Beskyttelse af fodgængere
Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0154/2002) af Hedkvist Petersen for Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme om Kommissionens meddelelse til Rådet og Europa-Parlamentet om beskyttelse af fodgængere: Forpligtelser fra den europæiske automobilindustris side (KOM(2001) 389 - C5-0537/2001 - 2001/2216(COS)).

Hedkvist Petersen (PSE)
Hr. formand, hvert år dør 42.000 personer på EU's veje. Dette er et meget væsentligt politisk anliggende for EU-borgerne. I hvidbogen om transport skriver Kommissionen, at vi skal halvere antallet af døde inden 2010. Her må vi være aktive, ikke passive. Vi må vedtage alle former for foranstaltninger på alle niveauer. Alle må hjælpe til, ikke mindst industrien, da vi ved, at forbrugerne kræver det. Sikkerhed er et salgsargument.
Hvordan skal bilerne så udformes, så de skåner de ubeskyttede trafikanter mest muligt? Det forslag til en frivillig aftale, vi har fået fra Kommissionen, og som bilindustrien har forhandlet sig frem til, er utilstrækkeligt. Det er forbavsende, at Kommissionen har kunnet acceptere det i dets nuværende udformning. Der er nogle uklarheder med hensyn til gennemførelsen, og EEVC-testene bliver ikke taget alvorligt, på trods af at de er blevet udviklet gennem mere end 22 år.
Det handler om liv på vejene og liv i vores samfund, og her må vi være varsomme. Sagen har været vanskelig at behandle, og jeg vil gerne takke alle skyggeordførere i udvalget for et virkelig godt stykke arbejde, som har krævet meget af os alle. Der har været mange forskellige holdninger, mange lobbyister og mange synspunkter fra udvalgets side. Nu er det vigtigt at tage udgangspunkt i trafiksikkerheden og forbrugernes krav.
Der er tre løsningsmodeller i vores svar til Kommissionen. Den første er, at vi accepterer den frivillige aftale. Den anden er, at vi går ind for et detaljeret direktiv, i hvilket vi nøjagtigt angiver, hvordan biler skal udformes. Den tredje er, at vi tilslutter os et rammedirektiv.
Udvalget mener ikke, at den frivillige aftale er tilstrækkelig. Den er for usikker og levner ikke plads til en folkelig parlamentarisk kontrol af, hvorvidt bilindustrien påtager sig sit ansvar. Den er mindre bindende, og processen er ikke tilstrækkeligt åben.
Derfor foreslår udvalget et rammedirektiv, hvilket Kommissionen også nævner i sin meddelelse. Det betyder, at vi i de politiske forsamlinger opstiller nogle mål, hvorefter eksperter skal overvåge gennemførelsen med tilsyn og medvirken fra Kommissionens side.
Det rammedirektiv, som vi nu foreslår og kræver, indeholder flere komponenter. Målet er, at alle bilmodeller i 2010 skal opfylde de fire EEVC-teksters krav. Denne proces skal indledes nu. EEVC er den institution, som er kommet længst inden for forskning i vejsikkerhed i hele verden, frem for alt inden for beskyttelse af fodgængere. Vi kan dog godt forestille os andre testmetoder, der giver mindst samme beskyttelsesniveau for fodgængerne. Det skal naturligvis være effektive testmetoder, som har indflydelse på bilernes design.
Vi ønsker også, at processen skal vurderes regelmæssigt, og at Europa-Parlamentet skal modtage årlige rapporter. På den måde bliver vi en del af processen og kan kontrollere, at de mål, vi har opstillet, virkelig bliver opfyldt. Vi ønsker, at medlemsstaterne gennem typegodkendelsesmyndighederne deltager i vurderingen af, hvordan rammedirektivet gennemføres. Vi mener også, at EEVC er kommet længst, når det gælder testmetoder, og kan udvikles yderligere.
Det er de krav, udvalget stiller. Vi forventer, at Kommissionen og kommissær Liikanen bekræfter, at denne fremlægger et forslag til rammedirektiv.
I Den Socialdemokratiske Gruppe var vi gerne gået endnu længere på visse områder, f.eks. ved at understrege EEVC-testenes eksklusive fortjenester betydeligt mere og opstille et tydeligt delmål for at få en lige linje i udviklingen af beskyttelsen af fodgængere fra i dag til 2010. Den Socialdemokratiske Gruppe ønsker også, at Kommissionen fremlægger sit rammedirektiv snarest, helst før årets udgang. Det er vigtigt, hvis Kommissionen vil vise, at den mener det alvorligt i denne sag.
Det er som sagt et meget kontroversielt anliggende. Vi har nu nået et kompromis og vil derfor støtte det for at få en så stor tilslutning som muligt til kravet om et rammedirektiv som den bedste løsning, hvad angår trafiksikkerhed.
Derfor vil min gruppe udelukkende støtte udvalgets forslag til betænkningen, og jeg opfordrer øvrige parlamentsmedlemmer til at gøre det samme. Vi godkender kompromiset, som jeg på trafikanternes vegne glæder mig over, at vi har forhandlet os frem til.

Harbour (PPE-DE)
Hr. formand, jeg vil godt takke fru Hedkvist Petersen for at have fundet frem til et afbalanceret kompromis, der afspejler forskellige interesser på tværs af Parlamentet. Som ordfører for mit udvalg - Udvalget om Retlige Anliggender - kan jeg sige, at vi var for Kommissionens forslag om en frivillig aftale, og følte, at den samlede pakke opfyldte de krav, fru Hedkvist Petersen stillede. Den redder liv på et tidligere tidspunkt end nogen af de andre forslag. Desuden tager den behovet for at forbedre designstandarderne for biler meget alvorligt. Men - og nu kommer jeg ind på et væsentligt spørgsmål, som hun ikke nævnte - den giver industrien og alle andre implicerede parter mulighed for at tackle spørgsmålet over en bred front, for vi ved, at en anden mulighed ganske enkelt er at gøre forpartiet på bilerne mere robust over for sammenstød. Vi ønsker helt at undgå sammenstød med bløde trafikanter gennem forebyggende foranstaltninger i selve køretøjet. Husk, at ABS-bremser som standard bliver en del af pakken. Vi skal også se på vejbyggeri, uddannelse af brugere og meget andet. Der er brug for en samlet indsats.
Jeg ønsker at tale om designstandarder, fordi de er vigtige. Jeg er selv uddannet ingeniør inden for dette område. Jeg har set testlaboratorierne, jeg har talt med designerne om problemerne med at udvikle mere fodgængervenlige biler. Det er ikke noget enkelt spørgsmål. Nogle grupper har groft oversimplificeret problemerne. Fru Hedkvist Petersen antydede, at branchen ikke tager sagen særlig alvorligt, men fra mine besøg ved jeg, at det gør den.
Bortset fra det, så har hun ret i, at vi skal se på en lang række testforanstaltninger. Jeg vil opfordre branchen til sammen med Kommissionen at sammensætte et hold af de bedste ingeniører og designere på området samt andre interesserede, så man kan komme frem til de bedst mulige test på baggrund af den nyeste teknologi og ikke den 1998-teknologi, som de nuværende EEVC-test bygger på.

Rübig (PPE-DE)
Hr. formand, mine damer og herrer, først vil jeg gerne rette en stor tak til kommissær Liikanen, fordi Kommissionen har taget et meget vigtigt og fremtidsorienteret skridt her. Vi ved alle, at når der optræder problemer, er det nemmeste at løse problemerne ved hjælp af incitamenter, med støtte. Det sjette rammeprogram for forskning, som vi har vedtaget, indeholder mange incitamenter til at benytte sig af videnskabelige metoder for at opnå en forbedring. Det andet er, at vi har nogle standarder, nationale standarder, europæiske standarder, der fokuserer på princippet om gensidig anerkendelse og dermed også muliggør konkurrence på markedet.
Det næste trin er nu, og det er det nye og det egentlig sensationelle, den frivillige forpligtelse. Her udøves der altså et ret stort pres fra begge sider. Man må finde frem til en fælles løsning, og herefter kan man så indføre yderligere kriterier for rent faktisk også at gennemføre denne løsning. På den ene side, sådan som det oprindeligt var tiltænkt, med en ren og skær aftale - det giver naturligvis enhver, den indgår aftalen, alle de dertilhørende risici, alle forpligtelser, hvilket skaber nogle problemer - eller på den anden side, sådan som vi gør det nu, med et meget slankt rammedirektiv, hvor vi vil begrænse os til at udarbejde en tidsplan og fastlægge kontrol- og evalueringsmetoder, således at Parlamentet og Kommissionen får mulighed for at kontrollere fremskridtene.
Mit ønske, og jeg tror også, det er ønsket hos Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi, er, at rammedirektivet ikke kommer til at udgøre mere end den ene side. Det ville være forbilledligt, fordi vi således hele tiden ville være opdaterede, kan fastlægge principperne og arbejde slankt og fremtidsorienteret med lovgivningen. Tak, hr. kommissær, De har præsteret et fremragende stykke arbejde.

Oomen-Ruijten (PPE-DE)
Hr. formand, allerførst vil jeg takke ordføreren og ligeledes Kommissionen. Kommissionen har haft mod til at fremlægge selvregulerende foranstaltninger for at binde industrien og myndighederne til større sikkerhed for fodgængerne. Det er også nødvendigt. Jeg kommer fra en kultur, hvor selvregulering er vidt udbredt. Jeg er en meget stor tilhænger deraf, fordi selvregulering for det meste kan sørge for den nyeste tekniske udvikling, som også industrien kan gå med til. Desuden kan det gå meget hurtigt. Lovgivningsprocessen er altid meget langsommere. Der er altid én betingelse, nemlig at disse selvreguleringsaftaler kontrolleres ordentligt.
Hvis De spørger om min personlige mening, ville jeg - og det sagde fru Petersen også for lidt siden - have været tilfreds med gode selvregulerende foranstaltninger, og så ville lovgivning ikke pr. definition have været nødvendig. Parlamentet træffer imidlertid beslutning herom, og den beslutning vil jeg bøje mig for. Så må der komme et magert direktiv, et direktiv, som åbner tilstrækkelig mange muligheder for ny konkret udformning hele tiden i overensstemmelse med den nyeste tekniske udvikling. Jeg er en meget stor tilhænger af selvregulering, fordi jeg synes, at en række processer i Kommissionen forløber for langsomt.
Mit sidste punkt i udtalelsen fra Udvalget om Miljøanliggender er, at der skal gøres noget ved piskesmæld. Det har ganske vist intet med det omhandlede problem at gøre, men med et sikkerhedsproblem, som også fratager temmelig mange mennesker deres gode helbred. Desuden forårsager det temmelig mange udgifter i vores samfund. Jeg har ikke uden grund nævnt det som sidste punkt. Jeg ved jo, at der egentlig sker alt for lidt på dette område.
Jeg har samtidig stillet skriftlige forespørgsler, og jeg får da som svar: Ja, vi vil gøre noget ved det. Vi har allerede undersøgt det inden for rammerne af det fjerde rammeprogram. Hvorfor tager behandlingen af alle disse problemer, som hænger sammen med forebyggelse af ulykker og forebyggelse af ekstra udgifter på dette område, så lang tid? Det hører under det fjerde rammeprogram, og vi er i mellemtiden i gang med det sjette rammeprogram om forskning og udvikling. Så skal der da gøres noget andet.
Hr. formand, jeg beder ikke blot kommissæren om nu meget hurtigt at forhandle med industrien for snarest at gøre noget ved beskyttelsen af fodgængerne, muligvis også gennem selvregulering. Jeg beder ham også om at tage fat på de andre problemer.

Koch (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, i årevis har Europa-Parlamentet forgæves afkrævet Kommissionen et forslag til juridisk bindende bestemmelser, der tvinger bilindustrien til ved hjælp af passive sikkerhedsforanstaltninger på køretøjernes frontpartier at begrænse fodgængernes risiko for at komme til skade i tilfælde af kollision. I stedet fremlagde Kommissionen meddelelsen om en frivillig aftale, man havde forhandlet sig frem til med bilindustrien. Aftalen omfatter dog ikke kun passive, men også aktive sikkerhedsforanstaltninger. Da væsentlige dele heraf kan få retskraft med det samme, må den absolut betragtes som et nyttigt værktøj til gennemførelse af det politiske mål om en reduktion af det årlige antal døde og alvorligt kvæstede i trafikken inden 2010 med 50%.
Jeg forventer dog, at alle involverede betragter den forpligtelsesaftale, man har forhandlet sig frem til, som en aftale, der skal overholdes. Kommissionen kan sikkert bekræfte over for os, at informationerne om, at bilfabrikanterne allerede sætter spørgsmålstegn ved deres forpligtelse på ét punkt, er forkerte. Det nu foreliggende beslutningsforslag vil motivere bilindustrien til at intensivere sin forskning inden for passive og aktive sikkerhedsforanstaltninger for fodgængere og ikke - som enkelte lobbyister frygter - være med til at lamme udviklingen. Beskyttelsen af fodgængere er langt om længe kommet i offentlighedens søgelys.
Den påtænkte tofasede forbedring af fodgængernes sikkerhed er i passende overensstemmelse med hvidbogens målsætning om den europæiske trafikpolitik. Allerede i fase A, der begynder omgående og slutter i 2005, vil der være væsentlige foranstaltninger. Disse omfatter bl.a. montering af antiblokeringssystemer i alle nye køretøjer fra 2003, omgående montering af kørelys i dagtimerne i alle nye køretøjer, forpligtelse til ikke længere at udlevere køretøjer med kængurugitre og gennemførelse af forskellige fodgængerkollisionstest gennem European Enhanced Vehicle Safety Committee (EEVC).
Under henvisning til betydningen af EEVC's forsknings- og udviklingsprogram opfordres der imidlertid for fase B's vedkommende til en kvalitativ videreudvikling af de fire systemtestmetoder. For virkelig at garantere retssikkerheden for fase B opfordres Kommissionen til at udarbejde et rammedirektiv. Heri bør der frem for alt fastlægges en klar tidsramme for yderligere skridt og detaljerede oplysninger om kontrolprocessen. Desuden forventes det, at der fastlægges nogle sammenhængende og praktisk anvendelige testmetoder i direktivet, der kvantitativt tager højde for mere end EEVC-testfladerne og testlegemernes vekselvirkning. Det betyder en bred udfordring for bilindustriens innovations- og forskningsaktivitet.
Den velinformerede forbruger vil i højere grad vurdere fremtidens biler efter deres sikkerhedsrelevante værdier for passagerer og fodgængere og indrette sin købsadfærd derefter. Sikkerhed bliver i stadig større grad et reklame- og salgsinstrument. Det giver fordele for forbrugerne og fremskridt for trafiksikkerheden. Jeg anbefaler, at betænkningen vedtages, sådan som der blev stemt om den i udvalget.

Swoboda (PSE).
Hr. formand, mine damer og herrer, efter min mening har Kommissionens forslag og Petersen-betænkningen en vigtig dobbeltbetydning. På den ene side ud fra indholdet - det handler om et emne, der er vigtigt for Europas indbyggere, nemlig trafiksikkerhed - og naturligvis også ud fra den rolle, betænkningen spiller for hele diskussionen om european democratic governments, better regulation. Vi har drøftet dette meget.
Jeg er ordføreren meget taknemmelig for, at hun på et helt konkret punkt viser, hvordan det kunne gå, hvilke roller Parlamentet, Kommissionen og interessegrupperne - lobbyerne, om man vil - industrien, forbrugerbeskyttelsen osv. spiller. Det er helt sikkert rigtigt, at parlamentsmedlemmerne har mistillid til disse forpligtelser, fordi man aldrig helt ved, hvor langt industrien går, hvorvidt den virkelig overholder det, den har "forpligtet" sig selv til. Det er også forståeligt, at industrien nogle gange har mistillid til parlamentsmedlemmerne, om hvem man siger, at de ikke er virkelige eksperter på disse forskellige områder. Derfor mener jeg - og det er heldigvis den vej, ordføreren foreslår - at det er rigtigt, når vi forsøger at gå kompromisets vej, ikke at finde et dårligt kompromis, men et kompromis, der virkelig viser, hvilken vej vi kan gå.
Vi parlamentsmedlemmer er naturligvis splittede mellem vores parlamentarisk-demokratiske forpligtelse og opgave og forståelsen af, at der er mange detaljer, som vi ikke rigtigt kan tage os af, medmindre vi er fagfolk på det pågældende særlige område. Vi er splittede mellem tilliden og mistilliden til industriens visdom og beslutsomhed, når det gælder om virkelig at gennemføre ting, som måske kun medfører vanskeligheder og ikke fremmer industriens indtjening. Og vi er også splittede mellem det ansvar, vi har for principperne, og i sidste ende det ansvar, mange mennesker pålægger os, også for mange detaljer. Derfor mener jeg, at det er rigtigt at kræve et rammedirektiv netop i dette tilfælde. Jeg er absolut tilhænger af slankhed, men om der er tale om en side eller halvanden side, dét bliver vi sikkert ikke uenige om.
Hr. Rübig har rost kommissæren så meget, at jeg slet ikke ved, hvordan jeg skal rose ham, men jeg finder det absolut forståeligt, at kommissæren med en forpligtelse forsøger at overbevise os parlamentsmedlemmer om - hvilket er i overensstemmelse med hans holdning som demokrat - at det måske netop er den rigtige gyldne middelvej at udarbejde et rammedirektiv her. Jeg har endnu en bemærkning, og det vil jeg gerne understrege her til sidst, fordi der er tale om et område, nemlig trafiksikkerhed, der måske er et teknisk anliggende, men et teknisk anliggende, der påvirker menneskeliv. Et teknisk anliggende, der kan kræve eller beskytte menneskeliv, er jo et anliggende, hvor vi som parlamentsmedlemmer som minimum bør fastlægge principperne. Jeg støtter ordføreren i hendes forslag.

Vermeer (ELDR).
Tak, hr. formand, jeg syntes, det var interessant at deltage som skyggeordfører på De Liberales vegne. Der var et godt samarbejde med de andre grupper, først og fremmest med ordføreren, med henblik på at nå frem til en afbalanceret betænkning med tilstrækkelig opbakning i Parlamentet og med et meget tydeligt signal til Kommissionen.
Normalt ville mit udgangspunkt have været, at man skal forsøge at få parterne til at indgå en aftale i marken, et brugbart samarbejde, med aftaler og forpligtelser til at gøre en indsats, men i dette tilfælde synes jeg, det er berettiget, at Parlamentet påtager sig ansvaret for at forsvare forbrugernes interesser.
Vi må ikke glemme fortiden ved udarbejdelsen af betænkningen. Derfor finder jeg det vigtigt at bruge de bestræbelser, der tidligere er gjort, som grundlag for et rammedirektiv. Det ville være glimrende at spørge kommissæren, om han tror, han alligevel er i stand til på kortere sigt at stille et forslag om et rammedirektiv. Der har jo været 22 års forundersøgelser. Partnerne i samfundet, bilindustrien og forbrugerorganisationerne, har jo tidligere talt temmelig meget med hinanden. Det ville egentlig være en god gestus over for os at tilkendegive, at De fra Deres side også gør noget for en hurtig iværksættelse.
Enhver person, der bliver offer for en trafikulykke, er naturligvis en for meget. Det er derfor godt, at også vi gør denne indsats. I betænkningen er der fundet en god balance i beskrivelserne af testmetoderne og lignende, og jeg er derfor også glad for, at udgangspunktet for ETSC-metoden er godt, men der skal være mulighed for eventuel udvikling i fremtiden. Det er jo en dynamisk proces. Navnlig inden for den tekniske og den højteknologiske industri er der utallige muligheder, som vi måske endnu ikke rigtigt kender. Derfor er det godt, at der i betænkningen gives mulighed for endnu bedre metoder, som vi endnu ikke kender.
Det er også vigtigt at konstatere, at det ikke blot er Europa-Parlamentet, som vil undgå trafikofre. Det er først og fremmest trafikanternes adfærd, der er vigtig. Det betyder således også, at det er en samlet proces, hvor andre i samfundet også skal spille en rolle. Derfor er jeg glad for dette bidrag til en mere sikker og sammenhængende trafikpolitik, som forbrugerne også kan yde et bidrag til.

Bautista Ojeda (Verts/ALE).
Hr. formand, hr. kommissær, først og fremmest vil jeg lykønske ordføreren med det udførte arbejde på trods af det pres, vi alle har været under.
Der er en fællesnævner: Vi er alle enige i, at antallet af ulykker, sårede og døde på de europæiske veje er helt uacceptabelt. Og vi er ligeledes enige i, at vi skal finde gennemførlige formler, som gør det muligt for os at reducere antallet af ofre betydeligt.
I betænkningen omtales grundlæggende de mest sårbare brugere af vejene. Derfor ville jeg gerne have haft, at motorcyklister - ligesom fodgængere og cyklister - var blevet nævnt udtrykkeligt, da de er lige så sårbare.
Det er nødvendigt, at køretøjernes design og opbygning bliver sikrere både for dem, der kører i dem, og for dem, f.eks. fodgængere, som bevæger sig rundt imellem dem. Problemet består i at finde en måde, hvorpå det kan gøres lovligt, hurtigt, effektivt og gennemsigtigt. Det er vigtigt, at designe frontpartier, der er i stand til at absorbere det stød, der forårsages af en fodgænger, der rammes. Det viser sig, når ulykkens eventuelle skade skal udmåles.
Men vi må ikke undlade at være opmærksom på andre aspekter, som f.eks. at fremme en mere sikker kørsel, at opnå en maksimal spredning af oplysninger om vejsikkerhed og grundlæggende - som det rigtignok blev sagt - designe og bygge sikrere vejinfrastrukturer for alle brugere.
De sorte punkter på de europæiske veje er også sorte punkter for denne gruppe af mere sårbare brugere. Metalautoværn, den uegnede vertikale skiltning, kanterne osv. er faktorer, som er skyld i et meget stort antal ofre.
Vores gruppe har lige fra begyndelsen af debatten forkastet de såkaldte "frivillige aftaler" med bilindustrien, som Kommissionen har foreslået for at forbedre beskyttelsen af de mest sårbare grupper, eftersom det er et system, der kan bane vejen for andre udenretslige aftaler på transport- og miljøområdet, hvilket bekymrer os, fordi vi ikke har nogen interinstitutionel aftale desangående. Det ville ikke ske med en lovgivningsproces, som, selv om det er en længere proces, ville opretholde en strengere parlamentarisk kontrol. Det er rigtigt, mine damer og herrer, at en frivillig aftale, en aftale med industrien, ville gøre det muligt at begynde før. Men ifølge alle data er det også rigtigt, at det ville redde færre liv.
Vi har stillet en række ændringsforslag, som stiler efter en forkastelse af denne frivillige aftale. Ændringsforslag 4 henviser til behovet for, at forbrugerorganisationerne fortsætter med at udtrykke deres synspunkter uanset, hvilken ordning der vælges. Ændringsforslag 6 giver udtryk for vores bekymring i forbindelse med kravet om, at der i hele Unionen skal anvendes nærlys, eftersom den positive faktor, som de nu har for de mest sårbare brugere - motorcyklister og cyklister - ville gå tabt. Under alle omstændigheder anmoder vi om, at det ikke skal være påkrævet, før sagen er blevet undersøgt nøje, eller at de medlemsstater, som forbyder nærlys, får lov til at anvende et positivt diskriminationselement for cyklister og motorcyklister.
Hr. formand, vi har stillet en række ændringsforslag, der går i denne retning, og vi foreslår, at vi ser nærmere på dem eller i det mindste stemmer om dem. Ved at acceptere Kommissionens forslag accepterer Parlamentet tydeligvis et tab af beføjelser på dette virkelig vigtige område, som vedrører hundredvis af europæiske borgeres sikkerhed og liv, og vi mister uafhængighed, dømmekraft, gennemsigtighed og kontrol.

Markov (GUE/NGL).
Hr. formand, mine damer og herrer, kære fru ordfører, hr. kommissær, kort sagt anser jeg en blot og bar forpligtelse fra bilindustriens side til at beskytte fodgængerne for absolut utilstrækkelig, især da de påtænkte frister for gennemførelse af henstillingen med hensyn til hovedkvæstelser på grund af bilers frontpartier og forruder samt benkvæstelser fra 1. juli 2005 for alle nye typer køretøjer, fra 1. juli 2010 for 80% af nye køretøjer og inden 2012 for alle nye køretøjer på ingen måde kan betragtes som passende i betragtning af det dramatisk høje antal alvorlige trafikulykker.
For at der ikke skal være nogen tvivl om, hvad jeg mener: Jeg er ikke a priori generelt modstander af forpligtelser fra bilindustriens side, men anser det dog i det konkrete tilfælde for nødvendigt at udarbejde et bindende rammedirektiv. Det er det rigtige instrument.
Betænkningen af min kollega fru Hedkvist Petersen afspejler denne problematik. Der blev gjort forsøg på at forhandle sig frem til et kompromis. Uafhængigt af dette kompromis er der dog desværre stadig en række mangler. Hr. Koch, De har altid set tingene fra den positive side, nu ser jeg tingene fra den anden side. For lange frister for gennemførelse af forpligtelserne, reduktion af de påtænkte test fra fire til to, forpligtelse til montering af kørelys i dagtimerne, den for fase 2 påtænkte bestemmelse om, at gennemførelsen sker med det forbehold, at det er teknisk muligt, hvorved der ikke er nogen garanti for, at målsætningerne rent faktisk opfyldes, manglende medtagelse af et forbud mod kængurugitre ved modernisering. Naturligvis går vi ind for montering af antiblokeringssystemer i alle køretøjer og ligeledes indførelse af en række elektroniske aktive sikkerhedsforanstaltninger.
Et første skridt er altid bedre end slet intet skridt. Dette første skridt kan bidrage til at mindske antallet af ulykker. Derfor vil jeg trods alle forbehold stemme for betænkningen.

Van Dam (EDD).
Hr. formand, den nuværende situation med det antal dødsofre, som vejtrafikken hvert år kræver, nødvendiggør foranstaltninger. Foranstaltninger både i forbindelse med køretøjerne og trafikanternes adfærd. Alle har et ansvar. Efter min opfattelse må EU ikke blot feje ansvaret til side. EU har til opgave at beskytte sine borgere mod risici i det offentlige liv, også på vejene.
Den nuværende situation er, at EU stiller krav til bilers konstruktion, og det er efter min opfattelse godt. Disse beføjelser må man ikke give fra sig. Derfor skal frivillige aftaler med industrien behandles meget omhyggeligt. Industrien er kun sekundær og aldrig i stand til at overtage rollen som lovgiver, simpelthen fordi den altid vil tilstræbe et kompromis af kriterier uden skarpe kanter.
Den aftale med automobilindustrien, som vi her drøfter, viser til dels, hvorfor det forholder sig sådan. Lad mig først slå fast, at aftalen giver større sikkerhed end det, der nu er fastlagt formelt. I det mindste hvis alle parter medvirker i overensstemmelse med dens ånd og bogstav. Det afhænger dog af det udgangspunkt, man vælger, nemlig om det er ud fra en eksisterende eller en ønskelig situation. Jeg vælger sidstnævnte, nødvendigheden af en stærk forbedring.
Set på denne baggrund er der forskellige ting, der kan kritiseres ved aftalen. Et punkt, som fortjener opmærksomhed, er eksistensen af to forskellige testmetoder. En, der er knyttet til industrien, og en uafhængig. Det er indlysende, at førstnævnte vil teste mindre vidtgående end sidstnævnte eller i hvert fald være mindre kritisk. Af udformningen af testen fremgår det også, at der er en tydelig forskel. EEVC går betydeligt videre og kan i sidste instans garantere en højere beskyttelse end NCAP. Desuden spiller tidsplanen en vigtig rolle. Fra industriens side anføres, at modeltekniske tilpasninger kræver en lang periode. Det afspejles også i den frivillige aftale, ifølge hvilken kravene til alle nye biler først vil gælde efter meget lang tid. I praksis viser det sig imidlertid, at tilpasninger kan gennemføres betydeligt hurtigere, ikke udtrykt i år, men endda i uger, hvis blot de rigtige incitamenter er til stede.
Hr. formand, hvad angår det konkrete indhold i dette beslutningsforslag, er der efter min opfattelse kun mulighed for én konklusion. Vi mener, at EU-lovgivning er den eneste måde til at opstille kriterierne for sikkerhedstest. Det foreslåede lovgivningsmiddel, et rammedirektiv, støtter vi derfor kraftigt. Hvad angår dets indhold, skal de fire EEVC-test være det væsentlige, fordi de stiller højere krav og dermed giver højere beskyttelse for sårbare trafikanter. På grundlag af de oplysninger, vi har, er det absolut muligt for automobilindustrien at opfylde disse standarder. Det ser således ud til, at der ikke er nogen problemer der. Optagelsen af alternative testmetoder er efter vores opfattelse overflødig. Det er hævdet, at dette ville være nødvendigt for at kunne inkorporere fremskridtene i testmetoderne. Også EEVC-testen følger imidlertid mulighederne.
Endelig, hr. formand, støtter vi opfordringen til forbuddet mod safarigitre både under og efter produktionen. Kort sagt kan vi tilslutte os dette beslutningsforslag med et par små ændringer.

Hatzidakis (PPE-DE).
Hr. formand, det spørgsmål, vi forhandler i dag, er langt vigtigere, end man kan forestille sig, hvis man ikke kender detaljerne. Til belysning af spørgsmålet kan jeg fortælle Dem, at alene i mit land i 2000 havde vi 23.000 uheld og ulykker med biler, hvoraf de 3.900 drejede sig om sammenstød med fodgængere. Som De kan forstå, er der tale om et helt uacceptabelt antal.
Kommissionens meddelelse, som vi drøfter i dag, handler, som vi alle ved, om, at den europæiske bilindustri skal påtage sig at sørge for en højere overlevelsesgrad hos fodgængere og cyklister, der involveres i et sammenstød med et køretøj. Den konkrete forpligtelse skal ske i to trin. Det første inden 2005 og det andet, der rummer strengere foranstaltninger, inden 2010. Men for det første er det vigtigt at bemærke sig, at industrien allerede selv er i gang med at opfylde forpligtelserne, så vi i det mindste ikke behøver noget direkte lovindgreb i første fase, og for det andet at alle de store producenter både i Europa, Japan og Korea er omfattet af denne forpligtelse.
Debatten om omtalte meddelelse i Europa-Parlamentets Transportudvalg endte efter min mening med et meget tilfredsstillende resultat, ikke mindst takket være ordføreren, fru Petersen. Da resultatet kun er et kompromis, er vi naturligvis ikke lykkelige over det, men under alle omstændigheder indeholder det Gruppen for Det Europæiske Folkepartis meninger, og derfor stemte vi for det i udvalget, og det vil vi også gøre her i salen.
Jeg anser punkt 6 og 14 for at være de vigtigste i aftalen, så dem vil jeg gerne erindre om. For det første oplever vi den forpligtelse for bilindustrien, som vi drøfter, for at være første skridt hen imod større trafiksikkerhed, og for det andet opfordrer vi Kommissionen til at fremsætte forslag til et rammedirektiv, hvori der fastsættes en tydelig og realistisk tidsplan for de delmål og endelige mål, der skal nås, samt metoder til overvågning og evaluering af disse.

Sacconi (PSE).
Hr. formand, jeg vil ikke komme ind på meddelelsens indhold og tekniske aspekter, som allerede er blevet grundigt beskrevet, og som kunne give anledning til mange kritiske bemærkninger, hvilket ordførerens glimrende sammendrag dog har forhindret.
Jeg vil i stedet minde om det væsentligste forbehold, som Miljøudvalget gav udtryk for i sin udtalelse. At mindske antallet af trafikofre er naturligvis en så vigtig målsætning, at spørgsmålet om, hvilket instrument der er bedst til at nå denne målsætning - en frivillig aftale eller en lovbestemmelse - selvfølgelig er sekundært.
Vi er i øvrigt ikke på forhånd modstandere af frivillige aftaler. De kan dog kun accepteres inden for rammerne af et fælles retsgrundlag, hvor man sikrer Parlamentets ret til at deltage, navnlig når det gælder de målsætninger, der skal opstilles, de resultater, der skal nås, og overvågningen heraf.
Vi håber blot, at denne betingelse, der er en forudsætning på miljøområdet, endelig bliver indført med de initiativer, som Kommissionen har iværksat i løbet af de sidste par dage, og som tager sigte på en bedre regulering.

Pohjamo (ELDR).
Hr. formand, også jeg vil takke fru Hedkvist Petersen for en målbevidst udarbejdelse af betænkningen og ligeledes for en aktiv, generel indsats for trafiksikkerhedsanliggender, også tak til kommissær Liikanen for et fordomsfrit og udbytterigt arbejde. Det opnåede kompromis repræsenter en ny beslutningstagningskultur og er et skridt mod en hurtigere og mere fleksibel behandling af sagerne. Det er hurtigere at indføre enkle løsninger til sikring af fodgængere ved en frivillig aftale. Parlamentet skal dog sikre sig, at bilindustrien opfylder sit løfte, det er derfor, at et løst rammedirektiv er på sin plads.
Samtidig skal vi huske, at denne forpligtelse kun er en begyndelse. Som det her er sagt i flere indlæg, havde aktive målsætninger sikkert været meget mere ambitiøse. Den generelle trafiksikkerhed kan forbedres med ny teknik og ad den vej også fodgængernes sikkerhed. Der findes allerede løsninger og nye er på vej. De skal hurtigt indføres. Det er nu væsentligt at følge gennemførelsen og resultaterne op. En mere omfattende anvendelse af en tilsvarende metode kan vurderes på basis af erfaringer.

