Kreditvurderingsbureauer (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandlingen om:
mundtlig forespørgsel til Kommissionen af Nikolaos Chountis og Jürgen Klute, for GUE/NGL-Gruppen, om kreditvurderingsbureauer - B7-0302/2010),
mundtlig forespørgsel til Kommissionen af Udo Bullmann, for S&D-Gruppen, om kreditvurderingsbureauer - B7-0309/2010),
mundtlig forespørgsel til Kommissionen af Jean-Paul Gauzès, for PPE-Gruppen, om kreditvurderingsbureauer - B7-0312/2010), og
mundtlig forespørgsel til Kommissionen af Sylvie Goulard, for ALDE-Gruppen, om kreditvurderingsbureauer - B7-0313/2010).
Nikolaos Chountis
Hr. formand! Dagens forhandlinger i Parlamentet vedrører kreditvurderingsbureauernes aktiviteter, og de virkninger, de har på den globale og den europæiske økonomi. EU og Den Europæiske Centralbank har udstedt forordninger, der giver kreditvurderingsbureauer såsom Moodys, SnP og Fitch ret til at evaluere ikke blot virksomheder, men også EU's medlemsstater.
Da krisen brød ud, erkendte de samme EU-institutioner den meget negative rolle, som kreditvurderingsbureauerne spillede. Man kunne forvente, at Kommissionen ville begrænse disse bureauers rolle, men deres rolle blev tværtimod udvidet og formaliseret i en ny forordning i november 2009.
Kreditvurderingsbureauerne begyndte allerede en nedjustering af Grækenlands kreditvurdering i starten af 2009 og som følge heraf betaler landet en dobbelt så høj rente i forhold til tidligere, og er kommet ind i en ond cirkel med devaluering og spekulativ låntagning. Vi kender alle slutresultaterne. Så sent som i går forsøgte Moodys endnu en gang at skabe et negativt klima for den græske økonomi og euroen med et eklatant spekulativt indgreb ved at nedjustere den græske økonomi med 4 point uden nogen grund.
Moodys er et af tre private amerikanske selskaber, som EU officielt anerkender i forbindelse med vurdering af medlemsstaternes økonomier til trods for den omstændighed, at det af alle økonomer, politikere og institutionelle aktører i Europa og USA anklages for at bære en meget stor del af ansvaret for den seneste krise.
Det var nærmere bestemt dette bureau, der af tidligere analytikere i den amerikanske kongres blev anklaget for af deres overordnede at være blevet tvunget til at give "giftige aktiver" en positiv vurdering. Det var dette bureau, der af snesevis af virksomheder anklages for at have tvunget dem til at betale gebyrer via vurderinger. Det var dette bureau, der sammen med resten af "den hellige treenighed", nemlig SnP og Fitch, modtog dusinvis af klager fra kommuner, regioner og stater i USA, som var blevet vildledt til at foretage investeringer og mistede millioner af dollars. Det var dette bureau, der anklages af talrige forsikringsfonde, som mistede deres investeringer på grund af fejlagtige vurderinger. State of Ohios forsikringsfond alene mistede 450 mio. USD.
Da vi alle ved dette, da det er uacceptabelt, at de europæiske økonomier vurderes af selvpromoverende amerikanske bureauer, bør dette arbejde udføres af et offentligt, demokratisk kontrolleret bureau, som ikke har nogen tilknytning til private interesser. Hr. Barnier, i stedet ser vi imidlertid selv i dag, at Kommissionen vedtager obstruktiv lovgivning, med det resultat, at spekulationsmafiaen forsat bruger tvang og styrer den økonomiske politik på bekostning af arbejdstagere og borgere i EU's medlemsstater.
Jeg mener, at Parlamentet langt om længe bør påtage sig sit ansvar, gribe ind og kræve, at Kommissionen og Rådet efter at have hørt Parlamentet lovgiver direkte for at sætte en stopper for denne uacceptable situation.
Gianni Pittella
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Gruppen for Det Progressive Forbund af Socialdemokrater i Europa-Parlamentet forsøger med denne mundtlige forespørgsel at henlede opmærksomheden på problemerne i tilknytning til kreditvurderingsbureauerne. Vores mål er at få Kommissionens svar på, hvad det næste skridt vil blive, begyndende med muligheden for at oprette et europæisk kreditvurderingsbureau, som vi støtter og føler tager form, til dels i lyset af, hvad Kommissionens formand selv har sagt om dette spørgsmål.
Vi må give anerkendelse, der, hvor der er anerkendelse behov, og erkende, at kreditvurderingsbureauerne har opnået det næsten umulige. De har haft held til at spille en afgørende rolle både i de meget tidlige faser af finanskrisen i 2008, under Lehman Brothers' kollaps og nu på den nye scene, der begyndte med gældskrisen i Grækenland.
I 2008 så de bort fra - og fremmede endog i nogle tilfælde - risiciene for giftige produkter, og nu har de besluttet at gøre deres til at skabe stabilitet på markederne ved at nedjustere Grækenland, Portugals og Spaniens vurderinger, netop som forhandlingerne mellem EU, IMF og den græske regering var undervejs. Det kan ikke siges på andre måder. Disse mennesker er onde!
Jeg ønsker ikke at give kreditvurderingsbureauerne hele skylden for det, der er sket i verden og i Europa. Den omstændighed, at de altid er til stede på gerningsstedet - og jeg tænker her på Parmalatsagen, Enronsagen, Lehman Brothers-sagen - bør få os til at reagere på en mere hensigtsmæssig og praktisk måde, end vi har gjort hidtil, eftersom vi ikke gør noget.
Hr. kommissær, hvornår vil der blive gennemført en undersøgelse af denne sag og af denne sektor? Vi arbejdede sammen med hr. Gauzès herom for et stykke tid siden, da vi udarbejdede forordningen om kreditvurderingsbureauerne. Der er nu behov for en undersøgelse af sektoren for at kaste lys over den skandaløse, uacceptable situation, i hvilken der etableres en koncentration og et oligopol inden for denne sektor.
Lad os tage hånd om situationen, før tingene bliver endnu værre, og lad os omsætte vores ord i handlinger. Ud over behovet for at oprette et offentligt europæisk bureau bør vi også overveje den rolle, som uafhængige revisionsretter kan spille med hensyn til vurdering af statsgæld, og således fritage de private bureauer for ansvaret for at foretage disse vurderinger.
Præsident Sarkozy og kansler Merkel - og jeg vil slutte her - har officielt anmodet Kommissionen om at udarbejde forslag til en styrkelse af kreditvurderingsmarkedet. Det er en skam, at det i Det Europæiske Råd, som præsident Sarkozy og kansler Merkel deltager i, rent faktisk er regeringerne, der forsinker godkendelsen af den finansielle tilsynspakke og dermed forhindrer oprettelsen af ESMA, Den Europæiske Værdipapir- og Markedstilsynsmyndighed.
Derfor bør præsident Sarkozy og kansler Merkel bringe orden i eget hus, før de fortæller Kommissionens formand, hvad han skal gøre.
Jean-Paul Gauzès
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Kreditvurderingsbureauer gav anledning til bekymring i Parlamentet i slutningen af den forrige valgperiode, og jeg vil i denne forbindelse gerne fremhæve både Kommissionens og Parlamentets lydhørhed, idet de har vedtaget en forordning om kreditvurderingsbureauer.
I dag rejser vi spørgsmålet endnu en gang på grund af de observationer, det har været muligt at foretage af kreditvurderingsbureauernes rolle under krisen. De kan kritiseres for ikke at have set krisen komme, de kan kritiseres for deres vurderingers usikkerhed og for deres malplacerede beslutninger med hensyn til meddelelse af deres vurderinger, navnlig når de vedrører statsgæld.
Alligevel mener jeg, at vi må undersøge dette spørgsmål med åbne øjne. For det første er det ikke i sig selv chokerende, at kreditvurderingsbureauerne vurderer produkter, de har forelagt for investorer. Investorer, der investerer, som stiller midler til rådighed, har ret til at forsøge at klarlægge de risici eller problemer, der kan opstå, nøjagtig ligesom de har ret til at forsøge at finde ud af, hvilke vurderinger der er gode.
