

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er mundtlig forespørgsel (B6-0013/2005) af Daul og Fruteau for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om den kommende reform af den fælles markedsordning for sukker. 
Sturdy (PPE-DE ).
   - Hr. formand, som medlem af Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter og som sukkerproducent og -dyrker vil jeg ikke deltage i den endelige afstemning i dag. Men jeg vil deltage i debatten. Det gælder ikke nødvendigvis for Kommissionens forslag, når de bliver forelagt. Men i dag vil jeg ikke stemme ved den endelige afstemning.
Formanden.
   - Jeg noterer mig Deres ord. 
Daul (PPE-DE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, hr. Fruteau, jeg ville fatte mig i korthed, så min ven, hr. Fruteau, som har skrevet betænkningen, kan få den nødvendige taletid. Jeg vil blot, fru kommissær, omtale tre punkter.
For det første kræver Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter og Parlamentet i den tekst, der skal til afstemning kl. 12.00, at De sikrer en markedsforvaltning, der omfatter en kvoteordning og et sikkerhedsnet, således at man undgår drastiske prisfald. For det andet håber vi meget, at denne reform vil resultere i en markedsordning, der kan bane vejen for en ny tilgang til vores forbindelser med de forskellige tredjelande og især AVS-landene, som vi er forbundet med via sukkerprotokollen. Jeg er imod tanken om, at markedet for landbrugsprodukter skal liberaliseres for enhver pris. Det er en dogmatisk tankegang, som kun kan få katastrofale følger. Jeg mener, at vi bør råde over reguleringsredskaber, der gør det muligt at stabilisere priserne i EU såvel som på internationalt plan. Det er grunden til, fru kommissær, at jeg og mine kolleger mener, at der bør indføres forbud mod trekantshandel mellem konkurrencedygtige lande som Brasilien, fattige lande og EU. Denne handelsform, som er ved at vinde indpas, bør overvåges inden for rammerne af EF-ordningen for generelle toldpræferencer såvel som den nye fælles markedsordning for sukker.
For det tredje ønsker jeg at henlede Deres opmærksomhed på de aktuelle problemer på EU's sukkermarked. Ifølge de oplysninger, jeg har adgang til, skulle overskuddet af sukker i EU ligge på 850.000 t i forhold til sidste år. Dette overskud skulle angiveligt kunne tilskrives forkerte vurderinger af de disponible lagre og forbruget i visse medlemsstater. Dette skulle bl.a. have afstedkommet en usædvanlig handelsstrøm. Det må under disse omstændigheder, fru kommissær, være nødvendigt at foretage en tilbundsgående undersøgelse af den paradoksale situation, som fællesskabsmarkedet for sukker nu befinder sig i, så vi kan klarlægge årsagerne hertil og fastslå, hvordan vi kan forvalte problemet.
Det var, hvad jeg havde at sige om de tre punkter, som vi finder foruroligende. Jeg vil nu overlade resten af min taletid til hr. Fruteau, som har udført et stort stykke arbejde i denne sag. Mine damer og herrer, jeg må selvfølgelig opfordre Dem til efter dette indlæg at stemme for beslutningen, der blev vedtaget praktisk taget enstemmigt i Landbrugsudvalget.
Fruteau (PSE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, den 21. februar i år vedtog Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter med 31 stemmer ud af i alt 35 en fælles holdning om reformen af den fælles markedsordning for sukker. Dette store flertal afspejler den ligevægt, det er lykkedes os at skabe, og som tager hensyn til de fleste politiske grupper og nationaliteter, der er repræsenteret her i Parlamentet.
Der er nemlig tale om en meget kompleks problemstilling. På den ene side kræver den nuværende internationale økonomiske kontekst en reform af den fælles markedsordning for sukker. På den anden side bør vi i denne forbindelse også sikre en position og en fremtid for de kvinder og mænd, der er afhængige af sukkersektoren i Europa såvel som i lande, som er vores handelspartnere.
Med dette mål for øje opstilles der i beslutningsforslaget klare retningslinjer om bl.a. den fælles markedsordning for sukkers tilpasning til WTO-reglerne, forbedring af sukkersektorens konkurrencedygtighed, etablering af en social målsætning, således at aktørerne i sukkersektoren sikres en passende levestandard og opretholdelse af deres virksomhed eller om nødvendigt en omskoling, og respekt for princippet om fællesskabssolidaritet under hensyntagen til de svageste regioner og stater i Unionen og vores traditionelle partnere, AVS-landene og de mindst udviklede lande.
Disse krav skal opfyldes gennem en firstrenget indsats, der skal præge den fremtidige reform af sektoren.
For det første skal reformen, hvad angår tidsplanen, finde anvendelse indtil udgangen af 2012, således at sektorens aktører kan få en tilstrækkelig tidshorisont til at gennemføre deres investeringer.
For det andet bør nedsættelsen af priser og kvoter begrænses til et absolut minimum for at tage hensyn til de europæiske landmænds interesser. Nedsættelsen bør desuden ledsages af en kompensation på et niveau, der reelt svarer til de eksisterende behov.
For det tredje indeholder beslutningsforslaget et forslag om, at der i stedet for kvoteoverførselsordningen, der er uretfærdig og ødelæggende for de svageste lande, oprettes en særlig fond, der skal forvaltes af EU, være budgetmæssig neutral og gøre det muligt at organisere sektorens omstrukturering.
For det fjerde har et altovervejende flertal af Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikters medlemmer stemt for en regulering af markedet gennem bl.a. en tilpasning af EBA-initiativet (Alt undtagen våben) inden for sukkersektoren. Formålet er at bevare en kohærent og anvendelig fælles markedsordning ved at kræve, at EU bevarer kontrollen med udbuddet af sukker på sit marked. Den imødekommer dog også de gentagne henstillinger fra de mindst udviklede lande, der er klar over, at den ulovlige trekantshandel, som vil blive fremmet i tilfælde af uhindret adgang til det europæiske marked, på ingen måde vil gavne udviklingen af de økonomiske og sociale strukturer i deres lande.
Ud over disse fire hovedtemaer understreges det sideløbende i beslutningsforslaget, at det er nødvendigt at tage hensyn til den særlige situation, regionerne i Unionens yderste periferi befinder sig i som følge af de geografiske og strukturelle betingelser såvel som deres specifikke behov for økonomisk og produktionsmæssig udvikling. I beslutningsforslaget understreges den store og uerstattelige rolle, sukkerrørsproduktionen spiller i visse regioner, hvilket er en klar stillingtagen til fordel for en fuldstændig kompensation for eventuelle indtægtstab for landbruget i de oversøiske regioner. Desuden indeholder beslutningsforslaget et klart krav om, at den vigtige afsætningsstøtte bevares.
I betragtning af de blokeringer, som Kommissionens radikale foranstaltninger har afstedkommet i Ministerrådet, er der nu kun Europa-Parlamentet tilbage som drivkraft bag en definition af betingelserne for reformen af den fælles markedsordning for sukker. Det er målet med vores tekst, som indeholder et forslag, jeg betragter som et afbalanceret, kohærent og målrettet skridt i retning af en effektiv og solidarisk reform. 
Fischer Boel,
    Hr. formand, jeg vil indlede med at takke hr. Daul, hr. Fruteau og medlemmerne af Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter for alt det arbejde, de har gjort. Udarbejdelsen af beslutningen og høringen den 30. november sidste år er værdifulde bidrag til vores grundige forberedelser af denne vigtige reform af den fælles markedsordning for sukker. Jeg har nogle få indledende bemærkninger, før jeg besvarer Deres spørgsmål.
Behovet for en reform af sukkersektoren er indlysende. Ud fra de høringer, som jeg har haft med interessenter i de seneste måneder, er det mit klare indtryk, at mange deler dette synspunkt. Spørgsmålet er, hvor langt og hvor hurtigt vi skal gå. Jeg mener seriøst, at vi har behov for en ambitiøs reform.
Jeg vil nu kommentere de vigtigste spørgsmål i Deres beslutning.
Hvad angår pris- og kvotenedsættelser, er jeg overbevist om, at der er en fremtid for sukkerproduktion i EU, men den skal være baseret på konkurrenceevne. Derfor må vi acceptere, at sukkerproduktionen skal koncentreres i de områder, hvor der er et bæredygtigt, langsigtet perspektiv for den.
De prisnedsættelser, der er foreslået i meddelelsen, vil holde os et godt stykke under de nuværende verdensmarkedspriser. Derfor er jeg overbevist om, at den foreslåede prisnedsættelse på 33 % og kvotenedsættelse på 2,8 millioner er et nødvendigt minimum for, at vi kan få en effektiv reform, afbalancere markedet og opfylde vores internationale forpligtelser. Jo mindre grundige vi er nu, desto mere sandsynligt er det, at vi må gennemføre endnu en reform i nærmeste fremtid med den deraf følgende uvished for sektoren.
Det står klart, at reformen vil tvinge landbrugere og producenter til at træffe vigtige, og nogle gange vanskelige, beslutninger om deres fremtid i sektoren. Vi må give dem nogle klare perspektiver. Derfor mener jeg, at tidshorisonten er et centralt spørgsmål. Jeg har noteret mig, at Parlamentet deler det synspunkt. Derfor vil jeg ikke medtage idéen om en midtvejsevaluering om 2-3 år i forslaget til retsakt. I stedet vil der blive tilbudt et langsigtet perspektiv.
Landbrugerne vil modtage en kompensation, der svarer til 60 % af nedsættelsen af den institutionelle pris, gennem ordningen med en enkelt betaling pr. bedrift. Dette vil opveje indkomsttabet. Tidligere erfaringer viser, at indkomsttabet på bedriftsplan ikke svarer til prisnedsættelsen. Dette gælder navnlig for sukker, hvor landbrugerne ikke længere vil skulle betale produktionsafgiften. Under alle omstændigheder skal reformen være budgetneutral, hvilket begrænser kompensationsniveauet. Hvis vi går højere end 60 %, vil andre sektorer skulle betale gennem en nedsættelse af deres direkte betalinger.
I meddelelsen indføres kvoteoverførsler mellem medlemsstaterne som et af de vigtigste instrumenter til fremme af den nødvendige omstrukturering inden for sukkerindustrien.
Kvoteoverførsler kunne gøre det lettere at flytte produktionen til de regioner, hvor produktionsforholdene er bedst, og kunne samtidig give regioner, der ikke er konkurrencedygtige, mulighed for at opgive deres kvoter og investere provenuet i alternative økonomisk bæredygtige aktiviteter. Deres bekymringer over kvoteoverførslerne er ikke gået ubemærket hen. Hvis vores mål kan nås med alternative instrumenter, skal det overvejes grundigt. Jeg er særligt interesseret i de idéer, der er fremsat i beslutningen om at give medlemsstaterne og landbrugerne en vis grad af kontrol med overførsler og om at oprette en særlig fond. Jeg er for øjeblikket ved at undersøge de muligheder. Oprettelsen af en særlig fond indgår som et særlig vigtigt element i mine overvejelser.
Lad mig være helt ærlig, hvad angår Alt undtagen våben-initiativet, som er en af hjørnestenene i vores handelsforbindelser med de mindst udviklede lande. Det var resultatet af en hidtil uset ensidig indrømmelse fra EU's side og et logisk skridt i betragtning af vores forpligtelse til udvikling af disse lande. Det ville være forkert at signalere, at vi ønsker at trække vores privilegier til de mindst udviklede lande tilbage, navnlig i et år hvor vi forsøger at overbevise resten af den udviklede verden om at følge vores eksempel og øge markedsadgangen for udviklingslande. Derfor er jeg modstander af at genforhandle Alt undtagen våben-initiativet. Desuden ville et system med reguleret import til rimelige priser føre til en prisnedsættelse, der er for lille og dermed ineffektiv. Vi bør ikke tilskynde til ikke-bæredygtige investeringer i EU eller tredjeverdenslande.
Vi erkender, at sukkerreformen vil indebære visse tilpasninger af sukkersektoren i de berørte AVS-stater, men vi har også givet klart udtryk for, at vi er rede til at ledsage denne proces. På grundlag af en aktionsplan, som Kommissionen forelagde den 24. januar, foregår der for øjeblikket en dialog med AVS-landene. Det er Kommissionens hensigt at forelægge den endelige aktionsplan om ledsageforanstaltninger i form af en meddelelse til Europa-Parlamentet og Rådet i midten af 2005.
Til sidst vil jeg tale om WTO. WTO's Appelinstans' endelige afgørelse er fastsat til den 28. april 2005. I vores reformforslag vil der blive taget behørigt hensyn til den, og dermed vil vi have bragt den fælles markedsordning for sukker på linje med vores nuværende WTO-forpligtelser.
Lad mig til sidst nævne tidsplanen. Af interne og eksterne årsager finder jeg det helt nødvendigt at opnå en aftale om sukkerreformen senest til november. Faktisk udløber den nuværende sukkerordning den 1. juli 2006. Sektoren må i god tid i forvejen vide, hvordan den nye sukkerordning kommer til at se ud, så de kan træffe deres beslutninger vedrørende fællesmarkedsåret 2006-2007. Desuden har vi en klar interesse i inden konferencen i december i år at oplyse vores WTO-ministerpartnere om grundelementerne i vores sukkerreform. Ellers risikerer vi, at sukkerspørgsmålet ødelægger mødet i Hongkong på samme måde, som bomuldsspørgsmålet ødelagde mødet i Cancún.
Det Forenede Kongeriges formandskab har planlagt drøftelser i Rådet for at opnå en endelig politisk aftale på Det Europæiske Råd i november. For at overholde denne tidsplan vil jeg forelægge forslaget til retsakt for Europa-Parlamentet og Rådet til sommer. Jeg ved, at De vil samarbejde med mig om at overholde denne tidsplan.
Deß,
   Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, som skyggeordfører for Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater vil jeg gerne rette en særlig tak til ordføreren, hr. Fruteau, og formanden for Landbrugsudvalget, hr. Daul, for det glimrende samarbejde om beslutningsforslaget om reformen af den fælles markedsordning for sukker. Jeg vil dog også gerne takke alle andre parlamentsmedlemmer, der er kommet med konstruktive bidrag, så beslutningsforslaget er blevet det, det er.
På mine ture i min valgkreds i Bayern spørger sukkerroedyrkerne mig, hvorfor det er nødvendigt så grundlæggende at ændre markedsordningen for sukker, der har bestået prøven gennem årtier. De berørte landbrugere og arbejdstagere er meget skuffet over Kommissionens forslag af 14. juli 2004. Jeg forklarer dem så, at markedsordningen skal reformeres, så der også kan dyrkes sukkerroer i Europa i fremtiden. Det, vi ønsker at opnå med vores beslutningsforslag, fru kommissær, er, at der fortsat må dyrkes sukkerroer i EU og sukkerrør i perifert beliggende regioner i fremtiden, og at sukkerfabrikkerne fortsat må producere sukker. Det vedrører 350.000 landbofamilier i Europa og 230 sukkerfabrikker med tusindvis af ansatte. Kommissionens forslag går for vidt. I mange regioner i Europa ville bæredygtig sukkerroedyrkning høre fortiden til, og i perifert beliggende regioner ville der ikke længere blive dyrket sukkerrør. De eneste, der ville profitere af den nye reform, ville være nogle få store sukkerdyrkende lande som Brasilien, der i modsætning til EU's medlemsstater udelukkende producerer deres afgrøder med meget lave miljø- og socialstandarder.
Der ville lyde et ramaskrig fra vores miljøorganisationer, hvis hele floder skulle pumpes tørre i Europa - som det sker i lande som Brasilien - for at vande jorden kunstigt, og hvis flere hundredtusinde ha land skulle brændes af, og de dyr, der lever der, ingen chance havde for at undslippe flammerne. En sådan form for sukkerproduktion kan ikke være den målestok, som den europæiske sukkerproduktion skal sammenlignes med. Argumentet om, at forbrugerne i Europa ville profitere af en nedsættelse af sukkerpriserne, imponerer mig ikke, for selv om korn i dag ikke engang koster en tredjedel af det, det kostede for 40 år siden, er prisen på brød mangedoblet i samme periode. Rådet (landbrug) beskrev på sit møde den 18. november 1997 det europæiske landbrugs multifunktionelle opgaver som følger: "Efter Rådets opfattelse skal det europæiske landbrug som økonomisk sektor være multifunktionelt, bæredygtigt og konkurrencedygtigt og fordelt over hele det europæiske område. Det skal være i stand til at pleje landskabet, bevare naturområderne, yde et væsentligt bidrag til landdistrikternes vitalitet og leve op til forbrugernes behov og krav med hensyn til fødevarekvalitet og -sikkerhed, miljø- og dyrebeskyttelse." Hvis man ønsker et sådant multifunktionelt landbrug, må man også give det den passende beskyttelse.
Vi kræver derfor, at produktionen af importeret sukker skal være underlagt de samme miljø- og socialstandarder som sukker produceret i EU. Vi opfordrer indtrængende Kommissionen til at efterkomme AVS-landenes krav og overveje, hvordan EU ved at benytte en ordning som led i Alt undtagen våben-initiativet fortsat kan styre de leverede sukkermængder i fremtiden. Vi forventer også, at Kommissionens forslag til retsakt indeholder klare forslag til, hvordan man forhindrer den såkaldte trekantshandel via de mindst udviklede lande.
Lad mig slutte med at tilføje, at jeg ikke ønsker at se et verdensmarked, hvor produktionen mangler den miljømæssige dimension. Jeg ønsker ikke et verdensmarked, som driver rovdrift på folk og hele regioner. Jeg henstiller Dem til at støtte beslutningsforslaget med et bredt flertal og derved få Kommissionen til at indarbejde vores krav i sit forslag til retsakt. 
Miguélez Ramos,
   Hr. formand, fru kommissær, der er ingen i Parlamentet, der sætter spørgsmålstegn ved, at sukkersektoren bør reformeres. De har i Deres indlæg udmærket beskrevet, hvorfor det er nødvendigt.
Det, vi sætter spørgsmåltegn ved, er Kommissionens forslag, og det er der efter min mening to afgørende grunde til. For det første, fordi det fastsætter en uafbalanceret fordeling af den reduktion, der skal foretages inden for EU, hvor det går hårdest ud over de dårligst stillede regioner. For det andet, fordi det ikke sikrer, at roeproducenternes indtægter bevares. I mit land, Spanien, ville det faktisk betyde, at en god del af de 118.000 ha, der anvendes til roedyrkning i Castilla y León, Andalusien og Castilla-La Mancha, ville forsvinde, og det ville berøre 23.000 producenter.
Problemet er endnu en gang, fru kommissær, at Kommissionen stiller forslag, uden at der i konsekvensanalysen tages højde for følgerne af pris- og kvotenedsættelserne for familiebedrifterne, eller for tabet af arbejdspladser i industien og indvirkningen heraf på landdistrikterne i de berørte stater.
Fru kommissær, efter vores mening burde prisnedsættelserne være mindre og fordeles over et længere tidsrum, ligesom en betydelig del af støtten burde bevares for ikke at ødelægge de økonomiske og sociale strukturer i dyrkningsområderne, der i mit land ligger i de dårligst stillede regioner. Desuden burde kvotenedsættelserne begynde med overskudsmængderne og de mængder, der er rettet mod eksport, da de er de mest skadelige for det internationale sukkermarked.
Vi er meget imod - og jeg er nødt til at sige det sådan - overførsel af kvoter mellem medlemsstaterne. Vi mener, at denne foranstaltning kunne eller ville kunne komme til at forårsage en flytning af beskæftigelsen og den økonomiske aktivitet inden for EU, hvilket ville skabe større uligevægt i de mindst konkurrencedygtige stater, og det ville skabe en farlig præcedens inden for den fælles markedsordning.
Hvad angår forslagets eksterne aspekt, burde EBA-aftalen (Alt undtagen våben) indeholde instrumenter til kvantitativ kontrol af importen i lighed med dem, der allerede findes for AVS-landene. Det er det, som repræsentanterne for AVS-landene og de mindst udviklede lande beder om, og det er tydeligt afspejlet i vores beslutningsforslag.
Endelig beder jeg Dem, fru kommissær, om at være opmærksom på noget, som såvel hr. Daul som hr. Fruteau, mine to ordførerkolleger i forbindelse med dette forslag, har sagt, nemlig at beslutningsforslaget er blevet vedtaget med bred konsensus i Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter. De bør derfor stille nogle passende lovgivningsforslag, der afspejler bemærkningerne i beslutningsforslaget. 
Busk,
   - Hr. formand, fru kommissionsmedlem. Jeg vil gerne appellere til, at vi snarest muligt får reformeret EU's sukkerordning og får banet vejen for en liberalisering af hele sukkermarkedet. Reformerne har været længe undervejs. Det skaber en uvished om, hvor længe de nuværende ordninger varer, og især om hvornår de bliver ændret. Den uvished er de europæiske sukkerproducenter ikke tjent med. Derfor hilser jeg et endeligt opgør om sukkerordningerne velkommen.
WTO har afsagt sin dom over sukkerordningen. En dom, der appellerer til, at vi nu får gjort noget ved det. Jeg er selvfølgelig også enig i, at vi skal vente på appellen i de to måneder, der går, men vi er nødt til at tage konsekvensen af denne appel, når den foreligger.
Den europæiske sukkerproduktion er både effektiv og konkurrencedygtig. Der vil naturligvis ske nogle ændringer, især for så vidt angår, hvor produktionen fremover vil finde sted. Men det er meget vigtigt, at vi muliggør, at produktionen og dermed også kvoterne kan flytte hen, hvor produktionen er bedst og dermed også billigst. Det er det allerbedste, vi kan gøre for de europæiske sukkerproducenter, idet vi jo har pligt til at ruste producenterne til den konkurrence, der er på verdensmarkedet. Vi skal ikke sidde bekymringerne fra verdens fattigste lande overhørig, ej heller i EBA-aftalen. De har indrettet deres produktion efter en kunstig pris på det europæiske marked, og de skal naturligvis hjælpes i den overgangsperiode, som der er til en friere konkurrence på verdensmarkedet. Men det er ikke nogen hjælp at fastholde de nuværende ordninger, så de kan afsætte deres produktion til kunstig høje priser på EU's indre marked, tværtimod.
Sidst men ikke mindst, er det af den største vigtighed, at vi sikrer, at alle verdens lande fjerner deres støtte til sukkerproduktionen, så der kan konkurreres på et frit og fair marked. Vi må naturligvis kræve, at importeret sukker er produceret i overensstemmelse med og efter de samme social- og miljøstandarder for sukkerproduktion i Europa, som vi kender. 
Graefe zu Baringdorf,
   Hr. formand, kommissæren talte om behovet for en reform, og jeg er enig med hende. Markedsordningen for sukker er selv blevet ødelagt af sukkerindustrien, som var gearet til forbrug plus privilegeret adgang for sukker fra AVS-landene. Så udviklede der sig en situation, hvor der også blev sendt C-sukker på verdensmarkedet, og hvor de sukkermængder, der kommer fra AVS-landene, blev reeksporteret, hvilket belastede budgettet med yderligere 1,5 milliarder euro.
Men De siger, at De vil skære ned på mængden med 1,8 millioner t. Hvis vi regner C-sukkeret med, vil reduktionen skulle være på 4-5 millioner t, som vil ende på verdensmarkedet. Derfor må De reducere mængden og ikke prisen. Vi kan acceptere en prisnedsættelse, men hvis De foreslår 33 % uden at fastsætte en kvote for de mindst udviklede lande - hvilket jo ikke er i strid med de regler, vi har, men blot forhindrer dem i at blive transitlande - så er disse 33 % ikke nok, for selv under disse omstændigheder vil de multinationale selskaber benytte disse lande som transitruter for at læsse deres sukker af her i EU igen. Derfor vil De skulle nedsætte prisen igen for at gøre det mindre attraktivt, hvorfor det ville være bedre, om De beskrev det som liberalisering, frem for at snakke udenom.
Hvis De ønsker at opretholde en markedsordning, må De tage fat om det, det drejer sig om - mængderne frem for priserne. Jeg er stærkt imod, at der betales præmier for en reduktion af mængden, som jeg betragter som ødelæggende, hvilket sukkerindustrien selv bærer ansvaret for. Det giver ikke nogen mening, og det gavner ikke landbrugerne, at disse 1,3 eller 1,5 milliarder bliver udbetalt som præmie - de bliver slugt op og kommer ikke bedrifterne til gode. Det handler i stedet om at udforme sukkerindustrien på en måde, så der tjenes penge på sukkerdyrkning. Det er ikke tilfældet med C-sukker, og derfor må C-sukker ikke længere være tilladt på verdensmarkedet. Landbrugerne kan gøre med det, hvad de vil - bortset fra at sende det på verdensmarkedet. Det er noget, som vi må fastlægge, og de 1,3 milliarder euro, som så ikke bliver brugt til præmie, må vi lægge over i en fond til økonomisk udvikling i landdistrikter og diversificering i de mindst udviklede lande og i AVS-landene for at give deres økonomier mulighed for at udvikle sig. Det giver heller ikke nogen som helst mening at betale kompensation til disse lande, for hvis de får kompensation for ikke længere at tjene penge på sukker, hvordan skal de så betale deres økonomiske udvikling? Vi investerer penge i disse lande, og vi må få dem til at arbejde - ikke ved at betale dem som kompensation, men ved at tage initiativ til en økonomisk udvikling, ved at gøre dem afhængige af andre ting end sukker, gøre dem i stand til at tjene penge ved at levere sukker til EU med de præferencer og de kvoter, de har, mens de samtidig bliver i stand til at sørge for sig selv og fremme udviklingen af landdistrikter i håndværksmæssig og teknisk henseende. Det ville være en fremsynet strategi, hvis vi benyttede markedsordningen for sukker som et middel til at komme med en udviklingsstrategi og overveje helt grundlæggende, hvordan verdenshandelen skulle formes. Der findes liberaliseringstendenser i alle vores politiske grupper. Så meget fremgår af ændringsforslagene, herunder dem fra min egen gruppe, og De, fru kommissær Fischer Boel, kommer - måske uden egentlig at ville det - disse tendenser i møde, idet De skal tage det næste skridt om fem år, hvor De i grunden vil afskaffe markedsordningen for sukker. 
Manolakou,
    Hr. formand, Kommissionens forslag til den nye sukkerforordning og de udtalelser, vi har hørt fra kommissæren i dag, falder i bund og grund inden for rammerne af reformen af den fælles landbrugspolitik - selv om det ikke er noget, hun indrømmer - og naturligvis inden for rammerne af nedskæringerne af landbrugsudgifterne.
De foreslåede nedsættelser af kvoter og priser på 33 % og afskaffelsen af intervention og interventionspris vil være en katastrofe, som vil gøre små og mellemstore landmænd og arbejdstagerne på sukkerfabrikkerne arbejdsløse. Den drastiske pris- og kvotenedsættelse vil udhule sukkerroeproducenternes indtægt og tvinge dem til at opgive deres produktion uden alternative løsninger til en levevej bortset fra arbejdsløshed. Samtidig vil sukkerfabrikker, som ikke er levedygtige - og det er temmelig mange - lukke, og hele områder vil blive lagt øde, både i Nordgrækenland og i Calais i Frankrig, men også i andre lande.
I Grækenland betyder lukning af fabrikker spørgelsesbyer, som oven i købet ligger i randområderne. Imidlertid vil importen stige. Og importeret sukker vil være billigere for de industrier, der anvender det som råstof. Men ikke for forbrugerne, som aldrig har betalt lavere pris for et produkt, selv om prisen faldt. Det vil også gå ud over sukkerroeproducenterne i lande, som EU har præferenceaftaler med, da EU vil importere sukker til lavere priser. Derfor er det hyklerisk at sige, at det vil komme de fattige lande til gode.
Den egentlige årsag til disse ændringer er den drastiske nedskæring af landbrugsmidlerne på budgettet, så de kan anvendes til andre repressive og reaktionære politikker, og så man begunstiger eksporten af EU's industrimonopolers produkter til Brasilien, Indien og andre lande, hvorved man ofrer sukkerroeproducenterne og branchens arbejdstagere og dømmer dem til at tilslutte sig hæren af arbejdsløse.
Småforbedringerne og småændringerne med enkelte sølle tilskud, udligninger og fonde ændrer ikke ved den foreslåede forordnings ånd og mål. De udgør ikke nogen løsning. Løsningen er landmændenes og arbejdernes koordinerede kamp for at ændre denne landbrugs- og arbejderfjendtlige politik. 
Batten,
   Hr. formand, overproduktion af sukker er endnu et udslag af den uanstændige fælles landbrugspolitik, der beskytter visse producenter af politiske grunde og straffer forbrugerne af de samme politiske grunde. Franskmændene producerer 160 % af den sukker, de har brug for på nationalt plan, og dumper resten i den tredje verden. Briterne producerer 50 % af, hvad de har brug for, og importerer resten fra lande i Afrika, Vestindien og Stillehavsområdet. 
Britiske sukkerproducenter handler ansvarligt og er ikke årsagen til problemet. De vil komme til at lide under uigennemtænkte såkaldte reformer. Storbritannien vil kun opnå en rigtig reform, når vi trækker os ud af den fælles landbrugspolitik og sandelig også af selve EU.
Denne beslutning har givet de britiske sukkerproducenter en bitter smag i munden. Mange af dem har skrevet til mig og mine britiske kolleger. Det Forenede Kongeriges Uafhængighedsparti vil stemme imod beslutningen og dens ændringsforslag, som vil skade de britiske sukkerproducenters interesser.
Berlato,
    Hr. formand, kære kolleger, fru kommissær, der er ingen tvivl om, at det er nødvendigt med en reform af ordningen for sukker af type C - også i lyset af den seneste udvikling i WTO - men efter vores opfattelse bør denne reform finde sted inden for rammerne af hovedpunkterne i den generelle reform af den fælles landbrugspolitik. Det betyder, at vi skal foretage de nødvendige ændringer, men samtidig holde os en væsentlig målsætning for øje, nemlig at bevare sektorens konkurrenceevne i international sammenhæng på lang og mellemlang sigt.
Det er tværtimod vores indtryk, at Kommissionen - når den efterkommer den pligt til en reduktion af produktionen, der følger af de internationale aftaler og frihandelsaftalerne - har til hensigt at ofre visse produktionssektorer, og det er ofte de svageste. Dette bliver lettere med det system, som Kommissionen har taget højde for til en medlemsstats køb af kvoter fra en anden medlemsstat.
På europæisk plan bekræfter lukningen og opgivelsen af et stort antal sukkerfabrikker samt mange landbrugsvirksomheders standsning af sukkerroeproduktionen, at konkurrencepresset hele tiden bliver større, hvilket hænger sammen med den reelle reduktion af de garanterede priser for de producerede mængder.
Endelig skal det siges, at Kommissionens forslag så afgjort må betragtes som uacceptable, eftersom den alt for store reduktion af referenceinterventionsprisen, det store fald i sukkerroepriserne, den delvise kompensation på 60 % og indførelsen af privat oplagring udgør en stor risiko for sukkerroesektorens overlevelse.
Efter vores mening burde det kommende forslag til retsakt tværtimod være baseret på kvoter og garanterede priser, der er forbundet med reelle nationale produktionskvoter. Det burde ligeledes beskytte EU's indre marked ved at indføre importrestriktioner, og det burde indføre nogle mere effektive toldregler for kontrollen af produktets oprindelse, reducere kvoterne til et niveau, der ville dække det interne forbrug, og indføre eller fastholde foranstaltninger for at reducere de strukturelle skævheder - f.eks. tilladelse til statsstøtte - for at beskytte interesserne hos landbrugerne i EU's ugunstigt stillede områder, så vi sikrer bevarelsen af et multifunktionelt landbrug i alle Europas regioner.
Baco (NI ).
   - Fru kommissær, jeg er enig med Dem i, at analyserne bekræfter, at vores eneste mulighed ligger i også at styrke markedet inden for sukkersektoren. Men som anført er det vigtigste at kontrollere det store spøgelse, der hedder iboende interesser. Bag disse står der tusinder, der nyder godt af markedet, som det er reguleret i øjeblikket. Jeg mener, at et centralt spørgsmål for os i Europa-Parlamentet er, hvorvidt vi mere eller mindre giver efter for disse iboende interesser, eller om Parlamentet som den øverste politiske instans i Den Europæiske Union vil tage en principbeslutning om, hvorvidt sukkerreformen skal være præget af grundlæggende markedsværdier, eller hvorvidt de bureaukratiske principper fortsat skal dominere.
I dag, fru kommissær, hører jeg til dem, der i forslaget til beslutning ser en vilje til at give markedet mere udstrakt indflydelse i sukkerreformen, og det er grunden til min støtte. Personligt mener jeg ikke, at det er nødvendigt at drøfte den præcise udformning af de tilhørende procedurer, eftersom dette er et teknisk snarere end et politisk problem.
Sammenfattende vil jeg bekræfte, at vi støtter synspunktet om, at kun mere reel konkurrence på det europæiske marked, herunder sukkermarkedet, vil give os mulighed for at stå distancen i konkurrencen på et dynamisk verdensmarked i løbende udvikling. 
Schierhuber (PPE-DE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, vi er alle klar over, at samfundet i de senere år er begyndt at stille helt andre krav til landbruget, og når jeg siger det, så tænker jeg ikke kun på reformen af den fælles landbrugspolitik og de igangværende WTO-forhandlinger.
Hvis disse krav skal opfyldes på alle områder, er det forståeligt, at den fælles markedsordning for sukker skal reformeres. Når det er sagt, fru kommissær, skal politikernes rolle være at skabe fair rammebetingelser, under hvilke vores landbrugere fortsat kan producere sukker på en bæredygtig, rentabel og socialt ansvarlig måde i EU.
Den meddelelse, som Kommissionen fremlagde i juli 2004, om en reform af sukkersektoren indebærer dog meget gennemgribende følger for og ændringer af den eksisterende markedsordning for sukker. Selv om Parlamentets Landbrugsudvalg ikke er imod en sådan reform, slår vores beslutningsforslag dog til lyd for en moderat tilgang. Vi afviser den handel med kvoter på tværs af medlemslandene, som Kommissionen oprindeligt havde planlagt, da vi mener, at kvoter bør forblive hos producenterne, dvs. landbrugerne.
Vi er også af den opfattelse, at de planlagte nedsættelser af priser og kvoter er ensbetydende med væsentlige indtægtstab, og at vi heller ikke kan lade alternative anvendelsesmuligheder ude af betragtning, som udgør et stort potentiale, navnlig hvad biobrændstoffer angår. Vores landbrugere kan forvente at miste indtægter, og det skal de have en passende kompensation for.
Jeg er sikker på, fru kommissær, at Parlamentet, når det stemmer i dag, vil støtte det kompromis, som Landbrugsudvalget på så glimrende vis har skruet sammen på tværs af grupperne, og jeg håber meget, at Kommissionen vil lytte til dets budskaber, når den skal fremlægge sine forslag til retsakt. Vi siger ja til en reform af sukkersektoren, fru kommissær, men det skal være med den fornødne fingerspidsfornemmelse. 
Batzeli (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, fru Fischer Boel, man kan betragte sukkermarkedet som "den sidste mohikaner" af produkter, hvis ordninger ikke er blevet revideret de sidste år, og som endnu ikke er blevet inddraget i filosofien bag den nye fælles landbrugspolitik.
I hvilken retning bør Kommissionens lovforslag bevæge sig? Først og fremmest bør de sikre ligebehandling af alle sukkerproducerende områder. For det andet skal de inddrage de nye foranstaltninger i filosofien bag den reviderede fælles landbrugspolitik. For det tredje skal de udtrykke EU's internationale solidaritet med udviklingslandene.
På grundlag af ovenstående finder jeg følgende punkter i Kommissionens meddelelse særdeles negative:
For det første den manglende kompensation til sukkerroeproducenternes indtægt som følge af nedsættelsen af støtten til produkterne: I forbindelse med reformen af den fælles landbrugspolitik for kornprodukter og oksekød dækker kompensationen 90 % af nedsættelsen af den direkte støtte, mens den for sukkers vedkommende kun dækker 60 %.
For det andet fører den ordning for kvoteoverførsel mellem medlemsstaterne, som Kommissionen foreslår, til en koncentration af produktionen i enkelte konkrete områder.
For det tredje kræver de eksterne aspekter af ordningen en særlig omhyggelig håndterning. Især bør forpligtelserne på sukkerområdet ikke overskride de absolut nødvendige grænser inden for WTO. Desuden bør de økonomiske og sociale konsekvenser i de mindre udviklede lande imødegås følsomt og effektivt på grundlag af udviklingslandenes egne valg.
Til sidst vil jeg sige, at man bør præcisere og fastholde, at kvoterne tilhører sukkerroeproducenterne, og at kompensationerne til producenterne i tredjelande ikke kan finansieres over den sociale fond for landbruget. 
Virrankoski (ALDE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, sukkerreformen, som vi diskuterer her, er en forlængelse af reformen af landbrugspolitikken. Den består navnlig af prissænkninger på næsten 40 % og nedskæringer af kvoterne. Dette vil medføre en prisnedsættelse på omkring 2,5 milliarder euro. Eftersom industrien er den største sukkerforbruger med omkring 75 %, vil prisnedskæringerne næppe slå igennem i forbrugerpriserne på færdige produkter, men vil især udgøre en fordel for sukkerindustrien.
Et bestemt træk ved reformen af sukkersektoren adskiller den fra tidligere landbrugsreformer. Det vil være grundlæggende, at sukkerproduktionskvoterne vil kunne overføres fra et land til et andet. På den måde vil det være klart for alle, at sukkerproduktionen flyttes til de regioner, der er bedst egnede til sukkerdyrkning, og ophører i lande, hvor de naturlige betingelser ikke er gunstige. Dette vil ikke være til gavn for EU-budgettet. En sådan løsning vil danne en farlig præcedens. Jeg appellerer kraftigt til Dem, fru kommissær, om at sørge for, at der ikke opstår en sådan mangel på solidaritet mellem medlemsstaterne. Jeg noterede med glæde, at De i Deres indledende bemærkninger gav udtryk for, at De vil undersøge dette punkt igen. 
Auken (Verts/ALE ).
   - Hr. formand. Tak til kommissæren for at holde fast i en sukkerreform, hvor beskeden den end er. Landbrugsudvalgets beslutning er derimod rystende, i hvert fald hvis global solidaritet spiller bare en lille rolle i det politiske liv. Landbrugsudvalget mener, at sukkerproduktion i EU og helst i hele verden skal reguleres af kvoter. Det er et dybt mærkeligt synspunkt. Giv dog sukkerproduktionen fri. Udvalget har nogle pæne hensyn til ulandene, men det skinner klart igennem, at hovedbekymringen er sukkerproduktionen i EU. Man hjælper ikke fattige landarbejdere i f.eks. Brasilien ved at forringe Brasiliens eksportvilkår. Det er muligt, at en stor del af gevinsten ved åbning af markedet tilfalder jordejerne, men at det ligefrem skulle føre til tab for landarbejderne, er det umuligt at argumentere for. I EU tilfalder halvdelen af støtten i øvrigt sukkerindustrien.
Hvis man virkelig vil noget konstruktivt til gavn for de fattige sukkerlande, er det ILO der skal styrkes. I Brasilien også Lulla. Her kunne man foreslå forhandlinger med regeringen om at sikre, at plantagerne overholder ILO's krav. At pålægge alle andre lande en kvote og EU's sociale og miljømæssige standarder, er at svigte "Alt undtagen våben"-aftalen, der siger, at de mindst udviklede lande i 2009 frit skal kunne sælge sukker til EU. Bekymringerne for ulandene er hul. Det fremgår også af, at det, som EU sparer på eksportsubstidier til sukker, i dag skal bruges til indkomstsikring, ikke til ulandene.
Forslaget om at bruge sukker til brændsel er dødsygt. Jeg støtter alle ændringsforslagene fra den socialistiske udbrydergruppe, og jeg synes også, at andre skal gøre det, for ulandenes, for landbrugets og for EU' skyld. 
Henin (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, under henvisning til et uklart kompromis med WTO gør man sig nu rede til at smide i tusindvis af arbejdstagere på gaden, lukke dusinvis af virksomheder, anrette betragtelig skade inden for det europæiske landbrug og true udviklingen i mange lande.
Men hvem vil denne reform gavne? Landmændene? Hvem kan tro en så uhyrlig påstand, når det forventede tab i bruttoindtjeningen ligger på 50 %? Forbrugerne? Det er absolut tvivlsomt, fordi et fald i landbrugspriserne aldrig har givet sig udslag i en forbedring af husstandenes købekraft. De små producenter i landene i Syd? Man må på baggrund af erfaringerne fra kaffemarkedet og sukkerproduktionen i Brasilien stille sig tvivlende.
Derimod kan de multinationale landbrugs- og fødevarevirksomheder glæde sig. De vil takket være Kommissionen og WTO kunne sætte flere små børn i arbejde i sukkermarkerne. De vil kunne skærpe udnyttelsen af mænd og kvinder i armod, som ofte får udbetalt under 100 dollars om måneden. De vil kunne se deres profit vokse uforholdsmæssigt på baggrund af en social katastrofe.
Denne reform skaber desuden stor bekymring i alle regioner i EU's yderste periferi. GUE/NGL-Gruppen besøgte for nylig Réunion efter indbydelse fra vores kollega, hr. Verges. Vi kunne konstatere, hvor stor en katastrofe denne reform vil være for øen.
Ud over behovet for fuldstændig kompensation er der et spørgsmål om kohærens. Størstedelen af EU's landbrugsinvesteringer er de sidste 40 år blevet brugt til at udvikle sukkerrørsektoren, der tegner sig for en tredjedel af den endelige landbrugsproduktion, 25 % af elektricitetsproduktionen og tre fjerdedele af eksporten. Ikke desto mindre forslår man nu en gennemgribende omlægning i forhold til denne udviklingsstrategi, uden at kunne opstille et alternativ, der står i rimeligt forhold til konsekvenserne.
Samtlige aspekter af denne reforms konsekvenser bør tages i betragtning. Efter anmodning fra Paul Verges henstiller GUE/NGL-Gruppen, at Kommissionen påtager sig at forelægge Parlamentet en konsekvensanalyse for bl.a. det sociale område, der specifikt omhandler forholdene i regionerne i den yderste periferi. Vi ønsker desuden, at samme type undersøgelse gennemføres for hele EU.
Hr. formand, jeg vil afslutningsvis sige, at vi er overbeviste om, at løsningen findes i en virkelig markedsreguleringspolitik for sukker, som EU bør tage initiativ til.
Tomczak (IND/DEM ).
   - Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, den foreslåede reform af den fælles markedsordning for sukker strider mod målene for den fælles landbrugspolitik, nemlig at sikre en værdig levestandard for landmændene og en bæredygtig udvikling af landbruget, og er ligeledes i modstrid med Lissabon-strategien. Forslaget om både at reducere A- og B-kvoterne er uacceptabelt. Konsekvenserne vil være størst i de nye medlemsstater, navnlig i Polen, hvor sektoren allerede er blevet beskåret kraftigt i de senere år, og kun 43 af de oprindelige 78 sukkerfabrikker er tilbage. Der er ikke foretaget investeringer i moderniseringer. I stedet dømmes arbejdstagerne til arbejdsløshed, og forbrugerne betaler mere for deres sukker, ikke mindre. Der er en reel risiko for, at sukkerproduktionen vil blive koncentreret på nogle få fabrikker som følge af overførslen af kvoter mellem medlemsstaterne. Resultatet vil blive, at sukkeret produceres i de regioner, hvor det er dyrest at dyrke det. Det er også forkert at hævde, at import af mere sukker fra de fattigste lande til Unionen vil forbedre disse landes økonomiske situation. Tværtimod vil det kun gavne spekulanter og handelsselskaber. EU's skatteydere og landmænd, herunder dem fra Polen, kommer til at betale prisen. Polen vil blive et sukkerimporterende land, hvor det tidligere var en af de største producenter. Kommissionens forslag til en reform af sukkermarkedet vil resultere i et monopol for de store virksomheder, der allerede er i færd med at opsluge deres konkurrenter. Denne proces vil blive styrket gennem kvotenedskæringer og gennem de såkaldte overgangsreduktioner af priserne, som nærmest dumpes. Det lader til, at den fælles landbrugspolitik kun er fælles for nogle få udvalgte, og det er farligt. Tak. 
Aylward (UEN ).
   - Hr. formand, fru kommissær, jeg har, som De ved, benyttet enhver lejlighed i Parlamentet til at rejse spørgsmålet om sukkerindustrien.
Sukkerroedyrkning og sukkerforarbejdning har en lang tradition i mit land, Irland, og går næsten 80 år tilbage i tiden. Den konsekvensanalyse, som Kommissionen gennemførte tidligere, viser, at Irland er et af de lande, der er specielt sårbare over for prisnedsættelser for sukker og sukkerroer. Virkningerne af forslaget om pris- og kvotenedsættelser ville selv med kompensation betyde, at det ikke længere var rentabelt at dyre sukkerroer i Irland. De foreliggende forslag ville være ødelæggende for irsk industri på både dyrknings- og forarbejdningsplan, og de 3.800 landbrugere, der for øjeblikket dyrker sukkerroer, ville være direkte truet.
På fabrikationssiden har industrien tidligere givet nogle meget vigtige beskæftigelsesmuligheder i sukkerfabrikkerne ud over at støtte beskæftigelsen i tilknyttede industrier. Nogle af disse job er allerede gået tabt. Carlow-fabrikken i min egen valgkreds har meddelt, at den lukker med alle de dermed forbundne socio-økonomiske problemer til følge. Sukkersektorens usikre fremtid har efter min mening bidraget stærkt til denne lukning. Kommissionens indledende reformidéer forårsager allerede uacceptable tab. Dette synspunkt blev også udtrykt af 10 medlemsstaters landbrugsministre - herunder Irlands - i et fælles indlæg til kommissæren for landbrug.
Vi accepterer alle sammen, at en reform af den eksisterende ordning er påkrævet. Men reformen bør have til formål at opretholde den eksisterende fordeling af sukkerroe- og sukkerproduktion i hele EU. Reformen bør være baseret på følgende principper: For det første bør der være et system for import fra tredjelande, som kan sikre forudsigelige og regelmæssige importmængder. For det andet bør prisnedsættelserne være betydeligt mindre end det, der foreslås nu, og de skal indføres mere gradvist. For det tredje bør virkningerne af kvotenedsættelserne hovedsageligt berøre de medlemsstater, der er nettoeksportører af sukker. Overførsel af kvoter mellem medlemsstaterne bør ikke være tilladt.
Kommissionen har i de seneste dage godkendt fritagelse for punktafgifter for et bioethanolpilotprojekt i Irland, hvor der anvendes rapsolie, og det er jeg meget tilfreds med. For nogle få år siden bestilte sukkerforarbejdningssektoren i Irland en gennemførlighedsundersøgelse om fremstilling af bioethanol på basis af sukkerroeoverskud. Overskudsroer er af begrænset værdi for roedyrkerne, og en ethanolfabrik ville give et alternativt afsætningsmarked for en betydelig mængde sukkerroer. Ud over den indlysende fordel ved bioethanol som en alternativ energikilde og dens potentielle bidrag til et renere miljø ville nogle af biprodukterne ved produktionen også være af værdi for gødnings- og dyrefodersektorerne. Jeg ved, at De accepterer dette, fru kommissær, og det har De sagt i et tidligere svar.
På grund af den igangværende reformproces i sukkersektoren er det på tide, at alle de berørte regeringer, alle relevante direktorater i Kommissionen og erhvervssektoren skrider til handling og igen seriøst undersøger muligheden for at udvikle en sukkerbaseret bioethanolindustri. I Brasilien bliver regnskoven ødelagt, for at der kan dyrkes sukker, som ingen vil have, og så bliver der produceret sukkerbaseret bioethanol i stedet for. Det kan lade sig gøre, for teknologien findes.
Fru kommissær, jeg anmoder Dem om at tage Deres forslag op til fornyet overvejelse, at vende tilbage og at være opmærksom på de mennesker, som De repræsenterer.
Masiel (NI ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, systemet med nationale begrænsninger skaber uretfærdige skel på det europæiske sukkermarked. Det er til fordel for de multinationale selskaber og for indehaverne af sukkermonopoler. Disse virksomheder indtjener kolossale overskud på bekostning af enkelte forbrugere og producenter. Alligevel skal man træde meget varsomt i spørgsmålet om en reform af den fælles markedsordning for sukker.
Hr. Dauls og hr. Fruteaus beslutningsforslag er meget velafbalanceret og tager højde for interesserne hos alle involverede parter. De henleder med rette opmærksomheden på de problemer, som de nye medlemsstater oplever på grund af beskæringerne af produktionskvoterne. Ved enhver fremtidig reform af sukkermarkedet bør produktionen opretholdes, mens landmændene og arbejdstagerne på sukkerfabrikkerne får fuld kompensation for deres tab, således at de sikres en værdig levestandard. 