Bouwman (Verts/ALE).
Tak, hr. formand, allerførst vil jeg takke ordføreren for det gode arbejde, hun gør. Når alt kommer til alt, er baggrunden for, hvad vi taler om her, at der hvert år dræbes 40.000 mennesker i trafikken, herunder et antal sårbare trafikanter - som det hedder - cyklister, fodgængere og til en vis grad naturligvis også knallertkørere og motorcyklister. Når alt kommer til alt er det dem, det drejer sig om.
Den aftale, som drøftes her, er i første instans frivillig. Til en vis grad er jeg enig med fru Oomen-Ruijten og andre, som helst vil have frivillige aftaler med erhvervslivet. Men det har stået på længe. Disse test har varet i 22-24 år. Ganske vist finder der nogle tilpasninger sted. Jeg er egentlig også enig med hr. van Dam, som siger, at disse tilpasninger kan ske meget hurtigere. Tilpasninger til forbrugere kan nu om dage ske lynhurtigt takket være de teknologiske forbindelser, der eksisterer mellem dem, der efterspørger, og de i sidste instans udførende operative aktiviteter i selve industrien.
Den første fase er faktisk et fremskridt i denne helhed, når det f.eks. drejer sig om anvendelse af ABS. Vi sætter spørgsmålstegn ved kørelys i dagtimerne, fordi de sårbare trafikanter også dermed igen stilles i et dårligt lys. Det har vi stillet nogle ændringsforslag om. I sidste instans drejer det sig naturligvis også om bilers forpartier og det, der udspiller sig deromkring.
Frivillighed er fortræffelig som første fase. Hvad angår anden fase, er de fire test glimrende, og det er tydeligt, hvilke der er de bedste, men det drejer sig naturligvis i sidste instans om et rammedirektiv. Det må vi nu være opmærksomme på. Jeg er fuldstændig enig med ordføreren om dette rammedirektivs omfang og hensigt. Jeg er også enig med hende i - derfor har vi også stillet et ændringsforslag dertil - at dette rammedirektiv, som teknisk ikke skal formuleres indviklet, hurtigst muligt skal indføres. Derfor siger vi i vores ændringsforslag, at vi helst vil have, det sker inden årets udgang. Med en forhistorie på 24 år, er det slet ikke for meget forlangt.
Jeg gentager, at jeg henleder en række gruppers opmærksomhed - for en række af dem er enige heri - på ændringsforslag 9, først og fremmest del 1, hvor det drejer sig om inden årets udgang at forelægge dette forholdsvis enkle rammedirektiv for os, og det skal være efter de kriterier, som er opstillet under de subtile drøftelser mellem os alle.

Meijer (GUE/NGL).
Hr. formand, er de ikke-valgte erhvervsledere lovgivere, eller er det de valgte parlamentsmedlemmers opgave? Industrien vil gerne have foranstaltninger på grundlag af frivillighed, som kun til dels opfylder offentlighedens forventninger, og som let kan omgås af virksomheder, som ser en fordel deri. Det er sørgeligt, at Kommissionen ville opfylde dette ønske, og at en del af Parlamentets højrefløj var rede til at gå med til det. Argumentet for det, nemlig hurtigere resultater og mere fleksible tilpasninger, ophæves i rigt mål ved, at de involverede parter selv får en meget stor indflydelse på resultatet. De vil beholde frihed med hensyn til følger, som ganske vist er til skade for andre, men til fordel for dem selv. For så vidt som supplerende aftaler med industrien er hensigtsmæssige, kan disse højst vedrøre fremskyndelsen af indførelsen af nye regler for og måder til en hurtig og målrettet anvendelse.
Til sidst har jeg en bemærkning om selve aftalens indhold. Obligatorisk kørelys i dagtimerne er kun sikkert i tyndtbefolkede lande, hvor solen står lavt, hvor der kun er få cyklister, og hvor det ikke er nødvendigt at lade motorcyklister være specielt synlige, og i den forbindelse er der et problem.

Jarzembowski (PPE-DE).
Hr. formand, ærede hr. kommissær, kære kolleger, dette nye instrument, med hvilket vi forsøger - og man må erkende, at vi gør et forsøg på et teknisk område, hvor vi egentlig må indrømme, at vi som parlamentsmedlemmer er overbebyrdede - at regulere nogle tekniske spørgsmål ved hjælp af lovgivning, dette nye instrument forudsætter, at tilliden går begge veje, hr. kommissær. Vi har tillid til Kommissionen, for også inden rammedirektivet kommer og vedtages af os, må vi forvente, at De undersøger, om Kommissionen fra i morgen så at sige nu også virkelig opfylder sine forpligtelser i de næste 2-3 år.
Der forudsættes en anden tillid, hvor De teoretisk må deltage sammen med os, nemlig tillid til, at industrien virkelig gennemfører det, som den har erklæret at ville gennemføre. For så vidt appellerer jeg til industrien og til Kommissionen om at bevise over for os og over for borgerne, som vi repræsenterer, at retlige forpligtelser er et godt instrument, netop på tekniske områder, til at gennemføre forbedringer hurtigt.
Men, som sagt, vi parlamentsmedlemmer - sådan ser jeg det - er forpligtet til at kontrollere Kommissionen og industrien med henblik på, om de nu også virkelig fortjener tilliden, om de nu også anvender det, de har lovet, hurtigt og effektivt.
Et andet punkt, hr. kommissær, er, at hvis dette direktiv og dette system kommer, mener jeg, at vi som Parlament også er frit stillet med hensyn til ikke at holde fast ved gamle tekniske standarder. Derfor, hr. Bouwman, kan jeg ikke tilslutte mig Deres forslag 9, for i vores beslutningsforslag, nr. 14, står der, at vi forventer, at der i et direktiv enten anvendes de fire EEVC-test som målestok eller andre metoder, der som minimum yder den samme eller måske en bedre beskyttelse. Vi som Parlament bør dog ikke i 2002 agere, som om vi allerede kender de rigtige testmetoder for 2005 og 2010.
Derfor, hr. formand, appellerer jeg også til kommissæren om ud fra objektive kriterier og moderne viden at stille os nogle forslag til, hvilke test der er de rigtige for rammedirektivet.

Ludford (ELDR).
Hr. formand, for mig er det væsentligt, at denne betænkning kan bidrage til sikrere forpartier på biler og dermed færre dødsfald blandt fodgængere, cyklister og motorcyklister. Biler er stadig langt mere farlige end nødvendigt. Mere sikre forpartier kunne redde 2.000 liv om året for kun 30 euro pr. bil.
Jeg er enig i, at kørelyset skal kunne slukkes. Faktisk ønsker jeg forbud mod kørelys i Det Forenede Kongerige, fordi jeg mener, det gør motorcykler mindre synlige og får bilisterne til at føle sig overlegne og usårlige.
Jeg glæder mig meget over forbuddet mod kængurugitre, ikke blot på nye biler, men også som ekstraudstyr. Jeg vil godt fremhæve ordføreren, men også min kollega, Herman Vermeer, der har gjort en fremragende indsats for at finde et kompromis og forhindre, at forhandlingerne i Parlamentet gik i hårdknude, fordi den ene side insisterede på, at frivillige aftaler ikke kunne komme på tale, mens den anden hævdede, at løsningen ikke skulle findes gennem lovgivning.
Jeg beklager bilindustrilobbyens forsøg på at miskreditere EEVC-testene. Som der så rigtigt står i betænkningen, er EEVC den førende institution, når det gælder forskning i vejsikkerhed, og den har især stor erfaring med beskyttelse af fodgængere.
EEVC-testene og andre testmetoder skal løbende forbedres, i takt med at nye teknologier udvikles. Der findes i øjeblikket ingen tilsvarende test, så derfor er de normen. Ligesom jeg ikke mener, man skal blive fanatisk med hensyn til frivillige aftaler eller lovgivning, mener jeg heller ikke, det nytter at stå alt for fast på en bestemt type test, men der findes altså ingen andre normer lige nu.

Musotto (PPE-DE).
Hr. formand, kære kolleger, Kommissionens meddelelse, som tager sigte på indgåelsen af en frivillig aftale mellem bilfabrikanterne på det indre marked for at forbedre beskyttelsen af fodgængere og andre trafikanter, er uden tvivl et vigtigt skridt, der fremmer færdselssikkerheden. Meddelelsen er efter min mening også et godt eksempel på en ikke-lovgivningsmæssig indfaldsvinkel, som hurtigt kan give borgerne nogle fordele og styrke rammerne for det indre marked.
De foranstaltninger, som ACEA, den europæiske sammenslutning af bilfabrikanter, har foreslået - nemlig indførelsen af frontudstyr på biler, som er mindre farligt for fodgængerne, ABS-bremser på alle nye køretøjer, kørelys i dagtimerne i de lande, hvor det er tilladt, og kollisionstest for biler - burde således gøre det muligt at reducere det uacceptable antal mennesker og fodgængere i EU, som hvert år mister livet eller kommer alvorligt og uigenkaldeligt til skade. Derfor er den indgåede aftale det første positive skridt i retning af en forbedring af færdselssikkerheden, selv om denne indsats skal overvåges og forbedres med tiden.
I den sammenhæng er det af afgørende vigtighed, at Europa-Parlamentet anmoder Kommissionen om at sikre, at de tekniske organer, som skal attestere overensstemmelsen med de planlagte test af alle de nye bilmodeller, som fabrikanterne agter at markedsføre, ikke bare formelt, men også reelt er uafhængige. Det er meget hensigtsmæssigt, at man i det forslag til beslutning, som vi skal stemme om i dag, i den forbindelse anmoder om, at overensstemmelseskontrollerne foretages ud fra retningslinjer, som man har fastlagt i fællesskab, og under Det Fælles Forskningscenters opsyn.

Scallon (PPE-DE).
Hr. formand, i henhold til det ikke-bindende forslag til beslutning, skal den europæiske bilbranche i første omgang indgå en frivillig aftale. Men vi ønsker den erstattet af EU-lovgivning. Vi glæder os over, at der udvikles fodgængervenlige forpartier og ABS-bremser og bruges kørelys, selv om det sidste tydeligvis er et kontroversielt emne.
Vi glæder os, fordi vi er sikre på, at disse tiltag kan gennemføres forholdsvis hurtigt. I beslutningsforslaget anerkendes det, at denne aftale ikke er optimal, når det gælder beskyttelse af fodgængere på længere sigt. Hvad nu hvis en af parterne ikke holder den? Den er hverken så bindende eller så gennemsigtig som lovgivning, og de organisationer, der varetager fodgængernes interesser, har ikke just tillid til ordningen.
Bilindustrien indrømmer desværre selv, at den ikke har været proaktiv i de sidste 22 år. Det vil tage fem år at gennemføre fase I, så kommer fase II i 2010 og en gennemgang af resultaterne i 2004. Dette er kun første skridt.
Bilindustrien siger, at denne ramme giver den mulighed for at gøre hurtigere fremskridt, og at et direktiv vil forsinke gennemførelsen. Vi beder imidlertid Kommissionen om at komme med et rammedirektiv, der fastsætter en klar tidsramme og detaljerede overvågningsmetoder, for i sidste ende skal vi beskytte de svageste, og fodgængernes sikkerhed i vores samfund er af allerstørste vigtighed.

Vatanen (PPE-DE).
Hr. formand, kære kommissær, kære kolleger, jeg fik først besked om dette indlæg for to minutter siden, men her er virkelig tale om en alvorlig sag, der er tale om menneskeliv. Det er derfor, at jeg med glæde tog imod tilbuddet om indlægget med kort varsel.
Det var synd, at udviklingen i udvalget i starten var ved at tage en forkert drejning. Vi politikere vil gerne sætte vores fingeraftryk, udelukkende fordi vi er blevet valgt dertil. Der er tale om en meget mere alvorlig sag. Det drejer sig om at redde menneskeliv og at finde de instrumenter, hvormed det hurtigst muligt kan realiseres. Derfor skal vi glemme vores politiske handlemåde, vi skal give vores støtte til Kommissionens fornuftige forslag og samtidig til det gode arbejde, ordfører Petersen har udført.
Hvad er det for en metode, hvorved vi hurtigst muligt kan gennemføre de i og for sig meget store tekniske ændringer, der er behov for? Vi skal huske, at der kun er brug for os én gang hvert femte år, men bilindustrien bliver valgt hver dag. Forbrugerne stemmer med deres pengepung hver dag, og man bør ikke undervurdere folks viden om sikkerhedsmæssige forhold. I dag kræver de, at deres biler skal være sikre og desuden, at bilen er sikker for fodgængere. Først og fremmest må vi ikke hænge os i en i og for sig god EEVC-test, for udviklingen kører med en vældig fart. Hvad har vi af teknik om to, tre eller fire år? I dag må vi ikke binde os til bestemte rammer, derfor giver jeg min varme støtte til kommissionsforslaget, og ligeledes Petersens kompromisarbejde, og jeg siger bare kort: Selv Olof Palme ville have været tilfreds med det arbejde, som vi har udført her.

Liikanen
Hr. formand, som mange talere allerede har været inde på, dør 9.000 fodgængere og cyklister årligt, og yderligere 200.000 kommer til skade ved uheld, hvor der er biler involveret. Derfor er beskyttelse af fodgængere blevet et vigtigt emne for samfundet, hvilket Kommission kun kan være enig i. Med hensyn til fremgangsmåden har valget stået mellem en frivillig aftale med industrien på grundlag af aftalte mål på den ene side og traditionel lovgivning på den anden side.
Efter samtaler med Europa-Kommissionen forpligtede de europæiske bilfabrikanter, repræsenteret ved ACEA, sig i juni sidste år til at indføre en række tiltag fra i år, nærmere bestemt fra januar 2002. Dette skulle sikre en høj grad af fodgængerbeskyttelse. Siden hen har japanske og koreanske bilfabrikanter forpligtet sig til det samme.
I en meddelelse, der blev vedtaget i juli sidste år, skitserede Kommissionen branchens aftale for Europa-Parlamentet og Rådet og opfordrede begge institutioner til at kommentere dem. Kommissionen ville derefter beslutte, om denne aftale skulle accepteres, eller der skulle foreslås lovgivning.
Aftalen er en nyskabende pakke, som kombinerer passiv og aktiv sikkerhed. Når det gælder den passive sikkerhed, har fabrikanterne aftalt at designe biler i overensstemmelse med en række test, der indføres ad to omgange fra 2005. Det skal sikre, at fodgængere kommer mindst muligt til skade ved et eventuelt uheld. Et andet vigtigt passivt sikkerhedselement er forbuddet mod stive kængurugitre på nye biler fra i år.
Med hensyn til aktiv sikkerhed har branchen taget yderligere tre initiativer: For det første skal nye køretøjer udstyres med ABS fra 2003. For det andet skal der indføres kørelys på alle køretøjer fra 2002 (det bør anføres, at der kun er tale om et teknisk krav om kørelys, ikke om tilsidesættelse af national lovgivning på området). Sidst, men ikke mindst, er branchen forpligtet til systematisk at rapportere om, hvordan det går med at indføre yderligere fodgængerbeskyttelse i form af f.eks. hastighedsbegrænsende anordninger.
Kommissionen ville så overvåge gennemførelsen af aftalen på grundlag af test udført af uafhængige laboratorier og eventuelt inddragelse af nationale typegodkendelsesmyndigheder.
Europa-Parlamentet og Rådet har nøje drøftet de muligheder, Kommissionen har lagt frem.
Ministerrådet godkendte i november sidste år tanken om en brancheaftale på området og dens fundamentale elementer med forbehold af visse betingelser på særlige områder.
Nu kommer Europa-Parlamentet så frem med sine synspunker. Jeg takker Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme og ikke mindst ordføreren, fru Hedkvist Petersen, for et imponerende stykke arbejde og også fru Oomen-Ruijten, hr. Harbour og hr. Rübig for deres synspunkter. Jeg ved, der er brugt megen tid og mange kræfter på sagen, hvilket er udtryk for et stort engagement, stor professionalisme og stor åbenhed. Hensigten har været at finde en balance mellem et højt beskyttelsesniveau, fleksibilitet og effektivitet i lovgivningen på den ene side og juridisk sikkerhed og gennemsigtighed på den anden.
Kommissionen glæder sig over den støtte, som Transportudvalget har udtrykt, når det gælder Kommissionens foreslåede målsætninger og tidsfrist for indførelse af fodgængerbeskyttelse.
Desuden hilser Kommissionen de synspunkter velkommen, der i betænkningen er kommet til udtryk om indførelse af rammelovgivning på området for at sikre et juridisk fundament for visse grundlæggende mål.
Nogle har spurgt, hvad Kommissionen gør, hvis betænkningen godkendes. Hvis et flertal i Europa-Parlamentet går ind for denne fremgangsmåde, er Kommissionen parat til at stille forslag om en rammelovgivning, der baseres på relevante mål for forpligtelsen. Jeg tror, det kan lade sig gøre i løbet af efteråret, det vil sige inden årets udgang.

Formanden.
Tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 12.00.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0192/2002) af Vlasto for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om Kommissionens meddelelse til Rådet og Europa-Parlamentet om opfyldelse af forpligtelserne og øgning af reformtempoet (KOM(2001) 641 - C5-0075/2002 - 2002/2033(COS)).

Vlasto (PPE-DE)
Hr. formand, nærværende betænkning begrænsede sig i starten til Europa-Kommissionens meddelelse, der behandlede medlemsstaternes fremskridt siden Det Europæiske Råds møde i Lissabon. Jeg mente, at det også ville være interessant, om betænkningen kunne omhandle iværksættelsen af det europæiske charter om små virksomheder. Jeg ønskede at fremlægge en enkel og konkret betænkning for Dem, som drejer sig om de resultater, som Europa-Kommissionen og medlemsstaterne har opnået inden for de seneste to år.
Ligesom Europa-Kommissionen bekymrer jeg mig om det langsomme reformtempo og de nedadgående økonomiske konjunkturer, som ikke nødvendigvis fremmer de langsigtede reformer. Det er imidlertid disse strukturreformer, som vi tøver med at gennemføre, især hvad angår åbningen af markederne og lettelsen af skattetrykket. En af grundene til det langsomme reformtempo er den manglende respekt for den metode, som blev fastlagt i Lissabon, og som forudsætter, at medlemsstaterne samarbejder, og at Europa-Kommissionen koordinerer informationsudveksling og evalueringer af de trufne foranstaltninger. Det er stadig ikke på plads, og det er til skade for kohærensen i vores erhvervspolitik.
Derfor foreslår jeg Kommissionen, at den offentliggør en resultattavle for erhvervspolitikken, som den har gjort for beskæftigelsespolitikken, med henblik på at fastlægge nogle prioritetsprojekter og nogle tidsfrister. Jeg anmoder ligeledes om, at vi bliver bedre informeret om, hvor langt man er nået med strukturreformerne i medlemsstaterne. Og endelig beder jeg Kommissionen om at evaluere effektiviteten af de initiativer, som er taget af medlemsstaterne, og sørge for at sprede informationen om bedste praksis.
De små virksomheder er en hjørnesten i den europæiske økonomi, et udklækningssted for arbejdspladser, som vi skal støtte og udvikle. Det lovgivningsmæssige og administrative miljø, som vores virksomheder udvikler sig i, indvirker også på deres konkurrenceevne. Vi må holde os for øje, at de små virksomheder med mindre end 50 ansatte beskæftiger 65 millioner mennesker i EU. De udgør 99% af alle virksomheder og leverer 53% af alle arbejdspladser. Sagt på en anden måde vil det at lovgive til de små virksomheders fordel være det samme som at tjene 65 millioner menneskers interesser.
Derfor anmoder jeg Kommissionen om at styrke samarbejdet med de organisationer, som repræsenterer de små virksomheder, og hjælpe dem med at organisere sig i netværk. Af samme grund insisterer jeg på nødvendigheden af en bedre differentiering mellem de forskellige virksomhedstyper i lovforslagene. Og endelig er det grunden til, at vi ikke bør komplicere tilværelsen for vores iværksættere med en kvælende lovgivning.
De foranstaltninger, som jeg foreslår, har til formål at støtte Europa-Kommissionens og medlemsstaternes initiativer til fordel for virksomhederne. Jeg har ønsket at understrege de metodeproblemer, som bremser Lissabon-strategien, samtidig med at jeg fremsætter nogle konkrete forslag, der eventuelt kan opfylde iværksætternes forventninger, og som tager udgangspunkt i det åg, der hviler på de små virksomheder. Jeg håber, at Europa-Parlamentet vil støtte vores tiltag.

Chichester (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil godt komplimentere min kollega, fru Vlasto, for betænkningen. Lissabon--dagsordenen er vigtig for økonomien og for Europas og EU's fremtid. Det hele så så lovende ud dengang, og der siges en masse positivt om processen og det, vi vil opnå. Men meget af det er tomme ord uden reelt indhold. Mange af de konkrete projekter i processen er en fortsættelse af tiltag, såsom liberaliseringen af energimarkederne, der allerede var i gang. Jeg noterer mig med stor interesse kommentarer som dem i punkt 14, hvor medlemsstaterne opfordres til at mindske skattebyrden på beskæftigelse. Jeg ville ønske, mit land havde fulgt det råd i stedet for at forhøje skatten på beskæftigelse i den seneste finanslov.
Vi skal understrege vigtigheden for små virksomheder af en reel åbning af markederne for telekommunikation, energi, posttjenester og transport. Det er jeg helt enig i. Vi arbejder hårdt på det, men vi gør ikke tilstrækkelig hurtige eller tilfredsstillende fremskridt. Jeg glæder mig også over Kommissionens forslag om, at vi skal se på de enkelte lovforslags betydning for forskellige typer virksomheder. Som Kommissæren ved, interesserer jeg mig for omkostningerne for virksomhederne. Derfor er jeg bekymret over Parlamentets tilbøjelighed til at komme med ændringsforslag, som øger omkostningerne. Mit ændringsforslag går ud på at se på omkostningerne ved vores ændringsforslag.

Ford (PSE).
Hr. formand, også jeg vil rose fru Vlasto for hendes betænkning, som blev enstemmigt vedtaget i Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi. Den kommer ind på Det Europæiske Råd i Lissabon, der satte sig for at gøre EU til den mest konkurrencedygtige og dynamiske videnbaserede økonomi i verden og kæder det sammen med rådsmødet i Feira, hvor der blev vedtaget et europæisk charter om små virksomheder. Som fru Vlasto sagde, er de små virksomheder helt klart en af nøglerne til succes i de europæiske økonomier.
Jeg vil godt trække tre pointer frem. For det første nævner betænkningen det meget lave investeringsniveau inden for forskning og udvikling - 1,19% af BNP i EU. Det er især tydeligt i industrielle sektorer, som er domineret af små og mellemstore virksomheder.
Jeg synes, vi burde overveje på europæisk plan at finansiere forskningsinstitutter gennem en afgift på de pågældende industrier. På den måde har japanerne med stort held sat gang i nyskabende forskning og udvikling i sådanne sektorer.
For det andet skal vi forbedre vores lovgivning, så den forenkles og strømlines. Jeg ser ikke noget problem i at pålægge virksomheder afgifter for f.eks. at forbedre miljøet, men vi skal have valuta for pengene. En ny undersøgelse i Det Forenede Kongerige peger på, at direktivet om udrangerede køretøjer koster 400 millioner pund om året, mens den gavnlige virkning på miljøet kan kun gøres op til ca. 100 millioner pund om året. Hvis det er rigtigt, skulle denne lovgivning ikke have været gennemført i EU.
Vi skal altså være opmærksomme på, hvad lovgivningen betyder for erhvervslivet og beskæftigelsen. Derfor støtter vi i princippet hr. Chichesters ændringsforslag, som vi da også vil stemme for.
For det tredje skal vi se mere overordnet på, om små og mellemstore virksomheder, der kun betjener lokale markeder, skal pålægges samme byrder som store selskaber, der eksporterer til hele EU og resten af verden. I mange tilfælde er lokalkendskab tilstrækkeligt til at sikre forbrugernes interesser. Lovgivning er der brug for, når der er tale om varer og tjenesteydelser fra anonyme virksomheder, der er fjernt fra kunden, både med hensyn til geografi og lokalkendskab.

Seppänen (GUE/NGL).
Hr. formand, kære kommissær, Det Europæiske Råd i Lissabon ønskede at harmonisere og assimilere det kapitalistiske format i alle medlemstaterne i EU. Lissabon-metoden var åbning af markeder, og der er kun foreslået én måde at gøre det på. Det er koordinering af den økonomiske og sociale politik med en særlig vægtning af den private sektors rolle.
Man kan tilslutte sig ordførerens opfattelse, når det anføres, at det ikke i tilstrækkelig grad er analyseret, om metoderne passer til alle. Forskellige lande har forskellige offentlige tjenester og principper om social sikkerhed. Hjemme i De Nordiske Lande opfatter befolkningen offentlige tjenester bredt, og de omfatter også pensioner, sundhedspleje, skoler og børnepasning. Katolske lande med familiesikkerhed bør ikke komme og fortælle os, at vi i De Nordiske Lande har for høje skatter. Lissabons privatiseringsmetoder giver os ikke bedre tjenester.
EU's erklæringer producerer ikke liv med social sikkerhed. Til trods for det borgerlige hegemoni kan frie medlemsstater derfor mangle, og mangler i og for sig også, en vilje til at komme med erklæringer, hvorved borgernes grundlæggende sikkerhed kan knuses.

Della Vedova (NI).
Hr. formand, hr. kommissær, fru ordfører, når man nævner den målsætning, der blev opstillet i Lissabon, nemlig at gøre EU's økonomi til den mest konkurrencedygtige videnbaserede økonomi i løbet af 10 år, spørger jeg altid mig selv, om vi virkelig tror, at stats- og regeringscheferne før topmødet i Lissabon havde til hensigt at foreslå nogle mindre konkurrencedygtige økonomier.
I stedet for at foreslå og sætte sig nogle store målsætninger ville det efter min mening være bedre at forsøge at gøre nogle af de fornuftige ting, der skal gøres, og i betænkningen peger man med rette på nogle af de spørgsmål, vi skal tage op, nemlig liberaliseringen af markederne, et mere integreret værdipapirmarked og åbningen af eksportmarkederne for de europæiske virksomheder.
Fru ordfører, hr. formand, hr. kommissær, efter min opfattelse kunne vi godt have sagt noget mere om arbejdslovgivningens skattemæssige og bureaukratiske omkostninger, som ikke mindst er betydelige for de små og mellemstore virksomheder i Europa, og som er en af årsagerne til, at en væsentlig del af de mindre og meget små erhvervsdrivende i Europa - og det er navnlig tilfældet i Italien, men også andre steder - faktisk hører til en undergrundsøkonomi, hvor man ikke overholder bestemmelserne og lovgivningen på grund af de alt for store udgifter, man pålægges.
Til sidst vil jeg gerne sige, at det er rigtigt af os at beskæftige os med og interessere os for de små og mellemstore virksomheder i Europa. I Italien er det de små og mellemstore virksomheder, som er selve økonomiens grundlag. Vi skal dog stadig være opmærksomme på to ting. For det første har vi behov for nogle konkurrencedygtige store og internationale virksomheder, og for det andet er det nødvendigt, at de små og mellemstore virksomheder fortsat vokser og ekspanderer, navnlig i Europa, men om muligt også på internationalt plan. Det er således rigtigt, at "småt er godt", men vi skal ikke hæmme de europæiske erhvervsdrivendes vækst, for det har vi ikke brug for.

Zrihen (PSE).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg vil gerne først og fremmest lykønske fru Vlasto med betænkningen. Det står klart, at vi alle skal være bevidste om, at de små og mellemstore virksomheder ikke blot spiller en vigtig rolle i økonomien, men også i samfundet, idet de fremmer den økonomiske og sociale samhørighed.
Men mulighederne for at modernisere en økonomi og stabilisere et samfund skal hvile på nogle institutionelle krav, en klar juridisk ramme, som er forståelig og især tilpasset forholdene. Det indre marked og den fulde gennemførelse af Den Økonomiske og Monetære Union, EU-udvidelsen og den kommende oprettelse af et Euro-Middelhavsområde vil udvide dette rum og derfor ændre reglerne. Denne globalisering af markederne har en hel klar indflydelse på de europæiske virksomheders konkurrenceevne, eftersom de skal tilpasse deres strategi ved i deres analyser at medtage de strategiske fremskridt, som er opnået af de konkurrerende tredjelande, og konkurrencen på markederne i de tredjelande, som de ønsker adgang til.
Vi har konstateret, at de europæiske virksomheders internationaliseringsgrad er for svag både på det indre marked og uden for EU. Derfor har virksomhederne snarest brug for nogle mere favorable lovkrav, som især støtter virksomhedspartnerskabernes markedsadgang og yderligere foranstaltninger på internationalt niveau.
De små og mellemstore virksomheder har også brug for nye former for arbejdstilrettelæggelse, men disse ændringer må på ingen måde ske på bekostning af arbejdernes sikkerhedsbehov. Det er yderst vigtigt at lette tilpasningen af arbejdernes kompetencer til virksomhedens behov og betragte uddannelse som en investering for virksomhederne og en merværdi for lønmodtagerne.
I øvrigt bidrager de små og mellemstore virksomheder til de europæiske kulturværdier og til opkvalificering af befolkningen. De er det økonomiske nærmiljø, som vi skal sørge for at fremme, som det blev sagt i Lissabon, men vi skal handle hurtigt, for vores langsomhed er ved at kvæle dem. Vores virksomheder, som er fast forankret i en principiel økonomisk virkelighed, har behov for handlinger mere end ord. Vi skal være lige så effektive, som de er! Det fremgår allerede klart af det sjette rammeprogram for forskning. Vi må nu følge op på kohærensen.

Titley (PSE).
Hr. formand, jeg vil godt tage fat på spørgsmålet om bedre lovgivning. Jeg glæder mig over Kommissionens forslag og ikke mindst, at den anbefaler en vurdering af den økonomiske betydning. Forslagene bliver dog kun virkningsfulde, hvis de to andre institutioner - Rådet og Parlamentet - følger trop.
Hr. Chichesters ændringsforslag vedrører punkt 25, som var mit oprindelige ændringsforslag i udvalget og reelt set indeholder en opfordring til Parlamentet om at gennemføre sine egne vurderinger af den økonomiske betydning. Jeg mener, det bør ske ved andenbehandlingen, når vi har modtaget den fælles holdning fra Rådet, og vi ved, hvilke ændringer der kom ved førstebehandlingen i Parlamentet. Vi bør have en uafhængig enhed, der forsøger at vurdere, præcis hvilken virkning lovgivningen har, det vil sige en grundig cost-benefit-analyse, som hr. Ford var inde på. Den skal ikke erstatte beslutningstagningen, men sikre at Parlamentet træffer sine beslutninger på et solidt grundlag.
Måske kommer vi frem til, at lovgivningen ganske vist har nogle omkostninger, men at vi alligevel mener, den er vigtig. Men Parlamentet bør følge Kommissionens eksempel på dette område, ellers kommer det ikke til at fungere. Det bør Rådet faktisk også. I Rådet er de vældig gode til at komme med ændringsforslag til lovgivning uden egentlig at regne ud, hvad de koster. Deri ligger der en væsentlig udfordring for Parlamentet.
Endelig duer Lissabon-dagsordenen kun, hvis vi fokuserer på kompetencer. Livslang læring skal være en realitet, ikke blot en frase. Vi skal sikre os, at arbejdsstyrken har de fornødne færdigheder, så vi kan udvikle økonomien, for vores konkurrenceevne er i det store og hele kompetencebaseret, og det er også der, Europas økonomiske fremtid ligger.

Liikanen
Hr. formand, i marts 2000 satte Det Europæiske Råd i Lissabon iværksættersamfundet i centrum med henblik på at nå EU's strategiske mål. Ved hjælp af iværksætteraktiviteter kan vi udnytte de muligheder, som økonomien tilbyder, og ad den vej skabe reserver, hvorved de samfundsmæssige mål kan nås. Som resultat af topmødet i Lissabon blev der skabt et charter om små virksomheder i EU. Udgangspunktet var, at små virksomheder er en vigtig kilde for dynamik, innovation og iværksætteraktiviteter.
I vinter var vi bekymret for, at iværksætteraktiviteternes centrale betydning blev glemt. Sådan gik det dog ikke. I marts konstaterede Det Europæiske Råd i Barcelona på ny, hvor stor betydning iværksættersamfundet har og verificerede den særlige status, som det tidligere fik af Rådet, og anmodede medlemsstaterne om at sætte mere gang i gennemførelsen af chartret om små virksomheder. Samtidig offentliggjorde Kommissionen 2002-rapporten om konkurrenceevnen. Deraf fremgår, hvor langt EU's produktivitet er bagud i forhold til USA's. Bruttonationalproduktet pr. person i EU er desuden kun ca. 65% af USA's BNP pr. person.
Der er flere grunde til den dårlige konkurrenceevne i Europa, men rapporten fremhæver det dårlige niveau for investeringer i data- og kommunikationsteknik samt for udnyttelse af teknikken. Følgerne af denne mangel kan ses i industrien, men også i servicesektoren. Udnyttelsen af investeringer i data- og kommunikationsteknik vanskeliggøres også af mangel på fagkyndig arbejdskraft i EU.
Den bekymringsvækkende konklusion i 2002-rapporten om konkurrenceevne er, at hvis EU ikke fjerner alle hindringer, er Unionen ikke i stand til at nå de mål, som blev opstillet i Lissabon. I sin betænkning peger Dominique Vlasto på flere foranstaltninger, hvorved konkurrenceevnen i EU kan forbedres og et uønsket slutresultat undgås.
Til sidst vil jeg gerne fremhæve fem punkter: For det første er det det indre marked, der udgør fundamentet i EU-virksomhedernes konkurrenceevne. Der er stadig meget at gøre ved gennemførelsen af det indre marked i servicesektoren. En liberalisering af finansieringsmarkederne vil betyde bedre udbud af finansiering til virksomhederne. For det andet skal chartret om små virksomheder iværksættes målbevidst. Der er tegn på fremskridt, men medlemsstaterne må ikke spilde tiden. For det tredje, at forbedre reguleringen betyder, at påvirkninger fra hver eneste lovforslag skal undersøges. I sidste uge blev der stillet et kommissionsforslag om dette, og jeg var meget glad for at høre de indlæg, som parlamentsmedlemmerne Chichester og Titley her har fremlagt om det. For det fjerde skal vi gøre alt, hvad vi kan for at udnytte data- og kommunikationsteknikken. Det er ikke nok, at vi kan vise, at data- eller kommunikationsteknikken sætter gang i økonomien i USA, vi skal også foretage de nødvendige foranstaltninger. Til sidst skal vi først og fremmest skabe gunstige vilkår for iværksætteraktiviteter. Der skal risikeres noget, og dette skal tilskyndes af samfundet. Dette emne kommer vi tilbage til i grønbogen.
Disse foranstaltninger er alle af politisk art. Vi skal koncentrere os om at få den politiske virksomhed på rette spor, det er ved hjælp af den, at vi kan skabe det rette arbejdsmiljø for virksomhederne i EU, ikke ved at stirre på mindre projekter - selv om de i og for sig kan være meget rentable. Når der er behov for en mærkbar finansiering på EU-plan, har vi de nødvendige instrumenter til rådighed.
Jeg takker fru Dominique Vlasto for, at hun påpeger de vigtige politiske delområder, hvor der er behov for fremskridt. I sidste ende skal vi forbedre den politiske virksomhed, ad den vej kan vi bringe de mål, der blev opstillet i Lissabon, inden for rækkevidde.