Der, hvor situationen bliver en lille smule mere tvetydig, er, når disse vurderinger anvendes i bankforordninger til at bestemme størrelsen af den egenkapital, som bankerne skal have til gengæld for nogle af deres investeringer. Ud fra dette synspunkt indeholder forordningen fra 2009 ikke rigtig nogen løsning, da det var tanken at fastlægge bestemmelser for både godkendelse af og tilsyn med kreditvurderingsbureauerne. Derfor kan en vurdering være legitim, men er det legitimt at udstede vurderinger, som bureauerne gør?
Jeg mener, at de tekster, der vil blive foreslået - og jeg vil gerne understrege over for kommissæren, at der netop er blevet fremlagt en tekst om indførelse af europæisk tilsyn med kreditvurderingsbureauerne inden for rammerne af den nye finansforordning - skal gøre det muligt at finde en løsning på disse spørgsmål, særlig spørgsmålet om konkurrence mellem kreditvurderingsbureauer. Efter min mening løser det ikke problemerne blot at bekræfte oprettelsen af et europæisk bureau, selv om det er offentligt. Hvis tanken er at få et bureau, der udsteder vurderinger på en venligere og mere generøs måde end andre, så vil det ikke være til megen nytte.
Man må efter min mening overveje andre spørgsmål om de vilkår, på hvilke bureauerne udsteder deres vurderinger. Der er vurderinger af private virksomheder, og der er vurderinger af statsgæld. Jeg vil gerne fremhæve vurderinger af statsgæld. Den myndighed, der på Parlamentets anmodning skal have ansvaret for overvågning af og tilsyn med de bureauer, der opererer i Europa, er ESMA, den nye myndighed for finansielle tjenesteydelser. Jeg mener også, at de beføjelser, der overdrages til ESMA, skal omfatte muligheden for ikke blot at føre effektivt tilsyn med bureauerne, men også med hensyn til statsgæld at vedtage bestemmelser om en facilitet, hvorved den måde, hvorpå kreditvurderingsbureauerne udsteder vurderinger af statsgæld, kan overvåges, men dog ikke censureres.
Vi kan ikke tillade en situation - og sådanne situationer er rent faktisk opstået - hvor et bureau et kvarter, før markedet lukker, nedjusterer et land, hvilket resulterer i fuldstændig uønskede konsekvenser. Det, der reelt er behov for, er gennemførelse af en præventiv ordning, som vil tvinge kreditvurderingsbureauerne til om nødvendigt inden for en meget kort tidsfrist at underrette den tilsynsførende om de vilkår, på hvilke de agter at udstede vurderinger, så den tilsynsførende kan kontrollere, både at standardprocedurerne er blevet fulgt og først og fremmest, at de vilkår, på hvilke vurderingerne udstedes, ikke vil påvirke situationen i negativ retning, navnlig når det gælder statsgæld. Virksomhedernes gæld er ikke det samme som landenes gæld. Den skal behandles anderledes. Når det er sagt, har nogle personer nævnt revisionsretten, men der findes ikke sådanne retter i alle europæiske lande, og de er ikke alle uafhængige.
Det er det centrale i vores spørgsmål. Hvordan kan vi forbedre kreditvurderingsbureauernes metoder, og først og fremmest formidlingen af information, og hvordan kan vi forbedre konkurrencen?
Sylvie Goulard
Hr. formand, hr. kommissær! Kommissæren kommer fra et land, hvor vurderinger altid giver anledning til en vis opstandelse - jeg taler om Michelin Guidens vurderinger af de bedste restauranter. Derfor vil vi ikke sige, at vi er imod vurderinger, da de, når alt kommer til alt, også giver anledning til sund konkurrence og gør det muligt at belønne forskellige standarder.
Jeg er derfor helt enig i det, hr. Gauzès netop har sagt. Det er ikke et spørgsmål om at dæmonisere kreditvurderingsbureauerne. Det drejer sig om at se på vilkårene for deres drift. I dette tilfælde er der tale om institutioner, som virkelig har meget betydelig magt, og derfor må vi se nøje på, hvordan de fungerer.
Hr. Gauzès kom mig i forkøbet, da han sagde, at der er forskel mellem vurdering af private virksomheder og vurdering af statsgæld. I begge tilfælde er problemet dog det samme. Med andre ord er metoden den rigtige? Anvendes der de rigtige kriterier til vurdering af, hvad virksomhederne gør, eller hvordan et land forvalter sin gæld? For det andet er de potentielle forbindelser mellem kreditvurderingsbureauet og genstanden for vurderingen gennemsigtige nok?
Alt dette skal undersøges nøje, og der skal føres tilsyn, og vi er taknemmelige for, at kommissæren går videre med de forslag, som Parlamentet selv fremsatte under den foregående valgperiode i hr. Gauzès' betænkning.
I denne henseende mener jeg, at det er meget vigtigt, at vi fortsætter det arbejde, som Parlamentet allerede har påbegyndt. Jeg er enig i, at et europæisk kreditvurderingsbureau ikke nødvendigvis har højeste prioritet i dag. Det, der er vigtigt, er at sikre, at tilsynet, som det fungerer i dag, sådan som det gennemføres, overvåges.
I denne forbindelse vil jeg gerne sige lidt om ESMA, denne myndighed, der efter planen skal oprettes inden længe. Jeg er en af ordførerne for pakken om finansielt tilsyn, og det samme er hr. Giegold, som er til stede her, og som er ordfører for ESMA. Jeg vil gerne sende en opfordring til medlemsstaterne - formandskabet er ikke til stede, men jeg ved, at kommissæren kan sende meddelelser til det, og vi sætter også stor pris på kommissærens bestræbelser på at opnå fremskridt i dette spørgsmål. Jeg mener, at medlemsstaterne skal indtage en seriøs holdning.
Man kan ikke på den ene side fremsætte fine erklæringer til medierne, fordi man med rette er oprørt over følgerne af nogle af de beslutninger, som bureauerne træffer, og på den anden side stikke en kæp i hjulet, når det gælder oprettelsen af denne nye myndighed, ESMA. Vi ønsker virkelig, at denne myndighed identificeres klart, at den udstyres med stærke beføjelser på europæisk plan, og navnlig at den skal kunne føre tilsyn med kreditvurderingsbureauerne. Dette vil være en af dets opgaver, og en vigtig opgave.
Dette afspejler også vores ønske om, at en europæisk myndighed f.eks. fører tilsyn med markedsinfrastruktur og clearinginstitutter. Der er en manglende gennemsigtighed på markedet, som bekymrer os. Vi er ikke imod konkurrence, langt fra. Vi er ikke imod konkurrence blandt aktører, langt fra. Enkelt sagt skal den måde, hvorpå deres tjenesteydelser vurderes, leve op til gennemsigtighedsreglerne og reglerne om seriøs adfærd, som kendetegner markeder, der er dette navn værdige.
Derfor opfordrer vi endnu en gang Kommissionen til at gå videre, og vi opfordrer landene til ikke at lægge hindringer i vejen for processen med at få ESMA fra start, om ikke at tømme tilsynspakken for alt indhold, for hvis der benyttes vetoret, kan vi i sidste ende blive ude af stand til at føre tilsyn med det, som vi alle her i Parlamentet og i hovedstæderne ønsker at underlægge et strengere tilsyn.
Michel Barnier
Hr. formand, mine damer og herrer! Allerførst vil jeg gerne sige hjerteligt tak til de politiske grupper, som er ansvarlige for denne række af spørgsmål om et yderst vigtigt emne. Jeg er taknemmelig over for hr. Chountis, hr. Pittella, hr. Gauzès, fru Goulard, som netop har haft ordet, og andre medlemmer, som vil få ordet.
Jeg vil gerne redegøre for min ærlige mening, så der ikke skal herske nogen tvivl om min beslutsomhed i dette spørgsmål og i andre spørgsmål, der vedrører de erfaringer, som krisen har givet os, og den gennemsigtighed, som borgerne og virksomhederne har krav på. Den 20. april havde jeg ligeledes lejlighed til at tale i Parlamentet om dette spørgsmål om kreditvurderingsbureauer og deres betydning for økonomien og finansmarkederne.
Når det gælder om at kontrollere, om et produkt, en virksomhed eller om nødvendigt et land - jeg henviser her til statsgælden, som jeg vil vende tilbage til - er sund eller har feber, så vil fru Goulard og de øvrige medlemmer være enige med mig i, at det ikke dæmper feberen at slå termometret i stykker. Spørgsmålet er, om termometret fungerer ordentligt, og om vi om nødvendigt kan anvende flere termometre til at gennemføre valideringer og kontroller.