Parish (PPE-DE ).
   - Hr. formand, begyndelsen af 2005 markerer indførelsen af EU's nye reformer af den fælles landbrugspolitik. Reformerne af den fælles landbrugspolitik kræver, at de europæiske landbrugere blive mere konkurrencedygtige og effektive, samtidig med at de fastholder bæredygtige, miljøvenlige landbrugsmetoder.
Ordningen med en enkelt betaling pr. bedrift kræver, at landbrugerne producerer de varer, som markedet efterspørger. Derfor skal sukkerordningen reformeres, så den passer til vores nye landbrugspolitik. Jeg bifalder Kommissionens meddelelse, som har til formål at fjerne handelsforvridende støtte fra EU's sukkerordning.
Der er imidlertid flere områder, som stadig kræver forbedringer. De europæiske sukkerpriser er for øjeblikket næsten tre gange højere end verdensmarkedsprisen, og disse kunstigt høje priser skal nedsættes. En fuldstændig liberalisering af sukkermarkedet ville dog have en skadelig virkning på ikke bare den europæiske sukkerindustri, men også på landene i Afrika, Vestindien og Stillehavsområdet og de mindst udviklede lande.
En voldsom prisnedsættelse ville stille AVS-landene og de mindst udviklede lande ringere i konkurrencen i forhold til lande, der kan producere sukker til en meget lav verdensmarkedspris, navnlig Brasilien. Oxfam har erklæret, at uhæmmet liberalisering vil skade de mest sårbare. Brasiliens ekspansion ville også ske på bekostning af tusinder af ha regnskov og savanne, som indeholder værdifuld biodiversitet og vilde planter og dyr.
Det er nødvendigt at bringe sukkerordningen på linje med reformen af den fælles landbrugspolitik, og vi må gå bort fra C-kvoter, som jeg tror, at WTO vil erklære ulovlige. Og når vi laver kvotenedsættelser, er det B-kvoten, der først skal stå for tur, for det er denne kvote, der bliver eksporteret til verdensmarkedet og dermed forvrider handelen. Vi må følge de principper for den fælles landbrugspolitik, som vi har fastsat.
For at der kan skabes konkurrencedygtig sukkerproduktion i EU, må der være grænseoverskridende kvoteoverførsler, som kan give EU's mere effektive områder mulighed for at ...
Van den Berg (PSE ).
   - Hr. formand, jeg har en anden opfattelse. Jeg er ikke enig i beslutningsforslagets hovedpunkter, og jeg støtter i princippet Kommissionens forslag. Det begynder med C-dumping og C-sukker. Denne dumping, som jo årligt koster os 800 millioner euro, er absolut i strid med det, der hører under verdenshandelsaftalerne. Vi er tvunget til øjeblikkeligt at ophøre med det, og vi må ikke tro, at vi kan strække det ud over nogle år. Kommissionens forslag opretholder stadig en verdenspris, eller en markedspris i Europa, der er dobbelt så høj - i dag tre gange så høj - som verdensmarkedsprisen. Alle, der taler om liberalisering, og at det alt sammen skal være frit, har efter min mening ikke læst Kommissionens forslag ordentligt.
Jeg synes, forslaget er fornuftigt, men på en række punkter kan det forbedres. Jeg sigter især til handlingsplanen for de fattige lande. Her gælder naturligvis, at en række af disse lande skal investere i industrier for at blive mere konkurrencedygtige. Jeg synes ikke, det er realistisk at hente penge til det gennem Den Europæiske Udviklingsfond. Dertil kunne de penge, som vi selv sparer i denne landbrugssektor, bruges - ikke kun til den europæiske landbrugssektor, men også til AVS-landene.
Nu vil jeg sige noget om kvoterne. Handel er naturligvis den bedste måde til at hjælpe lande på. I øjeblikket er det sådan, at de mindst udviklede lande må øge deres kvoter fra 120.000 t til 209.000 t. Hvorfor kan denne 1 % af det europæiske marked ikke fordobles? Det ville for de pågældende lande betyde en udmærket kompensation i perioden indtil 2009, og det ville virkelig kunne betyde, at de tjener noget.
Fru kommissær, De sagde med rette, at vi skal holde fingrene fra Alt undtagen våben. Lad ikke Parlamentet bringe skam over sig, hvis det snart bliver Alt undtagen våben og sukker. Det ville fjerne hjørnestenen fra en fair verdenshandelspolitik, og det ville betyde, at Doha bliver en fiasko. Det må ikke ske. Jeg støtter helhjertet forslagene, og jeg håber, at De vil forbedre og forstærke dem. 
Mulder (ALDE ).
   - Hr. formand, det var tydeligt, at der kun var ét forslag, der var rimeligt, da kommissær Fischler for omkring et år siden fremlagde sine tre forslag. Vi må ændre sukkermarkedet. Det kan ikke undgås. Vi ved, at konsekvenserne for mange dele af Europa vil blive alvorlige. I hele sukkerpolitikken vil det være væsentligt, hvor høj den fremtidige sukkerpris i Europa bliver. Kommissionen tror, den kan styre denne pris ved at indføre en referencepris. Kunne Kommissionen forklare dette endnu en gang, for indtil nu har vi altid haft en interventionspris for de vigtigste produkter. Hvordan kan referenceprisen virkelig garantere en pris på de europæiske markeder?
Hvad angår de mindst udviklede lande og Alt undtagen våben-initiativet, holder Kommissionen fast ved, og det har også med den fremtidige pris at gøre, at et kvotesystem for disse lande ikke er realistisk. Hvor stor tillid har Kommissionen til dette efter de erfaringer, som den allerede har gjort på Balkan? Der havde vi også først en ubegrænset import af sukker. Bagefter måtte Kommissionen ombestemme sig og indføre et kvotesystem. Hvorfor skulle dette ikke også gælde for de mindst udviklede lande? Jeg mener ligesom mange andre, at Kommissionen skal lægge større vægt på de perifere regioner.
Til sidst vil jeg sige noget om hr. van den Bergs ændringsforslag. Jeg synes, det er en overordentlig dårlig idé, at kompensationerne for de mindst udviklede lande skal finansieres via landbrugsbudgettet. Udviklingshjælp er ikke kun for landmænd, men for alle samfundets sektorer. 
Schlyter (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne takke det parlamentsmedlem, som åbent og ærligt gav udtryk for sine interesser. I dag betragter jeg Kommissionen som min allierede, og det til trods for den kendsgerning, at reformen ikke er vidtrækkende nok. Sukkerpolitikken styres af storindustrien og storbøndernes egoisme. Smålandbrug, forbrugere og de fattige lande rammes heraf. Dagens sukkerpolitik i EU har nogle tusinde vindere og 450 millioner tabere. Hvis vi kigger på virkningerne heraf for millioner af fattige rundt om i verden, er den nuværende politik en skandale.
Mine kolleger i Landbrugsudvalget er hjerteligt velkomne til at komme til Mali i april for at forsvare dagens betænkning foran AVS-EU-Forsamlingen. Udviklingsudvalget og Landbrugsudvalget burde dele ansvaret. En svækket reform kommer bogstavelig talt til at medføre sult og fattigdom. Det er rent hykleri, når man i dagens forslag forsvarede bistandsafhængige sukkerproduktioner i alle EU's hjørner og samtidig krævede en total reformering i alle de fattige lande. Alle skal tage sin del heraf.
Afslutningsvis vil jeg sige, at kritikken mod Alt undtagen våben-handelsaftalen (EBA) er fejlagtig. Problemet er ikke, at Alt undtagen våben-handelsaftalen eksisterer, men at den ikke suppleres med sociale hensyn, miljøhensyn og garantier for smålandbrug.
Figueiredo (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, jeg beklager, at den nuværende Kommissions holdning er ganske den samme som den foregående Kommissions sidste år. Denne holdning vil indebære, at sukkerroedyrkningen skal flyttes fra de nuværende produktionsområder til mere konkurrencedygtige områder, med et drastisk prisfald til følge, hvilket vil ramme talrige mindre udviklede EU-regioners udvikling, som f.eks. Portugal. Det vil bringe sukkerroeproduktionen, sukkerindustrien og den eneste fabrik i fare, som vi har på fastlandet, hvis beskedne kvote ikke giver plads til nogen reduktion, da den ellers ikke vil kunne svare sig.
Reformens følger for Den Autonome Region Azorerne vækker ikke mindre bekymring, fordi det er meget vigtigt at opretholde produktionen i denne region i den yderste periferi.
Det er også vigtigt at bevare stabile forhold, raffinaderiernes forsyninger og balancen mellem raffinering og sukkerroebearbejdning for at undgå den katastrofe, som denne reform vil betyde, hvis forslaget bliver til virkelighed. 
Herranz García (PPE-DE ).
   - Hr. formand, den europæiske sukkerroeindustri har sagt ensstemmigt nej til Europa-Kommissionens forslag, og den har udtalt sig imod en nedsættelse af de institutionelle priser, nedskæringer i produktionskvoterne og muligheden for at overføre kvoter, som er en foranstaltning, der klart er til fordel for de mest konkurrencedygtige lande på bekostning af andre, som f.eks. Spanien. Alene de spanske roedyrkere ville lide et tab på op til 60 millioner euro om året.
Muligheden for at overføre kvoter fra et land til et andet ville betyde en koncentration af den europæiske produktion i nogle få regioner og en fattiggørelse af landdistrikterne i mange områder, hvor sukkerroeproduktionen spiller en meget vigtig social og økonomisk rolle.
Europa-Kommissionen anerkender selv i sin meddelelse, at reformen desuden vil betyde lukning af sukkerfabrikker, det vil sige, at den anser det for et faktum, at reformen vil få skadelige følger.
Kommissionen tager ikke hensyn til situationen i lande som Spanien, som altid har haft en for lav produktion af sukker.
Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikters beslutningsforslag bør efter min mening anses for et minimumsdokument, der burde tjene som udgangspunkt for den forhandling, som EU's ministerråd skal have.
Kommissionen bør ikke endnu en gang vende det døve øre til industriens bekymringer, og den bør nøje tage den afvisning, som jeg håber kommer til udtryk ved Parlamentets afstemning om dens forslag i morgen, til efterretning.
Jeg håber også, at Europa-Parlamentet afviser den pakke af foranstaltninger, der er blevet forelagt af nogle socialdemokratiske medlemmer, hvis linje er i modstrid med de forhandlinger, der har været mellem de forskellige politiske grupper. 
Tabajdi (PSE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, jeg vil lykønske de to forfattere, hr. Fruteau og hr. Daul, som blev stillet over for en yderst vanskelig og kompliceret opgave. De fik til opgave at neddæmpe Europa-Kommissionens uforholdsmæssigt radikale tilgang og finde et godt kompromis.
Det er hævet over enhver tvivl, at der skal gennemføres en virkelig reform af sukkersektoren, men vi bør undgå enhver form for chokbehandling. Vi bør undgå, at flere tusinde producenter bliver tvunget til at nedlægge deres produktion i Europa. Reformen bør garantere producenterne en passende kompensation for pris- og kvotenedsættelserne. For de nye medlemsstater, herunder Ungarn, vil muligheden for at overføre kvoter få katastrofale følger. Jeg må henlede Deres opmærksomhed på, at ændringsforslag 38 om fastfrysning af isoglukosekvoterne vil få alvorlige følger for både Polen og Ungarn. På dette område støtter vi Kommissionens forslag.
Jeg håber, at mine kolleger vil være solidariske på dette punkt, og jeg anmoder Europa-Kommissionen om alvorligt at overveje forslagene i Parlamentets beslutning. 
Van Hecke (ALDE ).
   - Hr. formand, den nuværende europæiske sukkerordning er uholdbar, ubetalelig og markedsforstyrrende på verdensplan. Europa alene bruger stadig årligt mere end 3 milliarder euro til disse eksportsubsidier til landbrugsprodukter, herunder sukker. I de løbende WTO-Doha-forhandlinger har de rige lande lovet at reducere disse subsidier drastisk. Det vil bl.a. afhænge af viljen til at indfri dette løfte, om den vigtige handelsrunde bliver en succes.
I sukkerreformen kan vi selvfølgelig ikke se bort fra vores forpligtelser over for AVS-landene. Ifølge sukkerprotokollen til Cotonou-aftalen får de fortrinsbehandling for deres eksport til Europa, som de kan sælge til samme subsidierede pris som de europæiske producenter. Hvis denne støtte nu reduceres, sker det også på bekostning af de talrige sukkerproducenter i Syd, for hvem sukker ofte er den eneste indtægtskilde. De får ikke en midlertidig kompensation og overgangsforanstaltninger, som de europæiske sukkerproducenter får. Det kan da aldrig være hensigten, at i titusindvis af producenter i Syd bliver endnu fattigere på grund af vores sukkerreform. 
Maat (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil allerførst give kommissæren en kompliment, fordi hun tager sagen op til debat. Man kan være uenig om kursen og om den måde, hvorpå reformerne skal gennemføres, men jeg påskønner i høj grad dette.
Jeg vil også give en kompliment til hr. Fruteau og hr. Daul, som har gjort et fortræffeligt stykke arbejde og forelagt et fremragende beslutningsforslag. Hvorfor er beslutningsforslaget så godt? Det viser i hvert fald forståelse for den kendsgerning, at der skal finde en reform sted, og forståelse for, at dette berører mange sociale aspekter. Desuden viser beslutningsforslaget, at ren liberalisering i landbrugspolitikken sommetider virker modsat, og at det er bedre at nå frem til gode aftaler på verdensplan.
Det overrasker mig derfor, at der i denne diskussion stadig er mange, som tror på, at liberalisering af verdensfødevarehandelen er den rette løsning på alle problemer inden for udviklingssamarbejde og bekæmpelse af fattigdom. Sommetider spekulerer man på, hvor denne urokkelige tro kommer fra. I de forløbne 10 år er verdenshandelen i fødevarer yderligere liberaliseret, og Europa tegner sig i mellemtiden for 85 % af eksporten fra Afrika til den udviklede verden. Hvad betyder dette? Sult og fattigdom er steget, 40 % af verdens børn sulter, og de europæiske forbrugere har alt andet end lavere priser.
Det vil ikke overraske Dem, hr. formand, at jeg, hvad det angår, også har kraftige indvendinger mod ændringsforslagene, bl.a. fra min gode nederlandske kollega, hr. van den Berg. Jeg spekulerer sommetider på, og jeg tror, det er godt at fremhæve dette under forhandlingen, hvordan det kan være, at han først ønsker fuldstændig frihed og tror, at løsningen dukker op af kaosset på verdensfødevaremarkedet. Det tror jeg ikke på. Jeg tror på aftaler, på verdensplan og i Europa, for at nå frem til en forsvarlig reform. Hans idé om også at give udviklingsstøtte via landbrugsbudgettet er efter min mening slet og ret at gøre indkøb med en andens pung.
Intet menneske kan klare sig en dag uden mad, og jeg håber, at det bliver ledemotivet for den videre forhandling om sukkerreformen i årets løb. 
Mann, Erika (PSE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, jeg vil gerne takke ordførerne for deres betænkning. Jeg synes, at de har gjort et glimrende stykke arbejde, når man husker på, hvilken vinkel de greb den an fra, og at de repræsenterer landbrugernes interesser. Det er uheldigt, at dette beslutningsforslag ikke tager hensyn til Handelsudvalgets eller Udviklingsudvalgets synspunkter, og jeg håber, at vi vil kunne gøre det, når Parlamentet debatterer og drøfter forordningen.
Vi bør i hvert fald sikre, at vi opfylder vores forpligtelser over for WTO, og at vi retter os efter tvistbilæggelsesorganets afgørelse, og jeg støtter meget kommissærens forslag. Som mange parlamentsmedlemmer har tilkendegivet, er der dog behov for ændringer, alligevel peger det i den rigtige retning.
Jeg har stillet ændringsforslag 37, som jeg håber vil opnå støtte. Det gentager udtrykkeligt vores støtte til Alt undtagen våben-initiativet og i den forbindelse vores støtte til de reformer, der er blevet henvist til.
Tillad mig at komme med en lille bemærkning om hr. Sturdys interessante erklæring om, at han agter hverken at stemme for eller imod henholdsvis ikke at deltage i afstemningen, fordi han er producent til sukkermarkedet og samtidig medlem af Landbrugsudvalget. Det glæder mig, men jeg finder det bemærkelsesværdigt, da han også er koordinator i Udvalget om International Handel. Måske han skulle overveje sin holdning og i den egenskab måske i højere grad afspejle Handelsudvalgets holdning frem for Landbrugsudvalgets. Det kunne måske hjælpe Parlamentet som helhed i sin vurdering af sagen.
Tillad mig til slut at spørge kommissæren igen om, hvornår og hvordan hun egentlig agter at fremlægge sit konkrete forslag om handel med kvoter på tværs af medlemsstaterne. Da jeg hørte, hvad De sagde, fik jeg indtryk af, at De er lidt i tvivl, og jeg var ikke selv helt sikker på, hvilket standpunkt De egentlig havde til det forslag, der blev stillet i beslutningsforslaget om at opgive det og erstatte det af en fond. Måske De kunne sige lidt mere om det. 
Oviir (ALDE ).
   - Tak, hr. formand. Fru kommissær, jeg vil gerne gå i en lidt anden retning. Den nuværende sukkerordning har været i kraft, uændret, i 40 år. Samtidig er Den Europæiske Union ikke den samme som for 40 år siden.
De største problemer ved den nuværende sukkerordning er manglende konkurrence, skævvridning af markederne og høje priser. Sænkningen af sukkerprisen er et spørgsmål af central betydning for de nye medlemsstater, herunder Estland.
Da Estland hverken producerer sukker eller dyrker sukkerroer, bæres hele byrden ved den højere sukkerpris af forbrugerne. Samtidig findes der ingen producenter i Estland, der får gavn af den højere pris. I dag er Estland en af de medlemsstater, der har den laveste gennemsnitsindkomst pr. indbygger, og sukkerprisen vil påvirke livskvaliteten for især mennesker med lavere indkomster. Sukker udgør en vigtig bestanddel af forbrugernes gennemsnitlige daglige indkøb.
Sukkerprisen i Den Europæiske Union er op til tre gange højere end verdensmarkedsprisen. Befolkningen i Estland var klar over dette og hamstrede sukker lige før tiltrædelsen, og nu står vi i en situation, hvor vores sukkerreserver er højere end det, EU tillader. Vi bliver truet med en sukkerbøde. Ifølge oplysningerne hos de kompetente statslige myndigheder befinder to tredjedele af denne reserve sig i hænderne på den brede befolkning og er ikke købt i spekulationsøjemed. Vi beder Dem tage hensyn til Deres eget direktiv 6…
McGuinness (PPE-DE ).
   - Hr. formand, i dag debatterer vi forskellen mellem reform og ødelæggelse, mellem at hjælpe udviklingslandene og berige de magtfulde kræfter på det globale sukkermarked. Parlamentet og Kommissionen har et enormt ansvar for at skabe balance i tingene.
Reformen af sukkermarkedet er påkrævet, men det er ikke acceptabelt, at sukkermarkedet ødelægges til skade for arbejdstagere og landbrugere i EU. Det er imidlertid den uundgåelige konsekvens af de foreslåede reformer. Disse reformer er for drastiske, hvad angår pris- og kvotenedsættelser. Den uundgåelige følge er, at sukkerindustrien ophører i nogle medlemsstater.
Forslaget om handel med kvoter på tværs af grænserne er noget nyt, som vil bidrage til afviklingen af sukkerindustrien, navnlig i udkantområder. Det vil også få indvirkninger på mælkekvoterne. Ud over denne trussel har vi ikke klarhed over, hvem der rent faktisk ejer sukkerkvoterne. Jeg mener, at det er vigtigt, at kvoterne overføres til roedyrkere.
Men lad os se ud over EU's grænser. AVS-landene, som allerede har præferenceadgang til EU-markedet, har givet udtryk for bekymring over, at reformen vil hæmme og ikke hjælpe deres økonomier. Længere borte venter Brasilien i kulisserne på at øge sin sukkerproduktion voldsomt. Der er nogle, som slikker sig om munden i forventning, navnlig den snes sukkerbaroner, der er i landet. Men for de fattige, de jordløse, arbejderne i sukkermøllerne, er der ingen spændte forventninger, for de vil ikke få det bedre. Faktisk vil deres liv blive endnu mere elendige, når baronerne tilraner sig land og ødelægger miljøet i jagten på profit.
For os er sukker sødt, men i Brasilien taler de jordløse om sukker med en smag af blod i munden. Vi må være helt klar over følgerne af det, der bliver foreslået. Vi har en mulighed for at gøre det godt for udviklingslandene og EU's sukkerindustri, men de foreliggende forslag er ikke løsningen på dette dilemma.
Golik (PSE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, det overrasker næppe nogen, at der opstår så stærke følelser om den foreslåede reform af sukkermarkedet. For det første påvirker den sektorer, der spiller en central rolle for udviklingen af fødevareindustrien, hvor sukker er et af de vigtigste råstoffer. Tredoblingen af prisen gør det vanskeligt for denne industri at udvikle sig og konkurrere på verdensmarkedet.
Et andet vigtigt aspekt af denne reform er behovet for at regulere et af Den Europæiske Unions mest værdsatte initiativer, nemlig støtten til de fattigste lande, for hvem sukker er en vigtig eksportvare og indtægtskilde. Alt undtagen våben-initiativet er et relevant eksempel.
Det tredje og vigtigste aspekt ved den foreslåede reform er dens konsekvenser for Unionens landbrug. Dette gælder i særlig grad mit eget land Polen, som er den tredjestørste sukkerproducent. Gennemførelsen af reformen og en ubegrænset overførsel af kvoter vil sandsynligvis medføre, at produktionen koncentreres på fabrikker i lande, der tidligere har modtaget støtte fra Unionen. Dette kan meget vel betyde enden på sukkerproduktion i Polen og tab af flere hundrede tusinder arbejdspladser. Det vil også gøre det nødvendigt at importere 2 millioner t sukker om året.
Hr. Dauls og hr. Fruteaus beslutningsforslag indeholder mange gode idéer. De påpeger også, at Kommissionen er nødt til at finde frem til et kompromis mellem de tre nævnte faktorer, men ved at udsende dokumentet i dets nuværende form ønsker Kommissionen tilsyneladende at øve indflydelse på den sociale struktur hos vores vælgere, herunder landmænd, forbrugere og producenter. Det vil uvægerligt føre til stridigheder og det på et tidspunkt, hvor hele Europa er i gang med at diskutere den europæiske forfatning og stemme om den. Kommissionen må udarbejde et nyt dokument for at hjælpe såvel de brasilianske landmænd som landmændene i de nye medlemsstater. De sidstnævnte kan udmærket føle sig snydt, fordi man flytter målstolperne midt under kampen, hvilket var tilfældet for budgettet. Der er behov for alternative løsninger såsom produktion af biobrændsel eller korn for de landmænd, der står til at tabe. Det er på tide, at alle interessenter, også politikerne, sætter sig til forhandlingsbordet. Politikerne skal navnlig forklare deres vælgere, hvorfor de foreslår at fratage dem noget, de har brugt så mange år på at vænne dem til. 
Glattfelder (PPE-DE ).
   - Medlemmer af Europa-Parlamentet fra de nye medlemsstater kan nu for første gang deltage i forhandlingerne om reformen af den fælles landbrugspolitik. Reformen af sukkermarkedet har særlig betydning for os ungarere. I Ungarn går dyrkningen og forædlingen af sukkerroer mere end 100 år tilbage. Men de ungarske avlere og forædlingsvirksomheder siger nu, at Kommissionens henstilling indebærer en risiko for, at hele vores sukkerroeindustri bliver fuldstændig udslettet. Dette finder vi uacceptabelt, ikke kun ud fra et socialt og økonomisk synspunkt, men også fordi de ungarske avlere dyrker sukkerroer i den bedste landbrugsjord, og hvis dyrkningen af sukkerroer hører op, vil den blive erstattet af hvede og dermed gøre hvedeoverskuddet endnu større.
Forslaget, som Europa-Parlamentets landbrugsudvalg har vedtaget, vil gavne både europæiske og ungarske producenter. Forslaget indebærer en afskaffelse af handelen med kvoter mellem medlemsstaterne og gør sektorens fremtid mindre forudsigelig, idet de nye regler medfører længere frister. Det forhindrer misbrug af de rabatter, som EU har indført, hvilket f.eks. forekommer i landene på Vestbalkan, fordi den illegale handel ikke gavner producenter i andre lande, som præferencerne egentlig var beregnet til, men eksportører i tredjelande som f.eks. Brasilien. Af central betydning er henstillingen om at gøre kvoterne til producenternes ejendom, hvorved man hindrer de virksomheder, der forædler sukkerroer, i at flytte sukkerproduktionen fra Den Europæiske Union til tredjelande. Selv om vi ikke har lovgivningsmæssige beføjelser i dette spørgsmål og kun kan give vores mening til kende, stoler jeg alligevel på, at Kommissionen og Rådet vil tage hensyn til denne udtalelse. 
Martin, David (PSE ).
   - Hr. formand, selv om jeg beundrer den måde, hvorpå mine kolleger har forsvaret landbrugernes interesser, og deler deres bekymring over landbrugets fremtid, kan jeg ikke være enig i den tilgang, som de skitserer i betænkningen. Jeg foretrækker langt den tilgang, som kommissæren har skitseret i formiddag.
En nedsættelse af prisstøtten til sukker på 33 %, en kvotenedsættelse og ophør af eksportstøtte til sukker ville alt sammen sende et kraftigt signal til Doha-udviklingsrunden. Hvis kommissærens tidsplan kan overholdes, og vi kan vedtage vores endelige forslag i november, ville det skabe et rigtig godt klima inden Hongkong-topmødet i december. Det ville bidrage til, at der kan opnås en aftale på det møde, og enhver aftale ville gavne både udviklingsverdenen og den udviklede verden. Det ville være godt nyt.
Mine kolleger tager også fejl, hvad angår landbrugerne, for deres forslag ville ikke give landbrugerne nogen sikkerhed og ville give dem falske forventninger til den støtte, de kan forvente i fremtiden.
Endelig svarer 60 %-kompensationsordningen til fuld kompensation, og det bør kommissæren sige igen og igen.
Březina (PPE-DE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, Den Europæiske Union er blevet stillet over for den nødvendige udfordring, at den skal reformere sin sukkerpolitik, ja hele sin landbrugspolitik. De nuværende høje sukkerpriser har negative følger for både de europæiske forbrugere og de fattigste udviklingslande. De tidligere reformforslag og kvotefordelingen var imidlertid gode eksempler på, hvad man ikke skal gøre. Dette forslag indebar en forskelsbehandling af de nye medlemsstater, som allerede havde måttet tilpasse sig de kvoter, som de var blevet pålagt under tiltrædelsesprocessen. Jeg kan illustrere det med eksemplet fra Den Tjekkiske Republik, som i løbet af 1990'erne reducerede sin årsproduktion fra over 1 million t sukker til 435.000 t.
Produktionsanlæggene blev rationaliseret, samtidig med at disse nedskæringer fandt sted, hvilket betyder, at produktionen nu er effektiv og konkurrencedygtig. En tilsvarende proces har aldrig fundet sted i de gamle medlemsstater, og det må man ikke glemme ved udformningen af det nye reformforslag. Hvis kvoterne skal beskæres, er det de gamle medlemsstaters tur til at tage skraldet med disse reduktioner. Der må ikke ske det, at den foreslåede kvote for Den Tjekkiske Republik f.eks. er så lav, at landet ikke engang kan producere sukker nok til eget forbrug. Det vil ikke skyldes, at vi ikke er i stand til at producere det effektivt. Der vil ske det, at andre europæiske producenter kan eksportere deres sukker til os og ad den vej løse problemet med WTO-restriktionerne på vores bekostning. En sådan løsning er ikke bare uøkonomisk, den strider også mod grundprincipperne for den europæiske integration.
Jeg tror, at forfatterne til reformforslaget er klar over dette og vil foreslå en løsning, der ikke betyder forskelsbehandling af nogen. Tak for Deres opmærksomhed. 
Kreissl-Dörfler (PSE ).
   - Fru kommissær, mine damer og herrer, det må dog være muligt at skrue et forslag til retsakt sammen af nogle af de mange udtalelser, der er kommet i dag, så sukkerproduktion bliver bæredygtig både her og i den såkaldte tredje verden. Til dem, der tror, at der skal gennemtvinges en verdensmarkedspris, vil jeg gerne sige, at ingen noget sted i verden kan producere til de priser på en måde, som ikke skader miljøet, er socialt retfærdig og også fornuftig. Det er fuldstændig udelukket.
Da Brasilien er på alles læber, vil jeg gerne sige, at indtil for få år siden interesserede et overvejende flertal sig ikke for, hvad der skete med plantagearbejderne og de jordløse der. Jeg advarer mod at græde krokodilletårer her, som hr. Deß har gjort, og mange andre i mindre grad. Vi har her at gøre med et rigeligt mål protektionisme. Den brasilianske regering arbejder på at indføre miljø- og socialstandarder på området, og det bør vi støtte den i. Hvis det lykkes den at gøre det, vil priserne stige som reaktion på det, men lad mig minde om, at de stadigvæk kun vil være det halve af det, de er i EU. Jeg tror dog, at vi vil komme frem til nogle fornuftige løsninger. 
Sturdy (PPE-DE ).
   - Hr. formand, kommissæren har lyttet til mange taler i dag og til mine bemærkninger i begyndelsen af forhandlingen i formiddag. Jeg mener, at det er et enkelt land, der har forårsaget hele dette problem. Fru kommissær, når vi tager til Hongkong-runden, tager De efter min opfattelse en smule fejl, hvis De tror, at vi ved at reformere sukkerindustrien opnår en stærk position i Europa. Jeg var til stede i Cancún, og hvis jeg husker ret, havde hr. Fischler gjort en stor indsats for at reformere den fælles landbrugspolitik. Men det stod ret klart, at ingen faktisk forstod, hvad der var blevet gjort. Især amerikanerne syntes at trække grænsen og sige "vi agter ikke at gøre andet end at beskytte vores landbrug og vores erhvervsliv".
Det er indlysende, at sukkerindustrien skal reformeres: Vi har dumpet sukker på verdensmarkedet og ødelagt det. Men er det os, der har ødelagt verdensmarkedet, eller er det Brasilien, som hr. Kreissl-Dörfler netop sagde? Hr. Graefe zu Baringdorf nævnte AVS-landene og de mindst udviklede lande. Vi må gøre os helt klart, at AVS-landene og de mindst udviklede lande ønsker adgang til vores marked til markedspriser. Det betyder, at vi skal fastholde forholdsvis høje priser i EU, så de kan få adgang til de priser, som de mener er sikre for dem.
Jeg vil sige til hr. Martin, at jeg var overrasket over, at PSE-Gruppen stillede så mange ændringsforslag, især til beslutningen. Jeg var ikke klar over, at dens medlemmer følte, at de havde ret til at optræde som talsmænd for de mindst udviklede lande og AVS-landene, som har et lidt anderledes synspunkt end det, der fremgår af deres ændringsforslag.
Jeg vil slutte af med en sidste bemærkning. Der er ingen tvivl om, at reformen af sukkerindustrien kun vil gavne multinationale selskaber, ikke de mindst udviklede lande og AVS-landene.
Fischer Boel,
    Hr. formand, det er ikke let at besvare alle disse spørgsmål på to et halvt minut, men jeg skal gøre mit bedste. Det er op til Dem at stoppe mig, når De mener, at jeg har talt længe nok.
Jeg har med stor interesse lyttet til de forskellige indlæg. Jeg mener, at vi har brug for en ambitiøs reform, der virkelig bringer sukkerordningen på linje med reformen af den fælles landbrugspolitik fra 2003 og giver landbrugerne mulighed for at træffe beslutninger, der er markedsorienterede og ikke er baserede på politiske beslutninger. Det skal også være en reform, der giver mulighed for den omstrukturering af sukkersektoren, som er nødvendig for at sikre dens langsigtede levedygtighed i EU.
Lad mig være helt klar, hvad angår priserne. Det bliver sværere og sværere at forsvare at fastholde priserne på niveauer, der er tre gange højere end verdensmarkedspriserne, og det vil bestemt ikke føre til en bæredygtig europæisk sukkersektor. En reform er også påkrævet for, at vi kan leve op til vores internationale forpligtelser.
Hvad angår beskæftigelse, garanterer den nuværende ordning ikke bevarelsen af arbejdspladser. I løbet af de sidste 10 år er 17.000 job gået tabt som følge af løbende produktivitetsstigninger. Hvis den nuværende ordning forbliver uændret, skønnes det, at der vil være ca. 15.000 færre job i 2012, et tab på over 75 %. Målet er derfor at få en konkurrencedygtig sukkersektor i Fællesskabet, så de resterende job i sektoren opretholdes på lang sigt.
Der var en hel del spørgsmål om konsekvensanalyse. Kommissionen har gennemført en konsekvensanalyse, der giver et klart svar på de vigtigste spørgsmål i forbindelse med reformforslaget, herunder dets virkninger på regionalt plan. Jeg er overbevist om, at flere undersøgelser ikke vil give os oplysninger, som vi ikke har i forvejen. Yderligere analyser vil blot føre til yderligere forsinkelser af de beslutninger, som vi er nødt til at træffe.
Hvad angår spørgsmålet om ejerskab til kvoter, er kvoterne for hver medlemsstat i den nuværende ordning fastsat gennem en rådsforordning. Medlemsstaterne fastsætter selv de mængder, som hver sukkerproducent må producere af den nationale kvote, og sukkerproducenterne kan selv fordele sukkeret direkte blandt landbrugerne på grundlag af leveringsrettigheder. Med kvoteoverførselssystemet, som det fremgår af Kommissionens meddelelse fra juli sidste år, kan kvoter overføres mod betaling mellem sukkerproducerende virksomheder over nationale grænser. Det vil betyde, at virksomheder har adgang til værdifulde kvoterettigheder, som kan overføres mod betaling.
Den normale måde at gøre det på ville være at tildele virksomheder kvoter. Men i tilfælde af en kvoteoverførsel ville den pågældende virksomhed ikke bare skulle bruge de penge, der er betalt for kvoten, til sin egen omstrukturering, men også til kompensation af sukkerroedyrkerne for devalueringen af deres leveringsrettigheder.
Som jeg nævnte i mine indledende bemærkninger, kan jeg foreslå en omstruktureringsfondordning. En sådan ordning kunne oven i købet lade spørgsmålet om ejerskab til kvoter uberørt. Betalingerne fra fonden kunne være kompensationsbetalinger til landbrugere, der var berørt af, at sukkerproduktionen ophørte i et bestemt område.
Mange parlamentsmedlemmer har kritiseret kvoteoverførsel. Jeg er villig til at undersøge forslaget om en europæisk omstruktureringsfond, der kunne gøre det lettere for erhvervsdrivende, som kunne være interesserede i at dreje nøglen om, at afvikle hurtigt. Dette er en idé med enorme retlige, budgetmæsssige og politiske følger. Men hvis en omstruktureringsfond kunne indføres sikkert og retfærdigt, kunne den blive endnu et redskab, der er vigtigt for, at vi kan nå vores mål for omstrukturering af sukkersektoren.
Det står klart, at reformen vil tvinge landbrugere og producenter til at træffe vigtige og nogle gange vanskelige beslutninger om deres fremtid i sektoren. Vi må give dem nogle klare perspektiver, og derfor mener jeg, at tidshorisonten er et centralt spørgsmål. Jeg har noteret mig, at Parlamentet deler det synspunkt. Derfor vil jeg ikke medtage idéen om en midtvejsevaluering om 2-3 år i forslaget til retsakt. I stedet skal der tilbydes et langsigtet perspektiv.
Lad mig til sidst resumere de vigtigste hensigter med denne reform. Det er vigtigt at følge de principper og mål, der er fastsat i meddelelsen fra juli. Det er også vigtigt at have et langsigtet perspektiv om at få priserne og den europæiske produktion placeret på et bæredygtigt niveau og at genåbne AAEV-forhandlingerne. Så må vi med Europa-Parlamentets hjælp nå frem til en endelig politisk aftale inden sommer.
Formanden.
   - Jeg har modtaget et beslutningsforslag(1), jf. forretningsordenens artikel 108, stk. 5.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 12.15.
Fernandes (PSE ).
   - Jeg tilslutter mig forslaget til beslutning, men forkaster på det bestemteste de ændringer, som fordrejer dens indhold, især de forslag, der er stillet af Max van den Berg, Glenys Kinnock, Inger Segelström, Jan Andersson, Åsa Westlund, Anna Hedh og Ewa Hedkvist Petersen, fordi de, selv om det argumenteres, at de dels skulle være til fordel for de europæiske forbrugere, dels skulle støtte AVS-landene og de mindst udviklede lande, truer EU's producenter af sukkerroer og sukkerrør, ikke mindst producenterne i regionerne i den yderste periferi, eftersom de ikke tager passende hensyn til disse regioners særlige forhold. 
Sudre (PPE-DE ).
   - Sukkerrørsproduktionen er af afgørende betydning for de franske oversøiske departementers sociale, økonomiske og miljømæssige situation. Sektoren har ikke flere muligheder for industriel omstrukturering, og det er ikke realistisk at satse på en samlet omstilling i betragtning af de internationale konkurrencebetingelser på markedet for tropiske landbrugsprodukter.
Kommissionen bør oplyse, hvilke foranstaltninger den har til hensigt at træffe for at undgå, at regionerne i den yderste periferi straffes dobbelt af den omhandlede reform. Disse regioner risikerer nemlig at lide under en behandling, som forholdsmæssigt begunstiger AVS-landene, som de er i direkte konkurrence med, og under en begrænsning af deres udviklingsmuligheder, selv om de ikke bidrager til fællesskabets overskudsproduktion af sukker.
Kommissionen bør i sine kommende forslag til reform af den fælles markedsordning for sukker absolut udmønte sit tilsagn om en specifik behandling af regionerne i den yderste periferi i konkrete tekniske foranstaltninger ledsaget af budgetmidler, der svarer til sektorens reelle behov og disse regioners udviklingsmål.
Jeg regner med Deres støtte, fru Kommissær, således at Kommissionens kommende lovgivningsforslag om en reform kommer til at afspejle en større forståelse for disse regioners situation. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A6-0039/2005) af Aubert for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om en EU-aktionsplan for økologiske fødevarer og økologisk landbrug (2004/2202(INI)).
Aubert (Verts/ALE ),
   Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, når man taler om økologisk landbrug, står man virkelig over for et paradoks. Alle - også De, fru kommissær, og Kommissionen som helhed - anerkender det økologiske landbrugs fortjenester i forhold til miljøet, biodiversiteten og sundheden såvel som beskæftigelsen og udviklingen af landområderne. Men til trods for stigende efterspørgsel fra forbrugernes side efter produkter fra økologisk landbrug er arealerne til økologisk landbrug og den økologiske produktion stagneret og udgør fortsat en marginal andel af det samlede landbrugsareal.
Stor var vores overraskelse, da vi stiftede bekendtskab med Kommissionens handlingsplan til fordel for det økologiske landbrug, som vi havde forventet ville være ambitiøs og velfinansieret. Det er ikke tilfældet, selv om vi selvfølgelig med tilfredshed har konstateret nogle få gode forslag om bl.a. oplysningskampagner og fokuseringen på storkøkkener og skolekøkkener i særdeleshed. Vi kunne i øvrigt starte med Parlamentets egen restaurant, hvad angår økologiske produkter.
De har således ikke afsat særlige midler eller yderligere midler, der er ingen målrettede - for ikke at tale om bindende - foranstaltninger i forhold til medlemsstaterne, selv om alle finder det indlysende, at vi bør harmonisere de forskellige medlemsstaters politikker vedrørende økologisk landbrug, hvis vi virkelig vil bidrage til det økologiske landbrugs udvikling og mindske forskellene.
Vi har heller ikke konstateret fremskridt angående det ellers meget vigtige spørgsmål om genetisk modificerede organismer, sameksistensen med konventionelle og økologiske afgrøder eller ansvaret i tilfælde af kontaminering. Vi afventer Deres forslag på dette område og håber ikke, at medlemsstaterne i sidste ende overlades helt til sig selv i forhold til disse spørgsmål, som unægteligt er af afgørende betydning for det økologiske landbrug.
Det er grunden til, at Europa-Parlamentets medlemmer har ønsket en mere omfattende indsats til fordel for økologisk landbrug, betydeligt mere omfattende end informationskampagnerne, som givet er ganske nyttige, men som vi anser for at være et utilstrækkeligt svar på de store udfordringer, vi stå over for. Følgelig mener vi, at der bør foretages omfattende investeringer, som bl.a. skal have til formål at opstille mere kohærente og præcise produktionskrav for de forskellige produkter i de forskellige medlemsstater og sikre en bedre anvendelse af landbrugsudviklingsfondene gennem en klarere fastlæggelse af, hvor stor en andel der er afsat til økologisk landbrug.
Vi håber, at Feader-programmet for udvikling af landområderne vil gøre det muligt at løse disse problemer. Disse landbrugsudviklingsfonde bør også styrkes. De er nu alvorligt truede, og vi kan ikke acceptere forslagene om at reducere EU's samlede budget, fordi det kan skade dem alvorligt.
Vi vil også gøre det økologiske landbrug til et prioriteret forskningsområde inden for rammerne af de europæiske forskningsprogrammer. Vi håber, man vil forhøje støtten til økonomisk strukturering af hele den økologiske sektor, fra produktion og forarbejdning til distribution og markedsføring. Så længe denne sektor ikke styrkes, vil et virkeligt fremskridt være udelukket. Det er også vigtigt at finde en løsning vedrørende de genetisk modificerede organismer og forbedre kontrolforanstaltningerne og bedrageribekæmpelsen på området betragteligt.
Hele denne indsat bør gennemføres i samråd med de berørte faggrupper, producentsammenslutninger, forbrugere, andelsforeninger og alle, der i årevis har kæmpet for et økologisk landbrug desværre uden megen støtte. Europa-Parlamentet bør også inddrages fuldt ud i disse politikker, og jeg må henlede Deres opmærksomhed på det forhold, at enhver ændring af forordningen om økologisk landbrug også skal gøres til genstand for en høring af Europa-Parlamentet.
Vi må konkludere, at det virkelig er nødvendigt at nå ud over nichebegrebet, hvad angår økologisk landbrug. Der er ikke tale om en lille særskilt sektor rettet mod en sympatisk og særligt miljøbevidst velhavende kundekreds, som har råd til denne form for madvarer. Det økologiske landbrug kan efter vores opfattelse tværtimod bane vejen for et virkeligt bæredygtigt landbrug. Vi mener, at det økologiske landbrug i forbindelse med de kommende reformer af den fælles landbrugspolitik, der som bekendt er uundgåelige, bør fremstå som et eksempel, der selvfølgelig ikke skal efterfølges 100 % overalt. Men vi mener, at denne landbrugsform, hvis fortjenester og nytteværdi alle anerkender, bør modtage omfattende støtte og tilskyndelse, så den kan komme til at udgøre en betydeligt større procentdel af den samlede landbrugsproduktion.
Vi sætter følgelig vores lid til Europa-Parlamentets medlemmers indsats og håber, at Kommissionen vil være lydhør over for denne vilje til i langt højere grad at støtte det økologiske landbrug.
Fischer Boel,
    Hr. formand, jeg vil takke medlemmerne for deres bemærkninger. Aktionsplanen gav mig lejlighed til at lytte opmærksomt til interessenterne og gøre brug af deres praktiske erfaringer i videreudviklingen af landbrugssektoren.
Lad mig blot nævne de vigtigste ting, som vi må holde os for øje. For det første er dette et første forsøg på at udarbejde en omfattende politik for økologisk landbrug i EU. For det andet spiller økologisk landbrug en væsentlig rolle for reformen af den fælles landbrugspolitik. For det tredje er det vanskeligt at se en troværdig fremtid for økologisk landbrug uden tilstrækkelig markedsefterspørgsel.
Jeg håber at vende tilbage med mine afsluttende bemærkninger og at kunne lytte til parlamentsmedlemmernes indlæg.
Formanden.
   - Mange tak, især fordi De udtrykte Dem så kortfattet. Jeg regner med, at kommissæren får en yderligere mulighed for at kommentere de forskellige indlæg mod forhandlingens slutning. Eftersom den afsatte tid er gået, vil jeg nu udsætte mødet. Mødet genoptages omkring kl. 12.15 efter den formelle del af vores møde og vil blive efterfulgt af de afsluttende bemærkninger. Tak.

