AVS-EF-partnerskabsaftalen (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er henstillling fra José Ribeiro e Castro for Udviklingsudvalget om forslag til Rådets afgørelse om indgåelse af aftalen om ændring af partnerskabsaftalen mellem medlemmerne af gruppen af stater i Afrika, Vestindien og Stillehavet på den ene side og Det Europæiske Fællesskab og medlemsstaterne på den anden side, undertegnet i Cotonou den 23. juni 2000 (6987/2006 - C6-0124/2006 -.
José Ribeiro e Castro 
Fru formand, som jeg lykønsker med valget, mine damer og herrer! Næsten 800 millioner mennesker er i dag omfattet af Cotonou-aftalen, der som opfølgning på den grundlæggende Lomé-konvention siden 2000 har været styrende for forbindelserne mellem EU og AVS-landene. Jeg håber, at disse forbindelser bliver stadig tættere og til gensidig gavn. Den samstemmende udtalelse, som jeg er ordfører for, og som jeg beder medlemmerne støtte, angår den første femårlige revurdering af aftalen i medfør af dennes artikel 95.
Selv om de foreslåede ændringer med overlæg er af begrænset karakter, da aftaler af denne type og omfang bør kendetegnes ved stabilitet, er de som helhed positive. De har et effektivitetsfremmende formål, hvad angår gennemførelsen af Lomé/Cotonou-lovværket, der grundlæggende hviler på parternes ligeværdighed, respekt for menneskerettigheder, demokratiske principper og retsstaten samt god regeringsførelse.
Efter Berlin-murens fald og den kolde krigs afslutning blev det muligt at indføre reference til menneskerettighederne og senere i 2000 at udforme en mere indgående politisk dimension i vores forbindelser og at prioritere fattigdomsbekæmpelse og forbedre det økonomiske og finansielle partnerskab. Revurderingen i 2005 styrkede den politiske dialog, der er blevet mere systematisk, struktureret og formaliseret, med henblik på at forebygge og løse kriser.
Bekæmpelse af terrorisme er et påtrængende spørgsmål, der også bør inddrages i aftalen, ligesom reference til millenniummålene, der knytter an til EU-AVS' fælles mål om fattigdomsbegrænsning og bedre uddannelse og sundhed, uden hvilket der ikke findes egentlig udvikling. Andre punkter i denne revurdering angår decentraliserede lokale myndigheder, forebyggelse af lejesoldatsaktiviteter, fremme af traditionel viden, forebyggelse af hiv/aids, malaria og tuberkulose samt fremme af udvekslinger af studerende og unge, hvilket viser større opmærksomhed hos de deltagende parter for AVS-landenes befolkningers konkrete problemer og bestræbelser.
Jeg vil også gerne som noget meget positivt fremhæve, at der for første gang henvises udtrykkeligt til de nationale parlamenter som bistandsberettigede. Styrkelse af parlamenterne er afgørende for god regeringsførelse og for grundig offentlig debat om det enkelte samarbejdslands udviklingspolitik.
Mange af de lande, som EU yder substantiel bistand inden for Cotonou-aftalens rammer, lader disse midler indgå i statsbudgettet. Der er imidlertid ofte blevet fremført klager over, at de overførte midler ikke altid har medvirket til at fremme disse værdier, som de skulle og burde. Der er ligeledes hyppig kritik af, at den interne anvendelse af de europæiske midler ofte sker på diskriminerende og vilkårlig måde, idet den offentlige administrations objektivitet og upartiskhed ikke er sikret. Det er i frontal konflikt med de grundlæggende principper for EU's tildeling af midler, og det begrunder, at de europæiske institutioner i højere grad bør fordre, at alle samarbejdslandenes politiske kræfter og civilsamfundet effektivt inddrages i diskussion og beslutning om, hvordan anvendelsen af de modtagne bistandsmidler skal prioriteres.
Som jeg foreslog i Den Blandede Parlamentariske Forsamling AVS-EU, der vedtog mit forslag i november 2005 på mødet i Edinburgh, kan en sådan national ansvarlig- og bevidstgørelsesproces tage form af en årlig debat i samarbejdslandenes parlamenter om bistanden udefra. Allerhelst bør den foregår et stykke tid før de årlige finanslovsdebatter. Det vil styrke de demokratiske institutioner og befolkningernes muligheder for at udøve deres borgerrettigheder.