Formanden.
Mange tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 12.00.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0147/2002) af Belder for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om Kommissionens meddelelse om eEurope 2002: Tilgængeligheden af offentlige websteder og deres indhold (KOM(2001) 529 - C5-0074/2002 - 2002/2032(COS)).

Belder (EDD)
Hr. formand, hr. kommissær, kære medlemmer, idet jeg takker medlemmerne af Udvalget om Industripolitik, i særdeleshed fru Read og hr. Harbour, og udvalgssekretariatet for det behagelige samarbejde, er jeg som ordfører glad for, at denne betænkning er udarbejdet. Den vedrører tilgængeligheden af offentlige websteder for navnlig handicappede og ældre. Kontakten med Kommissionen har i den forbindelse også været meget frugtbar.
Hensigten med Kommissionens meddelelse er at henlede opmærksomheden på Lissabon-strategiens afsnit om tilgængelighed af websteder. For at gøre websteder tilgængelige for handicappedes apparatur er det nødvendigt, at de teknisk er udformet rigtigt. Med henblik herpå har det verdensomspændende konsortium W3C opstillet retningslinjer. Medlemsstaterne har forpligtet sig til at anvende disse retningslinjer for de offentlige websteder. Kommissionen holder øje med fremskridtene inden for denne proces.
I betragtning af at alle borgere skal have adgang til offentlig information, er tilgængeligheden af offentlige websteder af indlysende betydning. Myndighederne har desuden et særligt ansvar for de svageste i samfundet. Europa-Parlamentet kan således kraftigt støtte denne proces. Det opfordrer til at øge bestræbelserne på gennemførelse. Ellers kan den målsætning, som Kommissionen nævner, nemlig at virkeliggøre tilgængeligheden af offentlige websteder i 2003, ikke nås i tide.
Brugerne, f.eks. en handicappet offentligt ansat arbejdstager, vil forhåbentlig inden længe uden problemer have adgang til det offentliges websteder. Desuden er det væsentligt, at denne embedsmand selv kan sætte information på et websted. Software til at sætte information på nettet skal således også være tilgængelig.
En statisk slutsituation er imidlertid ikke tænkelig. Internetteknologien er i stærk udvikling. Jeg opfordrer derfor til, at retningslinjerne udvikles parallelt med denne tekniske dynamik. Myndighederne skal altså følge udviklingen nøje.
Dette fører os til spørgsmålet, hvad disse retningslinjer nu betyder for offentlige institutioner. Allerførst skal tilgængeligheden for alle lige fra begyndelsen have en plads i designprocessen. For det andet forudsætter tilgængelighed for alle, at myndighederne tilbyder deres information teknologineutralt. Altså ikke udelukkende gennem internet. Dernæst er det naturligvis et spørgsmål, om den formelle overholdelse af retningslinjerne vil blive udformet effektivt og praktisk. I betænkningen anmodes derfor om, at der oprettes informationssteder i medlemsstaterne. Brugerne kan aflevere deres erfaringer og klager der. Disse signaler fra samfundet skal føre til forbedringer på webstederne.
Der har været en diskussion om, hvorvidt det ville give et bedre resultat, hvis retningslinjerne var mere forpligtende. Det ville imidlertid ikke være nogen løsning, når det gælder hovedproblemet i øjeblikket. Hovedproblemet er, at retningslinjerne er ukendte, og ikke webdesigneres eventuelle uvilje. Efter min opfattelse er der på dette stadium bestemt ingen grund til at komme med lovgivning på europæisk plan. Kommissionen vil dog gerne have, at ikke kun offentlige websteder, men også private websteder hurtigst muligt bliver tilgængelige.
I Udvalget om Industripolitik var et af de punkter, der blev diskuteret, hvilken type websted der haster mest. I betragtning af at der fra folk i marken høres forskellige røster, ville det være godt at prioritere de websteder, der er mest relevante for brugergrupperne. Det kan både være kommercielle websteder og websteder af samfundsmæssig interesse. Websteder af samfundsmæssig interesse omfatter for øvrigt også websteder af kommerciel art. Tænk på forretninger, banker og offentlige transportselskaber.
Endvidere lægges der i betænkningen vægt på ansøgerlandene. Omfanget af den målsætning, der skal nås, gør, at tilgængeligheden også i de lande er en stor indsats værd.
Endelig, hr. formand, skal forbedringerne også kunne måles i marken. Betænkningen støtter derfor yderligere undersøgelse af målelige kriterier for overholdelsen af retningslinjerne. Fra folk i marken har vi fået lovende signaler. Det nederlandske blindeinstitut Bartiméus, som har rådgivet os fortræffeligt, har udviklet et initiativ i den retning. Det håber i næste uge at starte et websted, hvor man kan melde sig for et regelmæssigt tjek af webstedet. Hermed kan man få en bekræftelse af tilgængeligheden. Webstedet vil starte på nederlandsk. Instituttet udelukker imidlertid ikke, at der også oprettes en engelsk version, således at også ikke-nederlændere kan lade deres websteder teste.
Alt i alt ser jeg frem til en situation, hvor handicappede i lige så høj grad som mennesker uden handicap problemløst har adgang til internetmediet. Det er mit ønske, at denne betænkning kan yde et bidrag hertil. Internetmediet er jo en informationskilde og, ikke at forglemme, et kommunikationsmiddel, som spiller en stadig større rolle i samfundet som helhed. Teknologisk udvikling må ikke udelukke nogen grupper, men bør snarere være behjælpelig med deres deltagelse i samfundet. God teknologi tjener jo mennesket.

Harbour (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil godt takke hr. Belder for en fremragende indsats med denne betænkning. Den er særdeles omfattende og har tydeligvis krævet et stort forarbejde. Vi skyggeordførere har haft en forholdsvis let opgave, fordi vi i vid udstrækning har været enige i indholdet, så vi har blot skullet finpudse hans oplæg.
Jeg vil godt knytte et par bemærkninger til specifikke forhold, som han har været så venlig at tage med i den endelige betænkning. Det er rigtigt, som han også har gjort, at understrege de enestående muligheder, de handicappede får. Den digitale revolution vil forbedre deres livskvalitet og give dem bedre adgang til serviceydelser i samfundet. De muligheder skal udnyttes bedst muligt.
De af os, der har set en svagtseende person bruge et websted, ved, at designet kan forbedres, uden at det koster ekstra. Det er et spørgsmål om uddannelse og bedste praksis. Kommissionen arbejder med dette, men det er vigtigt at understrege det. De offentlige myndigheder har her mulighed for at vise vejen. I den forbindelse er det afgørende, at vi har de nødvendige værktøjer til at definere standarder og give websteder karakterer, for offentlige sammenligninger og opfordringer til at indføre bedste praksis vil anspore alle til at gøre fremskridt.
Det bringer mig så videre til spørgsmålet om kommercielle tjenester. De brugergrupper, jeg har talt med - først og fremmest i Det Forenede Kongerige - har lagt vægt på at opfordre kommercielle operatører og serviceudbydere til at udvikle brugervenlige websteder for de handicappede. Vigtige kommercielle tjenester - såsom banker, e-handel, køreplaner og bestilling af transportydelser - skal være tilgængelige for handicappede brugere. Dermed får de for alvor gavn af denne revolution.
Med benchmarking og karaktergivning får de kommercielle virksomheder et incitament til at følge trop og gøre deres websteder mere tilgængelige, og dermed opnår vi det, vi ønsker.
Jeg går varmt ind for begge dele, og generelt er der tale om en rigtig god betænkning. Fra vores side støtter vi ikke alle ændringsforslagene, men vi er nede i småtingsafdelingen. Overordnet set fortjener betænkningen stor ros, og jeg opfordrer Parlamentet til at give den sin fulde støtte.

Read (PSE).
Hr. formand, jeg kan kun gentage det, hr. Harbour sagde om hr. Belder. Han har ikke blot arbejdet meget hårdt, men også på en meget åben, intelligent og omgængelig måde. Resultaterne ses tydeligt i betænkningen. Det har været et privilegium at være med i dette arbejde.
Internetadgang kan i bedste fald udjævne forskelle i samfundet og dermed bidrage til demokratiet. Derfor er denne betænkning så vigtig. Den viser vejen til aktivt statsborgerskab, der bliver vigtigere og vigtigere, f.eks. i forbindelse med elektronisk demokrati. Elektronisk stemmeafgivning er ikke langt væk, og aktiv deltagelse i samfundet afhænger i høj grad af internetadgang. Men årsagen til, at jeg ønskede at være skyggeordfører for denne betænkning og støtte hr. Belder, er, at handicappedes adgang til arbejde i stadig stigende grad hænger sammen med internetadgang.
Hr. Harbour har fuldstændig ret i, at det ikke er et spørgsmål om penge, i hvert tilfælde ikke om store summer, og hr. Belder har gjort det helt rigtige ved i høj grad at rådføre sig med de handicappede selv. Det er dem, der kan forklare os, hvad de har brug for, hvad der kan fungere, og hvad der kan hjælpe dem.
Jeg vil især gøre opmærksom på punkt 4 i beslutningsforslaget, hvor der står, at handicappede ikke blot bør være i stand til at læse websider, men også at redigere indholdet. Med andre ord skal de ikke kun være passive informationsmodtagere, men også seriøse bidragydere. Det er afgørende.
Endelig vil jeg godt påpege, at det her er en del af Lissabon-dagsordenen. Europa skal gøres e-venligt og e-funktionelt, og det betyder, at hvis princippet også føres ud i livet på andre områder, får handicappede EU-borgere i langt højere grad mulighed for at deltage på mere lige fod, end vi har set hidtil.

Seppänen (GUE/NGL).
Hr. formand, kære kommissær, et demokrati skal være forbundet med rettighed til informationer, der er nødvendige for bedre at forvalte vores liv. Informationerne skal være tilgængelige for alle. Den offentlig sektor har ansvaret for, at også de mennesker, som er de potentielt tilsidesatte, har adgang til informationer.
Kommissionens mål om at gøre informationssamfundet tilgængeligt for alle er demokrati. Der findes ikke information, uden at vi lærer at producere og anvende den. Det er ikke nok, at man har en tilkobling til internettet og andre informationsværktøjer, vi skal kunne og ville anvende dem.
Ordføreren henledte opmærksomheden på tilgængelighed og kompatibilitet af specialhardware og software. Jeg vil gerne påpege, at sproget er vigtigt, maskinsprog skal oversættes til menneskesprog. Der er brug for kontakter fra menneske til menneske og ikke kun til maskiner. Man må ikke i privatiseringens navn ødelægge de samfundsinstitutioner, som demokratiserer informationen. Fjernsynet skal producere almennyttig informationsservice.

Ribeiro e Castro (UEN).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, vi ser internettet som en mulighed for alle og ikke som en ny kilde til ulighed, udelukkelse og isolation. Derfor støtter vi altid de bevægelser, der ikke blot vil bekæmpe udelukkelse fra informationssamfundet, men også - og især - på positiv og fremadrettet måde vil drage nytte af de helt overvældende ressourcer, som informationsteknologien stiller til rådighed, til at imødekomme de behov og ønsker, som socialt sårbare og traditionelt marginaliserede grupper som handicappede og ældre har. Initiativer i denne retning må derfor støttes af al kraft. Det var under det seneste portugisiske formandskab for EU, i juni 2000 på topmødet i Santa Maria da Feira, at handlingsplanen "eEurope 2002" blev officielt vedtaget, hvis formål er at åbne informationssamfundet for alle europæiske borgere ud fra en erkendelse af, at der skal tages særligt hensyn til handicappede og gøres en særlig indsats for at sikre, at ingen udelukkes fra adgang til informationer.
Vi fastholder aktivt denne linje. Meget vigtig har det her været, at Den Europæiske Investeringsbank og medlemsstaterne i 2001 vedtog retningslinjerne for websteder. Vi hilser derfor også Kommissionens meddelelse velkommen og takker for det meget fine arbejde, som ordføreren har udført. Skønt vi har vores tvivl om, hvorvidt der vil være politisk vilje til, at alle disse tiltag er gennemført inden udgangen af 2003, mener vi, at vi bør holde os denne målsætning for øje og ikke mindst fordre, at de websteder, der har en specifik social funktion eller en særlig relevans for handicappede og ældre, må være blandt de første, der til fulde indfrier den målsætning. Her vil ingen forsinkelse kunne accepteres.

Cappato (NI).
Hr. formand, jeg vil gerne takke ordføreren for den prioritet, han har givet spørgsmålet om tilgængeligheden for ikke mindst ældre og handicappede.
Når det gælder prioriteringen af, at websteders indhold skal være tilgængeligt for ikke mindst ældre og handicappede, bør vi efter min mening fokusere på de borgerlige og politiske rettigheder og deres tilgængelighed via internettet.
Dette bør efter min mening have førsteprioritet for indholdets vedkommende. Offentliggørelsen på nettet af alle formelle offentlige aspekter af det institutionelle liv - ikke bare den politiske proces, men også den retslige og administrative proces - er en nødvendig målsætning for at genskabe et af det liberale demokratis grundprincipper. I den forbindelse har jeg sammen med 62 kolleger - og det vil jeg også gerne gøre kommissær Liikanen opmærksom på - stillet et beslutningsforslag om elektronisk demokrati, hvor vi anmoder om, at de europæiske borgere fuldt ud kan nyde godt af de borgerskabsrettigheder, som EU-traktaterne sikrer dem, via internettet.
Jeg mener, at dette bør gælde for alle den offentlige forvaltnings niveauer, og det vil sige, at man netop skal prioritere muligheden for, at alle - og således også de, der har vanskeligst ved at få adgang til nettet - via internettet til fulde kan nyde godt af deres borgerlige rettigheder, deres rettigheder til offentliggørelsen af de institutionelle aspekter og adgangen til de demokratiske rettigheder eller med andre ord netop de borgerlige rettigheder, der kan udnyttes via nettet.

Paasilinna (PSE).
Hr. formand, kære kolleger, jeg takker kommissær Liikanen for endnu et vel udarbejdet forslag, der også er samfundsmæssigt fornuftigt, og ligeledes ordfører Belder for et godt arbejde. Kvikskranker og kvikportaler for onlineadgang til alle - det er det europæiske udgangspunkt, som vi skal konkurrere med mod amerikanerne. Hvis vi ikke har alle med, kommer vores samfund til at halte. Hvad dette angår, står talrige specialgrupper, som handicappede, ældre, eneforsørgere, fattige, arbejdsløse osv., i en særlig position. Antallet af ældre vokser. Også vi her i EU er snart gråhårede. De tekniske hindringer skal elimineres. Det kan ingeniørerne gøre, når der bare er politisk vilje. Økonomien er ingen hindring. Der findes forskellige løsninger, bl.a. i Sverige og Finland, men hver og en, også vi, skal stræbe imod Liikanens mål.
Det er meget vigtigt, at adgangen til nettet er nem. Teksterne på papir er allerede i dag alt for svære, og for mange er de også for svære på skærmen, men dette er en målestok for demokrati, en målestok for moderne demokrati, en målestok for eEuropa, den europæiske udfordring for andre. Vores demokratiske udvikling og modenhed måles ved, hvor demokratiske vi er på nettet. Da er det ikke et spørgsmål om rådighed, men det er et spørgsmål om, hvorvidt vi kan komme med, deltage aktivt og være i stand til at skabe vores egen indsats. Demokratiet er ikke ensrettet - sådan som det nemt er på nettet - men de ældre, handicappede og alle borgere, de specielle grupper i særdeleshed, alle skal kunne deltage selv og yde deres egen indsats på nettet. Det er det, vi altså skal sigte mod. Hvis dette ikke sker, bliver demokratiet en deformeret størrelse.

Martin, Hans-Peter (PSE).
Hr. formand, ærede tilstedeværende vælgere, der er kommet her i dag i forventning om en interessant forhandling, kære hr. kommissær, der netop har gabt, efter at det i går ikke engang lykkedes os at vedtage et minimum, hvilket ellers ville muliggøre levende forhandlinger, tillader jeg mig fremover altid at tiltale mine kolleger i det antal, de er til stede. Altså: ærede tilstedeværende 15 kolleger!
Det drejer sig om internettet, altså om alternativet til det, der præsenteres for Dem her, og om direkte adgang for Dem til det, der også kan udgøre den demokratiske meningsdannelse! Der er tale om eEurope, og har De prøvet det? Har De været på Parlamentets, på Rådets eller på Kommissionens hjemmeside? Hvis De har været der, gik det Dem da, som det gik mig? Man føler, at man står foran en væg fyldt med brevordnere. Der er nogle, der synes, brevordnere er erotiske, men det gælder ikke for størstedelen af os! Børnene, de unge leder efter noget andet, leder efter informationer, leder efter debat. Det er muligt, Europa har muligheden for det, men vi må gøre os helt utroligt store anstrengelser - også her i Europa-Parlamentet - med udformningen af vores hjemmeside og også med indholdet. De fleste og de vigtigste informationer mangler. Og internettet er virkelig vigtigt for demokratiet. Det fører mig til mit ceterum censeo: intet demokrati uden gennemsigtighed!

Cappato (NI).
Hr. formand, jeg vil blot korrigere den oplysning, som Hans-Peter Martin kom med. Der var faktisk 18 kolleger, som lyttede opmærksomt til hans indlæg!

Liikanen
Hr. formand, der er 37 millioner handicappede i EU, og antallet af ældre vokser også støt. Hr. Belder brugte et meget mere malende sprog, men jeg er enig i hans konklusion. Disse grupper risikerer udelukkelse fra samfundet på grund af en række tekniske barrierer, når de bruger internettet. Kommissionen ønsker at arbejde målrettet for at finde frem til og fjerne disse barrierer på europæisk plan, så vi sikrer et samfund, hvor alle har lige muligheder.
Kommissionens meddelelse om internetadgang er en integreret del af handlingsplanen for "eEuropa2002", der blev vedtaget på Det Europæiske Råd i Feira i juni 2000. Et af de specifikke mål er at sikre, at handicappede får det fulde udbytte af internettet og de nye teknologier.
Repræsentative handicaporganisationer såsom European Disability Forum er i vid udstrækning blevet konsulteret, og det vil de fortsat blive, når det gælder f.eks. e-integration og e-tilgængelighed ved gennemførelsen af handlingsplanen for "eEuropa2005", som ventes vedtaget på Det Europæiske Råds møde i Sevilla i næste uge. På alle de områder, hvor vi kommer med nye forslag, skal der være adgang for handicappede.
Kommissionen ønsker især at fremme retningslinjerne for projektet om webtilgængelighed, Web Accessibility Initiative (WAI), en frivillig ordning, der giver offentlige informationsudbydere og designere af websider mulighed for at overholde et sæt uformelle regler vedrørende design og strukturering af websteder. Mange medlemsstater har allerede taget skridt i den retning.
Kommissionen glæder sig derfor over Europa-Parlamentets store interesse for og tilfredshed med vores meddelelse. Jeg vil især gerne takke ordføreren, hr. Belder, som er kommet med en meget afbalanceret og fyldestgørende betænkning om emnet.
Hvad angår de specifikke spørgsmål, der rejses, så er Kommissionen enig i, at vi skal opfordre medlemsstaterne til at sikre, at de underliggende målsætninger om bedre webtilgængelighed nås, at øge opmærksomheden om emnet og iværksætte en hurtigere gennemførelse af retningslinjerne og at planlægge opfølgningsaktiviteter på området. De fleste af disse målsætninger er også anført i den beslutning, som Rådet (telekommunikation) har vedtaget på området.
Kommissionen har allerede taget skridt til systematisk at overvåge, hvordan det går med at vedtage og gennemføre retningslinjerne på europæisk plan som et led i eEurope-benchmarkingen.
Vi er enige i, at websteder, som udvikles af Kommissionen og andre EU-institutioner, bør følge disse retningslinjer.
I det europæiske handicapår 2003 vil Kommissionen arbejde for at øge opmærksomheden om webtilgængelighed og uddannelsesmuligheder for designere af websteder samt indholdsleverandører.
Kommissionen vil fortsætte sin frugtbare dialog med interesseorganisationer for bl.a. handicappede og ældre for at få råd og vejledning i disse spørgsmål.
Jeg er sikker på, at Europa-Parlamentets beslutning på området bliver en milepæl, når det gælder forståelsen af, hvor vigtig internetadgang er, hvis informationssamfundet skal være for alle.

Formanden.
Mange tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 12.
(Mødet udsat kl. 11.50 og genoptaget kl. 12)

Dupuis (NI).
Hr. formand, vi har foretaget en vigtig afstemning om Strasbourg i går. Det er imidlertid ikke nødvendigt med en specielt udviklet lugtesans for at opdage, at Strasbourg ikke lugter af lagkage. Jeg vil gerne bede Dem anmode de ansvarlige tjenestegrene om at gøre noget for, at den dårlige lugt forsvinder.

Miller (PSE).
Hr. formand, jeg har en bemærkning til forretningsordenen vedrørende samme emne. Der siver en ret så ubehagelig lugt ud i bygningen her, ikke kun i dette lokale, men også uden for det. I sidste måned forklarede kvæstorerne, at det skyldtes et dødt dyr i et af afløbene. Forventes vi at godtage den samme forklaring i denne måned? Det er ikke acceptabelt. Man kan ikke forlange, at vi skal arbejde under sådanne forhold. Man kan ikke forlange, at de ansatte skal arbejde under sådanne forhold. Det er på høje tide, der bliver gjort noget ved det.
Formanden.
Vi skal lade det gå videre til kvæstorerne.

Evans, Jonathan (PPE-DE).
Hr. formand, jeg ønsker blot at erklære, at jeg på grund af en økonomisk interesse, som er registreret hos Parlamentets myndigheder, ikke deltager i denne afstemning.

Formanden.
Jeg beder Kommissionen om at meddele sin holdning til ændringsforslagene.

Liikanen
Hr. formand, jeg tilslutter mig min kollega, kommissær Bolkesteins, tak til Europa-Parlamentet og ikke mindst ordføreren, hr. Berenguer Fuster, for samarbejdet og den effektive håndtering af sagen.
Som De ved, støtter Kommissionen Rådets fælles holdning, fordi den er i fuld overensstemmelse med de væsentlige målsætninger i Kommissionens forslag. Desuden tager den højde for de vigtigste ændringer ved førstebehandlingen.
Kommissionen bekræfter, at den accepterer ændringsforslag 1, 3-8, 10, 11, 12, 15 og 16.
Ændringsforslag 17 kan Kommissionen godt acceptere, omend den mener, at der kræves en mindre omformulering for at undgå eventuelle juridiske fejlfortolkninger.
Kommissionen kan ikke acceptere ændringsforslag 2, 9, 13, 14 og 18 af følgende årsager. Ændringsforslag 2 udelukker en lang række forsikringsmæglere, hvorved direktivets anvendelsesområde indskrænkes. Derfor kan vi ikke acceptere det. Ved ændringsforslag 9 indføres overgangsbestemmelser til sikring af eksisterende forsikringsmægleres erhvervede rettigheder. Kommissionen har allerede accepteret ændringsforslag 15, som udtrykker samme målsætning på en bedre måde og yderligere tager højde for alle problemområderne i direktivet.
Kommissionen kan ikke acceptere ændringsforslag 13, som indfører princippet om bedst mulig rådgivning. Det skaber stor juridisk usikkerhed og ville i praksis blive en kilde til juridisk konflikt. Ændringsforslag 16, som Kommissionen accepterer, går i samme retning som den fælles holdning og er en forbedring deraf.
Ændringsforslag 14 og 18 bringer en central målsætning, nemlig høj forbrugerbeskyttelse, i fare, og det kan Kommissionen ikke acceptere. Hvis disse ændringsforslag blev vedtaget, ville kunden miste grundlæggende informationskrav. Især ændringsforslag 18 ville sætte kunden i en usikker position, da han ikke ville få skriftlig rådgivning om det forsikringsprodukt, mægleren anbefaler. Målsætningen om et sandt indre marked med høj forbrugerbeskyttelse ville ikke blive nået. Kommissionen er stærkt imod dette ændringsforslag.
Tak for Deres noget begrænsede opmærksomhed.
(Munterhed, bifald)

Formanden.
Jeg beder Dem undskylde støjen.
Vedrørende ændringsforslag 17
Berenguer Fuster (PSE)
Hr. formand, i henhold til Kommissionens bemærkninger vil jeg gerne stille et mundtligt ændringsforslag til ændringsforslag 17, som ville sige det samme, men på en anden måde. Det vil sige, at afsnittet fra ændringsforslag 17 placeres efter "anden erhvervsvirksomhed" i stedet for at stå i slutningen af betragtningen, således at ændringsforslaget skulle lyde: "Anvendelsesområdet bør ikke omfatte personer inden for andre erhverv, f.eks. skatteeksperter eller revisorer, som rådgiver om forsikringsdækning på accessorisk basis i forbindelse med udøvelsen af denne anden erhvervsvirksomhed" - og her ville ændringsforslagets afsnit så blive sat ind "eller personer, som blot formidler generelle oplysninger om forsikringsprodukter". Resten af betragtningen ville forblive som den var i den fælles holdning.

Alyssandrakis (GUE/NGL).
Hr. formand, jeg vil godt endnu en gang påpege, at der er en fejl i den franske oversættelse af ændringsforslag 4. Udtrykket "som er sikre, og som samfundet kan acceptere" er blevet oversat med "som er sunde, og som samfundet kan acceptere".
Formanden.
Vi vil anmode de ansvarlige tjenestegrene om at undersøge alle oversættelserne.
(Parlamentet vedtog forslaget til lovgivningsmæssig beslutning)

Betænkning (A5-0208/2002) af Schwaiger for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om forslag og ændret forslag til Rådets beslutning om vedtagelse af et særprogram for forskning og uddannelse 2002-2006, som gennemføres af Det Fælles Forskningscenter ved hjælp af direkte aktioner for Det Europæiske Atomenergifællesskab (KOM(2001) 279 - C5-0334/2001 + KOM(2002) 43 - C5-0216/2002 - 2001/0126(CNS))
(Parlamentet vedtog forslaget til lovgivningsmæssig beslutning)

Betænkning (A5-0193/2002) af Marques for Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme om forslag til Rådets beslutning om AIEM-afgiftsordningen for De Kanariske Øer (KOM(2001) 732 - C5-0691/2001 - 2001/0284(CNS))
(Parlamentet vedtog forslaget til lovgivningsmæssig beslutning)
Malmström (ELDR).
Hr. formand, i punkt 48 vil Socialdemokraterne tilføje navnet "The Former Yugoslav Republic of Macedonia" (Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien). I originalversionen står der kun "Makedonien".
Det er naturligvis ikke en sproglig misforståelse, men et storpolitisk anliggende. De Liberale foreslår, at vi stemmer om originalversionen.

Formanden.
Hvis ikke der er nogen, der gør indsigelse, vil vi undersøge spørgsmålet på et mere belejligt tidspunkt.

Pack (PPE-DE).
Hr. formand, jeg har også noget at bemærke til punkt 48, som er noget vigtigere. Der står nemlig noget forkert. Der står: "? ein Vertrag, der zwischen der Republik Jugoslawien und Makedonien im letzten Monat geschlossen wurde" (en aftale, der blev indgået mellem Republikken Jugoslavien og Makedonien sidste måned). Aftalen blev imidlertid indgået sidste år. Den udløste krisen i Kosovo. Jeg anmoder om, at denne store fejl bliver rettet.

Malmström (ELDR).
Hr. formand, der er opstået en fejl ved oversættelsen.
I originalteksten står der "Makedonien", men Socialdemokraterne har fremsat en kommentar om at tilføje "The Former Yugoslav Republic of Macedonia" (Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien). Der er ikke tale om en sproglig ændring, men en politisk ændring.
Vi ønsker, at afstemningen skal omhandle det, der står i den nuværende tekst, altså kun "Makedonien".
Sakellariou (PSE).
Hr. formand, vi accepterede teksten i sin oprindelige ordlyd under forhandlingerne. Vi har erkendt at have begået den entydige fejl ikke at nævne en stat ved sit navn. Derfor blev det også rettet, og der står nu: "Den Tidligere Republik Makedonien". Det er statens officielle navn.
Vi mener, at Parlamentet kun gør sig selv til grin, hvis det på grund af bestemte stemninger eller politiske retninger giver en stat et andet navn end det, der tilhører den!
Formanden.
Mine damer og herrer, det er meget enkelt. Jeg tror, at Parlamentet kan beslutte, om det ønsker at godkende den ændring, som fru Malmström foreslår, eller ej.

Sakellariou (PSE).
Hr. formand, det skal stå klart, hvad vi stemmer om. Jeg mener, at den tekst, De sidder med, hedder "Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien". Hvis det er tilfældet, bliver der tale om en opdelt afstemning for at stemme ordene "Tidligere Jugoslaviske Republik" væk.

Swoboda (PSE).
Hr. formand, uanset hvordan man udtrykker sig privat eller personligt - jeg for mit vedkommende siger også altid "Makedonien" - må man i officielle dokumenter fra Europa-Parlamentet anvende det officielle navn!
Det er derfor efter min mening ikke et spørgsmål om afstemning, men derimod et spørgsmål om officiel sprogbrug.

Derfor bør man slet ikke stemme om det.
(Bifald)

Posselt (PPE-DE).
Hr. formand, vi har netop stemt om nogle tekster, i hvilke der står f.eks. "Indien" og ikke "Republikken Indien" eller sådan noget, og således står der i denne tekst "Makedonien". Hvis nogen af forståelige politiske årsager ønsker at ændre det, er der tale om et mundtligt ændringsforslag, der skal behandles efter den pågældende procedure.
Ludford (ELDR).
Hr. formand, det latterlige er, at Europa-Parlamentet, som er en politisk organisation, kalder en stat ved et akronym. Men med den eksisterende tekst synes vi at have fundet den gyldne middelvej. I titlen på den engelske version står der FYROM, men inde i teksten står der ganske fornuftigt Macedonia. Så må alle da være tilfredse. Lad os holde fast ved denne tekst.

Oostlander (PPE-DE).
Hr. formand, jeg taler på PPE-DE-Gruppens vegne. Som koordinator og forhandler må jeg sige, at vi ved officielle dokumenter faktisk altid henviser til det officielle navn. Hvor gerne jeg end vil bruge ordet Makedonien særskilt, forekommer det mig alligevel mere korrekt i denne officielle tekst at bruge det officielle navn, som er almindeligt brugt internationalt. Det er nu engang Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien. Lad os holde os til det.

Formanden.
Jeg anmoder Parlamentet om at beslutte, hvorvidt vi - ifølge hr. Oostlanders terminologi - skal bruge termen Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien.
(Parlamentet gav sin tilslutning)
(Parlamentet vedtog forslaget til fælles beslutning)

Betænkning (A5-0190/2002) af Brok for Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik om udvidelsesforhandlingerne (KOM(2001) 700 - C5-0024/2002 - 2002/2023(COS)) 
Før afstemningen
Posselt (PPE-DE).
Hr. formand, i modstrid med den netop fremsatte påstand står der fra start til slut i den foreliggende betænkning "Cypern, Slovenien, Slovakiet"! Jeg anmoder om, at der i alle tilfælde udskiftes med de officielle statsnavne.
Schroedter (Verts/ALE).
Hr. formand, jeg vil gerne stille et mundtligt ændringsforslag til ændringsforslag 38 fra De Liberale. Heri står der, at ansøgerlandene først skal påbegynde gennemførelsen af lovgivningen imod forskelsbehandling. Jeg foreslår imidlertid, at de skal fremskynde gennemførelsen. Det inkluderer de ansøgerlande, der allerede har påbegyndt arbejdet. Det betyder, at der i stedet for det engelske udtryk "to start preparing" (begynde at forberede) anvendes det engelske udtryk "to speed up" (fremskynde).

Sörensen (Verts/ALE).
Hr. formand, inden vi stemmer om 88, vil jeg henlede medlemmernes opmærksomhed på, at der har sneget sig en fejl ind i oversættelsen af ændringsforslag 91. Heri står der, at hvis 88 bliver vedtaget, bortfalder 91, men der er en væsentlig forskel. I 88 står ordet prostitution - bekæmpelsen af prostitution. I 91 er ordet slettet i den engelske oversættelse. Alle andre oversættelser er forkerte. I 91 står der altså, at man er imod menneskehandel og imod mindreåriges prostitution, men ikke imod prostitution som sådan. Det er den store forskel mellem 88 og 91.

Olsson (ELDR).
Hr. formand, der er en fejl i den svenske tekst. Der står "ökat tillträde för Medelhavsländerna" (større adgang for Middelhavslandene), men der skal stå "utviklingsländerna" (udviklingslandene). Jeg håber, at de øvrige sprogversioner er korrekte.

Formanden.
Vi skal gøre sprogtjenesterne opmærksomme på problemet.
Vedrørende punkt 33 og 34
Poos (PSE).
Hr. formand, jeg vil gerne stille et mundtligt ændringsforslag til Parlamentet om punkt 33 og 34 for at tage højde for, at Cypern i begyndelsen af ugen afsluttede sin konkurrencesag.
Vi må derfor ajourføre punkt 33 og sige, at der er 28 foreløbigt afsluttede forhandlingskapitler i stedet for 27. Vi må også rette i begyndelsen af punkt 34, som skal læses som følger: "bemærker, at kun de kapitler, der behandles på horisontal basis for alle ansøgerlande (landbrug og finansielle og budgetmæssige bestemmelser), stadig er åbne". Resten af teksten i dette punkt skulle så udgå.

