, hvilket var rart at se. Jeg vil gerne opfordre alle til at stemme ja til de ændringsforslag, PPE-Gruppen har stillet sammen med Gruppen for Det Progressive Forbund af Socialdemokrater i Europa-Parlamentet og Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance.
Hannes Swoboda
Hr. formand! Først vil jeg gerne takke hr. Kirilov mange gange for hans omfattende arbejde, der, som det allerede er blevet sagt, har ydet et værdifuldt bidrag til vores strategi i denne region.
Da jeg for nylig var i regionen, i Tbilisi, sagde én fra et andet land i området, at et regionalt samarbejde var et koncept, som Europa havde pålagt regionen. Det viser holdningen hos mange politikere og mennesker i ansvarsfulde stillinger i denne region. Faktisk ønsker vi slet ikke at samarbejde, men hvis Europa ønsker, at vi skal gøre det, så har vi nok ikke noget andet valg.
Vi skal gøre det helt klart, at det regionale samarbejde i Europa udgjorde grundlaget for, at vi kunne sætte os sammen, og for en fredelig udvikling, og det samme skal være tilfældet i denne region. Mange af de negative påvirkninger udefra, som regionen er underlagt, herunder pres fra dens tidligere storebror, Rusland, ville absolut have en ringere effekt, hvis landene i regionen kunne samarbejde.
Regionen er vigtig ikke kun for Europa, men naturligvis også for dens naboer. Jeg tænker især på Tyrkiet, som er en nabo, vi kan arbejde meget tæt sammen med i denne region. Jeg vil gerne i nærmeste fremtid se en fælles løsning på de to problemer, som Tyrkiet er eller kan være delvis ansvarlig for, med andre ord de problemer, der vedrører dets nabo Armenien på den ene side og Nagorno-Karabakh på den anden side.
Der er intet, der forhindrer de armenske tropper i i det mindste at forlade de provinser i Aserbajdsjan, som ikke er en del af Nagorno-Karabakh. Det ville lægge grundstenen til et forbedret forhold mellem Armenien og Tyrkiet.
Medlemmerne i denne gruppe, især hr. Severin og jeg selv, har gentagne gange fremlagt idéen om en union mellem EU og landene omkring Sortehavet, fordi vi mener, at et samarbejde mellem denne region og EU, men også med dens naboer Tyrkiet og Rusland, er meget vigtigt. Jeg tror, at indholdet af denne betænkning kunne være begyndelsen til en union af den art. I øjeblikket er det stadig en vision, men jeg håber, at den snart kan blive en realitet.
Norica Nicolai
Hr. formand! Som skyggeordfører for Gruppen Alliancen af Liberale og Demokrater for Europa mener jeg, at denne betænkning er et vigtigt udgangspunkt for en sammenhængende tilgang til Kaukasus-regionen og en kvalitetsstandard for vores fremtidige betænkninger. Af den grund vil jeg gerne lykønske hr. Kirilov, og jeg mener, at det med alle de politiske gruppers indsats er lykkedes at skabe en helt igennem sammenhængende tilgang til denne region.
Efter min mening kan der i 2010 være en kortvarig mulighed for både EU og landene i regionen, fordi man kan bidrage til at skabe betydelige fremskridt via den mere aktive deltagelse fra EU-diplomaters side i de tre meget aktuelle konfliktsager, og her refererer jeg til Abkhasien og Ossetien, Nagorno-Karabakh og striden mellem Tyrkiet og Armenien.
Konklusionen i betænkningen, som understreger en nøglefaktor i vores energiforsyningssikkerhed, er, at vi i EU er nødt til at engagere os mere for at normalisere sikkerhedssituationen i regionen. Jeg mener, at vores tilgang skal være at udvide det kommercielle partnerskab. Dog bør den samtidig ledsages af betydelige forsøg på fra EU's side at bringe demokrati og stabilitet til regionen, for der er stadig stærke diktaturtendenser i regionen, og der er også en generel mangel på demokrati.
Vi skal udtænke væsentlige, velunderbyggede politikker og projekter, så de forhold, der kendetegner regionen, især mangel på forvaltning, udbredelse af konfliktholdninger og sidst, men ikke mindst, korruption, kan elimineres. For at opnå dette kræves der imidlertid demokratisk vilje fra både os og regeringerne i regionen.
I betænkningen nævnes alle de punkter, jeg har talt om, samt mange andre, der er vigtige for EU's tilgang. Jeg tænker på individuelle rettigheder og frihedsrettigheder. Jeg mener også, det er afgørende for EU og dets medlemsstater at overveje et strategisk partnerskab.
Ulrike Lunacek
Hr. formand! I lighed med de foregående talere vil også jeg gerne takke ordfører Kirilov for hans fine arbejde og for den høje kvalitet i betænkningen, som er yderst omfattende.
Jeg vil gerne berøre nogle få punkter, som endnu ikke er blevet belyst, men som er meget vigtige for mig. Det forholder sig desværre sådan, at de tre fastlåste konflikter i denne region udgør en enorm hindring for ikke blot en fuld udvikling af den europæiske naboskabspolitik, men også udviklingen af landene selv. Hvis man har en reel eller formodet ekstern fjende, er tingene relativt enkle. I så tilfælde lægger regeringer og stater ofte for lidt vægt på at bekæmpe fattigdom, på at gøre noget for deres egen befolkning og påtage sig et ansvar for den. Det betyder, at nødvendigheden af at bevæge sig væk fra de høje militærudgifter, som kritiseres i denne betænkning, og som er steget de seneste år, hen imod at bruge penge på sociale ydelser, kultur og miljø, hvilket gavner befolkningen, er et centralt element i denne betænkning, og jeg er glad for, at det er blevet inkluderet.