Formanden.
   - Mine damer og herrer, ambassadører, for et år siden besluttede EU på Europa-Parlamentets initiativ, at den 11. marts skulle være europæisk mindedag for terrorismens ofre. Og det gjorde vi, fordi det i morgen er ét år siden, at Madrid vågnede op til larmen af bomberne, der berøvede 192 borgere fra forskellige lande livet.
Spanien er desværre et land, der er vant til terrortruslen. Vi har lidt under den i mange år. Den har kostet os mange døde. Men selv i de hårdeste tider i kampen mod terrororganisationen ETA har det spanske folk aldrig givet afkald på sin frihed. Men den 11. marts sidste år indskrev dette nye og endnu mere forfærdelige attentat sig i den dynamik, der blev skabt af et andet attentat den 11. september 2001 i New York og i Washington, som vækkede den vestlige verden af dens rolige tillid og ændrede den globale geopolitiske kurs.
Den 11. september sagde vi, at vi alle var amerikanere. Senere, i marts måned i Madrid, sagde vi, at vi alle var med togene fra Atocha. I dag er Atocha-pladsen ikke længere fuld af de stearinlys, der gjorde den til en mindeplads, men mindet er der stadig, mindet om nogle ofre, der som tegn på vores respekt bør være symbol på vores enhed og ikke bannere for vores politiske konfrontation. Den første hyldest af ofrene består i at gøre dem til symbolet på demokraternes enhed, symbolet på enheden blandt os, der tror på retsstaten og menneskerettighederne.
Den 11. marts stod europæerne ansigt til ansigt med terrorproblemets globale perspektiv. Indtil da havde hvert land haft sine terrorister, men efter først den 11. september og siden den 11. marts antog terrorismen en global dimension, der krævede et globalt svar.
Vi europæere forstod nu, at vores værdier og ikke kun vores liv var truet, og derfor reagerede vi sammen uden at glemme, at kampen for demokratiet var og stadig er i hjertet af vores politiske projekt.
Lad os nu huske på, at demokratiet aldrig har bøjet sig for terrorismen, men militære instrumenter er ikke nok til at skabe det.
For det første bør vi se tilbage og vurdere, hvordan vi kan reagere på disse begivenheder. Den første konklusion, vi kan drage, er måske, at dødsfaldene i Madrid ikke har været forgæves, for kort tid efter opnåede vi i Europa en aftale, der gjorde det muligt at bringe forfatningen, som nu er ved at blive ratificeret, ud af dødvandet. Måske var det et vink med en vogstang, der gjorde det muligt for os at overvinde mange af vores forskelle.
For det andet er vi nødt til at finde ud af, om vi reelt har gennemført de forpligtelser, vi påtog os dengang, om vi har overholdt de aftaler, vi indgik med os selv, og om vi reelt har gennemført de foranstaltninger, vi lovede at gennemføre. I denne henseende er vi måske nødt til at erkende, at vi ikke har gjort alt det, som vi aftalte i de bevægede øjeblikke.
Der er stadig mange af de foranstaltningerne i den handlingsplan, som Rådet vedtog efter den 11. marts, som ikke er blevet gennemført, hvilket bør minde os om, at der for at bekæmpe terrorismen også er brug for mere Europa, for nu er vi klar over, at de traditionelle former for retsligt og politimæssigt samarbejde ikke er nok.
Europa-Parlamentet har altid været spydspidsen i kampen mod terrorismen, til trods for den begrænsede rolle, som traktaterne giver os på området.
Det er naturligvis ikke det rette tidspunkt til at komme med en lang opremsning af alt det, som Parlamentet har gjort, men vi bør give udtryk for vores faste overbevisning om, at politiets effektivitet vokser i takt med medlemsstaternes mulighed for at udveksle politioplysninger og sikkerhedsoplysninger, og derfor bør vi nu, hvor vi mindes ofrene, spørge os selv om, hvad det er for nogle grundlæggende problemer, der fortsat hindrer Europol i at blive fuldt operativt. Hvornår får vi en europæisk anklager? Hvornår får vi en europæisk lovgivning, der forhindrer hvidvaskning af penge...
...hvilket er afgørende i bekæmpelsen af den organiserede kriminalitet og dens forbindelser med terrorismen?
Der er sket positive fremskridt på dette område, men nogle af de beslutninger, der blev truffet - jeg taler blot om det, det blev besluttet at gøre efter den 11. september - har stadig ikke set dagens lys.
Jeg forstår ikke Deres harme, for netop dette er der i dag mange politiske ledere fra hele verden, der drøfter i Madrid. Det vil de tale om i dag i Madrid på den internationale konference, som har deltagelse af mange højtstående personer og eksperter fra hele verden, og som jeg selv vil deltage i, når denne højtideligholdelse er overstået, sammen med FN's generalsekretær, hr. Kofi Annan, og formanden for Kommissionen, hr. Barroso, der vil fremlægge en handlingsplan til bekæmpelse af terrorismen, der er udarbejdet af Kommissionen, og som omtaler nogle af de foranstaltninger, jeg netop har nævnt.
Jo, dér i Madrid, som her i går, i Bruxelles og i Strasbourg, tales der om behovet for at bekæmpe terrorismen ud fra et overordnet globalt perspektiv, der begynder med fuld respekt for retsstaten, og som ikke undlader at undersøge, hvad der er årsagen til terrorismen og de instrumenter, der gør det muligt for den at vokse og brede sig i hele verden.
Vi må ikke glemme, at det for at garantere vores sikkerhed er absolut nødvendigt at fremme dialogen og integrationen mellem kulturer og religioner, uden at glemme udviklingssamarbejdet.
Det er hverken en bekvem eller nem drøftelse, men vi kan ikke undgå den. Terrorismen kan hverken forklares eller retfærdiggøres, men der findes årsager, der fremkalder den, og det skal vi også være opmærksomme på i vores analyse. Analysen skal tage hensyn til behovet for ikke kun at respektere de værdier og grundlæggende rettigheder, der er grundlaget for vores samfund, men også til behovet for at anvende forebyggende foranstaltninger, der ikke kun forhindrer os i at skulle beklage terrorismen, men som også forhindrer, at vi overhovedet bliver nødt til at gøre det.
Jeg taler naturligvis ikke kun om krigsforebyggelse. Jeg taler om forebyggelse i ordets videste betydning. Intern og ekstern forebyggelse, internt i vores samfund for at sikre integrationen af indvandrerne, tolerancen, den religiøse og kulturelle mangfoldighed, bekæmpelsen af forskelsbehandling, samarbejdet mellem efterretningstjenesterne og retssystemerne...
...og en ekstern aktion, hvor der også arbejdes på flere fronter: krig, fattigdom, spredning af atomvåben og biologiske og kemiske våben. En verdensomspændende ramme for terrorbekæmpelse, uden at glemme, mine damer og herrer - som her repræsenterer de europæiske borgere - at den mest effektive måde og grundlaget for alle de forskellige former for terrorbekæmpelse er respekten for de grundlæggende værdier i vores Union.
Mange tak, mine damer og herrer.
Og nu, mine damer og herrer, ambassadører, til minde om ofrene, der - som jeg nævnte - bør være symbolet på vores demokratiske union, opfordrer jeg Dem til at iagttage et minuts stilhed.