Inden for aftalens rammer og i det vigtigste organ, der herudfra er oprettet, er der således skabt en stemning til fordel for på afgørende vis at knytte parlamenterne til udformning, opfølgning og evaluering af disse landes samarbejdspolitik. Det er så vores opgave at fastholde, fremme og støtte denne indsats. Trods ændringerne, hvoraf jeg har fremhævet de mest relevante, mente AVS-siden, repræsenteret ved Kap Verdes udenrigsminister, at de administrative procedurer for adgang til Den Europæiske Udviklingsfond kunne være blevet forenklet yderligere. Jeg er enig med ham heri og finder det rigtigt at referere det her og derfor bede Rådet og Kommissionen om i kommende revurderinger at overveje dette ønske.
Afslutningsvist vil jeg gerne appellere til medlemmerne om at støtte denne samstemmende udtalelse og opfordre Parlamentet, Rådet og Kommissionen om at gøre alt for at fastholde og om muligt også øge den målrettede og ansvarlige bistandsindsats over for AVS-landene.
Jacques Barrot
Fru formand! Jeg vil gerne takke ordføreren, hr. Ribeiro e Castro, og Udviklingsudvalget for deres positive vurdering af ændringen af Cotonou-aftalen, som er hjørnestenen i partnerskabet mellem AVS-landene og EU.
Denne ændring vil give os mulighed for at forbedre partnerskabet og udvide det til sikkerhedsspørgsmål som f.eks. bekæmpelse af terrorisme, forebyggelse af lejesoldatsaktiviteter og bekæmpelse af udbredelsen af masseødelæggelsesvåben. I kraft af denne aftale vil der blive indledt en mere systematisk, mere institutionel dialog om spørgsmål vedrørende menneskerettigheder, demokrati og retsstatsprincipper. Dialogen vil finde sted, inden konsultationsproceduren indledes, den såkaldte artikel 96-procedure, undtagen i tilfælde af særlig uopsættelig karakter. Jeg vil gerne understrege den styrkede rolle, de nationale parlamenter og Den Blandede Parlamentariske Forsamling spiller i denne forbindelse.
Derudover holdes støtteniveauet i den ændrede aftale identisk med niveauet i den niende EUF med tilføjelse af inflationen, væksten i EU's BNP og udvidelsen med 10 nye medlemsstater i 2004.
Som De ved, blev den beslutning i princippet på mødet i AVS-EU-Ministerrådet i Port Moresby i juni 2006 omsat til en forpligtelse på ca. 22 milliarder euro. Det er det samlede beløb inden for den 10. EUF for geografisk samarbejde med AVS-landene i den seksårige periode 2008-2013. Det udgør på årsbasis en nominel stigning på 35 % i forhold til den niende EUF.
Da der ikke kan indgås forpligtelser for midler inden for den niende EUF efter den 31. december 2007, er det afgørende, at ændringen af Cotonou-aftalen og af det, der er kendt som den interne aftale vedrørende den 10. EUF, ratificeres af alle medlemsstater inden udgangen af 2007. Ellers vil tiltagene under den 10. EUF ikke kunne indledes den 1. januar 2008. Jeg er overbevist om, og her taler jeg på vegne af min kollega, hr. Michel, at Europa-Parlamentets godkendelse vil sende et kraftigt signal til medlemsstaterne og fremskynde de interne ratificeringsprocedurer.
Marie-Arlette Carlotti
Fru formand! Allerførst vil jeg gerne sige, at det glæder mig meget at se Dem som formand. Det er sjældent at se kvinder i den position.
Ændringen af Cotonou-aftalen var en stor udfordring. Vi ville gerne give den et egentligt politisk indhold ved igen at fokusere den på millenniumudviklingsmålene og udryddelsen af fattigdom. Det må dog erkendes, at denne ændring ikke lever helt op til dens ambitioner. Vores gruppe har flere gange haft lejlighed til at give udtryk for vores uenighed i især to punkter. Det første vedrører indlemmelsen af to forpligtelser i aftalens grundlæggende værdier. Den ene om terrorisme og den anden om masseødelæggelsesvåben. Vi er ikke imod dem som sådan, men vi mener, at de demokratiske principper og respekten for menneskerettighederne fortsat skal være aftalens vigtigste referencepunkter. Det andet punkt vedrører den finansielle dimension. Den 10. EUF, som har været genstand for hårde forhandlinger, kunne ikke inddrages i den ændrede aftale.