Jeg mener, der kan siges meget om den måde, hvorpå termometret fungerer og dermed om den måde, hvorpå kreditvurderingsbureauerne, der spiller en stor rolle i vurderingen af de risici, der er forbundet med virksomhedernes og landenes situation, fungerer. Krisen har vist og viser fortsat, at hr. Chountis har ret, de har ikke altid fungeret på eksemplarisk vis, hvilket til tider har haft meget alvorlige konsekvenser.
Dette er et område, hvor G20 har truffet stærke beslutninger, som det har om andre spørgsmål, og beslutningerne har i dette tilfælde involveret indførelse af tilsyn og procedureregler. Jeg vil gerne minde om, at Kommissionen, da krisen brød ud - og mange medlemmer herunder hr. Gauzès og fru Goulard har nævnt dette - hurtigt påtog sig sit ansvar, og den har prioriteret reguleringen af kreditvurderingsbureauernes aktiviteter i de seneste to år.
I september 2009 - med andre ord et år efter Lehman Brothers' kollaps - blev forordningen om kreditvurderingsbureauerne vedtaget med meget kraftig støtte, hjælp og forbedringer fra Parlamentets side - og endnu en gang er jeg hr. Gauzès taknemmelig - for at løse de problemer, som disse bureauers funktionsmåde gav anledning til, og som på en måde bidrog til finanskrisen.
Med forordningen indførtes en ordning med obligatorisk registrering af alle bureauer etableret i EU, og der blev indført en række strenge krav for at sikre, at der så vidt muligt ikke er flere potentielle interessekonflikter, for at forbedre vurderingernes kvalitet og den anvendte metode og endelig for at sikre, at bureauerne fungerer på en mere gennemsigtig måde.
Jeg har tillid til, at disse nye regler vil forbedre vurderingsprocessens uafhængighed og integritet mærkbart, de vil gøre disse vurderingsaktiviteter mere gennemsigtige og vil forbedre selve vurderingerne, herunder vurderingerne af EU-landenes statsgæld og af de finansielle institutioner i EU.
For to uger siden, den 2. juni - og dette er anden fase - vedtog Kommissionen på min foranledning et ændringsforslag til forordningen om kreditvurderingsbureauer for at overdrage eneansvaret for den løbende registrering af og tilsyn med kreditvurderingsbureauerne til Den Europæiske Værdipapir- og Markedstilsynsmyndighed (ESMA).
ESMA er dog endnu ikke blevet oprettet, og jeg er helt enig i det, fru Goulard sagde for et øjeblik siden, og som alle her mener. Som vi for nylig drøftede med ordførerne for tilsynspakken, for de Larosière-pakken, må der opnås et dynamisk og troværdigt kompromis mellem Parlamentet og Rådet, for at forslaget om oprettelse af disse tre nye myndigheder den 1. januar kan gennemføres. Og så langt er vi ikke nået endnu.
Vi må gøre en indsats, og her opfordrer jeg endnu en gang Parlamentet, Rådet og Parlamentet til at komme nærmere på enighed. Jeg skal gentage Kommissionens og navnlig min vilje til at tilvejebringe dette dynamiske kompromis.
For at øge fordelene ved gennemsigtighed og forbedre konkurrencen mellem kreditvurderingsbureauerne er der blevet indført en bestemmelse, som skal lette adgangen til information om strukturerede finansielle produkter fra alle kreditvurderingsbureauer, der er interesserede i at offentliggøre kreditvurderinger, som der ikke er anmodet om.
Når et bureau modtager information, der sætter det i stand til at foretage sin kreditvurdering af strukturerede produkter, vil de øvrige bureauer med andre ord have ret til at anvende denne information til at udarbejde deres egen vurdering.
Det er her, vi befinder os i øjeblikket. Det er ikke nok. Det bliver mere og mere klart i Europa og i resten af verden, at de aktuelle mangler ved kreditvurderingsprocedurerne, som krisen bragte frem i lyset, ikke er blevet løst i tilstrækkeligt omfang, og jeg vil gerne sige, at jeg er enig med hr. Chountis i dette spørgsmål.
Derfor har jeg bedt mine tjenestegrene om at gennemføre en ny vurdering af hele arkitekturen og af kreditvurderingsbureauernes rolle. Det er inden for disse rammer, at vi i de kommende måneder vil gennemføre det, hr. Pittella kaldte en undersøgelse, men under alle omstændigheder en objektiv, meget præcis analyse og undersøgelse af disse bureauers metoder i lyset af og i henhold til den nye lovgivning, selv om den endnu ikke er gennemført fuldt ud. Det sker først i starten af december.
Jeg mener, ligesom alle her, at der er et problem, og det har ganske enkelt noget at gøre med dette markeds mangfoldighed. Dette marked er for koncentreret. Det befinder sig på for få hænder. Der er ikke nok konkurrence inden for denne sektor, og det bekymrer os. Uden at udvælge en bestemt mulighed i øjeblikket ser Kommissionen på de strukturelle foranstaltninger, herunder oprettelsen af et uafhængigt europæisk kreditvurderingsbureau, som for nogle af os, og jeg for mit vedkommende, glæder os over, navnlig når det gælder vurderingerne af statsgæld, som hr. Gauzès, fru Goulard og hr. Pittella netop har nævnt.
En anden strukturel foranstaltning, som vi overvejer, er øget deltagelse af uafhængige offentlige organer i kreditvurderingsprocessen. Der må navnlig lægges vægt på statsgæld - da det er det, vi henviser til, når vi taler om Grækenland og muligvis også om andre lande - for at sikre, at de anvendte metoder rent faktisk er de rigtige, og at de er passende.
Den manglende rettidige omhu fra bankernes og andre finansielle institutioners side og de manglende alternative kriterier for vurdering af en investerings troværdighed fortjener også særlig opmærksomhed. De nuværende finansforordninger, hvori udtrykkeligt nævnes brugen af kreditvurderinger, skal også tages op til en grundig vurdering.
Det er alle disse spørgsmål, Kommissionen arbejder med, og vi vil ikke undvige nogen af de vanskelige spørgsmål. Vi vil kunne fremlægge vores indledende retningslinjer i september, og samtidig vil vi tage andre vigtige spørgsmål i tilknytning til gennemsigtighed og overvågning i forbindelse med regulering af derivater og short selling op.
Derudover vil jeg fremlægge nogle lovgivningsforslag ved årets udgang eller i starten af 2011 ikke blot for at fortsætte - og jeg gentager her det, fru Goulard sagde - det, min forgænger påbegyndte med Parlamentets støtte, og som gennemføres, men som ikke er nok, men også for at opnå større gennemsigtighed for at forhindre interessekonflikter og for at sikre, at der foretages flere og mere forskelligartede vurderinger, der, når det gælder statsgæld, er dadelfrie.
Antolín Sánchez Presedo
Hr. formand, hr. kommissær! Kreditvurderingsbureauerne kunne ikke forudsige subprime-krisen, risikoen ved strukturerede finansielle produkter eller Lehman Brothers' kollaps.
Den forordning, der blev vedtaget i april 2009, fremmer deres gennemsigtighed, underlægger bureauerne selv et europæisk tilsyn og begynder at håndtere spørgsmål i tilknytning til deres ansvar og kvalitet, håndtere nogle af interessekonflikterne i deres arbejde. Kommissionens nye forslag fortsætter i denne retning.
Jeg er overbevist om, at vi i Parlamentet vil bidrage til, at der indføres tilsyn fra 1. januar 2011, og endvidere vil samarbejde om tilsynsprojekter, så der kan indføres strammere lovrammer.
Den rolle, som kreditvurderingsbureauerne spiller i gældskrisen og offentlige underskud, afslører, at de metoder, de anvender til deres vurderinger, er skønsmæssige, hvordan de udarbejdes, og hvordan de meddeles. Den yderst procykliske indvirkning af bureauernes vurderinger, idet de nogle gange er blevet beskrevet som pyromanbrandmænd, som gav yderligere næring til ilden. Og deres konflikt med holdningerne i de vigtigste internationale og europæiske finansielle institutioner, der er så stor, at Den Europæiske Centralbank har besluttet at se bort fra deres vurdering, når det gælder statsgældstransaktioner. Alt dette gør det nødvendigt at genoverveje deres rolle mere indgående og at bringe dem på linje med den almene interesse.