Formanden.
   - Kære kolleger, vi vil nu fortsætte forhandlingen om betænkning af Aubert i ca. et kvarter, således at den kan afsluttes, og vi kan stemme om betænkningen under formiddagens afstemning. 
Ebner,
   Hr. formand, vi har her at gøre med et vigtigt emne, og forbrugerne vil blive mere og mere bevidste om det i fremtiden. Vores gruppe har beskæftiget sig meget udførligt med økologisk landbrug og betragter det som meget vigtigt. Selv om traditionelt landbrug er uundværligt, må vi også tage dets økologiske pendant med i betragtning, ikke kun som en lille sektorniche med begrænsede mål, men som noget, der virkelig vil være et komplementært tilbud i fremtiden. Derfor, idet jeg også taler på min gruppes vegne, er jeg kommissæren meget taknemmelig for, at hun på særlig vis tager sig af dette emne, hvilket hun igen har understreget i sin korte udtalelse i dag.
Vi må forstærke bestræbelserne. Vi må stimulere efterspørgslen, og det kan vi kun, hvis vi kan udjævne eller løse problemerne inden for produktion, forarbejdning og drift. Selv om jeg ikke ønsker at gå i detaljer lige nu, det har jeg for lidt tid til, og opmærksomheden mangler også, så tror jeg, at de 21 aktioner og de tre prioriteringsgrupper er udtryk for store bestræbelser og rimelig megen fantasi. Men der er også behov for lidt mere mod, også når det handler om at bevilge de finansielle midler, som er nødvendige for at skaffe de menneskelige ressourcer. At det skal indebære en tidsplan og de nødvendige kontroller, siger sig selv. 
Salinas García,
   Hr. formand, mine damer og herrer, fru kommissær, jeg vil begynde med at lykønske fru Aubert med hendes betænkning, der blev vedtaget ensstemmigt i Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter, og give udtryk for Den Socialdemokratiske Gruppes tilfredshed med betænkningens slutresultat.
Alle vores ændringsforslag er kommet med ved udvalgsbehandlingen, hvilket har betydet en væsentlig forbedring af Kommissionens oprindelige forslag, der startede med 21 ikke særlig konkrete og ikke spor ambitiøse foranstaltninger, der desuden var frivillige.
Et af målene med reformen af den fælles markedsordning er at kombinere fremstilling af kvalitetsprodukter med respekt for miljøet, og det er netop denne slags landbrug, der er grundpillen til at opnå dette dobbelte mål.
I nogle europæiske regioner, som f.eks. Andalusien, er vi i det sidste årti gået fra 2.000 til 300.000 ha jord, der anvendes til disse afgrøder, fordi regionalregeringen er den første i Europa, der har en seriøs og budgetteret handlingsplan for økologiske afgrøder. I generelle tal vokser sektoren i gennemsnit 30 % om året.
Vi er derfor alle enige i, at hvis den fælles markedsordning anerkender betydningen af økologisk landbrug, hvis omfang som nævnt vokser, kan og bør vi ikke lade landbrugerne og medlemsstaterne sejle deres egen sø. Det er heller ikke den bedste løsing at overlade det til staternes forgodtbefindende, hvorvidt de ønsker at støtte udviklingen af denne produktion eller ej.
Grundlæggende synes vi i min gruppe, at Kommissionen taler med to stemmer. Den roser denne vigtige sektors fordele og dyder, men samtidig giver Kommissionen den ikke sin klare og beslutsomme støtte. Det er ikke nok med tilkendegivelser. Der er også brug for reel handling og budgetter.
Økologisk landbrug bør blive en integreret del af et produktionssystem, der satser på miljøet. Vi har samme udgangspunkt, nemlig at landbrugerne, forbrugerne og alle de politiske instanser har vist en fornyet interesse i økologisk landbrug. Derfor skal vi fra Europa-Parlamentet insistere på og opfordre til en klar og beslutsom støtte til denne type landbrug.
Vi mener, at den handlingsplan, som vi stemmer om i dag, er et første skridt og en lejlighed til debat, men det er et skrøbeligt og lidet ambitiøst skridt. Vi lægger ikke skjul på, at vi gerne var gået længere, f.eks. at Kommissionen havde fundet det hensigtsmæssigt at fastsatte særlig støtte til sektoren. Der er brug for mere støtte til markedsføring, certificering, kontrol m.v.
Men når det er sagt, synes vi, at det er godt, at Kommissionen går videre med planen. Det, vi skal bede den om, er, idet jeg også vil benytte mig af kommissærens tilstedeværelse, at det bliver en reel handlingsplan og ikke blot en samling forslag, og at Parlamentet bakker klart op om denne vigtige sektor og om denne banebrydende handlingsplan, som sektoren havde så stor brug for. 
Tomczak
   , Mine damer og herrer, tilladelse til brug af genetisk modificerede organismer i landbruget, i husdyrhold og på Unionens marked udgør en alvorlig trussel mod økologisk landbrug og frem for alt for forbrugernes sundhed. Det giver ingen mening at anvende gmo'er, når der er tale om en overproduktion af naturlige afgrøder. Indførelsen af gmo'er vil kunne ødelægge det naturlige miljø. Der kan meget vel opstå uventede følger for de kommende generationer, f.eks. alvorlige allergier og ligeledes øget resistens hos skadedyr og ukrudt, bakterier, der bliver mere resistente over for antibiotika, samt udryddelse af nyttige insekter.
Hvis man tillader gmo'er, vil det føre til stridigheder blandt landmændene. De, der beslutter at anvende gmo'er i deres produktion, vil blive pålagt udgifter på grund af høje krav. De bliver afhængige af biotekselskaberne. Den mulige kontrol af gmo'erne er ikke nogen garanti for effektivitet. Forskning i Nederlandene har bekræftet, at det er nærmest umuligt at producere kød uden gmo'er. Sådanne oplysninger undergraver forbrugernes tillid til økologisk landbrug. Biologiens love betyder, at det er umuligt for det traditionelle landbrug at eksistere side om side med gmo-landbrug. Unionen demonstrerer sin egen juridiske skizofreni ved at tillade gmo'er på markedet og samtidig forbyde brugen af gmo'er inden for økologisk landbrug og kvægavl.
I lyset af de store risici ved gmo'er, som man endnu ikke forstår til fulde, påtager Europa-Parlamentet og Kommissionen sig et kolossalt moralsk ansvar ved at lovgive på en måde, der strider mod naturens orden og almenvellet. Fremtiden for europæisk landbrug ligger i økologisk landbrug og husdyravl baseret på traditionelle og naturlige metoder. Tak.
Allister (NI ).
   - Hr. formand, jeg bifalder denne debat, for efter reformen af den fælles landbrugspolitik må landbrugerne søge alternative metoder til at øge landbrugsindkomsterne. For nogle landbrugere kunne dette være økologisk landbrug.
I Nordirland har vi en lille, men aktiv økologisk sektor. Lokalt udbud og lokal mærkning er nøgler til succes. Det tjener intet formål, at landbrugerne i Det Forenede Kongerige tager økologisk produktion op for blot at blive udkonkurreret af varer fra Sydamerika, der importeres billigere. Varer, der er fremstillet uden for Det Forenede Kongerige, kan være økologisk producerede, men i virkeligheden ved man meget lidt om, hvorvidt miljøet skades under produktionen af nogle af de varer. Antallet af kilometer i luften ved transport af varerne er også noget, forbrugerne bør interessere sig for. Disse ting skal inddrages i WTO-forhandlingerne.
Jeg er også betænkelig ved, om Det Forenede Kongeriges økologiske landbrugere bliver udkonkurreret af produkter fra østeuropæiske lande. Igen er transport af fødevarer over korte afstande og lokal mærkning afgørende.
Batzeli (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, produktion af økologiske produkter kan ikke betragtes som en utopisk økonomisk og social politik. Tværtimod er der tale om en strategisk politik, som sikrer en ny kvalitativ forbrugerstandard, en ny miljøstandard og en ny dimension af landbrugsudviklingen. Det er en ramme, som garanterer beskyttelsen af folkesundheden og en ny måde at sikre landbrugets konkurrenceevne på.
Jeg vil gerne fremhæve to spørgsmål, som er vigtige for den videre udvikling og fremme af de økologiske produkter som en dynamisk sektor de kommende år.
For det første bør medlemsstaterne under planlægningen af gennemførelsen af den reviderede fælles landbrugspolitik på nationalt plan tilskynde de unge landmænd til at gå ind i produktionen af økologiske produkter og give dem rettigheder fra deres nationale reserver for at fremme økologisk landbrug i bestemte områder.
For det andet - hvilket hænger sammen med det første - er der problemet omkring økologiske afgrøders sameksistens med genetisk modificerede produkter. Økologisk landbrug og produktionen af landbrugsprodukter med integreret styring vil blive ødelagt. De vil blive forurenet af produktionen af modificerede produkter, ligesom folkesundheden, dvs. vores helbred, vil blive forurenet.
Kommissionen og visse stater er nødt til at indse dette og opgive modificerede produkter, da følgerne for vores helbred er langt farligere end følgerne af kogalskab.
EU kan ikke tillade sig at være hyklerisk og på den ene side fremme afgrøder, der respekterer folkesundheden og miljøet, og på den anden side tillade produkter som de modificerede. Det er på tide, vi træffer en ærlig afgørelse til fordel for de europæiske borgere. 
Nattrass (IND/DEM ).
   - Hr. formand, økologisk landbrug betyder, at naturen styrer fødevarerne, men EU ønsker at skrive en naturlov i Bruxelles. EU ønsker at harmonisere økologiske produkter og økologisk produktion med flere EU-forordninger og flere EU-snushaner.
Det er igen tid for "lige bananer"! Økologiske produkter findes i alle former og størrelser, men EU kan ikke acceptere dem. EU mener, at intet må undslippe manisk kontrol. Folk sælger fødevarer i pund og ounces. Når de bliver taget i det, bliver de behandlet som kriminelle. Hvorfor? Fordi dette er EU-kontrol for kontrollens skyld.
I betænkningen roses den fælles landbrugspolitik, som var en af EU's største fejltagelser nogensinde. Den fælles landbrugspolitik ødelagde områder af britisk landbrug, og nu vil EU ødelægge det britiske økologiske landbrug. Det Forenede Kongeriges Uafhængighedsparti ønsker at se det økologiske landbrug blomstre, ikke begravet under tonsvis af EU-møg.
Martinez (NI ).
   - Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, en dag begyndte menneskene at bruge nitrater, pesticider og herbicider, og de blev forvist fra landbrugsparadiset. Siden da har man end ikke kunnet spise et Golden Delicious-æble. Før kunne man takket være gode økologiske svin få bændelorm og snyltere og dø af pølseforgiftning, fordi man havde spist bedstemors gode marmelade. I dag har det industrielle landbrug betydet, at man - ja - lever 25 år længere!
Det skal følgelig ændres, så vi kan komme tilbage til Cro-Magnon-mandens tidsalder med et økologisk landskab befolket af 130.000 økologiske landmænd, 230.000 økologiske køer, 400.000 økologiske får og 230.000 økologiske svin. Det er kun en procent af landbruget, men det er den ene procent, der ændrer alt.
Økologien er som Det Røde Hav, der deler sig, Muhammed på sin hoppe eller Jesus' genopstandelse i Påsken, den tjener ikke noget formål, men den gør livet tåleligt. 
Sinnott (IND/DEM ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne understrege en anbefaling i betænkningen, nemlig nødvendigheden af klarhed vedrørende gmo'er. Jeg vil have gjort det klart, at gmo'er aldrig vil få lov til at forurene et økologisk landbrug. Denne form for klarhed kan ikke gives på grundlag af sameksistens og løfter om kompensation efter forurening, for efter forurening er det for sent. Den gavner hverken de økologiske landbrugere eller de mennesker, der sætter pris på deres varer.
Genetisk modificerede afgrøder er pr. definition et eksperiment. Et godt videnskabeligt eksperiment skal underkastes kontrol. Jeg støtter ikke eksperimentet, men hvis det skal gennemføres, anbefaler jeg Irland som en perfekt kontrol. Det er en ø med overvejende vestlig vind, og det er derfor i høj grad beskyttet mod forurening fra gmo'er fra nabolande. Med kontrollen vil vi kunne vurdere gmo'er grundigt i 5, 10 eller 50 år, og hvis genmodificeringen svulmer op, vil der være et sted at få sikre fødevarer og frøstammer.
I dag beslutter Det Europæiske Råd, hvorvidt offentligheden skal skrives ud af gmo-processen. Vil Rådet i dag, med Irlands støtte, fritage gmo'er fra Århus-konventionen? Dette må ikke ske. Det er et spørgsmål, som er af afgørende betydning for økologiske landbrugere og deres kunder og for alle interessenter. Vi må insistere på retten til at deltage i alle beslutninger om vores miljø.
Nicholson (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg bifalder denne betænkning om økologiske fødevarer og økologisk landbrug. Dette erhvervs vækst i nogle medlemsstater skal bifaldes, men det må erkendes, at nogle medlemsstater har ydet mindre finansiel støtte end andre, herunder Det Forenede Kongerige, hvor støtten til udvikling af økologisk landbrug kun har været tomme løfter. Jeg er godt klar over, at man ikke kan tvinge folk til at dyrke eller spise økologiske fødevarer. Alligevel mener jeg bestemt, at man skal tilskynde til begge dele, og hvor der er vilje, er der vej.
Vi har nu mulighed for at tilskynde til diversificering. Efter midtvejsevalueringen søger landbrugerne alternative muligheder for at fortsætte deres virksomhed. Desværre tror jeg, at det ville være en total katastrofe at overlade dette til medlemsstaterne. Mange ville ikke gøre noget som helst for enten at fremme efterspørgslen efter eller forbedre markedsføringen af økologisk landbrug, som står over for de samme udfordringer som andre dele af erhvervet med stigende magt til multinationale selskaber, som presser avancerne ned og dikterer standarder.
Økologisk produktion er ikke længere et nichemarked. Det er landbrugets fremtid på lang sigt. Den støtte, der ydes til økologisk landbrug, bør anvendes til at bidrage til at åbne nye muligheder for sektoren og skabe et alternativ til såkaldt konventionelt landbrug. Begge sektorer har en fremtid side om side. Begge må være gensidige og komplementære. Det eneste, jeg nu kan se, er, at der ikke er lige vilkår inden for landbrugsproduktion, hvad enten den er økologisk eller konventionel, og jeg er overbevist om, at man kun opnår disse indefra og med positiv opmuntring.
Fischer Boel,
    Hr. formand, jeg har nogle få bemærkninger til betænkningen.
Hvad for det første angår offentlig støtte til bæredygtigt landbrug, anerkendes den rolle, som økologisk landbrug spiller i samfundet, i aktionsplanen. Økologiske landbrugere har høje produktionsomkostninger ved at levere offentlige goder. De skulle have ret til at blive kompenseret for forudgående indkomster og omkostninger, som de har pådraget sig, når de har leveret de offentlige goder. Det er netop det, vi anbefaler, at medlemsstaterne gør i deres egne udviklingsprogrammer. På den anden side afhænger de økologiske landbrugs succes helt af kundernes vilje til at betale en højere pris for at få økologiske fødevarer, som det også fremgår af betænkningen.
Det bringer mig frem til det næste spørgsmål, nemlig reklame og markedsføring. Kunderne skal have korrekte oplysninger for at stimulere efterspørgslen. Kommissionen har allerede bidraget til oplysninger om økologiske fødevarer og reklamekampagner. Jeg er helt klar over, at vi må gøre brug af den bedst mulige ekspertise, når vi tager de yderligere skridt, der er fastsat i planen.
Jeg har stor sympati for Deres opfordring til at fremme økologiske fødevarer til børn og skolekantiner, men jeg ønsker specialisternes råd om dette. Vi må være sikre på, at vi når vores målgrupper, og derfor skal vi bruge de rigtige kanaler i vores markedsføringskampagner.
Hvad angår det indre marked, deler jeg Deres bekymringer over hindringer, der kan besværliggøre handelen. Økologiske fødevarer, der er blevet produceret i overensstemmelse med alle EU-lovgivningens krav, bør have adgang til alle EU's økologiske markeder. EU-logoet kan spille en vigtig rolle for, at det sker. Samtidig ser jeg ingen problemer i, at de økologiske producenter fremhæver deres egne produkters oprindelsesregion, hvis de ønsker det.
Innovation i økologisk landbrug og økologisk fødevareforarbejdning afhænger i stor udstrækning af forskning. Vi har allerede oplevet en stigning i den økologiske forskning, og der vil komme mere. Det er imidlertid ikke Kommissionens opgave at fastsætte de forskellige forskningsemner i detaljer.
Aktionsplanen er ikke det rette sted at behandle spørgsmålet om sameksistens, da økologisk landbrug ikke er det eneste berørte område. Ved årets udgang vil Kommissionen forelægge en rapport om de nationale sameksistensforanstaltninger, som vil vise, hvilke yderligere skridt der skal tages.
I aktionsplanen anbefales medlemsstaterne at gøre fuld brug af de muligheder inden for politikken for udvikling af landdistrikterne, der er til rådighed. Det gælder ikke blot miljøvenlige landbrugsforanstaltninger, men også investeringer, konsulenttjenester, kvalitetsordninger og alle andre elementer inden for udvikling af landdistrikterne, der kan anvendes til at hjælpe økologiske landbrugere med at udvide deres produktion.
Jeg værdsætter Deres bemærkninger og ser frem til at samarbejde med Dem om dette vigtige emne i fremtiden.
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Vi går nu over til afstemningen. 
Bowis (PPE-DE ).
   - Hr. formand, for nogle få minutter siden blev Parlamentet opfordret til at iagttage et øjebliks stilhed til minde om dem, der døde under terrorhandlingerne i Spanien, og alle dem af vores vælgere, der er døde som følge af terrorisme.
Det var et højtideligt øjeblik, et særligt øjeblik, et stærkt øjeblik. Alle medlemmer af Parlamentet var stille, alle vores gæster i logen var stille, men den stilhed blev brudt af støjen fra et fotografiapparat, der knipsede ustandselig. Hr. formand, jeg anmoder om, at når vi har et øjebliks højtidelig stilhed, betyder det også stilhed for fotografer og alle i salen, ikke kun for dem i stueetagen.
Formanden.
   - Hr. Bowis, det vil blive bragt videre. Jeg må i øvrigt henstille, at medlemmerne overværer forhandlingerne i stilhed, især når kommissæren har ordet, hvilket ikke altid er tilfældet, kan jeg forsikre Dem om. 
Atkins (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg ønsker ikke at forsinke Parlamentet yderligere, men jeg har en vigtig bemærkning. Vi var indkaldt til at møde op og stemme oprindeligt kl. 12.00, så kl. 12.15, og nu stemmer vi kl. næsten 12.40.
De ved nok, at der er en strejke i dag, og at det er usædvanlig vanskeligt at rejse. En række kolleger er nødt til at tage af sted meget tidligt, fordi de må ændre rejseplan, og som følge heraf vil de ikke kunne deltage i alle afstemningerne. Det er en evig skandale, at arbejdet bliver delt op og ændret i Parlamentet, uden at de, der virkelig tæller, nemlig de parlamentsmedlemmer, som sidder her, bliver hørt.
Formanden.
   - Udmærket, jeg vil bringe det videre til Mødetjenesten, men jeg må erindre medlemmerne om, at der ligeledes afholdes afstemninger efter forhandlingerne i eftermiddag.
Jeg vil dog gøre mit bedste for at indhente forsinkelsen, uden at gå for hurtigt frem.
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er afstemningstiden.