Olsson (ELDR)
Hr. formand, der er en fejl i ændringsforslag 1 i den svenske tekst. Den rigtige version er "ökningen av den totala EU-kvoten hålls inom de gränser som kommissionen föreslagit" (forøgelsen af den samlede EU-kvote holdes inden for de grænser, som Kommissionen har foreslået), men i den svenske tekst står der "minskningen" (reduktionen).

Formanden.
Vi skal foretage den fornødne kontrol.
(Parlamentet vedtog forslaget til beslutning)

Formanden.
Jeg ved godt, at der er fodbold, hr. Ebner, men vi er nødt til at fortsætte.

Betænkning (A5-0154/2002) af Hedkvist Petersen for Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme om Kommissionens meddelelse til Rådet og Europa-Parlamentet om beskyttelse af fodgængere: Forpligtelser fra den europæiske automobilindustris side (KOM(2001) 389 - C5-0537/2001 - 2001/2216(COS)) 
Før afstemningen
Swoboda (PSE).
Hr. formand, i nr. 18 i den tyske udgave står der, at antallet af ulykkesofre blandt fodgængere skal overvåges. Måske skal chaufførerne overvåges, men under ingen omstændigheder ulykkesofrene. Derfor bør man rette det!

Bordes og Cauquil (GUE/NGL)
For at forbedre beskatningssystemet på det europæiske marked har García-Margallo y Marfil-betænkningen især til hensigt at "støtte den momsstrategi, som Kommissionen vedtog i 2000". Ordføreren erklærer sig "overbevist" om, at "EU fortsat skal tilstræbe et endeligt momssystem".
Vi har stemt imod betænkningen, for vi kan ikke forstå, hvorfor man skal bruge de europæiske skatteyderes penge til at uddanne funktionærer med henblik på at generalisere og ensrette et beskatningssystem, som er et af de mest uretfærdige systemer, der findes.
Faktisk er det sådan, at hvad enten forbrugerne er rige eller fattige, så betaler de den samme afgift på produkterne (tæt ved 20% af prisen på de fleste produkter i Frankrig). Den hviler således relativt tungere på dem, der har de laveste indkomster. Momsens altovervejende rolle i budgetindtægterne i en stat som Frankrig og mere generelt i hele Europa afspejler det faktum, at det er arbejderklasserne, der finansierer hovedparten af statens udgifter. Kun ved at afskaffe de indirekte skatter kan man beskytte befolkningsflertallets interesser. Statens udgifter bør betales via en hård beskatning af virksomhedernes overskud samt en direkte skat på indkomst, som er fastlagt efter en stærkt progressiv enhedstakst, og som især rammer de højeste skatteniveauer.

Ribeiro e Castro (UEN)
Selv om vi er ganske enige i betænkningen og som helhed kan støtte den, afspejler vores stemmeafgivning den store forsigtighed, som vi altid omgås disse emner med, og den konstante vagtsomhed, som uomgængeligt må opretholdes, hvad angår enhver ændring i status quo, der eksplicit eller implicit gør skattepolitikken til et EU-anliggende, hvilket vi ikke er tilhængere af.

Krivine og Vachetta (GUE/NGL)
Vi stemmer imod Konstantinos Alyssandrakis' betænkning om forsknings- og uddannelsesprogrammet "Kerneenergi". Faktisk støtter betænkningen Europa-Kommissionens holdning på området og indgår definitivt i rammerne for Euratom-traktaten, en forældet traktat, der har den meget officielle opgave at fremme en tilbagevenden til atomenergi, og hvis grundlag man i sig selv må sætte spørgsmålstegn ved. Finansieringerne er således hovedsageligt rettet mod forskning i kernefusion, som de industrielle virksomheder i dag besmykker med de samme dyder, som de i går tillagde kernefission, med de velkendte resultater til følge.
Der skal selvfølgelig fortsat være fonde, som engagerer sig i forskning i radioaktivt affald, nu det på stærkt uansvarlig vis er blevet produceret i meget store mængder. Men de vil blive ledet forskelligt, alt efter hvilket politisk perspektiv der vedtages. Ved at satse på nedgravning af affald i de dybere geologiske lag forsøger programforslaget at gøre en fortsat kerneenergiproduktion acceptabel for samfundet ved at krybe uden om stridsspørgsmålet. Hvis man skal angribe spørgsmålet ordentligt, er den første hasteforanstaltning at stoppe med at producere denne form for affald og derefter rette forskningen imod forvaltningen af affaldet in situ med henblik på at udfase kerneenergien.

Raschhofer (NI)
. (DE) Så længe der er atomkraftværker i drift i Europa, står beskyttelsen af EU-borgernes sundhed og miljøet øverst på dagsordenen. Med vedtagelsen af Schwaiger-betænkningen har vi ydet et væsentligt bidrag til, at der kan finde en endnu mere intensiv forskning sted inden for nuklear sikkerhed i de kommende år.
Jeg har i særlig grad min opmærksomhed henledt på sikkerheden på eksisterende reaktorer i Europa og i ansøgerlandene. Det gælder om, inden den forestående udvidelse, at skabe fælles europæiske sikkerhedsstandarder for atomkraftværker, således at vi også kan tilbyde vores borgere et højt sikkerhedsniveau på dette område i en udvidet Union. Jeg betragter det som en opgave for Det Fælles Forskningscenter at lægge grundstenen til sådanne fælles sikkerhedsstandarder. Derfor har delegationen fra Frihedspartiet stemt for betænkningen og navnlig for ændringsforslag 1, 2 og 4.

Lulling (PPE-DE).
Hr. formand, når jeg ikke har stemt for betænkningen om AIEM-afgiftsordningen for De Kanariske Øer, er det fordi, jeg ikke vil følge kommissær Bolkestein og vores ordfører og bøje mig for hele "the Spanish connection", som er oprettet for at begå en dødssynd imod principperne for det indre marked og den frie bevægelighed for varer.
Jeg støtter vedtagelsen af særforanstaltninger for randområderne på grundlag af traktatens artikel 299. Men det, de spanske myndigheder er i færd med at fabrikere af anstødeligheder, diskriminerende foranstaltninger og konkurrenceforvridning for visse produkter, som intet har at gøre med beskyttelsen af de lokale produkter, giver juristerne mere end rigeligt at lave, for ofrene, som f.eks. rom-, gin- og vodkaproducenterne lader sig ikke snyde, selv ikke i Spanien.
Endvidere er det trods alt imponerende, at kommissæren, som i andre spørgsmål står så fast på at bevare den frie bevægelighed af varer på det indre marked, lader sig forlede til at stille et så diskriminerende forslag, der finder anvendelse med tilbagevirkende kraft i en overdrevet lang periode på 10 år, indtil december 2011, alt sammen uden henvisning til den økonomiske og sociale udvikling på øerne og til fremme af lokale aktiviteter. Jeg advarer Kommissionen og de medlemsstater, der i Rådet giver efter for ren afpresning fra formandskabets side, imod den farlige præcedens, som de er i færd med at skabe. Rådet gør bedst i ikke at godkende artikel 1 i beslutningen, når først Parlamentet har afgivet denne udtalelse. Europa-Parlamentet ville have været bedre tjent med at følge udtalelsen fra Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål, som i øvrigt burde have haft kompetence med hensyn til realitetsspørgsmålet.

Bordes og Cauquil (GUE/NGL)
Under påskud af at bevare fiskebestandene i EU's farvande vil Kommissionen reducere fiskerikapaciteten, hvilket udmønter sig i nedlæggelsen af 28.000 direkte arbejdspladser inden 2006.
Betænkningen understreger, at de undersøgelser, som Kommissionen støtter sig til, er lidet troværdige. Den sætter imidlertid på ingen måde spørgsmålstegn ved en proces, hvor de største forurenere ikke er dem, der betaler, især hvad angår forurenende industriaffald og store industrifiskeriforetagender, som trods alt forurener mere i havene end fiskeri fra mindre fartøjer.
Selv om vi har stemt for de få forsigtige foranstaltninger til støtte af sektorens lønmodtagere og til forbedring af besætningernes sikkerhed har vi undladt at stemme for hele betænkningen. Det er faktisk nødvendigt at bevare jordens fiskeressourcer for fremtiden. Imidlertid løser man ikke problemet ved at nægte at røre de egentligt ansvarlige for truslen samt et anarkistisk økonomisk system, hvor konkurrencen og jagten på profit gør enhver rationel planlægning illusorisk, og man nøjes med at lade det gå ud over de mindre fiskerfartøjer, hvilket er utilgiveligt.

Darras (PSE)
Selv om det virker indlysende, at det er nødvendigt med en reform af den fælles fiskeripolitik, og at den skal iværksættes hurtigst muligt, og selv om jeg erkender, at de fiskebestande, som er nævnt i forslaget til forordning, befinder sig i en sårbar situation, finder jeg ikke desto mindre, at reformen, som den er planlagt her, er uafbalanceret og risikerer at få os til at glemme, at den nødvendige beskyttelse af fiskeressourcerne for alt i verden ikke må ske på bekostning af fiskerne.
Det forekommer mig imidlertid, at betænkningen ikke levner tilstrækkelig plads til de mænd og kvinder, som allerede i bevidstheden om, at deres erhvervs overlevelse først og fremmest afhænger af forvaltning og bevarelse af ressourcerne, har lagt kolossale kræfter i dette projekt.
Betænkningen forekommer mig ligefrem at være en slags trojansk hest for den kommende fælles fiskeripolitik, som den fremlægges på nuværende tidspunkt af den ansvarlige europæiske kommissær, hr. Fischler.
Jeg vil derfor stemme imod beslutningsforslaget, det vil sige imod et forslag, der, idet det glemmer mennesket, fastlægger foranstaltninger, som får traumatiske og brutale konsekvenser for fiskerisektoren.

Färm, Hedkvist Petersen, Hulthén, Hans Karlsson og Theorin (PSE)
Vi stemte nej ved den endelige afstemning om betænkningen, på trods af at den indeholdt visse dele, som forbedrede Kommissionens forslag, bl.a. det nye kapitel om den vigtige samfundsøkonomiske indvirkning og den noget større reduktion af fiskeriindsatsen med henblik på tobis og sperling.
Men vi mener alligevel, i særdeleshed på baggrund af det meget nødvendige program til reform af den fælles fiskeripolitik, som Kommissionen fremlagde for nylig, at betænkningen på flere punkter på ulykkelig vis mangler det helhedssyn på reformen, som er påkrævet.
Ud fra den betragtning mener vi, det er ualmindeligt ulykkeligt, at det i betænkningen slås fast, at den godtgørelse, som skal ydes til de fiskere og fartøjsejere, som rammes af et tilfældigt ophør af virksomheden, "som helhed skal udbetales af EU". Dette fastlåser på uhensigtsmæssig vis en vis retning, hvad angår strukturelle foranstaltninger, og vi mener, at Kommissionens forslag, som foreskriver samfinansiering af en sådan godtgørelse, helt klart er at foretrække.

Figueiredo (GUE/NGL)
Hvad angår kulmule, er fiskeriet - med den aktuelle udnyttelsesgrad og uafhængigt af informationsgrundlagets troværdighed og begrænsninger - for omfattende, hvorfor midlertidige reduktioner i fiskeriet vil være en fordel, og en reduktion i perioden 2002-2006 synes uomgængelig for en rimelig udnyttelse af disse bestande.
Kommissionens ønske om at reducere fiskeriindsatsen er derfor acceptabelt, men det kan slet ikke accepteres, at en sådan reduktion skal betyde ophugning af fartøjer og det dermed forbundne uoprettelige tab af fiskeritilladelser. Der findes andre og lige så effektive metoder til at styre fiskeriet, så der opnås et rimeligt niveau, f.eks. en reduktion i antal årlige fangstdage, indtil bestanden er genoprettet op over et passende niveau. På den måde reduceres de samfundsøkonomiske problemer mærkbart for de virksomheder, der nu har fiskeritilladelse.
Hvad angår torsk, ser situationen for disse bestande alvorligere ud, så der er behov for lidt strengere foranstaltninger end for kulmule, skønt de kan være forskellige afhængigt af arterne. Disse foranstaltninger bør imidlertid også kun være af midlertidig karakter og må aldrig indebære ophugning og endegyldigt tab af fiskeritilladelser. Vi beklager, at man ikke har accepteret at holde de to tilfælde, torsk og kulmule, adskilt, og vi har derfor stemt imod.

Souchet (NI)
Behandlingen af sagen om nedgangen i torske- og kulmulebestanden er karakteristisk for en autistisk opførsel fra Europa-Kommissionens side. Den stiller dårlige diagnoser, fordi den er afskåret fra virkeligheden, og træffer derfor dårlige beslutninger.
Hvad de dårlige diagnoser angår, er det sandt, at torskebestandene i visse fiskerizoner er sårbare, men det er forkert at skyde hele skylden på overfiskeriet, for der er mange andre faktorer, der spiller ind. Hvad kulmulen angår, er det en enestående og anderledes situation, for dens livscyklus er langt kortere, den er allerede begyndt at vende tilbage i stimevis, og Kommissionens forslag til foranstaltninger falder på et helt forkert tidspunkt.
Hvad de dårlige beslutninger angår, er forvaltningen af de samlede tilladte fangstmængder inden for en flerårig ramme et godt tiltag, som vi længe har bedt om, men det skal udmønte sig i afgrænsede årlige udsving i en overkommelig størrelsesorden for de involverede erhverv.
Med hensyn til de foreslåede strukturforanstaltninger forbigår de de økonomiske og sociale konsekvenser for de forskellige involverede erhverv og afslører den samme malthusianske ånd som forslaget til reform af den fælles fiskeripolitik. Begge forslag er totalt uacceptable.

Varela Suanzes-Carpegna (PPE-DE)
Da plenarforsamlingen har forkastet ændringsforslag 1 (Varelas ændringsforslag, som blev vedtaget i Fiskeriudvalget), tages hele artikel 1 fra Kommissionens forslag, som medtager kulmule og derudover et mål for biomassen baseret på forsigtighedsprincippet på 165.000 t. Når det tages i betragtning, at der er blevet sat spørgsmålstegn ved dette mål i de seneste videnskabelige henstillinger, som reducerer det til 145.000 t, og at Kommissionen endda på møder afholdt i workshoppen om kulmule i det nordlige område på et tidspunkt sagde, at et mål på 120.000 t kunne accepteres, kan vi ikke stemme for et forslag, som medtager kulmulen, og som fastsætter målet til 165.000 t. Derudover er der en uoverensstemmelse i Stihler-betænkningen, for ordføreren anerkender selv i sin begrundelse, at niveauet på 165.000 t er "for højt" (Mål for biomassen), og i sine konklusioner bekræfter hun, at der "burde tillades en lempelse af de fastsatte mål for kulmule".
På den anden side har plenarforsamlingen vedtaget ændringsforslag, som forbedrer Kommissionens forslag, og som vi støttede, så vi kan heller ikke afvise disse forbedringer, som, om end de er utilstrækkelige, imidlertid gør, at vi ikke kan stemme imod betænkningen. Det er grunden til, at vi har afholdt os fra at stemme i den endelige afstemning om betænkningen.

Keppelhoff-Wiechert (PPE-DE)
. (DE) Ordføreren, fru Ayuso, har udarbejdet en tekst, der imødekommer Rådets og Kommissionens kompromisforslag om emnet ethanol fremstillet af landbrugsprodukter.
At behandle emnet nu i Strasbourg som et uopsætteligt spørgsmål giver mulighed for, at der langt om længe kan træffes en afgørelse efter afstemningen! Kun på den måde kan vi opnå den tvingende nødvendige planlægningssikkerhed for vores landmænd og den traditionelt småtstrukturerede brænderisektor.
Det giver ingen mening, at man på den ene side diskriminerer producenterne af landbrugsalkohol og på den anden side ikke inkluderer syntetisk fremstillet alkohol. Derfor henviste vi for flere uger siden emnet til fornyet udvalgsbehandling i Landbrugsudvalget. Den sproglige ændring i det nye forslag fra Kommissionen tillader langt om længe medlemsstaterne at træffe deres egne supplerende nationale bestemmelser. Kun derved kan de små brænderier i EU overleve.
Dyrkningen af kartofler og korn til udvinding af alkohol samt anvendelsen af frugt fra blomstrende enge med frugttræer, alt dette sikrer den fortsatte eksistens af de værdifulde kulturlandskaber, der er i allerstørste fare uden supplerende nationale bestemmelser.

Klaß (PPE-DE)
. (DE) Der foreligger et enstemmigt afstemningsresultat i Europa-Parlamentets Landbrugsudvalg om den fælles markedsordning for ethanol fremstillet af landbrugsprodukter. Jeg forkaster en fælles markedsordning for landbrugsalkohol og kræver en "let ordning". Derfor støtter jeg som helhed kompromisforslaget fra det spanske rådsformandskab, det vil sige uden støtteartikler.
Et bortfald af den nuværende ordning i Tyskland og skabelsen af nye støttemuligheder via arealbetaling ville være en helt ny tilgang, der hverken ville være finansielt ligeværdig eller kunne udgøre et effektivt støtteinstrument. Produktionen af landbrugsalkohol giver i dag en ekstra indtægt og udgør dermed et såkaldt andet støtteben for mange familielandbrug.
Det er meget vel frugten og plejen af kulturlandskaber, men der er også mange små og mellemstore virksomheder, der som et andet støtteben har brug for brænderiet i familielandbruget som en vigtig ekstra indtægt. Derfor anmoder jeg Kommissionen om at godkende det spanske kompromisforslag og Europa-Parlamentets udtalelse.

Banotti (PPE-DE)
Jeg stemte for det fælles beslutningsforslag, selv om Nice-traktaten endnu ikke er ratificeret af Irland. Indtil der eventuelt afholdes en ny folkeafstemning, ændres den juridiske situation ikke.

Berthu (NI)
Europa-Parlamentet har netop i sin beslutning om forberedelsen af Det Europæiske Råd i Sevilla (21.-22. juni 2002) fremført en appel om en "harmoniseret" europæisk indvandringspolitik på grundlag af Amsterdam-traktatens bestemmelser.
Der ligger en alvorlig misforståelse i dette. Hvis situationen på indvandringsfronten er ved at køre af sporet, er det ikke på grund af manglen på en overstatslig politik. Det er, fordi hverken medlemslandene eller Kommissionen igennem lang tid har villet give førsteprioritet til borgernes sikkerhed og kontrol af indvandringen, som nødvendigvis medfører, at man bekæmper den illegale indvandring og regulerer de lovlige migrationsstrømme.
Tværtimod har man i medlemsstaterne såvel som i Kommissionen prioriteret ukontrolleret bevægelighed, nedlæggelsen af de indre grænser og velvilje over for selv klart uberettigede asylansøgere i troen på, at den massive indvandring ville løse vores dynamiske og demografiske problemer.
Det ser vi resultatet af i dag. Men løsningen er ikke en overstatslig indvandringspolitik på grundlag af dårlige prioriteringer. Den første løsning er at ændre prioriteringer. Men så langt er vi slet ikke nået endnu.

Bordes og Cauquil (GUE/NGL)
Med den fælles beslutning om Det Europæiske Råds møde i Sevilla giver vi endnu en gang udtryk for en forventning om, at de store internationale institutioner som FN eller NATO spiller rollen som brandmænd i de forskellige konflikter, hvad enten det drejer sig om konflikten i Mellemøsten eller ved den indisk-pakistanske grænse.
Desværre har disse internationale institutioner i alle de seneste konflikter, og uden at vi behøver at gå længere tilbage, været stormagternes værktøjer, der skulle tjene sidstnævntes politik, som altid først og fremmest går ud på at fastholde deres dominans på verdensplan.
Pyromaner forklædt som brandmænd fortjener ingen tillid overhovedet.
Hvad resten af beslutningens perspektiver for Europas fremtid angår, er disse i direkte modsætning til, hvad der ville være ønskeligt for befolkningerne på kontinentet.
Den sociale del af beslutningen er i bedste fald hul, idet den begrænser sig til "livslang læring", hvor de europæiske arbejdere ville have foretrukket, at man sikrede dem livslang beskæftigelse indtil pensionsalderen. I værste fald er den fyldt med nye trusler for arbejdsmarkedet, eftersom den forsvarer idéen om en "åbning af markederne for offentlige tjenesteydelser" under indflydelse af privatkapitalistiske interesser.
Det er ganske givet ikke ved at lukke adgangen til Europa og f.eks. oprette yderligere europæiske grænsevagter, som det foreslås her, at man finder en human løsning på indvandringsproblemerne.
Vi har ikke deltaget i afstemningen om nærværende beslutning.

Figueiredo (GUE/NGL)
Vi har stemt imod det fælles beslutningsforslag, fordi der er blevet vedtaget uacceptable holdninger, især når man bliver ved med at presse det irske folk til at ratificere Nice-traktaten ved på upassende vis at knytte en snæver forbindelse mellem denne ratifikation og udvidelsen og ved at insistere på en aftale mellem EU og NATO om brug af ressourcer og på den fælles europæiske sikkerheds- og forsvarspolitiks operationsdygtighed. Det er heller ikke acceptabelt, at man ønsker at gå hurtigere frem med EU's asyl- og indvandringspolitik, så den bliver endnu mere restriktiv, end den er i visse medlemsstater.
Som det blev foreslået i GUE/NGL-Gruppens beslutningsforslag, som ikke blev vedtaget, burde der lægges klart større vægt på den økonomiske og sociale samhørighed i medlemsstaterne i form af en revision af den økonomiske politik og af finanspolitikken, navnlig stabilitetspagten, og ved at indstille liberaliserings- og dereguleringsprocessen, samt på den sociale dimension i EU's udvidelse og større fasthed og målrettethed i gennemførelsen af initiativer til fordel for udviklingslandene og fremme af fred, med særligt henblik på det palæstinensiske folks situation.

Sudre (PPE-DE)
Det Europæiske Råds møde i Sevilla, som er afslutningen på et meget positivt spansk formandskab, vil dreje sig om bekæmpelsen af den illegale indvandring, udvidelsen og Unionens fremtid med en rapport om konventets resultater fra formanden Valéry Giscard d'Estaing.
Rådet (generelle anliggender), der var samlet i går i Luxembourg, har afsløret alle de uforstående holdninger, som forslagene til reform af den fælles fiskeripolitik vækker i alle de lande, hvor denne sektor har økonomisk, social og kulturel indflydelse. Vi forventer af De 15, at de lægger vægt på fornuft, mådehold og forståelse. Det Europæiske Råd skal behandle problemet med den illegale indvandring inden for de større rammer af den fælles asyl- og indvandringspolitik. Det skal koncentrere sig om den fælles forvaltning af De 15's ydre grænser og om at integrere migrationspolitikken i Unionens eksterne anliggender. Det skal opfylde borgernes forventninger uden demagogi, men med den håndfaste styring, som en yderst bekymrende situation kræver.
Udvidelsesforhandlingerne har gjort pæne fremskridt i løbet af det spanske formandskab. Men landbrugs- og landbefolkningernes bekymringer, der kom til udtryk tirsdag i Strasbourg, viser hvor altafgørende det er med en dialog, før man træffer beslutninger, der vil berøre millioner af europæere.
(Stemmeforklaringen forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137, stk. 1)

Vachetta (GUE/NGL)
 At drøfte europæiske topmøder er en simpel øvelse i stil. For det er faktisk i disse højtidelige forsamlinger, hvor man ikke har inviteret de folkevalgte repræsentanter og endnu mindre folket, at fremtiden for 380 millioner mennesker afgøres i største hemmelighed. Topmødet i Sevilla såvel som dem i Genova, Nice og Bruxelles er en ny og trist illustration af den demokratiske fallit, som karakteriserer den europæiske konstruktion. Dette topmøde bliver præget politisk og ideologisk af det liberale såvel som det ekstreme højre. Sidstnævnte har i kraft af sine nylige valgsucceser i Frankrig og i Nederlandene været i stand til at præge De 15 med sin populisme og sin fremmedfjendske demagogi med hensyn til især indvandring og asylret. Der vil udelukkende være tale om at styrke Fort Europa, på trods af at vi hurtigst muligt må bekæmpe smuglervirksomhed, mafiabander og illegal indvandring med åbning af vores grænser, regularisering af de illegale indvandrere og lige borgerrettigheder og sociale rettigheder for et lands statsborgere såvel som udlændinge. Indvandrere og asylansøgere bliver nemt til syndebukke for de befolkninger, som er ofre for liberalismen og den kapitalistiske globalisering. Det indvandringsfjendske hysteri, som statslederne har skabt, skjuler i virkeligheden den egentlige dagsorden for topmødet i Sevilla, det asociale topmøde i Barcelona og det neokolonialistiske topmøde i Madrid. Den fælles beslutning indgår som en del af dette tiltag.

Van der Laan (ELDR)
Det glæder mig meget, at Parlamentet med stort flertal har godkendt punkt 49, hvori det beklages, at det amerikanske Senat har vedtaget et lovforslag, der giver USA mulighed for at anvende magt for at forhindre, at dets borgere stilles for Den Internationale Straffedomstol (ICC). Den overvældende støtte til dette punkt - 385 medlemmer stemte for - viser, at D66 gjorde ret i at rejse spørgsmålet i Parlamentet, for ICC's succes er et europæisk spørgsmål.
Trods dette og andre vigtige synspunkter, som jeg går ind for, tøvede jeg med at stemme for på grund af følgende passus: "6. understreger, at en ratificering af Nice-traktaten fra alle medlemsstaters side vil bane vejen for en vellykket udvidelsesproces".
Det er faktuelt forkert at sige, at ratificeringen af Nice-traktaten fremmer udvidelsesprocessen. Ved topmødet i Nice valgte vore regeringsledere at gøre Europa lidt mindre demokratisk og mindre effektivt. Ved at tage yderligere skridt i retning af mellemstatslighed (og dermed mindre gennemsigtighed) fører Nice-traktaten desuden Europa i den modsatte retning af den, vi har brug for at bevæge os i.
(Indlægget forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137, stk. 1)

Sörensen (Verts/ALE).
Hr. formand, jeg har naturligvis stemt for Brok-betænkningen, men jeg beklager, at resultaterne og anbefalingerne fra Udvalget om Kvinders Rettigheder ikke er optaget i selve betænkningen og kun er sluppet ind gennem ændringsforslag.
Vi må da være klar over, at halvdelen af befolkningen i ansøgerlandene er kvinder. Vi har ikke ret meget eller intet at tilbyde disse lande. Ingen penge, ingen øjeblikkelig udsigt til mange job eller andre ting. Men hvad kan vi tilbyde? Acquis communautaire, en politik med lige muligheder for kvinder, og jeg synes, det er beklageligt, at man har beskæftiget sig for lidt med det. Det er en ufravigelig betingelse. Dette punkt skal med, jeg kan ikke sige det anderledes. Jeg håber, at resultaterne i dag og ændringsforslagene vil blive taget i betragtning under forhandlingen om udvidelsen, og at debatten omkring lige muligheder for kvinder vil blive fortsat.

Fatuzzo (PPE-DE).
Hr. formand, jeg nøjes med en enkelt stemmeforklaring, og jeg ville gerne have, at formandskabet i det mindste ikke fratog mig denne ene stemmeforklaring!
Jeg stemte for hr. Broks betænkning, og som repræsentant for Den Interparlamentariske Delegation EU/Bulgarien vil jeg gerne komme med en bemærkning. Der er en oversættelsesfejl i begrundelsen i den franske udgave. Sådan som der står i den originale engelske udgave, opfylder Bulgarien nemlig Københavnskriterierne - der skal ikke stå "forsøger at opfylde."
Efter min mening er det også vigtigt at understrege, at man burde træffe en politisk beslutning om at lade alle de central- og østeuropæiske ansøgerlande blive medlemmer af EU på samme tid og herefter hjælpe dem, der er bagud set ud fra et økonomisk synspunkt, når først de er blevet optaget i EU. Efter min opfattelse er det en politisk fejl, at vi ikke optager alle disse ansøgerlande på en gang. Når det gælder Bulgarien, er jeg navnlig bekymret for, at lukningen af enhed 3 og 4 i Kozloduj-atomkraftværket kommer til at gå alvorligt ud over den bulgarske befolkning, ikke mindst de ældre, de arbejdsløse og de unge, der søger job.

Alyssandrakis (GUE/NGL)
Grækenlands Kommunistiske Parti har gentagne gange betonet, at den såkaldte udvidelse hverken sker af næstekærlighed til befolkningen eller er en historisk nødvendighed. Der er tale om et klassisk eksempel på imperialistisk ekspansion, der er faldet i frugtbar jord efter det socialistiske systems fald i Europa og opløsningen af USSR. Man tilstræber at optage svage småstater under Vesteuropas vinger og tilnærme dem det internationale, imperialistiske system. Som det fremgår af teksten i Europa-Parlamentets betænkning, går udvidelsen hånd i hånd med NATO's udvidelse mod øst.
Hele tiltrædelsesprocessen minder om en kolonisationsagtig anneksion. Den er ikke andet end en overgivelse af disse landes nationale rigdomme til den vesteuropæiske kapital, tilpasning til de kapitalistiske strukturændringer (det berygtede "regelværk"), bortførelse af den offentlige formue og ophævelse af socialismens resultater i samarbejde med lokale mafiosoer. Følgerne er katastrofale for de talrige små og mellemstore landmænd i ansøgerlandene.
Især i forbindelse med optagelsen af Cypern har vores parti for lang tid siden sagt, at Helsinki-afgørelsen ville gøre det lettere at gennemtvinge en løsning, der betyder en deling af øen. Desværre bekræfter begivenhederne, især i de seneste måneder, vores analyse. Ansøgerstatussen har fungeret som en afpresning mod Cypern og tilskyndet til tyrkisk uforsonlighed med EU som medskyldig. Betænkningens positive omtale af én selvstændig, cypriotisk stat fjerner ikke ovenfor omtalte virkelighed.
Af ovenfor anførte årsager har medlemmerne fra Grækenlands Kommunistiske Parti stemt imod betænkningen.

Berthu (NI)
Brok-betænkningen tilskynder medlems- og ansøgerlandene til at gøre sig de nødvendige bestræbelser for at afslutte tiltrædelsesforhandlingerne sidst på året, således at de kan underskrive tiltrædelsestraktaterne omkring april 2003 med henblik på tiltrædelse af 10 nye medlemslande i 2004. Vi giver dette tiltag en varm velkomst.
Faktisk blev det fastlagt på Det Europæiske Råds møde i Berlin i 1999, at seks ansøgerlande skulle indtræde i Unionen i 2002. Her er vi så, og ingen er endnu indtrådt. Vi kan ikke fortsætte på den måde. Vi må bryde den sidste modstand, samtidig med at vi bevarer realismen, som jeg siger i min stemmeforklaring til Böge-betænkningen.
Under alle omstændigheder er der mindst et forlorent problem, nemlig det irske folks manglende ratificering af Nice-traktaten. Hvis det skulle ske, at de endnu en gang forkaster denne dårlige traktat ved en ny folkeafstemning (på trods af det blændværk, som Det Europæiske Råd i Sevilla forbereder, med en fuperklæring, der reklamerer med accept af Irlands militære neutralitet), bliver udvidelsen ikke kompromitteret af den grund. Det er nemlig tilstrækkeligt at inkludere de relevante aspekter af Nice-traktaten i den kommende tiltrædelsestraktat. Man kunne i øvrigt benytte lejligheden til at revidere dem, hvilket ville være en fordel.

Bordes og Cauquil (GUE/NGL)
Sløjfning af de offentlige tjenester, omstrukturering i industrien, som får arbejdsløsheden til at eksplodere i især Den Tjekkiske Republik, Slovakiet, Litauen og Polen, igangværende eller planlagt lukning af energikilder i Litauen, Estland og Bulgarien med dramatiske sociale og økonomiske konsekvenser til følge, programlagt afvikling af millioner af landbrugsbedrifter og af dem, der lever af dem, dårligt måske, men de lever trods alt af dem, i Polen, Slovenien og Ungarn, og en politik til reducering af landbrugsproduktionen, som de europæiske myndigheder vil promovere overalt.
Det er et katastrofalt facit for disse lande og endnu mere for deres arbejdere i by og på land.
Men det er et facit, som EU-myndighederne glæder sig over, eftersom Europas største tobaksproducent, Bulgartabak, skal privatiseres, og privatiseringen af banker, forsikringsselskaber, telekommunikationstjenester og industrier skrider frem i takt med de direkte udenlandske investeringer. Sagt på en anden måde er det det samme som den især vesteuropæiske storkapitals regulære, systematiske udplyndring af de central- og østeuropæiske lande. Således er det, der motiverer det konsortium af velhavende stater, som hedder EU, først og fremmest udvidelsen af profitmulighederne for deres industri- og finanskoncerner.
Vores stemme er ikke en stemme imod disse landes indtræden i EU, men en protest imod den måde, hvorpå det sker, nemlig ind under storkapitalens vinger.

Esclopé (EDD)
Vi har stemt imod Brok-betænkningen om udvidelsen. Selvfølgelig er vi ikke imod at indlemme nye lande i Unionen. Vi har ikke desto mindre nogle forbehold, hvad angår forhandlingernes aktuelle forløb. Vi er samtidig bekymret over, hvor omfattende gennemførelsen af EU's acquis bliver for ansøgerlandene, eftersom den, alt efter hvilken oversættelse der er tale om, varierer mellem 70.000 og 90.000 sider tekst. På landbrugs-, sundheds- og miljøområdet er udfordringerne gigantiske. Desuden er det uretfærdigt at gøre disse landes indtræden betinget af en streng overholdelse af loven om beskyttelse af den biologiske mangfoldighed, for lad os ikke glemme, at disse lande kommer til os for at konsolidere freden i Europa, udvikle deres infrastrukturer og indhente deres deraf følgende økonomiske efterslæb. Lad os ikke glemme det.

Martin, David (PSE)
Jeg glæder mig over hr. Broks betænkning, som viser, at der virkelig er sket fremskridt i udvidelsesprocessen.
Der er nu en reel mulighed for, at der i 2004 kommer 10 nye medlemsstater, som så kan deltage i valget til Europa-Parlamentet det år. Der ser desuden ud til at være mulighed for, at Rumænien og Bulgarien kan komme med i 2007.
Der er nu behov for, at alle parter udviser reel politisk vilje og søger kompromiser, så dampen holdes oppe. Topmødet i København kan i sandhed blive historisk.