Alligevel foreslår vi ikke, at man undlader at godkende aftalen. For det første fordi der er sket fremskridt på mange områder som f.eks. styrkelsen af den politiske dialog, henvisningen til de nationale parlamenter som bistandsberettigede og støtten til Den Internationale Straffedomstol fra de stater, der har undertegnet aftalen. For det andet fordi vores AVS-partnere selv har accepteret den ændrede aftale og er ivrige efter at gennemføre dens finansielle kapitel, til hvilket jeg mener, vi har opnået et mere eller mindre acceptabelt beløb.
Det er derfor formålsløst at se tilbage. Fra nu af skal vi kæmpe en ny kamp. Vi skal være sikre på, at hver eneste euro rent faktisk bidrager til opnåelsen af udviklingsmålene, og derfor sikre, at den 10. EUF programmeres bedre. Det kan f.eks. gøres ved at opstille politiske målsætninger, der består i at afsætte 20 % af beløbene til grunduddannelse eller sundhed i AVS-landene, eller ved at lægge større vægt på kønsdimensionen i vores udviklingspolitik, end det er tilfældet for øjeblikket. Det er det arbejde, vi står over for i de kommende uger.
Fiona Hall
Fru formand! Den nye bestemmelse om at opbygge parlamenternes kapacitet i AVS-landene er særligt velkommen. I de senere år har EU afsat stadig flere ressourcer til valgobservationsmissioner i AVS-landene, men de af os, der har været observatører, er helt klar over, at et veloverstået valg kun er det allerførste skridt i processen med at skabe god regeringsførelse. Alt for mange nyvalgte parlamenter har måttet kæmpe med, at der ikke har været noget velfungerende embedsapparat eller nogen mulighed for at undersøge bedste praksis på områder som budgetkontrol, så den specifikke henvisning til forbedring af parlamenternes kapacitet er meget vigtig.
Det er imidlertid frustrerende, at Europa-Parlamentets engagement i Cotonou-aftalen er begrænset til proceduren med samstemmende udtalelse, især fordi vi får nye kontrolområder under instrumentet for udviklingssamarbejde. Det ville være nyttigt, hvis vi i det mindste kunne bidrage lidt til formuleringen af AVS-landenes strategipapirer, der er det vigtigste instrument til fremme af millenniumudviklingsmålene, som der nu henvises specifikt til i partnerskabsaftalen.
Jean-Claude Martinez
Fru formand, mine damer og herrer! Vi drøfter ændringen af en kompleks aftale, Cotonou-aftalen, som indeholder 100 artikler, seks dele, fem bilag og fem protokoller. Den ændrede aftale indeholder hele striben af de aktuelle politikker med menneskerettigheder, demokrati, terrorisme, våben, Den Internationale Straffedomstol. Det eneste, AVS-landene nu har brug for, er Reach, eftersom de risikerer at blive ofre for forordningen om kemikalier, med truslen om indkomsttab og tab af 315.000 job. Metal, alkohol, olie, ammoniak, som eksporteres fra 24 større AVS-lande, vil blive ramt af Reach, hvilket repræsenterer et potentielt indkomsttab på 6 milliarder euro for disse lande.
Det fører os videre til den sande virkelighed om Europas forbindelser med AVS-landene i de seneste 30 år. Fra Yaoundé-aftalen i 1963 til Cotonou-aftalen i 2000, som ændret i 2005, og i Lomé I-, II-, III- og IV-aftalerne fra 1975 og fremefter ser det ud til, at Europa har været modigt, navnlig med Stabex-instrumentet, som har beskyttet kakao, te, kaffe og jordnødder. Her genfinder man konceptet om udlignende uligheder fra UNCTAD. Europa har endvidere været gavmild med økonomisk bistand fra EUF. Hr. Barrot understregede, at der er afsat en bevilling på omkring 25 milliarder euro til de 79 AVS-lande under den niende EUF.
