
Formanden.
   - Jeg erklærer Europa-Parlamentets session, der blev afbrudt den 25. september 2003, for genoptaget.(1) 

Formanden.
   - Jeg er glad for at kunne byde velkommen til dr. Jong-Wook Lee, den nye generaldirektør for Verdenssundhedsorganisationen, og hans kolleger, som har taget plads i den officielle loge her til eftermiddag. Det er dr. Lees første besøg til Europa-Parlamentet. Jeg vil gerne takke Dem, fordi De er kommet hertil, dr. Lee, og jeg ser frem til at arbejde sammen med Dem fremover gennem vores respektive mandater. 
På Europa-Parlamentets vegne vil jeg også gerne byde velkommen til den svenske Rigsdags forfatningsudvalgs formand Gunnar Hökmark og næstformand Göran Magnusson i vores officielle loge.
Vores kolleger fra den svenske Rigsdag er meget velkomne her. Jeg ved, at de allerede har haft travlt med møder her til morgen, som vil fortsætte hele eftermiddagen og i morgen tidlig. Jeg vil gerne bemærke, at det er den 10. udvalgsdelegation fra Rigsdagen, som besøger Europa-Parlamentet i år. Vi byder Dem velkommen hertil med stor fornøjelse, og vores dør står altid åben for at gøre forretninger med de parlamentariske kolleger.(1) 

Formanden.
   - Der er omdelt en rettelse til dagsordenen for mødet den 8.-9. oktober 2003. Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg den som godkendt. 
Lehne (PPE-DE ).
   - Hr. formand, senere i dag har vi den mundtlige forespørgsel om de liberale erhverv på dagsordenen. På Formandskonferencen kunne man ikke blive enige om at udarbejde en ledsagende beslutning til denne mundtlige forespørgsel. I mellemtiden, efter flere samtaler, går jeg ud fra, at der er flertal for en beslutning her i Parlamentet. Jeg vil derfor foreslå, at vi stemmer om en sådan ledsagende beslutning i næste Strasbourg-uge, og at vi fastsætter fristen for indlevering af beslutningen til torsdag i næste uge, kl. 12.00. 

(1)

Howitt (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne, at vi sammen byder velkommen til ugen med "ansvarligt forbrug", som finder sted i Bruxelles i denne uge, og som promoveres over alt i Europa-Parlamentets bygninger. Ansvarligt forbrug betyder, at forbrugerne kan vælge etisk producerede produkter eller fair handelsprodukter, hvor arbejdstagernes rettigheder respekteres, og hvor der betales sociale bidrag til at hjælpe fattige landmænd og andre producenter i udviklingslandene, hvor varerne kommer fra.
Parlamentet har spillet en stor rolle i at sætte virksomhedernes sociale ansvarlighed på den europæiske dagsorden, og fair handel er en meget vigtig del heraf. Hr. formand, vil De venligst takke kvæstorerne for, at dette kunne finde sted i Parlamentet i denne uge, Oxfam World Shops for at stå for standene rundt omkring i Parlamentet og også andre organisationer som Fairtrade Foundation og Tradecraft Exchange fra Det Forenede Kongerige, som støtter den. 
Jeg håber, at De vil være med til at opfordre alle medlemmerne her i Parlamentet til at vælge fair handelskaffe og andre fødevarer og varer, som på fristende vis tilbydes i Parlamentets barer og restauranter hele ugen. 
Formanden.
   - Hr. Howitt, vi skal videregive Deres taknemmelighed til alle de nævnte. 
Hudghton (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, under henvisning til artikel 2 i Parlamentets forretningsorden vil jeg gerne henlede opmærksomheden på en udtalelse, som for nylig blev fremsat i det skotske parlament, hvor et medlem af det Konservative parti for det skotske parlamentet udtalte om formanden for Europa-Parlamentets Fiskeriudvalg, at det er hans pligt at repræsentere den britiske regerings holdninger til forfatningen, og at det muligvis værner om den fælles fiskeripolitik. Dette var i forbindelse med udkastet til forfatning og hr. Stevensons egenskab som ordfører for en betænkning om emnet. 
Kan De måske bekræfte, hr. formand, at medlemmer ifølge artikel 2 ikke kan modtage et bundet mandat, og endvidere at formanden for et udvalg bestemt ikke er forpligtet til at modtage et mandat fra nogen regering - uanset om den sidder i Edinburgh, London, Madrid eller andre steder. Kan De eventuelt også bekræfte, at hr. Stevenson faktisk selv kan vælge, om han vil forsvare Skotland, hvis han måtte ønske det. 
Formanden.
   - Jeg kan bestemt bekræfte, som De bemærkede, at artikel 2 omhandler Parlamentets medlemmers uafhængige mandat, og at Parlamentets medlemmer udøver dette mandat frit, som jeg ved, vores kollega hr. Stevenson normalt gør. 
Korakas (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, som jeg allerede har gjort opmærksom på her i Parlamentet, eksisterer der i Letland et forbud mod det kommunistiske partis aktiviteter, kommunistisk propaganda og brugen af kommunistiske symboler. 500.000 russisktalende borgere, eller 40 % af befolkningen, som ikke har noget statsborgerskab, er udelukket fra at deltage i det politiske liv. Personer, som ikke havde forladt Letlands Kommunistiske Parti otte måneder før Sovjetunionens sammenbrud, har ikke ret til at stille op til valg eller arbejde i den offentlige sektor. Således er f.eks. den kommunistiske leder, Alfreds Rubiksx, som i dag er formand for det socialistiske parti, udelukket fra at stille op til valg, selv om hans parti er repræsenteret i parlamentet.
Endelig opføres der SS-monumenter med offentlig hjælp og støtte i en tid, hvor veteranerne fra den antifascistiske krig har forbud mod at bære de dekorationer, de modtog under krigen, og nogle af dem bliver fængslet, netop fordi de deltog i den antifascistiske krig.
Jeg ville gerne benytte mig af, at den lettiske præsident vil være til stede her i Parlamentet i morgen og holde en tale, og fremhæve denne uacceptable situation, som jeg har set med mine egne øjne, og opfordre Dem til at henvise til denne situation under de diskussioner, De skal have med præsidenten. 
Lisi (PPE-DE ).
   - Hr. formand, som De ved, blev en italiensk missionær, Annalena Tonelli, for to dage siden på barbarisk vis dræbt i Somalia i Afrika. Denne kvinde havde gennem 30 år viet sit liv til at hjælpe de syge, og for dette arbejde modtog hun ros og støtte fra hele befolkningen, og også fra det islamiske samfund selv.
Dette barbariske mord har gjort dybt indtryk i Italien, især på grund af det enestående humanitære arbejde, som ofret udførte. Jeg vil gerne bede Dem, hr. formand, om at overbringe Parlamentets kondolence til såvel familien som de italienske institutioner i anledning af dette tragiske, pludselige dødsfald. 
Formanden.
   - Jeg udsendte i dag på Parlamentets vegne en udtalelse herom. De får en kopi heraf, og jeg er glad for at kommunikere med fru Tonellis familie. 
Ahern (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne give udtryk for min forundring over, at vi på dette plenarmøde ikke kan drøfte den omfattende mørklægning, som for nylig fandt sted i Italien. Borgere i hele EU og især dem, som var påvirket af hændelsen, forventer, at sagen behandles som en hastesag.
Vi har nu anmodet fru de Palacio om at komme og drøfte dette med os i udvalg, men det erstatter ikke en udtalelse fra Kommissionen eller for den sags skyld fra Rådet i lyset af sagens grænseoverskridende karakter. Vi skal behandle spørgsmålet om elforsyningssikkerhed og det fælles marked som en hastesag.
Jeg ville blot have registreret denne meget store forundring over, at vi ikke var i stand til at drøfte sagen på dette plenarmøde. Dette betyder, at vi ikke hjælper EU's borgere.
Formanden.
   - Da dette ikke blev rejst under dagsordenen i dag, har vi ikke haft mulighed for at høre Parlamentet om spørgsmålet. Vi kan dog drøfte de mere vidtgående konsekvenser heraf under forhandlingen om forberedelsen af Det Europæiske Råds møde den 16.-17. oktober, da det tydeligvis er et grænseoverskridende spørgsmål. Her kan kollegerne, hvis de måtte ønske det, fremsætte kommentarer til sagen under forhandlingen. 
McAvan (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil blot bruge et minut på at introducere Parlamentet for Kanga, som er en meget særlig gæst fra Australien. Hun er en meget kær legetøjskænguro, men hun er kommet til Europa-Parlamentet i dag med en meget alvorlig besked: at skabe opmærksomhed om de pludselige, uforklarlige dødsfald, der har ramt børn over et år og voksne. Mange af Dem har nok hørt om vuggedød, hvor spædbørn dør pludselig, men De har måske ikke så stort kendskab til, at mange andre dør efter etårsalderen, og at familierne ofte ikke får nogen forklaring herpå. 
Alene i Det Forenede Kongerige dør der hver uge otte mennesker på denne måde. Familien står tilbage med spørgsmål om, hvorfor personen døde, og hvad de skal gøre ved det. De får meget få svar. 
Det, vi kan gøre i Europa-Parlamentet, er at spørge Verdenssundhedsorganisationen - og jeg er glad for, at generaldirektøren er til stede her i Bruxelles i dag - om at give dette syndrom et navn og en anerkendt kode, så der kan forskes mere på tværs af grænserne. Vi kunne finde ud af, hvor mange folk der dør på denne måde, og måske finde nogle årsager til hvorfor. 
Jeg sender en kopi til kollegerne af dette brev til Verdenssundhedsorganisationen med anmodning om denne kode. Jeg håber, at den efterkommer min anmodning. Det vil betyde, at mange familier på tværs af Europa vil få en smule trøst i, at der skal forskes i denne tragiske sygdom. 
Efter i dag rejser Kanga til det skotske parlament og til parlamenter og valgte forsamlinger over hele verden med beskeden om, at vi skal gøre noget mere for at finde frem til, hvorfor folk dør på denne måde. 
Zorba (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil bede Dem gribe ind for at stoppe de dødstrusler mod journalisterne Sener Levent og Ali Osman fra den tyrkisk-cypriotiske avis , som udsendes af medlemmer af den ekstremistiske organisation De Grå Ulve i den nordlige del af Cypern.
 og dens redaktører trues med at blive bragt til tavshed, og dette er et alvorligt slag mod pressefriheden og ytringsfriheden i det tyrkisk-cypriotiske samfund. Der er velbegrundet frygt for, at denne type angreb vil blive intensiveret op til valget i den besatte del af Cypern i december, og at terror og frygt vil forhindre, at de demokratiske, europæisksindede stemmer i det tyrkisk-cypriotiske samfund vil blive hørt.
Jeg beder Dem gribe ind, med den særlige følsomhed, som De som gammel journalist også har, når det gælder pressefrihed, og jeg opfordrer ligeledes til, at Parlamentet systematisk holdes informeret af Kommissionen og dens repræsentation på Cypern om lignende emner.
Formanden.
   - Jeg skal med glæde følge op på det, fru Zorba. Tak, fordi De bragte sagen på bane. 
Lage (PSE ).
   - Jeg vil gerne henlede Parlamentets opmærksomhed på, at der for kort tid siden har fundet et statskup sted i Guinea-Bissau, et statskup mod en valgt præsident. Man bør altid og uden tøven fordømme ethvert statskup eller enhver anden form for anslag mod en demokratisk valgt politisk leder. Situationen i Guinea-Bissau var ganske vist allerede unormal med en nationalforsamling, der var blevet opløst, og med en valgproces med henblik på valg af en ny nationalforsamling, der var stødt mod stadig flere forhindringer. Der var dog opnået enighed om et overgangscharter og et kompromis om, at demokratiet skulle genoprettes i Guinea-Bissau, dette lille, næsten glemte land i Vestafrika.
Jeg vil gerne appellere til formanden og Fællesskabets institutioner om ikke helt at miste interessen for det lille land og om at yde det en solid støtte til at genoprette demokratiet og til at gennemføre demokratiske valg. Guinea-Bissau har ikke blot brug for støtte til at gennemføre disse valg – for der er mangel på alt, selv midler til at gennemføre valgprocessen – men også til sin udvikling, til fred og fremskridt og til, at det lille lands befolkning ikke fortsat skal lide under vold og uvished om fremtiden. 
Ferrández Lezaun (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, i søndags var der i Zaragoza en demonstration mod den nationale vandplan, en af de mange demonstrationer, som vi har arrangeret i Aragonien. Næsten 100.000 mennesker deltog. Det er den første demonstration, hvor over en tredjedel af befolkningen - næsten 35 % af Aragoniens indbyggere, herunder ældre på over 90 år og spædbørn på under et år - var til stede for at vise, at de er imod den nationale vandplan.
Som aragonier anmoder jeg Dem om at overbringe kommissær Wallström vores tak for hendes vedvarende arbejde og positive indstilling til dialog. Det er imidlertid ikke den indstilling, som vi har fundet hos den spanske ministerpræsident. Jeg anmoder Dem om at meddele den spanske ministerpræsident, hr. Aznar, at vi ønsker, at han ændrer denne uforsonlige og autoritære indstilling og indleder en dialog med den lovmæssige repræsentant for alle aragoniere, nemlig Aragoniens regering.
Hr. formand, langt de fleste aragoniere ønsker ikke at blive udplyndret. Derfor forsvarer vi vores nej til omledning, og det vil vi om nødvendigt blive ved med.
Formanden.
   - Hermed er dette punkt afsluttet.
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er meddelelsen fra Kommissionen om fuld integration af AVS-samarbejdet i EU's budget. 
Schreyer,
    Hr. formand, ærede medlemmer, mine damer og herrer, integrationen af Den Europæiske Udviklingsfond, altså støtten til landene i Afrika, Vestindien og Stillehavet, i EU's budget er ikke noget nyt tema for Parlamentet. Parlamentet har hele tiden krævet en sådan integration og støttet et tilsvarende forslag. Det glæder mig derfor at kunne meddele Dem, at Kommissionen i dag har vedtaget en meddelelse, som foreslår, at Den Europæiske Udviklingsfond fuldt ud overføres til EU's budget fra næste finansielle overslag.
Kommissionen stiller dette forslag, fordi den er overbevist om, at det kan være et bidrag til at øge effektiviteten af den støtte, der gives til AVS-landene, fremskynde og forbedre gennemførelsen af denne støtte og opnå effektivitetsgevinster for alle, som er involveret i processen. Dette forslag svarer fuldt ud til de tilsagn, som EU har givet på de forskellige topmøder i løbet af det seneste år, f.eks. i Monterey. Her forpligtede EU sig til generelt at øge støtten til udviklingslandene, forbedre afviklingen og koordinere den bedre og dermed opnå en bedre effektivitet.
For Europa-Parlamentet er spørgsmålet om integration af Den Europæiske Udviklingsfond i EU's budget velkendt. Europa-Parlamentet har regelmæssigt udtalt sig positivt om det. Også Kommissionen har længe talt for en budgetmæssig integration af Den Europæiske Udviklingsfond. Det første forslag om det blev stillet allerede i 1973, altså for 30 år siden, og det er blevet genfremsat flere gange, senest i 1993.
Det er imidlertid aldrig lykkedes at opnå den nødvendige enighed med medlemsstaterne om at gennemføre omstillingen af dette særlige instrument i budgettet, som blev indført i 1958. Det særlige ved denne udviklingsfond ligger i, at den er finansieret direkte af medlemsstaterne efter en særlig nøgle.
Fonden administreres imidlertid af Kommissionen. Samtidig gælder der dog andre regler her end for de andre udenrigspolitiske instrumenter. Europa-Parlamentet har ret og pligt til at give decharge til Udviklingsfonden, men samtidig er det ikke involveret i beslutningen om midlernes størrelse eller anvendelse.
Hvorfor foreslår vi nu igen i 2003, at denne ekstrabudgetære fondsstruktur skal integreres i EU's budget? Generelt set er der fire grunde til det. For det første er forslaget en fordel for alle involverede, især for modtagerlandene. For det andet mener Kommissionen, at det er det rette tidspunkt, den rigtige lejlighed til at stille dette forslag på ny.
Lad mig begynde med det sidste argument, det rigtige tidspunkt og den rigtige lejlighed. Der er tre begivenheder, der falder sammen. For det første forslaget til reform af traktaten. Konventet støttede eksplicit under de forberedende arbejder integrationen af EUF i EU's budget. Forfatningen vil efter konventets forslag gøre denne optagelse i budgettet mulig. For det andet er der udvidelsen af EU. Under udvidelsesforhandlingerne blev det aftalt, at de nye medlemsstater endnu ikke skal deltage i finansieringen af de løbende fonde, men at dette skulle forhandles for de næste fonde. Det tredje aspekt er, at man diskuterer forslaget for en ny finansiel ramme for EU for perioden efter 2006. Den meddelelse, der er blevet vedtaget i dag, er altså et konkret element i den næste finanspakke, som Kommissionen foreslår.
Lige så vigtige som disse tidsmæssige forhold er imidlertid også følgende overvejelser. Det er en fordel for AVS-landene, hvis EUF optages på budgettet. Det styrker EU-støttens politiske effektivitet og bidrager til en mere effektiv administration af støtten. Nytteværdien for AVS-landene ligger særligt i, at det eksisterende system med forhandlinger hvert femte år uden for budgetsystemet i stigende grad indebærer en risiko for, at AVS-landene bliver trængt noget i baggrunden politisk. Optagelse på budgettet ville bevirke det modsatte, nemlig at der igen og igen bliver sat fokus på støtten.
De udviklingsprogrammer, der er indlagt i budgettet, med årlig kontrol af gennemførelsen - også af Europa-Parlamentet - er derimod også et incitament for en mere effektiv afvikling af støtten. På EU-budgetniveau vil de menneskelige ressourcer desuden være lettere at mobilisere end i det nuværende fondssystem.
Hvad ville fremme EU-støttens effektivitet? Inden for EUF har der udviklet sig et stærkt partnerskabskoncept. Dette partnerskabskoncept samt princippet om og princippet om at fokusere på fattigdomsbekæmpelsen bør under alle omstændigheder fastholdes. Men der kan opnås meget bedre synergier med de forskellige programmer, som finansieres fra EU's budget, og som også kommer AVS-landene til gode. Desuden er der med optagelsen på budgettet også mulighed for en mere effektiv finansiering af global støtte, f.eks. aktioner som Global Health Fund.
Rationaliseringen af de administrative procedurer ville opstå ved, at der ikke længere, som det er tilfældet i dag, ville være to forskellige systemer, to forskellige finansforordninger, to forskellige implementeringsordninger, to forskellige regnskabsprincipper - standardiseringen ville give effektiviseringsgevinster, ikke kun i Kommissionens afdelinger, men især også hos myndighederne i modtagerlandene og hos alle dem, der er involveret i at gennemføre hjælpen. For vi skal jo forestille os, at også f.eks. ngo'er har at gøre med to forskellige systemer, hvilket naturligvis giver en masse bureaukratisk bøvl.
Hvilke argumenter kunne tale imod forslaget? AVS-landene kunne muligvis frygte, at deres specielle anliggender ville blive trængt i baggrunden af andre udenrigspolitiske prioriteringer, f.eks. i krisesituationer. Denne ængstelse skal vi imødegå, og det har Kommissionen også gjort i sin meddelelse. For det første ville støtteprogrammet blive sikret med en forordning, som skal vedtages i fælles beslutningsprocedure, inklusive støttebevillingen for en bestemt periode. Erfaringerne med budgetprogrammer har desuden vist, at princippet om flerårig støtte og princippet om, at EU's budget løber for et år ad gangen, sagtens kan fungere sammen.
Kommissionen har ikke stillet forslag om den konkrete støttetildeling for de kommende år. Det skal der træffes afgørelse om i forbindelse med det forestående nye finansielle overslag. Alligevel foreslår Kommissionen en række principielle sikringer med hensyn til det kommende finansieringsniveau. Således skal den nuværende støtte være minimum for fremtiden, idet den kommende økonomiske udvikling skal være et pejlemærke for den videre udvikling.
Naturligvis vil finansieringsnøglen også spille en rolle under de kommende debatter, naturligvis især i Rådet. Finansieringsnøglen skal forhandles på ny for hver ny fond. Set i det lys er den nuværende finansieringsnøgle for EUF altså ikke nogen garantistørrelse. Kommissionen betragter det imidlertid helt klart som en stor fordel, at integrationen i EU's budget ville betyde, at en sådan separat forhandling om finansieringsnøglen for den næste EUF ville bortfalde.
EU giver halvdelen af den offentlige udviklingshjælp i verden. 31 ud af 60 milliarder euro i udviklingsstøtte blev sidste år givet af EU. Dette beløb omfatter både medlemsstaternes støtte og EU's støtte, Der er i dag tre kilder til EU's støtte, nemlig EU's budget, Den Europæiske Investeringsbanks instrumenter og så Den Europæiske Udviklingsfond. Hvis Den Europæiske Udviklingsfond inddrages i EU's budget, ville den europæiske støtte blive mere synlig, mere iøjnefaldende, og det ville dermed være endnu et vigtigt skridt til at styrke EU's rolle i verden.
For at dette skridt kan blive ført ud i livet, skal der i den kommende tid stilles og vedtages en række forslag om den nødvendige juridiske og politiske gennemførelse. Her regner Kommissionen med Europa-Parlamentets støtte. Mange tak.
Kinnock, Glenys (PSE ).
   - Hr. formand, som det er kommissæren bekendt, bifalder Europa-Parlamentet i høj grad den analyse, som hun har fremlagt for os i dag. Jeg mener dog, at der mangler en klar forsikring eller garanti om beskyttelsen af EUF-midler i Fællesskabets budget. Desuden mangler der også en henvisning i Deres bemærkninger til behovet for AVS-landenes accept af denne ordning. Jeg regner ikke med, at AVS-landene accepterer en situation, som efter deres mening giver dem mindre indflydelse på beslutningsprocessen vedrørende EUF.
Jeg vil gerne vide, hvordan De har tænkt Dem at øremærke midlerne. De sagde, at De ikke var helt klar til at gøre dette, men vi har tidligere været vant til, at EUF-midlerne anvendes til andre europæiske prioriterede områder. Det har vi oplevet før, og vi vil meget gerne undgå, at det sker under nye omstændigheder.
Fru kommissær, vil De overveje en ny budgetpost til udvikling i de finansielle overslag? Vil De ligeledes være villig til at foreslå dette i forslaget til det næste finansielle overslag for slutningen af 2003?
Schreyer,
    Naturligvis skal dette forslag nødvendigvis også diskuteres intenst med AVS-staterne, og der skal også medtages mange elementer af EUF, som er nedlagt i Cotonou-aftalen. Jeg nævnte eksempelvis partnerskabsprincippet og princippet om særlig fokusering på fattigdomsbekæmpelsen. Jeg er også enig med Dem i, at vi kun kan få AVS-staternes tilslutning til et sådant forslag, hvis vi kan give tilstrækkelig sikkerhed for, at dette forslag, som forhåbentlig kan give effektivitetsgevinster, ikke er et påskud for at skære ned på de midler, der gives til udviklingshjælp. Hvordan kan man garantere sådan noget? Det har Kommissionen udtalt sig eksplicit om i meddelelsen. Vores pointe er, at det nuværende niveau skal være minimum for fremtiden.
Hvordan kan man sikre det budgetteknisk? Det kan man sikre ved at sørge for, at et retsgrundlag for et flerårigt program også indeholder den finansielle bevilling, altså indeholder . I det finansielle overslag har Kommissionen ikke valgt, at der skal oprettes en ekstra , men det er netop en fordel, hvis man også gør det tydeligt med strukturen i det finansielle overslag, at der her er forskellige instrumenter til rådighed for udenrigspolitikken og også for udviklingshjælpen, men netop i kraft af, at er sikret i et retsgrundlag, er det knyttet til en , og det ville ikke kunne ske, at synergieffekterne bliver brugt til at reducere de pågældende midler.
Kommissionen har sågar foreslået i meddelelsen i dag, at den fremtidige udvikling for denne udviklingsstøtte skal følge den generelle økonomiske udvikling. Det er altså et positivt udsagn, og det skal også ses i sammenhæng med de løfter, der blev givet i Monterey. Den del af udviklingsstøtten, som finansieres over budgettet eller vil blive det i fremtiden, er naturligvis kun en lille del af de lovede 0,39 % af den økonomiske produktion, men jeg tror, at denne del skal sikres, og om finansforhandlingerne så resulterer i, at det kan forhøjes, det kan jeg naturligvis ikke sig noget om på nuværende tidspunkt. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Da Rådet ikke er til stede, udsætter vi mødet i et par minutter.
Formanden.
   - Da Rådet stadig ikke kan være til stede, foreslår jeg, at dagsordenen ændres en anelse, og næste punkt på dagsordenen er mundtlig forespørgsel (B5-0278/2003) af Lehne m.fl. for PPE-DE-Gruppen om markedsforordninger og konkurrenceregler for liberale erhverv.
Lehne (PPE-DE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil allerførst takke hr. kommissær Monti, fordi han har skabt mulighed for, at dette kunne ske med så kort varsel. Det har den fordel, at vi kan behandle denne mundtlige forespørgsel på et sted på dagsordenen, som er lidt mere prominent, end hvis det skulle behandles ved midnat. Jeg er taknemmelig for dette tilfælde. Denne mundtlige forespørgsel drejer sig nemlig også om noget meget vigtigt. Det handler nemlig om, at der i EU's medlemsstater gennem århundreder har udviklet sig liberale erhverv, som skal udføre helt bestemte opgaver, f.eks. for advokaternes vedkommende at være organ for retsplejen og for notarernes vedkommende til dels også at udføre myndighedsopgaver, som er underlagt helt specielle erhvervsmæssige regler, som f.eks. for lægernes eller apotekernes vedkommende og for mange andre liberale erhverv, hvor der findes lignende ordninger og særlige strukturer.
Jeg vil konkret sige, at vi i Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked har betragtet nogle udviklinger fra de forløbne år i Kommissionens politik over for disse liberale erhverv med en vis bekymring. Jeg tænker f.eks. på den debat, som vi havde om hvidvaskningsdirektivet for nogle år siden. Vi får altid lidt indtryk af, at Kommissionen i det mindste til dels gerne ville overføre alle de regler, der gælder for supermarkeder, på de liberale erhverv. Det går imidlertid ikke, for der er nogle særlige forhold, som gør sig gældende netop for de liberale erhvervs strukturer og for deres opgaver. Derfor skal de netop også behandles anderledes end normale markedsdeltagere, som køber eller sælger et eller andet produkt på markedet.
Vi ville gerne høre fra Kommissionen, netop i lyset af den seneste udvikling - den såkaldte Wien-rapport kom for nogle måneder siden - hvordan Kommissionen har tænkt sig at behandle dette spørgsmål fremover. I øvrigt har vi hørt, at Kommissionen planlægger at holde en stor høring om dette spørgsmål med alle involverede kredse om et par uger, og her ville vi naturligvis være interesseret i at høre, hvilke skridt Kommissionen planlægger efter denne høring. Vores forespørgsler peger i denne retning, og jeg tror, det ville være nyttigt, hvis hr. kommissær Monti kunne komme med nogle klare udtalelser om disse punkter også her i dag i hans svar til denne mundtlige forespørgsel. Det ville kunne fjerne meget usikkerhed, som findes i de liberale erhverv, og der kunne skabes klarhed.
Hr. kommissær, vi besluttede tidligere under forhandlingen om dagsordenen, at vi på næste møde i Strasbourg i Parlamentet vil vedtage en ledsagende beslutning om dette emne, ligesom vi har gjort tidligere for nogle år siden. Det skal så også til dels være en målestok for Dem, hvor De kan se, hvad Parlamentet mener om dette yderst følsomme spørgsmål om de liberale erhverv. 
Monti,
    Hr. formand, mine damer og herrer, Kommissionen anerkender fuldt ud den rolle, som de liberale erhverv kan spille, når det gælder om at gøre EU's økonomi mere konkurrencedygtig og dermed bidrage til at opnå Lissabon-målene.
Kommissionen er overbevist om, at disse erhvervs klare kompetence og deres evne til at etablere gensidige tillidsforhold til deres kunder er centrale faktorer for de liberale erhvervs succes, og at de skaber stor tilfredshed hos deres kunder i Europa. Det er i denne overbevisning, Kommissionen har vedtaget en række initiativer, der - som det allerede er blevet nævnt - har til formål at sikre, at den almene interesse beskyttes fuldt ud, og især at garantere en høj grad af uafhængighed og professionel etik inden for denne sektor. Den nylige Wouters-dom fra 19. februar 2002 og spørgsmålet om at sikre kundernes rettigheder er også relevante her.
I marts 2003 indledte vi en evalueringsproces for at danne et samlet billede af reglerne for de liberale erhverv og deres konsekvenser i EU's medlemslande. Denne øvelse tager højde for to aspekter. For det første er det vigtigt, netop fordi de liberale erhverv har en central indflydelse på andre sektorers konkurrenceevne, at overveje de økonomiske konsekvenser, som en regulering kan have på produktion, effektivitet, prisniveauer og beskæftigelse. For det andet er det, som spørgerne antyder, vigtigt at tage højde for de ikke-økonomiske aspekter og tilsvarende nøje at vurdere berettigelsen af forskellige typer af regulering. Hvis resultatet viser, at en del af denne regulering går ud over det, der objektivt kan forsvares for at garantere tjenesteydelser af en høj kvalitet på den ene side og at beskytte forbrugernes rettigheder på den anden side, vil Kommissionen og medlemmerne af de liberale erhverv selv, er jeg overbevist om, gøre alt, hvad de kan, for at sikre, at denne type regulering bliver revideret. Vi er i færd med at analysere svarene fra de liberale erhverv og forbrugerne om denne undersøgelse.
Hr. Lehne, den 28. oktober 2003 vil der blive afholdt en høring af de interesserede parter - det er den høring, De selv henviste til - og vi er sikre på, at vi ved den lejlighed vil kunne samle en bred vifte af synspunkter fra alle lejre. Hvis medlemmer af Europa-Parlamentet ønsker at deltage, er de naturligvis hjerteligt velkomne. Jeg er sikker på, at debatterne vil være af høj kvalitet, og at de vil sætte os i stand til at opnå en bedre forståelse af, hvordan disse erhverv arbejder. Deres synspunkter, hvis De ønsker at deltage, vil helt sikkert bidrage til at højne debattens kvalitet.
Endelig, hr. formand, vil jeg gerne minde Parlamentet om, at Kommissionen som svar på et forslag fra min kollega, kommissær Bolkestein, den 7. marts 2002 vedtog et forslag til et direktiv om anerkendelse af erhvervskvalifikationer, hvis hovedmål i henhold til Lissabon-beslutningerne er at konsolidere de 15 eksisterende direktiver på dette område og øge den frie bevægelighed for professionelle kvalifikationer. Dette forslag ligger i øjeblikket til førstebehandling her i Parlamentet. Uden at komme ind på spørgsmålet om professionelle kvalifikationer, som fortsat er et område, hvor den primære kompetence ligger hos medlemsstaterne, sigter forslaget mod at gøre det lettere for udøvere af de liberale erhverv med kvalifikationer fra én medlemsstat at tilbyde tjenesteydelser til kunder i en anden medlemsstat. Samtidig undersøger Kommissionen i en bredere sammenhæng i tråd med strategien for det indre marked for finansydelser en bredere model for at overvinde de tilbageblevne forhindringer for at tilbyde tjenesteydelser hen over grænserne, undtagen de hindringer, som kun vedrører anerkendelse af professionelle kvalifikationer. Hvis Kommissionen skulle stille et nyt forslag på dette område, som også omfattede grænseoverskridende tjenesteydelser fra udøvere af de liberale erhverv, ville det naturligvis også tage højde for de almene interesser, der står på spil, og især for den særlige betydning, som uafhængighed og professionel etik har inden for disse erhverv.
Sammenfattende kan jeg sige, at Kommissionen gentager sit ønske om at respektere de regler og den restriktive selvregulering, som gælder for de liberale erhverv, og som kan forsvares af hensyn til almene interesser, og at den mener, at det er dens pligt at øge bestræbelserne for at skabe fair betingelser for kvalificerede professionelle, øge den grænseoverskridende mobilitet og fremme en sund konkurrence til gavn for både erhvervene selv og forbrugerne. Hvis jeg må bruge Deres eget udtryk, hr. Lehne, så er vi alle klar over, at supermarkedsregler hverken er passende eller tilstrækkelige på dette felt. Der er tale om en meget speciel sektor, som vi dog mener ville have gavn af en kritisk revision af de eksisterende regulerende rammer.
Gargani (PPE-DE ).
   - Hr. formand, forholdet mellem det frie marked og de liberale erhverv er ikke helt enkelt, som kommissær Monti har beskrevet. Som De ved, har hr. Lehne, hr. Zappalà og andre medlemmer arbejdet i mit udvalg på et direktiv om professionelle kvalifikationer i over et år, og vi er derfor meget fortrolige med de liberale erhvervs specifikke og anderledes karakter.
Medlemmer af de liberale erhverv tilbyder en uafhængig service, som er baseret på et ekstremt højt vidensniveau, som det er vanskeligt at sætte værdi på. Derfor er de professionelle aktiviteter reguleret af en etisk kodeks, som omfatter forholdet mellem de professionelle, mellem de professionelle og deres kunder og mellem de professionelle og samfundet som helhed. De professionelles adfærd er styret af en etisk ramme, som omfatter deres præcise pligter og kravene til tjenesteydelsen, fastlagt af de professionelle selv, og denne etiske ramme udgør derfor det første skridt hen mod en regulering forstået som fortolkning og anvendelse.
En sociolog fra USA, hr. Fredson, viser i sit arbejde, at erhvervenes system svarer til arbejdsmoralen, som skal finde en fair balance - det er jeg enig med kommissær Monti i - mellem indtjening og anvendelse af de regler, som er kendetegnende for markedet og bureaukratiet. Det er i sig selv enestående. Medlemmer af de liberale erhverv skal have en særlig status for at kunne bevare denne følsomme og vanskelige balance, ikke kun for deres egen skyld, men også af hensyn til samfundet som helhed. Endvidere fastslår chartret om grundlæggende rettigheder i artikel 15, erhvervsfrihed, at enhver har ret til at udøve et frit valgt eller accepteret erhverv, og frihed til at vælge et erhverv er noget andet end fri markedsøkonomi.
Som der står i traktaten, kommissær Monti, kan den almene interesse, som er forbundet med de liberale erhvervs opgaver, også begrunde visse begrænsninger i konkurrencereglerne. Derfor kan lovgivningen og de etiske regler give grundlag for undtagelser fra konkurrencelovgivningen i specifikke tilfælde, bl.a. i forbindelse med erhvervenes honorarer, som kan være obligatoriske, idet de fastsættes af staten, i forbindelse med en integreret tilgang til udøvelsen af erhvervet, i forbindelse med annoncering, hvor de etiske regler kan udelukke de professionelles mulighed for at bedømme hinanden, med hensyn til medlemskab af sociale forsikringsinstitutioner, med hensyn til obligatorisk medlemskab af pensionsfonde, som er accepteret, og med hensyn til eksklusivrettigheder for visse regulerede erhverv.
Når alt det er sagt, hr. formand, betragtes de regler, som er nødvendige for hvert enkelt erhverv for at sikre dette erhvervs uafhængighed, kompetence, integritet og ansvarlighed for midler, ikke som begrænsninger af konkurrencen. De liberale erhvervs aktiviteter bør derfor sikre, at udøverne og de tjenesteydelser, som de tilbyder, bidrager til at finde positive løsninger på de udfordringer, vi møder, og på den måde overordnet beskytte samfundets almene interesser. De standarder, som de liberale erhvervs sammenslutninger selv har udarbejdet for at sikre kvaliteten af de tjenesteydelser, der tilbydes, garanterer, at sådanne regler bliver overholdt i overensstemmelse med konventionerne for professionalisme og professionel etik.
Jeg mener derfor, og det afspejler kommissær Montis udtalelse, at der på denne måde, alene i kraft af den følsomme balance, vi skal finde mellem indtjening og etik, kan etableres et fair forhold mellem det frie marked, konkurrencen, regulering og etik generelt. 
Medina Ortega (PSE ).
   - Hr. formand, de foregående talere har fremhævet særegenhederne ved de liberale erhverv og nødvendigheden af en differentieret lovgivning. Men som kommissær Monti har påpeget, skal denne differentierede lovgivning fungere på et frit marked, hvor kunderne normalt har mulighed for at vælge deres fagfolk, og de kan desuden forvente visse adfærdsstandarder.
Det er nødvendigt at undgå en fare, nemlig at opretholde fagorganisationerne inden for de liberale erhverv som en slags middelalderorganer, som det er meget vanskeligt at blive medlem af, og især at denne type fagorganisationer forhindrer den frie bevægelighed for personer i EU. Med andre ord skal de to mål, nemlig kunders eller brugeres frie adgang til liberale erhverv i et hvilket som helst land i EU med ret til desuden at have en generel ordning, og retten til, at erhvervsdrivende fra et land kan få adgang til et andet land i EU, garanteres. Og i den sammenhæng bør de specifikke reguleringer for de liberale erhverv først og fremmest være indrettet på at garantere disciplinen i de enkelte erhverv. Det er ofte ikke tilfældet. Og det er lidt uheldigt, hvis Kommissionen antager, at erhvervenes funktion garanteres af fagorganisationerne, og vi derefter finder ud af, at de pågældende erhvervs etiske niveau mange gange egentlig ikke reguleres inden for det enkelte fag. Og mange af os har eksempler på det inden for alle liberale erhverv.
Derfor mener jeg, at kommissæren har lavet en velafbalanceret analyse, og desuden vil jeg lykønske ham med hans initiativ til at gennemføre en høring med deltagelse af personer fra forskellige sektorer, som forhåbentlig ikke bare bliver repræsentanter for de forskellige erhverv, men også repræsentanter for andre sektorer - industrien, brugere og forbrugere - så alle forhold bliver belyst.
Jeg mener, når alt kommer til alt, at det er nødvendigt med en ny regulering, en noget specialiseret regulering, af de liberale erhverv, men den regulering må ikke være i modstrid med EU's generelle bestemmelser. Som kommissær Monti sagde, drejer det sig ikke om et supermarked - man kan ikke gå i supermarkedet og købe en læges tjenesteydelser - men i forhold til markedssituationen har kunderne også ret til f.eks. at udnytte muligheden for konkurrence i en sektor, hvor der er større udbud af end efterspørgsel efter fagfolk. Udbuds- og efterspørgselsmekanismen kan endog fungere som udvælgelsesfaktor forstået på den måde, at kunderne normalt vil gøre brug af de liberale erhvervsdrivende, der tilbyder de bedste betingelser, herunder priser. Men hvis der fastsættes en for lukket regulering, hvis betingelserne for kundernes adgang er for hårde, vil kunderne i virkeligheden være underkastet eksistensen af de organisationer og de priser, som disse fastsætter, og de vil ikke engang have mulighed for at sagsøge dem.
Derfor synes jeg, at kommissæren har forelagt problemet meget godt. Der skal søges en balance, for at disse erhvervs særlige krav - og inden for disse erhverv ønsker vi alle et meget højt etisk niveau, som de liberale erhvervsdrivende gennem deres organisationer nok bør være de første til at sørge for at opretholde - ikke bliver til skade for kunden, forbrugeren eller brugeren. Kunden bør have ret til at få adgang til retsreglerne og de retslige og administrative instanser i den hensigt at garantere, at tjenesteydelserne får størst mulig beskyttelse, og at der inden for rammerne af de krav, som hr. Gargani og hr. Lehne har nævnt, kan garanteres fri konkurrence, både inden for de enkelte lande i Unionen og på tværs af Unionens grænser.
Della Vedova (NI ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, hver gang der er nogen, der kræver liberalisering og taler om behovet for at arbejde for en sådan liberalisering, bringer deres modstandere spørgsmålet om specifikke egenskaber på bane. Når man diskuterer liberalisering af en sektor, som leverer en offentlig tjenesteydelse, siger folk, at den omtalte sektor er af en helt specifik karakter, som der skal tages højde for, og som betyder, at de markedsregler, der gælder for andre økonomiske og industrielle sektorer, ikke kan anvendes for denne særlige sektor. Det gælder også for de liberale erhverv - alle erhvervene har deres egne specifikke karakteristika. Men kendetegnet for de liberale erhverv i Europa, og især i nogle lande som f.eks. Italien, er, at de er de mindst liberaliserede af alle.
Ser De, hr. kommissær, når folk siger, at man skal finde en balance, kan jeg sagtens være enig, så længe vi holder fast i, at der i dag ikke er nogen balance overhovedet. De såkaldte liberale erhverv i Europa er rent faktisk baseret på lukkede professionelle selskaber, som udøver et kollektivt monopol, som forsvarer profitten og skaber hindringer for unge mennesker, som ønsker at komme ind i disse erhverv. Lad mig som eksempel nævne journalisternes sammenslutning. For ganske nylig kom en kendt fransk journalist med en mængde professionel erfaring til Italien, da hans forlag købte flere italienske aviser, og han blev udnævnt til redaktør af en af disse aviser. Det italienske journalistforbund røg straks i harnisk og slog fast, at denne person, en franskmand, ikke var i stand til at udføre det samme job i Italien.