Det rejses nu åbent tvivl om, hvorvidt kreditvurderingsbureauerne er i stand til at foretage objektive og ansvarlige vurderinger, navnlig af statsgæld. De spørgsmål, der stilles, er mere dybtgående, og er, som det er blevet sagt af strukturel karakter, og berører deres forenelighed med demokratiske principper, fordi de har betydning for pensionisters, arbejdstageres og sårbare befolkningsgruppers bestræbelser, som de ikke ønsker at se gå til spilde og blive trådt under fode af uansvarlighed for, hvordan markederne fungerer.
Det er spørgsmål, der berører uafhængighed. Er kreditvurderingsbureauerne forenelige med privat ejerskab? Er det muligt at være både dommer og interesseret part? Er det muligt at have kreditvurdering som en virksomhedsmodel baseret på betalinger fra netop de aktører, der skal undersøges? Kan aktørerne selv vælge, hvem der undersøger dem?
USA's senat arbejder allerede på at finde en løsning på disse spørgsmål, og vi må også løse dem. Det er spørgsmål, der berører ansvar og bæredygtighed.
Kan der sikres en ansvarlig styring, der undgår kortsigtede perspektiver og sikrer stabilitet? Kan bureauerne forblive ligeglade med de europæiske myndigheders forpligtelser og de vigtigste internationale offentlige aktørers bestræbelser? Vil de reagere på markedets virkninger, først og fremmest deres konsekvenser, der, som det er blevet sagt, kan betegnes som skadelige? Vil reguleringens privilegier blive opretholdt? Vil lovgiver være bundet af regler, der kræver, at deres vurderinger anvendes? Vil der fortsat være mangel på konkurrence?
Hvad angår legitimitet kan bureauerne da opretholde så stor indflydelse på vores økonomier med så lidt kontrol? Er det nødvendigt at gå videre end tilsyn og gå over til intern kontrol med selve styringens struktur, og endog selve virksomhedens struktur?
Der bør indføres et offentligt, europæisk kreditvurderingssystem, og de eksisterende europæiske bureauer bør pålægges en ny rolle, mens nye bureauer bør fremmes, og behovet for et globalt vurderingssystem efter nye principper bør overvejes.
Det er disse spørgsmål, der skal besvares.
Sharon Bowles
Hr. formand! For ikke så længe siden blev det fremført, at kreditvurderingsbureauerne ikke burde havde nedvurderet Grækenland og andre værdipapirer. "Se, hvad det har gjort mod euroen", siger man.
Behøver man at sige mere for at vise den enorme interessekonflikt, der ville være, hvis landene rent faktisk vurderede deres egen gæld. Her til morgen sagde kommissær Rehn under forhandlingerne om statistikker, at Moodys nedjustering i går ikke var "belejligt timet", og at det ville påvirke Kommissionens overvejelser omkring forordningen om kreditvurderingsbureauer.
Jeg beklager, jeg forstår frustrationen, men mine tanker var følgende. Er I blevet skøre? Jeg ønsker ikke vurderinger, der er "belejlige", uanset om det er "belejligt" for investeringsbanker eller "belejligt" for centralbankerne. Vurderingerne har rent faktisk været lidt for "belejlige" for lovgiverne at læne sig op ad, hvilket har fjernet egentlig rettidig omhu.
Et offentligt bureau for ikkestatslige aktiver er på sin vis tiltrækkende, men hvordan kommer vi ud over den iboende garanti? Hvordan kommer vi uden om politisk indblanden, hvis bankkapitalen er udsat for risiko med de makroøkonomiske konsekvenser heraf?
Vi må gå videre i vores søgen efter kapacitet, uafhængighed og integritet, men en ting er jeg sikker på, og det er, at principperne for virksomhedsledelse spiller en rolle, både i den offentlige og den private sektor, og det gælder ESMA og også andre europæiske tilsynsmyndigheder.
Sven Giegold
Hr. formand, hr. Barnier! Mange tak, fordi jeg må tale tysk.
For det første vil jeg gerne sige, at de kriser, vi endnu en gang har oplevet, igen rejser visse nøglespørgsmål. Ud over det, der allerede er blevet sagt, vil jeg navnlig gerne igen understrege visse aspekter. Et af disse er, at kreditvurderingsbureauerne hyppigt har vist sig at være gættebureauer. Med andre ord bureauer, der ikke var bedre i stand til at vurdere risiciene end nogen som helst andre. Derfor må vi nedbringe den betydning, der tillægges de vurderinger, kreditvurderingsbureauerne foretager, betydeligt i forhold til andre vurderinger på markedet.
Et andet centralt problem, der er opstået, er oligopoliseringen af dette marked. Der findes kun nogle få seriøse udbydere. Som følge heraf giver det mening at øge antallet af udbydere og deres baggrund. I denne henseende giver hr. Barniers udtalelser om at bringe flere aktører ind på markedet, som også andre her har nævnt, mening.
For det tredje har vi det centrale problem med incitamenter, som der indtil videre er blevet sagt meget lidt om under forhandlingerne. For hvad finder vi blandt kreditvurderingsbureauerne? En situation, hvor dem, der foretager vurderingerne, udvælges af deres kunder blandt de få bureauer, der findes, og som bliver betalt for at gøre det. Det svarer til, at universitetsstuderende opsøger deres professor inden eksamen og forhandler betaling med ham, hvorefter alle undrer sig over, hvorfor karaktererne systematisk var så høje. Vi må se nærmere på problemet med incitamenter.
Jeg ved, at Kommissionen også overvejer, hvordan vi kan sikre, at dem, der udbyder et finansielt produkt, ikke længere som tidligere kan vælge deres kreditvurderingsbureau. Dette bringer os til det centrale i de reformer, der er nødvendige i de sektorer, hvor private udbydere er involveret - dem, der er underlagt vurdering. Med andre ord andre områder end statsobligationer. Vi må fjerne dette falske system af incitamenter. Frem for at erstatte et privat oligopol med et offentligt monopol, som det nogle gange er blevet foreslået af venstrefløjen, bør vi sikre, at et offentligt bureau sikrer, at forskellige aktører løbende vælges til at foretage vurderinger, og at kvaliteten af vurderingerne offentliggøres og systematisk kontrolleres.
Jeg ser frem til kommissærens forslag. Jeg håber, at disse forslag vil resultere i, at vi systematisk kan løse de problemer, der fortsat findes på dette område, i forlængelse af tidligere arbejder, herunder hr. Gauzès', og den tidligere Kommissions og Rådets arbejde, som vi er taknemmelige for. Og jeg håber, at vi kan gøre det uden at skabe et nyt monopol, men snarere ved at tage hånd om problemerne med incitamenter og regulering.
Kay Swinburne
Hr. formand! På et meget tidligt tidspunkt under finanskrisen stod det klart, at kreditvurderingsbureauerne havde udvist enorme svagheder. Det var derfor en af de første ting, EU tog op sidste år. Ajourføring af direktivet for at forme ansvaret for EU-aktiviteterne i de bureauer, der hovedsageligt har base i USA, bør hilses velkommen som et skridt til at overvåge deres aktivitet nøjere her i Europa.
Kreditvurderingsbureauerne er yderst magtfulde organisationer, og de kan bevæge markederne med en ændring af vurderingen. Deres uafhængighed skal derfor sikres og opretholdes til enhver tid. Vurderingsbeslutninger, der udløser en strøm på milliarder af euro bør dog ikke komme som en overraskelse for markedet. For eksempel bør kreditvurderingsbureauerne offentliggøre deres løbende stresstests og scenarieanalyser for at forbedre gennemsigtigheden på markedet og minimere chok.
Vi må dog huske på, hvad kreditvurderingsbureauernes oprindelige opgave går ud på. At vurdere risikoen for en enheds, dvs. et produkts eller et selskabs, forsømmelse, navnlig børsnoterede selskaber, herunder finansielle institutioner eller endog suveræne stater. Ligesom vi ikke bør bebrejde kreditvurderingsbureauerne for at reagere på legitim information om vores bankers tilstand, bør vi ikke bruge dem som en undskyldning for markedets reaktion på vores offentlige finansers ringe tilstand.
Selv om man må støtte en mere nøje overvågning af deres arbejde, må der udarbejdes et mere kritisk forslag omkring et andet spørgsmål, nemlig hvorfor har markederne, investorer, selskaber og suveræne stater stolet så meget på kreditvurderingsbureauerne frem for at udvise rettidig omhu og selv indsamle information? Hvorfor domineres kreditvurderingsmarkedet af tre navne, når der findes mange flere på markedet. Når vi har besvaret disse brede spørgsmål, så vil det give større mening, hvordan kreditvurderingsbureauerne gøres ansvarlige. Med den store magt og indflydelse, de har på markederne, bør de også have et betydeligt ansvar.