Virkeligheden ser imidlertid anderledes ud. Ifølge tallene er AVS-landenes markedsandel i Unionen faldet fra 6,7 % i 1976 til 3 % i 1998, og mens en europæers BNP gennemsnitligt stiger med 2,3 % om året, stiger en afrikaner fra et AVS-lands BNP, om jeg så må sige, kun med 0,6 %. Også for så vidt angår aktioner, har Europa glemt AVS-landene, ligesom det har glemt Middelhavslandene. Siden Berlinmurens fald har Europa været interesseret i øst og ikke længere i syd. Og hvad værre er, så har Europa med WTO opslugt AVS-landene i verdensmarkedet, som vi har set det med sukker og bananer. Den multinationale bananproducent Chiquita har fået forrang over Cameroon, som producerer bananer, og Côte d'Ivoire. Det ultraliberale Europa har valgt at give en toldlettelse på omkring 2 milliarder euro til de multinationale selskaber som Chiquita, Del Monte og flere andre i stedet for at give den til AVS-landene, som står over for de samme konkurrencevilkår som disse multinationale selskaber.
Cotonou med al dens snak om demokrati og dialog er i og for sig ganske udmærket, men når folk har aids, er det ikke menneskerettighederne, der kan helbrede dem. Med andre ord bør Cotonou-aftalen ikke ændres, men omarbejdes, så den er modig i begge retninger. For det første teknisk mod ved hjælp af en ny toldteknologi. I stedet for inden for Verdenshandelsorganisationen at forsøge at mindske og eventuelt ophæve toldafgifterne, skal vi etablere et toldfradrag i form af en toldkredit, der kan fradrages alle indkøb i det importerende lands økonomi. Denne toldkredit ville være refunderbar, dvs. at den ville være højere end det beløb, et AVS-land f.eks. skulle betale i told. Med nye toldafgifter, der er fleksible, refunderbare og omsættelige på verdensaktiemarkedet, ville forbindelserne mellem Europa og AVS udvikle sig i harmoni med den nødvendige frihandel og den lige så nødvendige beskyttelse af AVS-landene.
For det andet bør vi udvise politisk mod i en omarbejdet Cotonou-aftale. Med globaliseringen består det 21. århundredes udfordring i at organisere de fælles aspekter af det fælles ejerskab til jorden - dvs. vand, mad, basale lægemidler og vacciner og uddannelse - alt sammen med andre ressourcer end EUF's klassiske statsbidrag, en fiskal ressource såsom moms baseret på omsætningen fra telekommunikationstjenester, der opnås via rumsatellitter. I dette tilfælde ville vi heller ikke yde bedre bistand i den fælles udviklings navn, men vi ville gradvist bevæge os i retning af global arealforvaltning. Det ville genskabe Lomé-ånden, og vi ville endelig begynde at opbygge den verden, der er det 21. århundredes udfordring.
Margrietus van den Berg
(NL) Fru formand! Det glæder mig, at vi i denne uge i Strasbourg kan stemme om den første femårige revurdering af Cotonou-aftalen, som vi indgik i 2000 for en periode på 20 år. Denne aftale gælder for 78 lande i Afrika, Det Caribiske Område og Stillehavsområdet og omfatter ikke mindre end omkring 750 millioner mennesker.
Det er en partnerskabsaftale om bistand og handel, som er et godt eksempel på EU's bæredygtige forbindelser med udviklingspartnerne. Europa optræder som en blød magt ved forebyggelse af konflikter, god regeringsførelse og bekæmpelse af korruption. Sammen med EU-medlemsstaterne kan vi gøre en forskel, når det gælder millenniummålene.
Næsten 24 milliarder euro er til rådighed fra den 1. januar 2008 for en periode på seks år. Det er halvdelen af det samlede EU-udviklingsbudget. Derfor er det godt, at Parlamentet udøver kontrol med anvendelsen af Den Europæiske Udviklingsfond, men desværre, hr. kommissær, er denne EUF ikke opført på EU-budgettet. Det havde både De i Kommissionen og vi i Parlamentet ønsket.