Liberaliseringen af professionelle tjenesteydelser, som krævet af det italienske konkurrencetilsyn, er nødvendig for at hjælpe mange af Europas erhvervssektorer til at blive mere konkurrencedygtige - de sektorer, som er mest afhængige af behovet for en professionel basis og for at være konkurrencedygtige på internationale markeder.
Jeg ser frem til høringen i oktober, forudsat at det, lad mig gentage det, står klart, at balancen kun kan opnås i Europa i dag, hvis det lykkes os at svække de eksklusivordninger og det monopolistiske kvælertag, som de professionelle sammenslutninger repræsenterer. 
Karas (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, hr. kommissær, denne debat minder mig lidt om den debat, vi har om tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse og om konkurrenceretten. Selv om de liberale erhverv naturligvis ikke er noget supermarked, og et supermarked de facto som marked ikke er nogen tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse, så har de alligevel noget til fælles. I forbindelse med tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse blev vi enige om, at der på grundlag af konkurrencelovgivningen, støttelovgivningen og det indre marked dannes en ramme for undtagelser, som subsidiært kan fortolkes og defineres i forhold til de forskellige identiteters og kulturers særegenheder. Jeg tror, at subsidiaritetsprincippet og lydhørheden over for de forskellige kulturer og identiteter og de historisk betingede forhold også kan finde anvendelse her.
Men vi skal følge reglerne. Vi er tilhængere af konkurrenceretten, ikke kun af kommissær Monti. Derfor er det efter min mening fornuftigt, at man anvender EU's konkurrenceregler i den liberale sektor, hvis man tager hensyn til de særlige forhold på dette markedsområde. Jeg synes derfor også, det er meget positivt, at Kommissionen ikke stiller spørgsmål ved eksistensen af brancheorganisationer.
Men nu er vi kommet til det afgørende punkt. Liberale erhverv som advokater, notarer, ingeniører, arkitekter, læger eller revisorer har en ganske særlig karakter, en ganske særlig historisk udvikling. De kræver høje kvalifikationer og et særligt tillidsforhold til kunderne. De er imidlertid også karakteriseret ved, at forbrugerne ikke har samme informationer til rådighed som udbyderne af tjenesteydelserne. Og disse særlige forhold skal vi tage højde for.
Jeg mener derfor, at Kommissionen ikke må begå den fejl at fortolke erhvervenes regler som en hindring for den frie udveksling af tjenesteydelser. Jeg er imidlertid helt på Kommissionens side, når det drejer sig om, at selvreguleringer ikke må afskærme markedet eller resultere i ulemper for forbrugerne. Alligevel må vi ikke skære alt over en kam. Hovedformålet med disse reglementer er at garantere ydelsernes kvalitet gennem erhvervsetiske målsætninger og forhindre interessekonflikter og vildledende reklame.
Erhvervsregler indføres af de liberale erhverv selv for at sikre tjenesteydelsernes kvalitet. I den forbindelse fastsættes der særlige parametre for at holde disse regler på professionel vis og for at garantere den professionelle etik. Erhvervsregler er efter min mening nødvendige for at sikre uvildighed, kompetence, integritet og ansvarlighed hos medlemmerne af de pågældende erhverv og for at beskytte kunderne. Parlamentet og min gruppe står på de liberale erhvervs side på grund af deres etiske kvalitet, deres sikkerhed over for kunderne, deres kompetence, deres uvildighed og deres integritet, og vi beder om, at man tager hensyn til denne særstatus i forbindelse med konkurrencelovgivningen og skaber sikkerhed.
Zappalà (PPE-DE ).
   - Hr. formand, der er to ting, jeg må sige indledningsvis. For det første var jeg ordfører for Parlamentets betænkning om det direktivforslag, som kommissær Monti refererede til. For det andet har det vakt en del røre i Europa, især i Italien, at kommissæren har taget forskellige initiativer til en række undersøgelser om statistiske data om honoreringsstrukturer og adfærdsregler.
Så lad os da tale om erhvervene. Jeg tror, vi alle sammen er nødt til at overveje, hvad ordet "erhverv" betyder, og hvordan det virker i offentligheden. Generelt sagt har professionelle - som der er flere millioner af i Europa - dagligt kontakt med næsten alle i verden. På nogle måder sikrer de sikkerhed, sundhed og frihed. Der er generelt en hel del forvirring mellem forskellige typer af professionelle - intellektuelle professionelle er en helt anden snak end professionelle generelt.
Hvad angår konkurrence, og her er jeg bange for, at jeg ikke har tid til at gå så meget i detaljer på nogle områder, som jeg gerne ville, betyder konkurrence almindeligvis diskussion om en pris. Men når det kommer til spørgsmål som sikkerhed, frihed og sundhed, betyder professionelle tjenesteydelser at have kvalifikationer og uddannelse, som sandelig er ud over det almindelige, og som ikke enhver bare kan få. Det er klart, at når vi taler om konkurrence, kan vi ikke tale om priser. Vi bør tale om kvalitet. Kvalitet er noget helt andet, for det er kvalitet, som sikrer sundhed, frihed og sikkerhed. Det betyder efter min mening ikke, at vi kan se bort fra konkurrencespørgsmålet, men vi er bare nødt til at overveje, hvilken slags konkurrence vi taler om. F.eks. kan man ikke på nogen måde sammenligne to forskellige håndværksprodukter med to forskellige operationer udført af thorax-kirurger.
Derfor, hr. formand, tror jeg ikke, man bør lave store generaliseringer. Professionelle sammenslutninger er på ingen måde kun lukkede selskaber. De har en funktion med hensyn til uddannelse og livslang læring, som giver forbrugerne sikkerhed. Dårlig og dårligt fungerende lovgivning, som ofte tvinger professionelle sammenslutninger til at handle på uønskværdige måder, bør ikke bruges som en undskyldning for at afskaffe sammenslutningerne selv. 
Monti,
    Hr. formand, jeg vil gerne takke alle medlemmerne for denne debat, hvor jeg føler der blevet fremsat en række meget værdifulde punkter.
Alle talerne har påpeget, med forskellig vægtning, at de liberale erhverv har dybe historiske rødder - hr. Gargani talte meget levende om dette emne - og at vi skal finde en balance mellem flere koncepter, som står i kontrast til hinanden. Selvregulering og offentlig regulering, markedsmæssige og ikke-markedsmæssige overvejelser, særlige forhold og ikke desto mindre bestræbelser på at skabe større mobilitet i Europa. Det er som sagt blevet påpeget, at vi skal finde en balance. Det er nok her, vægtningen er forskellig, for nogle, som hr. Medina Ortega og i endnu højere grad hr. Della Vedova, mener, at den nuværende balance måske ikke er den rigtige balance, og at der skal gøres store fremskridt, mens andre, som er mere forsigtige, mener, at der skal tages større hensyn til de liberale erhvervs særlige karakter, og at den nuværende balance derfor ikke er så utilfredsstillende endda.
En anden ting, der kom frem under debatten, er, at vi har behov for at vide mere. Vi må øge vores viden. Det var netop årsagen til evalueringen, som var baseret på den undersøgelse, som Kommissionen bestilte hos forskningsinstituttet i Wien, og som jeg mener øger vores viden, idet den ser på de nuværende systemer i de 15 medlemslande for fem forskellige kategorier af liberale erhverv og forsøger at lave sammenligninger. På dette grundlag mener vi, at høringen, konferencen den 28. oktober vil være gavnlig, hvor der, som hr. Medina Ortega fortalte, især vil være deltagelse af repræsentanter for kunderne og repræsentanter for erhvervene. I denne forbindelse må vi ikke glemme, at erhvervenes kunder består af både private enkeltpersoner og virksomheder. Kvalitet, selvfølgelig, adfærdsstandarder og priser er derfor vigtige i relation til realindkomstniveauet, borgernes levestandard og virksomhedernes produktionsomkostninger.
Situationen er forskellig i medlemsstaterne, som undersøgelsen viser. I denne henseende, hr. Karas, synes jeg, Deres sammenligning mellem spørgsmålet om de liberale erhverv og spørgsmålet om tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse - , for at sige det kort - er yderst interessant. I begge tilfælde skal vi tage højde for behov, som går ud over rene markedsovervejelser, og i begge tilfælde tror jeg, der er plads til at forsøge at øge konkurrencen og effektiviteten, med behørig hensyntagen til disse behov.
Jeg synes, Kommissionen har en meget velafbalanceret tilgang til denne opgave. Jeg konstaterer ligesom De, hr. Zappalà, at sagen har vakt en del røre i en række medlemslande. Jeg vil gerne benytte lejligheden til at understrege, at dette røre er ubegrundet, af to årsager. For det første fordi ingen, for at bruge Deres udtryk, forsøger at skære alle over én kam. Tværtimod skelner den undersøgelse, vores evaluering er baseret på, som sagt mellem fem erhvervskategorier og 15 medlemslande, netop for at undgå at skære alle over én kam. I den indledende mediedebat i nogle medlemsstater har det været hævdet, at Kommissionen gik ind for ukontrolleret liberalisering. Bortset fra at Kommissionen traditionelt udøver en vis forsigtighed i sine initiativer, så mener vi, netop på dette felt, at det ville være temmelig tåbeligt at tage udgangspunkt i den antagelse, at der ikke er noget, der trænger til at blive ændret, selv om ingen af os betragter ukontrolleret liberalisering som en mulighed.
Formanden.
   - Hermed er forhandlingen afsluttet.(1) 

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er redegørelser fra Rådet og Kommissionen om forberedelse af Det Europæiske Råds møde i Bruxelles den 16.-17. oktober 2003.
Jeg vil gerne sige til hr. Antonione, at vi godt er klar over, at han har været under et enormt pres i dag. Når vi får meget stramme frister, er de nogle gange meget vanskelige at overholde, selv med de bedste intentioner og den største fleksibilitet. Jeg vil dog gerne fremsætte en generel anmodning til hr. Antonione - og jeg vil gerne anmode ham om at videregive denne anmodning til sine kolleger - om behørigt at prioritere det interinstitutionelle forhold med Parlamentet. Jeg anmoder om, at vi gør, hvad vi kan, for at undgå dette uheldige, men, i eftermiddagens tilfælde, uundgåelige problem. 
Antonione,
    Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, mine damer og herrer, først vil jeg gerne undskylde denne forsinkelse, som skyldes, at det italienske formandskab fik nogle opgaver, der gjorde, at jeg ikke kunne nå frem på det tidspunkt, der var fastsat i dagsordenen. Jeg vil også gerne takke Dem, hr. formand, de andre parlamentsmedlemmer og Kommissionen for, at De alle var så venlige at ændre dagsordenen, så jeg kunne holde min tale. Hr. formand, jeg kan forsikre Dem for, at jeg vil gøre alt, hvad der står i min magt for at undgå, at dette gentager sig. Vi vil naturligvis give førsteprioritet til de interinstitutionelle forbindelser, sådan som det sig hør og bør.
Jeg er Europa-Parlamentet taknemmelig for, at det giver mig lejlighed til at gøre rede for de vigtigste spørgsmål, der skal drøftes på det næste Europæiske Råd, som bliver afholdt i Bruxelles den 16. og 17. oktober i år. Inden Det Europæiske Råd bliver indledt, holder regeringskonferencen sit andet møde den 16. oktober om morgenen, hvor det er stats- og regeringscheferne samt de respektive udenrigsministre, der mødes. Det Europæiske Råd begynder således kl. 16.00 med det sædvanlige møde mellem stats- og regeringscheferne og Europa-Parlamentets formand.
Før jeg fremlægger de spørgsmål, der er på dagsordenen for det næste Europæiske Råd, vil jeg dog gerne kort komme ind på det ekstraordinære topmøde mellem stats- og regeringscheferne, der som bekendt fandt sted i Rom for et par dage siden, og som var den officielle start på regeringskonferencens arbejde.
Vi skal således i gang med anden etape af en forfatningsproces, som blev indledt med konventets arbejde og det udkast til traktat, som konventet har udarbejdet. Jeg vil gerne starte med at minde om, at vi havde æren af, at De, hr. Cox, var til stede under åbningsmødet, hvilket det italienske formandskab lagde stor vægt på. Desuden deltog Deres kolleger, hr. Hänsch og hr. Méndez de Vigo, i regeringskonferencens første ministermøde, der fandt sted om eftermiddagen samme dag.
Topmødet i Rom bekræftede i det store og hele den fælles bevidsthed om den historiske karakter af den europæiske integrationsproces' nuværende udviklingsfase samt nødvendigheden af at give det udvidede EU et solidarisk og fælles forfatningsgrundlag, eftersom et sådant grundlag er en absolut betingelse for, at Europa kan styrke sin interne samhørighed og få en mere indflydelsesrig og troværdig international rolle.
Det første regeringskonferencemøde, som ikke bare medlemsstaternes, tiltrædelseslandenes og kandidatlandenes stats- og regeringschefer deltog i, men ligeledes kommissionsformanden og som sagt også parlamentsformanden, fandt sted i en konstruktiv ånd. Der var bred enighed om, at medlemsstaterne over for den europæiske befolkning har et kollektivt ansvar for at sikre, at regeringskonferencen giver et positivt resultat, hvilket er i det udvidede EU's og medlemsstaternes interesse. Det, at stats- og regeringscheferne uden videre godkendte Rom-erklæringen, var et klart bevis på, at vedtagelsen af en forfatningstraktat er et fælles mål og en afgørende etape for Europa.
Naturligvis blev visse nationale holdninger til bestemte aspekter i udkastet til traktat bekræftet, og det gjorde de i øvrigt i en sammenhæng, hvor man også gentog det fælles ønske om at overholde de tidsfrister, der blev opstillet i Thessaloniki. Regeringskonferencens første ministermøde gjorde det muligt at skabe større klarhed omkring tidsplanen, metoden og tilrettelæggelsen af det arbejde, som det italienske formandskab agter at udføre for at give stats- og regeringscheferne mulighed for at råde over alle de elementer, der er nødvendige for en samlet aftale på mødet den 12. og 13. december i år.
Hr. formand, mine damer og herrer, på det næste Europæiske Råd i Bruxelles vil man navnlig koncentrere sig om emner som en stimulering af økonomien og konkurrenceevnen samt visse aspekter af den europæiske asyl- og indvandringspolitik, navnlig spørgsmålet om den fælles forvaltning af EU's ydre grænser og kontrollen med indvandringsstrømmene.
Rådets første drøftelser om forslaget til kommenteret dagsorden fandt sted i forbindelse med Rådet (almindelige anliggender) den 29. september i år, og dette emne bliver taget op igen på Rådets næste møde den 13. oktober ud fra en opdateret udgave af dagsordenen, hvor der i øvrigt tages højde for konklusionerne fra møderne i Rådet (retlige og indre anliggender) og Økofin-Rådet i de seneste par dage samt Rådet (transport, telekommunikation og energi) i morgen.
I forbindelse med topmødet tager man som sædvanlig også aktuelle, internationale spørgsmål op. Medmindre der kommer nye ting til, som vi logisk nok først kan foreslå i løbet af de næste par dage, bør man efter min mening tage spørgsmålene op om situationen i Mellemøsten i lyset af den seneste og meget bekymrende udvikling, om situationen i Irak - også i betragtning af den nært forestående donorkonference - og om situationen i Iran, når det gælder vores indsats mod spredning af atomvåben.
Sådan som jeg sagde før, har formandskabet til hensigt at fokusere på det presserende behov for at sætte gang i den europæiske økonomis vækst i forhandlingerne på det kommende Europæiske Råd. Jeg vil dog gerne præcisere med det samme, at vi ikke agter at overlappe Det Europæiske Råds forårsmøde. I marts holder vi nemlig som planlagt vores sædvanlige møde for at behandle Lissabon-strategien overordnet set, og det gør vi på baggrund af den rapport, som Kommissionen udarbejder, og bidragene fra de forskellige rådsformationer.
Formandskabet var dog af den opfattelse, at det næste Europæiske Råd midt i oktober kunne være en nyttig lejlighed til at udveksle synspunkter og afholde en vejledende debat om et meget aktuelt og presserende spørgsmål, som vi er enige om, og som bekymrer os. Vi forventer således, at topmødet i oktober giver mulighed for en debat om væksten, om en igangsættelse af økonomien og om de instrumenter, der kan forbedre konkurrenceevnen i en konjunktur, hvor den europæiske økonomi endnu ikke har været i stand til at udnytte de genopsvingsmuligheder, som man ser i andre dele af verden. Vi forventer desuden, at Det Europæiske Råds konklusioner kommer til at indeholde retningslinjer og løfter, som skal følges ved arbejdet i de forskellige rådsformationer i de kommende måneder. Vi er nemlig af den overbevisning, at vi bør fortsætte med nogle solide makroøkonomiske politikker og samtidig fremskynde de nødvendige strukturreformer, fremme investeringerne i infrastruktur og menneskelig kapital samt sørge for, at de økonomiske politikker bliver rettet mod vækst, jobskabelse og en reel integration af de nye medlemsstater i det store fællesmarked. Det Europæiske Råd skal bane vejen for et program, som fremmer væksten, og som er baseret på en væsentlig forøgelse af investeringerne i de store infrastrukturnet samt i forsknings- og udviklingsprojekter, også ved i højere grad at inddrage den private sektor.
Vi ser med tilfredshed på den meddelelse, som Kommissionen offentliggjorde for nylig, og på Økofin-Rådets afgørelser om det europæiske vækstinitiativ. Vi håber, at Det Europæiske Råd tager endnu et afgørende skridt i den retning. En styrkelse og konkret iværksættelse af projekterne i forbindelse med de transeuropæiske net er mere nødvendig end nogensinde, hvis vi skal forberede udvidelsen og fremme integrationen mellem nye og gamle medlemsstater, men også hvis vi skal fjerne de hindringer og flaskehalse, der skaber funktionsforstyrrelser i det indre marked.
I den sammenhæng skal det kommende Europæiske Råd også give udtryk for sin støtte til det nye udkast til prioriterede TEN-projekter, som Kommissionen har foreslået, og angive nogle klare og fornuftige retningslinjer, så forslagene hurtigt bliver vedtaget. Vi er nemlig af den opfattelse, at kravet om sikre tidsfrister for arbejdernes gennemførelse er væsentligt for, at man kan stimulere den økonomiske vækst via investeringerne og forbedre markedsforventningerne samt aktørernes tillid.
Det strømsvigt, der fandt sted i Italien for nylig, gjorde os alle mere bevidste om, at det er tvingende nødvendigt at gennemføre et virkelig integreret europæisk energimarked og at styrke forsyningssikkerheden, også i betragtning af EU-landenes store afhængighed af importeret energi. Derfor skal Det Europæiske Råd også komme med retningslinjer for, hvordan der kan opnås en bedre integration i de europæiske net og udvikles nye former for energisamarbejde med tredjelandene og navnlig med Middelhavsområdet, hvilket skal ske med henblik på den Euro-Middelhavs-ministerkonference om energi, der bliver afholdt i Rom først i december.
En forbedring af konkurrenceevnen er afgørende for, at vi kan nå målsætningerne om vækst og jobskabelse. Formandskabet er klar over, at det både på EU-plan og i medlemsstaterne er nødvendigt at bruge nogle instrumenter, der kan sikre tilrettelæggelsen af et virkelig åbent og konkurrencedygtigt videnbaseret marked, en industriel udvikling og en stadig større udbredelse og diversificering af servicesektoren.
Investeringer i forskning, højteknologi og menneskelig kapital er vigtige for, at vi kan nå målsætningerne om vækst. Det Europæiske Råd skal være den drivkraft, der får medlemsstaterne til at gennemføre foranstaltninger, som er i tråd med hinanden, for konkret at nå målsætningen om, at 3 % af BNP skal bruges på investeringer i forskning. Desuden skal industrien og alle berørte personer opfordres til at deltage i oprettelsen af europæiske teknologiplatforme inden for de sektorer, der har afgørende betydning for den europæiske industris konkurrenceevne.
Endelig skal en del af Det Europæiske Råds arbejde dreje sig om den sociale dimension og den vigtige rolle, som de sociale sikringssystemer spiller for forbedringen af vores økonomiers konkurrenceevne. I dag skal disse systemer dog på europæisk plan tage den udfordring op, som befolkningens aldring giver. Det er nødvendigt dels at sikre den sociale dimensions styrkelse og fulde medtagelse i EU's økonomiske politikker og beskæftigelsespolitikker og dels at føre politikker, der tager sigte på en reform af arbejdsmarkederne, og som er i stand til at imødegå befolkningens gradvise aldring via reformer af de sociale sikringssystemer og pensionssystemerne, så disse bliver økonomisk bæredygtige, og så man samtidig bevarer et højt socialt beskyttelsesniveau.
I forbindelse med det kommende Europæiske Råd vil formandskabet kort sagt slå fast, at valget af tidspunkt for vækstinitiativets iværksættelse er et stærkt signal om en solid økonomisk styring og en fornyet tillid til den europæiske økonomis potentiale. Det er et signal, som det på grund af konjunkturproblemerne er nødvendigt at slå kraftigt fast i dag, så vi støtter fremskyndelsen af strukturreformer inden for rammerne af Lissabon-dagsordenen.
Inden jeg slutter af, vil jeg minde om - sådan som jeg sagde i starten af min tale - at Det Europæiske Råd efter formandskabets mening i mellemtiden også kan konstatere, at der på baggrund af retningslinjerne fra Det Europæiske Råd i Thessaloniki er sket et vist fremskridt med hensyn til asyl- og indvandringspolitikken, og at det ikke mindst kan bane vejen for nye fællesskabsinitiativer. Derfor skal man på det næste EU-topmøde bekræfte den høje prioritet, som spørgsmålet om kontrollen med indvandringsstrømmene har, og understrege, at EU vil fremme en indfaldsvinkel, hvor man skaber en balance mellem en korrekt forvaltning af den lovlige indvandring og en fornyet indsats for at bekæmpe illegal indvandring. Vi forventer således, at Det Europæiske Råd opfordrer Kommissionen, Rådet og alle medlemsstaterne til at gøre den størst mulige indsats for at lette og fremskynde indgåelsen af tilbagetagelsesaftaler med navnlig de lande, som de store indvandringsstrømme kommer fra eller rejser igennem, så EU's politik for bekæmpelse af illegal indvandring bliver troværdig.
I betragtning af EU's nært forestående udvidelse og for at gøre den størst mulige indsats for at styrke borgernes sikkerhed skal stats- og regeringscheferne endnu en gang klart understrege, at det er i alle medlemsstaternes interesse - gamle som nye - at indføre effektive systemer til en fælles forvaltning af grænserne og navnlig af søgrænserne. Derfor skal vi bekræfte vigtigheden af en fuldstændig gennemførelse af planen for forvaltning af EU's ydre grænser og opfordre Kommissionen til hurtigst muligt at stille forslag om oprettelsen af et agentur for grænseforvaltning.
Endelig vil Det Europæiske Råd opfordre Rådet til snarest muligt at afslutte arbejdet med forslagene til direktiv på asylområdet, og det vil bifalde den undersøgelse, som Kommissionen har iværksat med henblik på fastlæggelsen af nationale kvoter, idet det opfordrer såvel nuværende som kommende medlemsstater til at samarbejde fuldstændigt med Kommissionen.
Prodi,
    Hr. formand, hr. Antonione, mine damer og herrer, Det Europæiske Råd den 16. og 17. oktober vil tage spørgsmålet op om styrkelsen af området med frihed, sikkerhed og retfærdighed samt stimuleringen af vores økonomi. I dag vil jeg komme ind på disse to vigtige punkter.
Indvandringen er for længst holdt op med at være et rent nationalt spørgsmål. Det er på dramatisk vis blevet til et europæisk spørgsmål med de stadig mere massive indvandringsstrømme og de kriminelle handlinger, som i høj grad bekymrer alle medlemsstaterne. Derfor skal grænsernes forvaltning være en fælles opgave, som vi i alles interesse løser i fællesskab. Med den nært forestående udvidelse bliver EU's ydre grænser større, og de bliver næsten fuldstændigt de nye medlemsstaters ansvar. 
De nye lande kan ikke selv løse denne tunge opgave, der ikke alene indebærer politiaspekter, men også - og efter min mening navnlig - en politisk og social planlægning af fænomenet. På den ene side er menneskehandelen og de rejser mod håbet, der finder sted på umenneskelige betingelser, nemlig uacceptable for vores samvittighed som mennesker og samfund, og på den anden side skal vi resolut tage spørgsmålet op om indvandringsstrømmene og koordinere forvaltningen af de fælles grænser. Det Europæiske Råd i Thessaloniki viste vejen, da det understregede nødvendigheden af at fremskynde gennemførelsen af Tampere-programmet, ikke mindst når det gælder EU's fælles asyl- og indvandringspolitik. På det næste rådsmøde vil Kommissionen i henhold til det mandat, den fik af Det Europæiske Råd, fremlægge en række foranstaltninger, der tager sigte på denne politiks gennemførelse. 
Jeg kan starte med at nævne, at vi i øjeblikket undersøger oprettelsen af et agentur for forvaltning og operativ koordinering af grænserne, som Rådet kan træffe afgørelse om inden årets udgang. Dette agentur skal ikke erstatte de nationale grænsekorps, men tilrettelægge de horisontale operative aspekter som risikoanalyse, uddannelse, forskning og køb af udstyr, der kan udlånes til medlemsstaterne. En særlig undersøgelse er blevet tilegnet søgrænserne, så de kommer med i den generelle tilrettelæggelse af de ydre grænser. Kommissionen vil ligeledes foreslå, at der indføres biometriske identifikatorer i visa og opholdstilladelser, mens vi venter på, at disse bliver medtaget i de store edb-systemer og navnlig i anden generation af det integrerede Schengen-system. Endelig er vi ved at forberede nogle initiativer, der har til formål at gøre passene mere sikre. Når vi behandler dette yderst følsomme emne, må vi dog aldrig glemme, at sikkerhed og kontrol ikke må gå ud over borgernes ret til beskyttelse af private oplysninger. 
Det aspekt, som det haster mest med at tage op, er så afgjort indvandringsstrømmene. De lovlige indvandrere er nemlig en økonomisk, kulturel og menneskelig ressource, som vi skal tage imod, idet vi respekterer deres værdighed, og som vi skal integrere i vores samfund på den bedst mulige måde. I en aktiv politik for økonomisk indvandring og integration skal der således tages højde for situationen i indvandrernes hjemland, for vores økonomiske og sociale behov og for de nyankomnes reelle integrationskapacitet. 
Samtidig er det vores pligt at bekæmpe illegal indvandring, og her er der to instrumenter, som vi skal lægge vægt på i de kommende måneder, nemlig tilbagetagelsesaftaler og hjemsendelsespolitikker. Kommissionen har - sådan som Rådet bad os om - indledt forhandlinger med tredjelandene for at fastlægge tilbagetagelsesbetingelserne for de borgere, der er rejst ulovligt ind i EU. På trods af de store bestræbelser er der tale om vanskelige forhandlinger. Kommissionen skal nemlig ikke alene få tredjelandene til at tage deres egne borgere tilbage, men også få dem til at tage imod borgere fra andre lande, som rejser igennem det pågældende tredjeland. 
Vores erfaringer viser, at forhandlingerne udelukkende giver et godt resultat, hvis de finder sted i en større sammenhæng, og hvis de ledsages af en række incitamenter. I den aftale om status som godkendt rejsemål, som vi indgik med Kina i sidste uge, og som omfatter en tilbagetagelsesklausul, spillede de økonomiske aspekter f.eks. en afgørende rolle. Nogle mener måske, at det ikke burde være tilfældet, men sådan forholder det sig. 
Et andet punkt er, at vi skal tilbyde partnerlandene sikre indvandringskvoter, og det skal helst være i forbindelse med forhandlinger, som også omfatter økonomisk samarbejde, udviklingsbistand og markedsadgang. Det er nemlig absolut nødvendigt, at medlemsstaterne styrker vores forhandlingsposition, så vi når frem til nogle retfærdige aftaler, der er med til at skabe den nødvendige samarbejdsånd og tillid i forholdet til partnerlandene. 
Enhver hjemsendelsespolitik skal desuden ledsages af en passende finansiering af de forskellige gennemførelsesfaser. For at sikre en effektiv indsats med fuld respekt for de berørte personers værdighed vil Kommissionen i efterårets løb foreslå indførelsen af et finansielt instrument, som er beregnet på hjemsendelser i perioden fra 2004 til 2006. På baggrund af vores erfaringer i den forbindelse skal der i de nye finansielle overslag, som træder i kraft i 2007, tages højde for en egentlig europæisk hjemsendelsesfond. 
Vi står i dag over for indvandringsstrømme, hvor det er svært at skelne mellem flygtninge, der ønsker asyl, og indvandrere af økonomiske årsager. Disse to grupper bliver meget ofte blandet sammen. Derfor skal vi beskytte dem, der har brug for det, og samtidig regulere de andres indrejse på en planlagt måde. Vi skal først og fremmest styrke asylretten, som er en vigtig del af vores humanitære traditioner, men som i øjeblikket kritiseres skarpt af befolkningen i mange lande. I henhold til konklusionerne fra Det Europæiske Råd i Thessaloniki vil Kommissionen færdiggøre første fase af opbygningen af det fælles asylsystem, der blev besluttet i Tampere, eftersom vi inden årets udgang vil vedtage de to direktiver, der stadig mangler, nemlig direktivet om procedurerne og det vanskelige, men vigtige direktiv om definitionen af flygtninge. 
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil nu kort komme ind på det andet vigtige emne, som Rådet skal beskæftige sig med i Bruxelles, nemlig stimuleringen af den europæiske økonomi. Det er overflødigt at sige, at der i de sidste to år ikke har været nogen positive signaler fra vores økonomi. De økonomiske rammer er præget af svag vækst, ringe tillid fra husholdningernes og virksomhedernes side og et lavt investeringsniveau. Nogle af de seneste indikatorer gør det dog muligt at skimte det vendepunkt, som forhåbentlig kommer, og den nuværende stagnationsfase vil langt om længe kunne overvindes, hvis ikke der opstår spændinger i international politik. 
De grundlæggende økonomiske betingelser, det vil sige basisbetingelserne, er gode takket være reglernes overholdelse og medlemsstaternes mindre divergerende adfærd, hvilket ikke mindst skyldes euroens indførelse og den større bevidsthed om nødvendigheden af at gennemføre de strukturreformer, der blev vedtaget i Lissabon. Vi skal således give vores økonomi en saltvandsindsprøjtning. Til dette formål vedtog Kommissionen i sidste uge et europæisk vækstinitiativ, som Rådet nu skal godkende. Initiativet bygger naturligvis på Lissabon-strategien for investering i netværk og viden. Den tager dog sigte på, at der på kortere tid skal mobiliseres flere offentlige midler og ikke mindst nye private midler for at finansiere infrastrukturprojekter på europæisk plan og sætte gang i forskningen og innovationen. 
Det budskab, som vi sender til borgerne, er således, at der konkret skal skabes et grundlag for en strukturel og langsigtet forbedring af konkurrenceevnen. Et net af transport- og kommunikationsinfrastruktur er fundamentalt for at forbedre økonomiernes integration og gøre samhørigheden større. Ved at vise vores beslutsomhed sender vi et klart signal om EU's evne til endelig at træffe beslutninger, der ikke kan udsættes. 
De nye markedsmuligheder, som sikres af medlemsstaternes og den private sektors finansielle bidrag, vil selv være med til at skabe en direkte indsats fra de europæiske virksomheders side. De direkte virkninger af investeringerne i projekterne vil allerede vise sig ved arbejdets påbegyndelse, og den kan hurtigt finde sted for et betydeligt antal arbejders vedkommende. 
I det initiativ, som vi gør rede for i dag, drager vi nytte af erfaringerne med tidligere initiativer og forsøger at overvinde de vanskeligheder, der var årsag til langsomhed før i tiden. I den forbindelse vedtog Kommissionen i sidste uge en pakke, som bl.a. omfatter 29 store TEN-projekter svarende til en samlet investering på ca. 220 milliarder euro fra nu af og til 2020. 
Dette er et samlet billede af det, der skal gennemføres, hvis vi ønsker at give det indre marked nogle effektive infrastrukturer, som kan sikre en konkurrencedygtig udvikling i vores økonomi. Der er dog inden tvivl om, at det på kort sigt kun er visse projekter, der er klar til at gå ind i gennemførelsesfasen. Kommissionen vil give Det Europæiske Råd en angivelse af tidsprioriteringerne for gennemførelsen af de arbejder, der er opført på listen, så stats- og regeringscheferne får mulighed for at samle kræfterne og gøre den størst mulige indsats for at stimulere økonomien på kort sigt. 
Selv om initiativet indebærer en mere omfattende anvendelse af private midler, er det klart, at de offentlige finanser stadig spiller en væsentlig rolle. Deres ligevægt - og ikke mindst de offentlige udgifters kvalitet - bliver helt afgørende. Det er nødvendigt, at investeringerne tager sigte på vækst, og for at gøre det økonomiske incitament større og dermed fremskynde arbejdernes færdiggørelse foreslår vi, at fællesskabsbudgettets bidrag til de grænseoverskridende dele af højt prioriterede projekter sættes op fra 10 til 30 %. Hermed bliver mobiliseringen af de private ressourcer meget større. 
Det er dog også nødvendigt, at Den Europæiske Investeringsbank spiller en væsentligere rolle. Derfor foreslår vi i initiativet, at den kommer til at spille en større rolle, når det gælder om at lette finansieringerne og dele finansieringsrisikoen. Desuden vil vi opfordre medlemsstaterne til at øge investeringerne i forskning, udvikling og viden, hvilket er til gavn for den fysiske og menneskelige kapital. Det er den eneste løsning, hvis vi skal fremme beskæftigelsen på en varig og bæredygtig måde. 
Jeg bliver aldrig træt af at gentage - og her følger jeg op på det, som hr. Antonione sagde om det ringe forskningsniveau - at en stærk stilling i den internationale konkurrence skal skabes ved hjælp af innovation og videncentre samt indførelse og udveksling af information og viden. Vi skal desuden gøre en større indsats, når det gælder borgernes uddannelse og videreuddannelse. Medlemsstaterne skal således ikke bare gøre sig nogle kraftige bestræbelser, hvad strukturreformerne angår, men ligeledes øge deres indsats på de nævnte områder, idet de også benytter sig af fællesskabsmidler såsom det sjette rammeprogram, resultatreserven - den såkaldte - og midtvejsevalueringen af strukturfondene for 2004. 
Hr. formand, mine damer og herrer, vi skal forbinde de store europæiske forskningscentre med hinanden, støtte deres aktiviteter og gøre dem tiltrækkende for studerende og videnskabsmænd fra hele verden. Vi er simpelthen nødt til at beslutte, at der skal være internationale videncentre i Europa, for ellers vil Europas unge ikke længere få smag for forskning og innovation. Vi skal satse på teknisk og videnskabelig innovation og på systemer, som gør det muligt for produktionssektoren at omsætte den til nye processer og produkter. 
Her er det vores fremtidige fremgang, vores tilstedeværelse på den internationale scene og vores evne til at forsvare Europas interesser og værdier i verden, der står på spil. Vi skal tage denne udfordring op og finde den politiske vilje til at fortsætte på en beslutsom måde og med ambitioner, som jeg er sikker på, at De deler. 
Poettering (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, hr. formand for Rådet, kære kolleger, denne debat begynder meget forsinket, og jeg beder om forståelse for - for vi har jo alle sammen også andre forpligtelser, jeg skulle have været et andet sted siden kl. 17 - at jeg straks efter min tale, hvad jeg aldrig har gjort før, tager afsked for at overholde en anden vigtig aftale. Jeg håber også, at forsinkelsen i dag vil være en undtagelse.
Stats- og regeringschefernes topmøde i foråret 2002 satte sig jo et meget ambitiøst mål, nemlig at skabe verdens mest kunkurrencedygtige økonomi. Det er et mål, som altid minder mig om Nikita Krustjov i 50'erne og 60'erne, da Sovjetunionen ville overhale Amerika. Vi ved, hvad det blev til. Et lidt mere mådeholdent sprog ville lette den situation for os, som vi står i i dag, nemlig at vi ikke har gjort nogen fremskridt.
Alligevel skal vi sikre, at Europas økonomi bliver mere konkurrencedygtig. Det forudsætter to meget afgørende ting. Det ene er en reform af vores sociale system, og det andet er et mere fleksibelt arbejdsmarked. Folk bliver heldigvis ældre og ældre, men det skaber også nogle gevaldige udfordringer for vores sociale system. Vores gruppe mener helt klart, at vi skal have mere individuelt ansvar ind i vores sociale system. Vi har brug for et mere fleksibelt arbejdsmarked, for hvis arbejdsmarkedet bliver ved med at være, som det er, hvis vi fortsætter med status quo, så rammer det især de arbejdsløse, som vi ønsker skal komme i arbejde igen.
Derfor vil vores gruppe gerne opmuntre regeringerne til at fortsætte den vanskelige reformproces, så vi får løsninger, som virkelig indeholder bæredygtige løsninger for fremtiden for den unge generation i dag.
Den bedste politik, vi kan føre for arbejdspladser og for virksomhederne, især for de mellemstore virksomheder, er en mådeholden skattepolitik. Jo mindre virksomhederne skal betale i skat, jo mere vil de investere i Europa. Vi ved i dag, at vores økonomiske system er så bureaukratisk, og at skattebyrden ofte er så høj, at vores virksomheder vælger at investere uden for EU. Derfor kan man kun opmuntre til, at vi fører den bedste politik for de mellemstore virksomheder ved at gøre skatterne så overskuelige som muligt, ved at investeringer i EU kan betale sig, og vi ikke tvinger virksomhederne til at investere uden for EU, som det sker i stadigt voksende omfang.
Da jeg ser min kollega, Othmar Karas, her, vores koordinator for økonomisk politik, vil jeg gerne sige, at han talte for nogle uger siden om Basel II. I forbindelse med Basel II skal vi passe på, at vi ikke gør det vanskeligere for de mellemstore virksomheder at investere, men at vi indgår aftaler i hele verden, at vi organiserer Basel II på en sådan måde, at det bliver muligt for de mellemstore virksomheder at optage lån og betale dem tilbage på acceptable betingelser.
Så kommer spørgsmålet om Europas bureaukrati og selvpåførte spændetrøje, sådan som vi oplever det. Jeg henvender mig nu til formanden for Kommissionen. Vi venter med spænding på Kommissionens forslag om kemilovgivningen. Men hvis denne kemilovgivning fører til, at europæiske virksomheder i sidste ende investerer uden for EU på grund af disse tusinder af forskrifter, som de pålægges, at virksomheder forlader Europa, så vil det også føre til tab af arbejdspladser og til, at Europa under ét bliver mindre konkurrencedygtigt. Derfor advarer vi mod at pålægge os selv flere restriktioner for Europas erhvervsliv gennem vores nationale eller europæiske lovgivning.
Lad mig sige et par ord om spørgsmålet om den europæiske valutas stabilitet. Der er jo nogle, der mener, at man nu bliver nødt til at gå ind i en ny gældsætning også langt ud over 3 % af Maastricht-kriterierne. Det kan jeg kun advare imod. Hvis vi nu går ind i en ny gældsætning, så skal gælden betales tilbage, og de penge, man bruger til at betale gæld tilbage med, mangler så til investeringer. Det er investeringer, der skaber arbejdspladser. Derfor anerkender vi i PPE-DE-Gruppen, at det er nødvendigt at holde fast i stabilitetskriterierne, selv om vi naturligvis også kan se de vanskeligheder, som de nationale regeringer befinder sig i.
Kommissionsformanden, og også rådsformanden, tror jeg, var inde på, hvor vigtigt det er at gøre noget for uddannelse og forskning. Det kan ikke blive ved at gå, at stadig flere unge forskere rejser til USA og dermed går tabt for os. Det er ikke bare et tab af menneskelig substans, men også af fremtidsmuligheder for Europa, og derfor skal der fokuseres mere på disse spørgsmål.
Lad mig til sidst komme med to korte bemærkninger om Europas grænser, beskyttelsen af Europas grænser. Det er meget vigtigt, men jeg spørger mig selv, om det er nødvendigt at oprette et nyt agentur, som der står i papiret til Det Europæiske Råd, et nyt . Kan man ikke løse de opgaver, der skal løses, med de eksisterende strukturer? Det spørgsmål vil jeg gerne stille, og jeg vil også gerne opmuntre formandskabet til, at vi i forbindelse med middelhavsdialogen, når De afholder konferencen i december, hr. rådsformand, ikke kun taler om grænserne, som er meget vigtige, men også om, hvordan vi kan hjælpe en udvikling i gang især i Middelhavsområet, i de lande, som ikke er med i EU, en hjælp til selvhjælp, så folk ikke går i bådene for at nå EU's grænser, med de tragedier til følge, som vi oplever i Middelhavet.