Et andet forhold, som blev behandlet i f.eks. Tagliavini-betænkningen om konflikten mellem Georgien og Rusland, er nødvendigheden af afrustning på intellektuelt og sprogligt niveau for at imødegå en opflammende sprogbrug og historiemanipulation. Alt dette er nødvendigt, for at vi kan gøre reelle fremskridt med hensyn til at skabe fred i denne region.
Andre faktorer omfatter nødvendigheden af mere demokrati, støtte til civilsamfundet, beskyttelse af etniske, seksuelle og religiøse mindretal samt menneskerettighedsspørgsmål. Alle disse emner er stadig relevante. Et eksempel fra Aserbajdsjan er sagen med to unge bloggere, som var modige nok til at kritisere regeringen. De har nu siddet i fængsel i et halvt år og er endnu ikke blevet løsladt. Mediefrihed er et problem i alle landene. Heldigvis dækkes alle disse forhold i denne betænkning, og mit syn på den er det samme som for de foregående talere. Den regionale dimension og det grænseoverskridende samarbejde er vigtigt. Vi støtter derfor Kommissionen i dens fortfarende fælles aktiviteter på dette område.
Charles Tannock
Hr. formand! Som det fremgår af Kirilov-betænkningen, er landene i Sydkaukasus strategisk vigtige for vores Union, ikke mindst hvad angår energiforsyningssikkerhed, f.eks. produktion af kaspisk olie og gas og transit heraf igennem landene i regionen. Imidlertid er regionen desværre stadig lammet af fastlåste konflikter, hvoraf den seneste naturligvis er Ruslands de facto-besættelse af Abkhasien og Sydossetien, som efter vores mening er Georgiens suveræne territorium. I relation til forbindelserne mellem EU og Rusland kan vi ikke blot lade, som om dette ikke er foregået.
Via mekanismerne i ENP's Østpartnerskab skal vi nu selvfølgelig fordoble vores indsats for at belønne Georgiens målbevidste bestræbelser på at realisere landets euro-atlantiske forhåbninger, og jeg og min gruppe bakker fuldt op om et frihandelsområde med tiden, visumliberalisering og associeringsaftaler for alle landene i Sydkaukasus. Som stor ven af Armenien er jeg glad for, at den endelige version af betænkningen er mere afbalanceret, end de første var. Jeg er dog stadig bekymret over enkelte dele i betænkningen, som synes at modsige EU's officielle holdning til en løsning på Nagorno-Karabakh-problemet og især Minsk-gruppens holdning.
Armenien har nu gjort en tapper indsats for at løse den langvarige hårdknude vedrørende Nagorno-Karabakh. Landet har også forsøgt at normalisere forbindelserne med Tyrkiet, et træk der bør bidrage til at stabilisere Sydkaukasus. Hvis Tyrkiet så blot selv ville svare på en lignende konstruktiv måde uden forhåndsbetingelser. Hvis denne grænse blev genåbnet, ville det ikke blot betyde en hævelse af embargoen mod Armenien, der har lidt igennem lang tid, en embargo, som har varet alt for længe, det ville også medføre økonomisk fremgang i en meget fattig og underudviklet region i Østtyrkiet. Så Tyrkiet har en oplyst egeninteresse i at bevæge sig i dette spørgsmål. Efter min opfattelse er det ikke troværdigt, at Tyrkiet kan retfærdiggøre den permanente lukning af denne grænse til Armenien med sin såkaldte solidaritet med dets tyrkiske bror, Aserbajdsjan, i anledning af den uløste NK-strid. Det er lige så logisk som at sige, at Grækenland burde lukke sin grænse i Thrakien til Tyrkiet i solidaritet med græsk-cyprioterne i anledning af den tyrkiske besættelse af Cypern. I EU tror vi på åbne grænser og frihandel som en ufravigelig betingelse for fred og stabilitet på vores kontinent og også i Sydkaukasus.
Fiorello Provera
Hr. formand, mine damer og herrer! Også jeg vil gerne lykønske hr. Kirilov med det fremragende arbejde, han har udført på et område, der er fyldt med problemer, men også muligheder, som f.eks. muligheden for forbindelser mellem EU-lande og landene i Sydkaukasus.
Europa har taget hul på et interessant Østpartnerskabsprojekt, som er blevet mødt med opbakning og interesse fra Armenien, Georgien og Aserbajdsjan. De udfordringer, man vil stå over for, er imidlertid mange, og de drejer sig om energi samt økonomiske og politiske spørgsmål og især sikkerhedsspørgsmål, som i tilfældet med Georgien, spørgsmålet om Nagorno-Karabakh og spændingerne mellem Tyrkiet og Armenien.