Hvis Europa-Parlamentets rolle virkelig skal betyde noget, er De nødt til sammen med Rådet - som desværre ikke er til stede her - at nå frem til konkrete aftaler med os, således som vi gjorde med udviklingssamarbejdsinstrumentet. Lad os udforme AVS-landenes landestrategidokumenter, som næsten hele vores Afrika-politik hører ind under, på samme måde, som vi har gjort det med udviklingssamarbejdsinstrumentet (finansieringsinstrument for udviklingssamarbejde).
Det betyder, at Parlamentet informeres i tide, således at det kan yde et indholdsmæssigt bidrag til landestrategidokumenterne. Det betyder en klar og gennemsigtig proces og en åben dialog mellem Rådet, Kommissionen og Parlamentet. Det vil forbedre Parlamentets input og muligheder for kontrol både med udformningen, gennemførelsen og evalueringen af landestrategidokumenterne. Det betyder også, at både Parlamentet og disse landes parlamenter og samfund ikke befinder sig på afstand.
Ejerskab er glimrende, men det gælder ikke kun finansministeren i et sådant land, men også parlamentet, regeringen og samfundet. Hvis vi går den vej, får vi de involverede menneskers opfattelser, som seriøst kan tages med i overvejelserne, inden politikken er undertegnet og tilpasset. Vi vil bort fra den situation, hvor vi alle sammen taler om millenniummålene, men hvor Afrikas situation i mellemtiden forværres, hvad angår millenniummålene, og hvor det viser sig, at vi faktisk kun fylder hullerne i vejene, hvor nyttigt det end måtte være. Også i AVS-landene vil vi prioritere millenniummålene.
Giv Parlamentet demokratisk indflydelse på EUF, som omfatter halvdelen af EU's samlede udviklingsbudget. Det har både Kommissionen og Rådet gavn af. Støt demokratiet i Europa. Hvilke skridt vil Kommissionen og Rådet tage for at nå dette?
Glenys Kinnock
(EN) Fru formand! Mange tak, og tillykke. Det er dejligt at se Dem føre forsædet.
Som andre har sagt, er vi meget stolte over, at Cotonou-aftalen repræsenterer bindende kontraktlige aftaler med 78 lande i Afrika, Vestindien og Stillehavet. Derfor er der tale om en meget speciel forbindelse.
Hr. kommissær! Vi beklager, at den hektiske aktivitet, som vi oplevede i 2005 vedrørende udvikling og finansiering af udvikling, faktisk ikke indebar nogen væsentlig stigning i EU's medlemsstaters bidrag til Den Europæiske Udviklingsfond til AVS. Sandheden er, at 10. EUF kun repræsenterer 0,28 % af medlemsstaternes BNP. Det er i strid med det, De sagde om, hvordan De opfattede resultaterne af forhandlingerne. Jeg er enig med Dem, hvad angår ratificeringstempoet. Det er stadig meget foruroligende. Indtil videre har kun fire medlemmer af EU og fem medlemmer af AVS ratificeret denne del af aftalen, og det er efter min mening bekymrende.
Jeg har nogle spørgsmål til Dem. Jeg ved, at De ikke er udviklingskommissær, men hvis De ikke kan besvare Dem, vil De måske viderebringe dem. I Barbados lovede kommissær Michel at sende landestrategipapirerne til AVS-landenes parlamenter, så de kunne undersøge dem. Jeg vil gerne vide, om dette løfte er ved at blive indfriet, og om Kommissionen kan sige noget om, hvor langt vi er på det punkt.
Desuden vil jeg gerne spørge Dem, om De er rede til at indlede en konstruktiv dialog med Europa-Parlamentet om landestrategipapirerne for AVS-landene. Min kollega hr. van den Berg har sagt, at vi ønsker samme status for AVS-landestrategipapirerne, som vi har for DCI-landestrategipapirerne.