En sidste bemærkning. Jeg vil gerne bede rådsformanden - og jeg tror, han vil opfylde denne bøn - jeg vil gerne opmuntre ham til at gøre alt, hvad han kan, for at regeringskonferencen kan afsluttes inden udgangen af i år. De må ikke tillade, at hver eneste side af konventets forslag skal genforhandles! Koncentrer Dem om de tre eller fire punkter, som er vigtige! Vi vil støtte Dem i at nå frem til et resultat, for vi har brug for en europæisk forfatning, fordi den skal være grundlaget for, at dette EU med snart 25 lande, med 450 millioner mennesker kan nå frem til nødvendige beslutninger, at det bliver handlekraftigt, at det bliver demokratisk, at det bliver parlamentarisk. Det vil jeg gerne opmuntre Dem til. Koncentrer Deres kraft som formandskab om forfatningen. Det må have højeste prioritet i dette halvår!

Barón Crespo (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil indlede med at sige, hr. formand for Rådet, at jeg mener, at den første del af Deres indlæg er en opfyldelse af det italienske formandskabs løfte om ved alle Parlamentets møder at informere om, hvad der er sket.
Jeg vil sige, at de stemmer, navnlig min, som anmodede om, at Parlamentet blev behørigt repræsenteret, synes at være blevet hørt, og det takker jeg det italienske formandskab for.
I forbindelse med regeringskonferencens første møde skal jeg sige til Dem, hr. formand for Rådet - og De vil forstå mig på grund af Deres professionelle erfaring - at De har berørt vores trigeminus, der som bekendt er kroppens følsomste nerve. Hvorfor? Fordi det første, som regeringskonferencen har gjort, er at skille sig af med Det Lovgivende Råd med nogen modstand fra Tysklands og Portugals side, og det er meget alvorligt. Det er meget alvorligt, fordi vi arbejder på grundlag af delte lovgivningsbeføjelser, og det første, Rådet gør, er at afskaffe noget, der er helt afgørende for et demokrati: at lovgive i fuld offentlighed. Det synes at være et vedhæng til Rådet, og jeg støtter naturligvis vores to repræsentanter i regeringskonferencen, som ivrigt modsatte sig det vanvid. Desuden vil jeg sige til Dem, at De ikke bare har problemet med os, men også med de nationale parlamenter, for det er medlemsstaternes parlamenter, der vises den største ringeagt.
Jeg gentager min anmodning om, at Udvalget om Konstitutionelle Anliggender indbyder alle de nationale parlamenters medlemmer af konventet og forelægger dem følgende problem: Hvordan kan man på regeringskonferencens første møde afskaffe Det Lovgivende Råd?
Og når det er sagt, vil jeg tillade mig at koncentrere mig om det økonomiske aspekt. Jeg vil lade min kollega, Ana Terrón, tage sig af spørgsmålet om grænserne.
Jeg tager udgangspunkt i et faktum, nemlig at stabilitet er et offentligt gode. Ingen, hverken enkeltpersoner, familier eller stater, kan leve over evne, og stabilitetspolitikken baseret på inflationsbekæmpelse er en politik til gavn for samfundets flertal. Kun grundejere, og jo større desto bedre, kan overleve og endda drage fordel af inflation.
Stabilitet beskytter de svageste, og stabilitetspagten er et helt nødvendigt mål, men der kan ikke være stabilitet uden vækst. I øjeblikket er den største fare for den europæiske økonomi ikke så meget inflation som deflation, og derfor må alle medlemsstaterne efter tre år med svag nedgang håndtere en situation, hvor der er færre ressourcer, og derfor er de inde i en ond cirkel, hvor de er nødt til i stigende grad at forgælde sig eller at reducere investeringsudgifterne, og i visse tilfælde begge dele på en gang.
Det lader til, at Europa har valgt sidstnævnte vej, som er den værste. Siden afslutningen på det forrige årti er de offentlige investeringer i EU faldet ca. 1 % (i USA er det 3 %). Ifølge Kommissionens oplysninger medfører investeringer på 1 % en yderligere vækst på 0,6 %.
Det må erkendes, at de europæiske stater ikke har udnyttet de gode år. De har ikke ført myrepolitik, men derimod cikadepolitik, og de har ikke nedbragt deres gæld, men det er også rigtigt, at medlemsstaterne ikke vil genskabe en virkningsfuld vækstcyklus, hvis de begrænser sig til overlevelsesinvesteringer, det vil sige vedligeholdelsesinvesteringer, og fortsat dæmper borgernes købekraft. Det, vi skal lave, er en intelligent reform af pagten for ikke at bekræfte den beskyldning om stupiditet, der er fremkommet. Ja, hr. formand, jeg tager Deres udtryk til mig, for, som De ved, er stupiditet det eneste udtryk, som ikke behøver at blive oversat til noget europæisk sprog.
Vi skal være mere stringente i perioder med stærk vækst. Det gælder f.eks. forpligtelsen til at have et budget, der balancerer med udgangspunkt i en vækst på 3 % eller mere, forpligtelsen til at anvende alt det, der overstiger en vækst på 3 %, til gældsafvikling og at give staterne i euroområdet større fleksibilitet med hensyn til investeringsudgifter i en nedgangsperiode. Det, der ikke er fornuftigt, er at fastholde et enkelt niveau, som ikke svarer til Unionens økonomiske virkelighed. I praksis har Tyskland og Frankrig med en gældsætning på ca. 60 % af deres BNP i øjeblikket et større spillerum end Italien og Belgien, der overstiger den, der langt overstiger 100 %. Det vil sige, at der også skal være fleksibilitet på det punkt.
Og hvis vi var i stand til at tilpasse stabilitets- og vækstpagten - hvilket skulle drøftes i Det Europæiske Råd - så ville den anden del, som vi alle sammen har nævnt, følge efter, nemlig idéen om at vende tilbage til et stort net af investeringer i transeuropæiske net suppleret med investeringer i teknologi og forskning.
Det blev allerede sagt på Det Europæiske Råd i Essen for 10 år siden. Med udvidelsen går vi fra 400 milliarder euro til de 600 milliarder euro, som Van Miert-Gruppen har identificeret for tiden frem til 2020. Der bliver imidlertid ikke gjort noget. Vi bevæger os i sneglefart. Diagnosen stilles, og hvad kan der gøres? Formanden for Kommissionen har - hvis jeg har forstået det rigtigt - foreslået, at finansieringen sættes op fra 10 til 30 % af projekterne. Det er et skridt på vejen. Hvad kan det næste være? Det kan være et stort europæisk lån. Hvorfor ikke?
Vi har en intakt gældsætningsevne, og vi har et euroområde, hvor 90 % af handelen foregår mellem medlemsstaterne. Hvorfor ikke vove en reaktiveringspolitik, som intet land kan føre alene, for at der kan opnås resultater over hele kontinentet?
Vores lusede budget repræsenterer ca. 1 % af Fællesskabets BNP. USA's underskud for dette regnskabsår svarer til seks EU-budgetter. Jeg foreslår ikke, at vi går så langt som USA i underskuddet på de offentlige finanser, men vi kunne i det mindste gøre en indsats. Vi har midlerne, men vi mangler viljen.
Watson (ELDR ).
   - Hr. formand, eftersom vi nærmer os det italienske formandskabs første møde for Det Europæiske Råd og vurderer de opnåede fremskridt, er glasset med prosecco, som formandskabet vil tilbyde næste uge, så halvfuldt eller halvtomt?
På baggrund af regeringskonferencens stiftende møde i Rom er jeg bange for, at det er halvtomt. Når medlemsstaterne igen mødes for at drøfte Europas udkast til forfatning, bør de have det kaotiske Nice-topmøde i tankerne og overveje omkostningerne ved et sammenbrud. Polen og Spanien bør huske på, at deres stejle holdning til reformen for stemmevægtningen i Rådet er farlig politik og dårlig matematik.
Hvis Nice-aftalerne havde været tilfredsstillende, havde Rådet ikke oprettet et Konvent i første omgang. Systemet med flertalsafstemning, som blev vedtaget i Nice, er besværligt og uretfærdigt. Det taler for systemet, at Konventet afviste de usikre kompromiser fra Nice og foreslog et afstemningssystem, som er mere retfærdigt og gennemsigtigt. Sidst jeg så efter, havde repræsentanterne fra den spanske og polske regering tilsluttet sig Konventets udfald. Nu skal de respektere dets arbejde. 
Der har også været svære forhandlinger om andre punkter. Konventets konsensus vil ikke blive forbedret i Rom. Hvis substansen af udkastet til traktaten tages op, vil regeringskonferencen fortsætte med det langt ind i 2004 og ende i en diplomatisk farce. Så er det først, at Rom bliver den evige by.
Når det drejer sig om en økonomisk reform og stabilitetspagten, er boblerne i proseccoen for længst forsvundet. Frankrig skal stadig overbevise os om, at det tager sine forpligtelser alvorligt. Selv om vi har forståelse for visse regeringers manglende vilje til at konfrontere Frankrig, er en stabilitetspagt uden tænder som en papirdrage, der spyr lametta. De otte regeringer, som har arbejdet hårdt på at spille efter reglerne - ofte med betragtelige politiske omkostninger - har god grund til at være fortvivlet over, at deres større naboer tager så let på de skattemæssige forpligtelser.
Det italienske formandskabs drivkraft til at fremme Europas konkurrenceevne på Det Europæiske Råd er velset. Men der skal mere til end dristige erklæringer. For at få bedre og mere enkel lovgivning skal vi have ordentlige høringer og konsekvensanalyser for virksomhederne. Ens vilkår i forbindelse med virksomhedsovertagelser ligger stadig frustrerende langt ude i fremtiden, og vi har et stort stykke arbejde foran os, før vi kan enes om bæredygtige rammer for et integreret marked for investeringsservice før de europæiske valg. 
Min gruppe bifalder finansministrenes beslutning i denne uge om at vende vækstinitiativets fokus væk fra vej- og baneprojekter og mod investering i innovation, som vil forbedre Europas manglende forskning. 
På området for retlige og interne anliggender er der mere gnist i Rådets dagsorden. Den balance, som Den Liberale Gruppe ønsker at skabe mellem at håndtere ulovlig migration og sørge for et system med kontrolleret, lovlig migration, synes grundlæggende at være på plads. Vi vil støtte Kommissionen i dens bestræbelser på at oprette et grænseforvaltningsagentur. Europas nye østlige grænse bliver en af de længste i verden. Derfor er det afgørende, at vi forener vores viden, så vi får en ordenlig politik herom.
Desværre giver EU's dagsorden vedrørende eksterne forbindelse os ikke anledning til at juble. Efter sammenbruddet i Cancún må vi fordoble vores indsats på at sikre, at WTO og handelsaftalerne, som hjælper verdens fattigste lande, reformeres. Europa må fastholde, at FN skal have en central rolle til gengæld for internationaliseringen af situationen i Irak. Sidste uges tragiske hændelser i Mellemøsten bekræfter behovet for, at Europa og USA fastholder sine forpligtelser. Min gruppe fordømmer uforbeholdent selvmordsbomberne i Haifa, men opfordrer Israel til at overholde international lov og reagere afpasset. 
En ny forfatning, en troværdig stabilitetspagt, en genoplivet økonomi, et sikkert og retfærdigt Europa i en mere stabil verden. Disse ingredienser er en bouquet for en sand, udsøgt årgang: .
Jeg vil også gerne undskylde over for Rådet og Kommissionen for at måtte gå, før forhandlingen er afsluttet. Det nye tidspunkt for denne forhandling er årsagen til denne forlegenhed. 
Wurtz (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, Det Europæiske Råds møde afholdes på et tidspunkt, hvor Tyskland, Italien og Portugal oplever recession, og Frankrig er godt på vej i samme retning. Herudover er hele euroområdet ramt af lavkonjunktur og i mange henseender social tilbagegang. Kløften mellem de formodede velsignelser ved gennemførelsen af det indre marked, og senere indførelsen af euroen, og den virkelighed, borgerne oplever, er så markant, at det i dag er rimeligt at kræve, at der gennemføres en egentlig offentlig og pluralistisk evaluering af de retningslinjer, der følges, og de instrumenter, EU har udviklet for at gennemføre disse.
Det er vel ikke nødvendigt at påpege, at min udtalelse selvsagt ikke har noget at gøre med den antieuropæiske demagogiske tale, man hører fra visse højtstående politikeres side - ikke mindst i Frankrig, hr. Watson - som bruger denne som dække i forhold til vælgerne. De pågældende politikere retter anklagerne mod Bruxelles for at fjerne opmærksomheden fra den omstændighed, at deres egen statschef personligt har ført forhandlinger om og undertegnet stabilitetspagten. De protesterer først mod de nuværende strenge procedurer, når de på nationalt plan selv konfronteres med en stærk og helt legitim modstand fra arbejdstagernes side. Først og fremmest stiller de på igen måde spørgsmålstegn ved grundlaget for stabilitetspagten eller den fremtrædende institution, som pagten i virkeligheden blot er en fremskudt vagtpost for, nemlig Den Europæiske Centralbank. Den Europæiske Centralbank er imidlertid, i kraft af sit mandat og sin statut, verdens mest liberale og mest urørlige centralbank. Det er netop disse forhold, som efter vores opfattelse bør gøres til genstand for den evaluering, jeg omtalte.
Når økonomierne i den grad er indbyrdes forbundet, er der afgjort behov for fælles regler, og de skal respekteres. Men hvilke regler og med hvilket sigte? Det er spørgsmålet. Hvad har vi opnået ved en politik, hvor vi rivaliserer med USA om at tiltrække kapital, og der af den grund udøves et permanent pres, som næsten er blevet en tvangstanke, for at nedbringe lønomkostningerne og bremse de sociale udgifter? Hvad har vi opnået ved at dyrke prisstabiliteten, når vores økonomier lider under deflation, ikke under inflation? Er De klar over, hvad hvert enkelt af de smukke fremskridt, kommissær Solbes priser, samtidig med at han understreger, at de fortsat er utilstrækkelige, betyder for menneskers dagligdag? I Frankrig udmøntes denne så prisværdige politik i fastfrysning, frem til 2007, ja, endog reduktion af de offentlige udgifter - det drejer sig om budgetmidlerne til områder som ungdom, uddannelse, arbejde, bolig, transport og forskning - og halvering af den nuværende stigningstakt, når det gælder sundhedsudgifterne. Det er uacceptable perspektiver for befolkningen i såvel Frankrig som Tyskland, Italien, Portugal og andre lande. Og det er set med mine øjne decideret uansvarligt på forhånd at have pålagt de fremtidige medlemsstater denne chokterapi - som i virkeligheden er chok uden terapeutisk virkning - med henvisning til EU's , som i dette tilfælde for millioner af europæere slet ikke opleves som en etableret regel, eller .
I virkeligheden er der et grundlæggende behov for sociale forandringer og dermed ændring af de europæiske politikker. Det ville være særdeles ønskeligt, at Det Europæiske Råd ikke søger at knibe uden om denne tydelige krisesituation, at Det Europæiske Råd gør os bekendt med, hvordan det analyserer situationen, og hvilke løsninger det foreslår, og at der så indledes en virkelig debat med borgerne. Vi for vores del afsøger alternativer og behandler i den forbindelse pengepolitikken og Den Europæiske Centralbanks rolle og funktion. Pengepolitikken og ECB bør efter vores opfattelse lægge størst vægt på at fremme menneskers muligheder, sikre beskæftigelsen og sikre uddannelse for alle. Opgaven er dermed at gøre vores lande langt mindre afhængige af kapitalmarkederne. Politikken skal styre markedet og ikke omvendt. Der burde således skabes reel debat om en selektiv kreditgivningspolitik, som i høj grad begunstiger investeringer, som tjener vores nye politiske prioriteringer, men som virker afskrækkende for alle, der arbejder imod disse prioriteringer. Det er i alt fald en sådan form for debat, der bør føres for at give borgerne mulighed for med fuld viden at tage stilling til forfatningsudkastet.
Maes (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, adskillige af mine kolleger har allerede gjort opmærksom på den prekære økonomiske situation og anmodet om strukturelle midler hertil. Vi bliver jo hver dag bombarderet med modstridende meddelelser. I Belgien var meddelelsen i denne uge om, at 3.000 arbejdere hos Ford i Genk vil blive fyret, et meget hårdt slag. Den kendsgerning, at et reduceret salg af en bestemt bilmodel kan have sådanne følger, at store og lovede investeringer trækkes tilbage, og at al denne beskæftigelse forsvinder med ét slag, kan også få store konsekvenser for resten af Europa. I dag havde en toneangivende avis en ledende artikel med overskriften: "Vil Ford forsvinde i hele Europa?" Jeg vil ikke komme yderligere ind på det, men jeg vil anmode Dem om at komme med realistiske løsninger, som ikke længere skaber det indtryk, at beskæftigelsen er noget, kapitalister kan lege med. Folk har nu indtryk af, at de holdes for nar.
Det andet, der bekymrer Dem, er freden. De ved, at vi bliver stadig mere bekymrede for Mellemøsten for hver dag. Siden krigen i Irak er der ikke skabt fred. Vi ønsker, at FN og EU kan spille en rolle der, men vi er kede af at se, hvordan man i hele regionen tilsyneladende i stadig højere grad har den opfattelse, at man kan komme med militære løsninger. At der nu bygges en mur, delvist endda i de besatte områder, for at afskærme Israel fra palæstinenserne, er en hån mod det, man sigter mod med køreplanen for fred. At der stadig planlægges nye bosættelser, er en hån mod køreplanen. Hvad fører køreplanen til? Den fører ikke til noget. Vi må træffe foranstaltninger. Vi må overvåge køreplanen i området, og vi må sørge for, at situationen ikke eskalerer yderligere. Hvad der skete efter det dramatiske attentat i Haifa, som vi beklager og fordømmer, et angreb dybt inde i Syrien, er jo en opfordring til en ny militær eskalering!
Hensigten med det, der blev besluttet i det tyrkiske parlament, nemlig at sende tropper fra Tyrkiet til Irak, imod den tyrkiske befolknings ønske, men under amerikansk pres, og ligeledes imod det foreløbige styres og de irakiske kurderes ønske, er tydeligvis at true PKK. Befolkningen i Tyrkiet frygter med rette, at der hermed på ny sættes en voldsspiral i gang. Også det iranske styre, som blev mødt med stærk kritik fra sin egen befolkning, høster fordel af situationen i Irak. Det er dem, der er vindere! De får stor indflydelse på deres shiitiske trosfæller. Ikke kun i det irakiske samfund, men selv i regeringen! De udøver nu pres for at ødelægge mujahedin. På ny er der her tale om et forsøg på at gennemtvinge en militær løsning, en skinløsning. Og vi fortsætter bare med at tale om køreplanen for fred. Jeg anmoder de europæiske lande, Kommissionen og Rådets formandskab om at besvare disse presserende spørgsmål. Kan vi kritikløst fortsætte med at samarbejde med Israel under disse omstændigheder? Kan vi stadig fortsætte med at gennemføre associeringsaftalen? Kan vi fortsat se igennem fingre med den åbenbare tilstedeværelse af atomvåben i Israel, som man holder i reserve som et politisk pressionsmiddel, men også som et alibi for lettere at kunne føre konventionelle krige? Er det ikke der, man bør lede efter masseødelæggelsesvåben? Bør Den Internationale Atomenergiorganisation ikke udføre sit arbejde der?
Jeg anmoder således om en mindre resigneret og en mere aktiv holdning fra kvartettens side, og jeg håber, at vi stadig kan gøre noget for at hindre en udvidelse af krigen, så vi atter kan gå i retning af en virkelig fred. 
Collins (UEN ).
   - Hr. formand, det kommende topmøde med EU's ledere får primært et økonomisk fokus. Da det kommer så hurtigt efter Det Europæiske Rådsmøde i Rom, er det i sig selv en tydelig angivelse af vores lederes vilje til at give den europæiske økonomi en saltvandsindsprøjtning. Den europæiske økonomi har brug for en saltvandsindsprøjtning. I år har væksten være mindre end 1 %, hvilket i enhver sammenhæng er virkelig dårligt.
Mens de fundamentale økonomiske forhold stort set er forsvarlige, er væksten inden for EU tydeligvis træg, og investorernes og forbrugernes tillid er meget lav. Vi skal virkelig sørge for at gøre, hvad vi kan, for at vende den økonomiske situation. Når det kommer til stykket, som en række kolleger har sagt her i eftermiddags, er tiden kommet til at tage konkret handling. Lissabon-strategien skal implementeres fuldstændig på tværs af alle de løse ender. EU skal blive den stærkeste videnbaserede økonomi i verden. Dette er afgørende, hvis vi skal forblive konkurrencedygtige og tiltrække investering fra lande uden for EU. Dette betyder, at vi skal drage fuld fordel af de nye og blomstrende informationsteknologier, som vælter frem. På samme måde skal fordelen ved disse nye teknologier fordeles til alle regioner i Europa samt til både by- og landdistrikter. 
EU's ledere skal arbejde på at færdiggøre alle udestående punkter på EU's handlingsplan for finansielle tjenesteydelser samt skabe lige vilkår i forbindelse med fusioner og virksomhedsovertagelser. 
Færdiggørelsen af et fuldstændigt effektivt indre marked kræver en progressiv oprettelse af et integreret elektricitets- og gasmarked til at fremme forsyningssikkerheden i Europa. De europæiske ledere skal sørge for at fremme initiativer, der sikrer, at der fremover kan betales pension til en aldrende befolkning.
Til trods for dette topmødes økonomiske karakter bliver det yderst vanskeligt for de europæiske ledere at ignorere den stigende vold i Mellemøsten, og det bør de heller ikke gøre. Jeg mener, at EU skal spille en rolle i at formidle våbenhvile mellem de forskellige faktioner i Mellemøsten, og jeg opfordrer på det kraftigste den italienske regering, kommissær Patten og den højtstående repræsentant, hr. Solana, til fortsat at være aktivt involveret i Mellemøsten på dette kritiske øjeblik. 
Endelig vil der uden tvivl finde drøftelser sted sideløbende med topmødet om bestemmelserne i den nye unionstraktat. Tilsyneladende kom forhandlingerne herom allerede godt fra start i weekenden, og vi håber, at det italienske formandskab i sidste ende giver os en pakke, der er til gavn for Europas befolkning.
Bonde (EDD ).
   - Hr. formand, en ny meningsmåling viser, at til dato er det kun halvdelen af danskerne, der har hørt om forslaget til en europæisk forfatning. 78 % vil bevare en kommissær fra hvert land. Kun 12 % er parate til at afskaffe repræsentanten. Den danske regering er derfor nu omsider med i det kor, der kræver en kommissær fra hvert land. Jeg indsamlede 123 underskrifter for det krav i Konventet. Alligevel er det ikke med i Konventets udkast, og det viser, hvordan ordet konsensus kan misbruges, når man forlader almindelige demokratiske procedurer med forslag, ændringsforslag og afstemning. Men bedre sent end aldrig. Vil rådsformandskabet nu bekræfte, at de arbejder for en Kommission med en repræsentant for hvert land med fulde rettigheder.
Næste krav må så være, at det er vælgerne selv eller de nationale parlamenter, som skal vælge deres kommissær. Den valgte, der står til ansvar over for det nationale parlament, kan i Europaudvalget hver fredag fortælle, hvad han/hun gjorde i sidste uge og agter at stemme for i næste uge, informere offentligheden, være valgt repræsentant for vælgerne i det organ, der har eneret på at stille lovforslag. Være vælgernes repræsentanter i Bruxelles i stedet for Bruxelles' repræsentanter over for vælgerne. At være valgt af det nationale parlament er ikke til hinder for, at kommissæren også optræder ansvarligt over for Europa-Parlamentet og Ministerrådet, som forvalter af sin portefølje. På dette punkt bør den næste traktat fastslå et egentligt kommissæransvar svarende til det ministeransvar, man kender i civiliserede demokratier.
En minister og en kommissær skal også være ansvarlig for ting, vedkommende ikke anede noget om. Vi kan ikke have en Solbes, som ikke tager ansvaret, fordi han ikke vidste, hvad der foregik i Eurostat. Han har ansvaret som forvalter, hvad enten han har skyld eller ej. Han må tage ansvaret og herunder sørge for, at de skyldige stilles til ansvar. Hvert emne i forfatningen bør diskuteres grundigt i befolkningerne inden den endelige vedtagelse på Regeringskonferencen. Hvordan vil formandskabet sikre, at resultatet ikke kommer som en slem overraskelse for hovedparten af vælgerne i vore lande? 
Della Vedova (NI ).
   - Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, hr. formand for Rådet, om nogle få dage vil man i Bruxelles diskutere genoplivning af økonomien, og jeg er bekymret for, at man vil ende med at genåbne debatten om stabilitetspagten, om, hvorvidt den har den rigtige retning, at det vil ende med en debat mellem stater, som gerne vil have lov at bruge flere penge og øge deres underskud ud over de løfter, der blev afgivet i selve pagten. Jeg er bange for - desværre, igen - at der ikke kommer nogen diskussion om, hvad EU og EU's institutioner kunne gøre for at fremme og bidrage til EU's økonomiske vækst.
Hr. Prodi, for lidt over et år siden bad De en højtstående gruppe af eksperter om at lave en undersøgelse om en dagsorden for et Europa med en ekspanderende økonomi. Denne undersøgelse kom med nogle meget specifikke, meget gennemgribende og meget vigtige anbefalinger om, hvad EU kunne gøre for at bidrage til væksten, først og fremmest ved at revidere sit eget interne budget, altså EU's institutioners budget. Vi bliver altså også nødt til at se på, hvad EU's budget gør, at spørge, i hvilken grad det hjælper den økonomiske vækst. Denne ekspertgruppe under ledelse af André Sapir kom med et særdeles klart forslag, nemlig at omdirigere EU's institutioners budget, de 1,25 % af det europæiske BNP, som kun er et lille beløb, men som bruges meget dårligt og ikke tjener til at fremme væksten i Europa.
Anbefalingen var meget klar. Der skal træffes en større politisk beslutning, og denne beslutning indbefatter at fjerne den byrde, som den fælles landbrugspolitik udgør, som lægger beslag på næsten halvdelen af vores midler, fra EU's budget. De midler, der ville blive frigjort bare ved at omtænke landbrugspolitikken og beskyttelsen af landbruget, hvilket i sig selv har en negativ indflydelse på Europas image ude i verden, kunne, ikke mindst takket være løftestangsprincippet, bidrage til at give en kæmpe saltvandsindsprøjtning til økonomisk forskning og teknologisk innovation, som har behov for finansiering i en skala, som kun Bruxelles kan præstere. De samme ressourcer kunne også bruges til at give implementeringen af de berygtede europæiske net et skub for at forbinde markederne bedre.
Alt det kunne man gøre, men man gør ingenting. Jeg tror, at vi på europæisk niveau først og fremmest må revurdere vores budget og vores landbrugspolitik, ellers vil det blive stadig mere meningsløst at skryde op om Lissabon-målene.
En sidste bemærkning, hr. formand. Man vil diskutere immigration. Det er en god ting, og jeg håber, der vil blive givet et klart signal til Europas borgere om, at immigranter er og kan være en fordel for den økonomiske vækst snarere end et problem. 
Tajani (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, hr. formand for Rådet, det næste møde skal først og fremmest gøre status over arbejdet på regeringskonferencen, som åbnede sidste lørdag i Rom.
Efter min mening er resultatet samlet set positivt. Den vedtagne tekst giver os god grund til at håbe efter de pessimistiske forudsigelser, der var blevet gjort på forhånd. Personligt er jeg optimistisk efter at have oplevet konventets ubeslutsomhed, problemer og vanskeligheder. Jeg er helt overbevist om, at ingen vil ønske at tage ansvaret for at lade to års arbejde falde på gulvet. Ingen vil ønske at tage det politiske ansvar for at undlade at give Europa den forfatning, som 450 millioner borgere forventer.
Selvfølgelig bør der ikke foretages væsentlige ændringer af forfatningsteksten, selvfølgelig vil der skulle foretages små justeringer, men forfatningens balance bør bevares, som den er. Hvilke justeringer kan der foretages? Jeg er overbevist om, at de områder, hvor der anvendes flertalsafgørelser, bør udvides. Enstemmighed er en hindring. Det er en betonpæl, som blokerer for EU's fremskridt. Jeg er også overbevist om, at der kan findes et kompromis om antallet af kommissærer. Efter min mening bør de lande, som bliver en del af EU fra 2004, være repræsenteret fra starten. Senere kunne vi se, om vi kunne klare problemet ved at anvende kommissærer uden portefølje, men jeg føler, at der til en start bør være en kommissær for hvert af de lande, som vil være medlem af EU.
Jeg er naturligvis også overbevist om, at der bør indskrives en eksplicit henvisning til Europas jødisk-kristne rødder i forfatningens præambel.
Jeg vil også gerne bruge et øjeblik på at rose det italienske formandskab, som hr. Barón Crespo netop har gjort. Der blev givet et løfte i salen i Strasbourg om at sikre, at Europa-Parlamentet blev repræsenteret på regeringskonferencen - det er sket, og det må betragtes som en succes for Parlamentet. Jeg er sikker på, at Parlamentet fortsat vil kunne bidrage positivt til debatten.
Det andet emne, hr. formand, er genoplivning af økonomien. I går gav Økofin grønt lys for det første skridt til at implementere de transeuropæiske net, hvilket vi kun kan hilse velkommen. Det er store planer, som vil skabe nye job og gøre vores regioner og lande mere konkurrencedygtige. Når der skal prioriteres, hr. rådsformand, tror jeg, vi klart skal fokusere på et Europa, som går fra vest mod øst, men også på det Europa, som ser fra nord til syd.
Vi kan kun genoplive økonomien ved at forfølge Lissabon-processen. Forhøjelse af pensionsalderen er en nødvendig reform. Vi er nødt til at give et svar til vores børn, så der er et system, der garanterer deres fremtid om 10, 20, 30 og 40 år. Desuden er jeg enig med hr. Prodi om forskningsspørgsmålet. Det er et løfte, som blev givet af den nuværende rådsformand i hans tale i Strasbourg, og jeg er sikker på, at fremtiden for vores økonomi også afhænger af øgede forskningsinvesteringer.
Nu til det sidste emne, immigration. Dette kan ikke være et nationalt emne. Italien har 700 km kyststrækning, som ikke bare er den italienske grænse, det er også Europas sydlige grænse. Derfor er der slet ingen tvivl om, at det er EU's pligt ikke bare at påtage sig et vist organisatorisk ansvar i form af politimæssige foranstaltninger, men også at påtage sig et økonomisk ansvar i denne henseende. 
Swoboda (PSE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, man bør virkelig ikke undervurdere effekten og betydningen af det næste topmøde i Bruxelles. Så længe borgerne i Europa har en følelse af, at der ikke bliver gjort noget eller næsten ikke noget for at skaffe dem arbejdspladser, så længe vil de også møde dette Europa med skepsis. Så længe borgerne i Europa ikke mærker, at der bliver investeret nok i deres infrastruktur for at modernisere den og for at øge vores kontinents konkurrenceevne, så længe vil borgerne være skeptiske over for dette EU.
Derfor drejer det sig ikke kun om økonomiske faktorer. Det drejer sig også om de psykologiske faktorer for at gengive Europa modet og beslutsomheden til at være et førende kontinent. De sagde, hr. rådsformand, at der skal investeres mere i infrastrukturen og i forskning og udvikling. Økofin, finansministrene, har allerede fået kolde fødder. Det glæder kollega Watson - men ikke mig - og jeg håber, at ministerpræsidenterne vil sætte sig igennem over for deres finansministre, når det drejer sig om virkelig at investere i moderniseringen af infrastrukturen.
De nævnte elektricitetsmarkedet. Er det ikke et problem, at vi har liberaliseret elektricitetsmarkedet uden at sørge for, at der er investeringer nok, især i nettet? Samme situation får vi nu med jernbanerne. Vi har besluttet og er i gang med en anden jernbanepakke til liberalisering af jernbanerne, det vil sige også at beslutte nedsættelse af tariffer og gebyrer. Men hvis vi ikke samtidig siger, at det offentlige - og hvor det er muligt, også private - skal investere i dette jernbanenet, så kommer vi til at opleve det samme, som vi har oplevet med elektriciteten, så kommer vi til at opleve det samme, som man har oplevet i Storbritannien, nemlig for få investeringer, også for få investeringer i menneskers sikkerhed, flere ulykker og dermed miskreditering også af den offentlige sektor.
Jeg tror, at man i sidste ende også må sige klart og tydeligt, at det handler ikke om at true stabilitetspagten. Hvis der er noget, der truer stabilitetspagten i dag, så er det den strengt ortodokse fortolkning af den. Det gør den i offentlighedens øjne til en dårlig stabilitetspagt. Hvis den bliver anvendt intelligent, fornuftigt og fleksibelt, som kommissionsformanden flere gange har krævet, uden at man dermed får et massivt budgetunderskud, så redder det også stabilitetspagten, for de budgetter, der er truet i dag, er ikke truet, fordi der bliver investeret for meget i disse lande. De er ganske enkelt truet, fordi udgifterne til forbrug er for store, men investeringerne ville også betyde mere vækst.
Lad mig kort sige noget om udenrigspolitikken. Situationen i Mellemøsten er allerede blevet nævnt. Det vil blive diskuteret yderligere i morgen. Jeg tror, at Rådet og EU i det hele taget skal sige klart nej til terrorisme og gøre det helt klart for alle lande, som eventuelt flirter med terrorismen - jeg siger slet ikke støtter den, men tolererer den. Men lige så klart og tydeligt skal vi sige til Israel, at det ikke skal fortsætte eller måske sågar starte en voldsspiral. Vi har allerede i de seneste måneder set nok aggressive aktiviteter i Mellemøsten, fordi man påstod, at her er der farlige våben, her er der masseødelæggelsesvåben, her er der terrorisme, hvilket så ofte viste sig at være usandt. Vi støtter Israel i dets klare bekendelse til selvbestemmelsesretten og mod terrorismen, men vi skal også sige klart og tydeligt til Israel, at det også skal yde sit bidrag til freden.
En sidste bemærkning. De sagde ikke noget om Rusland og Tjetjenien. Vi har i de seneste dage oplevet en farce af et valg i Tjetjenien, og jeg synes også, vi skal sige nogle tydelige ord til Rusland, som er en vigtig partner for EU. Deres ministerpræsident, hr. Berlusconi, sætter pris på hr. Putin - han er hans ven, han modtager ham også meget venligt - men samtidig har hr. Berlusconi også en forkærlighed for stærke ord. Jeg synes, at hr. Berlusconi bør sige klart og tydeligt til hr. Putin, at det, der sker i Tjetjenien, kan vi ikke tolerere. Også Rusland må begynde at udforme en fredspolitik i Tjetjenien. 

Duff (ELDR ).
   - Hr. formand, vi er taknemmelige over, at ministeren har udarbejdet en rapport om det første regeringskonferencemøde. Jeg må dog sige, som hr. Barón Crespo, at jeg i høj grad beklager, at idéen om lovgivningsrådet er udeladt, hvilket ikke vil fremme magtadskillelsen inden for EU.
Spanien og Polen synes at have skabt et mere vanskeligt problem, da de står til at miste det blokerende mindretal, som de nyder gavn af i henhold til Nice-traktaten. Jeg må sige, at dette ikke kan danne klagegrundlag. Kendsgerningerne er, at Spanien og Polen har brug for flere partnere for tilsammen at nå op på de 38 % af befolkningen, som kræves for at kunne blokere en beslutning. Konventet foreslår at sænke tærsklen for den kvalificerede flertalsafstemning fra 62 % til 60 %, hvilket kun er 9 millioner mennesker. Dette er i bedste fald et marginalt spørgsmål om krænket selvværd for Spaniens og Polens vedkommende. På torsdag er jeg sikker på, at Spaniens og Polens rigtige venner vil forklare hr. Aznar og hr. Miller, at de burde droppe deres klage og hjælpe regeringskonferencen med at nå en hurtig politisk aftale for at iaggtage første og anden del af forfatningen. Regeringskonferencen kan derefter frit fortsætte med at finpudse og modernisere del III, som er dets passende ansvar. 
Figueiredo (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, den alvorlige økonomiske afmatning, stagnation, recession og stigende arbejdsløshed og fattigdom er nogle af tydeligste tegn på, at Den Europæiske Centralbanks stramme økonomiske politik og den budgetkonsolideringsproces, som den blinde gennemførelse af de nominale konvergenskriterier har medført, har spillet fallit.
Det er derfor ikke nok blot at ændre stabilitetspagtens ånd og gennemføre den med lidt større fleksibilitet. Det står stadig mere klart, at der er behov for en dybtgående revision af dens mål og kriterier, så penge- og budgetpolitikken kan komme til at bidrage til økonomisk vækst og beskæftigelse. Jeg vil derfor gerne spørge Kommissionen og Rådet, om de med øjeblikkelig virkning er rede til at fratrække offentlige investeringer og udgifter på grund af helt særlige forhold, som de skovbrande, der hærgede Portugal i sommer, har betydet, når de beregner budgetunderskuddet på 3 %. Det er nemlig særdeles påkrævet. 
Voggenhuber (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, da konventet den 10. juli i denne sal vedtog forslaget til forfatning med stående ovationer, var der, med al højstemtheden på den ene side og al skuffelsen på den anden side, én ting, der stod klart, nemlig at vi havde fundet den størst mulige fællesnævner for Europas fremtid. Nu har vi den igen, regeringskonferencen. Den nationale interessebasar er åbnet. Regeringerne har igen trukket magten over den europæiske forfatningsproces til sig. De gør det i pragtfulde, pompøse iscenesættelser, i feudale rammer. Foran kulisserne hører man de store ord om Europa, og bag kulisserne hører man allerede skrigeriet om de nationale interesser. Konventet må tie, men Europa-Parlamentet må nu tale og være tillidsmand og advokat for denne den størst mulige europæiske konsensus.
Vi kan ikke bare se til, mens dette deja-vu fra Amsterdam og Nice, måske med resultatet fra Nice II eller Nice III, fører os tilbage til den mindste europæiske fællesnævner. Nej, kære kolleger, hr. formand, dette konvent var ikke nogen taskforce, ikke nogen forberedelsesgruppe bestående af nogle eksperter. Det var et enestående forum af alle nationale parlamenter, også tiltrædelseslandenes, også Spaniens og Polens, af alle nationale regeringer, også Finlands og Østrigs, og det var også et forum af EU's institutioner, Parlamentet og Kommissionen.
Man forhandlede i 18 måneder, og man nåede frem til en stor historisk konsensus. Dette konvent har skruet kravene voldsomt ned under pres fra regeringerne. Parlamenterne var repræsenteret. De er herrer over traktaterne, ikke regeringerne! Og disse herrer over traktaterne, parlamenterne, vil sammen med os gå væsentligt længere. Under regeringernes pres indgik vi store kompromiser. Det er på tide, mine damer og herrer, at vi fra Parlamentets side minder regeringerne om, at der findes noget, der hedder redelighed i forhandlinger, at man ikke efter 18 måneder kan lade, som om man ikke havde været til stede og arrangere en skyggeboksning mellem store mod små, Øst mod Vest, som overhovedet ikke har noget med virkeligheden at gøre.
Jeg var meget overrasket over, at kommissionsformanden ikke nævnte et ord om denne historiske begivenhed, men de store mod de små er ikke den leg, der bliver leget i Europa. Med en simpel rotationsregel kan man både for kommissions- og for rådsformandens vedkommende repræsentere alle landes lighed. Men de nationale udøvende magters angreb på parlamentarismen i Europa, på det europæiske demokrati, det er den kamp, der skal udkæmpes, og det ville blive borgerne, der måtte betale prisen.
Det Lovgivende Råd blev bortsaneret på det første møde! Det var en central idé om magtdeling i det europæiske demokrati, om parlamentarisk kontrol med Rådet, om offentlighed, om nærhed til borgerne i den europæiske lovgivning. Fjernet i enighed på første møde, uden at spørge parlamenterne, som havde forlangt det, uden at spørge EU's institutioner, som havde forlangt det! Flertalsbeslutningerne, som man møjsommeligt har tilkæmpet sig for at gøre Europa handlekraftigt, bliver angrebet! Den europæiske anklagemyndighed, offentlighed i lovgivningen, det er ikke skyggeboksning, det er et generalangreb på den inderste idé i denne nye arkitektur for Europa som europæisk demokrati og som et stort fremskridt for Europas politiske enhed. Dette nationale tovtrækkeri, det må vi, Europa-Parlamentet, imødegå med stor beslutsomhed, offentligt, så højt vi kan, også som repræsentant for konventet, så det ikke kun er nationalismen, der høres i Europa, men også idéen om politisk enhed!
Abitbol (EDD ).
   - Hr. formand, det havde været hensynsfuldt, om de foregående talere ikke havde fordoblet deres taletid. Vi har trods alt andre emner på dagsordenen efter denne forhandling. Men hensynsfuldhed er ikke den dyd, der er mest udbredt her i Europa-Parlamentet.
Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, en af Deres navnkundige forgængere, Jacques Delors, udtalte for nylig i et interview, at Europa-Parlamentet hellere skulle beskæftige sig med emner, som vedrører europæerne, end menneskerettighederne i Guatemala eller kvinders rettigheder i Ækvatorialguinea. Det er afgjort interessante emner, men det, som i øjeblikket helt konkret optager europæerne - og det, som man, hvis jeg har forstået det ret, skal beskæftige sig med under topmødet i Bruxelles - er den markante mangel på vækst, som er ved at knuse europæisk økonomi og især de lande i EU, som har valgt at forlade sig på euroen og Den Europæiske Centralbank. Uanset hvilke kriterier man anlægger - gæld, underskud, vækst, arbejdsløshed eller inflation - er de tre EU-lande, som ikke har tilsluttet sig euroen, og som har bevaret deres nationale valutaer, nemlig dem, som klarer sig bedst, også når det gælder konkurrenceevnen og Lissabon-strategien, hvilket fremgår af Kommissionens rapport herom. De tre lande, der står på sejrsskammelen er Storbritannien, Danmark og Sverige. Sidstnævnte har i øvrigt netop afgivet en klar melding med hensyn til den europæiske monetære politik.
Da topmødet i Bruxelles, hvis jeg har forstået det ret, skal sikre overgangen fra hr. Duisenberg til hr. Trichet, kunne man måske beskæftige sig med den politik, der er ført siden euroens indførelse i 1999. I parentes bemærket har netop euroens indførelse præget Deres embedsperiode, hr. Prodi, eftersom De tiltrådte inden euroens indførelse, og Deres mandat udløber efter euroens indførelse. Det, vi kan konstatere, når det gælder den fælles valuta, og som er så utroligt, er, at den drives opad af dollaren - ikke af egen vilje, men som en korkprop, der løftes af bølgens kraft - samtidig med at vi alle ved, at tusindvis af stillinger nedlægges hver eneste dag både som følge af en malthusiansk orienteret monetær politik og nu en efterladende holdning på valutamarkedet, som gør euroen til det største handicap for europæisk økonomi og især for landene i euroområdet.
Hr. formand, hr. Prodi, hvem vil, når det gælder dette emne, som mere end noget andet bekymrer europæerne, omsider erindre Den Europæiske Centralbank om, hvad der er dens opgave, nemlig om ikke at sikre væksten så i det mindste at sikre en valuta, som tjener europæisk økonomi? 
Borghezio (NI ).
   - Hr. formand, efter at man gennem mange år har undervurderet problemet med de farer, som den illegale indvandring udgør, ser EU's institutioner i dag endelig, om end noget forsinket, ud til at begynde at indtage en opmuntrende holdning ved at tage fat på at udarbejde nogle politikker, som kan møde og i praksis bekæmpe udfordringen fra den illegale indvandring på en mere fair og effektiv måde.
Rådet skal så følge efter - det er, hvad Lega Nord kræver - ikke mindst ansporet af det italienske formandskabs effektive drivkraft. Det er netop om disse emner, vi er glade for at høre en klar og præcis redegørelse fra hr. Antonione, repræsentant for det italienske formandskab, på basis af de retningslinjer, der er kommet fra arbejdet og diskussionerne i Rådet (retlige og indre anliggender), nemlig et stærkt forslag om at oprette et agentur for grænsekontrol, særligt for maritime grænser. Hr. Tajani påpegede med rette betydningen af at have 700 km grænser i Italien, ved Europas sydlige grænse.
Så er der kvotepolitikken, og dermed integration, som skal behandles i forbindelse med beskæftigelsen og ikke med populistiske forslag, som hr. Finis forslag om at give stemmeret til tredjelandsstatsborgere. Det ville være et skridt i den forkerte retning. Det er et upassende forslag, som er malplaceret, som går i den modsatte retning af et ansvarligt, specifikt engagement for at arbejde for at bremse illegaliteten, den retning, som EU's institutioner går i. 
Sudre (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, kære kolleger, i næste uge indledes i Rom den regeringskonference, som får til opgave at udarbejde den endelige tekst til forfatningen for Den Europæiske Union. Denne begivenhed har været præget af dels den appel om målrettethed, formanden for Rådet har fremsat, og den velvillige optimisme, flere medlemsstater har givet udtryk for, herunder Frankrig og Tyskland. Den italienske formand for Rådet har understreget, at regeringskonferencen er udtryk for europæisk vilje, for Europas vilje til at være Europa. Den politiske vilje vil være nøgleordet for regeringskonferencen. Det grundlæggende arbejde er udført af Det Europæiske Konvent under ledelse af Valéry Giscard d'Estaing. Nu er det ministrenes opgave at vise den politiske vilje, idet der afgjort er mulighed for i et vist omfang at forbedre det foreliggende forfatningsudkast.
Nogle af EU-landene truer åbent med at modsætte sig ethvert resultat, som sætter spørgsmålstegn ved det, man betegner som Nice-regelværket. Jeg beklager denne holdning, for man bør ikke forveksle stabilitet og immobilitet. Og var det ikke netop Det Europæiske Råd i Laeken, som så inderligt ønskede en revision af traktaterne for at sikre øget demokrati, øget enkelhed og øget åbenhed? I øvrigt er alle enige om, at fællesskabsmetoden har vist sig succesfuld, hvilket konventet om chartret om grundlæggende rettigheder og konventet om forfatningen på glimrende vis har demonstreret. Set i dette perspektiv kan vores partnere ikke opføre sig, som om EU blot var en mellemstatslig organisation. Vi må lægge os i selen for at sikre, at udvidelsen bliver en succes.
Det Europæiske Råd bør under sit næste møde også tage fat på spørgsmålet om det økonomiske opsving, som flere af mine kolleger har påpeget. Jeg glæder mig i den forbindelse over, at der ser ud til at være skabt forståelse for, at hensynet til stabilitetsaspektet, når det gælder europæisk økonomi, ikke må indebære, at vækst, opsving og beskæftigelse kommer i anden række. Borgerne forventer, at lederne skaber de betingelser, der er forudsætningen for et dynamisk, blomstrende og mere solidarisk Europa. Kun hvis vi frigør vores økonomier for den alt for tunge skattebyrde og det alt for tunge bureaukrati, vil vi kunne skabe varig rigdom og sikre, at denne kommer flertallet til gode. Det kræver endnu en gang politisk vilje at gennemføre grundlæggende og undertiden på kort sigt lidet populære reformer. Nogle EU-lande, herunder Frankrig, har med mod taget fat på opgaven, og jeg håber, Europa ikke blot anerkender denne indsats, men også opmuntrer hertil.
Endelig, når det gælder EU's relationer udadtil, vil jeg gerne henvendt til EU's formandskab understrege, at vi lægger stor vægt på respekten for retsstaten og på hensynet til menneskelig værdighed, når det gælder forvaltningen af de ydre grænser i et udvidet EU, ligesom vi lægger stor vægt på FN's internationale legitimitet i bekæmpelsen af international terrorisme. Både inden for Unionen og på den internationale scene er løsenet multilaterale forbindelser og fælles indsats, ikke enegang. 
Terrón i Cusí (PSE ).
   - Hr. formand, formanden for Rådet har sagt noget, som kunne synes positivt, men som bekymrer mig meget. Hr. rådsformand, De har talt om nye fælles initiativer på europæisk plan vedrørende indvandring. Ved De, hvorfor det bekymrer mig? Det bekymrer mig, fordi vi endnu ikke har opnået nogen aftale om de gamle fælles europæiske initiativer vedrørende indvandring.
Det bekymrer mig voldsomt, at vi forøger den mængde papir, som vi allerede har i Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender, om europæiske initiativer på dette område, uden at der opnås noget resultat.
Der er et eneste direktiv (af dem, som Kommissionens har foreslået), et eneste, hvor der er opnået en aftale, nemlig direktivet om familiesammenføring. Og det er en samling undtagelser - der er flere undtagelser, end der er medlemsstater - og et direktiv så svagt, at vi må se, hvad Parlamentet gør med det. For det har både i og uden for Parlamentet skabt enorm frustration.
Vi har brug for aftaler om det, som Kommissionen allerede har foreslået om den retlige ramme for forvaltning af lovlig indvandring. Vi har ikke brug for mange flere idéer. De er alle sammen lagt frem.
Jeg er også bekymret, fordi vi, når vi taler om nye initiativer, taler om saltomortaler. Saltomortaler som den, kommissionsformanden har meddelt os, og som benævnes "europæisk fond for hjemsendelse af indvandrere". Den har gjort mig helt forvirret. Kan De fortælle mig, hvilken merværdi en foranstaltning til hjemsendelse af indvandrere har? Kan De fortælle mig, hvad en europæisk fond, som ikke kan oprettes i dag af medlemsstaterne, der har enekompetence inden for hjemsendelse, kan bidrage med? Siger De til mig, at de ikke kan udøve disse beføjelser, fordi de ikke har penge nok til at gøre det, og at vi derfor har brug for en europæisk fond, der kan udøve den nationale beføjelse til at udvise de borgere, der er her ulovligt? Det forstår jeg ærligt talt ikke.
Jeg er derimod enig i og synes, at det er en god idé at forvalte grænserne sammen. På det punkt er vi faktisk nødt til at gøre noget, og jeg går ind for Kommissionens forslag.
Lad mig til sidst sige, at der er en del af grænsekontrollen, der vedrører indvandring, og en anden del, der vedrører kriminalitet, som De har nævnt. Vi er enige i, at organiseret kriminalitet skal bekæmpes, og jeg vil på dette område og altid inden for rammerne af retlige og indre anliggender spørge Dem, hr. rådsformand: Tror De, at De inden den fastsatte frist kan få gennemført den europæiske arrestordre, sådan som Parlamentet og Rådet har planlagt det?
Ludford (ELDR ).
   - Hr. formand, jeg er glad for, at EU's ledere endelig vil drøfte lovlig migration, selv om vi skal være klar over, at tal eller kvoter skal fastsættes nationalt og ikke af Bruxelles. Rådet fokuserer stadig primært på at holde folk uden for fort Europa. Vi har stadig ingen aftale om at integrere lovlige indvandrere eller om hovedaspekterne af et fælles asylsystem. Der er ingen aftale om at gøre racisme ulovligt i henhold til straffeloven og ingen aftale om at bekæmpe menneskesmugling gennem beskyttelse af ofre og opfordre dem til at vidne. Hvis vi ser bort fra al denne snak, hvor mange menneskesmuglere er så rent faktisk sat bag tremmer?
På topmødet behandles alle forslagene om at udvikle nye databaser, herunder biometriske identifikatorer, om statsborgere fra EU og tredjelande. Dette rejser det store spørgsmål om privatliv og civile friheder, men det er sket hemmeligt og uden demokratisk kontrol. 
Endelig håber jeg, at lederne vil udbedre deres skammelige fejltagelse indtil videre ved at tage fælles handling for at sikre, at de 25 europæere i Guantanamobugten frigives eller får en retfærdig rettergang for en civil domstol. Vi skulle angiveligt have en fælles udenrigspolitik og en menneskerettighedspolitik. Indtil nu har borgerne i Guantanamobugten ikke set bevis herfor. Jeg håber, at dette ændrer sig på topmødet.
Berthu (NI ).
   - Hr. formand, Det Europæiske Råd skal på mødet i Bruxelles på det italienske formandskabs initiativ behandle et forslag om et program for anlægsarbejder med det sigte at sætte skub i den økonomiske vækst. Vi ser principielt positivt på sådanne projekter, som ikke blot skulle vedrøre transportsektoren, men også miljø, telekommunikation og forskning og udvikling, sådan som det fælles initiativ fra Frankrig og Tyskland lagde op til. Sådanne anlægsarbejder burde efter vores opfattelse - i princippet - på længere sigt forbedre produktiviteten på det indre marked. De burde - også i princippet - delvis kunne finansieres ved lån, da de vil være til gavn for kommende generationer, dog forudsat at vi ikke mister grebet om gælden. Der ligger problemet imidlertid. Vi stiller således i høj grad spørgsmålstegn ved, om de pågældende projekter virkelig vil have den hævdede effekt, når det gælder opsving og vækst.
Der vil selvsagt medgå en vis tid, inden projekterne kan gennemføres, men det er ikke det afgørende. Det afgørende er, at den positive effekt vil blive hindret, ja, helt ophævet af de faktorer, som hæmmer væksten i Europa og aktuelt truer med at føre til nulvækst. Det drejer sig først og fremmest om strukturel mangel på fleksibilitet, såsom nedsættelsen af arbejdstiden i Frankrig, som man ikke nu og her kan ændre. Det drejer sig endvidere om den udflytning af både industrivirksomheder og landbrugsaktiviteter, som rammer Europa. Vi har påpeget dette forhold lige siden Uruguay-runden, og der er nu blot tale om en forstærkelse af tendensen, hvilket i høj grad skader både vækst og beskæftigelse.
Den tredje faktor, som trækker i retning af nulvækst, er den manglende fleksibilitet, når det gælder den monetære forening, som afgjort indebærer fordele, såsom ophævelse af interne kursudsving, men også ulemper. Eksempelvis afløses den decentrale og fleksible monetære forvaltning af en central og ensartet forvaltning. Selv inden for det nuværende system bør man i det mindste forsøge at føre en mere aktiv valutapolitik, som ikke i så høj grad straffer vores økonomi. Hr. formand, hvis de tre her omtalte alvorlige forhindringer for væksten ikke fjernes, vil omfattende anlægsarbejder ikke sætte gang i væksten, og hvad værre er, de vil betyde, at vi gældsætter os til ingen nytte. 
Oostlander (PPE-DE ).
   - Hr. formand, med det kommende Europæiske Råd vil vi tage endnu et skridt mod en forfatningstraktat. Det er mærkeligt, at hovedvægten konstant lægges på meningsforskellene mellem regeringerne. Det er slet ikke i overensstemmelse med den virkelige betydning af en sådan traktat for EU's egne borgere. Det ville være meget bedre at forklare borgerne - og det ved mange - at det drejer sig om at garantere, at alle EU-borgere får samme retsbeskyttelse overalt i EU, og at dette især opnås ved at optage chartret i traktaten. Det er fantastisk, at det er opnået, og det er værd at lade dette komme helt tydeligt til udtryk i traktaten.
Alle siger, at de for 90 %'s vedkommende er enige i det forelagte resultat, men de lægger for stor vægt på de øvrige 10 %, som umuligt kan være særlig vigtige, især nu hvor også Rådet klart siger, at der er enighed om de grundlæggende idéer. Det bør fremhæves i den offentlige omtale af konventets resultater. Udadtil er udarbejdelsen af forfatningen overordentlig vigtig, fordi hvert tredjeland skal være fuldstændig klar over, at EU er et forbund af demokratiske retsstater. Det kan der ikke laves om på, og på dette punkt må vi ikke se igennem fingre med noget! Det må vi kraftigt understrege over for nogle balkanlande, ligesom vi også gør det over for Tyrkiet. Naturligvis håber PPE-DE-Gruppen i allerhøjeste grad, at de strukturelle reformer selv bedømmes ud fra en bred europæisk holdning, idet der tages hensyn til helhedens interesser og behovet for tydelighed over for borgerne.
Jeg har en kort bemærkning om udnævnelsen af medlemmerne af Kommissionen. Det siges ofte, at hvert land skal have sin egen kommissær. Det forekommer mig overordentlig vigtigt, at vi i Parlamentet på et vist tidspunkt også helt tydeligt udadtil siger følgende: Så snart vi opdager, at en kommissær indtager en national holdning, griber vi ind for at fjerne vedkommende fra posten. Karel Van Miert, der kommer fra Belgien, har engang i sine memoirer skrevet, at man i det øjeblik, man tages i ed som kommissær, mister sin nationalitet. Hvad vi end beslutter vedrørende udnævnelsen af kommissærer, må vi til stadighed være klar over, at man aldrig nogensinde må kunne få det indtryk, at denne kunne have en national karakter.
Jeg vil lige sige noget om et udenrigspolitisk spørgsmål. Nogle sager forløber fortræffeligt på det område, f.eks. udsendelsen af politi til Bosnien-Hercegovina og Makedonien eller den militære aktion, som gennemføres under ledelse af en af vores medlemsstater i Congo.
Vi ved imidlertid også, at der stadig er store problemer andre steder, f.eks. i Vestafrika, hvor det ulmer adskillige steder. Netop som civil stormagt kan vi spille en præventiv rolle i de lande, hvor volden endnu ikke er brudt ud. Det drejer sig her om at dæmpe ilden i de tilstødende områder.
Jeg nævner i denne forbindelse Guinea-Bissau, der har behov for støtte hurtigst muligt i optakten til et normalt valg, som landet ønsker. Der vil bestemt være behov for hjælp fra Europa. Jeg opfordrer derfor Rådet og Kommissionen til at undersøge, hvordan de fredeligt og fredsbevarende kan gribe ind i Guinea-Bissau.
Hr. formand, jeg håber, at Det Europæiske Råds møde vil finde sted i en atmosfære af ansvar og solidaritet, for det ville i høj grad have en positiv virkning på borgernes tillid til Europa. 
Antonione,
    Hr. formand, jeg har bedt om ordet igen for ganske kort at takke alle de medlemmer, som har talt under denne debat, som har ydet et vigtigt bidrag, nogle gange kritisk, men efter vores mening et værdifuldt bidrag i form af forslag og retningslinjer for de opgaver, der ligger foran os, både med hensyn til de emner, der vil blive behandlet på Det Europæiske Råd i næste uge, når det skal finde løsninger på de emner, vi har diskuteret, og også med hensyn til regeringskonferencen.
Jeg er også meget glad for at konstatere, at der er fin overensstemmelse mellem hr. Prodis redegørelse og den redegørelse, vi har udarbejdet i formandskabet. Jeg håber, det er et varsel om godt arbejde og gode resultater.
Jeg vil gerne slutte mit korte svar med at bekræfte det løfte, som det italienske formandskab har givet Europa-Parlamentet, om omgående at informere om alle udviklinger på regeringskonferencen og bekræfte vores vilje til at deltage i målrettede debatter mellem rådsformandskabet og Parlamentet, idet dette også er en måde til at sikre, at vi når de bedst mulige resultater.
Formanden.
   - Tak, hr. minister.
Forhandlingen er afsluttet.
Alyssandrakis (GUE/NGL ),
    Den propagandadrevne støtte til økonomisk genoplivning på topmødet i Bruxelles er bundet til midler, som er blevet brugt 1.000 gange før, neo-keynesianske metoder og miniprogrammer af -typen, som nu viser sig til ikke at være i stand til at skabe positive resultater for arbejderne, og som øger udbytning, arbejdsløshed og fattigdom. Disse initiativer sikrer kun kontrakter til de store virksomheder og støtter koncentrationen af kapitalen, særligt når de følges op af initiativer, som beskærer arbejdstagernes ansættelsesrettigheder og sociale rettigheder. Pensionsrettigheder og pensionsfonde er igen i skudlinjen, og generaliseringen af "fleksibilitet" inden for beskæftigelse og lønstop bliver promoveret under dække af konkurrenceevne og nedbringelse af produktionsomkostningerne.
Immigration og respekt for menneskerettigheder er også i skudlinjen. Vi ser koordinerede foranstaltninger for at deportere, udlevere og videresende immigranter, grænsevagter til lands og til søs og andre foranstaltninger, som krænker den menneskelige værdighed og garanterer en endnu større udnyttelse af immigranter. Og alt sammen blot få dage efter indledningen af regeringskonferencen, som skal sikre en kapitalistisk forfatning, omfordele magten mellem de mægtige og overføre endnu mere national suverænitet til det euroensrettende centrum.
Det er helt sikkert, at folkene ikke bliver ved med at være passive over for den fortsatte intensivering af angrebet og vil udvikle deres kamp for modstand og modangreb yderligere. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om
- betænkning (Α5-0313/2003) af Frassoni for Udvalget om Konstitutionelle Anliggender om indgåelse af en interinstitutionel aftale mellem Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen om bedre lovgivning (2003/2131(ACI) og
- anden betænkning (Α5-0235/2003) af Medina Ortega for Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked om Kommissionens meddelelse om bedre og enklere lovgivningsmæssige rammer (KOM(2001) 726 - C5-0108/2002 - 2052/2002(COS)).
Frassoni (Verts/ALE ),
   hr. formand, jeg har bedt om at få min taletid fordelt på to indlæg: et indlæg på tre minutter her og nu og et andet på to minutter efter forhandlingen.
Nu vil jeg gerne tale om den interinstitutionelle aftale om bedre lovgivning. Denne aftale var resultatet af vanskelige og langvarige forhandlinger, hvor vi alle spurgte os selv - Parlamentet, Kommissionen og Rådet, men først og fremmest os - om det ikke ville være bedre lige så stille at give op set i lyset af problemerne med at finde reelle fordele i forhold til den aktuelle situation.
Først vil jeg gerne takke hr. Gargani, hr. Swoboda og hr. Clegg, som vi havde et godt samarbejde med, samt den tekniske gruppe, der forhandlede med os, for i sidste instans fik vi under alle omstændigheder et positivt resultat. Hvis vi således er her for at opfordre Parlamentet til at støtte denne aftale, er det, fordi jeg synes, at der er gjort fremskridt - omend de har været små og tentative. 
Jeg vil gerne koncentrere mig om to emner, som jeg finder særligt betydningsfulde: samregulering og selvregulering. Ikke så meget fordi de opnåede resultater var banebrydende, men fordi jeg tror, at hvis vi bruger aftalen rigtigt - specielt her i Parlamentet - vil den kunne bruges til at bekæmpe en meget bekymrende tendens, som det desværre ser ud til, at Kommissionen og Rådet støtter - nemlig tendensen i retning af alternative lovreguleringsmetoder, og her refererer jeg specielt til det, der kendes som frivillige aftaler. Nyligt indhøstede erfaringer med trafiksikkerhed og CO2 i biler har vist os, at risiciene ved ikke at nå de mål udtrykt i effektivitet og håndhævelse generelt set, som en normal lov kunne have sikret, er meget reelle i de tilfælde, hvor man anvender disse frivillige aftaler. Det er netop som svar på denne potentielle fare, at vi er blevet stærkt involveret i denne vanskelige debat, der også omfattede mange andre elementer - som medlemmerne vil kunne se, hvis de læser teksten, hvor der også er meget vrøvl - men hvor der i det mindste er gjort mindre fremskridt inden for områderne samregulering og selvregulering.
Vi må imidlertid fuldt ud erkende vores nederlag på ét område. Det lykkedes os ikke at få tilbagekaldelsesretten fra Kommissionen - retten til at indstille brugen af frivillige aftaler, hvis ikke vi synes om det. Vi er utroligt skuffede over det, fordi det var Kommissionen - og det må man sige - der ikke ønskede at fravige dette punkt. Vi har simpelthen opnået en politisk vilje fra Kommissionen til at tage hensyn til en utvetydig og klar modstand fra Parlamentet. Hvis det skønnes nødvendigt, vil det derfor være op til Parlamentet at organisere modstand mod den frivillige aftale for at tvinge Kommissionen til selv at trække den tilbage.
En sidste ting, hr. formand. Kommissionens og Rådets problemer med at gå længere på dette område synes at være præcist de samme, som vi stødte på i forhandlingerne om komitologi, og som forhåbentlig er løst én gang for alle takket være de aftaler, som konventet har indgået. 
Medina Ortega (PSE ),
   Hr. formand, Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked har beskæftiget sig med dette spørgsmål siden begyndelsen af 2002. Vi reagerede på flere meddelelser fra Kommissionen, hvor den forelagde problemet med manglerne ved fællesskabslovgivningen.
Jeg husker, at jeg talte med en - meget erfaren - spansk lovgiver, som sagde, at fællesskabsdirektiverne var der ingen, der forstod. Vi arbejder så meget med dem, og der er så mange, som er involveret i udarbejdelsen af dem, Rådet, Kommissionen, Europa-Parlamentet og mange andre, at vi ender med en tekst, der kan beskrives som en kamel, det vil sige en hest, der er lavet af et udvalg. Og sådan er situationen i dag.
Selv om det må erkendes, at forordningen er lidt mere hensigtsmæssig, er direktivet en ren katastrofe. Kommissionen var naturligvis interesseret i at rette op på denne situation, hvilket Rådet og Parlamentet er enige i. I en periode, hvor Parlamentets lovgivningsmæssige beføjelser bliver større, er det især urimeligt, at vi fortsætter med denne procedure til udarbejdelse af lovgivning.
Men samtidig var vi i Retsudvalget klar over, at det ville være nødvendigt at fastsætte en passende forfatningsmæssig ramme for dette spørgsmål, for at Kommissionens forslag kunne fremmes. Det forelagde vi i betænkningens første punkter, og senere fandt Udvalget om Konstitutionelle Anliggender, der havde besluttet at udarbejde en række betænkninger efter at have drøftet spørgsmålet med Retsudvalget, ud af, hvor vigtigt spørgsmålet var for Parlamentets institutionelle rolle, og det bifaldt ud fra et solidt bedømmelsesgrundlag betænkningen.
Samtidig holdt vi fast i vores - og ligeledes Udvalget om Konstitutionelle Anliggenders - overbevisning om, at det var nødvendigt at indgå en interinstitutionel aftale mellem de tre institutioner for at forhindre, at de respektive institutioner blev frataget deres beføjelser.
Jeg mener, at resultatet af denne øvelse - hvor to forskellige udvalg i Parlamentet, nemlig Retsudvalget og Udvalget om Konstitutionelle Anliggender, har beskæftiget sig med spørgsmålet - har været positivt. Jeg synes, at den indgåede institutionelle aftale er en god aftale, og jeg vil lykønske min kollega, fru Frassoni, med arbejdet i Udvalget om Konstitutionelle Anliggender, med det arbejde, som hun selv har udført, og med det arbejde, som formanden, hr. Gargani, og mange medlemmer af den interinstitutionelle arbejdsgruppe - hr. Swoboda og hr. Clegg - har udført, og i Retsudvalget er vi tilfredse med resultatet.
Denne betænkning, som jeg er ordfører for, blev vedtaget af Retsudvalget, inden den interinstitutionelle aftale var indgået. Som følge heraf foreslog vi i betænkningen en række henstillinger til den interinstitutionelle gruppe. Da aftalen nu er indgået - og størstedelen af vores mål efter min mening er nået - mener jeg, at det vil være mest hensigtsmæssigt at henvise betænkningen til Retsudvalget, så det kan omarbejde den under hensyntagen til bestemmelserne i den interinstitutionelle aftale, og vi kan fortsætte derfra.
Jeg lægger naturligvis - ligesom fru Frassoni - vægt på, at vi skal være opmærksomme på problemerne med selvregulering og samregulering. For vi er lidt for begejstrede for at tale om det civile samfund, og når vi taler om det civile samfund, indbyder vi her, i Europa-Parlamentet og i EU, repræsentanter for et antal organisationer, som nogle siger er repræsentative. Men i demokratiske samfund udtrykker det civile samfund sig i virkeligheden gennem valgprocessen. Valgprocessen er det civile samfunds formelle mulighed for at give udtryk for sin holdning, og resultatet af valgprocessen er de lovgivende organer, og det er dem, der skal tilpasse de almindelige bestemmelser.
Problemerne med selvregulering og samregulering er, at de er et tilbageskridt. De er en tilbagevenden til Middelalderen, hvor visse sektorer fastsatte bestemmelser, som gjaldt for alle. I moderne samfund bør bestemmelserne komme fra samfundet som helhed gennem organer, der er valgt gennem helt igennem regulerede og garanterede processer, som i dette tilfælde er Europa-Parlamentet, Rådet selv - da Rådet består af regeringer med valgte ledere, der er ansvarlige over for de nationale parlamenter - og også Kommissionen, da den er valgt af Rådet og Europa-Parlamentet.
Derfor har jeg indtryk af, at den interinstitutionelle aftale har sat en grænse, men Parlamentet skal fortsat lægge vægt på på den ene side at forbedre fællesskabslovgivningens tekniske kvalitet og på den anden side ikke at hælde barnet ud med badevandet og ikke opgive det fremskridt, der er sket i vores Europa med udviklingen af den liberale og demokratiske stat, der gør, at beslutningerne bliver truffet af lovgivende organer, der er valgt som et udtryk for den folkelige vilje.
Antonione,
    Hr. formand, mine damer og herrer, denne uges debat og afstemning i Europa-Parlamentet repræsenterer en vigtig fase i de endelige forhandlinger mellem Parlamentet, Rådet og Kommissionen, der har udmøntet sig i den interinstitutionelle aftale om bedre lovgivning.
Det initiativ, der førte til det aktuelle resultat, startede med Kommissionens meddelelse om bedre lovgivning og dens handlingsplan, der forenklede og forbedrede de lovgivningsmæssige rammer, men det var entusiasmen hos Europa-Parlamentet og dets formand, der fik Det Europæiske Råd, der mødtes i Sevilla i juni 2002, til at opfordre de tre institutioner til at vedtage en interinstitutionel aftale, der havde til formål at forbedre kvaliteten af fællesskabsretten og betingelserne for dens inkorporering - inklusive tidsfrister - i den nationale lovgivning.
Vores tre institutioner svarede straks på forespørgslen og indledte forhandlinger. Først og fremmest blev arbejdet gennemført i Den Tekniske Gruppe på Højt Plan, og de sidste etaper foregik på politisk plan. Gruppen af europæiske korrespondenter gjorde et stort indledende arbejde. På vegne af Rådet vil jeg takke de personer, der spillede en rolle for den positive indgåelse af aftalen - i særdeleshed fru Frassoni, hendes kollega, hr. Medina Ortega, og hr. Gargani, hr. Swoboda og hr. Clegg, der er Europa-Parlamentets repræsentanter, samt kommissær de Palacio, der repræsenterede Kommissionen i denne arbejdsproces. Hvad angår Rådet, er jeg mine forgængere fra det græske og det danske formandskab tak skyldig.
Som det fremgår af punkt 1, er formålet med aftalen "at forbedre kvaliteten af lovgivningen gennem en række initiativer og procedurer", der er nærmere beskrevet i selve aftalen. Jeg vil gerne understrege, hr. formand, at vores tre institutioner i denne aftale forpligter sig til at sikre en bedre koordinering, en bedre kommunikation og et bedre samarbejde i udførelsen af deres lovfæstede ansvar. I aftalen anerkender vi betydningen af større åbenhed og adgang til oplysninger, og vi tager fat på spørgsmålet om at rette blikket mod samregulering og selvregulering. Vi fornyer tilsagnet om at forbedre kvaliteten af lovgivningen og indføre procedurer for retsaktsforberedende høringer og konsekvensanalyser. Vi vil understrege behovet for at forbedre gennemførelsen af fællesskabsretten i den nationale lovgivning. Endelig fornyer vi vores tilsagn om at forenkle og begrænse lovgivningen.
Hr. formand, i morgen skal Europa-Parlamentet stemme om vedtagelsen af den interinstitutionelle aftale om bedre lovgivning, og Kommissionen vil formalisere sin godkendelse i de efterfølgende dage. Som afslutning på godkendelsesproceduren vil Rådet (almindelige anliggender) vedtage beslutningen om at godkende aftalen på mødet næste mandag. Vi skal sikre os, at aftalen håndhæves korrekt og overholdes til punkt og prikke.
Busquin,
   Hr. formand, mine damer og herrer, indledningsvis vil jeg gerne takke Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked og Udvalget om Konstitutionelle Anliggender, som har bidraget til arbejdet med vores to initiativer om emnet "bedre lovgivning". Jeg retter en særlig tak til fru Frassoni og hr. Medina Ortega.
Kommissionen glæder sig over, at de tre institutioner er nået til enighed om en interinstitutionel aftale om bedre lovgivning. Aftalen forpligter klart de tre institutioner til generelt at forbedre arbejdsmetoderne og lovgivningens kvalitet ved iværksættelse af en række initiativer og procedurer, som fastlægges i aftalen. Den interinstitutionelle aftale skaber således et solidt grundlag for at forbedre den redaktionelle klarhed og kohærens i lovteksterne og forbedre programmeringen og åbenheden, når det gælder lovgivningsprocessen, samtidig med at man respekterer de beføjelser og procedurer, der er fastlagt ved traktaterne, og de generelle principper, såsom demokratisk legitimitet, subsidiaritet og proportionalitet samt retssikkerhed.
For Kommissionen er denne aftale særdeles tilfredsstillende. Først og fremmest ligger den på linje med de forslag, vi stillede i juni 2002 i handlingsplanen om bedre lovgivning. De retningslinjer, vi dengang fastlagde, bekræftes således. Endvidere er der tale om en velafbalanceret aftale. Samtidig med at der er talrige henvisninger til Kommissionens egne forpligtelser, lægges der også vægt på Europa-Parlamentets og Rådets forpligtelser, hvad angår forbedring af lovgivningens kvalitet. Der er især tale om bestemmelser, som supplerer de forslag, der fremgår af handlingsplanen, når det gælder programmering og åbenhed i lovgivningsarbejdet. Endelig defineres i aftalen en fast ramme for anvendelsen af såkaldte alternative instrumenter, eller , i form af samregulering og selvregulering. Aftalen gør det muligt at anvende disse instrumenter og undgå de mange vanskeligheder, man hidtil er stødt på, når sådanne foranstaltninger skulle undersøges fra gang til gang.
Endelig er det værd at bemærke de fremskridt, der er sket, og de forpligtelser, man har påtaget sig med hensyn til konsekvensanalyser og forenkling af EU's samt gennemførelse af fællesskabsretten i national ret og kontrol heraf. Og selvsagt må vi nu med største opmærksomhed sikre, at aftalen gennemføres. 
Gargani (PPE-DE ),
   Hr. formand, mine damer og herrer, den interinstitutionelle aftale, som vi taler om, er resultatet af de forhandlinger, der er ført af arbejdsgruppen på højt plan, som består af repræsentanter for Europa-Parlamentet, Europa-Kommissionen og formandskabet for Rådet af EU-ministre.
Sammen med hr. Swoboda, hr. Clegg og fru Frassoni føler jeg, at vi skal takke Den Tekniske Gruppe på Højt plan, der hjalp os med vores arbejde, men jeg vil selvfølgelig også nævne politikernes bidrag til det opnåede resultat: en aftale, som jeg - selv om den, som fru Frassoni netop sagde, ikke tilfredsstiller alle i Parlamentet - ser som et meget vigtigt kompromis, hvilket vi bør anerkende under dette aftenmøde i Parlamentet. Vi arbejdede på basis af det mandat, vi fik fra Gruppeformandskonferencen den 4. juli, og jeg mener at kunne sige, at vi nøje har overholdt dette mandat samt den vilje, som vi sammen med Europa-Parlamentets formand ofte så på individuelle møder og delegationsmøder.
De fastsatte mål i mandatet vedrørte passende garantier med hensyn til Parlamentets rettigheder som lovgivningsmyndighed, fuldstændig gennemskuelighed under lovgivningsproceduren samt valget af innovative løsninger for at forbedre effektiviteten og ansvaret under lovgivningsproceduren. Det var sammenfattende Europa-Parlamentets mål at styrke den demokratiske legitimitet og fællesskabslovgivningens kvalitet, hvilket vi formentlig alle sammen ønsker.
Sideløbende med forhandlingerne vedtog Europa-Kommissionen en række dokumenter om forenkling og forbedring af fællesskabslovgivningen, som Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked udtalte sig om gennem vedtagelsen af hr. Manuel Medina Ortegas betænkning, som netop er blevet forelagt Parlamentet. Udkastet til en interinstitutionel aftale opfylder på rimelig vis såvel mandatet fra Formandskonferencen som de retningslinjer, der er aftegnet i Medina Ortega-betænkningen. Selv om udkastet til aftalen refererer til den gældende traktat, er det også i overensstemmelse med det udkast til en forfatningstraktat, der er fastlagt af Konventet, og som debatteres på regeringskonferencen.
Jeg vil gerne kort nævne, at vi har løst nogle meget vigtige problemer: Programmering af fællesskabslovgivningen, koordinering af det lovgivende arbejde mellem institutionerne, Rådet informerer Parlamentet om både det årlige og det flerårige udkast til et strategisk program, Rådets tilstedeværelse i udvalg - i udvalg såvel som i Parlamentet selvfølgelig - hvilket jeg finder vigtigt for de meningsudvekslinger, der er nødvendige for Parlamentets arbejde, Kommissionen forpligter sig til at deltage regelmæssigt i udvalgenes arbejde, helst på ministerplan og under alle omstændigheder på et passende højt og ansvarligt plan. Hvad angår gennemskuelighed, bekræftes betydningen af at informere offentligheden om udviklingen i det lovgivende arbejde, hvilket konventet i nogen grad anerkendte; valget af retsakternes form, som konventet også inkluderer i proportionalitetsprincippet, mens Kommissionens monopol på initiativretten - jeg vil gerne gøre dette klart over for Parlamentet - ikke kan give den eneansvaret for valget af retsgrundlag og af retsaktens form. I henhold til artikel 12 skal Kommissionen tage hensyn til anbefalinger fra andre institutioner. Hvad angår samregulering, vil jeg med hensyn til det mest følsomme emne om tilbagekaldelse - som fru Frassoni tillægger stor betydning - påpege, at Parlamentet allerede har vedtaget Wallis-betænkningen i denne henseende. Jeg synes, at vi har gjort store fremskridt både på dette område og inden for selvregulering og kontrol og med hensyn til at give virksomhederne og arbejdsmarkedets parter mulighed for at vedtage retningslinjer på dette område; komitologiproblematikken, konsekvensanalyser, tidsrammer for gennemførelse og omskrivning til national ret.
Jeg kan ikke dvæle længere ved dette, men afslutningsvis vil jeg gerne sige, at vi sikrede os, at aftalen ikke bringer Parlamentets fremtidige rolle i fare, sådan som hr. Cox har fortalt os ved hver fase. Ikke blot er vi ikke gået på kompromis med Parlamentets rolle, men jeg mener tilmed, at vi har støttet Europa-Parlamentet - og det er et vigtigt faktum, der fortsættes i denne embedsperiode - som en lovgivende forsamling i den interinstitutionelle magtbalance og i den interinstitutionelle aftale.

Doorn (PPE-DE ).
   - Hr. formand, forbedring af lovgivningen står højt på den europæiske dagsorden. Lovgivningen skal gøres bedre og mere gennemsigtig, og det er både Kommissionens, Europa-Parlamentets og medlemsstaternes opgave. Efter min opfattelse er den i juni indgåede interinstitutionelle aftale et tegn på, at både Kommissionen, Parlamentet og Rådet er sig dette ansvar bevidst. Bedre lovgivning er væsentlig for et optimalt fungerende indre marked. Kun hvis borgere og virksomheder fuldt ud er klar over deres rettigheder og pligter, kan det indre marked fungere ordentligt. Den europæiske lovgivning skal være forståelig og ikke forårsage unødigt bureaukrati. Hvis vi vil have, at Europa bliver verdens mest konkurrencedygtige økonomi, må vi i hvert fald sørge for, at vi kommer af med dette overflødige bureaukrati. Det er derfor meget glædeligt, at Kommissionen i 2002 har offentliggjort utallige dokumenter, hvori mulighederne for bedre lovgivning undersøges. Det er imidlertid nødvendigt, at både Rådet og Parlamentet fortsat er aktivt involveret i udformningen af bedre lovgivning.
Forbedringen af lovgivningen bør ske gennem meget konkrete foranstaltninger, og jeg beklager derfor de noget vage vendinger, som Kommissionen bruger, når den gør rede for sin politik til forbedring af europæisk lovgivning. Hvis EU ikke gang på gang vil konfronteres med behovet for at forbedre sin lovgivning, er det nødvendigt at rydde grundigt op i fællesskabsretten nu og fra nu af sørge for, at der udformes kvalitativ god lovgivning. Et meget vigtigt element af udformningen af bedre lovgivning er en analyse af lovgivningens finansielle og administrative konsekvenser gennem en vurdering af dens virkninger. Borgere og virksomheder klager stadig over en alt for stor administrativ byrde. Vi i PPE-DE-Gruppen har længe opfordret til, at der indføres en vurdering af virkningerne for virksomheder. I den forbindelse er det imidlertid vigtigt, at denne vurdering af virkningerne foretages af en uafhængig instans. Den vurdering af virkningerne, som Kommissionen foreslår, og som skal udføres af de tjenestemænd, som selv har udarbejdet lovgivningen, har tidligere fået mig til at henvise til baron von Münchhausen, som forsøger at komme op af moradset ved at trække sig selv i håret. Som ordfører for den europæiske vurdering af virkningerne vil jeg bestemt også vælge en fremgangsmåde, som går i retning af en uafhængig vurdering.
Foruden at sørge for bedre lovgivning er det mindst lige så vigtigt at fastslå, hvilke alternativer der er til lovgivning. En formindskelse af de administrative byrder betyder ligeledes større vægt på anvendelsen af ikke-lovgivende instrumenter såsom aftaler med arbejdsmarkedets parter og selvregulerende mekanismer. Jeg er overbevist om, at disse bestemmelser betyder en vigtig supplering af den eksisterende EU-lovgivning. Foruden en grundig undersøgelse af alternativer til europæisk lovgivning er det ligeledes vigtigt at forbedre gennemførelsen, medlemsstaternes omsættelse af lovgivningen i national lovgivning, og at kontrollere den ordentligt.
Jeg har lige en afsluttende bemærkning. Efter denne forhandling på plenarmødet vil Medina Ortega-betænkningen blive henvist til fornyet behandling i Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked, hvor betænkningen vil blive tilpasset den interinstitutionelle aftale. Det støtter jeg helhjertet. 