Udviklingen af forbindelserne mellem EU og disse tre lande vil blive meget mere effektiv, hvis der kan etableres et gensidigt samarbejde mellem Armenien, Georgien og Aserbajdsjan i overensstemmelse med princippet om territorial integritet og med de FN-resolutioner, der er grundlaget for at afslutte de uløste konflikter i området. Det er vigtigt at understrege politikken om ukrænkelighed af staters grænser, en politik, EU altid har støttet, nemlig at grænser ikke under nogen omstændigheder kan ændres ved anvendelse af militær magt.
Dimitar Stoyanov
(BG) Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg vil gerne begynde med at oplyse Dem om, at ordførerne, hr. Kirilov og hr. Kazak, tilhører partier, som i den bulgarske nationalforsamling automatisk stemmer imod en anerkendelse af det armenske folkedrab. På den baggrund er det ikke mærkeligt, som hr. Tannock også sagde det før mig, at denne betænkning afviger fra nogle af de holdninger, der er udtrykt indtil nu. Et stort antal respektable armenske organisationer har kontaktet mig, især om Nagorno-Karabakh-spørgsmålet, og oplyst mig om, at betænkningen f.eks. ikke er blevet nævnt, og at der ikke var samråd med ledende skikkelser i Minsk-gruppen. Det forholder sig også sådan, at selv om man i betænkningen refererer til Madrid-kriterierne, så afviger den fra dem.
Derfor vil jeg gerne fremføre denne konstruktive kritik over for hr. Kirilov, for jeg mener, at en ensidig repræsentation fra den ene side ikke vil bidrage til at forbedre situationen eller løse konflikterne. Det er påkrævet med en fleksibel tilgang, hvor man ser tingene fra ethvert tænkeligt perspektiv. Ellers kommer vi bare til at gøre konflikterne dybere snarere end at løse dem.
Iuliu Winkler
(EN) Hr. formand! Jeg mener, at demokratisering, god regeringsførelse, retsstatsprincippet og respekt for menneskerettighederne er de hjørnestene, som vores fremtidige forbindelser med Armenien, Aserbajdsjan og Georgien skal bygges på. Grænseoverskridende samarbejde på regionalt niveau i Sydkaukasus vil også medvirke til at øge denne regions potentielle samarbejde med EU.
Der er adskillige meget væsentlige dimensioner i vores økonomiske samarbejde, og én af dem er energisamarbejde og -forsyningssikkerhed, særligt i sammenhæng med værdifulde projekter støttet af Kommissionen - som f.eks. Nabucco-rørledningsprojektet. Det Kaspiske Hav og Sortehavet er regioner, der er af afgørende betydning for energiforsyningssikkerheden i Europa, og med EU's strategi for Sydkaukasus anerkendes disse faktorer med rette.
Jeg vil gerne meget kort fokusere på tre meget specifikke faktorer. En af dem er inddragelse af lokale myndigheder i grænseoverskridende samarbejde, for vi har brug for et stærkt regionalt samarbejde i Sydkaukasus. En anden er spørgsmålet om Aserbajdsjans optagelse i WTO. Jeg mener, at Kommissionen skal give Aserbajdsjan den tekniske bistand og enhver anden hjælp, der er nødvendig for at opnå denne optagelse.
Den tredje og sidste faktor er den tekniske bistandsmekanisme, som vi sandsynligvis kunne levere for at styrke bankvæsenet og det finansielle system i de sydkaukasiske stater. Det ville give forretningslivet og investorerne meget gode muligheder.
Adrian Severin
(EN) Hr. formand! I hr. Kirilovs betænkning tales der om nødvendigheden af en EU-strategi for Sydkaukasus. Jeg mener bestemt, at der er brug for en strategi, men til en strategi er der brug for mål, og mål forudsætter en klar geopolitisk identitet. Måske skal vi arbejde på vores geopolitiske identitet for at definere den bedre. Hvad er vores mål i Sydkaukasus? I en nøddeskal er det stabilitet, åbenhed i regionen og interoperabilitet, lovgivningsmæssigt, demokratisk, politisk osv.
Man er nødt til at erkende regionens specificitet inden for Østpartnerskabet og tackle specificiteten som sådan. Man er også nødt til at erkende hvert lands specificitet i regionen og tackle den rigtigt. Vi skal anerkende og vurdere Tyrkiets rolle i regionen og bruge vores forhandlinger med Tyrkiet som en ramme for udvikling af et partnerskab mellem EU og Tyrkiet, hvor vi kan tage fat på lokale og regionale udfordringer. Som det allerede er blevet sagt, kunne Tyrkiet helt sikkert være til stor nytte i så henseende.
Vi skal også anerkende, at regionen er en del af vores fælles naboskab med Rusland, og vi er nødt til at forsøge at finde måder, hvorpå vi kan fremme fælles politikker i dette fælles naboskab. Sikkerhedsspørgsmålene og måske nogle spørgsmål i forbindelse med energi kunne helt sikkert behandles trilateralt. Det ville måske bidrage til, at vi kunne fremme løsninger af de lokale, såkaldt fastlåste konflikter. I den henseende må vi acceptere, at disse konflikter blot er en del af et sammenhængende, bredere og mere komplekst problem af større og global betydning. Derfor bør en pakkeaftale måske overvejes. Ligeledes mener jeg, at vi skal af med nogle uklarheder og forstå, at principperne om selvbestemmelse og territorial integritet ikke altid kan anvendes sammen.
Endelig mener jeg, at vi skal overveje en konference om sikkerhed og samarbejde i Sydkaukasus med henblik på at udforme en stabilitetspagt for denne region.