Breyer (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, punkt 7 i den engelske version udgør et sprogligt problem. Jeg vil derfor bede om at få erstattet ordet "" med "" og at få tilføjet ordet "", så anden del af punkt 7 kommer til at lyde som følger: "Det drejer sig virkelig kun om den engelske version og dette sproglige problem. 


Prodi (ALDE ).
   - Jeg har et mundtligt ændringsforslag til ændringsforslag 5 om efter "erhvervslivet," at tilføje "bl.a. ved inddragelse af teknologiplatforme".
Formanden.
   - Er der indvendinger mod denne tilføjelse? 
Mann, Erika (PSE ).
   - Hr. formand, jeg ville blot spørge hr. Rübig om noget. Undskyld, at jeg griber ind, men i går aftes blev vi enige om, indirekte og uformelt, at Gruppen for Det Europæiske Folkeparti og De Liberale, hvad den sidste del angår, ikke ville stemme for at slette hele afsnittet, og at vi til gengæld ville stemme for forslaget fra De Kristelige Demokrater og De Liberale. Måske hr. Rübig kunne sige noget til det? 
Formanden.
   - Fru Mann, De forstyrrer absolut ikke mødeformanden, jeg forventede det tværtimod, fordi jeg havde hørt forlydender herom. Jeg forventede faktisk, at nogen fra PPE-DE-Gruppens rækker ville rejse sig og frafalde sidste del af gruppens ændringsforslag om at lade sidste del af punkt 21 udgå.
Er der et medlem af PPE-DE-Gruppen, der ønsker at tage ordet om dette emne? 
Rübig (PPE-DE ).
   - Hr. formand, vi er enige med fru Erika Mann og hendes gruppe. 
Formanden.
   - Kort sagt i ændringsforslag 5 fra PPE-DE-Gruppen indføjes ordene "og repræsentanter for erhvervslivet", slutningen af punkt 21 udgår ikke længere, og ændringsforslaget suppleres af hr. Prodis mundtlige ændringsforslag.

Queiró (PPE-DE ),
    Jeg har stemt for Anne Elisabet Jensens bestænkning om Europa-Parlamentets budgetoverslag med henblik på forelæggelse af Den Europæiske Unions ændringsbudget for regnskabsåret 2005 (tilpasning af vederlag), fordi jeg finder det vigtigt at kunne reducere personaleudgifterne i budgettet for 2005.
På Parlamentets budget for 2005 blev der afsat bevillinger til en fortsættelse af politikken for erhvervelse af bygninger.
Jeg mener, at disse bevillinger bør kunne finansiere prioriterede områder, hvortil der ikke for øjeblikket er afsat bevillinger på budgettet, som f.eks. forberedelserne til Bulgariens og Rumæniens tiltrædelse.
Endelig vil jeg gerne pointere, at når Fællesskabets institutioner råder over de nødvendige midler til at finansiere deres aktiviteter, bør de særdeles nøje og samvittighedsfuldt forvalte de offentlige midler, der jo er skatteborgernes penge. 
Ribeiro e Castro (PPE-DE ),
    Det foreliggende forslag skyldes, at det er konstateret, at der bliver overskud på budgettet for 2005, eftersom den i Rådet vedtagne tilpasning af personalets vederlag i 2004 kun var på 0,7 % i stedet for de forventede 2,6 %, da institutionernes budgetter blev forberedt.
Dette overskud åbner dels for muligheden af at frigøre nogle midler opført på budgettet for 2005 til politikken for erhvervelse af bygninger - og et evt. køb af bygninger, der for øjeblikket lejes - dels for, at de, som ordføreren så rigtigt påpeger, kan finansiere prioriterede områder, hvortil der ikke for øjeblikket er afsat bevillinger på budgettet, som f.eks. forberedelserne til Bulgariens og Rumæniens tiltrædelse.
Jeg har naturligvis stemt for. 

Queiró (PPE-DE ),
    Jeg har stemt for Salvador Garriga Polledos betænkning (A6-0047/2005) om forslag til Den Europæiske Unions ændringsbudget nr. 1/2005 for regnskabsåret 2005, fordi jeg mener, at de ændringer, som revisionen af tjenestegrenenes organigrammer i forbindelse med udnævnelsen af den nye Kommission og omfordelingen af ansvarsområder har medført, er nødvendige. Disse ændringer bør indføres på en mere gennemsigtig og effektiv måde i ændringsbudgettet. Jeg glæder mig over, at deres nettovirkning i selve budgettet er budgetneutral. 
Ribeiro e Castro (PPE-DE ),
    Det foreliggende forslag til det første ændringsbudget har til formål at gennemføre de nødvendige budgetneutrale tekniske ændringer i budgettet for 2005, der følger af de ændringer, som revisionen af tjenestegrenenes organigrammer i forbindelse med udnævnelsen af den nye Kommission og omfordelingen af ansvarsområder har medført.
Det bør erindres, at den nye Kommission, selv om den er et administrativt organ, har påtaget sig til at gøre dette budget til "konkurrencedygtigheds- og samhørighedsbudget". Derudover forpligter den midtvejsevaluering af Lissabon-strategien, der var afstemning om i går, til øget beslutsomhed og opfindsomhed i gennemførelsen af dens mål. Europa-Parlamentet er kommet Kommissionen i møde, som det bør. Jeg har stemt for dette forslag, fordi jeg er overbevist om, at Kommissionen vil gøre god brug af dette instrument, og at den vil bestræbe sig for at indfri disse målsætninger, og dermed begrunde den kraftfulde støtte, som forslaget fik i det korresponderende udvalg. 

Figueiredo (GUE/NGL ),
    I en tid, hvor de skader på både miljø og folkesundhed, som skyldes konventionelle fødevareproduktionsmetoder, viser, at det er bydende nødvendigt at finde alternativer og at garantere adgang til sikre bæredygtigt fremstillede fødevarer, må Europa-Parlamentet gøre sin stilling op.
Der bør ydes støtte til de økologiske produktionsmetoder, da de er mere miljøvenlige. Det må ske i form af både incitamenter over for producenterne og foranstalninger, der beskytter disse afgrøder mod de risici, der er forbundet med brug af gmo'er, hvis miljømæssige risici endnu er ukendte, og hvor der heller ikke findes nogen måde til at afskære dem fra at smitte arter, som befinder sig i deres nærhed. 
Queiró (PPE-DE ),
    Jeg har stemt for Marie-Hélène Auberts betænkning om EU-aktionsplanen for økologiske fødevarer og økologisk landbrug, fordi jeg mener, at den rejser afgørende spørgsmål om selve det økologiske landbrugs fremtid.
Vi må være bevidst om, at dette landbrug i dag udgør en betydelig del af EU's fødevaremarked og landbrugsproduktion.
Aktionsplanen har tre store indsatsområder: udvikling af markedet for økologiske fødevarer baseret på oplysning og øget bevidstgørelse blandt forbrugerne, større virkning af den offentlige støtte til fordel for økologisk landbrug og forbedring og styrkelse af fællesskabsstandarderne for økologisk landbrug og af de krav, der stilles til import og kontrol.
Indsatsen på disse områder sigter først og fremmest på effektivt at løse det økologiske landbrugs specifikke problemer lige fra produktion til distribution. En EU-aktionsplan for det økologiske landbrug må sætte sig ambitiøse mål, eftersom denne type landbrug ikke blot producerer varer, men også spiller en langt større rolle både miljømæssigt og socialt. 
Ribeiro e Castro (PPE-DE ),
    Økologi har stor betydning i vore dage. Siden 1985 har vi været vidne til en bemærkelsesværdig vækst i antallet af bedrifter og mængden af hektarer anvendt til økologisk landbrug.
Denne vækst er imidlertid aftaget ganske meget i de seneste år på grund af de problemer, der findes med hensyn til disse varers produktion, forarbejdning og markedsføring.
Denne betænkning foreslår flere og bedre foranstaltninger med henblik på at løse disse problemer. Hovedformålet er at bevidstgøre alle forbrugere, ikke kun nogle mindre grupper i byerne, om de økologiske produkters miljøfordele.
En forbedring af fællesskabsstandarderne, herunder den fælles landbrugsordning, og øget offentlig støtte er afgørende, hvis det økologiske landbrug skal gøres til spydspidsen i et bæredygtigt landbrug.
I en tid, hvor miljøet skal opprioriteres, må disse tiltag stå højt på dagsordenen.
Eftersom de økologiske produkters relativt højere pris er en hindring for deres udbredelse, er jeg overbevist om, at øget støtte til det økologiske landbrug vil betyde faldende priser og et deraf følgende højere forbrug generelt.
Jeg har stemt for. 
Ries (ALDE ),
    Jeg stemte for fru Auberts betænkning, som støtter udviklingen af økologiske fødevarer og økologisk landbrug. Disse fremgangsmåder har i nogle år gennemgået en vedvarende udvikling og tilfredsstiller en efterspørgsel fra de europæiske forbrugeres side efter en sund og varieret kost.
Det er for ikke at forurolige landmændene og borgerne desuden yderst vigtigt at indføre strenge kontrolforanstaltninger, der kan hindre kontaminering i tilfælde af sameksistens mellem økologiske afgrøder og genetisk modificerede afgrøder. Belgiens holdning går i øvrigt i denne retning, idet vi mener, at evalueringen af kontrollen og de risici, der er forbundet med genetisk modificerede afgrøder, bør baseres på uafhængige videnskabelige rapporter.
Det er derudover vigtigt snarest at løse de økologiske landmænds specifikke problemer. I Belgien er forbrugernes efterspørgsel efter økologiske produkter ikke konstant og svinger ofte som følge af forskellige fødevarekriser. Disse udsving rammer landmændene, hvis anstrengelser og investeringer ikke bliver belønnet. Vi må absolut undgå, at visse landmænd bliver nødt til at sælge med tab.
For når vi forsvarer det økologiske landbrug, forsvarer vi også kvaliteten, sikkerheden og ikke at forglemme forbrugernes frie valg. 