Jürgen Klute
for GUE/NGL-Gruppen. - (DE) Hr. formand! Jeg vil gerne minde om, at kreditvurderingsbureauet Moody nedjusterede Grækenland igen i aftes. Vi ved alle, at den græske regering har lagt et enormt pres på sin befolkning i de seneste uger for at få krisen under kontrol. Vi ved alle, at EU har sammensat en pakke til en værdi af 750 mia. EUR for at støtte lande i krise og for at hjælpe dem ud af krisen. Alligevel er Grækenland blevet nedjusteret. Den samme skæbne er overgået Spanien, for også dette land er blevet nedjusteret efter vedtagelsen af sparepakken.
Hr. Barnier benyttede for lidt siden metaforen med et termometer og sagde, at det ikke må knuses. Jeg er dog ikke sikker på, at et termometer reelt er en passende metafor for kreditvurderingsbureauerne. Et termometer bidrager naturligvis ikke på nogen måde til at forbedre patienternes, den aktuelle patients tilstand, hvilket er noget, det bare ikke kan gøre. Når alt kommer til alt, er et termometer ikke et lægemiddel, og det forværrer tydeligvis patientens tilstand yderligere. Det er dog uacceptabelt, at lande, der udfolder sådanne bestræbelser, skal nedjusteres yderligere til trods for alt det, de har gjort.
Dette rejser spørgsmålet om, hvad disse kreditvurderingsbureauer rent faktisk gør. Det er allerede blevet fremført, at de ikke så krisen komme. Derfor bidrog kreditvurderingsbureauerne ikke til at forudsige eller påvise krisen. Kort tid før Lehman Brothers kollapsede, fik det en ret positiv vurdering. Så med de metoder, de anvendte, kunne eller ville de ikke erkende, hvad der ventede os. I denne henseende har dette instrument været en total fiasko.
De har heller ikke hjulpet os til at håndtere krisen. Jeg har netop nævnt et aviscitat herom: "Vurderingerne har ikke bidraget til at forbedre krisesituationen til trods for alle bestræbelserne, og der er" - som medierne udtrykker det - "bekymring for, at vi ikke vil kunne gennemskue de pakker, vi har sammensat". Dette betyder, at de vil trække os ned og nedjustere os yderligere.
Afslutningsvis vil jeg gerne påpege, at lande og selskaber bare ikke er sammenlignelige. Vi må se nærmere på disse vurderinger. Det er ikke nok blot at pynte lidt på tingene. Der er behov for en gennemgribende reform af vurderingsordningerne.
Godfrey Bloom
Hr. formand! Kreditvurderingsbureauerne solgte deres sjæl til djævlen for nogle år siden, da de begyndte at blive afhængige af de selskaber, hvis obligationer skulle vurderes med henblik på betaling. Den, der betaler, bestemmer.
Det førte uundgåeligt til forkerte vurderinger. De fleste kreditvurderingsbureauer ansætter børn, der dårligt kan læse en statusopgørelse. De ændrer først deres vurderinger, når en katastrofe er indlysende for alle. Paradoksalt nok er det normalt hedgefonde, der finder frem til sandheden bag tallene. De afslørede f.eks. Enron. Men sandheden bag tallene kan være upopulær, særlig her, og det er grunden til, at vi hader dem.
Men selv de kokainsniffende unge mennesker i kreditvurderingsbureauerne ved, at Irland, Grækenland, Spanien, Italien, Det Forenede Kongerige og Portugal er gået fallit. Kaput er kaput på alle sprog!
Så hvad foreslår Parlamentet? Vores eget kreditvurderingsbureau, som vi betaler for, og som vi er sikre på vil danse til vores melodi. Det kan klistre AAA-vurderinger på junk bonds udstedt af euroområdets fejlslagne økonomier Spørgsmålet er, hvem de narrer? Ud over nogle engelske amtsråd og BBC's økonomiske korrespondenter næsten ingen, tror jeg. Når Europas befolkning opdager, at de har været forsøgskaniner i et gigantisk fejlslagent valutaeksperiment, vil de brænde dette sted ned til grunden og guillotinere os alle, og hvem kan bebrejde dem det?
Marine Le Pen
(FR) Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Det er nu indlysende, hvor stor skade kreditvurderingsbureauerne har forårsaget. Statsgældskrisen har blot bekræftet deres procykliske karakter. Blinde som de var, før branden brød ud, handler kreditvurderingsbureauerne som egentlige ildspåsættere og spreder krisens flammer. Kommissionens forordning fra september 2009 er som altid gået upåagtet hen. På grund af deres iboende manglende forudseenhed tvinges de europæiske organer endnu en gang til at træffe hasteforanstaltninger.
De forslag, vi får forelagt, går fra opretholdelse af markedets lov, som perverteres af indlysende interessekonflikter, til den overdrevne regulering i sovjetstil, som Kommissionen holder så meget af. Vi springer fra asken til ilden. Det ønske, som hr. Barroso for nylig gav udtryk for, om at underlægge kreditvurderingsbureauerne Den Europæiske Centralbanks og Kommissionens tilsyn er ganske enkelt urealistisk, navnlig efter den forbløffende erklæring, som hr. Trichet fremsatte i februar 2010, og jeg citerer: "Bestræbelserne på at konsolidere bankernes statusopgørelser, kræver stor fortrolighed". Med andre ord kræver det dunkelhed og hemmelighed.
Det er indlysende, at vi håndterer problemets virkninger og ikke dets årsager. At vi ved, om det er investorerne eller udstederne, der skal betale bureauerne, og om sidstnævnte skal være offentlige eller private, uafhængige eller overvågede, løser intet. Som Maurice Allais siger, vil kapitalismen, indtil det ikke længere er muligt at anvende kredit ex nihilo til at købe uden at have noget og at sælge uden at eje noget, gå fra boom til krak med stadig mere ødelæggende konsekvenser for nationer og økonomier.
Derfor må vi først og fremmest forbyde skabelsen af penge eller obligationer uden reel og håndgribelig kompensation. Dermed vil vi sætte en stopper for markedernes vilde og irrationelle spekulation, hvilket betyder, at der ikke længere vil være behov for kreditvurderingsbureauerne.
Edward Scicluna
(EN) Hr. formand! De europæiske lederes seneste angreb på kreditvurderingsbureauerne med hensyn til timing og omfanget af nedjusteringerne af landenes statsgæld kan betragtes som noget overdreven.
Kreditvurderingsbureauerne mangler er nu velkendte, tror jeg, der er bred enighed fra alle sider i Parlamentet. De har vurderet obligationer højt, som efterfølgende blev misligholdt. Nu hvor tiderne har ændret sig, og de økonomiske perspektiver i Europa er dystre, overreagerer de i modsat retning. End ikke en imponerende og hidtil uset pakke på 750 mia. EUR ser ud til at have overbevist dem. Når det er sagt, må vi være forsigtige, når vi reagerer herpå, og ikke skyde budbringeren, blot fordi han bringer dårligt nyt.
En ting er sikker. Uanset om kreditvurderingsbureauerne over- eller undervurderer et finansielt produkt, så har de en enorm indflydelse på de globale finansielle markeder. De kan rent faktisk holde et land og dets befolkning, herunder arbejdstagere og pensionister, som gidsler, og de gør det. Dette må naturligvis få politiske konsekvenser, der må tages op.
Vi må forstå, hvordan kreditvurderingsbureauerne udarbejder og sælger deres vurderinger. Ordningen mellem værdipapirudstederen og bureauerne er et indlysende problem. Dernæst er der spørgsmålet om antallet af bureauer og graden af reel konkurrence mellem dem. Hvis bankerne og de finansielle institutioner skal reguleres, som det er nødvendigt, hvorfor skulle kreditvurderingsbureauerne så behandles anderledes, navnlig når man ser på den oligopolske struktur, der kendetegner markedet for kreditvurderingsbureauer.
Årsagerne til problemet, herunder interessekonflikterne, er derfor klare. Løsningerne er derimod mindre ligetil, så lad os holde hovedet koldt og finde frem til den rette løsning, idet vi passer på ikke at overreagere med alvorlige konsekvenser til følge.