Tomasz Piotr Poręba
(PL) Hr. formand! Som Parlamentets permanente ordfører for Armenien vil jeg gerne understrege nødvendigheden af at definere en klar og effektiv EU-strategi for Sydkaukasus. Vi har store forhåbninger til denne region, efterhånden som vi opbygger et frit og demokratisk Europa. For at gøre dette skal vi meget konsekvent støtte landene i denne region og tilskynde dem til at lave yderligere frie markedsreformer.
I den sammenhæng er det grundlæggende vigtigt hurtigst muligt at fuldføre forhandlingsprocessen om en ny type associeringsaftale mellem landene i Sydkaukasus og EU. Jeg er overbevist om, at regionen med disse aftaler vil blive stimuleret til at fortsætte indsatsen for at indføre demokratiske standarder. Eksemplet med Georgien viser, at sådanne reformer allerede har givet resultater. I Doing Business 2010, Verdensbankens liste over forretningsvenlige stater, ligger Georgien på 11. pladsen, hvilket betyder, at landet på fire år har avanceret så meget som 101 pladser. Transparency International har sagt, at som følge af den reduktion i bureaukratiet, der er opnået under præsident Saakashvilis embedsperiode, er korruptionsindekset for Georgien halveret.
EU bør anerkende, at præsident Saakashvili konsekvent anvender en fri markedspolitik, og hans reformer er et godt eksempel for de andre stater i Kaukasus.
Bernd Posselt
(DE) Hr. formand! Den 9. maj fejrede præsident Buzek og 20 000 mennesker 60-års-dagen for Robert Schumans erklæring her i Strasbourg. På den baggrund vil jeg gerne sige, at Sydkaukasus har to alternativer. Det ene er at blive noget, der ligner Balkan før første verdenskrig, men i globalt omfang, og det andet er at blive noget, der ligner Det Europæiske Kul- og Stålfællesskab efter anden verdenskrig. I Kirilov-betænkningen vælger vi den anden af disse to muligheder.
Jeg er enig med hr. Swoboda i, at hvis de tre stater i Sydkaukasus ville arbejde tættere sammen, kunne indvirkningen af ekstern indflydelse som f.eks. den russiske mindskes. Derfor er det i alle tre landes interesse at finde sammen. Jeg støtter Armenien i dets bestræbelser på at få anerkendt det folkedrab, det osmanniske rige udførte. Armenien ville imidlertid være meget mere troværdigt, hvis landet endelig trak sine tropper tilbage fra Aserbajdsjan. Vi har et presserende behov for en fredelig løsning i Nagorno-Karabakh og i de besatte områder i Aserbajdsjan. Lige så vigtigt er det, at der bliver mere stabilitet i Georgien, for hvis Georgien splittes, sådan som mange mennesker i Moskva ønsker, vil hele regionen blive destabiliseret.
Af den grund er hovedspørgsmålene fredsforhandlinger, en løsning på nationalitetskonflikterne og frem for alt fordrevne menneskers hjemvenden til deres hjem. I det 21. århundrede skal fordrivelse ikke fortsat bruges som et politisk redskab. Folk bør ikke forsøge at fastholde en fordrivelsesproces. Vi har brug for langt større følsomhed og meget mere handling på dette område.
Justas Vincas Paleckis
(LT) Hr. formand! Jeg vil gerne takke min kollega, Evgeni Kirilov, for hans grundige og meget betydningsfulde betænkning. EU opfordrer Armenien, Aserbajdsjan og Georgien til at gøre alt, hvad de kan for at sikre, at landene bliver stabile, fredelige og egentlig demokratiske stater, hvor menneskerettighederne og mindretals rettigheder sikres, og hvor der er en civiliseret konkurrence mellem regering og opposition.
Det er ikke så let at tale om regionalt samarbejde, når vi udmærket ved, at alle tre lande har lidt skade under fastlåste konflikter eller lider skade under helt nye konflikter. Ikke desto mindre er den europæiske erfaring (særligt når vi husker EU's oprindelse efter blodige krige) et veltalende vidnesbyrd om, at den eneste vej frem er at diskutere, forhandle, hele sår og handle med fremtiden for øje og ikke fortiden. Landene i Sydkaukasus vil få tydeligere EU-udsigter, hvis de kan samarbejde med hinanden og i den bredere region. Det afhænger naturligvis også af nabolandenes fremfærd.
EU har mulighed for at spille en mere aktiv politisk rolle i Sydkaukasus for først og fremmest at sikre gennemførelse af programmerne for fattigdomsbekæmpelse, afhjælpning af social isolation, ligestilling og kvinders rettigheder samt investering i uddannelse og sundhed.
Det er vigtigt at fremskynde udviklingen af direkte kontakt mellem borgerne i Sydkaukasus og EU's medlemsstater. Især bør vi øge antallet af studerende, lærere og forskere, der deltager i mobilitetsprogrammer.
Det er den interesse, vi alle er fælles om at have.