Meijer (GUE/NGL)
Udvidelsen forløber mindre succesfuldt, end de mest udtalte tilhængere deraf i Øst og Vest havde håbet. Fire medlemsstater, Tyskland, Det Forenede Kongerige, Nederlandene og Sverige, vil først have en sanering af landbrugsfondene og regionalfondene. Tyskland og Østrig har stillet krav til fordel for de fordrevne tysksprogede fra Tjekkiet og Polen og grebet ind over for tilstrømning af indvandrere fra Øst. Polen, Tjekkiet og Bulgarien vil anlægge motorveje tværs gennem naturområder for EU-penge. Der hviskes om, at en valgsejr til den tidligere premierminister Meciar i Slovakiet vil placere landet uden for den første bølge af ansøgerlande. Lukning af farlige atomkraftværker i Litauen, Slovakiet og Bulgarien vil kun finde sted, hvis EU betaler herfor. Den østlige del forbliver fattig, fordi den eksporterer billige landbrugsprodukter og minedriftsprodukter og må importere dyr teknologi. I det nuværende EU-område vinder politiske partier, som ikke bryder sig særlig meget om solidaritet med økonomisk svagere lande, og som først og fremmest sætter udvidelsen med nye medlemsstater i forbindelse med højere udgifter og tilstrømning af indvandrere, mange vælgeres sympati. En stor tiltrædelsesbølge i 2004 bliver derfor stadig mere usandsynlig. På grund af en række positive punkter kunne jeg ikke desto mindre have stemt for denne betænkning, men den tilføjede opfordring til udvidelse af NATO gør den i sidste instans uacceptabel for mig.

Queiró og Ribeiro e Castro (UEN)
Det er almindeligt, at vi hører hinanden tale på Europas vegne. Denne daglige udtryksform er imidlertid objektivt forkert, for i EU er vi kun 15, og Europa er mange flere stater, folk og nationer end kun os 15. Vi nævner det, for at vi kan anlægge det rette perspektiv i denne debat, nemlig, at udvidelsen er så uomgængeligt nødvendig, ikke mindst politisk, at vi må forholde os til den med al mulig seriøsitet. Det er rigtigt, at udvidelsen stiller os over for udfordringer og vanskeligheder, men dem må vi tage op og overvinde - fordi den er det mål, som giver det europæiske projekt, hvori Unionen indgår, mening. For os er det så afgørende, at vi europæere forenes, at alle andre politiske dagsordner må vige. Det er også derfor, at vi afviser de stædige institutionelle fantasier hos de kolleger, der gør deres føderalistiske overbevisning til en religion og dyrker Bruxelles' magt som en guddom, der blander sig i alt, og som vil regulere alt, både i fremtiden og sågar også i fortiden. På den måde skaber de kun unødvendig modstand og farlige spændinger. Unionen - er det på sin plads at erindre - er ikke blevet oprettet, for at vi skal blande os i hinandens forhold, men for at vi skal samarbejde, i gensidig respekt, og forstærke den fælles energi.

Raschhofer (NI)
. (DE) Udvidelsen skal ikke forberedes så hurtigt, men så godt som muligt. På væsentlige områder er betænkningen mangelfuld. Vi har derfor forkastet den, selv om den også indeholder forslag, der er i overensstemmelse med vores holdninger.
I nr. 50 berøres den tjekkiske straffritagelseslov fra 1946 ikke. I 1999 krævede Parlamentet decideret med hensyn til Benes-dekreterne, at loven blev ophævet. Den nuværende tekst er således et tilbageskridt.
Det er dog glædeligt, at nedlukningsdatoerne for kraftværkerne Ignalina, Bohunice og Kozloduj nævnes. Hvad angår Temelin, er betænkningen skuffende, når man betænker, at Europa-Parlamentet krævede en international nedlukningskonference sidste år.
Ændringsforslag 45 vedrører reformen af den fælles landbrugspolitik. Den er i overensstemmelse med et krav fra delegationen fra Frihedspartiet gennem flere år. Som noget positivt vil jeg nævne ændringsforslaget om programmet til støtte til grænselandet.

Herman Schmid og Seppänen (GUE/NGL)
Vi går ind for en udvidelse af EU, selv om den endelige afgørelse naturligvis skal ligge hos befolkningen i ansøgerlandene. Derfor har vi stemt for betænkningen.
Der er dog visse dele af den, som vi ikke støtter.
For det første er der den generelle støtte til ansøgerlandenes tilnærmelse til NATO og henvisningen til NATO som et vigtigt element i Europas sikkerheds- og stabilitetsstruktur.
Vi mener, NATO har en langt mere kompleks rolle. Derfor mener vi, det ville have været klogere ikke at komme ind på dette emne i betænkningen.
For det andet har vi stemt imod alle ændringsforslag til artikel 50, fordi Benes-dekreterne er en nærmere iværksættelse af de allieredes Potsdam-beslutninger. De har medvirket til fordrivelse af de tyskere, der alligevel hellere ville bo i Tyskland, og derfor ville undertrykke deres ikke-tyske medborgere. Denne fordrivelse er værd at støtte, selv om, ja netop fordi, den stadig har juridisk betydning.

Van der Laan (ELDR)
Som en ivrig, men kritisk tilhænger af udvidelsesprocessen følte jeg mig nødsaget til at stemme imod Brok-betænkningen om ansøgerlandenes fremskridt.
F.eks. står der i betænkningen, at ansøgerlandene fortsat opfylder de politiske kriterier, der blev udstukket i København i 1993. Det er ikke tilfældet. Hvis Parlamentet tog Kommissionens landerapporter alvorligt, ville vi ikke kunne se bort fra de talrige eksempler på korruption, diskriminering af mindretal, manglende beskyttelse af menneskerettigheder og svage retssystemer, man finder i visse ansøgerlande. Jeg mener, menneskerettigheder og retsstatsprincipperne bør have førsteprioritet for Parlamentet i udvidelsesforhandlingerne. I betænkningen benægtes det eksplicit, at der stadig findes problemer på disse områder. Derfor anser jeg den for uacceptabel.
Det glæder mig meget, at der er blevet vedtaget ændringsforslag, der understreger de politiske kriteriers høje prioritet. De ligger på linje med mine egne ændringsforslag, som Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender tog med i sin udtalelse. Parlamentet må leve op til sine egne ord og se nøje på menneskerettighederne i ansøgerlandene.
(Indlægget forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137, stk. 1)

Berthu (NI)
De finansielle overslag, der blev udarbejdet i Berlin i 1999 for 2000-2006, planlagde indlemmelsen af seks nye medlemmer i perioden fra 2002. I virkeligheden kunne man sagtens indlemme 10, men først i 2004, således at besparelsen i varighed af deres tilstedeværelse kompenserer for den forøgede byrde af supplerende medlemmer. Vi bifalder denne afvejning, som gør det muligt at holde sig under budgetloftet på 1,27% af medlemsstaternes BNP.
Vi kan også anerkende landbrugspolitikkens gradvise indfasning af betalinger til de nye medlemslande, som Böge-betænkningen fastlægger, idet man skal være klar over, at vi her går ud fra, at politikken er uændret. Men vi ønsker også en reform af denne politik for at ændre den til en "bæredygtig fælles landbrugspolitik" (se min stemmeforklaring til Olsson-betænkningen).
Vi misbilliger til gengæld den smålighed, som medlemsstaterne, der nyder godt af struktur- og samhørighedsfondene, udviser i deres bestræbelser, på trods af at de burde være de nærmeste til at forstå nødvendigheden af at overflytte disse midler til Østlandene. Vi må klart fastlægge en afvikling af den nuværende Samhørighedsfond, som i øvrigt skulle lette disse landes adgang til den fælles mønt, en opgave, der nu er afsluttet.

Colom i Naval (PSE)
Selv om jeg har stemt for, vil jeg gerne gøre det helt klart, at jeg var imod teksten i punkt 16, og at jeg beklager vedtagelsen deraf. Anmodningen om åbning af OLAF-kontorer i ansøgerlandene inden udgangen af juni i år forekommer mig mildest talt at være absurd og noget, der nærmer sig en fornærmelse af ansøgerlandene. Derudover er det umuligt at gennemføre det.
Det findes heller ikke i de nuværende medlemsstater, og det vides ikke, hvilke beføjelser OLAF kunne få uden for EU på nær en beføjelse til at inspicere vores egne kontorer. Kort sagt en urimelighed, som betænkningen ikke fortjente.

Meijer (GUE/NGL)
I 1989 betragtede Vesteuropa sig som vinder af en langvarig konflikt. Denne sejr skulle krones med indlemmelse af lande i Øst. Mange indbyggere i Øst ville gerne, i forventning om stor finansiel støtte og kommende rigdom. Nu hvor 2004 nærmer sig, viser det sig, hvor vanskelig tiltrædelsen af nye medlemsstater er. Mange af disse vanskeligheder har at gøre med penge. Vores landbrugspolitik, som fremmer stordrift og holder fødevarepriserne kunstigt lave for at bremse arbejdstagernes lønkrav, bliver ubetalelig, hvis de små landmænd i Polen får lov at være med. Vores regionalfonde, som for en stor del pumper penge fra de rige medlemsstater via bureaukratiet i Bruxelles tilbage til de samme rige medlemsstater, skulle på grundlag af de nuværende kriterier næsten fuldstændigt være til gavn for nye medlemsstater, først og fremmest på bekostning af områder i Spanien, Portugal og Grækenland, som nu stadig er de fattigste. De penge, der er afsat til tiltrædelsen, fordeles over et meget større antal ansøgerlande, end det oprindeligt var planlagt. Snart vil der ikke længere være penge at pumpe rundt mellem de rige medlemsstater på grund af propagandamålsætninger. Fattige medlemsstater vil jeg ligesom ordføreren godt beskytte mod en rolle som nettobetaler, men uden videre at fritage nye lande for betaling for at lokke dem ind, forekommer mig at være overdrevet.

Bordes og Cauquil (GUE/NGL)
 Bortset fra EU's ledende instansers selvros ser situationsbilledet for ansøgerlandene fra Central- og Østeuropa nærmest lidt dystert ud. I nærværende betænkning er det sådan, at hvis man fortæller os, at der er en mærkbar forskel i velstanden i en størrelsesorden fra 1-10 imellem de regioner, som er beliggende på den ene og den anden side af grænsen for den kommende udvidelse, tjener denne konstatering, som desværre er realistisk, et formål, som man ikke engang gør sig den anstrengelse at forsøge at skjule.
Kommissionen har allerede accepteret at støtte disse regioner og især deres virksomheder i stor stil, idet den forklarer, at de nuværende grænseregioner i EU ikke kan undgå at tiltrække den fattige del af arbejdskraften fra nytiltrådte lande efter udvidelsen. Ordføreren tilføjer for sit eget vedkommende, at det blot er en dråbe i havet af behov, ikke hos de forarmede befolkninger i Central- og Østeuropa, afgjort ikke, men hos de rige regioner og deres virksomheder. Hvorfor hun foreslår at forhøje støtten til dem, samtidig med at hun godkender de såkaldte overgangsforanstaltninger, som selv efter udvidelsen vil forhindre den frie bevægelighed for arbejderne fra de nytiltrådte lande i EU. Faktisk er disse nye lande blot indlemmet i Unionen med forbehold, der gør deres befolkninger til andenrangsborgere. Vi har naturligvis derfor stemt imod betænkningen.

Markov (GUE/NGL)
. (DE) Min gruppe støtter betænkningen af vores kollega fru Sommer, da den tager fat i det specifikke problem med situationen i 23 grænseregioner i EU med 33 millioner indbyggere efter de central- og østeuropæiske landes tiltrædelse. Vi glæder os også over, at en række forslag fra GUE/NGL-Gruppen er blevet medtaget i betænkningen, f.eks. fremhævelsen af det nødvendige i at afsætte flere penge til støtte til SMV og kravet om at forhøje EU's samfinansieringsandel med henblik på at tage højde for den drastiske forskel i udviklingsstaderne.
Vi deler ordførerens grundlæggende opfattelse af, at det beløb på 195 millioner euro, som Europa-Kommissionen har afsat, langtfra er tilstrækkeligt, og støtter af al kraft kravet om yderligere finansielle midler. Det er så vigtigt, da de nuværende disponible midler tilvejebringes ved hjælp af omlægninger, mens de forskellige landes finansministre kan glæde sig over uudnyttede midler og dermed tilbagelevering af midler fra struktur- og regionalfondene i milliardstørrelse.
Vi beklager, at det ikke er lykkedes at gennemføre et selvstændigt retsgrundlag for støtten til grænseregionerne, da muligheden for finansiering af foranstaltninger gennem en længere periode dermed ikke er til stede. Derimod bifalder vi, at man går i retning af større hensyntagen til bindingen af den regionale trafik til TEN.
(Stemmeforklaringen forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137, stk. 1)

Ribeiro e Castro (UEN)
Grænseregionsproblemet vil helt sikkert være et af de problemer, der rejses i forbindelse med den kommende udvidelse. Det er klart, at den finansielle bevilling til dette initiativ ikke er tilfredsstillende - og aldrig kan blive det. Trods disse begrænsninger viser det alligevel det rimelige hensyn, som bør tages til regioner, der vil komme til at mærke "geografisk deplacering" inden for et udvidet EU, og som kan komme til at lide under urimelig konkurrence fra EU's nye naboregioner. Vi håber derfor, at der på en eller anden måde kan skabes ny dynamik i disse regioner - også gennem en bedre anvendelse af de til rådighed stående ressourcer - og at denne nye dynamik ligeledes kan få positive virkninger for de regioner, der nu er placeret umiddelbart uden for EU's aktuelle grænser.

Markov (GUE/NGL)
. (DE) Min gruppe stemmer for betænkningen af hr. Turco, der har ydet et godt stykke arbejde. Struktur- og samhørighedsfondene er nogle yderst vigtige instrumenter for EU til at bringe tilbagestående regioner i EU op på de blomstrende regioners udviklingsstade. Vi mener, at disse instrumenter i den europæiske støttepolitik har den største umiddelbare og mest synlige indvirkning på EU's politik på menneskenes livsområder og derfor under alle omstændigheder skal vedblive med at være en del af de fremtidige politikker efter udvidelsen. De stærkere regioners solidariske støtte til de svagere regioner på tværs af nationale grænser er symbolet for den europæiske enhed. Derfor er vi modstandere af enhver diskussion om en blot delvis renationalisering af regional- og strukturpolitikken, da det vil opbløde solidaritetsprincippet, og det ikke er til at forudse, hvad en sådan politik kan føre til.
Vi er naturligvis bevidste om de graverende problemer med gennemførelsen af struktur- og regionalpolitikken og mener, at ansvaret ligger hos Europa-Kommissionen og medlemsstaterne. De lave gennemførelsesrater og de stadig stigende restancer, der i 2000 beløb sig til den ufattelige sum af 112 milliarder euro, rejser for alvor spørgsmålet om en grundlæggende gennemgang af de hidtidige procedurer og strukturer.
(Stemmeforklaringen forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137, stk. 1)

Marques (PPE-DE)
Jeg takker Maurizio Turco for hans betænkning, der giver et positivt bidrag til debatten om samhørighedspolitikkens betydning samt dens opretholdelse og styrkelse. Jeg vil dog gerne fremhæve to punkter, som jeg finder væsentlige for den igangværende diskussion:
at indsatsen for forenkling og fremskyndelse af udnyttelsesprocedurerne for strukturforanstaltninger fortsættes, da den er helt nødvendig for en ansvarlig og effektiv gennemførelse af samme, der sikres gennem passende evalueringer og overvågningsordninger;
at additionalitetsprincippet overholdes, da det er garanten for en sammenhængende strukturpolitik, der afspejler den merværdi, som Fællesskabets strukturpolitik udgør i forhold til medlemsstaternes regionalpolitik.

Berthu (NI)
Olsson-betænkningen og Kommissionen foreslår en løbende udvidelse af den nuværende fælles landbrugspolitik for de nye medlemmer, som skal strække sig over 10 år fra deres tiltrædelse, samtidig med at de overvejer en ny fælles landbrugspolitik for alle, som under alle omstændigheder af økonomiske og tekniske årsager ikke vil kunne træde i kraft før 2006.
Det forekommer vanskeligt at gøre andet på nuværende tidspunkt, for man kan hverken gennemføre Unionens gældende lovgivning i alle lande øjeblikkeligt, hvilket ville være økonomisk uholdbart, eller for evigt acceptere en fælles landbrugspolitik i to tempi, hvilket ville være politisk uacceptabelt. Men samtidig bør vi undgå på sigt at udarbejde en administrativt og økonomisk usammenhængende plan for hele Europa under påskud af at træffe uundgåelige overgangsbestemmelser.
Lad os derfor allerede nu bekræfte de fremtidige principper for en ny fælles landbrugspolitik, nemlig bestræbelsen på at opnå kvalitet, respekten for naturen, støtte til flerfunktionelle aktiviteter, opretholdelse af den sociale balance i landbrugsmiljøet, kort sagt forsvar af den europæiske landbrugsmodel, som skal sikres via et grænseværn og finansieres af forbrugeren, snarere end et evigt voksende fællesskabsbudget, som finansieres af skatteyderen.

Patakis (GUE/NGL)
Forslagene til, hvordan de nye lande skal optages, viser det kolonisationsagtige forsøg på at annektere de central- og østeuropæiske lande. I virkeligheden bliver der ikke tale om nogen fælles landbrugspolitik, idet den, der skal anvendes i de nye lande, bliver værre end den, der allerede føres i medlemsstaterne. Udvidelsen bliver et springbræt for de stærke lande i Nord til at ophæve de direkte indtægtsstøtteordninger og en ophævelse af "regelværket", hvilket vil tilintetgøre vigtige landbrugssektorer både i de central- og østeuropæiske lande og i EU.
Man tilstræber at sikre kapitalen nye markeder og at udvikle nykapitalistiske landbrugsmodeller ved at marginalisere landbrugsbefolkningen og ændre dens samfundsmæssige og miljømæssige rolle (jeg henviser uden yderligere kommentarer til betænkningens punkt 24).
EU giver kun pebernødder til landmændene i de central- og østeuropæiske lande, mens man samtidig ændrer dem til markeder for vores egne produkter - og ikke det modsatte, som man ellers propaganderer for - hvilket får landbrugsøkonomien til at bryde sammen, udrydder de små og mellemstore brug og skader beskæftigelsen og det samfundsøkonomiske netværk uopretteligt.
Grækenlands kommunistiske Parti er imod optagelsen af noget som helst land i EU, eftersom optagelsen ikke gavner de små og mellemstore landmænd og de folkelige befolkningslag. Men fra samme øjeblik disse lande bliver optaget i EU, skal de have de samme rettigheder, modtage de samme tilskud allerede fra det første år af deres tiltrædelse, og kvoterne skal fastsættes på grundlag af de reelle muligheder og deres befolkningers behov for fødevarer.

Wyn (Verts/ALE)
Hr. Olsson nævner i sin betænkning den politiske og økonomiske betydning af landbruget i alle central- og østeuropæiske lande og de strukturelle ændringer, der er brug for i landområderne. Det er også af stor betydning, at landbrugs- og fødevareindustrien bringes på niveau med EU-normer, ikke mindst når det gælder hygiejne og dyrlægekontrol. Vi må imidlertid også huske på, at mange af ansøgerlandene har et langt mindre intensivt landbrug, og at der derfor skal lægges mere vægt på udvikling af landområderne.
Vi kan udsende et positivt udvidelsessignal ved at lade ansøgerlandene blive hørt på lige fod, når det gælder drøftelsen af den fremtidige landbrugspolitik. Vi bør også se på spørgsmålet om direkte betalinger og forslaget om gradvis at indføre direkte betalinger. Dette må ikke stå i vejen for en udvidelse. Jeg er enig i, at en gradvis indførelse af direkte betalinger kan forhindre en pludselig, ekstrem tilstrømning af penge med overproduktion til følge, men det ville også betyde forskelsbehandling af de nye medlemsstater i den tiårige overgangsperiode, hvilket ville virke stærkt demotiverende.
EU bør gøre det klart, at der på længere sigt skal være én fælles landbrugspolitik for alle medlemsstater, og at alle aktører som udgangspunkt står lige.

Darras (PSE)
Den første grund til, at jeg støtter betænkningen, er den balance, der er mellem den nødvendigvis midlertidige karakter af den europæiske automobilindustris frivillige forpligtelse til at forbedre fodgængeres og cyklisters chancer for overlevelse i tilfælde af sammenstød og den kommende fællesskabslovgivning, en strengere og mere solid lovgivning, som erstatter den frivillige forpligtelse.
Selv om den frivillige aftale, som er til behandling, mellem de forskellige automobilproducenter forholdsvis hurtigt kan iværksættes og give anledning til konkrete foranstaltninger, forekommer det mig ikke desto mindre, at kun et solidt retsgrundlag på lang sigt kan være en tilfredsstillende måde at beskytte fodgængere og cyklister på. Et rammedirektiv med en fastlagt og realistisk tidsplan forekommer mig at være den rigtige måde at føre en helt seriøs trafikpolitik på.
Den frivillige aftale synes på sin side ikke i stand til at yde de nødvendige garantier for en seriøs trafiksikkerhedspolitik. Bortset fra at en sådan aftale ikke blot er virkningsløs, hvis en af parterne beslutter sig for at trække sig, og at den lider af manglende åbenhed og gennemsigtighed, har den også den store mangel, at den ikke er egentligt bindende.
Så mange desto flere positive grunde til at få et rammedirektiv til fastlæggelse af en egentlig politik for beskyttelse af fodgængere og cyklister, så mange desto flere grunde til, at jeg vil støtte den betænkning, der opfordrer Kommissionen til at foreslå direktivet.

Maes (Verts/ALE)
Det store antal trafikofre har omsider gjort trafiksikkerhed til et politisk problem. Offentligheden er med rette forarget over de mange sårbare trafikanter, som er ofre for biltrafikken. Petersen-betænkningen er et bidrag til at gøre noget ved det. Biler skal ikke kun være mere sikre for bilisten. De skal også være mere sikre for dem, der som sårbare trafikanter deltager i trafikken. Jeg tilslutter mig udtrykkeligt ønsket i Petersen-betænkningen om, at Europa-Parlamentet inddrages i lovgivningen. Trafiksikkerhed kan ikke blot være et anliggende for den udøvende magt og bildesignerne! Så længe bilers højere hastighed er et salgsargument, vil jeg fortsat være mistroisk over for sektoren. Man kan jo ikke reducere antallet af ofre for trafikulykker nævneværdigt, hvis man ikke reducerer hastigheden på vejene, hvis bilisten ikke tilpasser sin kørselsadfærd, og hvis infrastrukturen ikke bidrager til forsigtighed og sikkerhed. Trafikulykker er ikke naturkatastrofer. Vi må forhindre dem.

Miranda (GUE/NGL)
Denne betænkning burde skærpe kravene om prøvninger, så der kan gøres en ende på det drama, som det er, at der hvert år er ca. 2.000 døde og mere end 18.000 tilskadekomne på grund af påkørsler i EU. Efter mere end 20 års diskussioner stiller Kommissionen sig tilfreds med en frivillig aftale med den europæiske bilindustri - og giver derved afkald på at fremsætte forslag til retsforskrifter - hvilket vi finder uantageligt. Følgerne af denne passivitet er alvorlige. Og reduktionen i prøvningernes fase A fra fire til to, i modsætning til det, der var foreslået af European Enhanced Vehicle Safety Committee, vil betyde et fald på 75%, når det gælder sparede liv, hvortil kommer, at de målsætninger, som denne komité stiller op, først vil være nået om 10 år. Kun et rammedirektiv kan sikre målsætningen om en effektiv beskyttelse af fodgængerne i EU. Den her vedtagne betænkning fastholder den frivillige aftale, og vi har derfor undladt at stemme.

Ribeiro e Castro (UEN)
Vores stemmeafgivning afspejler, at vi finder det kompromis acceptabelt, som er opnået i Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme. Hvad angår denne følsomme, men ofte oversete og ringeagtede problematik - en ordentlig beskyttelse af fodgængerne - er vi enige i, at der bør udarbejdes et rammedirektiv, der skal opstille en tidsplan og et grundlag for en forhandlingsaftale med bilindustrien om navnlig de angivne overvågningsprøvninger. Kommissionens tilgang lægger i et vist omfang op hertil og har den fortjeneste at sætte skub i en proces, der i modsat fald kunne strække sig i det uendelige og kun nå sit mål efter en overordentlig langsommelig forligsfase. Rammedirektivet skal naturligvis påfølgende vurderes, og Kommissionen skal som nævnt i betænkningen specificere de generelle vilkår for en forhandlingsaftale med bilindustrien. Kun på det tidspunkt kan der ret beset foretages en tilstrækkelig grundig vurdering af indholdet.

Titley (PSE)
Jeg hilser denne betænkning velkommen. Den lægger op til en frivillig aftale om færdselssikkerhed og beskyttelse af fodgængere, og der er udsigt til mere bindende lovgivning i fremtiden. Med betænkningen er der gjort store fremskridt med hensyn til at opnå enighed mellem industrien og borgerne om vigtige spørgsmål såsom kængurugitre og fodgængervenlige forpartier. Forhåbentlig vil disse aftaler snart afspejle sig i et markant fald i antallet af tilskadekomne fodgængere. Heldigvis gennemføres tiltagene meget snart. For at sikre os, at der ikke blot bliver tale om en sovepude, må vi dog sørge for, at der snart indføres mere bindende og gennemsigtig lovgivning. Frivillige aftaler er nyttige værktøjer til at gennemføre forholdsvis hurtige ændringer, men de er ikke en langsigtet løsning på så vigtige spørgsmål som beskyttelsen af Europas borgere.

Bordes og Cauquil (GUE/NGL)
Vi har stemt imod forslaget, som er endnu en forsvarstale for, at de europæiske institutioner i endnu højere grad underlægges privatkapitalismen, for at der ikke længere skal være nogen hindringer for kapitalen i Europa, og for at åbningen af markederne bliver en realitet i de sektorer, hvor privatiseringen ikke er tilendebragt, nemlig telekommunikations- og energisektoren, posttjenesterne og transportsektoren.
Betænkningen interesserer sig ikke for de brugere, som risikerer at opleve en dalende kvalitet i de offentlige tjenester, hvis man ender med at gennemføre disse privatiseringer. Det, der interesserer, er et "dynamisk klima for investeringer og iværksættervirksomhed", som man har tænkt sig at fremme ved at mindske "skattetrykket" og lette "adgangen til finansiering" for især de såkaldte små og mellemstore virksomheder.
Den taler i virkeligheden for, at EU giver dem mere opmærksomhed ... og støtte. Og selv om der i "begrundelsen" informeres om de "små virksomheders" situation i Europa, skjuler den det faktum, at hovedparten af disse virksomheder tilhører store koncerner, som de er datterselskaber af. I praksis betyder dette, at EU's støtte især forøger de største virksomheders pondus.
De folkevalgte tilskyndes således til med deres stemme at stille demokratisk sikkerhed for det lille mindretal af kapitalejeres private interesser.

Montfort (NI)
Kommissionens meddelelse med overskriften "Opfyldelse af forpligtelserne og øgning af reformtempoet" har gjort det muligt at udfærdige en komplet situationsrapport om "specifikke foranstaltninger i Lissabon-strategien vedrørende iværksættervirksomhed" og fremhæve de mangler, som stadig er der med hensyn til de små virksomheder og håndværksfagene.
Der skal stadig gøres mange fremskridt for at støtte og udvikle lærlingeuddannelsen, som i mange europæiske lande lider under et dårligt ry. Det er på tide at promovere lærlingeuddannelsen som en moderne og dynamisk uddannelse.
Samtidig glæder jeg mig over, at Europa-Parlamentet ved sin vedtagelse af Vlasto-betænkningen på tværs af de foranstaltninger, som jeg har foreslået igennem diverse ændringsforslag, tilbyder at fastlægge en egentlig politik for lærlingeuddannelsen, nemlig et udvekslingsprogram i stil med Erasmus, som skal fremme lærlingenes mobilitet, en europæisk lærlingestatut og uddannelsesstipendier, så lærlinge kan træde i kontakt med virksomhederne, og en politik til støtte af de små virksomheder og håndværk inden for rammerne af de "europæiske forløb", som jeg har tillagt stor værdi, og endelig fastlæggelsen af uddannelsesnetværk inden for rammerne af disse "forløb", der skal tjene som formidling inden for rammerne af livslang uddannelse.

Malmström og Paulsen (ELDR)
Vi har undladt at stemme i den endelige afstemning om Belder-betænkningen om tilgængeligheden af offentlige websteder.
I betænkningen peges der på en række problemer for handicappede og ældre, hvilket er vigtigt og bør være i fokus. At skabe forudsætninger for, at handicappede fuldt ud kan deltage i samfundslivet, står også meget højt på vores liberale dagsorden.
Derimod mener vi, at det må være medlemsstaternes opgave at træffe foranstaltninger, som tager sigte på tilpasning af offentlige websteder. Helt generelt bør man også være yderst restriktiv, hvad angår en regulering af internettjenester, da den dynamiske udvikling af World Wide Web netop skyldes, at den har fundet sted uden regulering eller subsidier.
Vi tror på subsidiaritetsprincippet, at beslutninger skal træffes så tæt som muligt på dem, beslutningerne vedrører. Derfor arbejder vi aktivt for en EU-forfatning, hvor ansvarsfordelingen er tydelig for enhver. Det skal stå fuldkommen klart for alle borgere, at EU udelukkende skal beskæftige sig med de anliggender, man er bedst til - de grænseoverskridende. Alle andre anliggender bør håndteres på lokalt, regionalt eller nationalt plan.

Read (PSE)
Jeg har stemt imod ændringsforslag 9, selv om jeg har stor forståelse for det principielle i det. Internetadgang har imidlertid en pris, og hvis princippet "uden omkostninger for brugeren" skal føres igennem, skal vi have afklaret, hvem der afholder udgifterne. Ændringsforslaget bringer et meget bredt spørgsmål af stor betydning ind i en betænkning om en meget specifik dimension af internetadgang.

Ribeiro e Castro (UEN)
Vi hilser denne meddelelse fra Kommissionen velkommen ligesom den strålende betænkning af vores kollega Bas Belder, begge viet til gennemførelse og videreudvikling af en fundamental målsætning, der først blev opstillet på topmødet i Feira, men blev bekræftet på topmødet i Nice, nemlig bekæmpelsen af alle former for udelukkelse, navnlig dem, der skyldes handicap og alder. De nye muligheder, som de nye teknologier tilbyder, må ikke forspildes eller på paradokal vis komme til at virke i negativ retning og i stedet betyde udelukkelse fra informationssamfundet på grund af vores ligegyldighed. Vi mener, at det var meget væsentligt, at EU og medlemsstaterne i 2001 vedtog retningslinjerne for websteder, ligesom vi finder det uomgængeligt, at arbejdet fortsætter med at udveksle oplysninger, evaluere, revidere relevant lovgivning, fremme bedste praksis samt oprette og udvikle højt kvalificerede centre på dette område.

Formanden.
Afstemningen er afsluttet.
(Mødet udsat kl. 13.41 og genoptaget kl. 15.00)

Formanden.
 Næste punkt på dagsordenen er debat om aktuelle og uopsættelige spørgsmål af væsentlig betydning.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende beslutningsforslag:
B5-0334/2002 af Sörensen m.fl. for Verts/ALE-Gruppen om børnearbejde i fodboldindustrien;
B5-0337/2002 af Muscardini for UEN-Gruppen om børnearbejde i forbindelse med fremstilling af fodbolde;
B5-0347/2002 af Sanders-ten Holte for ELDR-Gruppen om børnearbejde i sportsindustrien;
B5-0351/2002 af Hughes m.fl. for PSE-Gruppen om børnearbejde i fodboldindustrien;
B5-0360/2002 af Martens m.fl. for PPE-DE-Gruppen om børnearbejde i sportsudstyrsindustrien;
B5-0370/2002 af Vinci m.fl. for GUE/NGL-Gruppen om børnearbejde i forbindelse med fremstilling af sportsudstyr.

Sörensen (Verts/ALE).
Hr. formand, kære kolleger, for det første vil jeg understrege, at jeg fuldstændigt tilslutter mig denne kompromistekst om børnearbejde inden for fodboldindustrien. Jeg håber også, at Kommissionen kan gå med til den, for det er et europæisk ansvar at udrydde dette fænomen. Jeg vil ikke tale om børnearbejde i al almindelighed her, for det er vi alle sammen imod. Til trods for alle tidligere aftaler, konventioner og adfærdskodekser er der også under dette verdensmesterskab i fodbold igen på en uacceptabel måde benyttet produkter, som - på licens - er fremstillet af børn.
Jeg vil henlede Rådets og Kommissionens opmærksomhed på verdensmesterskabet, som vil finde sted i Tyskland i 2006. Jeg kan da ikke forestille mig, at Kommissionen og Rådet kan acceptere, at børn igen benyttes til at fremstille produkter til disse verdensmesterskaber, som vil finde sted på europæisk område. Jeg forventer derfor i perioden indtil verdensmesterskabet i 2006 af FIFA - industriens ordregiver - og af Kommissionen ikke blot en forpligtelse til at gøre en indsats, men også en forpligtelse til at opnå et resultat. På denne måde kan vi være sikre på, at børn kun rører en fodbold for at spille med den og have det sjovt med den. Derfor skal vi også opfordre til alternativer for de børn, som nu skal arbejde. Først og fremmest i udviklingslandenes interesse. Også de må modsætte sig disse metoder. De skal sørge for, at disse børn kan lære og arbejde, men det skal være arbejde i skolen, og at de får undervisning. Hvorfor? Fordi disse børn er den økonomiske fremtid for udviklingslandene. Derfor tror og håber jeg, at dette beslutningsforslag vil blive positivt modtaget, i hvert fald med henblik på fremtiden.