Desuden vil jeg gerne høre Kommissionens svar på spørgsmål, som medlemmerne af Parlamentet efter min mening er nødt til at stille, f.eks. om budgetstøtte til et land som Haiti, som Transparency International har betegnet som verdens mest korrupte land. Hvordan kan det være, at Kommissionen nu foreslår at yde budgetstøtte til Haiti? Det samme gælder Ækvatorialguinea. I vores udvalg har vi meget svært ved at forstå de beslutninger. Hvad angår Togo, kan vi konstatere, at Kommissionen nu er rede til at normalisere forbindelserne. Vi vil gerne vide, hvordan det går med de 22 forpligtelser. Overholder Togo dem? På Den Blandede Parlamentariske Forsamling i Wien lovede Kommissionen at informere os om fremskridtene med Togo, og jeg forstår på vores sekretariat, at vi indtil videre ikke har modtaget nogen som helst oplysninger om det.
Til sidst vil jeg spørge kommissæren, om han vil forpligte sig til at arbejde tættere sammen med Europa-Parlamentet om disse spørgsmål for at sikre, at Den Blandede Parlamentariske Forsamlings synspunkter bliver taget i betragtning. Jeg opfordrer Kommissionen til at besvare de alvorlige spørgsmål af denne type, som vi stiller Dem i aften.
Pierre Schapira
(FR) Fru formand! Jeg vil gerne have lov til at understrege det mærkværdige ved denne parlamentariske høringsprocedure. Vores institution er blevet opfordret til at godkende indgåelsen af den ændrede Cotonou-aftale, som blev undertegnet tilbage i juni 2005. Når vi afgiver vores holdning i dag, godkender vi derfor en aftale, der allerede er blevet indgået. Ikke desto mindre ville beslutningstagningsprocessen med AVS-landene have godt af at blive styrket med Europa-Parlamentets deltagelse. Under forhandlingerne om udviklingssamarbejdsinstrumentet viste vi virkelig vores meget store merværdi og vores evne til at forsvare andre end Kommissionens og Rådets interesser.
Jeg mener imidlertid, at den ændrede Cotonou-aftale indeholder omfattende fremskridt, navnlig med hensyn til de lokale sektorers rolle i udviklingspolitikken. Deres rolle er for første gang blevet klarlagt, og de anerkendes udtrykkeligt som fuldgyldige partnere i den politiske dialog. Vi har lige opnået den samme anerkendelse for udviklingssamarbejdsinstrumentet. De store udfordringer på udviklingsområdet er lokale. Tiden er nu inde til at decentralisere vores udviklingspolitik. Adgang til vand, sundhedspleje og uddannelse er sociale tjenesteydelser, der leveres lokalt af organer, som er tæt på borgerne.
Hvis EU's midler fortsat blokeres centralt på regeringsplan, kan befolkningerne ikke direkte nyde godt af nogen effektiv bistand. Det er en af grundene til, at jeg glæder mig over vedtagelsen af den ændrede Cotonou-aftale. Nu skal vi så være omhyggelige med at sikre, at den bliver gennemført.
Ana Maria Gomes
(PT) Fru formand! Også jeg vil gerne lykønske Dem, ligesom jeg gerne vil takke hr. Ribeiro e Castro for hans udtalelse og for den positive udvikling, som revurderingen er udtryk for. Jeg fremhæver især støtten til Den Internationale Straffedomstol og henvisningen til millenniumudviklingsmålene, som enhver udviklingsstrategi må forholde sig til. Jeg fremhæver også betydningen af den nye bestemmelse om samarbejde til forebyggelse af spredning af masseødelæggelsesvåben, et område, hvor EU må styrke det tætte samarbejde og yde mere teknisk assistance, og af lette våben, som dræber flest mennesker i vores samarbejdslande.
Jeg må dog bekende, at jeg føler en vis frustration over EU-AVS-forbindelserne, når jeg ser kolleger fra visse AVS-stater ganske ukritisk gengive deres regeringers officielle holdninger i Den Blandede Parlamentariske Forsamling. Vi må helt tydeligt gøre mere for at styrke de nationale parlamenter og især deres muligheder for at granske stats- og samarbejdsbudgetterne og de midler, der anvendes til korruptionsbekæmpelse.
EU må på sin side holde op med at se den anden vej, men begynde at bruge de i denne aftale indeholdte bestemmelser og kræve, at de regeringer, der har underskrevet aftalen, undlader grove krænkelser af menneskerettighederne og af de mest elementære principper for demokrati og god regeringsførelse. Jeg tilslutter mig de medlemmer, der har anmodet Kommissionen om at inddrage Parlamentet i en evaluering af samarbejdspolitikken med AVS-landene.