Ryszard Czarnecki
(PL) Hr. formand! Dette er et vigtigt skridt for Parlamentet hen imod at åbne døren for nationer, som indlysende er europæiske, som f.eks. georgierne og armenerne. For at sige det lige ud, er det et skridt, der burde være taget for længst. Det er en skam, det ikke skete for to år siden, da Georgien blev genstand for et russisk militært indgreb. Ikke desto mindre er det et skridt i den rigtige retning. Jeg håber, det får et specifikt politisk indhold, samt at Den Parlamentariske forsamling Euronest vil spille en rolle som støtteredskab for ambitionerne i disse stater, som åbenlyst er europæiske i deres indstilling.
Endelig vil jeg sætte stor pris på, om de af os, der taler i dag om det demokratiske underskud i landene i denne region, taler lige så klart om det demokratiske underskud hos en nabo til disse lande, nemlig Rusland, så vi ikke har en dobbelt standard.
Krzysztof Lisek
(PL) Hr. formand! Armenien, Aserbajdsjan og Georgien er uden tvivl europæiske stater, de er uden tvivl europæiske nationer. Disse stater er medlemmer af Europarådet og deltager i mange internationale missioner i samarbejde med landene i EU. EU skal anerkende alle staters grundlæggende ret til selvbestemmelse og nationers ret til at bestemme deres egen fremtid. Vi kan ikke acceptere det gammeldags princip, hvor regioner og kredse udøver indflydelse.
Jeg vil gerne bruge nogle øjeblikke på spørgsmålet om Georgiens territoriale integritet. Det er meget fint, at Unionen har erklæret sin støtte i dette anliggende. Unionen betragtes ikke blot i verden, men også - og hvad der er vigtigere - i disse lande som en garant for sikkerheden i regionen. Det skal vi huske. Desværre er nogle dele af våbenhvileaftalerne af 12. august og 8. september 2008 ikke blevet gennemført. Jeg forstår, at der skal foregå drøftelser i Genève, men måske bør vi gøre opmærksom på dette igen under vores bilaterale drøftelser med Den Russiske Føderation.
Et andet anliggende drejer sig om visa. Jeg er enig med fru Malmström, som har sagt, at dette er måden at bringe folk sammen og sætte borgerne i Europa i stand til at rejse. Det bør uden diskussion også gælde for Georgien, Armenien og Aserbajdsjan.
George Sabin Cutaş
(RO) Hr. formand! Når man tænker på betydningen af den geopolitiske situation i Armenien, Georgien og Aserbajdsjan i forhold til EU, Tyrkiet som EU-kandidatland, Rusland og Iran er det nødvendigt at udtænke en EU-strategi for Sydkaukasus, hvori der fokuseres på at fremme den økonomiske vækst, politiske stabilitet og respekten for menneskerettighederne.
Handel er et af de væsentligste instrumenter, EU råder over til opnåelse af disse målsætninger. Via frihandelsaftaler med disse stater ville man sætte skub i udlandsinvesteringerne, skabe nye job og fremme den økonomiske vækst i regionen. Garanti for energiforsyningssikkerhed er et fælles anliggende for EU og den sydkaukasiske region.
Energisamarbejdet skal optrappes specifikt ved at færdiggøre Nabucco-projektet så hurtigt som muligt, og ved at EU støtter energiprojekter, der fremmer energieffektivitet og udvikling af alternative energikilder i Sydkaukasus.
Paweł Robert Kowal
(PL) Hr. formand! Georgien og Armenien, og dette understreges af betænkningens forslagsstillere, er på dynamisk og vellykket vis ved at gennemføre en europæisk strategi, en politisk naboskabsstrategi. Det bør vi reagere på, og vi bør i hvert enkelt tilfælde tage hensyn til de enkelte sydkaukasiske landes specifikke karakter. Denne strategi for hvert af landene bør omfatte områder som f.eks. transport, naturmiljøet, kultur og samfund.
I sammenhæng med Sydkaukasus nævnes der meget ofte fastlåste konflikter og etniske problemer. Det er meget godt, at vi faktisk taler om dem. EU's korrekte svar på problemerne i Sydkaukasus burde imidlertid være at fokusere på modernisering og ændring af disse lande, så konflikterne ikke spiller så stor en rolle.
I denne forhandling har vi meget tit glemt, at Georgien lige har overstået en krig. Vi overvejer, hvad vi skal gøre ved det. Hvis vi ønsker, at Sydkaukasus skal blive fri for krig, skal vi satse på modernisering, for i hvert fald Georgien, men også Armenien og Aserbajdsjan har registreret så høj en økonomisk vækst i de seneste år, at de fortjener vores støtte.
Andrey Kovatchev
(BG) Hr. formand! Jeg bifalder hr. Kirilovs betænkning, hvori der fokuseres på nødvendigheden af, at EU spiller en mere aktiv rolle i Sydkaukasus, en region af væsentlig geopolitisk betydning. Den positive udvikling i Sydkaukasus er til gavn for både den tilgrænsende Sortehavsregion, for hvilken EU desværre endnu ikke har en klar strategi, som vi kan forvente at drøfte her inden så længe, og for EU som helhed.
Jeg vil gerne udtrykke min bekymring over den forsinkede proces for ratificering af de protokoller, Tyrkiet og Armenien undertegnede i oktober sidste år. Jeg mener, at ingen af parterne bør fastlægge betingelser for at ratificere disse protokoller, som er i både det tyrkiske og det armenske folks interesser. Som det korrekt står at læse i betænkningen, skal forhandlingerne mellem Armenien og Tyrkiet om åbning af grænsen og etablering af diplomatiske forbindelser og de forhandlinger, der føres i OSCE's Minsk-gruppe om Nagorno-Karabakh, behandles som separate spørgsmål.