Lulling (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hvis jeg havde fået chancen for at tale under debatten om den internationale kvindedag og Beijing+10, ville jeg have sagt, at det egentlig er trist, at vold mod kvinder er et evigt tilbagevendende emne i Parlamentet, selv om det gudskelov er mindre udbredt end andre vigtige problemer, som vedrører langt flere kvinder - ja, faktisk millionvis af kvinder, som har ventet på løsninger i mange år, som et overvældende flertal i dette Parlament for øvrigt har krævet. Lad mig som eksempel nævne overdragelse af de pensionsrettigheder, der er opnået i løbet af ægteskabet, så en kvinde, som helt eller delvist er stoppet med at arbejde for at hellige sig familiepligterne, ikke står uden social sikkerhed efter en skilsmisse. Derfor har vi brug for et rammedirektiv for at forhindre skilsmisseturisme i EU.
Jeg minder også om vores betænkning fra 1996 om en statut for medhjælpende ægtefæller i små virksomheder og i landbruget. Derfor forlangte vi for 10 år siden en forbedring af direktiv 86 om ligebehandling af selvstændige mænd og kvinder samt medhjælpende ægtefæller. Der er intet sket!
Hvis jeg nu må vende tilbage til kvinder, der bliver slået, så lad mig tilføje, at mænd også bliver slået. Siden 2003 har Luxembourg haft en lov, som allerede har hjulpet meget. Loven om vold i hjemmet bortviser voldelig mænd fra hjemmet, så hvis manden bliver voldelig, er det ham, der må forlade det fælles hjem, og ikke kvinderne og børnene, som må flygte til et center for voldsramte kvinder eller til familien. Det ville være passende, om Kommissionen anbefalede alle medlemsstater at vedtage en tilsvarende lov, hvis de ikke allerede har en. Så ville der ikke være behov for Beijing+10! 
Blokland (IND/DEM ),
    Til trods for, at Den Kristelige Union-SGP stemte imod beslutningsforslaget om Verdenskvindekonferencen, er partiet på ingen måde modstander af en normal behandling af kvinder i dette samfund. Kampen mod mishandling, omskæring, kvindehandel, bortgiftning og æresdrab støttes helhjertet. Desuden er lige adgang til god uddannelse og god sundhedspleje vigtig for enhver.
En række idéer kan vi imidlertid ikke støtte. Kvinders deltagelse i arbejdsprocessen afviser vi ikke, men en tvungen talmæssig fordeling mellem mænd og kvinder tager ikke hensyn til realiteten. Kapaciteter og egnethed er de kriterier, ud fra hvilke ansøgere til en stilling skal udvælges. Køn er i den forbindelse mindre relevant.
Der bør være valgfrihed både for de enkelte og for organisationer. Det er op til personerne og organisationerne selv at vælge privatliv eller deres interne struktur og eksterne repræsentation, så længe der ikke anvendes forkerte midler eller metoder.
Endelig skal situationer på det sundhedsetiske område håndteres yderst forsigtigt. Mennesket er ikke det sidste led i en evolutionær proces, men er et væsen, som har fået liv af dets Skaber. Vi skal bruge det forsvarligt, både vores eget og andres liv, eksisterende og ufødt liv. 
Cederschiöld, Fjellner, Hökmark og Ibrisagic (PPE-DE ),
    Vi fra Det Moderate Samlingsparti stemte ja til beslutningsforslaget, men vil godt fremhæve nogle problemer, som vi kan se i teksten. I beslutningsforslaget betragtede man verdens kvinder som en homogen gruppe, hvilket efter vores mening er særdeles uhensigtsmæssigt, eftersom kvinders rettigheder i de forskellige lande adskiller sig meget markant fra hinanden.
Situationen for kvinder i den tredje verden blandes sammen med situationen for kvinder i Europa, som om det er sammenlignelige problemer. Problemer som f.eks. voldtægter i krig, æresdrab og omskæring kan ikke sammenlignes med fædrebarsel, livslang læring og kvoter, sådan som man gjorde det i beslutningsforslaget. Beslutningsforslaget blander spørgsmål, som hører hjemme på EU-niveau, sammen med spørgsmål, som helt klart er nationale spørgsmål eller simpelthen individuelle beslutninger.
Vi havde foretrukket, at der var blevet fokuseret på kvinder i den tredje verden, hvor kvinderne befinder sig i en meget udsat situation. De tekstafsnit, som vedrører den tredje verden, er i høj grad spørgsmål, som EU bør fremhæve i den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik og i bistandspolitikken. Vi kunne godt have tænkt os, at man i beslutningsforslaget forsvarede mænd og kvinders lige rettigheder og menneskerettighederne verden over.
Jałowiecki (PPE-DE ),
   Den 10. marts 2005 stemte jeg imod beslutningsforslaget om opfølgningen af Beijing-handlingsprogrammet om opfølgningen af den fjerde verdenskvindekonference (Beijing+10).
Dette skyldtes, at beslutningsforslaget var særdeles kortsynet og dårligt gennemtænkt. Det indeholdt mange hensigtsmæssige forslag, men også mange helt upassende, hvoraf nogle simpelthen var latterlige.
Et eksempel på sidstnævnte er punkt 12 om, at ligestilling mellem kønnene skal indarbejdes i strukturfondene. Der er også opfordringen til, at kvinder skal udgøre 40 % af personalet i fredsbevarende eller konfliktforebyggende missioner. Jeg vil især gerne protestere mod punkt 13, der indeholder en henvisning til kvinders forplantningssundhed.
Ved den endelige analyse var det på grund af denne ordlyd, at jeg var ude af stand til at stemme for beslutningsforslaget. 
Kirkhope (PPE-DE ),
    Mine britiske konservative kolleger og jeg har undladt at stemme om beslutningen om den fjerde verdenskvindekonference, fordi vi ikke mener, at de vigtigste spørgsmål behandles ordentligt og konstruktivt i den. De overdrevne referencer til "kønsaspektet" og "kønsbudgettering" og opfordringen til streng håndhævelse af kvotesystemer er eksempler herpå.
Det britiske Konservative parti fører an i forsvaret af respekten for kvinder og kvinders rettigheder. Menneskehandel, prostitution og skamfering af kønsorganer er bare nogle af de rædsler, som piger og kvinder står over for i udviklingslande. Men de kan ikke udelukkende afhjælpes med finansiel bistand, selv om der helt klart er brug for bistand, og de kan heller ikke afhjælpes med lovgivning, selv om lovgivning naturligvis kan hjælpe i visse tilfælde. Kvinders frihed kan kun garanteres, hvis der findes et godt uddannelsesprogram, der omfatter begge køn og følges konsekvent.
Klaß (PPE-DE ),
    På denne internationale kvindedag 2005 vil jeg gerne sætte fokus på alle de kvinder, som udfører deres pligter helt normalt. Jeg vil gerne sætte det, som de primært er optaget af - forsørgelse af familien, børnene og også ældre mennesker - på den politiske dagsorden. Vi taler meget om at integrere kønsaspektet. Jeg vil bede om, at vi også tænker på familiemainstreaming, når vi træffer politiske beslutninger, der påvirker samfundet. Når vi træffer politiske beslutninger i fremtiden, må vi undersøge, hvilke indvirkninger de vil have på familierne. Frem for alt skal statslige støtteprogrammer til at få kvinderne tilbage på arbejdsmarkedet for fremtiden orienteres efter princippet om familiemainstreaming. Arbejdet og samfundet må tilpasse sig familien og ikke omvendt. Landbrugsstatistikkerne tager f.eks. stadigvæk utilstrækkeligt hensyn til det arbejde, som landbrugernes koner udfører. I erhvervsbedrifterne arbejder kvinderne omkring 63 timer om ugen. Landbrugsstatistikkerne trækker først 50 % fra til familieforsørgelse. Landbrugernes koner forretter ulønnet arbejde hjemme, på gården og for familien, som alle kvinder ud over arbejdet på jobbet, men statistikkerne tager ikke hensyn til, hvad de laver. Det bliver fortsat ikke taget alvorligt af samfundet og er ikke anerkendt som en økonomisk faktor. Generelt skal det arbejde, som kvinder udfører, inddrages fuldt ud ved beregningen af BNP. 
Muscardini (UEN ),
    Nu tager Europa-Parlamentet endelig det alvorlige spørgsmål om kvindelig omskæring med blandt sine vigtigste målsætninger om at forsvare kvinders værdighed.
Alt for ofte har Europa givet udtryk for sine gode intentioner om at forsvare den enkeltes værdighed samt kvinders og børns værdighed, uden at dette har givet sig udslag i konkrete og virkeligt effektive initiativer.
Vi håber, at initiativet i dag bliver et vendepunkt, når det gælder om at behandle et fænomen som kvindelig omskæring på en seriøs måde. Det er et fænomen, der ikke har noget at gøre med respekten for andre folkeslags kultur og traditioner, eftersom grusomhed ikke er kultur.
Vi foreslår således, at der udarbejdes et direktiv, som gør det forbudt at praktisere kvindelig omskæring, og at der tages initiativer til at give en korrekt information om problemet, ikke mindst for at støtte indvandrerne fra de lande, hvor en sådan praksis tolereres og måske endda betragtes som lovlig.
Desuden er det efter vores mening nødvendigt, at der iværksættes en offentlig informationskampagne om vold mod kvinder, at der udbredes tilstrækkelige oplysninger om respekten for kvinders sundhed og fysiske integritet, og at man i EU-medlemsstaternes straffelovgivning betragter kvindelig omskæring som en skærpende omstændighed i forbindelse med forsætlig legemsbeskadigelse.
Queiró (PPE-DE ),
    Da plenarforsamlingens møde faldt sammen med den internationale kvindedag, besluttede Europa-Parlamentet med dette forslag til beslutning at sætte fokus på nogle velkendte, men dybt beklagelige forhold, som kvinder udsættes for, og som vi bør bekæmpe.
De, der ikke tror på krig mellem kønnene, kvotepolitik eller sammenblanding af det at være et mindretal og det at være kvinde, er ekstra forpligtede til at kæmpe for, at kvindernes enestående rolle i samfundet og i familien og som individer til fulde respekteres, men at der også gennemføres lovgivning, der sikrer ægte ligestilling i samklang med de naturlige forskelle, der er mellem alle, og i bredest mulig respekt for den værdi, der er højest og ikke afhænger af køn, nemlig den personlige frihed, det enkelte menneskes umistelige ret til individuel lykke. 
Ribeiro e Castro (PPE-DE ),
    I denne uge er den internationale kvindedag blevet fejret, og det er en indlysende anledning til at gøre status over de fremskridt, der er opnået i verden, hvad angår kvindernes ligestilling, frihed, udvikling, anerkendelse og deltagelse i samfundslivet.
Jeg mener, at det er vigtigt at arbejde for større kollektiv bevidstgørelse om alt det, der endnu skal udrettes, og at EU bør stå i første række i denne retfærdige kamp for at forbedre kvindernes forhold, en kamp, der ikke kun gælder kvinderne, men hele menneskeheden som sådan.
De utallige plager og trusler, der rammer millioner kvinder verden over, kræver en hurtig, omfattende og uforbeholden indsats.
Jeg må dog beklage, at man under dække af disse principper og vage, men velklingende begreber, søger at gøre bestemte handlinger, der frontalt strider herimod, til rettigheder, sådan som det sker med abort, der fikst forklædes og nedtones under den urimeligt anvendte etiket "seksuel og reproduktiv sundhed". 
Schenardi (NI ),
    Der findes mange former for vold mod kvinder: fysisk eller psykisk vold, voldtægt, slaveri i hjemmet, handel med kvinder, prostitution osv. Og de findes overalt og er stadig mere omsiggribende. Vidste De, at der i vores såkaldte civiliserede lande, hvor man vigter sig af menneskerettighederne ved enhver given lejlighed, i Frankrig hver måned næsten ubemærket dør seks kvinder som følge af ægteskabelig vold? Vidste De, at strafeftergivelsen i 2002 omfattede disse tilfælde af vold, men ikke mishandling af dyr? Kvinderne kan ikke acceptere ikke at blive anset for værdige til beskyttelse. For blot nogle få dage siden gennempryglede politiet kvinder, der deltog i en fredelig demonstration i Istanbul. Det må stoppe. Vi må sætte ind over for de faktorer, der direkte eller indirekte bidrager til at gøre kvinderne til genstand for undertrykkelse, som tilfældet er for kvinderne inden for islam. Det er utilladeligt, at vi i vores lande eller noget andet sted accepterer arkaiske og umenneskelige handlinger såsom omskæring af kvinder, æresdrab, stening eller endog halshugning. Kvindedagen bør ikke være en symbolsk dag, den bør være anledning til en virkelig bevidstgørelse om kvindernes rettigheder i Frankrig og overalt i verden. 
Silva Peneda (PPE-DE ),
    I forbindelse med fejringen af den internationale kvindedag besluttede Europa-Parlamentet at afholde en debat om de 10 år, der er gået siden den fjerde verdenskvindekonference om handlingsprogrammet "Platform for Action" i Beijing, og særlig om vold i hjemmet.
Da denne plage er vidt udbredt, støtter jeg, at 2006 gøres til det europæiske år for bekæmpelse af vold mod kvinder.
Ud over disse symbolske tiltag mener jeg, at EU bør spille en fremtrædende rolle i indsatsen for at skabe konkret ligestilling mellem kønnene. Det haster med at komme fra den politiske anerkendelse til den praktiske gennemførelse i vores dagligdag.
På det område, som jeg mest beskæftiger mig med, socialpolitikken, skal alle de foranstaltninger styrkes, der medvirker til at bekæmpe ulighed mellem mænd og kvinder i alle arbejdsmarkedets forhold lige fra lønvilkår til karrieremuligheder og adgang til arbejdsmarkedet.
De nordiske lande har en ekstremt lav arbejdsløshed, hvilket også skyldes, at de har opmuntret til en højere beskæftigelse blandt kvinder.
På et stadig mere krævende arbejdsmarked er det således vigtigt, at det fleksible arbejdsmarked tager hensyn til væsentlige værdier som det at kunne forene familieliv og arbejde ...

Hennicot-Schoepges (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg er selvsagt imod handel med organer såvel som ægceller. Det er en afskyelig aktivitet. Men jeg kan ikke tilslutte mig beslutningsforslaget, fordi det sidestiller ægdonation med organ- eller celledonation. Sidstnævnte donationsform har til formål at redde menneskeliv, mens kønscelledonation og ægcelledonation må betragtes som en del af et fremtidigt forældreskab. Det barn, der fødes som følge af en sådan donation, bør ikke betragtes som en genstand, men som en person, der har ret til senere evt. at lære sine biologiske forældre at kende. Denne grundlæggende forskel burde have fremgået af beslutningen. Jeg beklager, at teksten ikke blev ændret. 
Fjellner, Hökmark og Ibrisagic (PPE-DE ),
    Den moderate delegation mener ikke, at spørgsmålet om handel med menneskelige æg bør behandles på den måde, som det sker i beslutningsforslaget. Beslutningsforslaget, som vi stemmer om her i dag, var ikke genstand for en indgående forberedelse. Det belyser heller ikke hele denne komplekse problemstilling med indbyggede moralske og etiske overvejelser.
Det giver ikke nogen mening at opfordre kategorisk til forbud mod handel med ægceller og fostre. Kvinder, som er ufrivilligt barnløse, vil altid kunne træffe aftaler med andre kvinder, som er villige til at donore æg. For mange er barnløshed en traumatisk oplevelse. Det vil være en fejl at kriminalisere sådanne aftaler.
Emnet ægdonationer omfatter nogle meget komplekse moralske overvejelser. Både emnet og hvilke indgreb der bør være tilladte i reproduktionen og konsekvenserne for såvel donoren som for den barnløse, der ønsker hjælp, skal belyses i langt højere grad, end det gøres i det aktuelle beslutningsforslag.
Årsagen til, at vi alligevel vælger at stemme for beslutningsforslaget, er den situation, der ligger til grund for beslutningsforslaget, dvs. udnyttelsen af fattige kvinder i Rumænien, hvilket vi ser med stor alvor på, selv om vi ikke har alle detaljerne herom.
Goebbels (PSE ),
    Jeg stemte imod det fælles beslutningsforslag om planlagt handel med ægceller, som næppe er andet end rent hjernespind. Med udgangspunkt i et rygte formidlet af skandalepressen, men afkræftet i en officiel rapport fra de kompetente britiske myndigheder, hylder Parlamentet sig i store principper om den menneskelige værdighed i stedet for at tage stilling til det grundlæggende spørgsmål om, hvorvidt man bør tilskynde til velovervåget videnskabelig forskning i fosterstamceller. Jeg mener, at denne forskning er af væsentlig betydning for bekæmpelsen af genetiske sygdomme og moderne plager som Alzheimers og Parkinsons sygdom. Europa er ved at blive hægtet af inden for den regenerative medicin i forhold til USA og Asien. Parlamentet latterliggør sig selv ved udelukkende at behandle spørgsmålet om ægcelledonation ud fra nødvendigheden af at beskytte kvinder mod ufrivillig udnyttelse. 
Queiró (PPE-DE ),
    Vi må på det kraftigste fordømme de forlydender, der er kommet om handel med kvindelige ægceller. Det giver anledning til alvorlig bekymring, og ikke kun de internationale organisationer må sætte effektivt ind herimod, men selvfølgelig også de rumænske og de britiske myndigheder.
Den blotte mulighed for, at man tvinger kvinder til at bruge deres krop som led i en ny afskyelig handel, er tilstrækkeligt til, at vi alle målbevidst engagerer os i straks at bekæmpe sådanne handlinger. Det er i situationer som disse mere end ved diverse mindedage, at vi kan og bør give beviser på vores vilje til at leve op til de værdier, som vi forfægter. 
Ribeiro e Castro (PPE-DE ),
    Hvis de forlydender, der har nået offentligheden, om import til Det Forenede Kongerige af menneskelige celler fra Rumænien, er rigtige, afslører de en afskyelig adfærd, der udviser manglende respekt for de mest grundlæggende menneskerettigheder.
Hvis de britiske klinikker virkelig tilbyder rumænske kvinder store beløb for deres ægceller, tilskynder de ikke blot til en kommercialisering af menneskekroppen, hvilket artikel 3 i EU's charter om grundlæggende rettigheder udtrykkeligt forbyder og fordømmer, men de udnytter også på det skammeligste donorernes svaghed og fattigdom.
På baggrund af disse forlydender må Europa-Parlamentet hurtigst muligt vedtage foranstaltninger med henblik på at beskytte den menneskelige værdighed. Jeg lægger her særlig vægt på strenge betingelser for donation af æg, væv eller hele organer som værn mod denne primitive form for det ene menneskes udbytning af det andet.
Endelig mener jeg, at vi på det kraftigste må fremføre vores protest imod de nævnte handlinger, der fortjener den allerstørste afsky.
Jeg vil derudover gerne udtrykke min tilfredshed med, at beslutningen indeholder nogle meget vigtige principper imod kloning og for beskyttelse af menneskelige embryoner.
Europa må stå sammen i forsvaret af menneskets værdighed fra undfangelse til død. 
Jeg har stemt for. 
Ries (ALDE ),
    Jeg protesterer på vegne af ALDE-Gruppens liberale medlemmer mod afstemningen i eftermiddag om den fælles beslutning om handel med ægceller. Der er tale om en afstemning, som under dække af at bekæmpe udnyttelsen af kvinder og beskytte menneskekroppens ukrænkelighed i virkeligheden tjener et helt andet formål, nemlig direkte eller indirekte at forbyde forskning i fosterstamceller og terapeutisk kloning.
Det er en moraliserende, reaktionær og fremskridtsfjendtlig afstemning, som tager afstand fra og sætter spørgsmålstegn ved dette selv samme Parlaments ja fra den 19. november 2003 til finansiering af forskning i fosterstamceller som led i det sjette rammeprogram for forskning og udvikling.
Det er et katastrofalt signal, de 307 parlamentsmedlemmer sender til de par, der venter på en livgivende donation, såvel som til de hundredtusinde patienter i Europa, der har lagt alle deres forhåbninger om helbredelse i forskningen, diabetespatienter, patienter med Parkinsons, Alzheimers og mange andre sygdomme.
Vi er 199 medlemmer af Parlamentet, der holder fast ved vores overbevisning om, at vi kan indfri disse forhåbninger ved hjælp af vores stemme for fremskridt og solidaritet, men især ved at støtte en moderne og humanistisk medicinsk forskning til fordel for de patienter, der venter på en behandling. 
Záborská (PPE-DE ),
    En ung kvinde i puberteten har kun et begrænset antal ægceller, omkring 500, som bliver frigivet en efter en under hver menstruationscyklus. Når menopausen indtræder, er lageret af ægceller opbrugt, og kvinden kan ikke længere få børn.
At overstimulering af en ung kvindes æggestokke kan medføre øget risiko for kræft i æggestokkene, er ikke en skrøne formidlet af det offentlige sundhedssystem. Hvilke garantier tilbydes disse unge kvinder i et land, hvor sundhedsvæsenet kun har begrænsede midler? Hvilken anden begrundelse end økonomisk afpresning vil kunne få en ung kvinde til at løbe en sådan risiko?
Hvis en ung kvinde på 18 år får udtaget og beskadiget snesevis eller hundredvis af æg, vil hun komme for tidligt i overgangsalderen og endegyldigt blive frataget muligheden for at få børn. Hvem kan påstå, at en ung kvinde på 18 år ønsker at træffe et sådant valg så tidligt? Hvordan kan man påstå, at det ikke er resultatet af et økonomisk og finansielt pres?
Følgelig overskrider disse spørgsmål langt direktiv 2004/23/EF. Man kan ikke kræve, at efterspørgslen skal tilfredsstilles og samtidig fastholde, at donation af æg skal være frivillig og gratis. Der er tale om en væsentlig krænkelse af kvindens mest grundlæggende rettigheder. 

Goudin, Lundgren og Wohlin (IND/DEM ),
    Atomvåben udgør, og det gælder ikke kun i lande som Nordkorea og Iran, en alvorlig trussel mod vores globale sikkerhed. Junilistens ledelsesmøder støtter kravet om at begrænse spredningen af atomvåben, hvilket på sigt bør medføre en afvikling af alle atomvåben.
FN er med sine erfaringer, viden og globale rækkevidde den bedste organisation til at garantere, at ikkespredningsaftalen fra 2005 bliver en succes. Derfor skal FN opprioriteres i det globale nedrustningsarbejde. Beslutningsforslaget indeholder imidlertid forslag, som gradvis styrker EU's udenrigs- og forsvarspolitiske rolle, men som derimod risikerer at svække FN's stilling.
Martin, David (PSE ),
    Hiroshima blev ødelagt af en atombombe for 60 år siden til sommer. Det samlede dødstal var på fem år, inklusive virkningerne af strålingsforgiftning, over 200.000, dvs. næsten to tredjedele af byens indbyggere.
I maj skal traktaten om ikkespredning af kernevåben (NPT) igen tages op til 5 års-revision af de lande, der har undertegnet den. Traktatordningen er svagere, end den nogensinde har været siden dens ikrafttræden i 1970. Hvis dette afgørende sikkerhedsinstrument fortsat skal have nogen virkning, er det meget vigtigt, at den centrale aftale på revisionskonferencen bliver revideret af NPT-stater med atomvåben anført af Washington.
I 1962 blev det skønnet, at helt op til 25-30 stater med atomvåben ville have sådanne våben i deres arsenaler i slutningen af 1970'erne. Dette kunne have resulteret i over 40 sådanne nationer i dag, hvorved der ville være fare for, at atomvåbnene ville falde i hænderne på terrorister. Men det skete ikke. I dag er der kun to stater mere med atomvåbenprogrammer end der var i 1970 ...
Pafilis (GUE/NGL ),
   Selv om beslutningsforslaget om atomvåben beskriver situationen, koncentrerer det ensidigt problemet om ikkespredning og ikke om våbnenes eksistens og anvendelse. USA har som det eneste land anvendt atomvåben og begik en alvorlig forbrydelse mod menneskeheden i Hiroshima og Nagasaki. NATO-tropperne anvendte også forarmet uran i krigen mod Irak, i Jugoslavien og i Afghanistan med katastrofale konsekvenser. Disse spørgsmål bliver ikke nævnt.
Interessen for ikkespredning af atomvåben er hyklerisk, når den ikke kædes sammen med et krav om øjeblikkelig, konkret handling med henblik på destruering af disse, først og fremmest i de europæiske atommagter (Frankrig og Storbritannien), og når der ikke stilles et tydeligt krav om fjernelse af de amerikanske atomvåben fra Europa. Ud fra disse betragtninger og på baggrund af den nuværende situation og den kendsgerning, at USA har trukket sit løfte om ikke at anvende atomvåben og om ikke at angribe først tilbage, afleder omtalen af ikkespredning af atomvåben befolkningernes opmærksomhed fra de egentlige farer, som kommer fra de imperialistiske atommagter. Vi går generelt ind for atomnedrustning og stemmer derfor hverken ja eller nej. 
Queiró (PPE-DE ),
    Ved siden af det permanente og bredere mål om at sikre fuld opfyldelse af traktaten om ikkespredning af kernevåben er der i virkelighedens verden visse bestræbelser, der er mere påtrængende og af alvorligere karakter end andre. Det er således ikke hensigtsmæssigt at mene, at der er tale om den samme fare, hvis pariastater, der ikke føler sig forpligtet af folkeretten, eller terrorgrupper kommer i besiddelse af kernevåben, som hvis det drejer sig om stater, der er en del af den moderne verdensorden.
I denne sammenhæng giver forholdene såvel i Nordkorea som i Iran anledning til bekymring.
I tilfældet Iran må de forhåbninger, som vi knytter til den forhandlingsindsats, som EU har udfoldet, ikke få os til at overse, at der ikke er mange tegn på, at landet reelt er indstillet på at imødekomme vores ønsker.
I tilfældet Nordkorea er der mere end blot tegn. Der er utvetydige erklæringer og handlinger fra styrets side, der klart giver anledning til bekymring, og som må få det internationale samfund til i tide at overveje de skridt, som det kan blive nødsaget til at tage. Verdens sikkerhed fordrer besindighed, lovlighed og styrke, når en beslutning skal træffes. 
Ribeiro e Castro (PPE-DE ),
    Ved at udvikle kernevåbenprogrammer har Nordkorea og Iran klart udvist en manglende respekt for folkeretten og for de aftaler, som de har underskrevet, hvilket er til indlysende skade for verdensfreden og den internationale politiske stabilitet.
Denne optræden, der i visse tilfælde nærmer sig krigstrusler, fordrer en fast og enig holdning fra EU's side. Ikke blot i form af fordømmelse af brud på aftaler, men også ved hurtigst muligt at udfolde alle nødvendige bestræbelser for at bringe den nordkoreanske og den iranske regering tilbage til forhandlingsbordet, da der ellers vil blive gennemført økonomiske og politiske sanktioner.
EU må ligeledes foretage en foreløbig analyse af, hvilke følger det kan få for Europa, hvis Iran og Nordkorea kommer til besidde kernevåben, især på det politiske og økonomiske plan.
Endelig mener jeg, at EU og dens medlemsstater bør danne fælles front på konferencen om revision af traktaten om ikkespredning af kernevåben i 2005 og tilskynde det internationale samfund til at styrke de programmer, der skal forebygge spredning af nukleart materiale, teknologi og viden om at fremstille kernevåben, og vedtage supplerende foranstaltninger for at undgå, at terrorister eller de, der beskytter dem, får adgang til masseødelæggelsesvåben eller komponenter hertil.
Jeg har stemt for. 
Van Orden (PPE-DE ),
    Selv om vi støtter en stærk NPT og skridt til at indskrænke Nordkoreas og Irans atomprogrammer, har vi undladt at stemme på denne beslutning, især fordi vi ikke er enige i følgende punkter:
punkt 10 og 19 - Vi mener, at konventionelle våben alene ikke kan sikre en troværdig afskrækkelse, at atomvåben yder et enestående bidrag til at gøre risiciene ved angreb mod Det Forenede Kongerige og dets allierede uberegnelige og uacceptable, og dermed at de fortsat er afgørende for at opretholde freden;
punkt 15 - Vi mener ikke, at EU har til opgave at koordinere efterretningsvirksomhed;
punkt 17 - Vi mener, at tilstedeværelsen af USA's konventionelle våben og atomvåben i Europa stadig er afgørende for kontinentets sikkerhed, og derfor ville det være forkert at anmode "USA om at præcisere de kvantitative og strategiske målsætninger for landets taktiske atomarsenaler på europæiske baser";
punkt 18 - Israel har ikke erklæret, at det er i besiddelse af atomvåben, og derfor er det forkert at inddrage Israel i denne sammenhæng;
punkt 31 - USA har ikke erklæret, at det "ikke vil indlede nogen forebyggende militær aktion mod Iran", og det ville være forkert at udelukke nogen muligheder på nuværende tidspunkt.