Karamanou (PSE).
Hr. formand, verdensmesterskabet i fodbold er så sandelig en international sportsbegivenhed, der tiltrækker sig millioner af menneskers interesse over hele jorden. I skyggen af denne begivenhed ofrer tusindvis af børn dagligt deres kostbare tid på at lave bolde, der anvendes i fodboldkampene. Disse børn mister enhver mulighed for at opnå en bedre skoleuddannelse eller at lege som andre børn på deres alder. Børnearbejde og umenneskelige forhold, der også gælder for voksne, der laver fodbolde, er fortsat almindelig praksis til trods for de aftaler, som FIFA har indgået med selskaber, der producerer sportsudstyr.
Ifølge den rapport, som er udarbejdet af organisationen "Internationalt net mod børnearbejde", og som har den sigende titel "Den mørke side ved fodbold", er Pakistan det land i verden, der producerer flest fodbolde, med Indien på andenpladsen. Alene i Punjab-provinsen i Indien er ca. 10.000 børn i alderen 6-12 år beskæftiget med at sy fodbolde, mens der arbejder ca. 15.000 børn i Stalkot-provinsen i Pakistan. Disse bolde, der er lavet af børnehænder for nogle få cents, er de selv samme bolde, der sælges i Vestens sportsforretninger med kendte firmaers logoer, endog FIFA's, for adskillige dollars.
Til trods for forsøgene på at bekæmpe dette sørgelige fænomen med programmer og kontrolsystemer, der iværksættes såvel af internationale organisationer som af de selskaber, der selv producerer sportsudstyr, må man konstatere, at fremstillingen enten er flyttet ud til små bebyggelser, hvor politiovervågningen er mangelfuld, eller at børnene ikke længere arbejder på fabrikker, men hjemme. Ifølge London-avisen The Times har man fundet mange børn, der fremstiller fodbolde under kendte multinationale selskabers navne.
Vi kræver, at verdensmesterskaberne, der er viet til børnene, skal være en anledning for de internationale organisationer, produktionsselskaberne af sportsudstyr og regeringerne til i fællesskab at arbejde for vedtagelsen af et troværdigt system, der kan kontrollere, at arbejdsreglerne bliver overholdt. Da børnearbejde hverken er en hobby eller en leg, forventer jeg, at både FIFA og industrierne vil stå i spidsen for at gøre fodbold til en reelt retfærdig leg for alle. Vi må sende det budskab i dag, at arbejdet skal gives til de voksne, mens børnene skal være i skole. De voksne på arbejde, børnene i skole.

Martens (PPE-DE).
Hr. formand, det er ikke, fordi mit land ikke har kvalificeret sig til verdensmesterskaberne, men ligesom mine kolleger fra andre grupper og fra vores gruppe synes jeg, at vi må benytte euforien omkring verdensmesterskabet i fodbold i Korea og Japan til at tale om de evige tabere, nemlig børn på seks, 10 og 12 år, som syr fodbolde i Indien, Pakistan og andre lande.
Tre rapporter blev i sidste måned forelagt på en pressekonference afholdt af Global March Against Child Labour i New Delhi. De beviser, at børnearbejde stadig hører til dagens orden inden for produktionen af sportsudstyr. Således fremgår det f.eks. af en rapport fra den Nederlandske Nationale Arbejdsgruppe om Indien, at antallet af børn, der arbejder på fuld tid inden for den indiske produktion af sportsudstyr, i de forløbne fire år næppe er faldet. Det til trods for et inspektionssystem, som FIFA har indført. Andre rapporter af lignende indhold kritiserer situationen i Pakistan og Kina. Naturligvis har FIFA i 1996 vist sin gode vilje ved at opnå en aftale med den internationale fagbevægelse om en adfærdskodeks for at udrydde børnearbejde og dårlige arbejdsvilkår. Denne kodeks er imidlertid hidtil ikke gennemført, og af de rapporter, som jeg har nævnt, fremgår det, at vi stadig er langt fra det opstillede mål. Derfor opfordrer jeg udtrykkeligt FIFA til at skynde sig med at gennemføre denne kodeks.
Vi ved alle sammen, at børnearbejde er et komplekst anliggende. Vores aktion må heller ikke begrænse sig til, at FIFA og fabrikanterne retorisk drages til ansvar. Produktionen af sportsudstyr er bestemt ikke den eneste og endda ikke den vigtigste branche, som børn arbejder i. For at tage fat på ondets rod er et samarbejde mellem industrien, de samfundsmæssige interesseorganisationer, de pågældende regeringer og internationale organisationer nødvendigt. Der skal jo søges alternativer, når det gælder arbejde, når det gælder opdragelse, når det gælder indkomst, og når det gælder undervisning. De involverede lande skal gøres opmærksom på pligten til at kontrollere de eksisterende regler tilstrækkeligt.
Jeg vil understrege, at dette beslutningsforslag ikke skal ses som et målrettet angreb på en specifik form for børnemisbrug, rettet mod en specifik erhvervsgren og ét produkt. Verdensmesterskabet er imidlertid en illustration af de rystende modsætninger i verden. Mellem sunde børn med røde kinder, som på gaden efterligner verdensmesterskabet i den rige verden, og børn på det indiske subkontinent, som hele dagen syr læderfodbolde sammen på værksteder. Således er verdensmesterskabet i 2002 et udgangspunkt for at gøre alle - fabrikanter, myndigheder, internationale organisationer og offentligheden - opmærksom på deres ansvar. Derfor støtter jeg kraftigt dette beslutningsforslag om et uopsætteligt spørgsmål.

González Álvarez (GUE/NGL).
Hr. formand, titlen på denne beslutning om børnearbejde, som også vi støtter, er selvmodsigende, for børn i den alder burde gå i skole og ikke arbejde.
Faktisk findes der konventioner, erklæringer, FIFA-kodeksen, det vil sige, at der findes mekanismer til at forbyde børnearbejde. Men børnearbejde blandt børn helt ned til 10-års alderen stiger hvert år, som mine kolleger sagde. Børnearbejde har andre alvorlige bivirkninger. F.eks. får det lønningerne til at falde i de regioner, hvor der er tusindvis af børn, der arbejder, det tager arbejdet fra de voksne, skaber fattigdom i familierne og fratager navnlig børnene retten til skolegang, som de burde få fra fødslen.
De seneste data viser, at der findes tusindvis af 10-årige børn eller yngre børn i Indien og Pakistan, som arbejder med fremstilling af bolde, og vi mener, at et af EU's grundlæggende krav i samtalerne i Verdenshandelsorganisationen og i de bilaterale samtaler med hvert enkelt af de nævnte lande burde være, at børnearbejde skal afskaffes. Men som en af kollegerne, som talte tidligere, sagde, er det ikke tilstrækkeligt at kræve, at børnearbejde afskaffes. Familierne skal tilbydes nogle alternativer, så de kan overleve. Og så skal der naturligvis indføres nogle kontrol- og tilsynssystemer, så det garanteres, at den slags arbejde ikke længere findes. Og det ville være godt, hvis vi også her i Parlamentet netop nu, hvor der afholdes fodbold-VM, som sætter så mange lidenskaber i kog, kunne slå fast, at der til næste VM i 2006 ikke længere findes børnearbejde, om ikke i hele verden, så i det mindste i en del af den.

Mann, Thomas (PPE-DE).
Hr. formand, i går blev den første internationale dag mod børnearbejde udråbt på initiativ af Den Internationale Arbejdsorganisation ILO. 250 millioner børn betragtes af deres forældre som en investering i hele familiens overlevelse. Allerede på et tidligt tidspunkt bliver de udsat for de hårdeste fysiske belastninger. Derved fratages de enhver ubesværet levevis og deres barndom. De anvendes som billig arbejdskraft ikke alene i plantager, i stenbrud og i miner, de udnyttes også af fabrikanter af sportsartikler.
Netop nu, mens verdensmesterskabet i fodbold finder sted i Japan og Sydkorea, må vi ikke glemme, at mange af fodboldene er fremstillet af børnehænder. FIFA forpligtede sig allerede i 1998 til at bandlyse børnearbejde i forbindelse med fremstilling af produkter med officiel licens. Dette verdens rigeste og mest betydningsfulde fodboldforbund måtte dog tilstå, at det ikke kan give nogen garanti. PPE-DE-Gruppen fordømmer, som alle andre har sagt, enhver form for børnearbejde. FIFA og fabrikanterne af sportsartikler må langt om længe indføre et adfærdskodeks og så også gennemføre det kontrolleret for at sætte en stopper for disse slette tilstande. Her skal industrien, forbundene samarbejde med regeringerne, sådan som fru Martens og også de øvrige talere netop har understreget.
EU og ILO må kontrollere, at disse arbejdsretningslinjer overholdes konsekvent. Et skridt i den rigtige retning er aktionen "Rødt kort til børnearbejde", som der blev taget initiativ til under det afrikanske mesterskab i januar i år. Vi opfordrer FIFA, landsholdene og fabrikanterne af sportsartikler til at gøre alt for, at europamesterskabet i 2004 i Portugal bliver den første børnearbejdsfrie internationale fodboldturnering. Derudover, og her giver jeg de foregående talere ret, skal bekæmpelsen af årsagerne til børnearbejde, nemlig fattigdom, manglende skolegang og manglende uddannelse, styrkes.
Malliori (PSE).
Hr. formand, hr. kommissær, selv om ILO har valgt 12. juni, altså i går, som den internationale dag mod børnearbejde, har de igangværende verdensmesterskaber endnu en gang vist, at børns rettigheder bliver overtrådt. Billeder af børn fra den tredje verden, der på daglig basis er nødt til at arbejde, mens de lider af underernæring, ser nu og da offentlighedens lys. I vores moderne samfund er sådanne forhold forkastelige.
Men vi må spørge os selv, om og i hvilken grad vi selv medvirker hertil. Ifølge oplysninger fra ILO arbejder ca. 211 millioner børn i alderen 5-14 år, skønt de burde være under uddannelse. I Asien, Afrika og Sydamerika anvender multinationale selskaber mindre børn til forskelligt, hårdt arbejde, såsom at plukke tobak, bananer og bomuld, eller til at fremstille tæpper, sy fodbolde eller sportstøj under uacceptable forhold, hvor de ofte har en arbejdsdag på mere end 12 timer.
Til trods for alle de aktioner mod børnearbejde, som internationale organisationer har påtaget sig, er resultaterne slet ikke opmuntrende. Derfor bør vi, hr. formand, bruge al den magt og indflydelse, vi råder over, til at sætte en stopper for dette skammelige fænomen. Vi må finde måder til at sætte en stopper for, at virksomhedernes aktiviteter flyttes til lande, hvor den billige arbejdskraft er børn. Jeg foreslår derfor, at Parlamentets ansvarlige udvalg udfærdiger en betænkning om, hvilke initiativer der bør træffes i forbindelse med dette spørgsmål, og at det stiller flere midler til rådighed for FN's internationale program for afskaffelse af børnearbejde.
Hr. formand, børn vejer tungere end andre sociale lag, og de behøver særlig beskyttelse, for fremtiden tilhører dem. Jeg håber, at dagens forhandling og den efterfølgende afstemning bliver effektive denne gang.

Liikanen
Hr. formand, Kommissionen deler den bekymring, der er kommet til udtryk om brugen af børnearbejdere i fodboldindustrien. Den fordømmer enhver form for udnyttelse af børn samt de værste former for børnearbejde. Den støtter opfordringerne til FIFA og sportsfirmaerne om at sikre, at der ikke bruges børnearbejdere ved fremstilling af sportsudstyr og fodbolde med det officielle FIFA-mærke.
Kommissionen har ikke hidtil drøftet sagen med FIFA. Den er parat til at støtte ngo'er, der arbejder sammen med lokale partnere om at afskaffe børnearbejde. Den har allerede finansieret flere initiativer til bekæmpelse af børnearbejde, først og fremmest i Afrika.
Kommissionen mener, at hjælp til og beskyttelse af sårbare børn bør ses i et bredere perspektiv, nemlig udryddelsen af fattigdom, og dermed ligger inden for rammerne af Fællesskabets udviklingssamarbejde. Børn er en vigtig fokusgruppe for Fællesskabets eksterne bistand, især når det gælder sektorpolitikker såsom uddannelse og sundhed.
Kommissionen har forpligtet sig til at anvende ILO's grundlæggende arbejdstagerrettigheder og er gået med til at gennemføre disse i rammerne for bi- og multilaterale aftaler med ulande. Et godt eksempel er Cotonou-aftalens artikel 50, hvori Fællesskabet og AVS-landene bekræfter deres forpligtelse til at efterleve ILO's grundlæggende arbejdstagerrettigheder, herunder bekæmpe de værste former for børnearbejde.
Kommissionen øger sin støtte til universel undervisningspligt på primærtrinnet i alle udviklingslande som et led i sin målsætning om "uddannelse til alle" og sine udviklingsmål for uddannelse og ligestilling mellem kønnene i det nye årtusinde. Dette betragtes som en af de mest effektive måder at redde børn fra udnyttelsens onde cirkel.
Hjælp til og beskyttelse af børn iværksættes gennem en række kommissionsprogrammer, herunder det europæiske initiativ for demokrati og beskyttelse af menneskerettighederne. Fremme af børns rettigheder stod højt på finansieringslisten i 2001 og bliver et hovedfinansieringsområde i 2002-2004. Desuden har Kommissionen gjort børn til en tværgående prioritet i forbindelse med humanitær bistand. I sin meddelelse om fremme af grundlæggende arbejdstagerrettigheder og sociale styringssystemer foreslog Kommissionen en omfattende handlingsstrategi på europæisk og internationalt niveau. Den bør på mellemlang sigt sikre en bedre gennemførelse af ILO's grundlæggende arbejdstagerrettigheder gennem institutionel støtte og kapacitetsopbygning og handel i ulandene.
På handelsområdet vedtog Rådet i december 2001 en revideret GSP-ordning, hvor lande, der respekterer de grundlæggende arbejdstagerrettigheder, tildeles yderligere handelspræferencer. Der er bl.a. tale om en forbedret social ansporende ordning og en udvidelse af grundlaget for tilbagetrækning af alle GSP-fordele ved alvorlige overtrædelser af alle ILO's kernekonventioner.
Endelig spillede Kommissionen en aktiv rolle, da FN's Generalforsamling holdt en særlig session om børn. I denne forbindelse betragter EU en rettighedsbaseret fremgangsmåde som et grundlæggende element i promoveringen af børnenes interesser, da FN's konvention om børns rettigheder er den mest ratificerede internationale traktat overhovedet og dermed fastlægger nogle aftalte rammer på området. Den handlingsplan, der blev vedtaget på sessionen, indeholder stærke elementer til bekæmpelse af børnearbejde.

Formanden.
Mange tak, hr. kommissær.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 17.30.

Formanden.
 Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende beslutningsforslag:
B5-0335/2002 af Maes m.fl. for Verts/ALE-Gruppen om den dramatiske hændelse i Kisangani og situationen i Den Demokratiske Republik Congo;
B5-0343/2002 af Sanders-ten Holte m.fl. for ELDR-Gruppen om massakren i Kisangani;
B5-0349/2002 af Andrews for UEN-Gruppen om situationen i Den Demokratiske Republik Congo (massakren i Kisangani);
B5-0352/2002 af Sauquillo Pérez del Arco m.fl. for PSE-Gruppen om den dramatiske hændelse i Kisangani og situationen i Den Demokratiske Republik Congo;
B5-0359/2002 af Van Hecke m.fl. for PPE-DE-Gruppen om den nylige massakre i Kisangani i Den Demokratiske Republik Congo;
B5-0371/2002 af Miranda m.fl. for GUE/NGL-Gruppen om den dramatiske hændelse i Kisangani og situationen i Den Demokratiske Republik Congo.

Maes (Verts/ALE).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger. Krigen i Congo har varet siden 1998. Der er 3,5 millioner ofre. To tredjedele af området er stadig besat. For nylig blev det internationale samfund igen opskræmt af beretningen om en massenedslagtning med 200 dræbte i Kisangani. Denne nedslagtning kom to år efter, at der i samme by var dræbt 1.200 mennesker som følge af skænderiet mellem to rivaliserende militære grupper. Den civile befolkning er selvfølgelig offer, men de ansvarlige er aldrig blevet straffet. Amnesty International lægger derfor en forbindelse mellem begivenhederne dengang og nu. Krigen i Congo har altid fået for lidt opmærksomhed i det internationale samfund. EU har under det belgiske formandskab gjort sig større bestræbelser end tidligere på at få dialogen i gang. Men der er dog nogle ting, jeg undrer mig over. Hvorfor bliver MONUC ikke forstærket? MONUC bliver endda ydmyget, funktionærer bliver udvist af RCD-Goma. Hvorfor er Kisangani endnu ikke afmilitariseret til trods for resolutionerne fra Sikkerhedsrådet? Hvad gør vi egentlig for at få denne fredsproces til at lykkes, i betragtning af at vigtige partier stadig ikke er med ved bordet? Hvad gør vi egentlig for at åbne Congo-floden? Befolkningen er stadig i det indre af landet afskåret fra nogen som helst fødevarer og medicin. Ingen kan nå disse mennesker, for Congo-floden er sandsynligvis den eneste måde at gøre det på. At forberede genopbygningen af Congo er ønsketænkning under disse omstændigheder. Det sker heller ikke. Tværtimod, afmilitariseringen fortsættes ikke. Kun Namibia har gjort noget. Jeg forstår, at Rwanda vil være et sikkert område, men hvorfor beskytter det internationale samfund ikke Rwanda, og hvorfor forpligter man ikke alle til at forlade landet, for de er der jo kun for at plyndre landets råstoffer? De kæmper ikke mod hinanden, men de fratager den civile befolkning den smule, den endnu har.

Sauquillo Pérez del Arco (PSE).
Hr. formand, den Interne Congolesiske Dialog er ikke afsluttet. Den falske afslutning i Sun City (Sydafrika) med en delvis aftale betyder, at konfrontationerne og i yderste tilfælde massakrerne som i Kisangani fortsætter.
Det menneskelige drama er i dag i Kisangani, i Kivu og Bunia, men det grundlæggende politiske problem har i de sidste 40 år ligget i Den Demokratiske Republik Congos regeringers og institutioners uretmæssighed, som fru Maes sagde. Kun en ærlig demokratisk overgang, hvor alle oppositionens partier er integreret, vil bringe fred og selvbestemmelsesret.
Den Socialdemokratiske Gruppe fordømmer massakren i Kisangani og tilstedeværelsen af forskellige udenlandske tropper i Den Demokratiske Republik Congo og støtter Masires, Ajellos og MONUC's fredsbestræbelser for henholdsvis at genåbne en integrationsdialog og demilitarisere de områder i Congo, som er besat af nabolandenes bevæbnede grupper og regulære tropper.
Og med denne ånd foreslår vi følgende mundtlige ændringsforslag til kompromisteksten:
1. At tilføje følgende afsnit til betragtning H, som stemmer overens med Det Europæiske Råds erklæring om Sun City. "beklager ikke desto mindre, at nogle deltagere ikke har tilsluttet sig denne aftale, og opfordrer alle de congolesiske parter til at påtage sig det ansvar og respektere de rammer, der er fastsat i Lusaka-aftalerne og FN-resolutionerne". Med denne tilføjelse medtages alt det, som EU sagde om Sun City. Hvis vi kun nævner første del, ville det give et skævt billede af EU's holdning, som vi naturligvis støtter.
2. At tilføje følgende afsnit til punkt 5 i beslutningsforslaget, efter det civile samfund: "beklager, at oppositionspartierne (SPDU, FONUS, PALU og MNC/L) samt andre af civilsamfundets repræsentative partier og platforme ikke har undertegnet aftalen af 19. april". Således ville punkt 5 lyde på følgende måde: "Glæder sig over den politiske aftale om konsensuel forvaltning af overgangsperioden i Den Demokratiske Republik Congo, der blev undertegnet den 19. april 2002 mellem Den Demokratiske Republik Congos regering, Jean-Pierre Bembas frihedsbevægelse MLC, RCD-ML, RCD-N og andre af den ubevæbnede oppositions delegerede samt civilsamfundet; beklager, at oppositionspartierne (SPDU, FONUS, PALU og MNC/L) samt andre af civilsamfundets repræsentative partier og platforme ikke har undertegnet aftalen af 19. april; støtter endvidere de bestræbelser, der udfoldes af EU's særlige repræsentant på at inddrage Alliancen til Beskyttelse af den Interne Congolesiske Dialog, der omfatter RCD-Goma og fem ubevæbnede oppositionspartier, i ovennævnte aftale".
Den Socialdemokratiske Gruppe vil stemme imod betragtning E, fordi vi ikke mener, at det under de nuværende politiske forhold i Den Demokratiske Republik Congo kan bekræftes, at befolkningen i Kisangani eller nogen anden provins har udtalt sig demokratisk.
Derudover skal datoen for Sun City-aftalen rettes i teksten, da den blev indgået den 19. april og ikke den 19. maj, som det fejlagtigt står i beslutningsforslaget.
I en så indviklet konflikt som den i Congo, hvor så mange falske interesser spiller ind, bør Europa-Parlamentets rolle være at forene og integrere, og så vidt det er muligt at våge over indførelsen af et sandt demokrati og ikke et skindemokrati.

Posselt (PPE-DE).
Hr. formand, de, der har set Congo-flodens mægtige flodlandskab eller De Store Søers Område fra luften, ved, at der her er tale om et af de mest fascinerende store områder i verden. Det er egentlig en slags kontinent på kontinentet. Derfor må man desværre konstatere, at der ikke er tale om et normalt nationalt problem, men at dimensionen af krigen i Congo må sammenlignes med f.eks. 30-års krigen i Europa. Ligesom religiøse motiver blev misbrugt til knaldhårde politiske og økonomiske interesser i 30-års krigen i Europa, bliver menneskenes etniske tilhørsforhold misbrugt og instrumentaliseret i Congos store landskab og i Den Demokratiske Republik Congo, til fordel for koncerninteresser, råstofinteresser og stormagtsinteresser. Ligesom på 30-års krigens tid er nabostaterne indblandet i denne borgerkrig med tropper, der overhovedet ikke længere vender tilbage til deres moderlande, men selv bliver en del af de plyndrende bander i denne kæmpemæssige stat.
Derfor er det desværre et problem, som det vil tage lang tid at finde en løsning på. Vi må først og fremmest samle dette kæmpemæssige rige, der er opstået efter afkoloniseringen, til et statssamfund. Det kan kun lade sig gøre i en trinvis proces. Denne trinvise proces må knytte an til det, der blev aftalt i Sun City, men vi skal være klar over, at det ikke vil kunne lade sig gøre fra den ene dag til den anden, men at det er nødvendigt med mange, mange små skridt, og at vi først kan tale om demokrati, når vi har sikret statens elementære funktionsevne. Det omfatter især et minimum af forvaltning, et minimum af kommunikation, genåbning af skibsfarten på Congo, der er dette kæmpemæssige riges livsnerve, uden hvilken landet ikke kan rekonstrueres.
Liikanen
Hr. formand, Kommissionen deler bekymringen over volden og undertrykkelsen i Kisangani og fordømmer kraftigt de frygtelige begivenheder den 14. maj.
Som det blev sagt i erklæringen på vegne af EU, husker vi de forpligtelser, der er indeholdt i FN's resolutioner om demilitarisering af Kisangani, samt parternes forpligtelser i henhold til Lusaka-våbenhvileaftalen. Kommissionen vil godt pointere, at Lusaka-aftalen i øjeblikket er det eneste tilsagn, der er givet om en forhandlingsløsning, og at det internationale samfund gang på gang har understreget vigtigheden af at respektere den.
Unionen glæder sig over den aftale om deling af magten, som regeringen og MLC er nået frem til. Kommissionen understreger dog behovet for, at alle parter tilslutter sig en konsensusbetinget og samlet aftale om overgangsperioden i Den Demokratiske Republik Congo. Kommissionen mener, at alle parter samt det internationale samfund bør tilstræbe en politisk løsning på krisen. Vi støtter fuldt ud det initiativ, FN's generalsekretær har taget for at fremme en intern dialog i Congo ved at udpege en særlig udsending for nylig.
Kommissionen går ind for en international undersøgelse af den påståede massakre i Kisangani, men vi mener, at MONUC og andre FN-organisationer på stedet kan levere tilstrækkelige oplysninger og beviser. På dette afgørende tidspunkt er det Kommissionens opfattelse, at der skal lægges vægt på de internationale forsøg på at fortsætte fredsforhandlingerne mellem de involverede parter, herunder de omkringliggende lande.
Vi opfordrer alle parter i Lusaka-våbenhvileaftalen til at indstille fjendtlighederne og afholde sig fra handlinger, som kan stå i vejen for en samlet løsning på konflikten.

Formanden.
 Mange tak, hr. kommissær.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 17.30.

Formanden.
 Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende beslutningsforslag:
Ækvatorialguinea
B5-0336/2002 af Rod m.fl. for Verts/ALE-Gruppen om menneskerettighedssituationen i Ækvatorialguinea;
B5-0348/2002 af van den Bos m.fl. for ELDR-Gruppen om menneskerettighedssituationen i Ækvatorialguinea;
B5-0353/2002 af Sauquillo Pérez del Arco m.fl. for PSE-Gruppen om sagen imod den demokratiske opposition i Ækvatorialguinea;
B5-0361/2002 af Bartolozzi og Posselt for PPE-DE-Gruppen om menneskerettighederne i Ækvatorialguinea;
B5-0372/2002 af Miranda m.fl. for GUE/NGL-Gruppen om menneskerettighederne i Ækvatorialguinea;
Belarus (sagen om Andrew Carpenter)
B5-0340/2002 af Schroedter og Isler Béguin for Verts/ALE-Gruppen om OSCE's Bistands- og Overvågningsgruppes mission i Republikken Belarus (Hviderusland);
B5-0344/2002 af van den Bos for ELDR-Gruppen om Republikken Belarus;
B5-0354/2002 af Wiersma for PSE-Gruppen OSCE's Bistands- og Overvågningsgruppes mission i Republikken Belarus;
B5-0362/2002 af Sacrédeus for PPE-DE-Gruppen om den politiske situation i Republikken Belarus;
B5-0366/2002 af Belder for EDD-Gruppen om Republikken Belarus;
B5-0373/2002 af Marset Campos for GUE/NGL-Gruppen om Republikken Belarus;
Syrien (sagen om Riad Turk)
B5-0342/2002 af Nicholson of Winterbourne for ELDR-Gruppen om menneskerettighedssituationen i Syrien og sagen om Riad al Turk;
B5-0350/2002 af Boumediene-Thiery m.fl. for Verts/ALE-Gruppen om sagen om Riad al Turk og menneskerettighedssituationen i Syrien;
B5-0355/2002 af Napoletano og van den Berg for PSE-Gruppen om sagen om Riad al Turk (Syrien);
B5-0363/2002 af Tannock og Posselt for PPE-DE-Gruppen om de demokratiske rettigheder i Syrien, herunder sagen om Riad al Turk;
B5-0374/2002 af Eriksson og Boudjenah for GUE/NGL-Gruppen om menneskerettighederne i Syrien;
Malaysia
B5-0339/2002 af McKenna for Verts/ALE-Gruppen om tilbageholdelse uden retssag i henhold til loven om indre sikkerhed i Malaysia;
B5-0346/2002 af van den Bos for ELDR-Gruppen om Malaysia;
B5-0356/2002 af van den Berg for PSE-Gruppen om situationen i Malaysia;
B5-0364/2002 af Cushnahan m.fl. for PPE-DE-Gruppen om den aktuelle situation i Malaysia;
B5-0375/2002 af Morgantini og Frahm for GUE/NGL-Gruppen om Malaysia;
Afskaffelse af dødsstraf i Japan, Sydkorea og Taiwan
B5-0338/2002 af Frassoni og Wuori for Verts/ALE-Gruppen om afskaffelse af dødsstraf i Japan, Sydkorea og Taiwan;
B5-0341/2002 af Malmström for ELDR-Gruppen om afskaffelse af dødsstraf i Japan, Sydkorea og Taiwan;
B5-0357/2002 af Díez González m.fl. for PSE-Gruppen om afskaffelse af dødsstraf i Japan, Sydkorea og Taiwan;
B5-0376/2002 af Boudjenah og Manisco for GUE/NGL-Gruppen om dødsstraf.
Ækvatorialguinea
Rod (Verts/ALE).
Ækvatorialguinea er for øjeblikket arena for uacceptable overtrædelser af de grundlæggende menneskerettigheder. I dusinvis af modstandere af præsident Teodoro Obiangs regime er blevet arresteret tilfældigt og stillet for retten tiltalt for sammensværgelse, anstiftelse af oprør og mordforsøg på præsidenten.
I virkeligheden har den retssag, som begyndte den 23. maj, udelukkende til formål at sætte oppositionslederne ud af spillet. De og deres familier tilbageholdes under umenneskelige omstændigheder og udsættes for brutale torturmetoder. Ytrings- og pressefriheden sjofles systematisk, og de uafhængige journalister er genstand for et snigende dagligt pres. Der føres en repressiv og brutal politik over for alle borgere, som er af anden politisk overbevisning. De 68 oppositionsledere er blevet dømt til fængselsstraffe i en ulige retssag, der overtræder selv de mest elementære regler om retten til at forsvare sig, og visse risikerer ligefrem dødsstraf.
Det er absolut nødvendigt, at Ækvatorialguinea overholder sine forpligtelser over for det internationale samfund og EU og indleder en egentlig demokratiseringsproces, som sker via afholdelsen af frie valg og fuld respekt for menneskerettighederne. Der skal indledes en dialog mellem oppositionsstyrkerne for at sikre de politiske rettigheder, demokratiet og et pluralistisk system. Set i det perspektiv skal retssagen annulleres og de politiske fanger frigives med det samme. Med hensyn til pressen skal den være i stand til at dække begivenhederne frit og sikkert. Derfor er det vigtigt, at Den Blandede Parlamentariske Forsamling AVS-EU hurtigst muligt rejser spørgsmålet om Ækvatorialguinea i Forsamlingen, og at Rådet og Kommissionen udviser størst mulig beslutsomhed i deres kontakt med landets regering.
For at sikre en hurtig genopretning af retsstaten og overholdelsen af menneskerettighederne er det nødvendigt hurtigst muligt at fastlægge en høringsprocedure mellem Guineas regering og EU i overensstemmelse med Cotonou-aftalens artikel 96. Vi kan ikke som europæere forholde os neutrale til det, der sker i Ækvatorialguinea, og til overgrebene på menneskerettighederne.

Sánchez García (ELDR).
Hr. formand, hr. kommissær, i EU's udenrigspolitik er der øjeblikke og omstændigheder, hvor der ikke bør ties.
Det, der sker i Ækvatorialguinea, som siden uafhængigheden har haft to særegne præsidenter, og som i dag gennemlever en atypisk politisk situation, hvis vi læser FN's sidste rapport og den internationale presse, vidner om modsatrettede tendenser. Mens det internationale samfund støtter Ækvatorialguinea teknisk og økonomisk - eventuelt på grund af interessen i olierigdommene - respekterer landets myndigheder ikke de mest grundlæggende menneskerettigheder. Derfor er det afsnit i beslutningsforslaget, hvor vi fordømmer krænkelsen af menneskerettighederne i denne afrikanske republik, vigtigt. I øvrigt stod landet faktisk i mange år i forbindelse med min region, De Kanariske Øer, som udgjorde en bro mellem Afrika og Europa. Det forklarer min politiske interesse i at støtte og forsvare beslutningsforslaget.
Den Liberale Gruppe vil gøre det klart, at vi er enige i Rådets holdning, når vi skal give udtryk for vores alvorlige bekymring for den politiske forværring, uregelmæssighederne i retssagen og de guineanske myndigheders manglende respekt for menneskerettighederne. Derfor bør EU revidere sine politiske forbindelser med denne afrikanske republik og opfordre præsident Obiang til at genoprette den fortabte retsstat og igangsætte en demokratisk åbning til fordel for sit land.

Martínez Martínez (PSE).
Hr. formand, den retssag, der er gennemført mod 140 borgere i Ækvatorialguinea udgør en farce, som EU ikke kan forbigå i stilhed. Det totalitære regime, der regerer i Malabo har villet gøre sig fri af dem, som kunne betyde et demokratisk alternativ. Det er rigtigt, at processen for nogle år siden ville have betydet, at modstanderne var blevet udryddet fysisk, og det er også rigtigt, at landets integration i AVS-Fællesskabet som undertegner at Cotonou-aftalen har fået regimet til at respektere retsstatens regler og føre en retssag og tillade, at internationale observatører kunne deltage.
Således har vi bevidnet en grotesk farce med manglende juridisk legitimitet. Der har været tale om et komplot for at vælte regimet og endog for at myrde statsoverhovedet uden, at der kunne fremføres de mindste beviser, med vidner og anklagede, der brutalt er blevet tortureret, med en anklagemyndighed, som ændrede sit oprindelige krav om otte dødsstraffe til et krav om 18 dødsstraffe, og med en endelig domsafsigelse, som uden at være så yderligtgående dog idømmer de mest fremstående anklagede mange års fængsel, og således marginaliserer dem som mulige modstandene i enhver valgkamp.
Vi har rettet opmærksomheden mod kontrasten mellem inkompetencen blandt diktaturlederne, dommerne, anklagemyndigheden, politiet osv. og de anklagedes og forsvarsadvokaternes upåklagelige værdighed. Det er usædvanligt, at der på trods af den forvoldte mishandling ikke var et eneste vidne eller en eneste anklaget, der under retssagen bekræftede de erklæringer, der var hevet ud af dem i politiets varetægt.
Jeg vil først og fremmest understrege vores strenge fordømmelse af et så korrupt og anakronistisk regime og tilkendegive vores solidaritet og vores tillid til Ækvatorialguineas demokratiske fremtid. I landet findes der ubestrideligt meget dygtige mennesker med overbevisninger, som utvivlsomt repræsenterer en bedre fremtid for Ækvatorialguineas folk. Det er den fremtid, EU bør satse på, naturligvis uden at hænge fast ved beregninger, som ville forråde vores eget projekts værdier. Indtil videre er der klausuler i Cotonou-aftalen, som vi burde aktivere, således at de i Malabo er klar over, at en praksis som f.eks. den, vi har set i den omtalte retssag, ganske enkelt er inkompatibel med deres associering til EU.