EU skal afgjort forpligte sig mere aktivt hvad angår fremtidig bilæggelse af konflikten i Nagorno-Karabakh. Ud fra vores erfaring fra Balkan og senest også fra Georgien står EU i en god position med hensyn til at spille en nøglerolle i denne region. Et stabilt, sikkert og fremgangsrigt Sydkaukasus er i vores interesse, og det er på høje tid, at vi påtager os vores ansvar.
Med Lissabontraktaten har EU fået rammer, der kan gøre Unionen til en virkelig global aktør. Et specifikt eksempel herpå ville være EU's deltagelse som formelt medlem af Minsk-gruppen og ikke kun visse enkelte medlemsstater som medlemmer af denne gruppe.
Formanden
Mine damer og herrer! Der er otte anmodninger om at tale under "catch the eye"proceduren. Der er ikke tid til alle, for vi skal videre til afstemningen. Jeg vil derfor kun lade seks medlemmer tale.
Andrzej Grzyb
(PL) Hr. formand! Betænkningen om Sydkaukasus er en god betænkning. Jeg vil gerne understrege, at der i betænkningen gøres særligt opmærksom på EU's rolle som mellemmand og fortaler for værdier, men frem for alt som fortaler for et samarbejde mellem landene i regionen. De problemer, vi skal løse, er hovedsagelig spørgsmål om disse landes territoriale integritet, men også om, hvordan de kan styrkes økonomisk. Her kan vi fra EU's side hjælpe disse lande.
Jeg vil gerne pointere, at et af hovedproblemerne er det uløste flygtningespørgsmål. Hr. Posselt talte om dette. Jeg synes, det er virkelig beskæmmende, at man i disse tider ikke kan løse dette problem. Jeg finder, der er en vis mangel, idet man i betænkningen ikke refererer til rammekonventionen om beskyttelse af nationale mindretal, selv om alle lande i regionen dog har underskrevet den.
Ioan Mircea Paşcu
(EN) Hr. formand! Vi forhandler i dag om en meget væsentlig og godt udarbejdet betænkning om et vigtigt område tæt på EU, Sydkaukasus. Området giver en perfekt motivering for de generelle anbefalinger i EU's sikkerhedsstrategi. Det er strategisk placeret. Der kan transporteres olie og gas fra Det Kaspiske Hav til EU. Og det har sine egne betydelige reserver. Det kræver vores fulde opmærksomhed og vilje til handling. Netop fordi området er strategisk og energimæssigt relevant, konkurreres der imidlertid hidsigt om det af udenlandske magter, som udnytter områdets interne opdelinger og konflikter, hvad enten de stadig er "fastlåst" eller er ved at "tø op".
Hvis EU er interesseret i at gøre fuld brug af potentialet i Sydkaukasus, skal det handle samlet snarere end individuelt og være mere beslutsomt i sine handlinger, selvom det betyder, at nogle ikke bliver så glade. Til det formål har vi brug for en strategi.
Graham Watson
(EN) Hr. formand! Jeg lykønsker hr. Kirilov og hr. Kazak med deres arbejde.
Hvis vores forbindelser udelukkende ses med vores behov for olie og gas for øje, vil vi forværre spændingerne og ikke opnå sikkerhed i andre henseender. Det er nødvendigheden af fred og økonomisk udvikling i Sydkaukasus, der bør være bestemmende for vores politik. Det betyder, at vi skal tage fat i NATO for at sikre, at deres nye strategikoncept afspejler dette, tage fat i Rusland og Tyrkiet som magter i regionen for at søge at sikre størst mulig enighed og udstrække en virkelig venskabets hånd til folket via associeringsaftaler og visumarrangementer osv.
Vi bør bifalde udtalelsen om Moldova fra hr. Medvedev og hr. Yanukovich, som viser, hvor meget der kan opnås ad diplomatiets vej, og jeg lykønsker kommissær Füle med udviklingen af Østpartnerskabet indtil nu. Efterhånden som EU udvikler en fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, ser jeg frem til et mere aktivt engagement fra Unionens side i alle slags forbindelser med Sortehavsregionen.
Cristian Dan Preda
(RO) Hr. formand! Også jeg vil gerne lykønske hr. Kirilov og takke ham for hans samarbejde om udarbejdelsen af betænkningen. Jeg vil gerne understrege to punkter. Det første er spørgsmålet om demokrati. Bernd Posselt sagde tidligere, at landene i denne region er nødt til at samarbejde. Disse lande kan samarbejde, hvis Aserbajdsjan, Georgien og Armenien regeres efter retsstatsprincippet, og de bliver forudsigelige og pluralistiske. Hvis dette kommer til at ske, vil EU kunne vinde noget ved det.
Det andet punkt er naturligvis energispørgsmålet. Jeg ønsker at understrege Georgiens og Aserbajdsjans rolle som transitlande for energiressourcer og for differentiering af energiforsyningskilder. Jeg vil dog gerne sige, at det er godt, at Armenien også bliver involveret i disse projekter, herunder transportrelaterede projekter. I denne henseende er nøgleordet gennemsigtighed.