Swoboda (PSE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, kære kolleger, det er ikke let, når Parlamentet, Rådet og Kommissionen giver sig i kast med at revidere deres relationer, for de forsøger alle at forsvare deres position. Det er heller ikke let for et parlament at sige, at det er parat til at opgive en del af sin lovgivningskompetence. Det er relativt let, hvis denne udlevering er forbundet med en -mulighed, altså med retten til at trække tingene tilbage igen, hvis man opdager, at gennemførelseslovgivningen eller den sekundære lovgivning ikke opfylder Parlamentets, altså lovgiverens, mål og intentioner.
Derfor har vi også koncentreret os om dette spørgsmål, og det er allerede blevet nævnt flere gange - også af ordføreren - at det er et vigtigt spørgsmål, og også hr. Medina Ortega har peget på, at medlemmerne af Parlamentet faktisk bliver valgt for at lave love. De bliver ikke valgt for at være tilskuere til en proces, for at observere en proces. Det er dem, der er lovgiverne, og borgerne forventer netop også på dette felt en tilsvarende aktivitet. Vi må imidlertid konstatere, at vi ikke har den faglige viden, som forskellige institutioner, forskellige grupperinger har, og denne faglige viden skal anvendes. Ikke kun som rådgivning, men også som en mulighed for at være med til at bestemme gennemførelseslovgivning på grundlag af en basislovgivning fra Parlamentet. Men lad mig endnu en gang understrege, at det er vigtigt at have mulighed for at trække tingene tilbage, og det har vi opnået. Ligesom for selvreguleringen vidste vi på forhånd, at vi hverken vil eller kan forhindre det, men det skal være klart, at heller ikke selvreguleringen må udhule Parlamentets eller lovgiverens kompetence, men at det er klart, at vi - og det har ordføreren også gjort meget klart - skrider klart og tydeligt ind mod det, hvis vores lovgivningskompetence bliver beskåret. I sidste ende er også Kommissionen som traktatens vogter naturligvis forpligtet til at skride ind i et sådant tilfælde.
Mange andre ting er vigtige, men de er også en forbedring af den gensidige informationspligt, men også en forbedring af informationen til borgerne i Europa. Kommissionen og Rådet har skiftevis strittet stærkt imod det, som Parlamentet krævede, især med hensyn til -muligheden, men i sidste ende vandt vi. Kommissionen og Rådet havde nok ikke regnet med, at det var et nærmest uovervindeligt team, der var i aktion her, med formanden Gargani, som ikke lader sig bringe ud af fatning, med hr. Clegg, som har optrådt med britisk reservation, men har handlet, med Monika Frassoni, som kombinerede hårdhed med charme, hvilket også var ganske vigtigt for at bløde kommissionsnæstformændenes hjerter en smule op, hvilket som bekendt ikke er let. Derfor tror jeg, vi har fundet en ganske god løsning. Jeg anbefaler derfor Parlamentet at vedtage Frassoni-betænkningen. 
Clegg (ELDR ).
   - Hr. formand, som det blev nævnt tidligere, er dette virkelig en velkommen aftale. Jeg har virkelig nydt at arbejde sammen med mine kolleger, hr. Gargani, fru Frassoni, hr. Swoboda og andre kolleger i Rådet og Parlamentet, selv om det var en smertelig langvarig proces. Vi endte med at få en aftale, som var langt bedre, end mange af os havde forventet fra begyndelsen.
Som mange af talerne har sagt, er det ikke en perfekt aftale. Ingen aftale er perfekt. Det er lidt af en blandet landhandel. Som Monica Frassoni sagde, har den en smule "bla bla" og nogle forholdsvis indholdsløse afsnit, men den indeholder også nogle utroligt vigtige proceduremæssige fremskridt.
I et øjeblik eller to vil jeg gerne med forlov fokusere på, hvad der skal ske herefter. Der er ingen idé i at indgå denne aftale på papiret efter alle disse måneder med langvarige forhandlinger, hvis vi ikke omsætter de opnåede fremskridt til virkelighed snarest muligt. Jeg vil gerne understrege to aspekter, som vi efter min mening bør følge op på snarest muligt. Det første er punkt 36 i aftalen med ordlyden: "Inden for seks måneder efter denne aftales ikrafttræden bør Europa-Parlamentet og Rådet, der som lovgivende myndighed skal vedtage de foreslåede forenklede retsakter endeligt, ændre deres arbejdsmetoder ved f.eks. at indføre ad hoc-strukturer, der specifikt tager sig af forenklingen af lovgivningen." Det er en meget vigtig målsætning, som bliver yderst vanskelig at nå. Jeg opfordrer både Parlamentet og vores kolleger i Rådet til at sikre sig, at fristerne for at opnå forenklingsprocessen virkelig overholdes inden for de seks måneder, som er angivet her. 
Jeg vil også gerne henvise til punkt 30. Den omhandler noget, som alle ved ligger mig meget på sinde, nemlig det fremskridt, som vi forhåbentlig kan opnå ved at foretage konsekvensanalyser på tværs af alle tre institutioner. Teksten lyder: "Snarest muligt efter vedtagelsen af nærværende aftale gør de tre institutioner status over deres respektive erfaringer og undersøger muligheden for at fastlægge en fælles fremgangsmåde."
Monica Frassonis kommentar til denne aftale er absolut fremragende i dens klarhed og rimelighed undtagen i en henseende, hvor jeg mener, hun er en smule negativ over for muligheden for at indgå en aftale om konsekvensanalyser. Jeg mener selv, at vi på ingen måde kan nå de generelle principper, som der henvises til i aftalens fælles målsætninger - nemlig retssikkerhed, fremme af enkelhed, klarhed og sammenhæng i affattelsen af lovgivningstekster - hvis vi ikke hurtigt opnår fremskridt - som der opfordres til i punkt 30 - med hensyn til at fastlægge en fælles fremgangsmåde, så vi får miljømæssige, sociale og økonomiske konsekvensanalyser, som ikke kun skal anvendes i forbindelse med forslag fra Kommissionen, men også med vigtige ændringsforslag, som vi selv og Ministerrådet stiller.
Jeg håber, at der kommer lidt fart på de næste par måneder for at opnå reelle, praktiske fremskridt efter aftalen, og især vedrørende de to vigtige målsætninger med forenkling og konsekvensanalyser.
MacCormick (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne give en kompliment til de fire talere før mig, som deltog i forhandlingen om denne interinstitutionelle aftale og bifalder, som Nick Clegg, især Monica Frassonis betænkning og begrundelsen over for Parlamentet. 
Jeg er dog en smule uenig i nogle af de netop fremsatte synspunkter. Når vi taler om bedre lovgivning, får jeg pludselig fornemmelsen af, at der sænker sig en følelse over Parlamentet fra det 21. århundrede af, at kriminalisterne Beccaria og Bentham fra slutningen af det 18. århundrede gør os selskab.
Lovgivning er en videnskab, som kan forbedes, da vi alle ved, hvad der er til menneskets bedste, og det eneste, vi skal gøre, er at finde tekniske midler til at nå det. Som hr. Medina Ortega netop nævnte, ved vi, at det faktisk ikke er tilfældet. Medlemmerne af en demokratisk, lovgivende forsamling skal ikke søge en enkel institutionel synsvinkel. Medlemmerne af en demokratisk, lovgivende forsamling skal se på dialektikken i vores tids politik og tilkendegive, når vi er uenige, og ikke når vi er enige.
I sidste ende medfører uenighed eller forhandling måske visdom og beslutning, men vi formoder ikke fra starten, at der er et rigtigt svar, og at det er et teknisk spørgsmål om, hvordan det skal opnås. Vi kan heller ikke rimeligvis formode fra starten, at det er let at udføre en konsekvensanalyse. Vi har "lovgivningsmissiler", som frembringer tryk, når de lander, og herigennem kan vi udlede, hvad konsekvensen er. 
Alle, som har studeret retssociologi, ved udmærket, at dette ikke er sandt. Lovgivningens faktiske implikationer giver anledning til strid i mange år efter, at den er vedtaget. Lovgivningens virkninger har mange forgreninger. Vi er ikke engang altid enige om de juridiske konsekvenser og endnu mindre om lovgivningens økonomiske konsekvenser. 
For ca. en uge siden havde vi en stor diskussion om ophavsretsdirektivet, da folk var usikre, ikke på omkostningen, men på hvad konsekvenserne faktisk vil være ved domstolene. Den retlige sikkerhed er en myte og en illusion. Det bedste, som gode lovgivere kan gøre, er at mindske den retlige usikkerhed, og vi bør løse vores opgave med behørig beskedenhed i den henseende.
Det bringer mig tilbage til synspunktet om nærhed, som har stor betydning for os alle. Konsekvensanalyse set i et større perspektiv synes at forudsætte, at al lovgivning får samme konsekvenser overalt inden for denne store og uensartede union. Sikke en absurd betragtning. Det er ikke sandt. Hver gang man ser på et virkelig tilfælde, finder man ud af, at det har forskellige konsekvenser forskellige steder. Det er det, som gør nærhed så vigtig. Jeg anbefaler på det kraftigste Monica Frassonis betænkning og dens begrundelse. Jeg stemmer for den, men jeg har mine tvivl om antagelserne, som ligger til grund for denne forhandling. 
Schleicher (PPE-DE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, vores forhandling under ét i dag gælder et overordentligt vigtigt tema, nemlig kvaliteten af den europæiske lovgivning. En bedre kvalitet skal for det første opnås med en interinstitutionel aftale mellem de tre institutioner, for det andet har Kommissionen, begyndende med hvidbogen om styreformer i EU, fra slutningen af 2001 og frem til i dag fremlagt ikke mindre end 16 omfangsrige dokumenter i form af meddelelser og rapporter om emnet "styreformer i EU og bedre lovgivning".
Nogle af disse dokumenter er en slags selvforpligtelse for Kommissionen for dens eget arbejde, hvilket er rosværdigt. Andre omhandler direkte Europa-Parlamentets traktatmæssigt fastsatte rettigheder, f.eks. udøvelse af de gennemførelsesbeføjelser, som er overdraget Kommissionen, såkaldte udvalgsprocedurer, eller udsagn om skabelse af nye retsinstrumenter, f.eks. den åbne koordinering, selvregulering, samregulering og lignende. Den nye interinstitutionelle aftale skal nedskrive håndteringen af disse instrumenter, som hidtil ikke har været fastsat i traktaten nogen steder, også som en slags selvforpligtelse for de tre institutioner.
Vores kolleger har præsteret et vigtigt arbejde, og jeg er taknemmelig for, at de har gjort dette arbejde for virkelig at tage dette emne op til grundig behandling. Men jeg må på den anden side sige, at jeg ikke er så glad for, at vi overhovedet har påtaget os en forpligtelse igen, for enhver, som læser teksten i denne interinstitutionelle aftale, må faktisk spørge sig selv, hvilken merværdi en sådan aftale egentlig giver Europa-Parlamentet ud over de rettigheder, der allerede er fastsat i traktaten, og der kan jeg ikke få øje på så meget. Og det bliver værre endnu! I Europa-Parlamentet pålægger vi os få dage efter den højtidelige åbning af regeringskonferencen, som også vil beskæftige sig med dette emne, med en sådan aftale selv begrænsninger, uden at være nødt til det, og afstår sågar fra at udnytte vores parlamentariske rettigheder, som vi møjsommeligt har tilkæmpet os gennem to årtier.
Vi har kun gradvist kunnet udvide vores parlamentariske indflydelse i forhold til Kommissionen og Rådet, fordi Parlamentet tidligere har udnyttet de rettigheder til det yderste, som det var tildelt i traktaten. Med interinstitutionelle aftaler af denne art og aftaler med Kommissionen, som f.eks. i Lamfalussy-proceduren, begrænser vi selv vores rettigheder igen, og det synes jeg er den omvendte verden.
Spørgsmålet om kvalitet i den europæiske lovgivning er så vigtigt, at vi ikke må behandle det letfærdigt. De berørte, nemlig borgerne, som lovgivningen gælder for, medlemsstaterne, som skal gennemføre den, og alle niveauer, som tager sig af gennemførelsen, lider under dårlige love, og vi bør holde op med at producere en masse papir i alle institutionerne og i stedet lade det komme an på en prøve og virkelig fremlægge og vedtage bedre love. Det kan vi gøre som parlamentsmedlemmer.
Med Medina Ortega-betænkningen gør Parlamentet i dag, den 8. oktober, sit andet forsøg på at komme med en udtalelse til Kommissionens meddelelse om bedre og enklere lovgivningsmæssige rammer fra december 2001. I mellemtiden har tre topmøder mellem stats- og regeringscheferne behandlet dette emne, uden at Europa-Parlamentet har været i stand til at svare og dermed gøre sin indflydelse gældende. Med den form for papirproduktion går vi foran med et dårligt eksempel. I stedet for at producere mere papir bør vi støtte Kommissionen i at reducere og rydde ud i de 97.000 sider EU-lovgivning, der findes i dag. Det ville også være et bidrag til kvaliteten i europæisk lovgivning. 
Van den Berg (PSE ).
   - Hr. formand, jeg takker hr. Medina Ortega. For mig betyder bedre lovgivning nye styreformer i EU, som er mere demokratiske, opnår mere for borgerne og bliver mere forståelige for alle. Et mere effektivt, mere demokratisk og mere gennemsigtigt Europa. Det var det vigtigste mål, Det Europæiske Konvent havde i tankerne i forbindelse med forslaget til en forfatning. Nogle regeringschefer risikerede i weekenden atter at henfalde til deres gamle spil om magt og penge, hvorved de egentlig ignorerer de europæiske borgeres ønske.
Heldigvis kan vi - og det diskuteres også her - også nu gøre temmelig meget inden for grænserne af de europæiske traktater. Kommissionen har med hvidbogen om nye styreformer i EU stillet en lang række forslag om bedre styreformer. Forbedringen af lovgivningsprocessen var en vigtig del af den. På det punkt er der allerede opnået vigtige resultater. Kommissionen har i mellemtiden inden for disse rammer fremlagt adskillige forslag, bl.a. programmet vedrørende konsolidering, kodificering og forenkling af lovgivningen. Omfanget af lovgivningen reduceres hermed med hele 35.000 sider. Det må også gerne for en gangs skyld komme i avisen!
Men på lovgivningsområdet skal begge dele af lovgivningsmyndigheden, Europa-Parlamentet og Rådet, spille en central rolle. Efter Kommissionens uheldige start tog denne skridt til en aftale med Europa-Parlamentet og Rådet, den interinstitutionelle aftale. Det giver masser af muligheder for en hurtigere og enklere europæisk politik på områder såsom miljø og socialpolitik. Men hvis resultaterne ikke er tilfredsstillende, kan Europa-Parlamentet gribe ind og påberåbe sig og benytte sin ret som medlovgiver. Kommissionen og Rådet har efter min mening været alt for længe om at gå med til dette, og de udviser stadig alt for ringe generøsitet. De må jo vide, at der ikke er noget virkeligt demokrati uden Europa-Parlamentet. Ingen har behov for en teknokratisk udøvende magt, som regerer over og uden den europæiske befolkning. Men vi har behov for drastisk at gøre noget ved de for lange procedurer, de manglende resultater og den ringe gennemsigtighed.
Hr. formand, hr. Doorn har stillet et forslag om en slags bureaukratisk vurdering, en uafhængig vurdering. Det støtter jeg, hvis de oplysninger, som vi dermed får, til sidst ender hos os som medlovgivere. I sidste instans skal vi selvfølgelig træffe beslutningerne sammen med Rådet. Det er naturligvis kernen i den strid, det her drejer sig om, og jeg håber, at Kommissionen vil føre aftalerne ud i livet på denne måde. 
Lynne (ELDR ).
   - Hr. formand, jeg er meget glad for, at vi gør fremskridt med hensyn til bedre lovgivning. Som europæer synes jeg, at det er virkelig frustrerende, at vi fremsætter lovgivning her i Parlamentet, som ikke er tænkt ordenligt igennem, og som ikke alene skader Parlamentet, men også vores troværdighed. 
Vi skal også se på den nuværende lovgivning for at se, om den gennemføres i hver enkelt medlemsstat. Hvis ikke den gennemføres, er det så, fordi den er uigennemførlig? Hvis den er uigennemførlig, hvorfor ophæver vi den så ikke i stedet for blot at prøve at indføre yderligere lovgivning inden for samme område, som vi synes at gøre i øjeblikket?
Vi skal også se på, om den virkelig altid er nødvendig på europæisk plan. Hvis den er nødvendig, skal vi foretage en omfattende konsekvensanalyse på baggrund af opdateret videnskabelig og medicinsk dokumentation inden for visse områder, hvor den finder anvendelse, f.eks. sundheds- og sikkerhedslovgivning inden for beskæftigelsesområdet og området for sociale anliggender. 
Vi skal også tage hver medlemsstats situation i betragtning. Konsekvensanalysernes nøjagtighed skal virkelig forbedres - de er bestemt ikke særligt gode i øjeblikket. De skal også foreligge på et meget tidligt tidspunkt, så vi kan have en virkelig høring. Denne høring bør omfatte det egentlige instrument, som er det mest velegnede til det specifikke emne. 
Alle resulatater og alle bidrag bør gøres alment tilgængelige. Jeg er meget tilfreds med, at hr. Medina Orgeta har indvilliget i, at hans forslag henvises til fornyet udvalgsbehandling. Det er også rigtigt at gøre. Jeg lykønsker ham med hans arbejde, men hans forslag er naturligvis overflødiggjort af den interinstitutionelle aftale. 
Doyle (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg støtter stort set betænkningerne foran os om bedre lovgivning og om den interinstitutionelle aftale og især deres målsætninger: at sikre en pålidelig, opdateret og brugervenlig lovsamling til gavn for vores borgere, arbejdstagere og erhvervslivet. Dette indebærer at fjerne det overflødige - de forældede eller umoderne tekster - hvilket vil mindske mængden af uden at påvirke den retlige status. Der er et behov for at forbedre fremstillingen og sikre brugervenlig adgang til en fællesskabslovsamling, og eksisterende lovgivning og politikker skal gradvist moderniseres og forenkles.
Denne opgave bør dog ikke blive undervurderet. Det indre marked er en af vores store succeshistorier, men alene den mængde lovgivning, som det indre marked har sprøjtet ud for at sikre harmonisering af medlemsstateres procedurer, er afskrækkende. Ændringsforslag, som er udarbejdet på et af de officielle sprog og derefter oversat til alle de andre, gør ofte slutproduktet - når det oversættes tilbage til alle de officielle sprog - bombastisk, pedantisk og generelt tungt og kedeligt for den indfødte. Ja, den juridiske status er intakt, men teksten er ikke brugervenlig. 
Vores afhængighed af akronymer har fremavlet et nyt sprog: Eurosprog. Efter seks måneder i en af institutionerne bruger vi det allesammen, og dermed isolerer vi os og vores arbejde yderligere fra hr. og fru Jensen. Cocobu, FUSP - eller er det PESC? - Coreper, og det seneste er GARC, som jeg mener står for Rådet (almindelige anliggender og eksterne forbindelser). Kort sagt har vores tekster et akut behov for komme på afvænning.
Konsekvensanalyse er et særligt område, der har aktuel interesse for mit land, Irland. Vores specifikke interesse ligger i at udvikle et middel til at konkurrenceimprægnere EU's lovgivningsforanstaltninger for at sikre, at EU's strategi stimulerer den økonomiske vækst for at opfylde 2010-målsætningerne fra Lissabon. Vi vil gerne opnå reelle fremskridt i udviklingen og brugen af konsekvensanalyser for at understøtte konkurrenceevnen. Ordlyden i punkt 30 i den interinstitutionelle aftale er inspireret af hr. Medina Ortegas betænkning om at kunne anvende konsekvensanalyser i forbindelse med lovgivning, der er gennemført ved den fælles beslutningsprocedure, inden vedtagelsen af et væsentligt ændringsforslag, enten under førstebehandlingen eller i forligsfasen på grundlag af kriterier og procedurer, der er fastsat i fællesskab. Jeg har svært ved at tro på det, hr. formand.
Jeg vil gerne have slået fast, at Kommissionens egen integrerede procedure for konsekvensanalyse er i den indledende fase. I 2003 identificerede Kommissionen 44 forslag til den såkaldte udvidede konsekvensanalyse. Tilsyneladende er kun fire blevet gennemført. Jeg vil gerne høre Kommissionens kommentarer hertil, tak.
De forventede lovgivningsforslag om kemikalier, som ikke var omfattet af de 44 oprindeligt identificerede, men som nu er vurderet som reaktion på det politiske og andet pres, bliver den første, virkelige, omfattende konsekvensanalyse, der udføres i forbindelse med et forslag. Først da kan vi se, om den er anvendelig. 
Afslutningsvis er der, for at bruge Kommissionens egne ord, et solidt grundlag her, men dette er måske en ønskeseddel. Lad os håbe, at det første bliver gældende.
Koukiadis (PSE ).
   - Hr. formand, som vi alle ved, har Kommissionen været optaget af spørgsmålet om bedre forvaltning af denne fællesskabsmodel, der i årevis har heddet EU.
En del af denne strategi består i at forenkle og forbedre lovgivningsprocessen. Disse emner er længe blevet overvåget af ordføreren, hr. Medina Ortega, og derfor udkrystalliseres hans rige erfaring i huller, fejl og svagheder i lovgivningsprocessen i hans betænkning. Hans forslag dækker alle faser af lovgivningsprocessen fra det forberedende lovgivningsarbejde, koncipieringsprocedurerne og formuleringen af indholdet til den fase, hvor lovgivningen anvendes af medlemsstaterne. Da tiden er knap, vil jeg kommentere tre af de grundlæggende generelle problemer, der opstår.
Det første er af ren politisk karakter og vedrører den permanente konflikt mellem bureaukratiet i alle administrative mekanismer og følgelig mellem de tilsvarende mekanismer i Europa-Kommissionen, der er af den opfattelse, at effektivitet er et teknisk spørgsmål, der således underminerer princippet om demokratisk legitimitet, der er det eneste princip, der kan sikre enhver retsakts troværdighed. Hvis vi således ønsker en reel reform af lovgivningsprocessen, skal Kommissionen tage passende initiativer og vise sig som et godt eksempel, der vil give førsteprioritet til demokratisk legitimitet og til at sikre balancen mellem institutionerne.
For det andet, fra det øjeblik, hvor man - efter min mening med rette - tillægger kvaliteten og gennemsigtigheden af de utallige høringer, der er nødvendige for at fremme et lovgivningsforslag, særlig betydning, skal de foreslåede minimumsspecifikationer for høringer omfatte repræsentativiteten af de deltagende sociale institutioner gennem opstilling af strenge kriterier for repræsentativitet samt en procedure for regelmæssige revisioner af listen over repræsentative organisationer. Repræsentativitet er ikke en erhvervet rettighed for nogen institution, og den skal bekræftes lidt efter lidt.
Endelig indeholder Kommissionens meddelelse med rette forslag om forbedring af retsakters gennemførelse i medlemsstaterne, men selv om der også er forlag i betænkningerne vedrørende lovens anvendelse, så tages der ikke hensyn til disse forslag i meddelelsen. Hvis meddelelsen i det mindste respekterede den demokratiske legitimitet, skulle Parlamentet høres om, hvorfor der ikke tages hensyn til disse forslag.
Inglewood (PPE-DE ).
   - Hr. formand, som mine kolleger allerede har bemærket her til aften, er disse betænkninger meget vigtige, da lovgivning velsagtens er regeringens mest vigtige del, som på mange måder definerer ethvert ledelsessystems grundlæggende karakter. Jeg har haft min gang her i Parlamentet i næsten 15 år, og i hele den periode har der været betænkninger om det emne, som vi drøfter her til aften. Hvad jeg ikke er sikker på, er, om lovgivningen i den periode er blevet bedre eller værre. Men jeg er sikker på, at der er større politisk interesse i og drøftelser af dette emne nu, end da jeg var yngre. Det, er jeg sikker på, er et skridt i den rigtige retning.
Ikke desto mindre er det en ting, der først viser sin værdi i praksis. Det er ikke, hvad Kommissionen, Rådet eller Parlamentet siger, der har betydning. Det er, hvad vi gør, der tæller. Hvad er så de afgørende punkter?
Det første er naturligvis demokrati. Alle ledelsesprocedurer, uanset om de er i forbindelse med forvaltning eller lovgivning, skal bekræftes ved valgurnerne. De, som træffer beslutninger på disse områder, skal stå til ansvar og til regnskab over for deres handlinger. Endelig skal det system, som de arbejder i, være gennemsigtigt.
For det andet skal alt dette finde sted inden for de retsstatslige rammer. Hvis der sker misbrug, skal der være adgang til retlig prøvelse, som forvaltes af en uafhængig dommer. Dette kan finde sted inden for en række områder, uanset om det drejer som om manglende gennemførelse eller noget, der finder sted som et resultat af forkerte procedurer. I forbindelse med hr. Medina Ortegas synspunkt skal de selvregulerede områder fungere i henhold til retsstatsprincippet. 
For det tredje har vi det udbredte ord "nærhed". Vi bør ikke gøre noget på europæisk plan, som faktisk bør gøres nationalt, uanset hvordan det præcist defineres.
For det fjerde er der proportionalitet. Al lovgivning, som vi udarbejder, skal være proportionalt med det misbrug eller den skade, som den har til formål at tage hånd om. Selv om jeg anbefaler forslagene i Mandelkern-rapporten, skal vi passe på, at konsekvensanalyserne i denne forbindelse ikke også bliver endnu en bureaukratisk forhindring i lovgivningsprocessen.
Endelig er der naturligvis behov for klarhed. Som englænder kan jeg kun sige, at en utrolig stor del af det engelsk, som produceres i Bruxelles, ikke anerkendes som engelsk af mine landsmænd. Vi bør være et godt eksempel. Forbedrer vi rent faktisk lovgivningen, når den kommer igennem Parlamentet? Jeg tror, at det rigtige svar er "nogle gange", men faktisk bør svaret være "altid". Vi bør starte med at bringe orden i eget hus. 
Corbett (PSE ).
   - Hr. formand, denne forhandling har mange aspekter: bedre affattelse, bredere høring osv., og vi gør fremskridt på en række af disse punkter. Det emne, som jeg dog gerne vil drøfte, er, hvad jeg kalder "horisontal nærhed". Det er ikke vertikal nærhed, som hr. Inglewood netop tog fat på i sine bemærkninger til forvaltningsniveauet - europæisk, nationalt eller regionalt. Det handler om, hvorvidt der bør lovgives, hvorvidt området bør være selvreguleret, samreguleret eller slet ikke reguleret. Også her har vi brug for et hierarki. Vi har brug for en byrde for at bevise, at det er nødvendigt at gribe ind. Det kan være, at det ikke er nødvendigt at regulere i visse sager eller om visse emner. Hvis det er nødvendigt, er selvregulering måske nok, og hvis det ikke er nok, er samregulering måske nok. Hvis det heller ikke er nok - og kun, når dette ikke er nok - så bør vi gribe ind og vedtage lovgivning.
Spørgsmålet i forbindelse med vertikal nærhed er, hvem der træffer beslutningen. Det er rigtigt, at den lovgivende myndighed bør træffe beslutningen. De, som står til regnskab for hele befolkningen og ikke kun visse sektoriske interesser, bør træffe beslutningen i første omgang. Derfor bifalder jeg den interinstitutionelle aftale og Frassoni-betænkningen - og jeg lykønsker fru Frassoni med hendes betænkning.
Denne interinstitutionelle aftale indeholder ikke en hel masse, men den anerkender, at samregulering først og fremmest kræver godkendelse fra den lovgivende myndighed. Det er et meget vigtigt princip og er noget, som vi har opnået i denne interinstitutionelle aftale.
Jeg vil gerne lige sige et par generelle ord om den interinstitutionelle aftale. Vi har nu en lang række af dem, mange af dem er overlappende, og nogle gentager de samme emner med forskellig ordlyd. Vi bliver snart nødt til at gå tilbage for at systematisere og forenkle de forskellige interinstitutionelle aftaler til en enkelt, klar og præcis tekst. Det er en af de første ting, som vi bør gøre, så snart vi har vedtaget vores nye europæiske forfatning, hvilket forhåbentlig snart sker.
McCarthy (PSE ).
   - Hr. formand, jeg bifalder også, at vi nu er nået dertil med denne interinstitutionelle aftale, at vi kan begynde at indfri vores løfte om at levere bedre og mere enkel lovgivning. Jeg vil også gerne lykønske forhandlingsholdet og især vores ordførere.
Hvis det lykkes os, vil god, klar og enkel lovgivning betyde færre overtrædelsessager ved EF-Domstolen og medføre love, som er lettere at håndhæve i vores medlemsstater. Jeg mener, at forbrugerne og borgerne skal vide, hvilken afhjælpning de kan forvente fra EU-lovgivningen, og virksomhederne skal være klar over, hvilke standarder og praksisser de skal stile efter for at gennemføre EU-lovgivning. Ja, konsekvensanalyser af lovgivningen kan være et teknisk værktøj, men de er et uundværligt værktøj til både at involvere flere interessenter og sørge for i den udøvende magt, hvorved vi både forbedrer kvaliteten af forhandlingerne i Parlamentet og vores evne til at stille den udøvende magt til regnskab. 
Vi kan også bruge konsekvensanalyser til at vurdere fordele ved foreslået lovgivning og finde ud af, hvor samregulering, selvregulering eller pseudolovgivning kan være brugbare værktøjer. Jeg ved, at nogle af mine kolleger er bekymret for, at pseudolovgivning kan underminere eller fjerne Parlamentets særlige rettighed som lovgiver. Jeg accepterer, at der er kulturelle forskelle mellem medlemsstaterne på dette punkt, men vi skal også acceptere, at lovgivning nogle gange kan være infleksibel og vanskelig at ændre, hvorimod adfærdskodekser hurtigere kan få effekt, især i forbindelse med uredelig markedsføringsskik. 
Naturligvis har hr. MacCormick ret i, at lovgivning handler om politik. Det er ikke kun et videnskabeligt forsøg med konsekvensanalyser. Derfor vil Parlamentet og dets valgte politikere altid være en væsentlig del af lovgivningsprocessen. Jeg er også enig i, at tilbagekaldelse er en væsentlig del af den undersøgelsesret. Vi bør støtte dagsordenen for bedre lovgivning, men Parlamentet har brug for flere ressourcer og beføjelser for at kunne handle på baggrund af og vurdere konsekvensanalyser og bruge disse lovgivningsmæssige procedurer til at stille Kommissionen og Rådet til regnskab.
Dagsordenen for bedre lovgivning kræver en ændring af kulturen, beføjelserne og ansvaret i alle vores institutioner. Det vil ikke skade Parlamentet, men snarere styrke den parlamentariske undersøgelse af kommende lovgivning. 
Frassoni (Verts/ALE ),
   Hr. formand, jeg bad om at få ordet igen efter forhandlingen, fordi jeg var meget interesseret i at høre, hvad Rådet og Kommissionen havde at sige. Nu har jeg hørt dem, og deres indlæg har bekræftet mig i, at hvis vi ikke blot vil have denne aftale til at være en tom vision, så er det udelukkende op til Europa-Parlamentets evne at sørge for, at den overholdes og indføres i praksis i vores institution. Under denne debat stødte vi præcist som under forhandlingerne på en vis infleksibilitet vedrørende behovet for at sikre, at - hvad angår alternative lovgivningsmetoder - der skal være en lovgiver samt specielt for Europa-Parlamentet en mulighed for at vurdere disse metoder i praksis og om nødvendigt afvise den.
Fru McCarthy, problemet er ikke de kulturelle forskelle, som bestemt kan findes mellem os med hensyn til frivillige aftaler. Problemet ligger i det faktum, at når de frivillige aftaler ikke fungerer, skal vi som lovgivende myndighed have lov til at tilbagekalde dem, og jeg må beklageligvis sige, at det er delvist muligt, men kun hvis vi kæmper længe og hårdt for det.
Hr. formand, jeg vil tale ganske kort om konsekvensanalyser. Hr. Clegg, der deltog i vores forhandlingsdelegation, har ret. På et vist punkt holdt vi op med at insistere på dette emne, ikke mindst fordi Parlamentet måske endnu ikke er klar til at handle fælles i dette spørgsmål. Jeg vil understrege, at konsekvensanalyser er et meget politisk spørgsmål, i hvilket vi tilmed risikerede at miste nogle af vores beføjelser under forhandlingerne ved at knytte os selv for ubøjeligt til en forpligtelse om at gennemføre en konsekvensanalyse, som vi i praksis fortsat ikke er teknisk i stand til at gennemføre.
Jeg mener endvidere, at Kommissionens tilgang til dette spørgsmål varierer vældig meget. I nogle sager gennemføres analysen og ses som værende betydningsfuld, mens den i andre sager helt opgives. I forhold til det vil jeg gerne nævne eksemplet med den berømte Van Miert-liste over transeuropæiske net, hvor Kommissionen fuldstændig har opgivet tanken om nogen form for konsekvensanalyse for denne vigtige foranstaltning. Jeg gentager: Konsekvensanalyser er fortsat et emne, som ikke er blevet afsluttet med denne interinstitutionelle aftale, og jeg tror, at vi skal være opmærksomme herpå og handle ansvarligt fremover.
Corbett (PSE ).
   - Hr. formand, jeg har en bemærkning til forretningsordenen. Jeg vil gerne sige kort, at proceduren med, at ordførerne kan vende tilbage og svare i slutningen af forhandlingen, er en fremragende fornyelse. Jeg lykønsker Dem og fru Frassoni med at tilrettelægge den tidligere forhandling på denne måde.
Formanden.
   - Dagsordenen var allerede fastlagt, så jeg viderebringer Deres lykønskninger til den, der fortjener dem. Mange tak, hr. Corbett.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.00. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0294/2003) af Bodrato for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om europæisk rumpolitik - grønbog (2003/2092(INI)).
Bodrato (PPE-DE ),
   Hr. formand, den grønbog, der blev præsenteret af kommissær Busquin, og som Parlamentet hilste meget velkommen, har endnu en gang understreget rumpolitikkens strategiske betydning for uafhængighed, sikkerhed og økonomisk vækst i et Europa, der fortsat ønsker at være på forkant med videnskabelig forskning og teknologisk innovation.
For nogle få måneder siden blev der nået et vendepunkt med forfatningskonventet, der tildelte rumpolitikken en særlig rolle og dermed bebudede et retsgrundlag for fællesskabsprogrammer og konsoliderede den strategi, der blev iværksat med Galileo-programmets usædvanlige succes. Ikke desto mindre skal vi ikke ignorere det faktum, at Kommissionen også har givet et specifikt svar på den enestående krise, der har ramt rumsektoren og i særdeleshed løfteraketter, hvilket underminerer mange industriers aktiviteter og forstærker den eksisterende skævhed på verdensmarkedet.
Rumaktivet er afgørende for koncentrationen af ekspertise, forskning og teknologi, der karakteriserer udviklingen af den videnbaserede økonomi. Det er ressource, der ikke må gå tabt, og Kommissionen og Rådet for Den Europæiske Rumorganisation har vist, at de er helt opmærksomme på dette. I Parlamentets betænkning understreges ESA's og de nationale organers rolle, og der udtrykkes tilfredshed med rammeaftalen, som EU og ESA støttede, og som Parlamentet pressede stærkt på for at få vedtaget. Denne rammeaftale bekræfter ESA's enestående rolle i forbindelse med tilrettelæggelsen af forskningen samt den teknologiske og industrielle udvikling. Denne rolle skal præciseres i et europæisk rumprogram, der omdefinerer Kommissionens ansvar over for efterspørgslen fra det offentlige og nye initiativer, der kræver politisk repræsentativitet og en specifik institutionel kompetence.
At give Europa en ledende rolle i international sammenhæng med deltagelse af alle EU-landene er ikke uforeneligt med den faste overbevisning om, at et internationalt samarbejde er nødvendigt, i første instans et samarbejde med USA - her tænkes der på den internationale rumstation - men også med andre lande, herunder Rusland, Japan og Kina. Vi skal imidlertid være opmærksomme på, at kvaliteten af de internationale aftaler - i særdeleshed vedrørende rummet - er afhængig af kvaliteten af den videnskabelige, industrielle og også økonomiske støtte. Europas mål skal støttes af offentlige midler, sådan som det sker i resten af verden, og gennem en mere aktiv tilrettelæggelse af de fælles politikker inden for f.eks. landbrug, telekommunikation, miljø og transport. Vi skal stimulere private initiativer, hvilket er tilfældet med Galileo, men vi skal tage det til efterretning, at målet med en fordobling af rumbudgettet i løbet af 10 år kun delvis vil kunne afhjælpe forskellene i forhold til USA.
Rumforskningen har spillet en pionerrolle. Kvaliteten af menneskelige ressourcer og grundforskning får imidlertid større opmærksomhed. Den europæiske rumpolitiks fremtid er afhængig af en sådan opmærksomhed. Derfor mener vi, at der i det næste rammeprogram for forskning skal afsættes flere penge til rumsektoren, så man sikrer en kvote på dette område til de små og mellemstore virksomheder, der i stigende grad er en uundværlig støtte for nye innovative virksomheder.
Mit sidste punkt vedrører konventets retningslinjer for et våbenagentur, som skal være åbent for samtlige medlemsstater på grundlag af det strukturerede samarbejde. Disse retningslinjer kan bidrage til at udnytte det industrielle og teknologiske aktiv. Det handler ikke - og det skal vi gøre helt klart - om en militarisering af rummet men snarere om en anerkendelse af, at der er tale om dobbelte aktiviteter, både militære og civile, samt en europæisk sikkerhedsstrategi, der ikke kan opgives på grund af den amerikanske unilateralismes fristelser. For at undgå misforståelser henvises der i betænkningen til FN's Generalforsamlings resolution om forhindring af et våbenkapløb i det ydre rum samt til målsætningen i selve konventet om at bidrage til fred, sikkerhed og bæredygtig udvikling på verdensplan.
Nu ser vi frem til hvidbogen efter at have diskuteret grønbogen. Vores forventninger er baseret på de positive udtalelser, vi hidtil er fremkommet med, og vi tror, at videnskabsmændene og den europæiske industrielle verden har de samme forventninger.
Busquin,
    Hr. formand, hr. Bodrato, mine damer og herrer, indledningsvis vil jeg gerne takke hr. Bodrato og medlemmerne af Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi for en betænkning af høj kvalitet og konstruktive forslag. Det vidner endnu en gang om Europa-Parlamentets engagement og støtte, når det gælder rumpolitikken. Høringen på grundlag af grønbogen gav anledning til en meget åben debat om den fremtidige europæiske rumpolitik, og der er modtaget en række bidrag fra alle berørte kredse. Vi er på grundlag heraf nu i gang med at udarbejde den hvidbog om målene på mellemlang og lang sigt for den europæiske rumpolitik, som Europa-Parlamentet udtrykte ønske om i januar 2002.
Der har vist sig at være enighed om nogle vigtige forhold. For det første ønsker man i Europa en livskraftig, uafhængig og vidtfavnende rumsektor. For det andet anerkendes det, at vores rumfartsindustri frembyder visse strukturelle svagheder. De understregede således, at vi har haft visse vanskeligheder, hvad angår løfteraketter. Takket være en afgørelse truffet af ESA-rådet, lykkedes det at finde en løsning, men den er kun holdbar på kort og mellemlang sigt. Vi skal nu have fundet en mere strukturel løsning. Det er med andre ord afgørende, at vi interesserer os mere indgående for telekommunikationsområdet for at udvikle efterspørgslen, hvad angår denne del af rumsektoren, og vedligeholde vores industris kompetencer.
Som tredje og sidste forhold vil jeg nævne EU's nye ansvar på det rumpolitiske område. Set i lyset af den nye politiske kontekst, der tegner sig for EU, er det nødvendigt at forene den tilgang, der kendetegner Den Europæiske Rumorganisation, og den, der kendetegner de nationale organisationer, i en fælles vision og dermed skabe en egentlig rumpolitik på europæisk plan. Jeg glæder mig i den forbindelse over den aftale, der er indgået mellem Den Europæiske Rumorganisation og EU under Rådets møde den 22. september. Det er et afgørende skridt.
Rumpolitikken bør være en horisontal europæisk politik, som tjener alle øvrige politikker. Den bør fastlægge strategien og indeholde de overordnede retningslinjer, som gør det muligt at sikre en sammenhængende europæisk rumpolitisk indsats. Den bør ikke kun dække det civile felt, men også sikkerheds- og forsvarspolitiske aspekter. Forudsætningen for en sådan politik er selvsagt, at den sikres et retsgrundlag i den fremtidige traktat. Det er også indholdet i konventets forslag, som tager sigte på, når det gælder det rumpolitiske område, at sikre Unionen kompetencer, som den skal dele med medlemsstaterne. Kommissionen ønsker, som Europa-Parlamentet, at dette forslag må blive medtaget i dets helhed i forbindelse med regeringskonferencen. 