Goudin, Lundgren og Wohlin (IND/DEM ),
    Vi hilser udviklingen af et fredeligt og demokratisk Libanon velkommen, som en vigtig del af et fredeligt og demokratisk Mellemøsten. Vi tager imidlertid afstand fra de vedvarende forsøg på at styrke EU's udenrigs- og forsvarspolitiske rolle, men vi ser gerne, at de enkelte europæiske lande tager ansvar og deltager i fredsprocessen. Det vil indebære, at EU anvender ressourcer, som havde kunnet forvaltes bedre i FN-regi. På sigt vil det medføre en svækkelse af verdenssamfundet.
Guerreiro (GUE/NGL ),
    Den seneste udvikling i Libanon kan ikke anskues uden i sammenhæng med den forværrede situation Mellemøsten, med stadig stigende indblanding og militær intervention og besættelse fra USA's og dets allieredes side for at sikre sig herredømmet over regionen og dens ekstremt vigtige ressourcer og virkeliggøre projektet .
Det er som led i det voksende pres og de stigende trusler fra amerikansk side imod lande i regionen - Syrien og Iran først og fremmest - som USA søgte at få Frankrigs og Tysklands støtte til på de seneste topmøder i EU og NATO, at man fører sig frem med dækmanøvrer for farlige eventyr og destabiliseringsforsøg i regionen, især i Libanon, hvor man prøver at underminere landets enhed og gennemførelsen af Taif-aftalerne, hvilket kan få alvorlige konsekvenser.
Den foreliggende beslutning ignorerer det fundamentale problem, "årsagernes årsag", nemlig den andel, som USA og Israel, der har besat områder i Palæstina, Syrien og sågar Libanon, har i, at situationen i Mellemøsten er blevet forværret.
Vi er derfor uenige i beslutningens indhold som helhed. 
Howitt (PSE ),
    Labour-Partiet i Europa-Parlamentet støtter beslutningen om situationen i Libanon, navnlig dens fokus på betydningen af frie demokratiske og gennemsigtige parlamentsvalg, nødvendigheden af hurtig og fuldstændig tilbagetrækning af de syriske tropper og den syriske efterretningstjeneste og håbet om, at reformerne spreder sig til det bredere Mellemøsten.
Det er imidlertid vigtigt at understrege, at Det Forenede Kongerige allerede har opført Hizbollahs militære arm som en terrororganisation, mens den politiske arm er under konstant overvågning. Hizbollah nyder betydelig offentlig støtte i Libanon, og det er vores håb, at Hizbollah vil forkaste terrorisme og tilslutte sig den politiske proces.
Lang (NI ),
    Europa-Parlamentet har netop vedtaget en beslutning, hvori det kræver, at de syriske tropper forlader Libanon. Det er udmærket, men det er utilstrækkeligt. Genskabelsen af et selvstændigt Libanon forudsætter også, at de libanesere, der er blevet forjaget fra deres land, kan vende tilbage, og at man frigiver alle politiske fanger, herunder i særdeleshed Samir Geagea.
I øvrigt tilhører størstedelen af de parlamentsmedlemmer, der stemte for en tekst, der forsvarer Libanons suverænitet, den del, som argumenterer for en ophævelse af vores nationers suverænitet i Bruxelles' Europa. Et Europa uden grænser, der er åbent for indvandrere fra hele verden.
Men Libanon mistede sin suverænitet som følge af en massiv indvandring. Flere hundredtusinde palæstinenseres tilflytning i begyndelsen af 1970'erne brød den demografiske ligevægt mellem muslimer og kristne på bekostning af de kristne, som blev et mindretal i deres eget land.
Den efterfølgende borgerkrig tjente som påskud for Syriens besættelse af Libanon og ophævelse af landets suverænitet. I dag udgør tilstedeværelsen af 500.000 syriske indvandrere en alvorlig trussel mod landets fremtidige uafhængighed.
Libanons drama er et bevis for, at ulykken rammer et land, der mister sin identitet og sin suverænitet. 
Newton Dunn, Ries og Takkula (ALDE ),
    Vi stemte kategorisk mod anden del af punkt 6. Vi afviser at sondre mellem den politiske og den militære fløj af en terrorbevægelse, i dette tilfælde Hizbollah. 
Og vi beklager bittert, at ændringsforslaget om, at Unionen skulle opføre denne organisation på sin liste over terrororganisationer, blev trukket tilbage.
Dette religiøse parti, hvis grundlæggende charter foreskriver ødelæggelsen af den israelske stat og indførelsen af en islamisk republik i Libanon, dette Hizbollah, hvis vartegn er et maskingevær, og hvis valgsprog hylder Allahs trossamfunds endelige sejr, skulle denne bevægelse, som er ansvarlig for så mange attentater, flykapringer, kidnapninger, torturhandlinger og henrettelser, at det ikke er muligt at nævne dem alle, ikke være en terrororganisation? Selvfølgelig er den det, og det er vi alle fuldstændig klar over. Det virkelige spørgsmål, der skiller Rådet, er, om det er hensigtsmæssigt at sige det.
Det forekommer os, at den foreslåede tekst var tilstrækkelig klar til ikke at kappe broerne. Europa-Parlamentet er ikke Rådets resonanskammer, det har netop forpasset muligheden for at sende et stærkt politisk signal til alle verden over, der bekæmper vores værdier om demokrati og frihed.
Queiró (PPE-DE ),
    De seneste begivenheder i Mellemøsten og den måde, som den politiske situation i denne del af verden har udviklet sig på - til dels på grund af den militære intervention i Irak - giver i dag anledning til en visse, beherskede, forhåbninger.
Ved siden af tragiske hændelser som attentatet på den tidligere libanesiske premierminister eller de gentagne angreb i Irak er der faktisk tegn på, at man er ved at finde nye løsninger på problemerne, der kan pege frem mod stabilitet, fred og demokratisering i regionen.
I denne sammenhæng og på baggrund af de massive protester imod det nævnte attentat er det derfor det rette øjeblik til at kræve, at Syrien efterlever det internationale samfunds krav og trækker sig helt ud af Libanon, så der kan foregå normale valg i landet.
Derudover er det på tide, at EU erkender det, som har været indlysende længe, nemlig, at Hizbollah bør medtages på listen over terrorgrupper.
Ribeiro e Castro (PPE-DE ),
    Libanon har længe været skueplads for sammenstød mellem de vigtigste magter i Mellemøsten, og hele landets samfundsstruktur lider under dets geografiske placering.
Den seneste episode i en uendelig og mangeårig række af voldshandlinger var det forfærdelige attentat på den tidligere premierminister Hariri, hvilket viser, hvor lang vej der endnu er tilbage at gå, før der er opnået stabilisering, og den uvished, der hviler over den igangværende valgproces.
For at gøre en ende på denne tilstand finder jeg det afgørende, at det internationale samfund ikke giver efter over for dem, der understøtter, fremmer og tilskynder til terror. Tolerance i forhold til terror er ikke god politik.
Jeg ser derfor med tilfredshed på, at de syriske tropper trækkes ud, men jeg må samtidig fordømme de forbindelser, som Syrien har haft med Hizbollah, og at landet direkte eller skjult har blandet sig i Libanons interne forhold, selv om det er en suveræn stat. Uden uigendrivelige beviser på, at Syrien har opgivet disse forbindelser, ikke mere blander sig og respekterer menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder, tror jeg ikke, at EU får meget ud af at knytte tættere kontakter til Syrien. Jeg mener også, at Hizbollah bør medtages på den europæiske liste over terrororganisationer, med alt, hvad det indebærer. 
Schlyter (Verts/ALE ),
    Jeg afstod fra at stemme ved omafstemningen om Hizbollah, da "alle nødvendige foranstaltninger" mod terroristaktiviteter ville indebære, at Hizbollah også skulle stå på listen over terrororganisationer. Miljøpartiet modsætter sig oprettelsen af en liste over terrororganisationer, da der ikke ligger objektive kriterier, som kan lægges til grund herfor, og fordi beslutningen ikke kan appelleres. Desuden har de organisationer eller personer, som ville komme til at stå på en sådan liste, ikke nogen rettigheder. Hizbollah har mange parlamentariske og civile aktiviteter og den komplekse situation med dens status i Libanon vil ikke blive løst gennem en totalkrig på alle fronter mod alle dele af organisationen.

Andersson, Hedh, Segelström og Westlund (PSE ),
    Vi undlod at stemme i spørgsmålet om at bede Kommissionen forsvare et forslag om, at EU's budget skal forhøjes til betydeligt mere end 1 % af BNP. Vi ønsker at opprioritere Lissabon-strategien, hvori forskning indgår som en væsentlig del. Det er dog på nuværende tidspunkt for tidligt at beslutte, hvilket niveau EU's budget skal ligge på.
Figueiredo (GUE/NGL ),
    Denne betænkning, der behandler et emne af meget stor betydning for forskning, viden og innovation i EU's forskellige medlemsstater i de kommende år, kan resumeres ved at fremhæve tre væsentlige pointer:
- Hvis vi skal have mere forskning, bliver vi nødt til at øge bevillingerne. Det sjette rammeprograms budget udgør kun 5,4 % af de samlede forskningsudgifter i Europa, hvilket helt udelukker oprettelse af et europæisk forskningsrum. Det er vigtigt at finansiere det næste program, men de finansielle overslags endelige beløb kendes endnu ikke. Ordføreren ønsker mindst en fordobling, hvilket forekommer indlysende.
- Det næste program bør undergå diverse indholdsmæssige ændringer i forhold til det nuværende, dog ikke lige dem, der foreslås i betænkningen. Forskning skal støtte innovation, men bør ikke kun dreje sig om at forbedre konkurrencedygtigheden, således som Kommissionen ønsker det efter Wim Koks rapport.
- Der skal lægges større vægt på arbejdsvilkårene for alle, der er beskæftiget med forskning. Ordføreren nævner, at der i EU er brug for 700.000 nye, velkvalificerede forskere inden 2010 for at nå målet om at investere 3 % af BNP i forskning og udvikling. Det indebærer, at der skal investeres i menneskelige ressourcer for at få flere forskere. 
Marques (PPE-DE ),
    Forskning er af helt afgørende betydning for EU's langsigtede succes med hensyn til innovation og konkurrencedygtighed. Jeg har derfor stemt for denne betænkning om retningslinjerne for EU's politik til støtte af forskning.
Det europæiske forskningsrum lader sig kun realisere, hvis EU tildeler en stadig større del af finansieringen til forskning med henblik på at koordinere forskningspolitikkerne på europæisk, nationalt og regionalt plan. Jeg støtter derfor uforbeholdent forslaget om at fordoble det syvende rammeprograms budget.
I EU er der brug for 700.000 nye, velkvalificerede forskere inden 2010 for at nå målet om at investere 3 % af BNP i forskning og teknologisk udvikling. For at nå dette mål er det vigtigt at gøre Europa mere tiltrækkende for forskere og videnskabsmænd, skabe ny entusiasme hos de unge i forhold til videnskaben, fremme inddragelse af kvinder, fremme videnskabelige karrierer og forskernes mobilitet.
Til slut vil jeg gerne pege på, at de medlemsstater, der er berettigede til støtte fra strukturfondene, bør anvende en betydelig del af denne finansiering til at rette op på deres ufordelagtige stilling på forskningsområdet. 
Martin, David (PSE ),
    Jeg bifalder, at der i denne betænkning lægges vægt på, at Lissabon-målene skal nås med forskellige midler.
Det er afgørende at forbedre rammebetingelserne for privat forskning, da det i betænkningen anslås, at der i EU er brug for 700.000 nye, velkvalificerede forskere inden 2010 for at nå målet om at investere 3 % af BNP i forskning og udvikling. Endvidere bør to tredjedele af de investeringer i forskning, der er nødvendige for at nå målet, komme fra erhvervssektoren.
I Kok-rapporten om Lissabon-strategien konstateredes det også, at de politiske områder, hvor der er behov for en hurtig indsats, omfatter "EU's evne til i endnu højere grad at tiltrække forskere og videnskabsmænd" og "at prioritere forskning og udvikling".
Jeg er enig i erklæringen i betænkningen om, at et mere konkurrencedygtigt Europa forudsætter tilstrækkelige finansielle midler. Finansieringen på europæisk og nationalt plan bør sammenkobles, så det sikres, at kvaliteten af de finansierede projekter er ens.
Jeg bifalder også opfordringen til at øge støtten til forskning, udvikling og innovation inden for vedvarende energi efter den internationale konference om vedvarende energi (Bonn, juni 2004).
Queiró (PPE-DE ),
    Jeg har stemt for Pia Elda Locatellis betænkning (A6-0046/2005) om videnskab og teknologi - retningslinjer for EU's politik til støtte af forskning, fordi jeg går ind for en stærk og effektiv forskningspolitik for Europa.
Da jeg er klar over, hvor vanskeligt det er at indfri Lissabon-strategiens målsætninger, støtter jeg EU's forsknings- og udviklingspolitik som et af de vigtigste redskaber til at fremme Europas vækst og konkurrencedygtighed. Det er meget vigtigt at få oprettet det europæiske forskningsrum (ERA) og at sikre kontinuitet i planlægningen af rammeprogrammerne.
Europa kun kan styrke sin konkurrenceevne, hvis de finansielle midler til forskning og innovation øges. De nye strategier for oprettelse af virksomheder, der samarbejder med regionale institutioner og med universiteterne, er således strategier, der skal videreudvikles fremover. Jeg finder det vigtigt, at universiteterne bliver iværksættere, der kan fungere som mellemled mellem forskning og erhvervsliv.
Endelig bifalder jeg forslaget om, at strukturfondene skal støtte forskning og udvikling på regionalt plan, og forslaget om et "europæisk kvalitetsstempel".
Ribeiro e Castro (PPE-DE ),
    Jeg priser modet hos ordføreren, der som indledning til begrundelsen har sat sætningen "Europa fortjener bedre: Stop klagesangen om Lissabon". Som jeg sagde i går, er der lige så stor enighed om Lissabon-målene som om det nødvendige i en ny, stærk og modig indstilling. Hertil føjer jeg nu et ord til, nemlig kreativ.
Kok-rapporten om Lissabon-strategien pegede på, at Europa i endnu højere grad skal kunne tiltrække forskere og videnskabsmænd. Talrige kilder og statistikker viser således, at Europa har oplevet en veritabel åreladning af sine bedste forskere og videnskabsmænd. Det må standses.
Det er vigtigt at nå målet om et europæisk forskningsrum gennem konkrete tiltag i form af større grad af teknologioverførsel særlig til de små og mellemstore virksomheder, bedre udnyttelse af strukturfondene som støtte til forskning og udvikling på regionalt plan, særlig vægt på tværfaglighed i uddannelserne, styrkelse af universiteternes rolle og ansvar i det europæiske vidensamfund, fremme af forskernes mobilitet ved at befordre og lette familiesammenføring, indfrielse af målet om 3 % til forskning og udvikling, oprettelse og spredning af innovationscentre som det foreslåede europæiske teknologiske institut, teknologiske instrumenter til grund- og gymnasieskoler som incitament til forskning og fremme af kampagner om "succeshistorier". Med andre ord: et stop for klagesangen.
Jeg har stemt for. 
Ries (ALDE ),
    EU's forskningsstøtte bør modsvare de mål, der er opstillet med Lissabon-strategien. Det er grunden til, at jeg fuldt ud støtter denne ambitiøse betænkning.
Et land som Belgien bør følge visse af sine europæiske naboers eksempel, idet disse lande har vovet at satse på den videnskabelige forskning. I denne henseende udgør Finland et eksempel til efterfølgelse. Med 3,5 % af landets BNP afsat til forskning overtiger det allerede nu EU's mål på 3 % i 2010. Finlands resultater taler for sig selv. Det årlige antal nye ph.d.-studerende er fordoblet inden for de sidste 10 år, og landet har i samme periode fået 26.000 flere forskere (+ 50 %).
Vi bør også skabe en mentalitetsændring. Gennemsnitligt modtager en ung europæisk forsker, der arbejder i USA, en forskningsstøtte, der er to en halv gange større end i Europa. Hvis vi vil dæmme op for hjerneflugten, bør vi gøre Europa mere attraktivt for de bedste forskere og ligeledes tilskynde de unge til at vælge en videnskabelig karriere.
Der er fortsat behov for en betragtelig indsats inden for den offentlige sundhedssektor, miljøet og højteknologien. 
Wohlin (IND/DEM ),
    På grundlag af § 44 - verdens vigtigste miljøproblem er den globale opvarmning. EU tilsluttede sig Kyoto-protokollen, hvis primære formål er at reducere kuldioxidemissionen. En forøget anvendelse af atomkraft som energikilde er et af de væsentligste midler til at mindske den. Derfor støtter jeg EU's forskning i atomkraft i alle dens aspekter. Derimod støtter jeg ikke EU's militære forskning. Det må landene beslutte individuelt eller nå til enighed om med hinanden. 

Bowis (PPE-DE ),
    Mine britiske konservative kolleger og jeg stemmer for denne betænkning, men på en vigtig betingelse. Intet i nogen af vores stemmer må opfattes, som om vi støtter en forøgelse af EU's samlede budget. Vi støtter, at der oprettes en budgetpost, der er tilstrækkelig til at støtte Life-finansiering til naturbeskyttelse og biodiversitet, som vi ikke mener vil blive beskyttet eller finansieret tilstrækkeligt i Kommissionens foreliggende planer. Det er vigtigt, at vi, nu hvor vi har skabt Natura 2000-nettet, er rede til at finde pengene til fortsat at finansiere det, når det er nødvendigt.
Goebbels (PSE ),
    Jeg stemte mod Auken-betænkningen, fordi jeg ikke mener, man bør bringe de kommende finansielle overslag i fare ved på forhånd at fastlægge udgifterne for et enkelt miljøpolitisk område. 
Guerreiro (GUE/NGL ),
    Bevarelse af biodiversitet og bekæmpelse af ørkendannelse er afgørende for at sikre en bæredygtig udvikling. Sunde økosystemer er vigtige sociale og økonomiske ressourcer. Natura 2000-nettet, som tager udgangspunkt i de foranstaltninger, der gennemføres i henhold til fugledirektivet og habitatdirektivet, medvirker hertil.
I sit forslag til de finansielle overslag for perioden 2007-2013 ønsker Kommissionen, at udgifterne til forvaltningen af dette net, 6,1 milliarder euro pr. år, finansieres af de allerede eksisterende midler. Man forpligter sig til at vende faldet i biodiversitet, men man sætter ikke ind over for årsagerne. Det skal ske ved at ændre den produktionsmodel, der er baseret på profitmaksimering, som udsætning af gmo'er i miljøet er et eksempel på. Man sikrer heller ikke den nødvendige finansiering, eftersom dette mål skal "konkurrere" med andre økonomiske og sociale mål.
Vi mener derfor, at bevillingerne til udvikling af landdistrikterne - der er kompensation for landmændenes merudgifter - og strukturfondene skal øges proportionalt, hvis udgifterne til forvaltning af Natura 2000 skal dækkes af disse midler. Det er ligeledes uomgængeligt at øge midlerne til Life-programmet og/eller at oprette et program til dette net for at sikre, at målene nås. 
Klaß (PPE-DE ),
    Bevarelse af naturen kan kun opnås i et ægte partnerskab mellem naturbevarelsesorganisationer og landbrugere, hvorfor Kommissionens finansieringsforslag ikke må bringe samarbejdet mellem dem i fare. Det er landbrugere i hele EU, som både sikrer, at naturen er tilgængelig for alle, og producerer sunde fødevarer. Vores landbrugere er ikke i tvivl om, hvad der kræves af dem. De driver deres bedrifter efter bedste praksis. Derfor skal det være sikkert, at de yderligere krav, som EU foreskriver for FFH-områder, også bliver finansieret tilstrækkeligt af EU. Hvis man bestiller noget, må man også betale for det! Det er ikke acceptabelt, at finansieringen af Natura 2000 sker på bekostning af andre landbrugs- og miljøforanstaltninger eller andre programmer til udvikling af landdistrikter. Der er stadigvæk mange uafklarede spørgsmål. Præcist hvilke foranstaltninger der i sidste ende skal træffes i de udlagte områder, skal først afgøres regionalt. Det er vigtigt, at midlerne til disse foranstaltninger er på plads. Ressourcerne, som kun er beregnet til forvaltning og organisation af Natura 2000-områderne, skal holdes på et minimum. Vi må passe på, at der ikke bliver skabt yderligere bureaukrati. Frem for at bruge pengene på forvaltning og bureaukrati skal de finansierede projekter være effektive, hjælpe miljøet og skabe konkrete resultater. 
Queiró (PPE-DE ),
    I et stadig mere urbaniseret samfund, hvor landdistrikterne affolkes, og hvor industri og boliger invaderer områder, der traditionelt opfattes som "natur", er EU's bestræbelser for at sikre biodiversiteten velbegrundede og gavnlige. Et samfund, der opgiver sine marker, sine skove og sine landdistrikter, mindsker ikke blot biodiversiteten, men også sin evne til ordentligt at udnytte sine naturressourcer, fremmer befolkningens koncentration i byerne, især i de forvoksede metropoler, og mindsker livskvaliteten generelt.
Mere end blot at plædere for bevarelse af biodiversiteten som en mål i sig selv bør vores vigtigste mål være at beskytte en udviklingsmodel, der sikrer muligheden for fuldt ud at nyde et liv med kvalitet, hvilket kun kan lade sig gøre, når "naturen" bevares og opretholdes. 
Ribeiro e Castro (PPE-DE ),
    Miljøet bør prioriteres højt på verdensplan. Den vækst, der er sket i de seneste årtier, og de negative følger, som den har haft for verden, gør en sådan prioritering nødvendig, hvilket også gælder kravet om en bæredygtig udvikling.
Konkret drejer det sig om den biologiske mangfoldighed på hele kloden, der er i fare, og som er blevet kraftigt reduceret i de seneste årtier.
Med det formål at beskytte naturen, særlig dyrelivet og habitatområderne, er Natura 2000-nettet en enestående lejlighed til at bekæmpe denne forarmelse af den biologiske mangfoldighed på vores kontinent. Det er vores direkte ansvar.
Jeg lægger vægt på, at der er passende finansiering, og at støtte og fordele øges, så hovedmålet bliver nået. Det skal erindres, at EU er forpligtet af princippet om at fremme den miljømæssige integration ifølge Cardiff-processen og Fællesskabets egen strategi for bæredygtig udvikling.
Betænkningen påpeger medlemsstaternes og Fællesskabets fælles ansvar. EU's midler bør således omfatte både Natura 2000-områder og de dertilhørende forvaltningsaktiviteter.
Denne strategi vil i kraft af de aktiviteter, der er forbundet med den, ikke mindst kunne medvirke til en bedre økonomi i landdistrikterne og til en bedre livskvalitet for borgerne.
Jeg har stemt for. 