Andreas Mölzer
(DE) Hr. formand! For at reducere Europas afhængighed af energiforsyningerne fra Rusland bør vi få naturgas fra Det Kaspiske Hav via Sydkaukasus til EU. Det vil give Kaukasus en nøglerolle. Denne region er ikke blot verdens største transitpunkt for handel med gas og olie. Det er også stedet, hvor Ruslands og Vestens interesser kolliderer, og hvor selv Tyrkiet ønsker at blive involveret. Ud over olie- og gaskontrakterne søger Tyrkiet at indgå en stabilitets- og samarbejdspagt.
Stabilitet i Kaukasus er uden diskussion også i EU's interesse, men vi må ikke overlade ansvaret for denne plan til Tyrkiet, for så vil nye former for afhængighed og endog pres dukke op i tiltrædelsesprocessen. Som eksemplet med Cypern viser, lægger Ankara ikke fingrene imellem. De vedvarende magtkampe om naturgasforsyningerne til Europa har allerede forsinket bygningen af det storstilede Nabucco-rørledningsprojekt, som har været i planlægningsfasen længe. Jeg håber, at det konkurrerende South Stream-projekt vil få større succes, så ressourcerne fra Det Kaspiske Hav ikke går til Kina.
Jaroslav Paška
(SK) Hr. formand! Repræsentanter for den armenske regering advarede mig i går om, at betænkningen om nødvendigheden af en EU-strategi for Sydkaukasus i det afsnit, der omhandler konflikten i Nagorno-Karabakh, indeholder formuleringer, som ikke er i overensstemmelse med den officielle EU-holdning, sådan som denne er anført i bestemmelserne i den erklæring, der er vedtaget af udenrigsministrene i alle OSCE-stater, og bestemmelserne i den erklæring, OSCE-ministrene udsendte i Athen den 2. december 2009.
Især punkt 8 og 10 indeholder formuleringer, der ikke svarer til Madrid-principperne, som blev aftalt mellem underskriverne i OSCE's Minsk-gruppe. Hvis disse punkter vedtages med den foreslåede ordlyd, kan de måske blive en alvorlig forhindring for yderligere fremskridt i processen hen imod en fredelig løsning på konflikten i Nagorno-Karabakh.
For at de førnævnte anliggender kan blive gennemgået, vil jeg derfor gerne foreslå, at vi overvejer én af de to førnævnte muligheder, nemlig enten at fjerne de omtvistede bestemmelser fra betænkningen eller at udsætte afstemningen om betænkningen til senere, så vores venner i Kaukasus kan få tid til at forklare deres holdning til Parlamentets betænkning.
Štefan Füle
Hr. formand! Den sidste taler, hr. Paška, fremførte et meget vigtigt punkt. Jeg vil gerne fremføre tre meget korte bemærkninger.
For det første mener jeg, at vi med Østpartnerskabet har en strategi om at få disse tre lande tættere på EU - og faktisk siger de "så tæt som muligt".
For det andet mener jeg, at vi har instrumenterne hertil i form af associeringsaftaler, økonomiske integrationsaftaler, mobilitet (visumspørgsmålet) og sidst, men ikke mindst, et andet EU - et EU, der kunne kombinere Fællesskabets holdning med den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitiske holdning.
Min tredje bemærkning er, at jeg ser frem til en drøftelse med parlamentsmedlemmer om naboskabspakken, hvor vi også kunne drøfte spørgsmålet om, hvorvidt der er brug for en form for institutionel definition af begrebet "så tæt som muligt på EU".
Evgeni Kirilov
ordfører. - (EN) Hr. formand! Endnu en gang mange tak for kommentarerne og det frugtbare samarbejde, vi havde under processen. Tak for alle kommentarerne og for den støtte, jeg har fået fra de fleste af de kolleger, der har talt.
Jeg vil gerne takke ordføreren for INTA, hr. Kazak, for de konstruktive idéer fra hans Udvalg, og for bidraget fra ITRE, hvis forslag for en stor dels vedkommende er indarbejdet i betænkningen. Min taknemmelighed gælder også AFET's sekretariat og de utallige eksperter, ngo'er og andre organisationer, som arbejder aktivt i regionen, og som har givet værdifulde input og støtte.
Jeg ønsker blot at sige én ting. Vi bør anvende de samme principper. Jeg hørte nogen kritik fra nogle kolleger. Vi skal være klar over, at Parlamentet helt afgjort ikke ville støtte os, hvis vi taler om territorial integritet og selvbestemmelse for Georgien. Vi skal være klar over, at universel anvendelse af principper er det bedste grundlag for at påbegynde og opbygge forbindelser. Jeg håber, at Rådet og Kommissionen vil gøre brug af den anbefaling, Parlamentet har givet i denne tekst, og udtænke en omfattende strategi for EU i forhold til Sydkaukasus, og jeg vil gerne påpege, at kommissær Füles besøg i denne region var helt i rette tid.
Jeg vil gerne appellere til baronesse Ashton om at gøre det samme og forsøge at gå ind i konfliktforebyggelse i området. Lad mig sig, at vi bifalder og støtter Rådets beslutning i sidste uge om at vedtage forhandlingsdirektiverne for de fremtidige associeringsaftaler med de tre lande, og vi finder, at en opgradering af de kontraktlige forbindelser med de tre lande er et vigtigt skridt. Tiden er inde til at optrappe foranstaltningerne for at forebygge negative udviklingstendenser i regionen og eskalering af spændingerne. Ellers risikerer vi indgreb igen, når det allerede er for sent. Vi skal ikke vente på, at det sker igen.