Langenhagen (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hjertelig tak, hr. Busquin, De ved, at jeg har interesseret mig specielt for Galileo i flere år, og at det er blevet mit hjertebarn. Men folk bliver ved med at spørge mig, hvad Europa egentlig leder efter i rummet, og hvorfor Europa skal bruge penge på rumfart, når der er så mange andre presserende problemer på jorden, som kræver betydelige finansielle midler. Jeg forventer altså hverken nogen jubelscener eller nogen kritikløs accept i forbindelse med dette tema, men det er min faste overbevisning, og jeg ved, at mange af mine kolleger har det på samme måde, at rummet har en strategisk betydning for Europa og for den europæiske industri. Takket være de moderne teknologier ligger der nye muligheder her. Her ligger der arbejdspladser til vores ingeniører, og her er der fremtidsperspektiver. Europa må ikke stille sig tilfreds med mindre end teknologiske toppræstationer, og Europa kan skabe dem.
Det er mere en kendsgerning end en hemmelighed, at rumpolitikken er det 21. århundredes kernespørgsmål. Vores hverdag bestemmes allerede i dag af de mest forskelligartede anvendelsesmuligheder, som først nu er blevet mulige i kraft af rummet og de satellitter, som vi har installeret derude. Baggrunden herfor er teknologisk knowhow, som skal passes og plejes. Vi har værdifulde ressourcer i Europa, og dermed mener jeg ikke alene ingeniører og teknikere, men også forskningsinstanser og virksomheder. Der kan således frembringes innovationer, men, og det hører jeg tit i mine samtaler - også så sent som i eftermiddags - forskerne og de kloge hoveder søger derhen, hvor der tilbydes mest, og det gælder ikke kun økonomisk, men også rent teknisk. Jeg anser det derfor for at være bydende nødvendigt, hr. Busquin, at man reelt bestræber sig på at arbejde hen imod en sammenhængende europæisk rumpolitik, som De meget rammende beskrev det. Europa skal gøre sig sin stilling og sine muligheder klar. Det er ikke nok at komme med fine hensigtserklæringer, men det er på tide, at vi handler aktivt. Europa skal ligeledes være parat til at investere, hvilket sikkert til tider vil være en smertelig proces, men rumfartssektoren er ikke kun meget omkostningskrævende, men også ekstremt konkurrenceorienteret. Lad os dog tage denne udfordring op!
Uden beslutsomhed og engagement vil Europa miste sin uafhængige adgang til rummet, men også tabe terræn i forbindelse med de anvendelsesmuligheder, som er et resultat heraf. Jeg er enig med Dem i, hr. Busquin, at afhængighed er farlig. Derfor hilser jeg Kommissionens grønbog om europæisk rumpolitik og hr. Bodratos detaljerede og inspirerende betænkning velkommen. Europa har brug for et politisk signal for at begynde på et nyt kapitel i rumfartshistorien, og jeg håber, at vi med vores klare beslutning i morgen vil bidrage til, at den europæiske rumfart får det rigtige skub fremad! 
Savary (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, jeg vil gerne takke ordføreren, Guido Bodrato, som har udført et bemærkelsesværdigt stykke arbejde, har formået at nå til konklusioner og har været lydhør. Jeg synes, det er en fremragende betænkning.
Der er især grund til at glæde sig over betænkningen, fordi den foreligger her ved slutningen af en arbejdsperiode, som har været historisk på det rumpolitiske område, ikke mindst takket være den afgørende inspiration, der er udgået fra Philippe Busquin og hans hold. For første gang skitserer EU en politik, som ligger ud over reguleringspolitikken for konkurrencen og det indre marked. EU skitserer en egentlig målrettet politik for det industrielle og teknologiske område, som forhåbentlig vil overbevise de mange, som undertiden nærer mistillid til Europa.
Det skete først via Galileo, som gav anledning til at stifte det første halvoffentlige europæiske selskab, altså en fælles virksomhed, som kommer til at danne grundlag for et industrielt og teknologisk projekt. Det sker også, når vi med grønbogen lægger grunden til en rumpolitik, som anerkender, at rumteknologien er yderst vigtig, eftersom den spiller en afgørende rolle på alle områder, hvor den finder anvendelse, herunder det civile. Det anerkendes også, at der er behov for en målrettet politisk støtte. Det anerkendes - hvilket vi lægger stor vægt på, og hvilket hr. Busquin også erindrede om - at det er nødvendigt at fastholde uafhængigheden i forhold til de nye magter, samtidig med at vi skal være åbne over for verden, for bagved og parallelt med rumpolitikken udvikles et yderst frugtbart samarbejde med USA, med Rusland om Soyuz-systemet i Kourou og med Kina om Galileo. Med andre ord er det en ny æra, der indvarsles for rumpolitikken. EU vil styrke sin position som en fuldgyldig rumteknologisk aktør i forhold til de store aktører på dette felt i en krisesituation, ikke mindst når det gælder de offentlige budgetter.
Nu drejer det sig om at følge den kurs, der udstikkes i hvidbogen. Personligt ser jeg gerne, at forholdet mellem Den Europæiske Rumorganisation og EU stabiliseres. Vi har brug for ESA og dens sagkundskab, men vi har brug for EU og den politiske støtte for at kunne tale med en røst, når vi er sammen med de store. Jeg ser også gerne en institutionel konsolidering i Kommissionen. I henhold til traktaterne er der på europæisk plan tale om delt kompetence, når det gælder rumsektoren, og Kommissionen må derfor arbejde for at sikre, at dette område fuldt ud kommer til at henhøre under dens kompetence. Jeg vil i den forbindelse understrege, at jeg lægger stor vægt på rammeprogrammerne for forskning og teknologisk udvikling og budgetposten "luftfart og rumfart", som for første gang optræder i det sjette rammeprogram for forskning og teknologisk udvikling. Jeg lægger også stor vægt på, at der udvikles en "programkultur" og evne til at iværksætte europæiske sektorprogrammer via Kommissionens øvrige tjenestegrene. Jeg tænker i denne forbindelse især på GMES-systemet på miljøområdet og opfølgningen på Lissabon, hvad angår uddannelsesområdet.
Jeg vil med andre ord gerne benytte lejligheden til at lykønske kommissær Busquin og hr. Bodrato og sige, at det er et forbilledligt eksempel på, hvor langt EU kan nå, når den politiske vilje er til stede. Det er mit håb, at det, vi har formået sammen at skabe i løbet af vores femårige embedsperiode, må blive en succes og blive videreført. 
Ainardi (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, jeg glæder mig over Kommissionens grønbog om europæisk rumpolitik, som er udarbejdet i samarbejde med Den Europæiske Rumorganisation. Grønbogen vidner efter min opfattelse om, at der er skabt bevidsthed om, hvilken både industriel, strategisk og politisk betydning udviklingen af rumsektoren har for Europa. I maj 2003 drøftede vi fremtidsperspektiverne for denne sektor, som befinder sig i en alvorlig krise set i lyset af den hårde konkurrence på verdensmarkedet og visse finansieringsvanskeligheder. Grønbogen, Bodrato-betænkningen og den kommende hvidbog kan med konkrete forslag bidrage til at overvinde denne krise og omsider sikre en ambitiøs uafhængig europæisk rumpolitik. Jeg glæder mig i denne forbindelse over resultatet af Galileo-programmet og deler ønsket om at udvikle den europæiske integration. Jeg håber imidlertid, at denne integration ikke sætter spørgsmålstegn ved Den Europæiske Rumorganisations uafhængighed som koordinator og inspirator for programmerne.
Jeg vil gerne pege på to problemer. I betænkningen understreges behovet for at skabe synergi mellem de civile og militære rumaktiviteter - jeg mærkede mig hr. Bodratos ord - samtidig med at man slår til lyd for fredelig udnyttelse af rummet, hvilket jeg støtter. Ordføreren ønsker, at satellitsystemerne anvendes ikke blot inden for transport og miljø, men også med sikkerhedsmæssigt sigte, således at Europa får sin egen strategi, sin egen forvaltningsinstans og egne ressourcer. Jeg er helt enig! Men jeg er overbevist om, at rumsektoren primært bør tjene fredelige formål. Behovet er udtalt, hvad enten det drejer sig om miljø eller risikostyring. Europa skal ikke indrette sig efter den amerikanske model, som netop prioriterer forskning og udvikling på det militære område højere end eventuelle civile anvendelser.
Endvidere er finansieringen et af de afgørende aspekter, når det gælder en ambitiøs europæisk rumpolitik. I betænkningen understreges det, at offentlige midler fortsat spiller en afgørende rolle for udviklingen af rumprogrammerne. Der er imidlertid langtfra overensstemmelse mellem de mål, EU opstiller, og virkeligheden. De budgetmidler, der afsættes til rumorganisationerne, ligger på et uændret niveau. USA anvender seks gange så mange offentlige midler til rumsektoren som samtlige europæiske lande. Det er påtrængende nødvendigt, at EU frigør finansieringsmidler, som modsvarer de erklærede ambitioner. Det er en af forudsætningerne for den europæiske integration, og efter min opfattelse vil det kun med offentlige midler være muligt at sikre en langsigtet investering, som er en uomgængelig nødvendighed for rumindustrien og for at bevare et højt kompetenceniveau. Det er en afgørende forudsætning for at sikre en europæisk rumpolitik, som er uafhængig og dynamisk, som anvender den nyeste teknologi, og som skaber nye og højt specialiserede job. 
Piétrasanta (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, hr. ordfører, kære kolleger, den europæiske rumpolitik vil udgøre spydspidsen, når det gælder en egentlig europæisk politik, takket være de håb, den vækker i forbindelse med førende forskningsaktiviteter, ny teknologi, økonomi og udvikling. Rumpolitikken skal være realistisk, den skal med andre ord være meningsfyldt set i lyset af USA's og Ruslands rumpolitik, og den skal være drivkraft for EU.
Hr. Bodratos betænkning - og jeg lykønsker ordføreren med resultatet - udmærker sig ved at give udtryk for denne målsætning. Efter vores opfattelse lægges der imidlertid for stor vægt på de militære anvendelser, som ikke bør være målet for denne politik. Vi foreslår derfor Galileo, som vil være en rent civil organisation, over for det amerikanske GPS-system eller det russiske Glonass-system, som begge er under militær kontrol. Vi ønsker at henholde os til artikel 150 i konventets udkast, således at rumpolitikken bliver en fuldgyldig del af europæisk politik. Der bør etableres en fælles organisation på europæisk plan, og ESA bør i højere grad være et redskab for en sådan integreret politik end et mellemstatsligt organ. Den rumpolitiske indsats bør reelt udøves inden for rammerne af det europæiske forskningsrum, og den største del af midlerne til dette formål bør tilvejebringes af EU's medlemsstater i fællesskab. Alle aktører i forbindelse med en sådan politik, herunder Europa-Parlamentet, som støtter den europæiske rumpolitik, bør sidde omkring samme bord. Vores gruppe vil lægge stor vægt på og opmærksomt følge de her anførte forslags skæbne i forbindelse med vedtagelsen af den hvidbog om europæisk rumpolitik, som vi vil få forelagt inden årets udgang.
Formanden.
   - Mange tak, hr. Piétrasanta.

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er fortsættelse af forhandlingen om betænkning (A5-0294/2003) af Bodrato for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om europæisk rumpolitik - grønbog (2003/2092(INI)).
Linkohr (PSE ).
   - Hr. formand, vi har tit og ofte diskuteret rumfart her, og det glæder mig, at rumfarten har en langt større betydning i den europæiske debat i dag end den havde for bare 10 år siden. I al beskedenhed vil jeg godt tilføje, at dette formodentlig også er Parlamentets fortjeneste. Vi har forstået rumfartens strategiske betydning, men også at man ikke kan tjene de store penge på den. Det vil sige, at rumfarten har brug for offentlige midler. Hvad der imidlertid med sikkerhed vil kaste profit af sig i de kommende år, er de aktiviteter, som afledes af rumfarten på telekommunikationsområdet og på måleteknikområdet osv., hvilket vi har talt om mange gange. Men rumfartssektoren har ingen fremtid, hvis der ikke findes nogen løfteraketter - satelliter - og hvis der - lad mig tilføje det - heller ikke finder nogen bemandede rumfarter sted.
I mellemtiden har vi fået Det Europæiske Rumfartsagentur i Køln, som varetager uddannelsen af astronauter. Vores interne splittelse handler egentlig ikke så meget om rumfartens betydning. Jeg mener nemlig, at der er bred enighed herom. Som noget nyt er der de militære aspekter, og til det vil jeg godt sige, at vi ikke bør lade os trykke af dette spørgsmål, for i modsætning til for 10 eller 20 år siden har vi nu en europæisk udenrigs- og sikkerhedspolitik. Vi kan ikke adskille det ene fra det andet. Og jeg må nok indrømme, at det også er lidt svært for mig at tilegne mig noget, men man er aldrig for gammel til at lære nyt, og jeg vil derfor gerne plædere kraftigt for, at vi også er særligt opmærksomme på dette aspekt.
Alyssandrakis (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, få, men ærede medlemmer, uanset hvor vigtig udviklingen af EU's rumpolitik er, er dens orientering lige så vigtig. Trods de indledende proklamationer om at bruge rummet til fredelige formål i retning af udvikling, viden og applikationer er antallet af direkte eller indirekte referencer til militær brug blevet flerdoblet på det seneste, så det nu står klart, at det primært er denne anvendelse, der interesserer EU.
Denne orientering fremgår også tydeligt af Europa-Kommissionens grønbog og af STAR 21-rapporten samt af det møde, det græske formandskab arrangerede i Athen den 8. og 9. maj om sikkerheds- og forsvarsmæssige aspekter af rummet. Militariseringen fremmes for at tjene, hvad vi ser som den aggressive fælles forsvars- og sikkerhedspolitik under påskud af, at det er den eneste måde, hvorpå man kan styrke rumfartsindustrien med offentlige midler.
Det skal indrømmes, at industrien er under intenst pres fra konkurrenterne. Men måske stammer dens problemer fra fremme af virksomhedsprofit som drivkraft, fra liberalisme, konkurrenceevne og det frie marked, der forbyder ikkemilitær offentlig støtte?
Selv om Industriudvalgets betænkning, som vi i øjeblikket diskuterer, indeholder en række korrekte resultater og forslag som f.eks. anerkendelse af Den Europæiske Rumorganisations betydning, så accepteres militær udnyttelse af rummet med henvisning til behovet for at fremme forskning og internationalt samarbejde, og man går i det hele taget alt for vidt. Ikke blot roses forslaget om at oprette et europæisk agentur for forsvarsmateriel, forskning og militære kapaciteter, men man går også så vidt som til at gentage, "at militæret anvender satellitsystemer til at udføre fredsbevarende operationer".
Hvilke fredsbevarende operationer hentydes der til? Måske de fortsatte morderiske angreb på Jugoslavien, Afghanistan og Irak? EU's engagement i en yderligere militarisering af rummet er et alvorligt slag for freden, fordi det bringer EU på samme ansvarsniveau som USA i det militære kapløb.
Endelig ville det være en meget negativ udvikling for videnskaben og folkeslagene, hvis Den Europæiske Rumorganisation - der som en grænseoverskridende organisation på det europæiske kontinent yder et enormt bidrag til udviklingen af rumfart, videnskab og forskning - blev til et agentur for dem, der forfølger militære mål.
Af disse grunde, mine damer og herrer, vil jeg opfordre Dem til ikke at forstærke denne tendens.
Ortuondo Larrea (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, ingen kan undgå at lægge mærke til, at det i den hurtige globaliseringsproces, som menneskeheden oplever - en proces, der også indskrænker vores verdens horisont ved at søge en interplanetarisk og kosmisk dimension - er strategisk vigtigt, at Unionen får en avanceret rumpolitik.
Derfor støtter jeg fuldt ud de beslutninger på området, der blevet truffet af Det Europæiske Råd i Lissabon, Kommissionens overvejelser og forslag siden 1999 og de parallelle beslutninger truffet af den mellemstatslige Europæiske Rumorganisation. Jeg støtter også konventets forslag til artikel 150, som skal give Fællesskabets rumaktiviteter retsgrundlag. 
Europa bør imidlertid ligesom i andre sektorer have de ambitioner og den drivkraft, afspejlet i dets budgetter, der er nødvendige for at spille en hovedrolle i international sammenhæng. Det bør have uafhængig adgang til rummet og udvikle den relevante teknologi. Og det bør gøre det inden for rammerne af internationalt samarbejde, navnlig med USA og Rusland, som er pionerer på rumforskningsområdet, og ligeledes med andre som Japan, Kina osv. Men det samarbejde kan ikke være underordnet. Det må under ingen omstændigheder være underordnet.
Derfor glæder jeg mig over fremskridtene inden for en gren af vores rumpolitik, nemlig Galileo-programmet, og de aftaler, som gør det interoperabelt med det amerikanske GPS-system, og jeg håber, at der om kort tid også indgås aftaler med det russiske GLONASS-system.
Jeg har tiltro til, at de aftaler ikke vil gøre den civile brug af vores Galileo underordnet i forhold til militære prioriteter, som forårsager lejlighedsvis sløring af signalet, som ikke er underkastet de europæiske sikkerhedsansvarliges kontrol, og som på ingen måder kræver disse beslutningstageres samtykke. Gensidigt samarbejde, ja, men underordning, nej.
Til sidst vil jeg lykønske hr. Bodrato med den gode betænkning, han har forelagt, om den europæiske rumpolitik.
Paasilinna (PSE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, rummet har stor betydning for EU's konkurrenceevne. Det er helt afgørende, at vores kontinent også er i stand til at udvikle og fremstille ny teknologi. Europæiske nyskabelser og forskellige komponenter kan ikke holdes uden for markedet i enhver mulig konkurrencesituation på grund af handelshindringer eller andre hindringer.
Den hastige telekommunikationsudvikling betyder, at Europa skal have den fornødne interne kapacitet under egen kontrol i form af satellitter. Da det krævede investeringsniveau i denne sektor er enormt, bør vi støtte europæiske initiativer til udvikling af rumteknologi gennem industriens paraplyorganisation. Vi behøver ikke nødvendigvis fostre europæiske filmstjerneastronauter. Den Europæiske Rumorganisations satellitter vil i stedet kunne observere miljøets tilstand og være en hjælp i transportspørgsmål samt ved kortlægning af jordens indre rum. De indsamlede oplysninger bør selvfølgelig udbredes på EU-plan.
EU's mål er en videnbaseret økonomi. Det vil ikke fungere på harmonisk vis, hvis ikke rumfaktoren inkluderes. Det er faktisk vigtigt, at Europa også integrerer på rumspørgsmålsniveau, og at det kan fungere ordentligt set fra et rumperspektiv. Mange af de problemer, vi har i dag, kan delvis løses, hvis vi har en levedygtig og effektiv rumteknologi.
Martin, Hans-Peter (PSE ).
   - Hr. formand, den måde, som dagens debat har været organiseret på, ville være til at grine af, hvis den ikke var så dyr. Først bliver den udskudt, og da vi så alle er samlet her, bliver den forsinket i endnu en time, uden at vi får nogen forklaring herpå, og tolkene kommer senere. Jeg er helt enig med den forrige taler, hr. Linkohr, i, at man lærer med alderen. I mine bøger og i mine andre arbejder har jeg ikke kunnet sige ret meget positivt om hr. von Hayek, men det, jeg til stadighed oplever her, er et sådant spild af penge, og det er ikke Deres eller Parlamentets penge, men derimod skatteydernes penge, at jeg efterhånden opfatter det hele som en hyklerisk farce. Omvendt vil jeg gerne vide, om vi ville organisere forhandlingerne inden for disse rammer, hvis det var Deres penge.
Det betyder også - hvilket bringer mig direkte til det, som jeg egentlig ville tale om - at jeg oprindelig kun skulle have haft et minut, men på grund af den måde, som tingene er organiseret på, har jeg stadig det minut tilbage, så anse venligst ikke dette minut for at være et sidespring fra temaet. Og nu kommer så mit minut om den globale rumfart.
Løber vi ikke netop her i en fælde ved at sige, at hvis noget er hensigtsmæssigt i princippet - det være sig her i Parlamentet eller i den fredelige udnyttelse af rumfarten - så fungerer det også? Men sådan forholder det sig imidlertid ikke i virkeligheden. Hvis vi kigger på anden del af krav 17 og på krav 18 i betænkningen, hvad er så denne duale udnyttelse, hvordan adskilles de to ting, og hvordan kan jeg som borger vide, hvor jeg nu egentlig får hvad for mine skattepenge? Er vi ikke klar over, at vi måske slet ikke ville få mange af de ting, som er hensigtsmæssige i civile sammenhænge, hvis det ikke lige var for militæret? Hvordan skal de to ting så holdes adskilt? Vil vi så ikke bare trække os selv ind i en ny form for militært-industrielt kompleks? Er det ikke netop os her i Parlamentet, der er de første til at være oprørte, hvis en populist af Haiders eller af Schwarzeneggers tilsnit pludselig vinder et valg?
Jeg mener, at vi har hårdt brug for gennemsigtighed i den globale rumfart, og det gælder også her i Parlamentet. Jeg takker for at have fået muligheden for at tale i to minutter. 
Busquin,
    Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil gerne gentage den tak, jeg også i mit indledende indlæg rettede til hr. Bodrato, og samtidig takke alle medlemmer af Europa-Parlamentet, som har bidraget med indlæg til støtte for tankerne om en europæisk rumpolitik. Jeg tror, det er korrekt, at vi befinder os ved en korsvej i Europa, når det drejer sig om, hvorvidt vi skal have en selvstændig rumpolitik, en proaktiv rumpolitik, en rumpolitik, som skaber nye fremskridt både på det teknologiske plan, og når det gælder videnskabelig udvikling. Jeg finder i den forbindelse Europa-Parlamentets støtte helt afgørende. Jeg vil derfor gerne kort tilføje enkelte bemærkninger til besvarelse af nogle af de spørgsmål, der er rejst.
Først og fremmest vil jeg, som svar på flere indlæg, sige, at forbindelsen mellem Den Europæiske Rumorganisation og EU er klart fastlagt i en samarbejdsaftale, og vores relationer er glimrende og beror på gensidig respekt. Hvidbogen vil i øvrigt blive udarbejdet efter fælles overenskomst. Jeg vil gerne sige, at det er vigtigt at sætte fornyet skub i alt, der vedrører telekommunikationssektoren, det være sig GMES, når det gælder beskyttelse af miljøet, eller Galileo-programmet, når det gælder sikkerheden. Som nogle talere har påpeget, heriblandt hr. Linkohr, er det en afgørende forudsætning for den videnskabelige og teknologiske udvikling.
De vil finde alle disse elementer i den hvidbog, vi er i færd med at udarbejde, og Europa-Parlamentet vil selvsagt blive inddraget i drøftelserne. Det vil ske inden dette års udgang. På samme måde vil GMES-programmet blive gennemført. Jeg vil blot tilføje, at debatten om militær eller civil teknologi undertiden er en temmelig teoretisk debat. Når der eksempelvis forskes i informationstransmission, er en sådan teknologi anvendelig inden for en række sektorer. Målet er ganske vist ikke af militær art. Det drejer sig om at optimere forskningen. Men optimering af forskningen opnår vi ikke gennem en skizofren reaktion, hvor vi fastholder, at der findes civil og militær forskning. Vi må kort og godt tale om forskning.
Det er helt afgørende, og jeg takker hr. Bodrato for, at han har understreget det. Vi har nu tilbage at sikre en god aftale i forbindelse med regeringskonferencen, således at rumpolitikken reelt bliver en af EU's politikker, og vi skal, naturligvis, finde behørig finansiering. I modsat fald når vi ikke vores mål. 
Formanden.
   - Mange tak, hr. kommissær Philippe Busquin.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.00. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0257/2003) af Della Vedova for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om forslag til Rådets forordning om kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser: "EU-fusionsforordningen" (KOM(2002) 711 - C5-0005/2003 - 2002/0296(CNS)).
Monti,
    Hr. formand, mine damer og herrer, i december 2003 vedtog Kommissionen en plan om at gennemføre en skarp reform af systemet for kontrol med fusioner.
Reformen er resultatet af en revisionsproces, der blev iværksat i 2000, og som danner grundlaget for det nye forslag til forordning, som Rådet forhåbentlig snart vil vedtage, så det kan træde i kraft inden den kommende udvidelse. Formålet med reformen er ikke at sætte fordelene ved det nuværende system på spil. Vi foreslår en række betydelige forbedringer i det aktuelle system samt først og fremmest at gøre systemet endnu bedre, hvad angår gennemsigtighed og kohærens i forbindelse med kontrol med fusioner. Samtidig og sideløbende med forordningen forbedrer vi Kommissionens beslutningsproces og gør vores undersøgelser af foreslåede fusioner mere præcise, mere fokuserede og bedre understøttede af sunde økonomiske analyser, samtidig med at der tages fuldt hensyn til rettighederne hos de parter, der er involverede i fusionen, samt hos tredjeparter. Vi er også opmærksomme på det faktum, at Retten i Første Instans beder Kommissionen om en prøvning på højt niveau. Det har indlysende følger for vores arbejdsmåde.
Reformpakken vedrørende kontrol med fusioner består af forslaget om en ny EU-fusionsforordning samt et udkast til en meddelelse, der indeholder retningslinjer for evaluering af horisontale fusioner. I de seneste måneder er der sideløbende med udarbejdelsen af disse dokumenter blevet vedtaget mange foranstaltninger vedrørende den interne organisation af Generaldirektoratet for Konkurrence, specielt vedrørende indførelsen af en ny figur - chefkonkurrenceøkonomen - og processer såsom et -panel for at sikre større klarhed af kontrollen under analyserne.
Forslaget om en ny fusionsforordning er karakteriseret ved tre hovedelementer: for det første en præcisering af den omfattende test til evaluering af den mulige konkurrencemæssige betydning af fusioner, for det andet jurisdiktionsspørgsmål, hvor vi foreslår en rationalisering af systemet for henvisninger mellem Kommissionen og medlemsstaterne, for det tredje foreslås der adskillige proceduremæssige ændringer for at indføre lidt mere fleksibilitet i tidsfristerne for inspektioner og for anmeldelse af en fusion samt for at justere de undersøgelsesbeføjelser, der er fastsat i fusionsforordningen ind efter dem, der er fastsat i forordning nr. 1/2003, der som bekendt vedrører traktatens artikel 81 og 82. 
Della Vedova (NI ),
   Hr. formand, hr. kommissær, i de seneste tre år har Kommissionen været involveret i en dybtgående proces for revision af Fællesskabets -system. Som De nævnte, hr. kommissær, repræsenterer det nærværende forslag om en ny forordning om fusioner og virksomhedsovertagelser en af de centrale faser i denne revisionsproces.
Den tidligere forordning er blevet stadig mere central for EU's konkurrencepolitik. Den har frembudt mange vigtige fordele og har givet virksomheder, der deltager i fusionstransaktioner, mulighed for kun at skulle rette henvendelse til ét enkelt kontor og indført forud fastsatte frister. Men den voksende markedsintegration og den deraf følgende stigning i antallet af samt relevans af fusionssager, der er blevet vurderet af Kommissionen, har bragt de eksisterende bestemmelser til et "kritisk punkt", som det også fremgår af de seneste domme fra Domstolen, hvori den afviste nogle beslutninger fra Kommissionen, hvilket De også nævnte, hr. kommissær. Det har derfor været nødvendigt at reformere de gældende regler, og Kommissionen skal ønskes tillykke med at have reageret hurtigt på dette behov.
De tre afgørende punkter i både Kommissionens forslag og i Parlamentets betænkning - punkter som De selv gjorde opmærksom på, hr. kommissær - er den omfattende test samt jurisdiktions- og procedurespørgsmål. Hvad angår jurisdiktion - det vil sige forordningens anvendelsesområde og dermed fordelingen af sager mellem de forskellige nationale myndigheder - er der behov for at løse problemet med de mange forskellige anmeldelser, der vil blive endnu mere alvorlige for de berørte virksomheder efter udvidelsen. Disse forskellige anvendelser er helt i strid med -princippet, som vi alle har talt om.
I sit forslag har Kommissionen både opgivet muligheden for at ændre tærskler, formentlig på grund af de dermed forbundne komplikationer, samt "3+-princippet", selv om det er med i grønbogen, som Parlamentet advokerede i Berenguer Fuster-betænkningen. Denne positive holdning blev bekræftet af Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål, der definerede en automatisk test, der tillod henvisning til Kommissionen i perioden før anmeldelsen af en fusion, når en sag skal anmeldes til adskillige nationale myndigheder. I overensstemmelse hermed ønsker Parlamentet at gentage den holdning, det allerede indtog i debatten om grønbogen.
Hvad angår princippet, har den omfattende test ikke desto mindre vist sig effektiv indtil videre, selv om den har været genstand for en skarp debat. Nogen har foreslået, at man går over til den såkaldte SLC-test, der anvendes i USA og nogle af medlemsstaterne. På dette punkt fulgte Deres ordfører Kommissionens opfordring om at tilføje et punkt i artikel 2, der kunne have givet en mere klar definition af begrebet "dominerende stilling". Personligt foreslog jeg en omformulering, men Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål besluttede på det aktuelle tidspunkt at opfordre Kommissionen til at lade tingene være, som de er, og dermed støtte værdien af testen og dens effektivitet, som den hidtil er kommet til udtryk.
Hvad angår procedurespørgsmål, vil jeg gerne sige nogle få ord om vurderingskompetence. Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål har foreslået en nedtoning af nogle af bestemmelserne i forslaget til en forordning, da vi af proportionalitetsårsager finder det helt unødvendigt at bringe Kommissionens vurderingskompetence i overensstemmelse med de kompetencer, der ønskes for karteller, da det drejer sig om helt forskellige situationer. En fusion repræsenterer i alt væsentligt , og vi mener derfor ikke, at man skal antage, at reglerne er overtrådt. Det giver Europa-Parlamentet en bedre grund til at stå fast på dette spørgsmål i lyset af de kompetencer, som Kommissionen ønsker at tildele sig selv, omend det foregår på helt lovlig vis. Vi mener, at Parlamentet skal vedtage en holdning, der tilbyder en bedre garanti på dette område.
Afslutningsvis har jeg to punkter. For det første er der arbejdsstyrkens stilling. Under debatten gav nogle medlemmer - specielt Socialdemokraterne - udtryk for deres bekymring og foreslog, at der skulle tages hensyn til fusionernes mulige indvirkning på beskæftigelsen, og de foreslog tilmed, at en af fusionsbetingelserne skal være, at arbejdspladserne bevares. Vi synes ikke, at det er det rette sted at indsætte en sådan klausul, da der er en fare for, at det vil være i strid med forordningens grundtanke om at sikre et konkurrencedygtigt indre marked netop for at øge beskæftigelsen.
Hvad angår medarbejderindflydelse og oplysning, indeholder forordningen allerede nogle bestemmelser i denne henseende. Der lægges op til yderligere bestemmelser inden for netop dette område i anden europæisk lovgivning. Jeg synes ikke, at der er behov for at medtage disse bestemmelser her, og jeg vil derfor bede Parlamentets medlemmer og i særdeleshed hr. Berenguer Fuster og fru van den Burg om at tage det op til fornyet overvejelse. Jeg er imidlertid glad for at kunne støtte hr. Schmidts ændringsforslag.
Doorn (PPE-DE )
   , Jeg har den luksus at have lov at tale to gange i træk i Parlamentet. Jeg nøjes med én gang, men jeg håber, jeg kan kombinere taletiden, hvis De ikke har noget imod det. Allerførst vil jeg udtrykke stor anerkendelse af Kommissionens forslag om en revision af forordningen om kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser og ligeledes overordentlig stor anerkendelse af hr. Della Vedovas fortræffelige betænkning. Vi støtter målsætningen om at skabe større tydelighed og retssikkerhed og hurtigere procedurer. På denne baggrund vil jeg gerne fremsætte et par kommentarer. Forslagene i grønbogen om en -behandling i Bruxelles for anmeldelser i mere end to medlemsstater, var Parlamentet i første instans glad for. Hr. Della Vedova sagde allerede, at vi derfor beklager, at Kommissionen ikke har optaget dette princip i det nuværende forslag. Med den kommende udvidelse vil antallet af parallelle anmeldelser kun stige ved en uændret politik. Den manglende indbyrdes tilpasning mellem medlemsstaterne fører til bureaukratiske, kostbare og tidrøvende procedurer. Det er særdeles ønskværdigt, at nationale procedurer tilpasses og harmoniseres, og vi opfordrer derfor kraftigt kommissæren til at gøre alt for at fremme dette. Jeg ved, at det ikke falder ind under Kommissionens beføjelser, men Kommissionen kan naturligvis godt tale med medlemsstaterne og tilskynde dem til yderligere tilpasning og indbyrdes koordinering. En behandling i Bruxelles koster ikke blot meget mindre, men forstærker også væsentligt virksomheders retssikkerhed og vil samtidig sætte fart på procedurerne. Kommissionen tager initiativ til gennem henvisningsmetoden at fremme den centrale behandling i Bruxelles. Vi synes imidlertid, at dette initiativ ikke går langt nok. Hvis en fusion klart har grænseoverskridende virkninger, skal den så vidt muligt behandles af Kommissionen. Henvisning til Kommissionen skal muliggøres på grundlag af objektive kriterier og på anmodning af fusionsparterne. Dertil har vi udarbejdet konkrete forslag. Af de samme grunde er tilbageholdenhed påkrævet ved henvisningen af fusioner til medlemsstater. Fusioner, som opfylder kravene for en forenklet procedure, bør i princippet ikke henvises til medlemsstaterne.
Et af de mål, der sigtes mod med revisionen af forordningen, er en forstærkelse af retssikkerheden. Udvidelsen af begrebet "økonomisk magtstilling", således som Kommissionen foreslår - en udvidelse af definitionen - fører imidlertid efter vores opfattelse til det modsatte. Enhver fusion, som fører til et vist forspring i forhold til konkurrenterne, vil falde ind under den nye definition. I praksis er man vant til at anvende den nuværende definition, som der i mellemtiden findes omfattende retspraksis for. En ændring af definitionen fører til uklarhed og til unødig retsusikkerhed. Desuden er der efter vores mening risiko for, at dynamikken fjernes fra markedet, hvis der i meget større udstrækning, end det er tilfældet i øjeblikket, gribes ind i fusionsprocessen. Jeg opfordrer derfor til, at definitionen lades uændret. Vi går med til, at artikel 2, stk. 1, lades uændret. Men de krav, der stilles til beviset for, at der findes såkaldt effektivitet, må ikke være urimelige. Det drejer sig om fremtidige fordele, og disse kan umuligt garanteres 100 %. Der bør skabes større klarhed over spørgsmålet, hvornår der skal gives relevant information om effektivitet. Kommissionen opfordrer til en væsentlig udvidelse af dens undersøgelsesbeføjelser. Det skal alt sammen være i overensstemmelse med forordning 1/2003, om kartelprocedurer. Der er imidlertid efter vores mening en væsentlig forskel mellem fusionskontrollens målsætning og bekæmpelsen af kartelovertrædelser. Når man undersøger en fusion, går man i modsætning til ved kartelovertrædelser ikke ud fra, at loven er overtrådt. Vi betragter derfor Kommissionens forslag om at øge midlerne til undersøgelse i denne forordning som overdrevet, især i betragtning af de enorme bøder, som Kommissionen kan pålægge, hvis forordningens forskrifter ikke overholdes.
Ingen kan forpligtes til at rette beskyldninger mod sig selv. Det er et vigtigt udgangspunkt i strafferetten, og det skal også gælde her. Det er derfor ingen overflødig luksus endnu en gang at fastlægge i forordningen, at Kommissionen bør respektere de pågældende parters rettigheder inden for rammerne af en undersøgelse. Dette gælder især for retten til ikke at udtale sig for virksomhedsjurister og faktisk også for andre arbejdstagere, som Kommissionen vil afhøre.
Endvidere gør jeg endnu en gang opmærksom på den manglende interne og eksterne kontrol ved Kommissionens beslutningstagning. I den nuværende situation er den undersøgende og beslutningstagende myndighed stadig ikke adskilt. Jeg synes, dette er svært at forene med kravet om retssikkerhed og uafhængighed. Beslutningstagningens legitimitet kan yderligere fremmes ved at oprette en særlig instans for konkurrence i Retten i Første Instans. Det ville samtidig sætte fart på proceduren og forbedre retsplejens kvalitet. 
Berenguer Fuster (PSE ).
   - Hr. formand, som ordføreren netop har sagt, har Fællesskabets konkurrenceret i de seneste år undergået en væsentlig reform, som nu kulminerer med reformen af forordning (EØF) nr. 4064/89 om fusioner.
Det er rigtigt, at hvis vi henholder os til hr. Montis erklæringer, er det stadig nødvendigt at stille forslag om den foreslåede statsstøtte, som jeg håber bliver en succes, selv om det ikke kan nægtes, at det utvivlsomt er en farefuld og vanskelig vej.
Hvad angår fusioner, har reformen af forordning (EØF) nr. 4064/89 ikke været så radikal en ændring, som den, der f.eks. er sket inden for konkurrencehæmmende adfærd. Det skyldes først og fremmest, at forordning (EØF) nr. 4064/89 var en god forordning, det var en god lovtekst, som har gjort det muligt at gennemføre en hensigtsmæssig konkurrencepolitik på fællesskabsplan, hvad angår fusioner.
I september 2000 indkaldte Kommissionen i anledning af, at denne forordning havde været i kraft i 10 år, til et seminar, hvor man drøftede den, og de holdninger, som specialisterne og de berørte sektorer udtrykte, var positive, bortset fra nogle kritikpunkter på enkelte, konkrete områder. Senere udarbejdede Kommissionen en grønbog, hvor den stillede reformforslag, som også var enkeltvise og konkrete, og den fortjente Parlamentets uforbeholdne støtte.
Nu skal betænkningen om reformforslaget behandles. Hr. Della Vedova har udarbejdet en fremragende betænkning, som jeg lykønsker ham med. Betænkningen indeholder nogle meget betydningsfulde aspekter, og blandt de aspekter er det måske værd at nævne, at han på et punkt adskiller sig fra Kommissionens forslag, samtidig med at Kommissionen adskiller sig fra forslaget i grønbogen. Det drejer sig om problemet med de mange parallelle anmeldelser.
Disse parallelle anmeldelser forøger omkostningerne ved anmeldelserne og indvirker på retssikkerheden, fordi der, når forskellige myndigheder skal træffe afgørelse om den samme fusion, altid er mulighed for indbyrdes modstridende afgørelser. Og hvis der er noget, som der var fuld enighed om, var det at bekræfte, at den komplekse og spidsfindige regel i artikel 1, stk. 3, som blev indført ved reformen i 1997, ikke havde bidraget til at løse problemet.
Derfor foreslog man i grønbogen reglen om tre lande, men nu glemmer man den regel for at indføre et system, som skal hilses velkomment, om henvisning i begge retninger. Fra de nationale myndigheder til Kommissionen og fra Kommissionen til de nationale myndigheder. Men således at teksten i artikel 1, stk. 3, bibeholdes.
Sagen er som sagt, at forbedringen af henvisningsmekanismerne fortjener vores støtte, men vi forstår ikke grunden til, at man har glemt reglen om de tre lande, hvis det ikke er, fordi man har opdaget, som det allerede var tilfældet i 1997, at størstedelen af landene ønsker at bibeholde omfattende beføjelser til at føre erhvervspolitikker, hvilket ikke altid er nødvendigt.
Hr. Della Vedova nævnte, at Den Socialdemokratiske Gruppe lægger stor vægt på de ansattes deltagelse, og han siger, at dette ikke er stedet at behandle det. Jeg er ikke enig i den holdning.
Det bør tages i betragtning, at uanset om man ændrer reglen om virkninger, vil enhver konkurrencemyndighed, når den godkender en fusion, tage hensyn til bestemte virkninger, og der er ingen tvivl om, at en af de vigtigste virkninger er opretholdelse eller skabelse af arbejdspladser, og hvis det er sådan, er de oplysninger, som de ansattes repræsentanter kan give, vigtige.
Schmidt, Olle (ELDR ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, jeg vil gerne starte med at takke hr. Della Vedova for en udmærket betænkning, som har ELDR-Gruppens fulde støtte.
Hvis jeg skal lave en liste over de forskellige ansvarsområder inden for EU, vil konkurrencespørgsmålene stå på en af de øverste pladser. Deres arbejde, hr. Monti, er af største betydning for at få markedsøkonomien til at fungere, for at Europa skal kunne vokse, for virksomhedernes EU og for at give valgmuligheder til lave priser og høj kvalitet til alle Europas forbrugere. Balancegangen mellem virksomhedernes og forbrugernes interesser er ikke altid lige let, men jeg respekterer Deres arbejde. At konkurrencereglerne nu gennemgås og moderniseres, er nødvendigt. Markedet ænder sig. Konkurrencen øges, internationalisering og globalisering giver andre forudsætninger. Vi har ret til at kræve, at EU's overtagelsesregler er retssikre, forudsigelige, at undersøgelser og bedømmelser er gedigne og hurtige, og at Kommissionens og de nationale myndigheders rolle er tydelig. Det har vi ret til at kræve, hr. formand. 
Della Vedova-betænkningen gør Kommissionens forslag endnu stærkere i denne henseende. Vi mener, at en udvidelse af det såkaldte dominansbegreb vil være at gå i den forkerte retning. 