Cushnahan (PPE-DE).
Hr. formand, det er vigtigt, at Europa-Parlamentet udtaler sig om menneskerettighederne i Ækvatorialguinea. Siden marts i år er modstandere af præsident Obiangs styre vilkårligt blevet tilbageholdt og stillet for en domstol under elendige og uacceptable forhold. De tilbageholdte har været underkastet brutal og umenneskelig tortur og er ofte blevet forhindret i at kontakte familien eller en advokat. I nogle tilfælde er de tilbageholdtes familiemedlemmer blevet anholdt udelukkende på grund af slægtskabet. Uafhængige journaliser, der rapporter om de politiske retssager, har været under ekstremt pres, mens flere menneskerettighedsorganisationer melder, at folk er døde som følge af den tortur, de er blevet udsat for.
Anholdelsernes art og tidspunktet for dem kunne lede tankerne hen på et kynisk forsøg fra myndighedernes side på at sprede frygt forud for næste års valg. Jeg mener, at Røde Kors omgående bør have adgang til de tilbageholdte, at der bør sendes internationale observatører til landet, og at den vilkårlige tilbageholdelse må standses. Ækvatorialguinea bryder alle de menneskerettighedskonventioner, landet har underskrevet. Det underminerer sin egen forpligtelse over for EU om demokratisering og fuldstændig gennemførelse af menneskerettigheder. EU må stå fast over for myndighederne i Ækvatorialguinea og forlange, at de indgåede forpligtelser overholdes.
At tale om retfærdighed i det land er at tale torturens og den systematiske brutalitets sprog. Denne tilsidesættelse af grundlæggende menneskelige værdier er en påmindelse om, at der i mange dele af verden desværre ofte er langt mellem ord og handling, når det gælder menneskerettigheder. Her i Parlamentet må vi tage udfordringen op og med energi og autoritet sikre større overensstemmelse. Vi kræver, at EU som helhed giver udtryk for sin foruroligelse over for myndighederne i Ækvatorialguinea og opfordrer dem til at ophøre med at bryde menneskerettighederne.

Marset Campos (GUE/NGL).
Hr. formand, desværre er det ikke første gang, vi i Parlamentet har behandlet emnet Ækvatorialguinea. Vi fordømmer altid diktaturet, som i praksis regerer landet, og vi beklager os også over den manglende effektivitet i alle de handlinger, vi gennemfører.
Den seneste retssag, der var en farce, og som derudover - ifølge det, alle observatørerne sagde, og som Amnesty International bekræfter - har været præget af beviser på tortur, er en krænkelse af de værdier, vi forsvarer i Parlamentet.
Derfor skal vi udvise solidaritet med alle de anholdte, med alle de demokratiske partier, som udfører et utroligt arbejde under disse vilkår for at finde en løsning på problemerne via demokratiske værdier, og jeg siger utroligt, for også blandt de unge i Ækvatorialguinea er der ved at opstå en håbløshed og en spire til noget, der kunne udvikle sig til et voldeligt svar på så meget brutalitet og så meget diktatur.
Derfor tror jeg, vi skal gøre os overordentligt store bestræbelser for at støtte vejen mod demokrati i Ækvatorialguinea og ikke alene fordømme diktaturet, men også de vestlige lande, som ved handling eller undladelse i praksis fremmer diktaturets fortsatte eksistens. Derfor synes jeg, det er værd at fremhæve enkeltpersoners handlen, som hr. Obiang Ndong eller Plácido Mikó, som udfører et vigtigt arbejde, sidstnævnte som sekretær for partiet Konvergens for det Sociale Demokrati.
Ligesom de øvrige partier tilslutter vi os beslutningsforslaget, som kræver, at retssagen udsættes og annulleres, at alle de anholdte løslades, og at landets demokratiske fremtid igangsættes.

Sauquillo Pérez del Arco (PSE).
Hr. formand, selv om Ækvatorialguinea ikke kan annullere den tortur, som de politiske modstandere, der er blevet dømt uden garantier i landet, har været underkastet, bør landet annullere retssagen, resultaterne deraf og de vedtagne foranstaltninger i sagens forløb, som f.eks. opløsningen af advokatkollegiet, hvis det fortsat ønsker at være associeret til EU.
Europa-Parlamentet bør kræve, at de dømte og deres pårørende løslades, og at advokatkollegiet genoprettes. Ækvatorialguineas regime har med denne retsfarce overskredet alle grænser som undertegner af Cotonou-aftalen - som Miguel Angel Martínez sagde - der ikke alene er en økonomisk samarbejdsaftale, men også en aftale om politisk dialog.
Med undertegnelsen af konventionen om forbud mod tortur har Ækvatorialguinea på internt niveau forpligtet sig over for EU og over for hele det internationale samfund til at igangsætte overgangen til demokrati, det vil sige at afholde frie valg med respekt for menneskerettighederne. Den manglende overholdelse af denne internationale forpligtelse medfører sanktioner, som vi herfra anmoder Kommissionen og EU-AVS-Ministerrådet om at pålægge landet inden for rammerne af Cotonou-aftalen. I den henseende er det konstruktive krav om at skabe et demokrati et nøgleinstrument i EU's udviklingspolitik.
Den Socialdemokratiske Gruppe vil indkalde de afrikanske kolleger til en grundig drøftelse om sagen på næste møde i Den Blandede Parlamentariske Forsamling AVS-EU.

Liikanen
Kommissionen er stærkt foruroliget over situationen i Ækvatorialguinea og er glad for, at Parlamentet bringer emnet på bane.
Kommissionen mener, at den seneste retssag illustrerer regimets store mangler, når det gælder overgangen til demokrati og respekt for retsstatsprincipperne og menneskerettighederne.
Kommissionen finder dommene hårde og minder om den erklæring, der blev fremsat på vegne af EU, hvori sagernes uregelmæssigheder og den svage bevisførelse fordømmes.
Kommissionen beklager dybt, at FN's menneskerettighedskommission har fjernet Ækvatorialguinea fra listen over de lande, der skal overvåges af særlige repræsentanter.
Under de nuværende omstændigheder er det Kommissionens opfattelse, at FN's særlige rapportører om emner som tortur, domstolenes uafhængighed og pressefrihed bør besøge landet hurtigst muligt.
Fællesskabet undlod at yde bistand til Ækvatorialguinea i perioden 1993-1997 på grund af manglende overholdelse af menneskerettighederne, og bistanden er kun delvis genoptaget. Det 8. nationale indikativprogram for EUF lægger vægt på støtten til demokrati, menneskerettigheder og retsstatsprincippet. Det siger sig selv, at det kun har en begrænset virkning, men det giver Kommissionen mulighed for at gøre bistand betinget af overholdelse af menneskerettighederne uden at skulle tage artikel 96 i Cotonou-aftalen i anvendelse.
Kommissionen frygter, at brugen af bistandssamarbejdet som økonomisk magtmiddel kan vise sig ineffektiv på grund af olieindtægterne. Derfor anses det på nuværende tidspunkt for mere relevant at opretholde en vedvarende dialog med regeringen samt konstant internationalt og offentligt pres.
Kommissionen følger nøje situationen i landet og kan ikke udelukke muligheden for at indlede samtaler i henhold til Cotonou-aftalens artikel 96.

Schroedter (Verts/ALE).
Hr. formand, Belarus er jo det eneste naboland til det udvidede EU, som vi ikke kan have normale forbindelser med. Og præsident Lukasjenko har, siden han indledte sit lederskab, sat alle demokratiske regler ud af kraft. Parlamentsvalg og præsidentvalg har kun fundet sted for at støtte og legitimere hans enevælde udadtil. Efter 1996, efter at han også satte den demokratiske forfatning ud af kraft, sendte OSCE en observatørmission til landet med det formål at genskabe en dialog og hjælpe til med at gendanne grundlaget for en demokratisk retsorden. Den har et ret beskedent mandat, men også dét var præsident Lukasjenko for meget.
Europa-Parlamentet, Kommissionen og også Rådet arbejder tæt sammen med OSCE-missionen, og med dette samarbejde voksede vores højagtelse for missionens resultater, hvordan den gang på gang har forsøgt at knytte dialogtrådene sammen i en udsigtsløs situation for i det mindste at udvikle de minimumskriterier, vi har opstillet, for igen at finde en vej til normale forbindelser. Men også dét var hr. Lukasjenko for meget, og efter præsidentvalget ønsker han ikke længere - og det bebudede han tydeligt i sin store tale sidste måned - nogen OSCE-mission i landet.
Der er jo ikke tale om et land, der ikke er med i OSCE, og som ikke har anerkendt reglerne, det har derimod selv underskrevet OSCE-reglerne, demokratireglerne. Alligevel sætter han medierne ud af kraft, og alle, der har en anderledes holdning, er underlagt hans forgodtbefindende. Jeg mener, at vi må protestere kraftigt, og det står klart, at normale forbindelser med EU ikke er mulige, hvis ikke der indledes en dialog på grundlag af OSCE-missionen.

Wiersma (PSE).
Tak, hr. formand, jeg vil fuldstændigt tilslutte mig fru Schroedters ord. Minsk-regimets brutalitet synes ikke at kende nogen grænser, og den måde, hvorpå det nu er i færd med at få lukket OSCE's kontor i Minsk ved ikke længere at udstede visa til diplomater, som arbejder der, er i sig selv en skændig handling, hvoraf det endnu en gang fremgår, hvor alvorligt det står til der med demokratiets kvalitet.
Det er også lidt personligt for os, for mange her i salen kender de mennesker, som nu sendes ud eller allerede er sendt ud af landet. Under to valg har vi meget behageligt og meget effektivt samarbejdet med OSCE-holdet i Minsk. To gange har vi sammen med OSCE måttet drage den konklusion, at resultaterne af valget ikke var legitimt, og det er det problem, vi i virkeligheden står over for. Vi har også hele tiden sagt, at EU og OSCE skal være aktive i støtten til det civile samfund og oppositionen. Det er det, som Lukasjenko finder uacceptabelt, og som han vil umuliggøre. Derfor appellerer vi også til EU om at undersøge, hvornår kontoret virkelig bliver lukket, og om vi ikke også må overveje at stoppe Tacis-aktiviteterne, for disse er sandsynligvis blevet meningsløse, i betragtning af at de har samme mål som OSCE's arbejde.

Sacrédeus (PPE-DE).
Hr. formand, jeg er helt enig med fru Schroedter og hr. Wiersma og vil sammenfatte, hvordan vi kristelige demokrater forholder os til lukningen af OSCE-kontoret i Minsk.
For det første er lukningen ikke en styrkehandling fra hviderussisk side. Begivenheden er snarere et udtryk for svaghed. For det andet signalerer Hviderusland egentlig, at man søger kontakt med EU, om end desperat. For det tredje søger Hviderusland et forhandlingskort, noget at spille ud med mod EU. For det fjerde forsøger Hviderusland på denne måde at aktualisere sit grundlæggende behov for også at tage grænsespørgsmålet og flygtningesituationen i Hviderusland op med EU.
Ud fra denne analyse kan vi roligt gå ind i overvejelser med Hviderusland, hvor vi naturligvis tager udgangspunkt i vores stærke og grundlæggende kritik af den uacceptable begivenhed i Minsk i forbindelse med OSCE-kontoret.
Jeg appellerer til Kommissionen og hr. Liikanen, som jeg opfordrer til personligt at henvende sig til kommissær Patten, om at intensivere alle kontakter med Hviderusland.
Det, der er sket i Minsk med OSCE-kontoret, er et tegn på, at Hviderusland i sidste ende appellerer om kontakt i en eller anden form. Landet gør det på en uacceptabel måde, men vi kan ikke acceptere, at naboer til et udvidet EU opfører sig sådan, som det har været tilfældet her.
Det er også vigtigt, at Europa-Parlamentet understreger, at præsident Putin i Rusland inden for rammerne af unionen mellem Hviderusland og Rusland har et stort og særligt ansvar for at udøve pres på Hviderusland, så landet handler internationalt troværdigt.

Belder (EDD).
Hr. formand, i de forløbne fire år har OSCE-missionen i Hviderusland ydet en imponerende præstation, og det under overordentlig vanskelige omstændigheder. Med rette udtrykker dette fælles beslutningsforslag en dyb respekt for det. Hvori består Bistands- og Overvågningsgruppens fortjeneste? Dens tidligere chef og drivende kraft, Hans-Georg Wieck, sammenfatter dette engagement punkt for punkt. Observation af menneskerettighedssituationen og retsplejen i Hviderusland, juridisk bistand til ramte familier, aflæggelse af rapporter om retssager og intervention i tilfælde af krænkelser af ret, humanitær bistand til ofre for statens forfølgelse af politiske grunde og med administrative og strafferetlige midler, udvikling af politiske partiers aktions- og samarbejdsradius, dannelse af en koalition af partier og samfundsmæssige kræfter, observation af valg med inddragelse af den lokale befolkning og endelig projekter til forstærkelse af det civile samfund. Alle disse aktiviteter var naturligvis fra begyndelsen en torn i øjet på Hvideruslands autoritære præsident, Alexander Lukasjenko. Efter evne har han derfor ignoreret, modarbejdet eller, hvad der er endnu værre, offentligt sværtet OSCE-missionens arbejde i Minsk til. Det har bestemt ikke gjort den erkendte valgregissør Lukasjenko ekstra populær. Tværtimod. Mens hans stjerne fortsætter med at dale, stiger den af ham foragtede OSCE-missions stjerne. Det er derfor ikke underligt, at det hviderussiske statshoved i øjeblikket gennem visummidlet vil tvinge OSCE-missionen i Minsk til at opgive. Det er Rådets og Kommissionens opgave at forhindre dette, om muligt i nært samarbejde med Den Russiske Føderation, for vi må ikke lade det hviderussiske civile samfund, som omsider igen begynder at udfolde sig politisk og socialt, i stikken på dette afgørende tidspunkt. Ligesom Hans-Georg Wieck er jeg derfor enig i, at intet mindre end de europæiske institutioners troværdighed står på spil her.

Marset Campos (GUE/NGL).
Hr. formand, jeg tilslutter mig alle de øvrige kollegers erklæringer om beslutningen, og som udpeget ordfører for Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik vil jeg - til orientering for Parlamentet for så vidt angår en eventuel associeringsaftale med Belarus - sige, at jeg ikke er spor tilfreds med landets udvikling. Besøgene sammen med hr. Wiersma, hr. Sacrédeus, fru Schröder og andre parlamentsmedlemmer for at se situationen an viser, at der i det belarussiske samfund er et bredt flertal og en vifte af sociale, politiske, kulturelle og professionelle kræfter, der går ind for demokratiet og de vesteuropæiske værdier og nærer et stærkt ønske om at tilnærme Belarus' holdninger EU's holdninger.
Derfor tror jeg, vi har en dobbelt forpligtelse eller udfordring, når det gælder Belarus. På den ene side styrke forbindelserne og hjælpe med til, at den demokratiske overgang gennemføres hurtigt og øjeblikkeligt, og på den anden side gøre de nødvendige diplomatiske bestræbelser for, at denne indstilling og overgang til demokratiet også kan føres videre fra Rusland og andre steder.
Som det er blevet sagt, er det, der skete med OSCE-missionen, uacceptabelt. Det arbejde, som den tidligere missionschef, ambassadør Hans-Georg Wieck, og de efterfølgende chefer har udført, har været prisværdigt, og derfor bør vi fortsætte med at udøve et betydeligt pres for at arbejde videre i denne retning.
Derfor tilslutter vores gruppe sig denne holdning og er enig med alle de demokratiske kræfter i den føromtalte opposition, som ønsker et anderledes Belarus.

Posselt (PPE-DE).
Hr. formand, jeg mener, at hr. Sacrédeus kom ind på noget meget væsentligt. Hviderusland, Belarus, bliver meget snart nabo til EU. Det, man i middelalderen betegnede som Polen, var i virkeligheden en føderation af Polen, Litauen og Hviderusland med tre ligeberettigede dele. Litauen og Polen kan blive medlem af EU allerede til næste år eller om to år, mens Belarus i dag forekommer at være længere væk end Den Demokratiske Republik Congo, som vi talte om tidligere.
Det er tragisk, og det er frem for alt hr. Lukasjenkos ansvar. For det hviderussiske folk har taget del i den demokratibevægelse, der førte til kommunismens fald, den demokratibevægelse, der førte til Sovjetunionens opløsning. Derfor må vi i vid udstrækning støtte landets demokratibevægelse, menneskerettighedsbevægelse, der i dag får støtte fra Prag, fra Warszawa, fra andre steder, fra tidligere borgerrettighedsforkæmpere og også fra os, der sender menneskene dér et signal om, at vi ved, at de er europæere, der egentlig hører til os. Naturligvis må vi sætte alle demokratiske og diplomatiske midler ind på, at OSCE virkelig bliver operationel dér, at forsøget på at fjerne kontrollerne mislykkes, at forsøget på at skjule disse undertrykkelsesforanstaltninger bag autoritære foranstaltninger mislykkes.
Men jeg ville være meget forsigtig med at inddrage Moskva i processen, for Moskva har som tidligere kolonimagt naturligvis også et ansvar for det, der sker i Belarus i dag. Vi må samarbejde med alle, også med Rusland. Men jeg mener, at EU har et særligt ansvar. EU skal gøre det klart, at også dette europæiske folk en dag får sin plads blandt os, men at OSCE og derefter Europarådet først må gøre deres arbejde, og frem for alt, og det er helt afgørende, skal menneskerettighederne hjælpes på vej. Det må ikke tillades, at alt så at sige afskærmes og indhylles i tåge af et regime.
Liikanen
Hr. formand, Kommissionen hilser denne meget aktuelle forhandling velkommen. Vi er også foruroliget over, hvordan det står til med menneskerettigheder og demokrati i Belarus.
EU og medlemsstaterne har støttet alle OSCE's tiltag for at holde OSCE's bistandsmission i Belarus åben og aktiv. EU har fremsat en række udtalelser, både hos OSCE i Wien og via formandskabet i Madrid, hvor vi skarpt fordømmer de belarussiske myndigheders forsøg på at undertrykke aktiviteterne på OSCE-kontoret i Minsk. Via sin delegation i Wien og ved møder i Rådets arbejdsgruppe har Kommissionen deltaget aktivt i forhandlingerne om OSCE's position i forhold til Belarus.
En lukning af OSCE's mission i Minsk ville være en trussel mod mange af dens aktiviteter, ikke mindst overvågningen af Belarus' forpligtelser i henhold til OSCE's menneskerettighedsbestemmelser. Hvis missionen lukker, vil rapportering ikke længere være mulig. Sagen om hr. Andrew Carpenter er blot ét eksempel på de metoder, de belarussiske myndigheder bruger for at lukke munden på OSCE-observatører, der arbejder i deres land i fuld overensstemmelse med OSCE's og diplomatiets regler.
Kommissionen har over for de belarussiske myndigheder gjort det klart, at den betragter OSCE's bistands- og overvågningsgruppe som en vigtig prøveballon for myndighedernes holdning til udviklingen af demokratiet, civilsamfundet og menneskerettighederne i Belarus. Hvis Belarus ønsker at høre til de demokratiske europæiske nationer og have et fuldgyldigt samarbejde med EU på alle niveauer, bør landet vise dette ved at acceptere bistands- og overvågningsgruppens mandat og tjenester.
Vi følger udviklingen meget nøje og vil om nødvendigt foreslå yderligere handling, som kan understøtte OSCE's beslutning.

Tannock (PPE-DE).
Hr. formand, vi sidder her for at drøfte situationen i Syrien og ikke mindst de ændringer, der har fundet sted, siden præsident Bashar al-Assad overtog efter sin far for ca. tre år siden.
Efter arrestationen af hr. Riad al-Turk, en 72-årig jurist og generalsekretær for det forbudte kommunistparti, er der tegn på, at Syrien er på vej ind i en ny undertrykkelsesfase efter en gradvis optøning af forholdet til Vesten og en ønskelig, men begrænset, åbning af den syriske økonomi for markedskræfterne.
Jeg er ikke ekspert på området, men jeg støtter bestemt opfordringen til, at alle samvittighedsfanger frigives - i Syrien og andre steder. Det er afgørende, at den syriske regering forstår at skelne mellem dem, der agiterer for vold eller oprør, og dem, der blot agiterer for politiske forandringer. Jeg giver også min fulde støtte til de dele af forslaget, hvor de syriske myndigheder opfordres til at sikre, at tilbageholdte personer ikke tortureres i fængslet.
Menneskerettigheder hænger uløseligt sammen med den generelle politiske udvikling i området. Jeg var så heldig at høre den meget fine tale, som Jordans konge holdt i går. Han er en glimrende rollemodel, når det gælder besindighed og klogskab.
I mange år støttede Syrien terrorisme i både Israel og Tyrkiet, og landet var det første til at afvise enhver kompromisløsning på den israelsk-palæstineniske konflikt baseret på land for fred-princippet. Der er tegn på, at afslutningen af den kolde krig og de nye geopolitiske realiteter i området har tvunget styret i Damaskus til at antage et mere rimeligt og endda pragmatisk syn på udenrigspolitik. Syriske ledere bliver nødt til at anerkende vigtigheden af den seneste tids ændringer i den internationale opinion og ikke mindst den brede støtte til en levedygtig, demokratisk palæstinensisk stat og at arbejde sammen med - og ikke imod - det internationale samfund om en samlet løsning for området, herunder tilbagegivelse af Golanhøjderne. Først da tror jeg Syrien fuldt ud vil kunne udnytte sit potentiale som nation og tilbyde sine borgere den fred og fremgang, de i sandhed fortjener.

Volcic (PSE).
Hr. formand, jeg vil begynde med en personsag. Efter at have tilbragt 18 år i fængsel, fordi han havde begået den forbrydelse at have en anden holdning end styret, blev advokaten Riad Turk løsladt i 1998. I de forløbne måneder er han endnu en gang blevet fængslet for samme holdning. Retssagen er i gang, og tiltalte risikerer en dom på 15 års fængsel. Alt dette finder sted i Syrien, hvor frihedsrettighederne desværre absolut ikke er blevet større, selv om den nye præsident, Bashar Al-Assad, vakte håb om fornyelse.
Vi skal således tale om Riad Turk, der er en af den politiske oppositions ledere, som har betalt en meget høj pris for at forsvare sine idéer. Advokaten, der efterhånden er oppe i årene og har et svagt helbred - vi kan sagtens forestille os, hvad det vil sige at være i fængsel i Syrien i 20 år - har fået det værre i de sidste par måneder, efter at han er blevet fængslet igen. Vi kender ikke så meget til ham i Vesten, for han har aldrig villet gøre sin sag til noget særligt. Han har altid levet på en meget værdig måde, og man forbød ham endda at læse bøger. For ikke at miste tids- og realitetsfornemmelsen forsøgte han at overleve og at bevare koncentrationen ved at lave billeder med nogle små sten, som han fandt i sin celle. Sammen med ham i fængselet var der i øvrigt to medlemmer af det syriske parlament, som var anklaget for samme forbrydelse, nemlig deltagelse i politiske møder, der ikke var autoriseret af styret.
Vi ser med interesse og opmærksomhed på et land, der spiller en vigtig rolle i området, og vi bifalder indgåelsen af den associeringsaftale, som Kommissionen forhandler om i øjeblikket. Det er dog klart, at overholdelsen af menneskerettighederne er en væsentlig betingelse for disse aftaler. Derfor forventer vi, at Kommissionens forhandlere også resolut tager sagen op om den gamle advokat Riad Turk. Ingen kan påberåbe sig kulturforskellene, for der er tale om nogle grundlæggende betingelser, som en retsstat skal respektere.

Liikanen
Hr. formand, Kommissionen deltager fuldt ud i EU's bestræbelser på at fremme menneskerettighederne i Syrien. Vores mål er at skabe en konstruktiv dialog med de syriske myndigheder om menneskerettighedsspørgsmål på grundlag af de principper, der er udtrykt i Barcelona-erklæringen.
Henvendelserne fra EU's trojka kom efter anholdelsen af markante folk fra oppositionen, herunder hr. al-Turk, i august/september sidste år og efter dommene mod de to parlamentsmedlemmer, hr. al-Homsi og hr. Riad Seif, i marts/april i år.
Gennem Fællesskabets delegation i Damaskus deltager Kommissionen også i EU's observation af retssager. Vi beklager, at EU-observatører på det seneste flere gang er blevet udelukket fra retssagen mod hr. al-Turk. Vi glæder os over muligheden for at overvære retssager i Syrien, men vi er opmærksomme på, at observatører ved retssager ikke må træde i stedet for en retfærdig retsbehandling.
Med dette for øje vil Kommissionen gennem sin delegation i Syrien og sammen med medlemsstaternes ambassader fortsat følge retssagen mod hr. al-Turk så tæt som muligt. Kommissionen vil også fortsat rejse spørgsmål om både menneskerettigheder generelt og enkeltsager over for de syriske myndigheder og vil opfordre Syrien til at respektere ytrings- og forsamlingsfriheden i overensstemmelse med Barcelona-erklæringen.

Rod (Verts/ALE).
Hr. formand, jeg er himmelfalden over udviklingen i menneskerettighedssituationen i Malaysia, især efter begivenhederne den 11. september. Under påskud af at bekæmpe terrorismen har Malaysias premierminister, Mohamad Mahathi, i stor stil brugt loven om intern sikkerhed (Internal Security Act), som tillader tilbageholdelse uden retssag af personer, der er mistænkt for at true den nationale sikkerhed, til at styrke de repressive foranstaltninger, der krænker de individuelle frihedsrettigheder og især ytringsfriheden, og til at give enhver politisk opposition mundkurv på.
På nogle få måneder har vi oplevet et land, som fra at være billedet på et land i fuldt opsving med civiliserede mennesker i spidsen er gået over til at være et land, hvor de øverste ledere med deres egne hænder ødelægger det, de har bygget op. Derfor har Parlamentet pligt til at fordømme denne afsporing og kræve af den malaysiske regering, at den ikke blot garanterer overholdelsen af de individuelle frihedsrettigheder, men også at den ophæver den famøse lov om intern sikkerhed og inden for den kortest mulige frist ratificerer den internationale konvention om økonomiske, sociale og kulturelle rettigheder samt konventionen mod tortur.
Det er ligeledes afgjort nødvendigt, at Europa-Parlamentet sender en mission til Malaysia for at undersøge forholdene omkring fængslingen af politiske fanger og overtrædelsen af deres grundlæggende rettigheder. Endelig bør EU sætte dette spørgsmål på dagsordenen for de næste møder imellem EU og ASEAN.

Cushnahan (PPE-DE).
Hr. formand, siden angrebene den 11. september har den malaysiske regering optrappet sine interne sikkerhedsforanstaltninger. Indsatsen påstås at være rettet mod mistænkte islamiske militante. Regeringen gør i stigende grad brug af loven om intern sikkerhed (Internal Security Act), der giver mulighed for at tilbageholde folk på ubestemt tid og uden retssag, hvis de efter regeringens mening kan udgøre en trussel mod nationens sikkerhed.
Menneskerettighedsgrupper har vedvarende kritiseret misbruget af denne meget strenge lovgivning. Den malaysiske højesteret har også opfordret parlamentet til at revurdere brugen af loven. Denne beslutning indeholder en ganske berettiget opfordring til at afskaffe loven om intern sikkerhed og eventuelle andre love, som tillader tilbageholdelse uden retssag.
Det er også tydeligt, at regeringen bruger bekæmpelsen af terrorisme som en undskyldning for at undertrykke sine modstandere og kritikere. Den gentagne brug af loven om intern sikkerhed har ofte været politisk motiveret og politisk selektiv. Den har været anvendt til at anholde og uden retssag tilbageholde forskellige medlemmer af Malaysias civilsamfund, herunder oppositionsledere, akademikere, fagforeningsfolk og studenter, ofte uden sigtelse og uden at tillade dem at tale med en advokat.
Beslutningsforslaget sætter fokus på, at ca. 40 politiske aktivister siden 2001 er blevet anholdt under henvisning til loven. Det opfordrer til frigivelse af eller tiltale mod alle politiske samvittighedsfanger, herunder de seks navngivne politiske fanger, som er blevet fængslet for at udøve deres ret til lovlig politisk organisering og egne meninger. Vi ønsker, at de enten frigives eller formelt tiltales og får en hurtig og retfærdig retssag.
Til slut vil jeg kraftigt opfordre til, at alt fremtidigt politisk samarbejde med Malaysia bliver betinget af, at den malaysiske regering afskaffer loven om intern sikkerhed og frigiver alle politiske fanger, så alle malaysiere kan være sikre på, at de grundlæggende menneskerettigheder, der er indeholdt i deres forfatning, respekteres.

Formanden.
Mine damer og herrer, jeg har den ære at byde en delegation af medlemmer af Nationalforsamlingen i Folkerepublikken Laos, der har taget plads på ærestribunen, velkommen.

Delegationen ledes af fru næstformand Pany Yathotou og besøger Strasbourg i anledning af det tredje interparlamentariske møde mellem Europa-Parlamentet og Laos. Vi ønsker Dem et informativt besøg her i Europa-Parlamentet.

Posselt (PPE-DE).
Hr. formand, Malaysia kunne på mange måder være en model for store dele af Asien, ja, sågar for Europa. Når man ser på den forfatning, som den kloge statsgrundlægger Tunku Abdurahman har skrevet, hvor de forskellige stater sammenlægges til en føderation, hvor de ni sultaner vælger et fælles statsoverhoved hvert femte år, hvor de forskellige racer og religioner lever sammen relativt konfliktløst og uden vold, så kunne man sige, at Malaysia har forudsætningerne for at være en mønsterstat, og også økonomisk set har der - trods tilbagegang i de seneste år - i dette land i årtier hele tiden kunnet konstateres en fremragende udvikling.
Derfor er det så meget mere dramatisk at se, hvilke autokratiske træk Mahathir-regimet begynder at antage. Han forsøger i et politiseret islams navn at modarbejde anderledestænkende. Så misbruger han kampen mod terrorisme, kampen mod islam til igen at bekæmpe anderledestænkende, blot under en anden overskrift. Og han er demokratiets repræsentant og forsøger at opnå verdensomspændende anerkendelse, men samtidig er han en brutal autokrat, der afviser et minimum af retsregler. Derfor handler det jo i forbindelse med denne lov om intern sikkerhed (Internal Security Act) om, at der i det hele taget skal finde en passende retslig kontrol sted, at der i det hele taget skal foreligge tilstrækkeligt bevismateriale, at der i det hele taget skal sikres passende fængslingsbetingelser, og at der også skal findes nogle passende retsstatslige muligheder for at gøre indsigelse mod denne fængsling. De politiske fanger i Malaysia har intet af dette.
Derfor må vi benytte det næste EU-ASEAN-tomøde og det næste EU-ASIEN-topmøde til at presse energisk på for, at netop en så vigtig partner som Malaysia respekterer menneskerettighederne, vender tilbage til sine rødder, fornyer den fredelige sameksistens mellem de forskellige religioner og folkegrupper, og at disse repressive foranstaltninger langt om længe forsvinder, der til stadighed er blevet skærpet gennem de seneste år, hvilket har givet sig udslag i et stigende antal politiske fanger, og hvilket ikke er foreneligt med Malaysias status som EU's foretrukne partner.

Ford, Glyn (PSE).
Hr. formand, jeg repræsenterede for nylig De Europæiske Socialdemokraters Gruppe ved Socialistisk Internationales komité for Asien og Stillehavsområdet i Manila, hvor vi fik lejlighed til at få et førstehåndskendskab til det stadig mere undertrykkende regime i Malaysia. Regeringen har benyttet de tragiske begivenheder den 11. september som en undskyldning for at slå til mod fredelige demokratiske modstandere af det nuværende regime, der ikke har nogen som helst forbindelse med al-Qaeda eller andre terrorgrupper eller fundamentalister.
Loven om intern sikkerhed (Internal Security Act), forordningen om opretholdelse af den offentlige orden og forebyggelse af kriminalitet i nødsituationer (Emergency Public Order and Prevention of Crime Ordinance) og loven om særlige tiltag mod farlige stoffer (Dangerous Drugs Special Prevention Measures Act) giver alle mulighed for tilbageholdelse uden retssag. Det er vigtigt, at Rådet, Kommissionen og Parlamentet lægger pres på Malaysias regering for at få frigivet dem, der er tilbageholdt i henhold til disse love, at få ophævet lovene og at genindføre retten til en retfærdig og offentlig retssag og respekten for menneskerettighederne i landet.

Liikanen
Hr. formand, Kommissionen glæder sig over Malaysias engagement i kampen mod terrorisme og de konkrete skridt, landet har taget til at efterleve sin forpligtelse. Kommissionen tager dog de bekymringer, der er kommet til udtryk i dag, alvorligt. I Malaysia og i mange andre lande har kampen mod terrorisme til tider haft en negativ indvirkning på menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder.
Selv om Kommissionen endnu ikke har nogen permanent repræsentation i Kuala Lumpur, følger den sammen med de medlemsstater, der er repræsenteret i Malaysia, udviklingen i menneskerettighederne i landet, herunder anvendelsen af loven om intern sikkerhed. Det sker gennem kontakter med regeringen, oppositionspartierne, det malaysiske civilsamfund og den nationale menneskerettighedskommission.
Som min kollega David Byrne gjorde klart ved forhandlingen om dette emne sidste år, er Kommissionen foruroliget over brugen af loven om intern sikkerhed, ikke mindst til undertrykkelse af lovlig politisk opposition. Kommissionen mener, at de malaysiske myndigheder enten bør frigive de politiske modstandere, der er tilbageholdt i henhold til loven, eller give dem mulighed for en åben retssag.
Kommissionen støtter fortsat til enhver tid EU's henvendelser til den malaysiske regering vedrørende menneskerettighedsspørgsmål. Den 8. maj vedtog Kommissionen sit strategipapir for Malaysia, hvor det foreslås at anvende de relevante EF-finansieringsinstrumenter til at støtte aktiviteter, der kan styrke en god ledelse og civilsamfundets rolle i Malaysia.
Når vi gennemfører strategien, vil vi forsøge at opretholde en konstruktiv dialog med den malaysiske regering om disse emner.