Den væsentlige lektie, Europa har lært, er lektien om integration. Det er den eneste bæredygtige vej til forsoning med fortiden og investering i en bedre fremtid.
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Vi går nu over til afstemningen.
Skriftlige erklæringer (artikel 149)
Elena Băsescu  
Med vedtagelsen af denne betænkning bekræfter Parlamentet på ny Sydkaukasus' særlige betydning for EU såvel som nødvendigheden af at udtænke en strategi for denne region. De tre lande i den sydkaukasiske region, Georgien, Armenien og Aserbajdsjan, er en del af både Sortehavssynergien og Østpartnerskabet. Vi har således de rammer og instrumenter, der skal til, for at EU kan blive mere aktivt involveret i regionen.
Kommissionen må udarbejde specifikke samarbejdsinitiativer på følgende områder: energiforsyningssikkerhed, transport, økonomisk udvikling og miljøbeskyttelse. Den sydkaukasiske region er af særlig betydning for den sydlige korridor og således for hele Europas energiforsyningssikkerhed. Rumænien er involveret i specifikke projekter til udvikling af den sydlige korridor.
Hvad angår dette punkt underskrev repræsentanter for mit land, Georgien og Aserbajdsjan AGRI-aftalen om bygning af to terminaler til flydende naturgas i to havne i Sortehavet, én i Georgien og én i Constanţa i Rumænien. Jeg vil gerne understrege, at vi ikke kan ignorere de fastlåste konflikter i regionen, da situationen i dem kan risikere at forværres, hvilket ville destabilisere regionen.
Tunne Kelam  
Som situationen i den sydkaukasiske region er, er der især nu behov for en proaktiv tilgang fra EU's side, og med Lissabontraktaten har EU mandat til at blive meget mere engageret og synlig i regionen. Den omfattende russiske militære invasion i store dele af Georgiens territorium i august 2007 viste på dramatisk vis, at såkaldte fastlåste konflikter let kan give anledning til altødelæggende regionale konflikter, hvis større magter som EU ikke involveres aktivt i området. I 2007 stod både EU og NATO tydeligvis uforberedte over for den nye situation. Inden for rammerne af den østlige naboskabspolitik er EU godt placeret for at indtage en fremtrædende rolle med hensyn til at bidrage til opbygning af tillid, genopbygning og rehabilitering. Først og fremmest betyder det en styrkelse af EU's synlighed i regionen. Vi bakker helt op om vores særlige udsending Peter Semnebys konstruktive mission. Vi kan imidlertid ikke nøjes med at overvåge missioner. Derudover, hvilket krænker 2007-aftalerne, kan EUMM stadig ikke få adgang til de separatistiske enheder, der er under russisk kontrol. En sådan situation er både utålelig og ydmygende. Vi kan kun fortsat samarbejde med de russiske myndigheder, hvis de til fulde overholder deres egne forpligtelser.
Marek Siwiec  
Konflikterne i Sydkaukasus har nået et meget farligt loft, hvor vi har vænnet os til tanken om, at konflikterne ikke kan styres. Uanset hvilke bestræbelser, der gøres - om de er reelle eller forstilte - er formålet med dem kun at skabe en vis tåge i forhandlingerne, hvilket absolut ikke vil føre til en løsning af konflikterne. Dette gælder de territoriale stridigheder mellem Georgien og Rusland og også på en vis måde Nagorno-Karabakh.
Som jeg ser det, er en udvikling i situationen mellem to af landene - Armenien og Aserbajdsjan, der under Østpartnerskabet og den europæiske naboskabspolitik er vores partnere - et udtryk for en uacceptabel indforståethed med, at disse konflikter ikke kan styres.
EU, som handler i enighed med Rusland, der er en meget vigtig partner i dette anliggende, skal tilvejebringe forhold, hvor man tydeligt udtrykker sine holdninger. Under disse forhold bør man frem for alt sende et klart budskab til de lande, der ønsker at blive medlemmer af EU, om, at en løsning på de territoriale problemer og i det mindste en delvis løsning på flygtningespørgsmålet er grundlæggende forudsætninger for at tænke seriøst på medlemskab i nær eller fjern fremtid.
For mig er fremtiden og den måde, konflikten i Nagorno-Karabakh håndteres på, en lakmusprøve på, hvad parterne ønsker at vise med hensyn til europæiske anliggender, og hvordan de viser deres troværdighed på dette område.
Indrek Tarand  
Det var på tide at drøfte en strategi for Kaukasus, og i denne strategi bør man ikke lukke øjnene for de ubehagelige processer, der foregår mellem Ukraine og Rusland. Sagen vedrører forlængelsen af lejemålet for flådebasen i Sevastopol frem til 2050. Udtalelserne fra de russiske ledere om, at Sortehavsflåden aldrig vil blive brugt mod sine naboer, lyder ikke alt for oprigtige. Hvorfor er flåden der så - for at underholde børn og gamle i Krim? Herudover vil jeg nævne, at Frankrig har besluttet at sælge et Mistral-krigsskib til Rusland. Vi mener, at landet kommer til at fortryde sin handling inderligt.