Hr. formand, jeg vil gerne komme ind på ELDR-Gruppens ændringsforslag. Kommissionen burde have et mere dynamisk og langsigtet perspektiv, når markedsgrundlaget skal bedømmes ved overtagelser, og se det fælles marked i en global sammenhæng. Dette gælder helt generelt, men i særdeleshed er det vigtigt, for at en førende virksomhed i mindre lande skal kunne vokse sig stærkere, også i dets eget land. Det vil give flere arbejdspladser inden for hele EU og øge konkurrenceevnen, også uden for EU.
Hr. formand, vi har sympati for PSE-Gruppens ændringsforslag. Arbejdstagernes synspunkter er selvfølgelig vigtige, men denne slags overtagelser bør efter vores mening ikke reguleres i denne sammenhæng. 
Ilgenfritz (NI ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, det skal selvfølgelig hilses velkommen, at Kommissionen taler for bevarelsen af den frie konkurrence i Europa. Vi støtter naturligvis, at man skrider hårdt ind over for kartelaftaler, men kontrolforanstaltningerne må imidlertid hverken på nationalt eller på europæisk plan være udformet således, at de forhindrer den frie konkurrence, ved at der føres en bureaukratisk papirkrig. Derfor skal den forordning, der skal vedtages, medføre større og ikke mindre retssikkerhed. Med det for øje vil vi også støtte de ændringsforslag, som vores kolleger har stillet.
Van den Burg (PSE ).
   - Hr. formand, de, som er involveret i denne sag, har ikke undgået at lægge mærke til, at PSE-medlemmerne af Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål har stemt imod den endelige betænkning. Jeg synes, det er temmelig ærgerligt, fordi det faktisk - som det er sagt her - er en god betænkning, og ordføreren har gjort et godt stykke arbejde. Situationen var imidlertid den, at vi simpelthen ikke fik støtte fra andre grupper til de ændringsforslag, som vores gruppe havde stillet. Derfor blev det gjort vanskeligt for os at stemme for. En del af disse ændringsforslag har vi på ny stillet på plenarmødet, idet vi virkelig har koncentreret os om og begrænset os til det, som efter vores mening virkelig er væsentligt og nødvendigt. Jeg håber inderligt, at også andre grupper, især PPE-DE-Gruppen, som plejer at støtte os, hvad den slags spørgsmål angår, vil overveje det grundigt endnu en gang, således at det bliver muligt for os fuldstændigt og helhjertet at stemme for denne betænkning.
Jeg vil forklare, hvilke ændringsforslag det er, og dermed vil jeg vise, at de efter vores opfattelse også passer perfekt til Lissabon-dagsordenen. Lissabon-dagsordenens hovedprincip er, at der skal føres en mere sammenhængende politik for at fremme en større konkurrenceevne, bæredygtig vækst, beskæftigelse og social sammenhæng. Det betyder også, at vi skal ophæve opsplitningen og sikre, at den politik, der føres i de forskellige generaldirektorater og i de forskellige fagministerråd, også er i overensstemmelse med vores andre målsætninger. Her skal der også tages hensyn til den påkrævede sammenhæng i politikken.
Hvad angår fusionsforordningen, gør vi derfor især opmærksom på to spørgsmål.
For det første bør der tages hensyn til andre overvejelser end de snævre konkurrenceaspekter i bedømmelsen. I vores ændringsforslag opfordrer vi udtrykkeligt til at overveje, hvordan fusionen kan bidrage til forbedrede produktions- og marketingssystemer, større international konkurrenceevne, forbrugernes interesser, jobskabelse og beskæftigelsessituationen i al almindelighed. Det er således en rimeligt bred formulering, som kan give den nødvendige fleksibilitet og bevægelsesfrihed. Det drejer ændringsforslag 37 sig om.
Det andet punkt vedrører en seriøs og fuldgyldig høring af arbejdstagerrepræsentanter inden for procedurerne. Især ændringsforslag 40 og 41 vedrører dette. I den nuværende praksis høres samarbejdsudvalg og fagforeningsrepræsentanter kun, hvis de selv udtrykkeligt beder om det. Så skal de faktisk også disponere over den information, som er nødvendig for at vide, at der er en virksomhedsovertagelse eller fusion i gang. Selv i det tilfælde er det et spørgsmål, om deres argumenter tages alvorligt, når de høres om den planlagte fusions sociale og beskæftigelsmæssige konsekvenser. Det er forbundet med det andet ændringsforslag, som jeg har nævnt.
De bør ikke blot bruges af myndighederne til at få indsigt i markedspositionerne og konkurrencerisiciene, men der bør også kunne tales alvorligt om disse andre virkninger. Det bør være en standarddel af proceduren. Det sigter vi mod med vores ændringsforslag. Jeg håber helhjertet, at dette seriøst vil blive overvejet endnu en gang i de andre grupper. Jeg takker på forhånd hr. Schmitt for hans støtte til en del af disse ændringsforslag. 
Karas (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, den forrige taler betonede med rette, at PPE-DE-Gruppen meget ofte er gået sammen med andre grupper om at varetage arbejdstagernes interesser. Det er også sket i forbindelse med konkurrencepolitikken og de erhvervspolitiske modeller, fordi vi er en gruppe, der går ind for den sociale markedsøkonomi, fordi vi holder fast i Lissabon-målene, og fordi det sociale sammenhold ikke er i modstrid med økonomisk succes. Tværtimod er økonomisk succes en forudsætning for socialt sammenhold. Vi vil imidlertid hverken stemme for Socialdemokraternes ændringsforslag i udvalget eller i plenarforsamligen, fordi man skal regulere tingene dér, hvor de hører hjemme. Størstedelen af de forrige talere påpegede, at afvisningen ikke er i modstrid med borgernes interesser, men at vi skal indbringe sagen dér, hvor den kræver det, og hvor den gør størst gavn.
Kontrollen med fusionerne skal sikres ved at anvende EU's konkurrencelovgivning, og for fusionsforordningens vedkommende drejer det sig om et velfungerende instrument i den europæiske konkurrencelovgivning. Derfor appellerer vi også alle sammen til Kommissionen om, at det ville være en fejl, hvis en nødvendig lovændring ville betyde, at et i grunden godt og fungerende instrument bliver mere bureaukratisk samt mere omkostnings- og tidskrævende end det nuværende, som egentlig har stået sin prøve.
Vi holder derfor fast ved forordningens mål. Til vores tilhøreres orientering skal det siges, at Parlamentet ikke er medbestemmende i dette spørgsmål, men kun har en rådgivende funktion. Vi vil skabe større klarhed, forøge retssikkerheden og indføre en hurtigere procedure. Derfor støtter vi også forslaget om større fleksibilitet med hensyn til frister, hvilket vil betyde store fordele for virksomhederne. Som det fremgår af indlæggene, har vi imidlertid udøvet kritik på tre punkter, og det vil vi fortsætte med at gøre i håbet om, at Kommissionen ændrer adfærd. Det første punkt er, at Parlamentet - som jeg ser det - holder fast ved -princippet. Det vil sige, at når en fusion omfatter mere end to medlemsstater, skal det anmeldes direkte til Kommissionen. Det skaber klarhed, retssikkerhed og er den letteste mulighed set i lyset af EU-udvidelsen. Jeg beklager, at der her blev lagt afstand til grønbogens princip. Lad os dog vende tilbage hertil. Det vil således bidrage til færre omkostninger, mindre bureaukrati og større retssikkerhed.
Et andet punkt er definitionen af markedet. Vi mener, at Deres definition af den "økonomisk dominerende stilling" er for bred, og at den gamle definition er mere klar. Det tredje punkt - og det skal siges med al tydelighed - er spørgsmålet om en tilnærmelse af fusionsbestemmelserne til kartelforordningen. Her forveksler De æbler med pærer. Det skal præciseres, at karteller er illegale, og at fusioner er legale. Denne adskillelse skal bevares, og de to ting må ikke flettes ind i hinanden.
Santos (PSE ).
   - Hr. formand, Kommissionen har foreslået en ny forordning om virksomhedsovertagelser som led i en bredere ajourføring af lovgivningen om overtrædelser af konkurrencebestemmelserne og de følger, som sådanne overtrædelser kan have for det indre markeds rette funktion. Det er et særdeles følsomt område, hvor det er vigtigt at styrke den retlige sikkerhed, smidiggøre de administrative procedurer, øge gennemsigtighed, kontrol og ankemuligheder samt en aktiv, dynamisk og hensigtsmæssig medvirken af alle virksomhedens parter.
Virksomhedsovertagelse eller fusion er en økonomisk og juridisk proces af afgørende betydning for markedsdynamikken, virksomhedernes fortløbende omstrukturering og øget økonomisk vækst. Det hverken kan eller bør ses som en proces, der uundgåeligt fører til misbrug af dominerende stilling. Der må sondres helt klart mellem alt det, der angår undersøgelser af overtrædelse af konkurrencebestemmelserne i tilfælde af en ulovlig fremgangsmåde, og det, der udgør en naturlig kontrol af en fusion, der som udgangspunkt må anses for lovlig og i overensstemmelse med de regler, som markedet er underlagt.
Derfor er de ændringer, som udvalget har vedtaget, af overordentlig betydning, ligesom de ændringsforslag, som navnlig Den Socialdemokratiske Gruppe vil forelægge plenarforsamlingen. Konkurrence er ikke i Fællesskabets retsorden eller i den politiske filosofi, der ligger bag, noget mål i sig selv, men snarere et redskab, i kraft af hvilket Unionens store mål kan lade sig gennemføre og blive til virkelighed.
EU må derfor udvise den yderste forsigtighed med at indføre konkurrencebegrænsende bestemmelser (som findes i andre lovgivningssystemer, især i USA), en forsigtighed, som også meget rigtigt kommer til udtryk i udvalgets og ordførerens holdning. Det er i øvrigt værd at bemærke, at de fleste af de økonomiske aktører, der er blevet hørt, har givet udtryk for forbehold og bekymringer over de nye regler, ikke mindst fordi bestemmelsen om misbrug af dominerende stilling hidtil har fungeret udmærket.
Kommissionen har gjort en meget fin indsats ved som opfølgning på grønbogen fra december 2001 at stille dette forslag til forordning, som Parlamentet grundlæggende bør støtte. Kommissionens tekst må dog i tråd med tankerne i den betænkning, som vi har til diskussion, forbedres på nogle punkter, hvor der bør lægges vægt på at styrke retssikkerheden og, frem for alt, på at fremhæve den rolle, som arbejdstagerne i de virksomheder, der skal sammenlægges, bør spille i hele processens gennemførelse og med hensyn til at yde ikke blot relevante oplysninger, men også sikkerhed for, at den givne operation bliver en økonomisk og social succes. 
Mann, Thomas (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, et svar på globaliseringens udfordringer er fusioner, som overraskende nok ofte rubriceres under "kartellovgivning". Det har imidlertid intet at gøre hermed. Kooperationer kommer retmæssigt i stand. Formålet med dem er at optimere mulighederne på verdensmarkederne, og de er et vigtigt element i det frie og dynamiske indre marked. Derfor er de naturligvis stadig problematiske, og der viser sig da også for det meste problemer, f.eks. ved sammenlægninger af vidt forskellige virksomhedskulturer. Et yderligere konfliktområde er de nye strukturer, som opstår. De medfører ofte indskrænkninger, som igen resulterer i et massivt tab af arbejdspladser. I forbindelse med et fælleseuropæisk indre marked er det nødvendigt at fastlægge entydigt, hvornår det er nødvendigt at anmelde fusioner. Allerede i sin grønbog lagde Kommissionen stor vægt på, at disse altid skal falde ind under dens kompetenceområde, hvis fusionerne er blevet anmeldt i minimum tre medlemsstater. Den holdning deler jeg. 
Efter min opfattelse er det her, man vil kunne afskaffe omkostnings- og tidskrævende procedurer i medlemsstaterne. I stedet for at fortsætte den splittelse, som er omfangsrig nok allerede på nuværende tidspunkt, vil det med nogen sandsynlighed - som mine kolleger allerede har påpeget - medføre forenklinger og opstramninger, men også større retssikkerhed. I den forbindelse skal de nationale konkurrencebestemmelser iagttages fuldt ud, men de må dog ikke være i modstrid med fællesskabsreglerne.
Det forekommer mig, at -systemet bliver stadig mere vigtigt set i lyset af den forestående udvidelse af EU. Hvis jeg må knytte en kommentar til grænseværdien, så foreslår vi i Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål, at Kommissionen skal kontrollere fusioner, hvis virksomhedernes fælles omsætning i minimum tre medlemsstater er højere end 10 % af deres samlede omsætning i EU. Men der er et andet punkt, hr. Monti, hvor jeg ikke kan støtte Kommissionens holdning. De ønsker at udvide definitionen af virksomhedernes "økonomisk dominerende stilling" til også at omfatte oligopolmarkederne dér, hvor sammenlægningen har en, jeg citerer: "mærkbar og vedvarende indflydelse på konkurrencen". Det er kun alt for logisk, at fusioner gerne skulle indebære fordele i forhold til konkurrenterne. Jeg vil godt advare imod overreguleringer. Der vil nemlig ske det, at markederne i betydeligt omfang vil miste den nødvendige dynamik.
Min gruppe, PPE-DE-Gruppen, stemmer helt klart for den velfunderede Della Vedova-betænkning. Der er stillet adskillige ændringsforslag fra Socialdemokraterne, og, fru van den Burg, dem skal vi stemme om i morgen. Disse ændringsforslag rummer mange indholdsmæssige tiltag, som man absolut kan leve med, men ikke i denne betænkning og ikke på dette tidspunkt. Vi er den sociale markedsøkonomis parti, og det vil der ikke blive ændret på, som hr. Karas med rette understregede. Men at forsøge at lave små ændringer i disse forslag er ren kosmetik. Det skal vi formulere andetsteds, hvilket skal siges med al tydelighed, og jeg mener, at vi meget vel vil kunne opnå enighed herom andetsteds. Jeg håber, at det vil være muligt at trække det ene eller andet ændringsforslag tilbage. Måske kan vi nå til bred enighed i morgen middag. Jeg er helt overbevist om, at Della Vedova-betænkningen fortjener bred opbakning og ikke, at vi efterfølgende pludselig vil kunne blive uenige herom. Måske har Socialdemokraterne et par nye idéer i morgen. Det ville være meget ønskeligt.
Monti,
    Hr. formand, jeg vil gerne takke alle deltagerne i forhandlingen for deres værdifulde bidrag, og jeg vil i særdeleshed takke hr. Della Vedova, der er ordfører for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål, samt hr. Doorn, der er ordfører for Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked.
Det glæder mig, at betænkningen i det store hele støtter Kommissionens forslag, og at vi har de samme mål med hensyn til behovet for en reform. Jeg er imidlertid bange for, at Kommissionen ikke kan acceptere de forskellige ændringsforslag. Jeg vil gerne forklare hvorfor, selv om jeg af tidsmæssige årsager skal fatte mig i korthed. Jeg vil starte med den omfattende test i forordningen om fusioner.
Kommissionen er nået til den konklusion, at den omfattende test skal præciseres ved at tilføje nogle få ord i den nuværende tekst - ord som Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål ønsker fjernet. Hvorfor mener vi, at der er brug for denne ændring? Mange iagttagere mener, at den nuværende tekst ikke er fyldestgørende i forbindelse med fusioner, der medfører konkurrencemæssige problemer på de såkaldte oligopolistiske markeder uden samordning. Hvis det er sandt, vil en beslutning om at bevare testen vedrørende en dominerende stilling i dens nuværende form være ensbetydende med, at man ikke udnytter muligheden for at gøre det klart, at den omfattende test for vurdering af fusioner helt sikkert vil blive anvendt for alle fusioner, der er skadelige for forbrugernes interesser. Jeg vil også understrege, at det fremherskende synspunkt i den internationale økonomiske litteratur er den, at en oligopolsituation som følge af fusioner kan have langsigtede konkurrencebegrænsende virkninger og dermed skade forbrugernes interesser.
Kommissionen stillede sit forslag, fordi den var blevet opmærksom på behovet for at skabe optimal retssikkerhed - en målsætning, som det er mit indtryk, at de fleste af talerne delte og støttede, herunder hr. Olle Schmidt, hr. Ilgenfritz, hr. Santos m.fl. Den største retssikkerhed, man kan have her, er et ægte instrument til kontrol med fusioner. Vi er overbeviste om, at den foreslåede ordlyd vil give den bedst mulige retssikkerhed.
Hvad angår jurisdiktion - et emne, der behandles grundigt i Della Vedova- og Doorn-betænkningerne, og som forskellige talere har kommenteret, herunder hr. Berenguer Fuster og hr. Karas - er vi vist alle enige om, at det er nødvendigt at finde frem til en fornuftig arbejdsfordeling mellem Kommissionen og medlemsstaterne for dermed at minimere byrderne på virksomheder og offentlige tilsynsmyndigheder. Det betyder, at der skal være fordelingstærskler, der så vidt muligt afspejler en optimal fordeling, og som anvender et henvisningssystem, der så at sige kan berigtige forkerte fordelinger i så vid udstrækning som muligt. Vi foreslår derfor, at man forenkler og smidiggør bestemmelserne vedrørende henvisning af sager fra Kommissionen til medlemsstaterne og vice versa, så henvisningen kan finde sted allerede inden anmeldelsen, hvilket nogle virksomheder finder nyttigt.
Hvad ligger til grund for vores holdning til ændringsforslagene vedrørende jurisdiktion? I Deres betænkning, hr. Della Vedova, foreslår De en "2+-regel" kombineret med nye omsætningstærskler. Jeg værdsætter fuldt ud tankerne bag ændringsforslaget, men jeg tror, at det vil skabe ekstra forviklinger, fordi virksomhederne så først skal finde ud af, hvor de skal anmelde en transaktion. Hr. Berenguer Fuster, det er grunden til, at vi, selv om det virker tiltalende, selv droppede tanken om et "3+-system", fordi det ville kollidere med en situation med en ikkeharmoniseret national lovgivning om fusioner, i hvert fald indtil videre. Det kan måske være et mål på længere sigt, men ikke i dag.
Med hensyn til delvise henvisninger til medlemsstater er jeg enig i, at vi bør holde dem på et minimum, men jeg mener også, at det ikke er ønskeligt helt at udelukke sådanne henvisninger, fordi de i nogle tilfælde kan være hensigtsmæssige.
Jeg vil nu vende mig mod et emne, der har skabt megen opmærksomhed og bekymring. Kommissionen har også foreslået, at dens egne håndhævelsesbeføjelser, der er fastsat i fusionsforordningen, i stort omfang skal bringes i overensstemmelse med den nye forordning 1/2003. Der er specielt to undtagelser, nemlig beføjelsen til at undersøge private hjem samt beføjelsen til at foretage undersøgelser i økonomiske sektorer, som vi heller ikke finder nødvendige for kontrollen med fusioner. Derfor foreslår vi ikke en indførelse af sådanne beføjelser.
Jeg kan forsikre Dem om, at vi også mener, at man ikke skal antage, at loven overtrædes i forbindelse med fusioner, og at de derfor er forskellige fra f.eks. karteller. Så meget er klart. Jeg vil gerne forsikre ordføreren hr. Della Vedova, ordføreren hr. Doorn samt hr. Karas, hr. Mann og andre medlemmer om dette grundlæggende princip. Det er derfor kun ret og rimeligt, at vores håndhævelsesbeføjelser ikke skal være mere omfattende end nødvendigt. Ikke desto mindre er det vores prioriterede mål, at disse beføjelser skal være tilstrækkeligt effektive til, at Kommissionen kan udføre sine pligter og beskytte forbrugerne imod risikoen for skade fra konkurrencebegrænsende fusioner, og jeg mener, at de foreslåede beføjelser er nødvendige i denne henseende. Man kan selvfølgelig godt hævde, at da kontrol med fusioner er forskellig fra andre konkurrencemæssige aspekter, så er der behov for mindre strenge beføjelser her end f.eks. til bekæmpelse af karteller. Selv om jeg har sagt, at det er to forskellige områder, må De tilgive mig, hvis jeg når til en anden konklusion vedrørende håndhævelsesbeføjelser. Hvorfor? Fordi fusioner har en enestående og uomstødelig strukturel indvirkning på markedet - en engangsforestilling om man vil. Det kan derfor hævdes, at det er endnu mere afgørende, at Kommissionen har effektive beføjelser til at indsamle informationer, da vi ellers kan træffe en beslutning, der vil have uoprettelige konsekvenser for konkurrencen.
Mit sidste punkt, hr. formand, vedrører arbejdstageres rettigheder. Det er et emne, som hr. Berenguer Fuster, fru van den Burg og hr. Santos tog op, og som andre medlemmer var uenige i. Jeg mener - i lighed med de dissentierende stemmer - at vi alle arbejder inden for den sociale markedsøkonomi, og vi tillægger arbejdstagernes rettigheder utrolig stor betydning. Faktisk - som det allerede er blevet sagt - findes der passende instrumenter på fællesskabsplan, men vi mener, at der er behov for en hensigtsmæssig fordeling af de forskellige instrumenter til en række forskellige mål. Forordningen om fusioner handler primært om den sociale markedsøkonomis komponenter, og vi mener derfor ikke, at den skal belemres med foranstaltninger til stimulering eller beskyttelse af beskæftigelsen. Det er der andre instrumenter til. Under alle omstændigheder er anmeldelserne offentligt tilgængelige, så alle interesserede parter inklusive fagforeningsrepræsentanter holdes fuldt informeret om igangværende fusionssager. Vi har under alle omstændigheder taget godt imod og undertiden ligefrem søgt de input, som arbejdstagernes repræsentanter kan komme med i forbindelse med proceduren.
Jeg vil gerne endnu en gang takke alle talerne for deres bidrag og i særdeleshed hr. Della Vedova og hr. Doorn.
Formanden.
   - Mange tak, hr. kommissær Mario Monti.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.00. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0311/2003) af Rack for Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om minimumssikkerhedskrav for tunneler i det transeuropæiske vejnet (KOM(2002) 769 - C5-0635/2002 - 2002/0309(COD)). 
Monti,
    Hr. formand, mine damer og herrer, vi husker alle de meget alvorlige brande, der hærgede vejtunneller i Frankrig, Italien, Østrig og Schweiz i 1999 og 2001. For at undgå en gentagelse af disse katastrofer, eller for i det mindste at sikre, at de ikke får så dramatiske konsekvenser, hvis de skulle indtræffe, har Kommissionen i begyndelsen af året fremlagt et forslag til direktiv om minimumssikkerhedskrav for tunneller. Europa-Parlamentet havde i øvrigt vedtaget flere beslutningsforslag, som opfordrede hertil, især efter branden i Sankt Gotthard-tunnellen i oktober 2001.
Kommissionens forslag omfatter alle vejtunneller med en længde på over 500 m, som indgår i det transeuropæiske vejnet, hvilket vil sige omkring 500 tunneller. Tunnellerne i det transeuropæiske vejnet benyttes af trafikanter af alle nationaliteter, og det har vist sig, at følgerne af sådanne brande kan reduceres betragteligt, hvis de, der kommer i en sådan situation, har standardsikkerhedsudstyr til rådighed og får ensartede oplysninger om, hvordan man mest hensigtsmæssigt reagerer for at beskytte sig.
Forslaget indeholder krav af teknisk art og krav af organisatorisk art. Jeg skal ikke opregne samtlige foranstaltninger, men pege på de væsentligste, som lader sig sammenfatte på følgende vis. I lange tunneller bør der forefindes relevant sikkerhedsudstyr, især nødudgange og forbedrede ventilationssystemer. Der bør forefindes automatiske branddetektorer, som underretter brugerne af tunnellen om mulige farer. Kommissionen foreslår også, at der etableres en ensartet sikkerhedsskiltning, som er let forståelig for alle brugere. Alle de tekniske foranstaltninger, der er foreslået, finder vi nødvendige. Nogle har undret sig over, at der er tale om et så teknisk forslag. Sammenligner man de foreslåede bestemmelser med de tekniske forskrifter, der er fastlagt af internationale instanser eller på nationalt plan, vil man forstå, at det er nødvendigt for at dække de afgørende aspekter.
På det organisatoriske plan bør opgaverne og ansvaret fremover fordeles entydigt mellem de vigtigste aktører, nemlig den administrative myndighed, brugeren af tunnellen og den sikkerhedsansvarlige. Foranstaltningerne vil finde anvendelse på nye tunneller, men også eksisterende tunneller skal bringes i overensstemmelse hermed i løbet af en periode på 10-15 år. Medlemsstater, hvor antallet af tunneller overstiger gennemsnittet i Europa, vil få en længere frist til at bringe de gamle tunneller i overensstemmelse med direktivet. Det er en længerevarende opgave, der venter de ingeniører, der er ansvarlige for sikkerheden i tunnellerne i medlemsstaterne, og det er vigtigt, at direktivet godkendes snarest. Jeg ved også, takket være den kontakt, vi allerede har haft til nogle af medlemmerne, at vi kan regne med, at De hurtigt vil nå til enighed med Rådet om denne sag. 
Rack (PPE-DE ),
   Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, tunneller hører til de sikreste dele af det europæiske vejnet. Men når der sker ulykker i tunneller, er følgerne ofte alvorlige. Man må heller ikke glemme den psykologiske effekt. Mennesker føler sig indespærret i tunneller. De tre store ulykker i Tauern- og Montblanc-tunnellen og i St. Gotthardt-tunnellen - kommissæren har allerede været inde på det - har på drastisk vis gjort os bevidst om de særlige forhold ved ulykker i tunneller.
Europa-Parlamentet opfordrede i sin tid Kommissionen til at tage initiativer i forbindelse med tunnelsikkerheden. Det tog nogen tid, før Kommissionen ved årsskiftet, i begyndelsen af i år, stillede sit forslag til direktiv om minimumssikkerhedskrav for tunneller i det transeuropæiske vejnet. Dette kommissionsforslag er godt, det skal fremhæves allerførst. Vi har forsøgt at forbedre det med vores ændringsforslag. Jeg tror, det er lykkedes os, i samarbejde med Kommissionen og i god dialog med Rådet, som sideløbende med vores arbejde for få dage siden har tilrettet indholdet i sin fælles holdning, og som efter hvad jeg hører gerne vil afslutte den i morgen. Vi kan forvente, at vi under andenbehandlingen meget hurtigt vil kunne enes om et fælles direktiv med det mål og det håb, at vi hurtigst muligt kan få større sikkerhed på de europæiske veje.
Men vi må langtfra stille os tilfreds med dette resultat. Vores fælles forslag - som jeg gerne vil kalde det - har stadig en række skønhedsfejl og egentlige mangler. Dem vil jeg som det første gøre opmærksom på. Vores tekst koncentrerer sig om et delaspekt af emnet tunnelsikkerhed. Vi forlanger høje bygningsmæssige og øvrige tekniske standarder. Det er imidlertid lige så vigtigt med forbedringer for brugernes vedkommende. Vi har brug for en bedre generel uddannelse af bilisterne, og vi har især brug for bedre uddannede erhvervschauffører inden for person- og godstransport. Vi kan heller ikke være tilfredse med, at det kun er tunneller inden for TEN, der gøres mere sikre, mens alle andre vejtunneller lades ude af betragtning. Vi skal så hurtigt som muligt integrere de kommende tiltrædelseslande i vores system, og fordi EU langtfra er det samme som Europa, skal vi også have lande som Schweiz, Norge og andre med.
Kommissionen har stillet os ting i udsigt på nogle af disse punkter. Kompetencesituationen forhindrer os imidlertid til dels i lovgivningsmæssigt at arbejde for alt det, vi har brug for. Vi må derfor i fællesskab præstere et stort overbevisningsarbejde. Tiltrædelseslandene og endnu ikke EU-europæerne har allerede deltaget meget aktivt i arbejdet, og vi håber, det vil fortsætte. Hvad de positive aspekter af vores tekst angår, så går jeg ud fra, at vores forslag i vidt omfang taler for sig selv. Men der er alligevel nogle detaljer, jeg gerne vil nævne. Vi har gjort os stor umage for klart at fastlægge ansvaret. Vi har forsøgt at opnå fleksibilitet, så der hurtigt og rationelt kan opnås større sikkerhed for brugerne, især i forbindelse med sanering af gamle tunneller. Og vi har i rigtig mange tilfælde især lagt vægt på, at det, som vi foreslår, også skal kunne lade sig gøre i praksis. Som stikord kan man f.eks. nævne de særlige forhold for tunneller i byerne.
Et spørgsmål, som altid har ligget mig særligt på sinde, er spørgsmålet om handicappede menneskers sikkerhed. Jeg håber, vi har vurderet deres interesser korrekt, og at vi har skabt konstruktive bidrag, så også de i tilfælde af en katastrofe kan forvente et minimum af sikkerhed.
Som ordfører har jeg til sidst en taknemmelig opgave. Jeg vil gerne takke alle dem, som har bidraget til det fælles resultat. Kommissionen og dens medarbejdere, diverse samtalepartnere fra medlemsstaterne, men også - her gentager jeg mig selv - fra Schweiz og Norge og kollegerne i Parlamentet, medlemmerne fra alle grupper og deres assistenter. Sidst, men ikke mindst vil jeg gerne personligt takke hr. Haug, medarbejder i udvalgssekretariatet, for mange timers engageret arbejde. Jeg håber, at han under andenbehandlingen vil støtte os lige så effektivt som hidtil, og jeg håber, at vi under disse omstændigheder snarest muligt vil få en bedre lovgivning om den europæiske tunnelsikkerhed.
Jarzembowski (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, PPE-Gruppen støtter ordførerens fremragende ændringsforslag til kommissionsforslaget. De fleste af de ændringer, som ordføreren har foreslået, sigter på dels at fastsætte et realistisk sikkerhedsniveau for tunnellerne, dels at undgå at gøre systemet med ansvaret for at gennemføre de fælles sikkerhedsstandarder alt for kompliceret og bureaukratisk. Det synes jeg, han fortjener særlig ros for.
Da reglerne for tunnelsikkerhed i første linje er udarbejdet for tunnellerne i Alperne og lignende områder, og dette kunne føre til store problemer med trafikstrømmen i tunneller i byerne i det transeuropæiske trafiknet, støtter vi ordførerens forslag om at give tilsynsmyndighederne bemyndigelse til at give dispensation fra de generelle regler for de specielle tunneller i byområder, for minimumsafstande f.eks. mellem lastvogne, på 100 m ville i bytunnellerne, f.eks. i tunnellen under Elben i Hamburg, føre til store kødannelser og dermed til større miljøbelastning. Det samme gælder for pligten til en obligatorisk kontrol af lastvogne med ekstratank før indkørslen i tunnellen, som efter ordførerens mening heldigvis skal udgå.
Endelig støtter PPE-Gruppen kravet om, at bygningsmæssige foranstaltninger til at øge tunnelsikkerheden generelt skal støttes finansielt inden for TEN-budgettet, da sådanne foranstaltninger kunne være for stor en mundfuld for enkelte staters pengepung, og da en forbedring af tunnelsikkerheden i det transeuropæiske trafiknet er i alle EU-borgeres interesse. Det vil jeg gerne konkretisere. De fleste tunneller ligger i et sympatisk land, Italien, hr. kommissær, og hvis Italien alene skulle sidde tilbage med udgifterne til at øge trafiksikkerheden, ville vi have et generelt problem. Derfor tror jeg, at Fællesskabet netop i disse lande, som har lange tunneller - jeg ser også min kollega, hr. Swoboda - jeg tror, det er vigtigt, at Fællesskabet med TEN-midler er med til at støtte forbedringerne af tunnellerne, for de tunneller, som disse lande stiller til rådighed - om det nu er Østrig, Italien eller Schweiz og Frankrig - vil vi forbedre til gavn for sikkerheden for alle gennemkørende. Det er ikke kun italienere og østrigere, men netop også mange danskere, tyskere og hollændere. Derfor er finansieringsaspektet et aspekt, som vi bør være særligt opmærksomme på. Men endnu en gang mange tak, hr. ordfører, for den glimrende betænkning. 
Swoboda (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, først en varm tak til hr. Jarzembowski, fordi han anerkender, hvor stor værdi transitområderne har for alle trafikanter i Europa, og på dette punkt vil han sikkert også være meget aktiv i Forligsudvalget, hvad transitspørgsmålet angår. Mange tak! Jeg vil naturligvis også takke hr. Rack hjerteligt for hans betænkning og hans arbejde. Det har jo ikke været noget let arbejde. Det er et teknisk arbejde, men alligevel et teknisk arbejde, som har meget at gøre med sikkerheden og beskyttelsen af vores medborgeres personlige integritet.
Hr. Jarzembowski har allerede været inde på det. Det er vanskeligt at foretage en afvejning mellem et maksimum af sikkerhed på den ene side og udgifter, som skal kunne finansieres, på den anden side. Set fra et rent sikkerhedsmæssigt synspunkt må man sige, at der skal bygges om med det samme, tunneller med to retninger osv. Men hvis man ser det i forhold til udgifterne - og det er nu engang også nødvendigt - så må man finde frem til en ny mellemvej.
Jeg er enig med ordføreren i, at den ret strenge ordning, som Kommissionen har foreslået, var et godt grundlag. Men det viste sig i debatten i udvalget og også med Rådet og i sidste ende også med Kommissionen, at der måske er ting, der skal have en blidere behandling, og på den måde nåede vi frem til et kompromis, som stadig tager højde for de vigtigste sikkerhedsaspekter. Hr. Jarzembowski har også allerede været inde på den særlige situation i byerne.
Det har altid været meget vigtigt for os, at ansvaret er klart placeret, at der ikke er tvivl om, hvem der har ansvaret for tunnelsikkerheden. Derfor er det meget vigtigt, at der udpeges en tunnelansvarlig og en sikkerhedskoordinator for hver tunnel. For vi kan se, at det største problem i forbindelse med denne type sikkerhedsforanstaltninger altid er, at der ikke rigtig er nogen, der føler sig ansvarlig. Det er også vigtigt, at det er blevet reguleret af EU, og at de tilhørende forslag fra Kommissionen også er blevet accepteret af os i udvalget med små ændringer.
Jeg mener også, at vi naturligvis ikke kan nøjes med bygningsmæssige initiativer, der skal også tages trafikorganisatoriske initiativer. Her er der nogle forslag, som jeg gerne havde set havde fået større plads, men vi skal på forhånd gøre os klart, at det er nødvendigt med omkørsler, hastighedsbegrænsninger og afstandsbestemmelser de steder, hvor det er fornuftigt, og hvor det ikke fører til ekstreme kødannelser, og uddannelse til de erhvervschauffører, som arbejder med godstransport - her har vi jo haft særligt alvorlige ulykker, især i forbindelse med transport af farligt gods.
Jeg mener, at medlemsstaterne, som der står i forslaget, naturligvis skal rette sig efter, at de ikke kun skal gennemføre det for de transeuropæiske net, men også i de øvrige tunneller i det øvrige vejnet. Derfor vil jeg gerne gentage, at jeg synes, det er en god betænkning, en realistisk fremgangsmåde, og jeg er også enig med kommissæren i, at vi snart skal finde frem til en fælles løsning med Rådet. Endnu en gang mange tak til ordføreren for hans arbejde! 
Markov (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, efter de forskellige alvorlige ulykker i tunneller i EU's vejnet støder vi i diskussionen om at sikre et højt sikkerhedsniveau i vejtunneller endnu en gang på det centrale spørgsmål, om EU skal opstille detaljerede og specielle tekniske regler, eller hvor stort spillerummet for forskellige tilpasningsmuligheder skal være. Hr. Rack har fundet det rigtige kompromis, og det fortjener han vores tak for.
Alligevel har jeg fem bemærkninger. For det første ville det have været godt, hvis man uanset al fleksibilitet ved indplacering af tunnellerne i sikkerhedsklasser havde fastlagt fælles indikatorer for vurdering af tunnellers sikkerhed. Et sådant instrument kunne så have været brugt til analysen af alle tunneller i EU, ikke kun dem i de transeuropæiske net, og det ville have givet en endnu større merværdi for forbedringen af sikkerheden. Indikatorerne ville også gøre det muligt at foretage en risikoanalyse eller en vurdering af risikosituationer og ulykker på grundlag af fælles standarder. Derfor beklager jeg, at Kommissionens forslag om fælles anvendelse af harmoniserede normer om arbejdsmetoden i instanser, der skal vurdere overensstemmelsen, ikke længere er med i teksten.
For det andet er det også tæt forbundet med spørgsmålet, om det er rigtigt, at tunnelforvaltningen som selvbestaltet organisation også kan være undersøgelsesorgan for ulykker. Jeg mener nej, fordi det ikke kan udelukkes, at der kan opstå interessekonflikter til skade for sikkerheden.
For det tredje støtter jeg fuldt ud den nye bestemmelse om, at der for tunneller, som berører to medlemsstaters suverænitetsområde, skal oprettes fælles undersøgelsesorganer for at udføre de nødvendige opgaver.
For det fjerde forekommer det mig, at der ud over de foranstaltninger til fastsættelse af minimumssikkerhedskrav for tunneller, som findes i denne betænkning, også er en hel række andre aktiviteter, som enklere og sandsynligvis også billigere kunne bidrage til at øge sikkerheden. Her henviser jeg også til, hvad hr. Swoboda allerede har sagt om ekstra regler for tunnelbrugerne med hensyn til hastighed, afstand mellem køretøjerne, bestemt signalgivning og markering.
For det femte kan alle de foreslåede tekniske foranstaltninger ikke stille meget op over for en overtræt chauffør. Den menneskelige faktor er i sidste ende den afgørende, i vejtrafikken som på mange andre samfundsområder, trods al moderne teknik. Derfor vil jeg gerne opfordre Rådet, selv om det ikke er til stede, til endelig at afgive sin holdning til forordningen om harmonisering af visse sociale bestemmelser i vejtrafikken. 
Van Dam (EDD ).
   - Hr. formand, vi betaler en høj pris for vejtrafikken. Jeg sigter ikke til de franske motorvejsafgifter eller de tyske vejafgifter, men til død og lemlæstelse af mennesker med en værdi som menneske, der ikke kan udtrykkes i penge. Omkring 40.000 mænd og kvinder dør hvert år på vores veje. Man kunne sige, at der hver uge styrter to fulde jumbojetter ned på asfalten i de 15 EU-lande. Mere end 200.000 mennesker bliver hvert år mærket for resten af livet på grund af kvæstelser og/eller et handicap. Vi må aldrig nogensinde bare tage disse tal til efterretning. En delegation fra Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme, som jeg havde fornøjelsen at være formand for, besøgte i sidste uge to lange tunneller med trafik i begge retninger i Alpeområdet. En af dem var Mont Blanc-tunnellen - 11,6 km lang - hvor en brændende lastbil i marts 1999 forårsagede et inferno, hvor 39 mennesker omkom. Vores besøg begyndte med et kort ophold ved monumentet til minde om dem. I de tre år, hvor denne tunnel derefter var lukket, er der foretaget betydelige investeringer i en lang række faciliteter såsom dem, der omtales i denne betænkning. Ikke desto mindre er det stadig frygtindgydende at se lastbiler fra begge retninger passerer hinanden på en samlet bredde af blot 7 m.
Hr. formand, hr. Rack har gjort forslaget mere effektivt uden at undervurdere risicienes alvor. Vi håber, at også Kommissionen vil indse dette. 
Meijer (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, bjergkamme er besværlige for tværgående trafik. For den kortest mulige forbindelse er tunneller den eneste mulige løsning. Denne dyre løsning, som det i begyndelsen kostede mange menneskeliv at anlægge, blev indtil for nylig kun anvendt i undtagelsestilfælde. I det 19. århundrede begyndte man med jernbanetunneller, og i det 20. århundrede blev det udvidet med bilveje. I mellemtiden sætter teknikken os i stadig højere grad i stand til også at anlægge tunneller under byer, under fredede landskaber og under smalle farvande. Nu om dage anlægges der betonrørledninger selv under fladt land, der består af blød mosejord, der er mættet med vand, som i Nederlandene. Tunneller anvendes nu ikke blot i meget bredere udstrækning end før i tiden, men de bruges også meget mere intensivt. Derved øges risikoen for eksplosioner, brande og kvælning af mennesker stærkt. Inden de seneste brande fandt sted, først branden i Mont Blanc-tunnellen, blev der ikke lagt særlig stor vægt på disse risici. På grund af den økonomiske interesse er det stadig tilladt, at lastbiler kører gennem ét rør på trafikerede veje med trafik i begge retninger. Der, hvor denne trafik midlertidigt standses, tillades det på ny under de omkringboendes protester. På grundlag af den erfaring, der i mellemtiden er gjort, kommer jeg til den konklusion, at tunneller uden adskilte kørebaner og uden parallelle flugttunneller er uegnede til intensiv biltrafik og til omfattende lastbiltransport.
På vejene har individuelle trafikanter for stor frihed til at udvise farlig, afvigende adfærd. For jernbanetrafikken giver tunneller større muligheder, men også der er flugtveje nødvendige. Desuden vil de to fremtidige, meget lange tunneller under Schweiz og den planlagte Brennerbasis-tunnel, fra Tyskland under Østrig til Italien, sandsynligvis kun være egnet til fragttransport.