Wolf Klinz
(DE) Hr. formand, hr. kommissær! Kreditvurderingsbureauerne har spillet en forfærdende rolle i den globale finanskrise, og i euroens problemer og fortjener langt fra ros. Manglende gennemsigtighed, interessekonflikter, finansiering via kontraherende enheder og offentliggørelse af vurderinger på tvivlsomme tidspunkter med procykliske virkninger til følge eller lukning af stalddøren, efter at hesten er stukket af, taler for sig selv. Kreditvurderingsbureauerne har ikke ænset og ænser fortsat ikke dette og ser ikke disse problemer.
Jeg har personligt foreslået, at EU bør handle nu, og jeg glæder mig over, at andre parlamentsmedlemmer mener det samme. Vi bør oprette et europæisk kreditvurderingsbureau på grundlag af en fondsmodel. Denne fondsmodel skal naturligvis være finansielt uafhængig. Den må ikke være underlagt nogen politisk indgriben, hverken fra Den Europæiske Centralbanks, Kommissionens eller nogen medlemsstaters side. Som en uafhængig fond vil dette europæiske agentur kunne blive en seriøs konkurrent til det oligopol eller faktisk monopol, der udgøres af de tre kreditvurderingsbureauer, vi drøfter her. Alle produkter, der udbydes i Europa, og alle udstedere, der opererer i Europa, bør afkræves to vurderinger, hvoraf den ene skal komme fra dette europæiske agentur.
Denne fond skal for at kunne være uafhængig også være finansielt uafhængig. Dette betyder, at vi har behov for startmidler, der kan ydes af Den Europæiske Investeringsbank eller måske Kommissionen, og derefter skal denne europæiske fond finansiere sig selv. Spørgsmålet om, hvorvidt en sådan finansiering bør komme fra de kontraherende myndigheder eller brugerne, er stadig uafklaret. Hr. Giegold rejste dette spørgsmål på et tidligere tidspunkt. Vi må også nå frem til en beslutning herom.
Generelt bør vi også overveje, om vi kan begrænse vores afhængighed af kreditvurderingsbureauerne noget, for det forekommer mig, at vi er alt for afhængige af dem i øjeblikket.
Vicky Ford
(EN) Hr. formand! Jeg hilser forhandlingen om kreditvurderingsbureauerne velkommen. Vi må se på afhængigheden af vurderingerne og på, hvordan vi fremmer oprettelsen af flere bureauer, så der er mere konkurrence, ligesom vi må se på spørgsmålet om interessekonflikt med hensyn til lånerbetalte vurderinger. Jeg vil dog gerne sige, at det altid har været velkendt for alle investorer, at dette potentiale for konflikt fandtes, og at kreditvurderingerne i sig selv ikke er en anbefaling til at købe eller sælge.
Vi bør også huske på, at EU for at nå 2020-målene har behov for investering og for markedets tillid, og kreditvurderingsbureauerne er en afgørende del af markedets tillid. Når vurderingerne fungerer, øger de adgangen til kapitalmarkederne for låntagere, de sænker rentesatserne og sparer dermed skatteydernes penge, når det gælder statslige udstedere. De fungerer også som vejledning for investorerne, men kan som sagt ikke bruges som grundlag for beslutninger om at købe eller sælge.
Man bør huske på, at ingen AAA-vurderede statslige udstedere eller virksomhedsudstedere nogensinde har været nødlidende i Europa. Selv i denne krise er omfanget af nødlidende AAA-vurderinger i forbindelse med strukturerede kreditter i Europa under 0,3 %, hvilket betyder, at 99,9 % af AAA-vurderingerne ikke er nødlidende. Vi har brug for denne investortillid. Vi har brug for at se på vores kreditvurderingsbureauer, men husk på, at de ikke gør alt forkert.
Claudio Morganti
(IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg er overbevist om, at kreditvurderingsbureauerne skal gøres mere gennemsigtige og ansvarlige, men jeg er ikke enig med alle dem, der ønsker at begrænse deres arbejdsområde og funktioner. Kreditvurderingsbureauernes manglende forudsigelse af risiciene og advarsel af markedet er ganske enkelt en afspejling af de langt mere udtalte mangler i de eksisterende offentlige finansielle institutioner og myndigheder og i banksystemet som helhed.
Jeg tror på det frie marked, og jeg mener, at en større grad af åbenhed og konkurrence er ønskelig også inden for kreditvurderingssektoren. Oprettelsen af et offentligt europæisk kreditvurderingsbureau ville imidlertid være et oxymoron, en uværdig, autoritær handling, der har til formål at udvide den offentlige kontrol med markedet.
Kort sagt ville det være en overdreven forenkling at begrænse vores analyse til spørgsmålet om kreditvurderingsbureauernes ansvar for den aktuelle finanskrise, når krisen først og fremmest er en økonomisk krise. De vedtagne data og politikker viser, hvordan der i Europa og mange lande var en tro på, at vi kunne erstatte realøkonomien med finanser, og dermed i realiteten opgive hele fremstillingssektoren.
Anni Podimata
(EL) Hr. formand, hr. kommissær! Dagens forhandling om rammerne for tilsyn og operationel kontrol med kreditvurderingsbureauerne er desværre endnu mere aktuel efter Moodys beslutning i går om at nedjustere Grækenlands kreditvurdering med hele 4 point. Det er naturligvis ikke første gang i de seneste måneder, at Grækenlands kreditvurdering er blevet alvorligt nedjusteret. Gårsdagens nedjustering er dog tydeligvis en provokation og uønsket, da den hverken tager hensyn til de fremskridt, der er gjort med gennemførelsen af det finansielle omstruktureringsprogram, som repræsentanterne for trojkaen, der har opholdt sig i Athen siden i går, hilste velkommen, eller til oprettelsen af den finansielle stabilitetsfond eller til den omstændighed, at 110 mia. EUR er blevet øremærket til finansiering af den græske økonomis behov.
Giver det mening, at Moody på et tidspunkt, hvor formanden for Den Europæiske Centralbank, direktøren for Deutsche Bank og Kommissionens repræsentant lykønsker den græske regering med gennemførelsen af memorandummet, hvilket hjælper euroen til at rejse sig igen over for dollaren, og de europæiske pengemarkeder til at komme på fode, nedjusterer Grækenland yderligere ved at foretage nøjagtig den modsatte vurdering? Jeg mener, at dette klart beviser, at der er en interessekonflikt, da det ikke blot underminerer Grækenlands bestræbelser på at gennemføre en finansiel omstrukturering. Det giver også anledning til fortsatte spekulative angreb på den græske økonomi og på euroområdet som helhed fra markedets side.
Dette bekræfter endnu en gang, at disse bureauer udsteder vurderinger uden at sikre, at de er pålidelige og uden nogen form for kontrol med incitamenterne til og resultaterne af deres vurderinger, hvilket giver anledning til seriøse spørgsmål om demokrati og national og europæisk suverænitet, da vi taler om udviklingen af økonomierne i euroområdet.
Der kan nævnes talrige andre eksempler. Vi må imidlertid finde ud af, hvad vi gør for at beskytte de europæiske økonomier mod spekulation forårsaget af disse tvivlsomme og ikkegennemsigtige vurderinger. Der er behov for en øjeblikkelig indsats på to planer. For det første bør der tages skridt til oprettelse af et konkurrencedygtigt europæisk kreditvurderingsbureau, og for det andet må der fastsættes stramme og pålidelige rammer for disse bureauers arbejde, rammer, der fastsætter gennemsigtige og ensartede standarder for vurderingskriterier, for det tidspunkt, hvor vurderinger offentliggøres, sammen med den deraf følgende markedsreaktion og endelig for evalueringen af vurderingerne over tid med hensyn til deres nøjagtighed og pålidelighed.
Juozas Imbrasas
(LT) Hr. formand! På baggrund af den generelle krise, afslører krisen i tilknytning til kreditvurderingsbureauerne farerne ved dette system. Det vigtigste er, at ingen føler sig ansvarlige for det endelige resultat af risikovurderingen, selv om disse bureauers aktiviteter har en betydelig indflydelse på finansmarkedets stabilitet, og til trods for, at meget væsentlige muligheder for at opnå kredit og omkostningerne i forbindelse med kredit afhænger af dem. På den anden side er det godt, at Kommissionen, der har forståelse for, at vi må genoprette tilliden til markedet og øge beskyttelsen af investorer, vedtager nye EU-regler om generelle procedurer for regulering af kreditvurderingsbureauerne. Ændringen af reglerne for kreditvurderingsbureauerne betyder bedre tilsyn på EU-plan og større gennemsigtighed inden for denne sektor, men det er nødvendigt at analysere denne sektor yderligere og mere indgående.