Maaten (ELDR).
Tak, hr. formand. Mere end halvdelen af verdens lande har afskaffet dødsstraffen ved lov eller i praksis, og dette antal lande stiger. For øvrigt drejer det sig her først og fremmest om tidligere lande i Sovjetunionen og deromkring. I Europa tages der også vigtige skridt i retning af afskaffelse af dødsstraffen, også i krigstider. Mere end 36 europæiske lande er gået med til det. Vi ser også i Asien en bevægelse i denne retning, både af regeringer og af menneskerettighedsorganisationer.
Alligevel, til trods for de positive skridt, som nu tages i det japanske parlament, er situationen i Japan stadig meget sørgelig. Antallet af henrettelser pr. år er mindre end i mange andre lande. Mellem 1993 og 2000 er 39 fanger henrettet. Dog er systemet omkring det helt anderledes, end hvad man ville forvente af et civiliseret og førende industriland. Henrettelserne finder sted ved hængning. Det varer 15-20 minutter, førend den dømte endelig dør. Der er også tilfælde, hvor advokaterne til sidst ikke engang kunne få liget mere, men kun fangernes kremerede knogler.
Jeg bifalder dog med største begejstring bebudelsen fra det taiwanske justitsministerium af, at dødsstraffen bliver afskaffet i Taiwan i 2004. I Taiwan fandt der henrettelser sted så sent som i 1998. Det er nu bragt til ophør, og i januar i år blev Mandatory Death Penalty-loven fra 1944 afskaffet. Også i Sydkorea ser vi meget lovende bevægelser i retning af afskaffelse af dødsstraffen. Også det bifalder vi.

González Álvarez (GUE/NGL).
Hr. formand, jeg tror, vi alle husker flere af Parlamentets beslutninger imod dødsstraf, som har bidraget til, at der de seneste år har været flere lande, som har afskaffet dødsstraffen, eller i det mindste indført et praktisk moratorium, hvor der ikke har været eksekveret henrettelser de seneste år.
I dag taler vi helt konkret om tre lande: Sydkorea, Taiwan og Japan. I disse tre lande er der truffet nogle foranstaltninger, som i det mindste giver anledning til forhåbninger.
I Japan har der været et lovforslag, og det japanske Diet har udstedt et forbund imod dødsstraf. I Sydkorea er et lovforslag blevet underskrevet af 155 af de 273 parlamentsmedlemmer. I Taiwan har der været færre af de forbrydelser, der er tilbøjelige til at medføre dødsstraf. Disse tre oplysninger giver grund til at tro, at de tre lande i en ikke alt for fjern fremtid kan afskaffe dødsstraffen.
Vi bør ikke alene tænke på de hårde vilkår, som fangerne lever under, men også, at der er 70 fanger i Sydkorea og over 50 fanger i Taiwan, der stadig afventer dødsstraf. I EU har vi konkluderet, at dødsstraf er en grusomhed. Derfor støtter vi Det Europæiske Råds forslag om inden længe at indføre en altomfattende afskaffelse af dødsstraf, som gør det muligt at se fremtiden i øjnene med større forhåbninger.

Sacrédeus (PPE-DE).
Hr. formand, afskaffelse af dødsstraffen udgør en hjørnesten i det moralske budskab, EU ønsker at formidle globalt, ikke bare til demokratiske og frie lande, men også, og ikke mindst, til diktaturer. Afskaffelse af dødsstraffen udtrykker også det menneskesyn om det lige, unikke og ukrænkelige menneskeværd, som har sine dybeste rødder i den jødisk-kristne etik i vores vestlige civilisation.
EU's afstandtagen til dødsstraf er altså baseret på en bevidsthed og et dybt forankret etisk og moralsk grundlag, som vores civilisations menneskesyn hviler på. EU's udvidelse betyder også, at princippet om afskaffelse af dødsstraffen udvides til at omfatte nye lande i Østeuropa og det tidligere Sovjetunionen.
Vi kristelige demokrater og liberale konservative i PPE-DE-Gruppen beklager, at hævdelsen af dette forenende princip om afskaffelse af dødsstraffen, som vi støtter fuldt ud, i det aktuelle beslutningsforslag udelukkende er rettet mod frie og demokratiske stater som Japan og Sydkorea, hvor der netop nu afholdes verdensmesterskab i fodbold, samt Taiwan.
Af en eller anden grund har Den Socialdemokratiske Gruppe sammen med De Liberale, De Grønne og venstresocialisterne og de tidligere kommunistiske partier her i Europa-Parlamentet valgt slet ikke at give udtryk for noget i forbindelse med afskaffelsen af dødsstraffen i nabolande som Kina og Nordkorea. Vi finder dette yderst vanskeligt at forstå og ensidigt, og vi vælger derfor at undlade at stemme ved den afstemning, der finder sted kl. 17.30.
I kampen for afskaffelsen af dødsstraf skal vi finde et fælles moralsk fodslag. At udpege udelukkende frie og demokratiske stater giver et ensidigt indtryk. Dette er dybt beklageligt.

Ford, Glyn (PSE).
Hr. formand, jeg er ikke helt uenig med hr. Sacrédeus. Jeg er imod dødsstraf. Den bør afskaffes overalt i verden, undtagen måske i krigstid. Jeg opfordrede selv sidste år formand Fontaine til at skrive til de føderale amerikanske myndigheder for at protestere mod dødsdommen til højrefløjsterroristen Timothy McVeigh. Alligevel indrømmer jeg, at jeg stemte imod at sætte emnet på dagsordenen. Jeg er ikke sikker på, at det er så vigtigt, i og med at Kim Dae-jungs regering i Sydkorea ikke har tilladt eksekvering af dødsdomme siden sin tiltrædelse i februar 1998.
I Taiwan er straffeloven, som der også står i beslutningsforslaget, for nylig blevet revideret, så der ikke længere er obligatorisk dødsstraf for diverse voldsomme forbrydelser, og landets justitsminister har udtalt, at dette er første skridt mod en fuldstændig afskaffelse af dødsstraffen inden for de næste tre år.
I Japan har der siden 1993 været en parlamentarisk liga til afskaffelse af dødsstraffen. Jeg kan ikke lade være med at more mig over, at den i beslutningsforslaget hilses velkommen - efter ni år. Det fortjener næsten en plads i Guinness rekordbog som en af historiens mest forsinkede velkomster, og jeg forventer, at vi i nær fremtid vedtager et beslutningsforslag, der omtaler befrielsen af Mafeking fra boerne.
I Japan har ligaen til afskaffelse af dødsstraffen 113 medlemmer fra alle partier og begge kamre, det vil sige næsten en sjettedel af parlamentsmedlemmerne. Sidste år blev der kun eksekveret to dødsdomme, og regeringen har meddelt, at den vil arbejde for en ny lov, der gør det muligt for dommere at idømme livsvarigt fængsel uden mulighed for løsladelse frem for dødsstraf. Nu hvor spørgsmålet alligevel er på dagsordenen, stemmer vi naturligvis for beslutningsforslaget, men fremover kan vi måske koncentrere os om de lande rundt om i verden, hvor eksekvering af dødsdomme nærmest er en dagligdags foreteelse.

Dupuis (NI).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg vil især gerne takke fru Frassoni, formanden for Gruppen De Grønne for at have bragt dette punkt til afstemning som et tillæg til den aktuelle og uopsættelige debat, og jeg vil gerne takke fru Napoletano fra Den Socialdemokratiske Gruppe, fru Malmström fra Den Liberale Gruppe, PPE-DE-Gruppen - med al respekt for vores ven, hr. Sacrédeus - og Den Kommunistiske Gruppe for at have støttet og bakket op om beslutningen.
Jeg mener, at vi var nødt til at tage godt imod dette bemærkelsesværdige initiativ fra Europarådet, som omfatter nogle bestemte lande og ikke dem alle, men som i hvert fald omfatter de lande, som er observatører i Europarådet og især USA og Japan.
For nylig aflagde en delegation fra Europarådet besøg i Japan for at deltage i et seminar, som var organiseret af det japanske underhus, og på trods af hvad hr. Ford siger, var Den Parlamentariske Liga, som faktisk har eksisteret i ni år, faldet en smule i søvn og har først for ganske nylig genoptaget sit arbejde.
Når det er sagt, mener jeg, at spørgsmålet om dødsstraf i de demokratiske lande er en ting, og spørgsmålet om dødsstraf i lande med udemokratisk styre eller diktatur noget andet. Jeg vil gerne indrømme, at hovedparten af tilfældene - tallet er 98% - omfatter diktaturer, men når det drejer sig om diktaturer, mener jeg måske ikke, at vi skal prioritere afskaffelsen af dødsstraf, men derimod først en tilbagevenden til retsstaten og demokratiet. Kampen er en ganske anden, de tilstedeværende styrker er nogle ganske andre, men jeg tror, at initiativet, der omfatter tre demokratiske lande, tre lande i den demokratiske del af Asien, er vigtigt, og det af en ganske særlig grund.
Når vi mødes med de øverste ledere af Folkerepublikken Kina, konstaterer vi, at det grundlæggende argument er, at der skulle være en asiatisk udgave af menneskerettighederne, en vis relativisme i menneskerettighederne. Det, vi skal fastslå, er, at der ikke er nogen asiatisk udgave af menneskerettighederne, der er en universel udgave af menneskerettighederne og demokratiet, og at få så betydningsfulde lande som Japan, Sydkorea og Taiwan over i vores lejr og til at afskaffe dødsstraffen er nu helt essentielt for at fastslå den universelle udgave af menneskerettighederne.
Det er således indlysende - og jeg håber, at jeg herved kan berolige hr. Sacrédeus - at vi ikke opgiver kampen om afskaffelse af dødsstraffen i diktaturerne, men det er et problem blandt så mange andre i de lande. Det vigtigste i dag er at fastslå tanken om de universelle menneskerettigheder, og jeg mener også, kære kolleger, at det er nødvendigt at begynde at overveje at lave om på Europarådet. Der er i dag et sammenfald, når man regner udvidelsen med, imellem EU og Europarådet, og jeg mener, vi bør overveje at lave Europarådet om til et universelt råd for de demokratiske lande, hvor vi kan optage lande som Canada, USA, Japan og Sydkorea, for at gøre det til en reel spydspids i et slag om globalt demokrati, som tager udgangspunkt i kampen om afskaffelse af dødsstraffen og for Den Internationale Straffedomstol.

Liikanen
Hr. formand, Kommissionen glæder sig over Parlamentets beslutningsforslag vedrørende afskaffelsen af dødsstraffen i Japan, Republikken Korea og Taiwan. EU arbejder for global afskaffelse af dødsstraffen, da det er en af grundpillerne i EU's menneskerettighedspolitik.
I bestræbelserne på at nå dette mål og i overensstemmelse med EU's retningslinjer for afskaffelse af dødsstraffen, der hvor den stadig findes, opfordrer EU til, at brugen heraf løbende begrænses, og kræver, at den eksekveres efter visse minimumsstandarder. EU presser også på for indførelsen af moratorier, hvor det er relevant.
EU har bekræftet sit engagement i afskaffelsen af dødsstraffen ved at fremsætte en beslutning ved Kommissionen for Menneskerettigheder i Genève i år. Mange aktiviteter, der sigter på afskaffelsen af dødsstraffen, har modtaget støtte under det europæiske initiativ for demokrati og beskyttelse af menneskerettighederne.
Kommissionen har bekræftet, at finansiering af sådanne projekter har en høj prioritet, i sin meddelelse, det vil sige sine retningslinjer af 8. maj 2001 om EU's rolle i forbindelse med fremme af menneskerettigheder og demokratisering i den tredje verden.
Kommissionen glæder sig over nogle af de positive skridt, de tre lande har taget på det seneste, og over den åbne meningsudveksling, der fandt sted på et seminar om Justice and Human Rights in Council of Europe Observer States: the Abolition of the Death Penalty i Tokyo i maj 2002 samt oprettelsen af en parlamentarisk japansk liga til afskaffelse af dødsstraffen. Ligeledes glæder vi os over lovforslaget om afskaffelse af dødsstraffen i Republikken Korea, som havde et flertal bag sig i nationalforsamlingen sidste år. Endelig glæder vi os over den ændring i Taiwans straffelov, der mindsker antallet af forbrydelser, hvor dødsstaf er obligatorisk.
Vel vidende at der stadig er lang vej, før dødsstaffen er afskaffet i hele Asien, besluttede EU i 2001 at forbedre sin strategi for afskaffelsen af dødsstaffen i den del af verden på grundlag af 1998-retningslinjerne. EU's årsrapport om menneskerettigheder for 2001/2002, der snart udkommer, vil indeholde en oversigt over de tiltag, der er taget i området.
EU vil fortsat arbejde for at afskaffe dødsstraffen i området.

Formanden.
Mange tak, hr. kommissær Liikanen.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 17.30.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende beslutningsforslag:
B5-0367/2002 af van Dam for EDD-Gruppen om mund- og klovsyge og om verdensmesterskabet i fodbold i Sydkorea;
B5-0369/2002 af Redondo Jiménez m.fl. for PPE-DE-Gruppen, Kreissl-Dörfler m.fl. for PSE-Gruppen, Mulder for ELDR-Gruppen, Lucas og Wyn for Verts/ALE-Gruppen, Berlato og Hyland for UEN-Gruppen om mund- og klovsyge og om verdensmesterskabet i fodbold i Sydkorea;
B5-0377/2002 af Jové Peres m.fl. for GUE/NGL-Gruppen om mund- og klovsyge og om verdensmesterskabet i fodbold i Sydkorea.

Van Dam (EDD).
Hr. formand, mange fodboldfans i Europa følger nøje kampene i Sydkorea. Overraskelse og skuffelse afløser hinanden. Hvem havde ventet, at f.eks. holdet fra Frankrig ville blive sendt hjem så hurtigt? I hvert fald ikke anføreren Zidane. Også holdet fra ansøgerlandet Slovenien er for øvrigt sendt hjem. Zidanes og hans franske holds hjemkomst er en fare for millioner af dyr i Europa. I Sydkorea er der udbrudt mund- og klovsyge. Virussen kan medbringes af hjemvendende spillere og fans i fødevarer og på sko.
Hr. formand, kontrollen i de europæiske lufthavne og ved de ydre grænseovergange er minimal. Denne kontrol skal være meget grundigere, helst efter amerikansk forbillede. Det bør blive en standardprocedure, at passagerer, der kommer fra områder, der er ramt af mund- og klovsyge, desinficeres og udfylder et spørgeskema. Et for et forsvinder de europæiske hold fra græsplænen i Korea. Det må ikke være sådan, at alle får og køer også snart skal forlade græsplænen på grund af sløvhed ved de europæiske grænser.

Redondo Jiménez (PPE-DE).
Hr. formand, som hr. van Dam sagde, er der stadig mange mennesker tilbage i Korea. Det vurderes, at der nu er mellem 650.000 og 700.000 personer fra EU, som vender tilbage til deres hjemlande, og i Korea har der været mund- og klovsyge for kort tid siden.
Rådets direktiv 72/462 om sundhedsmæssige og veterinærpolitimæssige problemer i forbindelse med indførsel af kvæg, svin, får og geder samt fersk kød og kødprodukter fra tredjelande gælder ikke for kød, der udgør en del af disse turisters personlige udstyr, forudsat at det ikke overstiger 1 kg, er okse- eller svinekød, fersk kød, og forudsat det er til eget forbrug. Så hvis vi ved, at mund- og klovsygevirussen kan videreføres via turisters medbragte fødevarer, som indeholder smittet kød, og at den kan videreføres via den menneskelige krop, som kan fungere som vektor, selv om mennesket ikke påvirkes af det - som hr. van Dam sagde - er der for tiden en vis slaphed i de kontroller, der gennemføres i medlemsstaterne, ved EU's grænser, såvel eksterne som interne, og langt mere i lufthavnene. Disse mangler er allerede blevet understreget i rapporten fra Kommissionens Levnedsmiddel- og Veterinærkontor, som påpeger disse alvorlige fejl i kontrollerne med fødevarer og importerede dyr.
Derfor anmoder vi her fra Parlamentet Kommissionen om at opfordre medlemsstaterne til at gennemføre strengere lufthavnskontroller, til at gennemføre en stor informationskampagne henvendt til alle de turister, der er taget dertil, om de risici, de løber, når de vender hjem, med udgangspunkt i den internationale dyresundhedskodeks, og til at kræve et underskrevet dokument om overdragelse af ansvar for at tillade indrejse i EU, hvis de kommer fra et land, som har haft denne sygdom inden for de seneste tre måneder.
Eftersom verdensmesterskaberne slutter den 30., og der er personer, der allerede er på vej hjem, bør Kommissionen straks fremlægge en passende administrations- og lovgivningsprocedure, som omfatter de strengest mulige regler for grænsekontrol, som ligner dem, der anvendes i andre tredjelande, og som gør, at mund- og klovsygevirussen ikke kommer ind i EU igen.

Kindermann (PSE).
Hr. formand, ifølge den nuværende videnskabelige viden kan man jo gå ud fra, at mund- og klovsyge udgør en af de farligste virussygdomme for vores klovdyrbestande. Det forholder sig jo således, at når man smitter ikke-vaccinerede besætninger med denne farlige dyresygdom, sker der en eksplosiv udbredelse. Det oplevede vi jo for nylig, da mund- og klovsygen brød ud i Storbritannien. Hvilke skader der optræder i den forbindelse, det ved vi også.
Nu er det ligegyldigt, om mund- og klovsygen findes eller udbrød i Sydkorea eller i et andet af denne verdens lande. På grund af bevægeligheden for mennesker og varer, som vi jo kan flytte fra et sted til et andet på meget kort tid, er faren altid potentielt til stede. Her vil jeg gerne spørge Kommissionen, om de forebyggende foranstaltninger er tilstrækkelige til at udelukke faren på lang sigt. Vi ved, at den europæiske strategi for bekæmpelse af dyreepidemier stadig har sine huller. Vores viden, der jo normalt også skal blive større med tiden, gælder jo stadig i tilfælde af manglende vaccination. Jeg vil gerne spørge Kommissionen, om man ikke bør forsøge at ændre strategien for bekæmpelse af epidemier for fremtiden netop med henblik på mund- og klovsyge således, at de forebyggende foranstaltninger bliver kontrolleret langt bedre. De forebyggende foranstaltninger begynder jo, som fru Redondo og også talerne før hende sagde, i lufthavnen eller ved jernbanen. De forebyggende foranstaltninger ligger imidlertid også for en væsentlig dels vedkommende hos den enkelte dyreavler, og her må jeg sige, at vi også har nogle meget negative tilfælde. For mig er det dog hævet over enhver tvivl, at byboerne ikke, når jeg holder åbent hus på gården - det har jeg gang på gang sagt - skal rende gennem staldene, uden at der er truffet visse foranstaltninger til beskyttelse mod epidemier.
Alt i alt udgør dette efter min mening jo en mulighed for at sætte en stopper for den farlige epidemi. At vi generelt kan udslette den, og det har hele tiden været vores udgangspunkt i de forgangne år, det betvivler jeg på det kraftigste. Altså plæderer jeg for, at der træffes nogle forebyggende foranstaltninger, der også fortjener den betegnelse, og her vil jeg gerne anmode Kommissionen om et passende svar.

Maaten (ELDR).
Hr. formand, frem for alt gælder, at det er bedre at forebygge end at helbrede. En af de opgaver, som Det Midlertidige Udvalg om Mund- og Klovsyge under det dynamiske formandskab af fru Redondo Jiménez har, er at undersøge dette og senere i år udarbejde en betænkning derom.
Men nu skal der gøres alt, for at denne import af mund- og klovsygevirussen undgås. Udbruddet i Sydkorea tiltrækker sig nu tilfældigvis opmærksomhed, fordi verdensmesterskaberne i fodbold finder sted der. Mange fans rejser dertil. Nogle kommer tilbage, og nogle meget tidligere, end de ville, og således er der en chance for, at de medbringer mund- og klovsygevirussen.
Men allerede nu, hver dag - dr. Kindermann henviser med rette til det - kommer der rejsende, turister, tilbage fra Afrika og Asien, hvor mund- og klovsyge med dens mange varianter er en daglig realitet.
Det store spørgsmål er, hvad Kommissionen og medlemsstaterne har gjort siden det seneste store udbrud sidste år for at beskytte de ydre grænser bedre. Den daglige rejsende mærker slet intet til nogen forandring siden da. Og alligevel anrettede det sidste mund- og klovsygeudbrud skade på den europæiske økonomi for milliarder. Bedre grænseovervågning er naturligvis også dyr, men meget billigere, end hvad vi har måttet betale i anledning af udbruddet af mund- og klovsyge. Det er finansielt en yderst god, rentabel investering. Vi må følge USA's, Japans, Australiens og New Zealands eksempel og pålægge import af levnedsmidler fra lande, som er i farezonen, hvad angår smitsomme dyresygdomme, strenge bøder.

Liikanen
Hr. formand, Kommissionen vil godt takke Europa-Parlamentet for denne meget aktuelle påmindelse om risikoen for mund- og klovsyge. Udbruddet i Republikken Korea falder sammen med fodbold-VM, hvor mange tusinde europæere tager ud for at støtte deres hold. Vi skal naturligvis være opmærksomme på en eventuel risiko for, at de kommer i kontakt med sygdommen og bringer den med tilbage til EU.
Vi bør dog ikke udelukkende fokusere på Korea. Mund- og klovsyge findes mange steder i verden. Alle lande, hvor sygdommen findes, udgør en potentiel risiko for medlemsstaterne, og derfor skal vi tage fat på problemet overordnet set.
Det ser ud til, at udbruddene i Republikken Korea er mindst 40 km fra de nærmeste fodboldbegivenheder, men den potentielle trussel for medlemsstaterne må ikke overses. Derfor blev emnet diskuteret med medlemsstaterne ved et møde i Den Stående Komité for Fødevarekæden den 8. maj 2002.
Så vidt jeg ved, har fru Redondo, formanden for Det Midlertidige Udvalg om Mund- og Klovsyge, taget spørgsmålet op med min kollega David Byrne. Det er formodentlig et led i udvalgets løbende arbejde. Jeg forstår, at spørgsmålet om kontrol, bl.a. når flypassagerer kommer ind i EU, har været udvalgets primære fokusområde.
Kommissionen har siden hen mindet alle medlemsstater om, at de i henhold til EU's regler ikke må importere dyr, der kan få mund- og klovsyge, samt produkter fra disse dyr (det vil sige fersk kød, kødprodukter, kødforarbejdninger, mælk, mælkeprodukter osv.) fra Republikken Korea. De er også blevet informeret om, at passagerer heller ikke må medbringe fødevarer fra Korea.
Kommissionen har anmodet alle medlemsstater om at sikre, at man i lufthavnene gør en særligt indsats over for rejsende til Korea, og at der ved indrejse til EU indføres skærpet kontrol med varer fra Republikken Korea.
Efter mund- og klovsygeepidemien i 2001 har Kommissionen arbejdet på at gøre noget ved problemet. Den vil snart stille et forslag, der skal føre til øget offentlig opmærksomhed om emnet og skærpet kontrol ved indrejse.
De tekniske og logistiske problemer -- og dermed de økonomiske effekter -- af sådanne procedurer bør dog ikke undervurderes. Vi skal huske på, at EU i modsætning til f.eks. Australien og New Zealand har en lang landegrænse. Millioner af mennesker rejser hvert år mellem vores medlemsstater og tredjelande, hvor mund- og klovsyge er endemisk.
Desuden er der luftforbindelser til 90 lande, som ikke er internationalt anerkendt som værende fri for mund- og klovsyge og smitte. Omfanget af udfordringen understreges af, hvor svært det er at bekæmpe narkotikasmugling mellem lande.
Afslutningsvis vil jeg godt takke Europa-Parlamentet for at bringe risikoen for mund- og klovsyge på bane. Jeg er sikker på, at der vil blive rig lejlighed til at drøfte emnet nærmere, når Det Midlertidige Udvalg om Mund- og Klovsyge fremlægger sin betænkning, og Kommissionen kommer med sit forslag på området.
Jeg skal lade referatet af denne forhandling gå videre til min kollega David Byrne.

Formanden.
Mange tak, hr. kommissær Liikanen!
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 17.30.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende beslutningsforslag:
B5-0333/2002 af Messner m.fl. for Verts/ALE-Gruppen om situationen i Nepal;
B5-0345/2002 af van den Bos for ELDR-Gruppen om situationen i Nepal;
B5-0358/2002 af van den Berg for PSE-Gruppen om situationen i Nepal;
B5-0365/2002 af Thomas Mann m.fl. for PPE-DE-Gruppen om situationen i Nepal;
B5-0368/2002 af Collins for UEN-Gruppen om situationen i Nepal;
B5-0378/2002 af Di Lello Finuoli og Seppänen for GUE/NGL-Gruppen om situationen i Nepal.

Mann, Thomas (PPE-DE).
Hr. formand, den fornyede eskalation af volden i Nepal er bekymrende og udgør en trussel mod stabiliteten i hele regionen. Ved et natligt angreb fra de maoistiske oprøreres side på den militære lejr i Nepalganj i slutningen af maj døde mere end 100 oprørere og mange soldater. Siden konflikten brød ud for seks år siden, er antallet af dødsofre steget til 3.500.
Trods internationale appeller om fred er der ingen tegn på, at volden vil ophøre. I stedet - sådan lyder informationerne fra familier i Kathmandu og i den vestlige del af landet, som jeg har været i kontakt med i årevis, og som jeg regelmæssigt besøger - skærpes kampene fra dag til dag. Oprørerne ødelægger målrettet infrastrukturen, afskærer befolkningen fra strømforsyningen og myrder på den ene side de dårligt uddannede politibetjente og på den anden side regeringens repræsentanter i provinserne.
Men et overvældende flertal af nepaleserne støtter stadig monarkiet. De støtter kong Gyanendra, der har fået betydeligt større autoritet i de seneste vanskelige måneder. På grund af en anmodning fra ministerpræsident Sher Bahadur Deuba opløste han parlamentet før tid og udskrev nyvalg til den 13. november i år. Han har appelleret til alle befolkningsgrupper om gennem en høj valgdeltagelse at bekende sig entydigt til demokratiet og dermed bidrage til den indenrigspolitiske stabilitet.
EU støtter Nepal med ca. 15 millioner euro i de næste fem år, og det helt med rette. Men EU bør med uafhængige observatører overvåge, og her taler jeg på vegne af PPE-DE-Gruppen, at valget til november forløber fair, frit og hemmeligt.
Som en mulig mægler i denne konflikt, hr. kommissær, bør EU absolut stå til rådighed. Uafhængigt heraf må man med sine bestræbelser ikke forpasse nogen som helst chance for forhandlinger mellem de berørte parter. Vi forventer også en upåklagelig retssag for den anholdte Krishna Sen, en vigtig guerillaleder, og fire andre formodede medlemmer af det forbudte kommunistparti.
Nepal - jeg kender landet virkelig godt - er et af verdens fattigste lande, men også et af de mest fascinerende. Det er i øjeblikket berøvet sin primære indtægtskilde, turismen. Hvorfor? På grund af den ikkeeksisterende sikkerhed i denne herlige Himalaya-region undlader tusinder af udenlandske besøgende at rejse til landet.
Men ud over ordnede statsforhold har Nepals befolkning frem for alt brug for konkrete foranstaltninger, bæredygtige foranstaltninger, økonomiske og strukturelle reformer i alle dele af landet for langt om længe af komme ud af fattigdommen. Fattigdom er en af de væsentlige årsager til volden.

Ford, Glyn (PSE).
Hr. formand, i tilknytning til det tidligere emne kan jeg ikke undlade at bemærke, at kommissær Liikanen glemte at takke de EU-fodboldhold der har gjort en upåagtet indsats for at mindske risikoen for indførelse af mund- og klovsyge fra Sydkorea ved tidligt at forlade turneringen.
Jeg taler for De Europæiske Socialdemokraters Gruppe om beslutningen vedrørende Nepal. Vi står i en situation, hvor maoistiske oprørere truer et meget skrøbeligt konstitutionelt monarki, og situationen kan hurtigt udvikle sig til borgerkrig. Flere tusinde mennesker er døde, og hundreder er blevet anholdt. Der kan ikke være nogen tvivl om vejen frem: Regeringen må sikre, at menneskerettighederne og landets love overholdes. Den påståede massakre på 500 maoistiske guerillaer i maj vil - hvis det er sandt - kun gøre situationen værre.
Vi må fra EU's side gøre vores til at finde en fredelig løsning på den nuværende konflikt og yde finansiel støtte til genopbygningen af økonomien, ikke mindst i landområderne. Den nepalesiske regering må selv genoprette lov og orden, og der er brug for at iværksætte en uvildig undersøgelse af anklagerne mod sikkerhedsstyrkerne.

Liikanen
Hr. formand, jeg kunne have lyst til at sige, at Finland generøst overlod pladserne ved fodbold-VM til England og Tyskland, fordi vi gerne selv ville være fri for mund- og klovsyge, men når sandheden skal frem, var vi uheldige, da vi spillede mod de to.
Og så til Nepal. Kommissionen beklager dybt det stigende antal ofre for de fortsatte sammenstød mellem maoister og regeringsstyrker, især efter at landet er erklæret i undtagelsestilstand. Desuden er Fællesskabet især bekymret over konsekvenserne af suspenderingen af forfatningsmæssige garantier og over rapporter om misbrug i forbindelse med angreb fra terrorister og fra styrker, der skal bekæmpe oprøret.
EU var skuffet over, at de forhandlinger med maoistlederne, som den nye premierminister Deuba indledte i november 2001, blev afbrudt. Den nye bølge af terrorangreb har en katastrofal indvirkning på økonomien og er ødelæggende for hele udviklingsprocessen i Nepal.
Kommissionen er også bekymret for, at opløsningen af repræsentanternes hus for nylig er et slag mod demokratiet i Nepal. Forventningerne om nyvalg den 13. november 2002, etableringen af et "forretningsministerium" og forlængelsen af undtagelsestilstanden er ikke med til at løse maoistproblemet. Det demokratiske underskud i de nepalesisk institutioner øges, mens de mest presserende administrative reformer forsinkes yderligere.
Kommissionen opfordrer alle politiske klasser i Nepal til at tilsidesætte de interne stridigheder og personlige rivaliseringer, der er en af årsagerne til den vedvarende krisetilstand i Nepal.
Trods den politiske krise støtter Kommissionen fortsat en bæredygtig udvikling i Nepal. Hovedmålene for Fællesskabets nye samarbejdsstrategi for Nepal for 2002-2006 bliver konsolidering af demokratiet, forebyggelse af konflikter og udryddelse af fattigdom. Udviklingsaktiviteterne vil foregå i landets fattigste områder, herunder den vestlige del af landet, i et forsøg på at forbedre de samfundsøkonomiske forhold for lokalbefolkningerne og dermed mindske opbakningen til maoisterne.
Kommissionen overvejer i øjeblikket muligheden for at sende EU-observatører til valget den 13. november 2002. Desuden planlægger Kommissionen at mobilisere ressourcer til forebyggelse af konflikter gennem den hurtige reaktionsmekanisme efter en overordnet vurdering af situationen og en detaljeret rapportering i februar 2002.

Formanden.
Mange tak, hr. kommissær Liikanen!
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 17.30.
(Mødet udsat kl. 16.55 og genoptaget kl. 17.30)

Posselt (PPE-DE).
Hr. formand, det drejer sig kun om to tekniske rettelser. For det første er der i betragtning K tale om 3,5 millioner congolesere. Der er ingen, der kender dette tal nøjagtigt, og derfor anmoder vi om, at der blot tales om millioner. For det andet er der punkt 5. Heri nævnes en aftale, der skulle være blevet underskrevet den 19. maj, men den blev, som det med rette blev bemærket allerede under forhandlingen, underskrevet den 19. april. Vi anmoder om, at disse to punkter bliver rettet.

Formanden.
Hr. Posselt, jeg skylder at fortælle Dem, at rettelsen er noteret, og vi vil bekræfte det, når vi når til det konkrete punkt.
Vedrørende betragtning H

Sauquillo Pérez del Arco (PSE).
Hr. formand, vi har stillet et mundtligt ændringsforslag, som ville betyde følgende tilføjelse til betragtning H: "beklager ikke desto mindre, at nogle deltagere ikke har tilsluttet sig denne aftale, og opfordrer alle de congolesiske parter til at påtage sig det ansvar og respektere de rammer, der er fastsat i Lusaka-aftalerne og FN-resolutionerne".
Ændringsforslaget afspejler den følelse, der er kommet frem i drøftelsen, hvor jeg tror, der var konsensus med de øvrige grupper. Det drejer sig om at gengive alt det, EU har sagt om Sun City, eftersom det kun er første del, der er gengivet i beslutningen.

Sauquillo Pérez del Arco (PSE).
Hr. formand, i punkt 5 tilføjes følgende afsnit efter "civilsamfundet": "beklager, at oppositionspartierne (SPDU, FONUS, PALU og MNC/L) samt andre af civilsamfundets repræsentative partier og platforme ikke har undertegnet aftalen af 19. april".
Formanden.
Jeg erklærer Europa-Parlamentets session for afbrudt.

Sacrédeus (PPE-DE)
Jeg har stemt nej til betænkningen. Regioner, som grænser op til ansøgerlandene, vil mærke effekten af udvidelsen hurtigere og mere direkte end de nuværende medlemslande. Derfor ser de kristelige demokrater ikke noget forkert i, som Kommissionen foreslår, at afsætte særlige midler til at forbedre infrastrukturen og f.eks. støtte udvekslingen af unge i tilgrænsende regioner i ansøgerlandene.
Derimod mener vi ikke, at der er behov for at tilføre yderligere midler, sådan som der står i Kommissionens forslag. Vi mener desuden, at det er umotiveret, at små og mellemstore virksomheder skal modtage yderligere støtte for at kunne klare konkurrencen fra ansøgerlandene i lang tid fremover. Tværtimod bør disse virksomheder se udvidelsen som en positiv udfordring.
De kristelige demokrater støtter ikke betænkningens krav om tidsbegrænsede overgangsperioder med hensyn til den frie udveksling af tjenesteydelser og arbejdstagernes frie bevægelighed, hvis man når til enighed med fagforeninger og lokale virksomheder. I praksis ville det skabe et andenklasses EU-medlemskab.
Afslutningsvis sætter vi spørgsmålstegn ved, om behovet for støtte til disse i alt 23 regioner i Finland, Tyskland, Østrig, Italien og Grækenland virkelig er større end tilsvarende behov for støtte til grænseregionerne mellem ansøgerlandene og deres naboer mod øst.