Kader Arif
(FR) Fru formand, mine damer og herrer! Selv om det er sket sent, glæder det mig, at Europa-Parlamentet er blevet hørt om dette emne. Aftenens forhandling giver os mulighed for igen at udtrykke vores tilfredshed med de fremskridt, den ændrede aftale indeholder, navnlig med hensyn til forbedringerne partnerne imellem i kraft af deres politikker for beskyttelse af menneskerettighederne og fremme af demokratiet. Denne høring giver os endvidere lejlighed til at minde om vores bekymringer på det tidspunkt, hvor teksten blev undertegnet. Her tænker jeg navnlig på den artikel, der gør bekæmpelsen af udbredelsen af masseødelæggelsesvåben til et grundlæggende aspekt af AVS-EU-partnerskabet.
Jeg vil dog gerne understrege eller minde om, at det vigtigste mål med samarbejdet mellem de to områder var kampen mod fattigdom og kampen for udvikling. Siden 2005 er der kommet nye bekymringer til. De vedrører vores fremtidige handelsforbindelser med AVS-landene. Hvordan kan vi hævde, som det er tilfældet i den ændrede Cotonou-aftale, at millenniumudviklingsmålene skal understøtte AVS-EU-samarbejdet, uden at bekymre os om konsekvenserne af fremtidige økonomiske partnerskabsaftaler for disse landes befolkningers velvære, uden at gennemføre en konsekvensanalyse inden forhandlingerne indledes? Hvordan kan vi understrege betydningen af at støtte regionale integrationsorganisationer, der oprettes af AVS-landene, når vi ikke respekterer de eksisterende grupper under forhandlingerne, og når vi ved, at vi, som forhandlingerne føres for øjeblikket, ikke kan tage højde for interesserne i lande med forskellig størrelse og forskellige udviklingsniveauer?
Ændringen af Cotonou-aftalen har frem for alt gjort det muligt at fremhæve betydningen af den politiske dialog mellem partnerne. Det er på dette grundlag, EU og AVS-landene fra nu af skal arbejde på at skaffe alle misforståelser af vejen, gøre gradvise, konstruktive fremskridt i forhandlingerne og nå frem til aftaler, der til fulde tilgodeser AVS-landenes udvikling.
Jacques Barrot
Fru formand! Jeg vil gerne sige til alle de parlamentsmedlemmer, der har taget ordet, at jeg skal viderebringe deres bemærkninger så nøjagtigt som muligt til min kollega, hr. Michel, som i det store og hele skal fortsætte dialogen om denne udviklingspolitik på den måde, De ønsker. Jeg skal sige til ham, at Parlamentet udviser stor interesse for udviklingen af denne politik, som han forvalter med stor overbevisning, som De ved.
Mange har understreget betydningen af dette partnerskab. Jeg vil gerne vende tilbage til finansieringsrammen. Det er sandt, at 23,7 milliarder euro af beløbet skal afsættes som operationelle bevillinger til AVS-landene. Dette beløb kan sammenlignes med de 22,7 milliarder euro, det luxembourgske formandskab foreslog. Dette beløb vil blive opnået takket være en øget indsats fra Den Europæiske Investeringsbanks side i dens støtte til AVS-landene via egne indtægter. Det er stadig et betydeligt beløb. På årsbasis udgør det en stigning på 35 % i forhold til den niende EUF.
Desuden skal støtten til AVS-landene ses inden for den bredere ramme af Fællesskabets eksterne aktioner, og generelt vil AVS-landene yderligere nyde godt af emnespecifikke budgetposter og midler, der er forbeholdt de AVS-lande, der har undertegnet sukkerprotokollen, med et beløb på 1,2 milliarder euro. Disse midler, der kommer fra Fællesskabets almindelige budget, vil øge den del af Fællesskabets udviklingssamarbejde, der er øremærket til AVS-landene, i forhold til tidligere finansielle overslag.
Jeg mener, at jeg således har fremhævet de fremskridt, nogle har nævnt, samtidig med at jeg accepterer, at denne politik vil blive udbygget masser af gange, da det er rigtigt, at den nu er en del af EU's kald.
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen.