Det er nødvendigt at sikre passende kontrol med kreditvurderingsbureauer og at indføre passende sanktioner for overtrædelser. Blandt kreditvurderingsbureauernes aktiviteter skal lån være mere gennemsigtige, så investorerne og brugerne af vurderingerne beskyttes bedre og vigtigst af alt, så kreditvurderingssektoren bliver mere konkurrencedygtig.
Othmar Karas
(DE) Hr. formand! Moodys uforståelige beslutning i går er et klart udtryk for kreditvurderingsbureauernes dominans og magt og manglen på gennemsigtighed omkring beslutningstagningen. Alle kreditvurderingsbureauer skal registreres, og deres aktiviteter og grundlaget for deres beslutninger kontrolleres. Vi må sikre kreditvurderingsbureauernes uafhængighed, og dette betyder, at vi ikke må tillade, at kreditvurderingsbureauerne finansieres af dem, hvis kreditværdighed kontrolleres.
Uforenelighederne og interessekonflikterne må fjernes. Vi kan ikke have kreditvurderingsbureauer, der på en og samme tid yder rådgivning til og vurderer selskaber. Gennemsigtighed er nødvendig, hvilket betyder, at både modellerne og grundlaget for vurdering skal fremlægges. Vi må imødegå monopolistisk dominans med en anden udtalelse og øget konkurrence, og derfor har vi også behov for bureauer, der har base i Europa. Fondsmodellen er blevet foreslået, men anpartsmodellen kan være et andet alternativ. Til efteråret vil Kangaroo Group kunne fremlægge Kommissionens forslag sammen med hr. Klinz.
George Sabin Cutaş
(RO) Hr. formand! Problemet er, at kreditvurderingsbureauernes aktiviteter ikke blot førte til den aktuelle finanskrise, men også har bidraget til at forværre den. Europa-Parlamentets og Rådets forordning om kreditvurderingsbureauer, der blev indført i 2009, blev udformet med henblik på regulering af deres aktiviteter. Med denne forordning indførtes obligatorisk registrering af alle kreditvurderingsbureauer, der arbejder i EU, og der fokuseredes på tre hovedaspekter, nemlig tilsyn, gennemsigtighed og interessekonflikt.
Vi er dog langt fra at have løst spørgsmålet om gennemsigtighed, og spørgsmålet om den oligopolistiske struktur, der kendetegner markedet for kreditvurderingsbureauer. Det er ikke normalt, at medlemsstaternes økonomier og i forlængelse heraf deres virksomheder sætter deres lid til vurderinger fra blot tre bureauer. Spekulation om et lands vurdering kan skubbe stater, der på en eller anden måde befinder sig i en kritisk situation, i retning af fallit. Under disse omstændigheder mener jeg, at der bør oprettes et europæisk kreditvurderingsbureau, som kan fungere som en reel konkurrent og som et alternativt instrument for eksisterende virksomheder.
Andreas Mölzer
(DE) Hr. formand, hr. kommissær! Vi ved alle, at det er helt absurd, at to private amerikanske selskaber og et britisk selskab skal træffe beslutninger om EU's medlemsstaters fallit. Efter min mening er kreditvurderingsbureauernes oligopol yderst ustabilt. En anden forbløffende ting er de tidspunkter, hvor disse bureauer bliver aktive. Euroen er dårligt nok begyndt at komme på fode igen, før nogen nedjusteres. Al denne snak om disse bureauers opmærksomhed på deres ansvar kan sættes i perspektiv, når man tager i betragtning, at lån optaget af arbejdsløse amerikanske borgere samlet som værdipapirer ofte blev tilkendt en AAA-vurdering, og dermed blev erklæret helt sikre.
Ved nærmere eftersyn er den iøjnefaldende ikke upartiske holdning hos dem, der har tilkendt vurderingerne, blevet afsløret som en vildfarelse, fordi de bliver betalt af udstederne af værdipapirer. Kvaliteten af vurderingerne er også tvivlsom. Når alt kommer til alt tilkendte de inden den internationale finanskrise de banker, der senere kollapsede, den højeste vurdering.
Det er derfor på høje tid, at kreditvurderingsbureauerne holdes i kort snor. Det øgede tilsyn med kreditvurderingsbureauerne bør dog ikke alene begrænses til EU-niveau.
Elena Băsescu
(RO) Hr. formand! På baggrund af den aktuelle krise giver kreditvurderingsbureauernes aktiviteter anledning til stadig større kritik, fordi de ikke har været objektive ved vurderingen af kreditrisikoen for virksomheder og endog lande. Disse bureauer fremkom ikke med nogen tidlige vurderinger af risikoen for en krise, men har rent faktisk nedjusteret vurderingen for adskillige europæiske lande, hvorved de har forværret krisen.
Det største problem er den manglende konkurrence på markedet for kreditvurderingstjenester, fordi det kontrolleres af blot tre amerikanske selskaber. I denne forbindelse støtter jeg forslaget fra Kommissionens formand, hr. Barroso, om oprettelse af et europæisk kreditvurderingsbureau. Som bekendt ændrede et af de tre bureauer Tysklands kreditvurdering i sidste uge på baggrund af en uacceptabel fejl.
Jeg vil gerne slutte med at sige, at EU skal sikre, at kreditvurderingsbureauernes aktiviteter vil blive reguleret bedre i fremtiden.
Ivo Strejček
(CS) Hr. formand, hr. kommissær! Jeg har lyttet nøje til forhandlingen om kreditvurderingsbureauerne her i eftermiddag, og jeg går absolut ikke ind for kreditvurderingsbureauerne, og jeg er ikke deres forsvarer.
Men jeg har overhovedet ingen problemer med, at der opstår en form for monopol eller oligopol blandt kreditvurderingsbureauerne. Jeg har ikke hørt en eneste tale om, hvordan det var muligt, at nogle medlemsstater, hvor denne enorme gæld er oparbejdet, rodede sig ud i et så stort finansielt morads, at der ikke var nogen vej ud. Jeg tror, det ville være en rigtig god ting at overveje et system med statslig indgriben i det frie markeds funktion. Hvis vi udviklede vores idéer i denne retning yderligere, ville vi måske have færre bekymringer med hensyn til kreditvurderingsbureauerne.
Lara Comi
(IT) Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Endnu en gang tak for, at jeg fået muligheden for at tage ordet under denne forhandling, der finder sted nogle dage efter endnu et kreditvurderingsbureaus nedjustering af Grækenlands gæld.
Spørgsmålene i tilknytning til arten og styringen af disse bureauer, som nu er blevet næsten institutionaliserede på grund af deres betydning i vores økonomiske system, dominerer i øjeblikket den politiske debat på grund af deres rolle i den globale finanskrise og den aktuelle krise i euroområdet.
Et økonomisk system som vores kan ikke fungere uden uafhængige organer, der analyserer offentlige regnskaber og de private virksomheders regnskaber. Udfordringen ligger i at sikre, at disse kreditvurderingsbureauer udfører deres arbejde på en gennemsigtig måde og i henhold til fælles standarder, for en fejl fra deres side kan rent faktisk resultere i, at en virksomhed går konkurs, eller kan blive en betydelig faktor i udløsningen af en ny krise.
Jeg tror, det er helt forkert at nationalisere kreditvurderingsbureauerne, og at vi i stedet bør finde en balance mellem deres uafhængighed og behovet for at sikre en passende ansvarlighed over for regeringerne. For at sikre en bedre fremtid, herunder også i Europa, er det derfor efter min mening rigtigst at finde frem til en afbalanceret løsning.
Georgios Papanikolaou
(EL) Hr. formand, hr. kommissær! Moodys nedjustering af Grækenlands kreditvurdering i går giver ganske rigtigt anledning til talrige spørgsmål, som andre parlamentsmedlemmer har sagt.
Her vil jeg gerne tilføje en ting, så vi kan forsøge at forstå, om rammerne om disse bureauers aktiviteter i sidste ende er rene, om de er gennemsigtige, og om de er formaliserede. De fleste privatpersoners sagsanlæg mod disse bureauer i USA er uantagelige på grund af en lov fra 1933, hvori det bestemmes, at kreditvurderingsbureauerne ikke er ansvarlige for de penge, der mistes som følge af fejlagtige vurderinger.