Min gruppefælle Markov kom ind på tilsynet med de grænseoverskridende tunneller. Alle forslag om at forbedre nødudgange og gøre dem egnede for kørestolsbrugere eller andre foranstaltninger for at skærpe sikkerhedskravene støtter jeg helhjertet, men jeg betragter dem ikke som tilstrækkelige. 
Koch (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, selv om de offentlige kasser er tomme, er der næppe nogen, der virkelig kan have noget at indvende mod en forbedring af sikkerhedsniveauet på Europas veje, set i lyset af den årlige ulykkesstatistik med over 40.000 dræbte og 1,6 millioner til dels hårdt kvæstede. Jeg kommer fra Thüringen, den tyske delstat, som for få uger siden åbnede den hidtil længste og angiveligt mest sikre motorvejstunnel i Tyskland. Alligevel er det for nogle chauffører en stor psykisk belastning at køre gennem tunnellen.
Da Kommissionen lancerede sit direktivforslag til forbedring af tunnelsikkerheden, var jeg på den ene side glad, fordi det jo principielt var i overensstemmelse med det tredje handlingsprogram til forbedring af vejsikkerheden, som vi hilste velkommen, men på den anden side var jeg bekymret og urolig i betragtning af den forventelige enorme bureaukratisering og de deraf følgende store udgifter, som så ud til at ville opstå for medlemsstaterne. Tunnelstrækningerne hørte og hører ikke til de farligste eller mest uheldsramte vejafsnit i EU.
I dag er jeg beroliget, for det er lykkedes ordføreren, som jeg hermed vil sige en særlig tak og anerkendelse til, at stramme direktivforslaget op, at konkretisere og omstrukturere det, at afbureaukratisere det og gøre de tekniske bestemmelser mere fleksible. Det er sket uden at give køb på de centrale sikkerhedsaspekter. Tværtimod. De er blevet forbedret f.eks. ved inddragelsen af de sikkerhedsmæssige behov for handicappede, en fornuftig og efter min mening ligefrem nødvendig forbedring i det europæiske handicapår. Jeg har kun tilbage at opfordre til en hurtig implementering i national lovgivning og at håbe på mærkbare positive konsekvenser hos vores trafikanter, både psykologisk og reelt.
Monti,
    Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil gerne takke ordføreren, hr. Rack, og Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme. Tak, fordi man har taget fat på dette meget tekniske forslag, og tak, fordi man har indtaget en pragmatisk og konstruktiv holdning under behandlingen af forslaget.
Det glæder mig først og fremmest at kunne konstatere, at der i vid udstrækning hersker grundlæggende enighed mellem Europa-Parlamentet, Kommissionen og Rådet om, hvilke foranstaltninger der skal træffes. De forskelle, der optræder, vedrører kun aspekter, som er af relativt sekundær betydning i forhold til de mål, der forfølges, nemlig i løbet af en halv snes år at have sikret en meget væsentlig forbedring af beskyttelsesniveauet for brugerne af de store tunneller i det transeuropæiske vejnet.
Hvad angår hr. Racks betænkning, vil jeg tillade mig, hr. formand og hr. ordfører, at undlade at omtale hvert enkelt af de 78 ændringsforslag, men samle dem i nogle grupper. Parlamentet får forelagt en række ændringsforslag af meget teknisk karakter, som, hvis jeg læser dem ret, tager sigte på en tilnærmelse af Kommissionens forslag til den tekst, der er fremkommet efter Rådets behandling af forslaget. Rådet har haft adskillige møder om forslaget med deltagelse af sagkyndige. Kommissionen har principielt ingen væsentlige indvendinger mod ændringsforslagene, idet vi har lagt vægt på at sikre, at Rådet ikke bevægede sig bort fra forslagets oprindelige sigte.
Kommissionen konstaterer endvidere, at der er flere ændringsforslag, som sætter fokus på handicappede for at sikre, at de kan komme væk i tilfælde af brand. Vi ser principielt positivt på, at handicappede nævnes specifikt i direktivet. I tilfælde af omfattende brand, som ikke kan bringes under kontrol, fortæller sagkyndige, at brugerne kun har kort tid, omkring en halv snes minutter, til at bringe sig i sikkerhed. Kørestolsbrugere, som ikke kan bevæge sig så hurtigt, er derfor desværre mere udsatte end fuldt mobile. Efter vores opfattelse vil alle direktivets bestemmelser forbedre beskyttelsen af handicappede ganske betragteligt.
Der er ændringsforslag, som tager sigte på at ændre den terminologi, der anvendes ved betegnelse af de forskellige niveauer, hvis ansvar søges præciseret. Kommissionen ønsker ikke at indføje disse ændringsforslag, da det ikke tjener til præcisering, som er vores mål, at ændre den terminologi, der nu synes at være bredt accepteret. Der er ændringsforslag, som vedrører aspekter, som ikke er omfattet af direktivet, men som er vigtige for sikkerheden i tunnellerne eller for iværksættelsen af visse foranstaltninger. Jeg tænker især på ændringsforslagene om uddannelse af trafikanterne og finansiering af reparations- og vedligeholdelsesarbejder i tunneller. Selv når der kun er tale om betragtninger, falder disse dog uden for direktivets anvendelsesområde, hvorfor vi ikke kan acceptere dem.
Alt i alt kan Kommissionen fuldt ud eller i princippet godkende 52 ændringsforslag. Der er et, den delvis kan acceptere, og 25, den ikke kan acceptere. Disse tal giver, når de står alene, ikke noget korrekt billede af situationen. Der er således højere grad af enighed om de grundlæggende aspekter, end tallene lader formode, mellem Kommissionen og Europa-Parlamentet, og, tror jeg, mellem Europa-Parlamentet og Rådet.
Jeg håber således, at de tre institutioner træffer en afgørelse, som sikrer, at direktivet hurtigt kan vedtages. Som jeg tidligere har anført er det en længerevarende opgave, der venter de ingeniører, der er ansvarlige for at bringe tunnellerne i overensstemmelse med direktivets bestemmelser, og det er vigtigt, at dette arbejde kan indledes snarest. 

 - Mange tak, hr. kommissær.Forhandlingen er afsluttet.Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.00. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0303/2003) af Cunha for Fiskeriudvalget om meddelelse fra Kommissionen om en integreret ramme for fiskeripartnerskabsaftaler med tredjelande (KOM(2002) 637 - 2003/2034(INI)).
Jeg giver ordet til hr. Varela Suanzes-Carpegna, som træder i stedet for ordføreren, hr. Cunha, der er blevet indkaldt til andre høje hverv.
Varela Suanzes-Carpegna (PPE-DE ),
   Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, i dag mangler vi en vigtig person. Vores ordfører, hr. Cunha, er, som formanden sagde, blevet kaldt hjem til andre politiske hverv i det nordlige Portugal, og han er taget af sted. Jeg vil allerførst sende ham mine lykønskninger, og sikkert hele Parlamentets, på grund af de gode minder, han har efterladt sig, og vi ønsker ham held og lykke i det nye hverv.
I dag debatterer vi hans betænkning, og jeg har som koordinator for PPE-DE-Gruppen æren af at forelægge den for Dem.
Det drejer sig om en meget fuldendt og positiv betænkning, der er beriget af de ændringsforslag, som blev vedtaget i Fiskeriudvalget. Betænkningen omfatter alle de enorme muligheder, som internationale fiskeriaftaler giver både EU og tredjelande. Der er stadig nogle få stædige medlemmer af Parlamentet, som tvivler på de internationale fiskeriaftaler, men der er heldigvis langt færre, end der var i 1994, da vi diskuterede dette spørgsmål i Parlamentet. Langt størstedelen anerkender nu deres enorme fordele.
For nylig vedtog 24 udviklingslande, som var forsamlet i Galicien den 16. og 17. september inden for rammerne af World Fishing Exhibition, konklusionerne fra den fjerde fiskeriministerkonference, og de talte alle sammen for opretholdelse og forøgelse af de internationale fiskeriaftaler som et instrument til fremme af handel og udviklingssamarbejde.
At fordelene er gensidige, tvivler ingen på længere. Og heller ikke, at de er helt nødvendige for begge parter. Heller ikke, at der ikke bør være diskrimination eller forskelsbehandling mellem nogle, i nord, og andre, i syd. Det samarbejde om udvikling af fiskeriet, som de internationale fiskeriaftaler indebærer, er indlysende, og det er også indlysende, at man fra EU's side med aftalerne opnår et ansvarligt fiskeri i tredjelandenes fiskeområder og udvikling af en bæredygtig fiskerisektor.
På den fjerde verdenskonference, som jeg lige nævnte, forlangte alle udviklingslandene mere samarbejde, flere investeringer i deres lande, flere forskere, flere fælles virksomheder, og det er uden tvivl fremtiden. Namibia er f.eks. i dag en meget vigtig fiskerination, som nidkært vogter over sine fiskebestande og sit bæredygtige fiskeri, alt sammen takket være europæiske investeringer.
Vi må heller ikke glemme den vigtige kommercielle betydning, som disse internationale aftaler har for EU, hvor de skaber beskæftigelse for vores flåder, beskæftigelse for vores fiskere og arbejde for vores forarbejdningsindustrier.
Europa husker de genvordigheder, der opstod som følge af den manglende fornyelse af visse fiskeriaftaler, f.eks. den med Marokko, der stadig spøger i Parlamentet. Og nu kender det også den tvingende nødvendighed af omplacering til andre fiskeområder inden for rammerne af disse aftaler og af løsninger som blandede selskaber og midlertidige virksomhedssammenslutninger, når der vedtages planer om genopretning i henhold til videnskabelige rapporter, som EU er den første til at respektere, f.eks. dem, der i øjeblikket finder sted i og uden for EU-farvande, i eksterne farvande, hvilket er tilfældet med helleflynderen i NAFO.
De internationale fiskeriaftaler er altså en helt nødvendig mekanisme for EU og for tredjelandene, eftersom begge parter drager fordel af dem, hvilket fremgår soleklart af Cunha-betænkningen. Jeg håber derfor, at Parlamentet vil stemme for den i morgen.
Fischler,
   Hr. formand, mine damer og herrer, hr. Varela Suanzes-Carpegna indledte med korrekt at konstatere, at der er én, der mangler i dag, nemlig ordføreren. Derfor har jeg heller ikke mulighed for at takke hr. Cunha personligt for hans betænkning om vores meddelelse om fiskeripartnerskabsaftaler. Under sit virke som medlem her i Europa-Parlamentet har hr. Cunha forfattet en lang række betænkninger inden for fiskeriområdet og gjort det ganske glimrende. Hjertelig tak for det.
Under gennemlæsningen af betænkningen glædede jeg mig over, at Kommissionen og Parlamentet arbejder for de samme mål med de kommende fiskeriaftaler. Kommissionen har altid ment, at et bæredygtigt fiskeri ikke bare skal sikres i EU's farvande, men også uden for vores farvande. Derfor skal der fremover fokuseres mere på miljøet, end det hidtil har været tilfældet, uden af den grund at forsømme de økonomiske og sociale hensyn. Højsøfiskeriet er en afgørende økonomisk faktor for en lang række kystregioner i Fællesskabet, og det skal derfor fortsat fremmes.
Kommissionen opfordres i betænkningen til at udarbejde en solid finansiel ramme. Det kræves også, at et økonomisk bidrag skal betragtes som del af en handelsaftale og som udviklingshjælp. Det er jeg helt enig i. Men for at der ikke skal være nogen misforståelser, vil jeg gerne præcisere, at det finansielle bidrag for det første skal betales for de overladte fiskerettigheder, og for det andet skal det hjælpe tredjelandet med at administrere sine bestande på en bæredygtig måde. Dette finansielle bidrag skal indgå i tredjelandets offentlige budget. Kommissionen støtter aktivt aftalelandet med knowhow, så fiskerikontrollen f.eks. kan gøres mere effektiv, eller så forskningen i bestandenes tilstand kan forbedres. Jeg er overbevist om, at sådanne nye partnerskabsaftaler vil være af stor værdi både for udviklingslandene og for Fællesskabet. 
Stevenson (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg er blevet gjort opmærksom på, at hr. Hudghton fremsatte en bemærkning til forretningsordenen tidligere i dag i Parlamentet i henhold til artikel 2 i forretningsordenen. Han omtalte en forhandling i det skotske parlament og en udtalelse fra en konservativ minister fra det parlament om, at det er min pligt som formand for Fiskeriudvalget at repræsentere den britiske regerings synspunkter.
For det første vil jeg gerne sige, at jeg ikke er ansvarlig for udtalelser fra andre medlemmer af andre parlamenter, uanset hvem og hvor de måtte være. I lyset af at den britiske regering er en Labour-regering, og da jeg er konservativ, vil det dernæst mildest talt være mærkeligt, hvis jeg følte mig forpligtet til at repræsentere dens synspunkter enten i min egenskab af formand for Fiskeriudvalget eller i enhver anden rolle.
Hr. Hudghton synes at være meget bekymret over min rolle som formand for Fiskeriudvalget nu om stunder. Det er virkelig en skam, at han vælger at bruge sin energi på at få billige, politiske point i stedet for at forsvare Skotlands betrængte fiskerisektor. Han kan dog være sikker på, at jeg udfører min rolle som formand for Fiskeriudvalget på en upartisk og demokratisk måde.
Jeg vender nu tilbage til Cunha-betænkningen, men først vil jeg gerne have ført til protokols, som hr. Fischler og hr. Varela Suanzes-Carpegna har gjort før mig, at medlemmerne af Fiskeriudvalget - og så sandelig også de fleste, om ikke alle, parlamentsmedlemmer - i høj grad har påskønnet hr. Cunhas arbejde i hans tid som parlamentsmedlem, som repræsentant for Portugal. Nu er han selvfølgelig tilbage i Portugal for at tiltræde en meget stor stilling, og vi ønsker ham alle al mulig held og lykke fremover. Jeg er sikker på, at vi kommer til at se mere til ham i de kommende dage.
Den høje kvalitet i hr. Cunhas arbejde afspejles især i denne betænkning om en integreret ramme for fiskeripartnerskabsaftaler med tredjelande.
Mange er i øjeblikket bekymret over de internationale fiskeriaftaler, som er indgået mellem EU og disse tredjelande. Filmproducenter, der laver dokumentarfilm, og også visse internationale ngo'er har banet vejen for lande som Senegal og Mauretanien i Vestafrika, som har sat sig for at afsløre de grådige europæiske fiskeres plyndringer. I lyset af de svindende fiskeressourcer i EU's farvande, hvilket antageligt skyldes massivt overfiskeri, hævder disse kritikere, at Europa er fast besluttet på at eksportere dets problemer til disse udviklingslande. Andre kritikere peger fingre ad de allestedsnærværende spanske og franske flåder, idet de hævder, at sådanne tredjelandsaftaler, selv om de er støttet af EU, kun gavner Spanien og Frankrig. 
Det er på tide at få denne misforståelse ud af verden, og det er, hvad Cunha-betænkningen giver sig i kast med. Først og fremmest bør vi finde ud af, hvorfor EU mener, at det er nødvendigt at indgå sådanne aftaler om internationale fiskerettigheder. Da Spanien gik ind i EU, havde det en fjernfiskerflåde af tunge trawlere, som havde besejlet verdenshavene i århundreder. Da de baskiske og galisiske fiskere kun selv havde en smal kontinentalsokkel og begrænsede fiskeressourcer, fangede de torsk ud for kysten ved Newfoundland og Labrador, 500 år før Christoffer Columbus opdagede Amerika. Frankrig har en tilsvarende tradition.
Men lige så hurtigt som EU's fiskebestande svinder, bliver bestande af vandrende fisk beskåret på den mest hensynsløse måde som følge af de nye forordninger, som vi indfører gennem den fælles fiskeripolitik. Samtidig er forbrugernes efterspørgsel efter fisk stigende i EU. Vi er nu kun 60 % selvforsynende i at opfylde denne efterspørgsel. Forbrugerne vender ryggen til rødt kød af frygt for BSE, mund- og klovsyge og andre skræmmehistorier og foretrækker i stedet fisk som et sundt alternativ. For at opfylde denne stigende efterspørgsel har EU to alternativer. Enten kan EU importere fisk fra lande uden for EU, hvorved vi øger vores handelsbalanceunderskud og eksporterer værdifulde arbejdspladser inden for fiskerisektoren, eller vi kan udnytte ekspertisen fra Fællesskabets fjernfiskerflåde, som muligvis overvejende er spanske eller franske, hvorved vi bevarer EU's beskæftigelse inden for fiskerisektoren og samtidig sikrer, at EU's hygiejne- og fødevaresikkerhedsstandarder bevares. Det er ikke et svært valg.
Mens tredjelandene, som har indgået aftaler med EU, har mødt de spanske, portugisiske, franske, irske og, i mindre omfang, græske og britiske EU-trawlere i deres farvande, som anvendes i verdenshavene lige fra Antarktis til Nordpolen, er der stigende bekymring over, at nogle af aftalerne har karakter af rovdrift. I Mauretanien, som ligger ud for den sydvestafrikanske kyst, blev det påstået, at de spanske trawlere støvsugede tusinder af fisk op, hvorved de drev rovfiskeri på de lokale ressourcer, hvilket gjorde de indfødte fiskere arbejdsløse og skabte hungersnød i kystsamfundene. 
Derfor skulle EU udvikle et nyt system i forbindelse med affattelsen af disse aftaler. Fremover skal tredjelandsaftaler være et partnerskab mellem EU og den kontraherende nation, hvor der løbende sker overvågning for at sikre et bæredygtigt fiskeri. Vi ønsker, at en betydelig del af den kontraherede pris bruges på at erhverve fiskerettigheder. Det er dog lige så vigtigt, at en betydelig del anvendes til bevarelse og udvikling, herunder især overvågning og opsyn. EU har anerkendt dets ansvar over for de lande, som vi indgår aftaler med, mens vi samtidig bevarer den langvarige tradition med fjernfiskeri, så vi har en stabil forsyning af gode og sunde fisk på de europæiske borde.
Lage (PSE ).
   - Hr. formand, også jeg vil gerne begynde med at prise Arlindo Cunhas kvaliteter som medlem af Europa-Parlamentet og som borger i Europa og også understrege, hvor meget vi kommer til at savne ham både i Parlamentet, i Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter og i Fiskeriudvalget. Da han har påtaget sig en vigtig post i Portugal som ansvarlig for en stor region i den nordlige del af landet, ønsker jeg ham selvfølgelig al mulig succes i hans nye hverv. Selv om jeg tilhører et andet parti end det, som Arlindo Cunha er medlem af, har jeg dog ikke samme problemer, som formanden for Fiskeriudvalget, Struan Stevenson, her gav udtryk for, da han lagde afstand til den engelske regerings politik, fordi han jo ikke er medlem af det britiske arbejderparti. Jeg har ikke et tilsvarende problem, men det er mere et spørgsmål om stil: på den ene side den britiske stil og på den anden den portugisiske, den iberiske stil.
Derpå, hr. formand, vil jeg gerne som det første pointere, hvor rigtig og afbalanceret jeg finder både hr. Cunhas betænkning og Kommissionens meddelelse, og jeg vil også udtrykke mig lige så nøgternt som kommissær Franz Fischler, der jo praktisk talt nøjedes med at sige, at han var enig i betænkningen, og at den indholdsmæssigt bekræftede Kommissionens meddelelse. Det er rigtigt. Hvad dét angår, synes der ikke at være nogen afgørende meningsforskel mellem os. Jeg mener, at det diplomati, som EU har udviklet på fiskeriområdet, er et interessant diplomati, der, som også Struan Stevenson sagde, har skabt en meget interessant og original model for fiskeriaftaler, som vi såmænd godt kan tillade os at se som en eksemplarisk model, der udmærket kan overtages af andre lande i deres indbyrdes forbindelser og forhandlinger om fjernfiskeri.
Jeg synes, at dette diplomati bør videreudvikles utvungent med det formål at varetage EU's fjernfiskerflådes interesser. Denne flåde skal ikke forstås som tilhørende hverken Portugal eller Spanien eller Frankrig, men betragtes som en flåde tilhørende EU som sådan, eftersom Kommissionen er den eneste talsmand, den eneste aktør i disse internationale forhandlinger. Hr. formand, jeg giver min støtte til såvel hr. Cunhas betænkning som til indholdet i Kommissionens tekst. Jeg håber, at EU's fjernfiskeri fortsat vil udvikle sig i de tre dimensioner: bevarelse af ressourcerne, solidaritet med de fattigste folk og fair behandling også af dem, der arbejder i fiskeindustrien. Jeg slutter med at sige, at der må sættes ind over for ulovligt fiskeri og bekvemmelighedsflag, der ofte er det rigtige fiskeris og de rigtige fiskeres værste fjender. 
Attwooll (ELDR ).
   - Hr. formand, jeg vil også gerne begynde med at takke hr. Cunha for at udarbejde sådan en læseværdig betænkning og med at ønske ham held og lykke med hans nye rolle. 
Vores forhandling finder sted i en sammenhæng, hvor nogle bestande i visse af de nordlige farvande for det første er kriseramte og andre er truede. For det andet bliver endnu flere bestande overudnyttet globalt set. Endvidere fremgår det af en rapport, som blev offentliggjort i sidste uge af Det Internationale Forskningsinstitut for Fødevarepolitik, at udviklingslandene og Kina nu står for mere end 70 % af produktionen af fisk til fødevarer, herunder både vilde og opdrættede fisk. Konsekvenserne er, at EU er afhængig af fiskeimport, og at mange EU-fiskere fisker i andre farvande.
ELDR-Gruppen godkender derfor, at der er fortjeneste i at forhandle fiskeripartnerskabsaftaler med tredjelande i stedet for at overlade problemerne til de bilaterale aftaler, som kan mangle konsekvens både internt og i forbindelse med at understøtte kravene til en bæredygtig udvikling. Vi har dog meget stærke synspunkter til karakteren af aftaler, som indgås af EU. For det første bør de indgåede aftaler være et rigtigt partnerskab og give udbytte til begge parter. Vi mener, at vores ændringsforslag til punkt 7 udtrykker denne idé bedre end det oprindelige punkt. For det andet bør aftalerne være både ansvarlige og gennemsigtige budgetmæssigt, og derfor har vi stillet ændringsforslag, hvori vi opfordrer til, at aftalernes forlængelse afhænger af dokumentationen for, at de tidligere midler er brugt efter hensigten. Vi opfordrer også til, at betalingerne fra de involverede fartøjsejere fra EU deles på en retfærdig - eller med andre ord en rimelig eller rigtig - måde. 
Hvad angår punkt 11, er det måske korrekt at regne med en stigning i antallet af indgåede aftaler, men det ved vi ikke med sikkerhed. Derfor foretrækker vi i form af et mundtligt ændringsforslag, at ordet "stigningen" erstattes af "mulige stigninger".
For det tredje bør aftalen fremme bæredygtighed. Vi er tilfredse med det omfang, som betænkningen henviser til de involverede principper i, og håber, at disse anvendes, når kommende aftaler skal forhandles på plads, især ved at indføre specifikke bestemmelser til beskyttelse af miljøet.
Jeg opfordrer Parlamentet til at støtte både denne betænkning og ændringsforslagene hertil. Som hr. Stevenson allerede har sagt, skal vi sikre os, at vi ikke prøver at løse vores nationale problemer ved at eksportere dem til udviklingslandene. Erfaringen viser os allerede, hvordan en sådan fremgangsmåde kan give bagslag. Uanset hvor vi kommer fra i EU, har vi virkelig en meget stærk interesse i at sikre fiskeriets bæredygtighed, ikke alene i vores egne farvande, men også andre steder.
Figueiredo (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, jeg tilslutter mig også lykønskningerne til vores kollega, Arlindo Cunha, og den tak, der har lydt for hans arbejde her samt i Fiskeriudvalget og i Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter. Apropos denne betænkning vil jeg gerne sige, at de internationale fiskeriaftaler så afgjort er en vigtig del af den fælles fiskeripolitik, idet de sikrer, at fiskeriet kan bestå i mange af EU's regioner - hvor mere end 30.000 direkte er beskæftiget med det - hvilket medvirker til at nedbringe Fællesskabets handelsunderskud, hvad angår fiskeriprodukter, og sikrer mere end 20 % af Fællesskabets samlede fangster. De må derfor have vores fulde støtte. Undersøgelser viser, at 1 euro investeret i disse fiskeriaftaler skaber økonomisk aktivitet svarende til ca. 3 euro, hvilket giver en gevinst, der er klart større end omkostningerne. Det er derfor et område, som må udbygges og styrkes, også på baggrund af Fiskerirådets konklusioner fra oktober 1997, som allerede er nævnt her i dag. Det er så meget desto vigtigere, fordi der er nogle, der drager disse aftaler i tvivl.
Jeg vil imidlertid gerne pege på, at Kommissionen burde tage hensyn til nogle vigtige aspekter af disse aftaler, hvor et af de centrale spørgsmål drejer som om finansieringen af dem. Selvfølgelig skal der være sammenhæng mellem den fælles fiskeripolitik og udviklingspolitikken, men man må ikke glemme, at disse aftaler først og fremmest er handelsaftaler. De skal rigtig nok tage højde for udviklingsdimensionen, men finansieringen af dem må komme fra fiskeriet, mens finansieringen af udviklingspolitikken må komme fra en anden del af Fællesskabets budget, mere præcist fra de øgede samarbejds- og udviklingsbevillinger. Der skal derfor udformes flere partnerskabsaftaler, hvor der også på rimelig vis må tages hensyn til de forskellige landes og respektive fiskerflåders interesser.
Jeg slutter med at sige, at det ikke giver mening, at der i EU findes aftaler med forskellige betingelser, sådan som ordføreren også har nævnt. I nogle aftaler betaler rederne en licensafgift, i andre betaler de ikke noget. Der skal altså ikke blot findes en løsning på dette problem, men også på spørgsmålet om papirkvoterne og muligheden for midlertidig overførsel af uudnyttede fiskerettigheder. Jeg håber, at Kommissionen også i kraft af den støtte, som vi giver betænkningen, ligeledes vil lytte til de forslag, som han fremfører i den. 
McKenna (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, vi har hørt her til aften, hvordan Kommissionen faktisk har ændret holdning til at udvikle et nyt system i forbindelse med fiskeriaftalerne. Det kan være udmærket blot at ændre navnet på "fiskeriaftaler" til "partnerskabsaftaler", som lyder meget godt. "Partnerskab" lyder som noget, der er rimeligt og retfærdigt, men, når alt kommer til alt, skal vi se bevis på, at dette faktisk vil ske. 
I øjeblikket drøfter vi kun arbejdspapirer fra Kommissionen, og når nogle af de andre talere nævner handelsdiplomati, skal vi passe meget på, at dette ikke handler om tvang. Når vi drøfter fiskeriaftaler og sammenligner hr. Cunhas betænkning med en, som vi drøftede for fem eller seks år siden her i Parlamentet, er denne bedre. Men hvis De ser på den underliggende holdning, som flertallet i Fiskeriudvalget, og så sandelig også Parlamentet, har udtrykt, er aftalernes formål at forsyne de europæiske forbrugere med fisk og holde de europæiske fiskere beskæftiget. Andre betragtninger er sekundære. Det er ikke acceptabelt. Vi kan ikke tale om bæredygtighed og udvikling som to separate punkter. 
Det har været en tradition indtil nu, at vi eksporterer vores problemer i relation til overkapacitet inden for EU. Fiskeriaftalerne har været brugt til at eksportere vores overkapacitet til andre dele af verden. Når vi taler om de lande, der nyder gavn heraf, ved jeg, at dette ikke omfattede Irland, da jeg begyndte her i Parlamentet. Det gør det helt sikkert nu. Uanset hvad landene nyder gavn af inden for EU, skal vi se på, hvordan udviklingslandene faktisk drager fordel heraf. Jeg har endnu ikke set bevis på, at EU både har en bæredygtig indstilling til fiskeriaftalerne og en indstilling, der tager højde for udviklingslandenes bekymringer.
Vi har i øjeblikket en aftale om, at der sker en opdeling af betalingerne. Dette vil adskille udviklingsaspektet fra de øvrige aspekter i fiskeriaftalerne. Men det er ikke nok. Vi skal se bevis fra Kommissionen på, at dette kommer til at ske, da det er virkelig uretfærdigt at tale om rimelig handel, en retfærdig indstilling over for udviklingslandene og samtidig bruge udviklingslandene til at eksportere vores kapacitet til de lande. Det skal vi tage højde for. 
Endelig skal vi tage højde for det, der skete med Marokko. Skal vores europæiske skatteyderes penge fremover bruges på at betale for andre fiskeriaftalers sammenbrud? Jeg tænker især på Mauretanien. Det bliver vi nødt til at tage højde for. Udviklingslandene vil ikke tage den situation, som de er blevet stillet over for, for givet som det eneste valg, de har. Vi skal leve op til vores ansvar og reducere vores overkapacitet. 
Farage (EDD ).
   - Hr. formand, jeg er overrasket over at høre Struan Stevenson argumentere for, at disse aftaler skal på plads for at fastholde Spaniens og Frankrigs historiske sørøveri. Verden ændrede sig i 1976, hvilket de tomme havne i Hull og Grimsby kan bekræfte. Vi ville slet ikke have haft denne forhandling, hvis ikke det var for den fælles fiskeripolitiks ynkelige, totale sammenbrud og behovet for flere og flere farvande. Ikke desto mindre kom der allerede i starten af 1994 en advarsel fra Senegal, som var synlig for alle, i det mindste for dem, der ønskede at se den. 
Disse aftaler har forvoldt ødelæggelse og tilintetgørelse, både miljømæssigt og socialt, i nogle af de fattigste steder i verden. Hvad er Kommissionens reaktion? Det er brugen af dette vidunderlige ord "partnerskab", som alligevel ikke betyder noget. Men Kommissionens snurren går en smule længere end det. Den siger, at hvis ikke EU gør det, så vil en privat virksomhed gøre det, og at der er nogle derude, der er "værre end os".
Jeg har oplevet Kenya, hvor private virksomheder har skabt problemer, men jeg mener ikke, at man gør en uret god igen ved at begå en ny. De eneste gode nyheder er måske, at et stigende antal parlamentsmedlemmer er ved at få øjnene op for, hvad disse aftaler virkelig betyder, og oppositionen her i Parlamentet overstiger nu 100. 
I England anses det for at være en modig og ærefuld handling, at Nelson lukkede sine maritime øjne. Men dette er ikke tilfældet med kommissær Fischler, som fortsat lukker øjnene. 
Souchet (NI ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, Cunha-betænkningen udmærker sig ved, at det heri understreges, hvor stor økonomisk betydning de 21 internationale fiskeriaftaler, Fællesskabet har indgået, har for såvel EU's medlemsstater som for partnerskabslandene. Mens EU langtfra er selvforsynende og må dække næsten halvdelen af forbruget af fisk ved import, og forbruget er stigende, sikrer fiskeriaftalerne i sig selv en femtedel af Fællesskabets samlede fangster, de repræsenterer en værdi af en milliard euro og har en særdeles vigtig beskæftigelsesmæssig betydning både for de europæiske lande, som har tradition for fjernfiskeri, og for de oversøiske partnere.
Produktionen foregår under kontrollerede, regulerede og ansvarlige former, hvilket for de europæiske forbrugere betyder langt større sikkerhed med hensyn til sporbarhed og fangstmetoder, end de kan tilbydes, når det drejer sig om produkter, som er indført fra tredjelande. Fiskeriaftalerne, som har et kommercielt sigte, kan være en god investering for EU. De, som ønsker at sætte spørgsmålstegn ved, om aftalerne er hensigtsmæssige, og ønsker, at de ikke videreudvikles, bør opmærksomt læse resultaterne af den undersøgelse, det franske havforskningsinstitut IFREMER har foretaget. Undersøgelsen viser, at hver investeret euro skaber økonomisk aktivitet svarende til ca. 3 euro. Der er også klart tale om en overskudsforretning for partnerskabslandene. Vi bør således fortsætte, ja, udvikle investeringerne, især i forbindelse med rækken af tunfiskeriaftaler.
Som ordfører for den aftale, der er indgået mellem EU og Mauritius, har jeg kunnet konstatere, hvor stor betydning de gensidige økonomiske interesser har, der knytter sig til denne nøglesektor, som er udviklet af europæiske fagfolk på området sammen med nogle af AVS-staterne i Det Indiske Ocean og sammen med partnere i Latinamerika. Aftalerne sikrer forsyninger og forædlingsvirksomhed i de europæiske lande, og de sikrer beskæftigelse og udvikling i partnerskabslandene. De bør derfor styrkes og udvides. Og når Kommissionen taler om den sammenhæng, der er påkrævet, mellem de forskellige fællesskabspolitikker, bør den i særlig grad være opmærksom på sammenhængen mellem den fælles fiskeripolitik og handelspolitikken. Gives der uberettigede indrømmelser i WTO, når det gælder import af tunkonserves i forbindelse med den generelle afvikling af toldtarifferne, risikerer man at undergrave års indsats og investeringer, ødelægge en gensidigt fordelagtig sektor og forårsage udflytninger, som vil ramme i første omgang vores partnere hårdt, men som også vil ramme os selv.
Jeg tillader mig således, hr. formand, endnu en gang at henlede Kommissionens opmærksomhed på dette spørgsmål. Det samme gjorde Europa-Parlamentet i øvrigt, da man vedtog det ændringsforslag, jeg havde stillet i forbindelse med vedtagelsen af min betænkning om aftalen med Mauritius. 
Langenhagen (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær Fischler, kære kolleger, allerførst mine bedste ønsker til hr. Cunha for hans nye politiske vej derhjemme. Så et gammelt visdomsord - for ikke at sige en gammel sandhed. Europa har for få fisk, farvandene rundt om medlemsstaterne kan ikke dække behovet. Det er en kendsgerning, og denne kendsgerning må imødegås. Jeg vil gerne her principielt understrege, at vi ikke først har fisket de europæiske farvande tomme for derefter at vende os mod andre fiskegrunde og gøre ligeså dér. Tværtimod er der gået traditionelle europæiske fangstgrunde tabt som følge af udvidelsen af de eksklusive fiskerizoner til 200 sømil, og det skete allerede i 1970'erne. For at kompensere for dette tab har EU indgået fiskeriaftaler med tredjelande.
I dag har vi 21 sådanne aftaler i Nord som i Syd. De yder et vigtigt, for ikke at sige uerstatteligt økonomisk bidrag til Europa. For det første får vi de hårdt tiltrængte råvarer, for det andet sikres vigtige arbejdspladser i fangstsektoren og i den forarbejdende industri her som der. Men når det handler om en ressource som fisk, som er begrænset, og som reagerer følsomt på forstyrrende påvirkninger, må opmærksomheden på økonomien ikke sløre opmærksomheden på økologien og heller ikke opmærksomheden på situationen i tredjelandene selv.
Derfor er jeg meget glad for Kommissionens nye partnerskabsmodel. Jeg tror også, den skal fyldes med liv, og den er i bedre overensstemmelse med vores målsætning om et bæredygtigt fiskeri. Ikke desto mindre handler aftalerne naturligvis om en kommerciel aktivitet, nemlig helt enkelt om fiskeri i fremmede farvande og det økonomiske afkast af det. Efter min opfattelse bør det økonomiske bidrags størrelse svare til fiskerettighedernes reelle værdi. Man bør ikke forfølge udviklingspolitiske mål under dække af fiskeripolitikken. Det har vi særlige budgetposter til, og jeg står ikke alene med denne opfattelse.
Jeg ønsker også fiskeriaftaler i fremtiden. De skal være moderne, baseret på partnerskab, bæredygtige. Men fordele og ulemper skal være retfærdigt fordelt mellem alle involverede. Det kan heller ikke være tanken at bruge EU-penge som permanent subsidium, hvis det i sidste ende kun er nogle få medlemsstater, der profiterer af det. Der er et afgørende punkt, vi ikke bør glemme. I betragtning af de store beløb, der anvendes fra EU's budget, skal Europa-Parlamentet informere bedre, ja, efter min mening - og bestemt ikke kun efter min - deltage i forhandlingerne, ikke først i morgen, men allerede i dag. Det er på høje tid, at der sker noget her!
Stihler (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne takke ordføreren, hr. Cunha, i hans fravær og ønske ham held og lykke med hans nye arbejde. 
Fiskeriaftaler med tredjelande har for nylig været under luppen med overskrifter som "EU's fiskerflåder ødelægger den tredje verden" og "De vestafrikanske nationer vil forbyde EU's fiskerflåder". Det er interessant at læse den seneste rapport fra Verdensnaturfonden, der beskriver problemerne i Angola. På den ene side leverer EU nødhjælp til Angola, men på den anden side har den indgået en fiskeriaftale, som nedbringer de angolanske farvandes livsvigtige fiskeressourcer, som går til nogle af de fattigste folk i verden. 
Ifølge UNEP, FN's Miljøprogram, som fokuserede på Mauretanien, Argentina og Senegal, har alle landene oplevet en nedfiskning af deres ressourcer, efter at de har indgået tredjelandsaftaler. I Mauretanien er fangsterne af blæksprutter halveret i løbet af de seneste fire år, og i Senegal afhænger to tredjedele af landets eksportindtægter af fisk, der eksporteres til Europa. Over halvdelen af de konsumerede fisk i Europa kommer nu fra lande uden for EU, og halvdelen heraf er på basis af fiskeriaftaler med tredjelande. 
Vores største bekymringer går på den efterfølgende nedfiskning af fiskebestandene, udviklingslandenes lokalsamfunds afhængighed af disse bestande til eget konsum, de dårlige håndhævelsesregler og fangstkvoter og de tilsyneladende modsigelser, der er mellem EU's fiskeripolitik og udviklingspolitik. Alle disse emner bekymrer mange parlamentsmedlemmer. 
Der er et altoverskyggende behov for, at der tages højde for de miljømæssige konsekvenser i forbindelse med fiskeriaftalerne med tredjelande. Jeg synes godt om, at ordføreren har understreget vigtigheden af et bæredygtigt fiskeri, og at det bør gælde alle fartøjer i de omhandlede farvande.
Jeg beklager dog, at det f.eks. i Angola, hvor 35 % af de 15,5 millioner euro skal gå til mindre fiskeriprojekter, faktisk er usikkert, om pengene bruges til dette formål eller ej. Disse bekymringer er meget ægte, og derfor støtter jeg ELDR-Gruppens ændringsforslag 2. Denne ændring vil gøre nye fiskeriaftaler afhængige af, at der skulle fremlægges tilfredsstillende dokumentation for, at midler fra de tidligere aftaler til målrettede foranstaltninger er brugt efter hensigten.
Vi bør ikke forlænge aftaler, såfremt tredjeparten ikke har opfyldt sin del af aftalen. Vi bør dog ikke indgå fiskeriaftalerne, hvis de skader det pågældende lands socioøkonomiske interesser på lang sigt. Fiskeriaftaler med tredjelande spiller en stor rolle i at forsyne EU med fisk. Men hvad skal vi gøre, når disse fiskeressourcer er udtømte? Vi bør ikke ødelægge landenes og de afgørende ressourcers levedygtighed fremover på grund af en kortsigtet gevinst. Fiskeriaftaler med tredjelande skal tage højde for ressourcernes levedygtighed.
Fischler,
   Hr. formand, mine damer og herrer, først vil jeg gerne takke alle dem, som har bidraget til denne forhandling, for de konstruktive indlæg. Jeg kan gøre mine afsluttende bemærkninger forholdsvis korte. Jeg vil især også takke for, at vores meddelelse har fået så stor støtte. Én ting skal stå klart. Vi kan ikke måle med to forskellige målestokke. De principper, som vi anvender inden for EU for vores egne farvande, skal også gælde for tredjelandsaftaler. Det gælder især, når det handler om at føre en fornuftig og effektiv bevaringspolitik. Men det gælder også, når det drejer sig om at sikre, at de beslutninger, der bliver truffet, er baseret på videnskabeligt grundlag. Netop disse principper vil vi stræbe efter.
Hvad vil det egentlig sige, en partnerskabsaftale? Partnerskab er der tale om, når man kan møde hinanden på lige fod, når den ene ikke står over den anden. Det skal sikres i fremtiden. Det handler om, at vi ikke kun samarbejder, når det drejer sig om at fiske i et tredjelands farvande, men at vi også medvirker til, at disse lande, hvis de er interesseret i det, får mulighed for at opbygge deres egen fiskerisektor, og det gælder både for fangsten og for forarbejdningssektoren. Det er et vigtigt udviklingsaspekt, som vi vil og skal arbejde for. Naturligvis kan alt det kun fungere, hvis der også er fuldt medarbejde og fuld interesse fra disse staters side, men vi kan konstatere i praksis, at det i stadig stigende omfang er tilfældet, og jeg forudser derfor en meget positiv udvikling i forbindelse med den måde, som vi fremover vil indgå disse aftaler på.
Jeg kan kun sige, at beviset for disse principper skal fremlægges ved de konkrete forhandlinger, og så vil vi også her i Parlamentet få lejlighed til at kontrollere, om denne prøve bliver bestået for hver enkelt af disse nyforhandlede aftaler.
Formanden.
   - Mange tak, hr. Fischler.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.00(1).