Disse bestemte bureauers handlinger er derfor unddraget kontrol. Spekulationsspillet er ubegrænset, det har ingen grænser, og fraværet af en europæisk lovramme giver anledning til stor uro i EU og i alle lande.
Vi må forstå, at en fri økonomi ikke betyder junglelov, det betyder ikke uansvarlighed. Der, hvor der ikke er forståelse herfor, må vi svare igen med vores lovgivning. Vi må gennemtvinge forståelse med lovgivning. Der er blevet talt om mere konkurrencedygtige, mere mangfoldige bureauer. Vi forventer meget af Kommissionen i den nærmeste fremtid.
Michel Barnier
Hr. formand! Jeg er alle taknemmelig for kvaliteten og åbenheden af deres indlæg. Jeg vil ikke igen komme ind på disse bureauers rolle eller betydningen af de vurderinger, de udsteder. Fru Comi har netop redegjort herfor på meget god måde.
Min anden indledende bemærkning er en reaktion på de bemærkninger, som hr. Papanikolaou og hr. Strejček netop har fremsat om, at vi må forbedre den måde, hvorpå disse bureauer fungerer. Der skal være gennemsigtighed, og jeg vil vende tilbage hertil, og vurderingerne skal være så konklusive og objektive som muligt. Vi vil opnå dette, vi skal opnå dette, men det betyder ikke, at virksomhederne, navnlig de finansielle virksomheder, ikke skal forvaltes ordentligt, at de ikke skal have både interne og eksterne tilsynssystemer og krisehåndteringsredskaber - og dette udgør også en del af de forslag, som Kommissionen har udarbejdet - og det betyder heller ikke, at landene ikke skal styres ordentligt, at de ikke skal forvalte deres offentlige finanser ordentligt, og at de ikke skal kontrollere deres udgifter.
Jeg vil nu vende tilbage til kreditvurderingsbureauerne. Vi håber, at det nye ændringsforslag til forordningen om disse bureauer vil blive vedtaget uden forsinkelser for at sikre en mere effektiv overvågning fra ESMA's side. Fru Le Pen er her ikke længere, men hun bør ajourføre sine oplysninger. Hverken centralbanken eller Kommissionen vil føre tilsyn med disse bureauer. Vi ønskede mere tilsyn og større gennemsigtighed på markedet, og det er kun logisk, at den nye uafhængige myndighed, ESMA, skal påtage sig denne rolle. Som hr. Klinz så rigtigt sagde det, har vi behov for denne gennemsigtighed, når vi ser på, hvad der er sket i de seneste få år.
Som jeg netop sagde i starten af mit indlæg, vedrører disse forslag og den eksisterende lovgivning - hr. Cutas nævnte denne lovgivning om kreditvurderingsbureauerne, som skal være behørigt gennemført inden årets udgang, men som først vil kunne være fuldt gældende i december 2010 - dog ikke alle spørgsmålene.
Nogle spørgsmål er f.eks. ikke blevet undersøgt grundigt. Diversificering, større konkurrence, fru Swinburne og hr. Scicluna nævnte behovet for et marked med aktører, der ikke er koncentreret på nogle få personers hænder. Hr. Giegold talte også meget klart om den nu vidt udbredte "udstederen betaler" model. Er det en sund model? Er den bæredygtig? Hr. Karas nævnte også dette spørgsmål.
Vi må fokusere på dette spørgsmål samtidig med, at vi vurderer de regler, der findes i den nye lovgivning, som skal træde i kraft i december, da vi specifikt har fokuseret på interessekonflikter i et forsøg på at nedbringe dem. Vil denne lovgivning være nok? Vi må under alle omstændigheder overveje udstederen betaler-modellen, som hr. Giegold nævnte.
Det tredje spørgsmål, vi må tage op som en del af vores nye indsats, er europæiske og nationale love. Er det ikke rigtigt, at disse love er alt for afhængige af kreditvurderingsbureauernes kreditvurderinger, sådan som jeg mener? Endelig rejste fru Băsescu netop spørgsmålet om den særlige metode i forbindelse med statslig risiko. Også her må vi udføre et grundigt arbejde.
Jeg vil gerne takke hr. Sánchez Presedo for hans støtte til en hurtig aftale om tilsynspakken. Dette er faktisk et af nøgleaspekterne, da vi har brug for ESMA til at føre tilsyn med bureauerne og til at udføre andre opgaver.
Ja, vi har behov for flere strukturelle svar. Derfor undersøger vi nøje alle de spørgsmål, jeg netop har nævnt, mere specifikt uafhængighed, som fru Bowles ønskede, og også jeg ønsker uafhængighed - og hermed mener jeg troværdighed - for disse bureauer, alle de aktører, der ikke yder ordentligt, markedsstrukturerne, og konkurrence, herunder tanken, efter min mening en legitim tanke, om et europæisk bureau, som navnlig skal tage sig af spørgsmålet om risiko forbundet med statslige låntagere og måske også andre spørgsmål.
Jeg har ikke nævnt bureauets status. Skal det være et offentligt bureau, et privat bureau, et offentligt-privat partnerskab, eller den interessante idé, som hr. Klinz nævnte, en fond? Vi vil arbejde videre på alle disse spørgsmål i de kommende uger.
Mange af parlamentsmedlemmerne, herunder fru Bowles, hr. Chountis netop nu og fru Podimata for et øjeblik siden, nævnte den nylige nedjustering af Grækenlands kreditvurdering. Jeg vil ikke i min egenskab af kommissær begynde at kommentere indgående på hver enkelt vurdering, som et bestemt bureau har foretaget. Det ville tage lang tid, og det er ikke vores opgave. Vi bør ikke overdramatisere, når det gælder troværdigheden af vurderinger, der er blevet udstedt eller udstedes.
Det skal ikke afholde mig eller min kollega og ven, hr. Rehn, som talte her til formiddag, fra at sige, at jeg var overrasket - og hr. Mölzer gav også udtryk for sin overraskelse - over et af bureauernes timing af denne seneste vurdering af Grækenland i går. Vi er helt klar over - og vi må også sige det til omverdenen - at Grækenland, som hr. Klute nævnte, i øjeblikket udfolder store bestræbelser på at stabilisere sine offentlige finanser og på at genoprette en stærk og sund vækst.
Kommissionen har fuld tillid til denne proces, som ikke er nem, men som er nødvendig, og som skal krones med held. Det er også vigtigt at påpege, at Grækenland ikke står alene. Det er omfattet af europæisk solidaritet - stats- og regeringscheferne, Kommissionen, Den Europæiske Centralbank og Den Internationale Valutafond gav udtryk for denne solidaritet på højeste plan for nogle uger siden, og den vil fortsat komme til udtryk og bevise sit værd.
De forskellige vurderinger og al den opmærksomhed, de er genstand for, også tvisterne omkring de anvendte metoder og timingen. Alt dette opmuntrer mig i vores arbejde med en reform af bureauerne, et arbejde, vi, som jeg anførte i meddelelsen af 2. juni, har indledt, og jeg vil gerne påpege, at vi vil fremlægge nogle lovgivningsforslag om disse spørgsmål senest ved årets udgang eller i starten af næste år.
Endelig nævnte hr. Klute, at vi, når vi taler om alle disse spørgsmål, taler om mere end blot kreditvurderingsbureauerne. Vi må indarbejde dette element, dette redskab, der absolut må forbedres - mere gennemsigtighed, kontrol, troværdighed og mangfoldighed - i en generel struktur, som er intelligent regulering og effektivt tilsyn. Det er disse erfaringer, der kan udledes af krisen, som ikke er overstået, og vi må tage ved lære af alle disse erfaringer. Jeg skal gentage en ting, nemlig at ikke en aktør, ikke et produkt, ikke et marked, ikke en region må undslippe et effektivt tilsyn og intelligent regulering.
Det var netop denne dagsorden, som Kommissionen foreslog den 2. juni, og som Rådet i Luxembourg støttede for nogle dage siden, og som jeg også håber, at Det Europæiske Råd vil støtte, som hr. Barroso ønsker. Desuden kan Parlamentet regne med mig og med os, når det gælder fremsættelse af forslag for Parlamentet et for et, skridt for skridt inden starten af næste år, om alle de ting, vi gennemfører, så vi på europæisk plan og i godt samarbejde med andre regioner i verden, navnlig med USA, kan tage ved lære af alle de erfaringer, der kan udledes af krisen, og som berører borgerne, forbrugerne og virksomhederne.
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