Martin, David (PSE ).
   - Labour-Partiets medlemmer stemte imod denne beslutning af en række årsager. For det første mener vi, at den er dårlig for WTO-forhandlingerne, fordi den svækker vores tilsagn om en ægte reform af verdenssystemet. Vi stemte imod den, fordi vi mener, at den er dårlig for landbrugerne: Landbrugere har først og fremmest brug for vished, og denne beslutning ville ikke give vished. Vi stemte imod den, fordi vi mener, at den er dårlig for den europæiske fødevareindustri: En halv million europæiske job afhænger af erhverv, som anvender sukker, og de vil opleve højere sukkerpriser end deres konkurrenter verden over. Og vi stemte imod den, fordi vi mener, at den er dårlig for udviklingsverdenen. Vi vil stadig tage markeder fra udviklingslandene, som de har hårdt brug for.
Vi håber, at Parlamentet vil tænke sig om en ekstra gang, og at vi, når Kommissionen fremsætter sit forslag til retsakt, kan få en anderledes debat og en anderledes tilgang til denne sag, for den beslutning, vi vedtager i dag, løser ganske enkelt ikke det europæiske sukkermarkeds problemer.
Corbey (PSE ),
    I dag stemmer Parlamentet om markedsordningen i sukkersektoren, sukkersubsidier og adgang til markedet for de mindst udviklede lande. I forhandlingen mellem landbrug og udviklingssamarbejde blev to aspekter drøftet for lidt.
Det første vedrører sukker og sundhed. Sukkersyge er i mellemtiden blevet folkesygdom nummer én. Det er en sygdom med svækkende symptomer og følger, og det er også en samfundsmæssigt og økonomisk meget dyr sygdom. Sukkerforbrug bidrager desuden kraftigt til overvægt, som ligeledes er et tiltagende sundhedsproblem. EU har med rette bebudet, at det - i samarbejde med WHO - vil indlede en kamp mod overvægt og sukkersyge. Sukkerforbruget skal reduceres, og nedgangen i forbrug af grøntsager og frugt skal ændres til det modsatte. I dette lys er det ubegribeligt, at Parlamentet arbejder for lave sukkerpriser, og at der ikke er en øre til rådighed for subsidier til grøntsager og frugt. Hvis vi overhovedet vil give landbrugssubsidier og holde priserne nede, bør vi gøre det for sunde produkter.
Det andet vedrører Lissabon. EU ønsker at være den mest dynamiske og innoverende økonomi inden for fem år. Det skal alt tilrettelægges efter, og det skal der også stilles tilstrækkelige midler til rådighed for. Det har Parlamentet så sent som i denne uge udtalt flotte ord om. Det er svært at indse, hvilket bidrag sukkersubsidierne yder til opnåelse af Lissabon-målsætningerne.
Europa må unde landmænd fra udviklingslande fuld adgang til markedet. Ændringsforslagene herom støtter jeg helhjertet. Naturligvis skal der indføres en god ordning for de europæiske sukkerproducenter og for arbejdstagerne i sukkersektoren, men en langvarig fortsættelse af støtte til et usundt produkt og en lidet innovativ sektor er inkonsistent. Dette vanvid må vi hurtigst muligt stoppe. Der er tilstrækkelige grunde til at stemme imod beslutningsforslaget. 
Figueiredo (GUE/NGL ),
    Det er velkendt, at den nuværende markedsordning for sukker er blevet anklaget for at forvride markedet, betyde for høje forbrugerpriser og have en negativ effekt på verdensmarkedet ikke mindst for udviklingslandene.
Det var ud fra disse argumenter, at Kommissionen i juli 2004 stillede forslag om en reform af den fælles markedsordning for sukker, med henblik på at nedsætte priserne i to omgage over tre år med 37 % for den garanterede pris og 33 % for den institutionelle pris, afskaffe interventionsprisen - der i øjeblikket er tre gange verdensprisen - og de offentlige interventionslagre, der skal erstattes af en ordning med privat oplagring. En referencepris træder i stedet for interventionsprisen, og herudover skal sukkerproduktionskvoterne og den subsidierede eksport også reduceres.
Den eneste støtte bliver indkomststøtte i form af afkoblet betaling til sukkerroeproducenter som delvis kompensation (60 %) for deres indkomsttab som følge af prisnedsættelsen, hvortil kommer mulighed for at overføre kvoter mellem operatører i forskellige medlemsstater.
Det er forslag, som vi ikke kan acceptere, og vi har derfor stillet diverse ændringsforslag, men beklageligvis er ingen af dem blevet vedtaget. 
Goudin, Lundgren og Wohlin (IND/DEM ),
    Vi støtter en gennemgribende reformering af sukkermarkedet inden for EU med henblik på at liberalisere dette snarest muligt og give de sukkerproducerende lande uden for EU muligheden for at kunne konkurrere på fair vilkår. Da alle de ændringsforslag til Parlamentets beslutningsforslag, som van den Berg stillede med dette formål, ikke blev vedtaget, vil beslutningsforslaget ikke kunne lede EU's sukkermarked i denne retning. Derfor stemte vi nej til beslutningsforslaget.
Malmström (ALDE ),
    Jeg mener, at det er ekstremt vigtigt, at EU's landbrugspolitik, inklusive organiseringen af sukkermarkedet, reformeres. Det nuværende system koster mange penge, og desuden betyder den høje landbrugsstøtte, at EU-produkter dumpes på verdensmarkedet, hvilket medfører alvorlige konsekvenser for ulandene.
Parlamentet stemte i dag om et beslutningsforslag, som følger op på et mundtligt spørgsmål, som hr. Daul og hr. Fruteau stillede. Jeg valgte at stemme nej til beslutningsforslaget som helhed, da det kun fokuserer på at bevare status quo.
Sukkerproducenterne i visse ulande vil blive negativt påvirket af den fælles organisering af sukkermarkedet, hvorimod de begunstiges af det nuværende system. Deres situation bør imidlertid ikke løses gennem en mindre vidtgående reformering af sukkermarkedet. I stedet bør der ydes støtte til disse sukkerproducenter gennem andre foranstaltninger som f.eks. øget udviklingssamarbejde og handelsteknisk støtte. 
Parish (PPE-DE ),
    De britiske konservative støtter den mundtlige forespørgsel og beslutningen om den fælles markedsordning for sukker. Det er nødvendigt at reformere sukkermarkedet for at bringe det på linje med reformen af den fælles landbrugspolitik. Der skal imidlertid være tid til, at sukkerproduktionen i EU, AVS-landene og de mindst udviklede lande kan tilpasses til en situation med et åbent marked. Vi er skuffede over, at betænkningen ikke støtter grænseoverskridende kvoteoverførsel inden for EU, som ville give sukkerproducenter i EU mulighed for at blive mere effektive og konkurrencedygtige.
Queiró (PPE-DE ),
    Denne beslutning om den fælles markedsordning for sukker er i sidste ende et resultat af et kompromis, der sikrer væsentlige nationale interesser, når man betænker den reduktion af markedet for sukkerroer, der er undervejs i Portugal, da det ellers ville være meget alvorligere, fordi skaden i modsat fald ville ramme en region i den yderste periferi som Azorerne, hvis økonomiske udvikling allerede hæmmes af flere begrænsende forhold. 
Ribeiro e Castro (PPE-DE ),
    Mit væsentligste forbehold over for reformen af sukkersektoren angår især den voldsomme kvotenedsættelse for sukkerroeproduktionen, som Kommissionens forslag indebærer.
Ligesom producentforeningerne og visse europæiske regeringer tror jeg, at det vil betyde, at produktionen af sukkerroer koncentreres i nogle enkelte medlemsstater. Jeg mener, at den bør opretholdes over hele Fællesskabet, ikke kun af miljømæssige og økonomiske grunde, men også fordi vi i modsat fald risikerer at miste tusindvis af arbejdspladser, der vanskeligt lader sig erstatte, hvilket uundgåeligt vil medføre sociale omkostninger.
Jeg finder det afgørende, at reformen af den fælles markedsordning for sukker garanterer et prisniveau, der sikrer en rimelig indkomst for både Fællesskabets producenter og leverandørerne i udviklingslandene, så vi ikke fristes til at ødelægge den eksisterende balance i sukkersektoren. I modsat fald tror jeg, at det vil få alvorlige følger for Fællesskabets producenter, der ikke blot kan komme ud for drastiske indkomstfald, men heller ikke - som det er sket ved tidligere reformer - vil kunne udnytte prisnedsættelsen, der helt sluges af markedet. 
Jeg har stemt for. 
Wijkman (PPE-DE ),
    Parlamentet stemte i dag om et beslutningsforslag, som følger op på et mundtligt spørgsmål, som hr. Daul og hr. Fruteau stillede. Jeg valgte at stemme nej til beslutningsforslaget i sin helhed, da det først og fremmest fokuserer på at bevare status quo.
Det er af største betydning, at EU's landbrugspolitik - inklusive organiseringen af sukkermarkedet - bliver reformeret. Dels fordi det nuværende system koster mange penge for EU's skatteydere at opretholde, dels fordi den høje landbrugsstøtte i dag betyder, at EU-produkter dumpes på verdensmarkedet, hvilket har alvorlige konsekvenser for ulandenes eksport- og produktionsevne.
Reformeringen af den fælles organisering af sukkermarkedet vil ikke kun påvirke de europæiske sukkerproducenter, men også producenterne i visse ulande, som har relativ stor fordel af det nuværende system. Deres situation bør imidlertid ikke løses gennem en mindre vidtgående reformering af sukkermarkedet. I stedet bør disse lande støttes gennem øget udviklingssamarbejde og handelsteknisk støtte, som f.eks. kunne hentes fra de ressourcer, der bliver frigjort i forbindelse med reformeringen af sukkermarkedet. Endelig er det vigtigt, at disse lande får en tilstrækkelig lang overgangsperiode, således at de kan tilpasse sig til den nye situation. 
Wynn (PSE ),
    På vegne af Labour-Partiet i Europa-Parlamentet vil jeg gerne redegøre for, hvorfor vi ikke vil stemme for Fruteau/Daul-beslutningen. Denne beslutning følger en mundtlig forespørgsel fra Landbrugsudvalget og tager sigte på at udtrykke Parlamentets de facto-holdning til sukker forud for Kommissionens forslag til retsakter. De udvalg, der beskæftiger sig med udvikling, handel, budgetter, forbrugere og miljø, er alle bekymrede over dette vanskelige spørgsmål. Vi har brug for en reform af sukkersektoren, ikke bare på grund af WTO's pres, men også fordi vi må have en konkurrencedygtig fødevareindustri i EU for at kunne opretholde jobbene og en levedygtig industri. Vi må have et virkeligt fælles marked for sukker, hvilket denne beslutning ikke lægger op til. Vi skal hjælpe de mindst udviklede lande ved at give dem adgang til EU's markeder, men dette skal gennemdrøftes og ikke besluttes gennem en mundtlig beslutning. Vi skal støtte Kommissionen i dens bestræbelser på at bringe denne komplekse sektor på linje med andre reformer inden for den fælles landbrugspolitik og ikke argumentere for at fastholde status quo.


Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er en redegørelse fra Kommissionen om situationen i Tibet. 
Kallas,
    Hr. formand, situationen i Tibet står fortsat højt på den politiske og menneskerettighedsrelaterede dagsorden for Den Europæiske Unions forbindelser med Kina. EU er bekymret over bevarelsen af det tibetanske folks kulturelle, religiøse og sproglige identitet og navnlig over de restriktive betingelser, som de centrale myndigheder har opstillet for udøvelsen af religionsfrihed i den selvstyrende region Tibet.
For nylig blev nogle tibetanske munke dømt, angiveligt for at være i besiddelse af portrætter af Dalai Lama. Vi hørte, at nogle af dem blev tilbageholdt og slået. Vi venter også stadig, trods vedvarende henvendelser, på oplysninger om, hvor den 11. Panchen Lama, Gedhun Choekyi Nyima, som Dalai Lama har valgt, befinder sig.
Vi har benyttet enhver lejlighed til at tage disse bekymringer op over for vores kinesiske samtalepartnere. Dette har vi gjort på det højeste politiske niveau, f.eks. ved det syvende bilaterale topmøde i Den Haag den 8. december 2004, og vi har gjort det regelmæssigt inden for rammerne af den løbende bilaterale dialog om menneskerettigheder. Ved det sidste møde inden for rammerne af denne dialog, som blev afholdt i Luxembourg den 24.-25. februar 2005, blev spørgsmålet igen behandlet indgående.
Vi har også gjort de kinesiske myndigheder opmærksomme på situationen for tibetanske borgere, sammen med borgere fra hele Kina, som er blevet dømt for frit at give udtryk for deres holdning eller overbevisning. Sagen med Tenzin Deleg Rinpoche er blevet symbolsk. Vi deler fuldt ud de synspunkter, som Europa-Parlamentet gav udtryk for i januar i et beslutningsforslag om Tibet, og vi vil fortsat på det kraftigste opfordre de kinesiske myndigheder til hurtigst muligt at løslade denne munk.
Vi håber, at man snart vil finde frem til en løsning, der er forenelig med kinesisk suverænitet og respekt for den tibetanske befolkning. Hvis man vil nås dette slutmål, er der efter vores mening ikke noget andet alternativ end en fredelig proces baseret på dialog. Vi har i årevis opfordret til en sådan dialog, og det vil vi fortsætte med. Derfor støtter vi fuldt ud de samtaler, der i de senere år har fundet sted mellem Beijing og repræsentanter for Dalai Lama. Vi glæder os over, at Dalai Lamas to særlige udsendinge i september kunne besøge Kina for tredje gang, siden kontakterne blev genoptaget i september 2002.
Vi mødtes - som så ofte før - med Kelsang Gyaltsen, en af Dalai Lamas to særlige udsendinge, da han vendte tilbage fra Kina, og blev opmuntrede over hans positive vurdering af besøget. Vi forstår, at der er sket fremskridt i retning af at mindske forskellene mellem de respektive holdninger. Vi håber, at denne udvikling vil kunne tilskynde til starten på en meningsfyldt og direkte dialog mellem Beijing og Dalai Lama, som kan føre en anerkendelse af et reelt selvstyre for den tibetanske region. Vi er af den faste overbevisning, at kun en sådan direkte dialog kan føre til en varig løsning på det tibetanske spørgsmål.
Efter vores mening bør indledningen af en direkte dialog ikke være underlagt nogen forhåndsbetingelser. På den anden side bør de respektive parter afstå fra at tage skridt, der kan hindre indførelsen af et klima præget af tillid, hvilket forekommer helt nødvendigt, hvis man skal nå frem til en løsning. Under alle omstændigheder vil vi fordømme voldsanvendelse fra alle sider som løsning på Tibet-problemet.
Kommissionen vil bestemt være parat til at engagere sig yderligere, hvis de involverede parter måtte ønske dette. Vi vil helt klart fortsat være yderst opmærksomme på situationen i Tibet og presse på, for at tibetanerne kan få lov til at udøve deres grundlæggende politiske, religiøse og kulturelle rettigheder fuldt ud, og for at Tibets kulturelle identitet kan bevares. 
Mann, Thomas,
   Hr. formand, på vegne af Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater vil jeg gerne takke alle - også Dem, hr. kommissær Kallas - som har støttet vores anmodning om en debat om et land, hvis befolkning mere end nogensinde har brug for vores sympati. I dag for 46 år siden knuste kinesiske tropper i Lhasa tibetanernes fredelige protest med den voldelige besættelse af deres land, dræbte 87.000 af dem og arresterede tusindvis. Til dato er mere end 1 million mennesker døde som følge af sult, tortur og henrettelse, og mere end tre fjerdedele af deres helligdomme, templer og klostre er systematisk blevet ødelagt. Den 10. marts er en sorgens dag, men den er også en modstandens dag mod påtvunget tavshed, krænkelsen af menneskerettighederne, undertrykkelsen af den kulturelle, religiøse og humane identitet. I dag, som det sker hvert år, bliver tibetanske flag hejst i hele verden, i 2.000 byer og kommuner i EU, mere end 650 alene i Tyskland. I overmorgen vil vi slutte os til tusindvis af menneskerettighedsforkæmpere i Berlin, deriblandt stadig flere unge og politisk ansvarlige, hvor vi mindes ofrene ved Brandenburger Tor. Europa-Parlamentet har truffet væsentlige beslutninger, som har givet tibetanerne mod, bl.a. den glimrende Romeva-betænkning om våbeneksport, hvori Rådet blev opfordret til at opretholde embargoen mod salg af våben til Kina - en appel, der er blevet bakket op af vores fælles beslutning om menneskerettighedskonventionen i Genève.
I overmorgen vil de 3.000 delegerede til den kinesiske folkekongres træde sammen i Beijing. De vil vedtage en antiløsrivelseslov med henblik på at bakke op om et muligt militærangreb mod Taiwan. At støtte en sådan konfrontation, selv om det kun er indirekte, er en fatal og uoprettelig fejl, hvilket vi, hr. kommissær, har henvist til igen og igen, og samtidig krævet en fortsættelse af dialogen mellem repræsentanterne for Dalai Lama og de kinesiske myndigheder. Det rækker ikke at bebude, umiddelbart før vigtige statsbesøg, at forhandlingerne gør fremskridt, som så blot gang på gang viser sig at være resultatløse. I sit budskab i forbindelse med årsdagen for folkeopstanden erklærer Hans Hellighed den 14. Dalai Lama sin beslutsomhed med hensyn til at finde en løsning, som både tager hensyn til de kinesiske interesser og gør det muligt for det tibetanske folk at leve i fred, frihed og værdighed. Parlamentets intergruppe Tibet bestående af repræsentanter fra alle politiske grupper vil fortsat engagere sig for, at menneskerettighedsforkæmpere, ngo'er og medlemmer af andre nationale parlamenter kommer til orde i Parlamentet igen og igen. Ingen dag er bedre egnet end i dag, den 10. marts, til at vise vores solidaritet med det tibetanske folk og dets berettigede krav. Så til de af os, som er med til at tone rent flag i byer, kommuner og parlamenter. - held og lykke. 
Roure,
   Hr. formand, hr. kommissær, den europæiske politik over for Kina er baseret på politisk dialog og virkelig meningsudveksling. Denne meningsudveksling er vores eneste mulighed for at hjælpe vores kinesiske venner i forbindelse med overgangen til et åbent samfund med større respekt for menneskerettighederne og retsstatsprincippet.
Denne meningsudveksling bør ligeledes være retningsgivende for vores drøftelse om Tibet. Den seneste sag om Tenzin Delek Rinpoche har givet os mulighed for at rette en appel til den kinesiske regering om at forbedre de indsattes betingelser i fængslerne. Hvis Kina ønsker at spille en større rolle på verdensplan, må landet overholde nogle internationale standarder for fængsling, også i Tibet. I særdeleshed har alle mennesker ret til en retfærdig og international anerkendt retssag. Derfor glæder det os, hver gang samvittighedsfanger frigives i Tibet.
Vi kræver endnu en gang ophævelse af dødsstraffen. Det er lykkedes EU at udrydde dødsstraffen inden for sit eget område. Det var en stor sejr for menneskeheden. Vi håber, at Kina vil følge samme vej.
Vi ønsker en vedvarende forbedring af menneskerettighedssituationen i Tibet. Vi opfordrer Kina til at ratificere FN's internationale konvention om borgerlige og politiske rettigheder. For alle mennesker bør kunne udtrykke deres politiske synspunkter frit og uden risiko for at blive fængslet.
Den Interparlamentariske Delegation EU-Kina fik for to år siden mulighed for at aflægge besøg i Tibet. Vi lærte meget på rejsen. Vi besøgte de europæiske projekter, og vi opdagede betydningen af vores forbindelser med Kina og den selvstændige provins Tibet. Tibet har brug for elektricitet, rindende vand og hospitaler.
Jeg håber i øvrigt, at EU vil kunne viderebringe sine erfaringer, hvad angår mindretals rettigheder. Vi kunne faktisk udveksle bedste praksis angående mindretallenes ret til at bevare deres arv og traditioner, og det vil der være god brug for, når man ser, hvordan Lhasa bliver forvansket.
Endelig opfordrer vi Kina til at videreføre dialogen med Dalai Lamas repræsentanter. Denne dialog bør snarest føre til en gensidigt acceptabel løsning af Tibet-spørgsmålet. 
Onyszkiewicz,
   Hr. formand, det ligger fast, at Kina har ageret ekspansionistisk i årtier. Landet har også forsøgt at styrke sin position på bekostning af andre lande og folk. Jeg kan fremlægge overvældende beviser for dette. Tillad mig at erindre om Kinas annektering af en del af Kashmir, krigen i Himalaya mellem Kina og Indien og Kinas angreb på Vietnam i 1979.
Den mest oprørende og skammelige handling af denne art fandt sted tidligere og er allerede blevet nævnt her i Parlamentet. Jeg henviser til undertvingelsen af Tibet. Der har fundet meget få af den slags begivenheder sted gennem de seneste 50 år, og de er aldrig gået ustraffede hen. Erobringer af denne art har ikke fået lov til at fortsætte. Jeg kunne minde Parlamentet om Timor Leste eller eksemplet med Kuwait og Irak, som vi kender så godt.
Tingene udviklede sig anderledes for Kinas og Tibets vedkommende. Der er tale om mere end blot en erobring, idet Kina har overtaget alle aspekter af det tibetanske liv med magt. Der er oprettet et stort antal kinesiske bosættelser i Tibet, og de styres naturligvis af centralregeringen. Tibetanere kan ikke finde arbejde i deres eget land, da alle nye job er forbeholdt kineserne. Tibets nationale identitet er ved at blive ødelagt, og landets rige historiske arv udhules.
En sådan udvikling betød naturligvis, at Tibets fantastiske religion stod lige i skudlinjen. Dette fremgår klart af den behandling, man har givet Dalai Lama, og ligeledes den næstvigtigste religiøse repræsentant Panchen Lamas forsvinden. Hans skæbne er fortsat uvis. Desuden er der sket en omfattende indoktrinering af buddhistiske munke og nonner. Hjernevaskningsprocessen afsluttes altid på samme måde. De pågældende tvinges til at vælge mellem at underskrive en erklæring om, at de bryder med Dalai Lama, eller ikke at kunne vende tilbage til deres religiøse samfund. Resultatet har været, at omkring 12.000 buddhistiske munke og nonner er blevet udstødt af deres samfund. Som Parlamentet vil vide, er det strafbart blot at være i besiddelse af et billede af Dalai Lama. Det er hensigten at slette ham fra det tibetanske folks kollektive hukommelse.
Det minder i uhyggelig grad om det, man gjorde i Rusland, hvor Bukharin, Trotsky og andre blev retoucheret væk fra fotografierne. Holdningen med, at dette er et internt kinesisk anliggende, som vi ikke skal blande os i, minder om argumenter, der anføres af en person, der stilles for retten for at have myrdet sine forældre, og som anmoder retten om en mild dom, fordi han er forældreløs.
Lichtenberger,
   Hr. formand, tak for muligheden i dag for igen at gøre Parlamentet bevidst om Tibet, som man, hvis der skal findes en løsning, må minde om igen og igen, navnlig i en tid, hvor menneskerettighedssituationen i Tibet og Kina i stigende grad bliver fortiet og ignoreret på grund af ønsket om øgede økonomiske forbindelser.
De nævnte, hr. kommissær, at Kommissionen vil gribe ind, når og hvis begge parter beder Dem om det. Det, frygter jeg, vil vi skulle vente meget, meget længe på, for det er ikke ligefrem i Kinas interesse, at Tibet og undertrykkelsen af den tibetanske kultur bliver debatteret og udstillet offentligt.
Det er vores opgave i Europa-Parlamentet - men også for alle europæiske delegationer, der rejser til Kina - at gøre det klart, at det er Tibet, der må - og skal - bestemme, om der skal være øget samarbejde mellem Europa og Kina, både med hensyn til øgede handelsforbindelser, og om embargoer skal ophæves eller ej. Lad den kinesiske regering blive klar over, at de seneste angreb mod den tibetanske religion er kontraproduktive i den henseende. 
Sjöstedt,
   Hr. formand, jeg vil godt starte med at takke kommissionsmedlemmet for hans svar på spørgsmålene. Som det med rette påpegedes, nægtes tibetanerne de mest grundlæggende politiske og demokratiske rettigheder. Desuden har vi igennem længere tid været vidner til en nærmest systematisk tilintetgørelse af deres kulturarv og af deres muligheder for at udøve deres religion. Det eksempel, som kommissionsmedlemmet gav, nemlig at man fængsler munke for at have et portræt af Dalai Lama, er bare et eksempel på, hvor absurd denne undertrykkelse er. Som bekendt fremførte EU dette forhold adskillige gange. Spørgsmålet er så, om det er nok. Det ville være interessant at høre mere om planerne for fremtiden. Hvordan påtænker man at øge presset på Kina i Tibet-spørgsmålet?
Kina er i dag en økonomisk og politisk gigant, der mere og mere udvikler sig til en global aktør. Man skal imidlertid tale i et klart sprog til Kina. Den positive økonomiske udvikling modsvares ikke på nogen måde af en tilsvarende positiv demokratisk udvikling. Det er der ikke nogen tegn på i dag. Tværtimod er det faktisk således, at en del af Kinas økonomiske fremskridt er baseret på, at landet systematisk nægter sine arbejdere de mest grundlæggende rettigheder. Kina-politiken vil derfor være en test af EU's troværdighed i spørgsmålet om menneskerettighederne. De økonomiske interesser står i skærende kontrast til støtten til tibetanerne og andre kineseres politiske og demokratiske rettigheder. Den test skal EU bestå. Det ville derfor være komplet tåbeligt at gøre det, der nu foreslås, nemlig at hæve våbenembagoen mod Kina. Det er at udsende to forskellige signaler på samme tid. Man kritiserer mundtligt, men viser samtidig i handling, at man ønsker at have en anden relation til Kina og ikke bryder sig så meget om undertrykkelsen. EU skal indtage en mere konsekvent holdning her.
Libicki,
   Hr. formand, mine damer og herrer, jeg er meget glad for, at Parlamentet nu tre gange har behandlet spørgsmålet om Tibet på kort tid, eftersom det er et spørgsmål af største vigtighed. Det glæder mig også, at Kommissionen tager det op, og jeg vil gerne takke kommissæren for hans erklæring.
Jeg vil gerne slå fast, at jeg ikke kan acceptere indholdet i en del af kommissærens erklæring. Som jeg forstod hr. Onyszkiewicz' indlæg, kan han heller ikke acceptere den. Kommissæren antydede tilsyneladende, at dette var et internt kinesisk anliggende. Jeg må erklære mig uenig. Dette er ikke et internt kinesisk anliggende, og vi er alle klar over, at Kina overtræder menneskerettighederne på sit eget område. Som hr. Onyszkiewicz sagde, er der tale om en nation, Kina har besat, og jeg er fuldstændig enig med ham.
Hr. kommissær, De dristede Dem til at foreslå, at man skal finde en løsning, der er forenelig med Kinas suverænitet og respekten for det tibetanske folks rettigheder. Det er lidt vel meget forlangt, da der ikke er grænser for den kinesiske ledelses krav. Vi kan kun gå så langt som til at godkende det, Dalai Lama er parat til at acceptere, nemlig at Kina kan repræsentere Tibet på den internationale arena.
Tibet skal forvalte sine egne interne anliggender. Der kan ikke blive tale om selvstyre. Derfor mener jeg ikke, at en opfordring til at skabe et klima af gensidig tillid er den rette fremgangsmåde. Det, der er behov for, er en ændring af den kinesiske holdning. Tibets befolkning har helt klart vist, at den handler hensigtsmæssigt og opbygger et klima af tillid. Det forhold, at de har accepteret, at Kina kan repræsentere dem over for udlandet, beviser til overflod den tillid, de fortjener. Man må sige, at tillid er et uheldigt udtryk at bruge i forbindelse med en besat og ydmyget nation.
Mine damer og herrer, vi må forstå, at ved at besætte Tibet identificerede Kina religion med kulturelle og nationale spørgsmål. Den tibetanske befolkning forfølges på alle tre områder, og denne forfølgelse skal stoppes. Tak, hr. formand. 
Czarnecki, Ryszard (NI ).
   - Tak, hr. formand. Jeg vil gerne rette en særlig tak til Dem, fordi De giver mig ordet. Jeg ville have gjort det på løsgængernes vegne, men jeg har en anden holdning end mine kolleger, idet jeg gerne vil takke kommissær Kallas mange gange for hans erklæring.
Efter min mening bør Kommissionen finde sin egen metode til at håndtere Tibet-problemet. Kommissionens metode vil sandsynligvis være mere effektiv, men mindre dramatisk end vores. Jeg mener, at Kommissionen har fremlagt en sådan politik i dag og udvist politisk vilje til at gennemføre den, og det vil jeg gerne takke kommissæren for. Som jeg ser det, er Dalai Lamas seneste erklæring, hvor han henviser til respekten for Kinas geografiske integritet, meget betydningsfuld. En anden vigtig udvikling er af politisk art. Jeg henviser til, at Kinas ledelse har forpligtet sig til at indgå i den dialog, som kommissæren nævnte.
Jeg mener, at selv den såkaldte trin-for-trin-politik er effektiv. Jeg er overbevist om, at med støtte fra Parlamentet og på Parlamentets vegne vil Kommissionen kunne sørge for, at alle de problemer, som de tidligere talere omtalte, kan løses. De medlemmer, der har talt før mig, fremlagde i bund og grund et øjebliksbillede af virkeligheden. Jeg håber virkelig, at alle fremtidige øjebliksbilleder bliver ganske anderledes. Jeg håber inderligt, at de problemer, der er blevet nævnt i dag, vil være gået i glemmebogen om et par år.
Jeg vil gerne udtrykke min taknemmelighed over for Kommissionen for denne erklæring. Jeg er ofte kritisk over for Kommissionen, men i dette tilfælde mener jeg, at den har taget et skridt i den rigtige retning. Endelig vil jeg gerne igen takke formanden, fordi han gav mig ordet i henhold til en tidligere aftale. Tak. 
Doyle (PPE-DE ).
   - Hr. formand, i dag er det 46 år siden den tibetanske nationale opstand i 1959, og i år markerer den kinesiske regering 40-årsdagen for oprettelsen af det autonome område Tibet. PPE-DE-Gruppen støtter strategien om en middelvej for øget tibetansk selvstændighed eller selvstyre i et forenet Kina, der respekterer kulturel, religiøs og sproglig mangfoldighed.
Det er lige præcis det, som Dalai Lama i dag har gentaget er hans og det tibetanske folks strategi. Jeg citerer hans ord i dag: "Jeg vil endnu en gang forsikre de kinesiske myndigheder om, at så længe jeg er ansvarlig for Tibets anliggender, vil vi fuldt ud støtte strategien om en middelvej, hvor vi ikke søger Tibets uafhængighed og er villige til at forblive i Folkerepublikken Kina." Jeg anerkender, at Kinas ambassadør i EU, Hans Excellence Guan Chengyua, på det kinesiske delegationsmøde i formiddags som svar på et spørgsmål erklærede, at døren står åben for Dalai Lama, navnlig hvis han opgiver alle separatistiske aktiviteter og anerkender, at Kina er helt og udeleligt.
Det forekommer mig, at Dalai Lama og Hans Excellence den kinesiske ambassadør synger med samme næb i denne sag, og jeg vil opfordre dem til at gøre fremskridt. Dalai Lama accepterer middelvejen som den eneste vej frem. Det har han gjort meget klart og gentaget i dag. Det er også synspunktet i min egen gruppe, som støtter den strategi stærkt.
Kina har gjort store økonomiske fremskridt i de seneste årtier, og landet er nu en vigtig aktør på den internationale scene, hvilket glæder os alle. Vi ser potentialet og det enorme bidrag, som Kina og den kinesiske befolkning kan yde verden over. Der er stadig, som kommissær Kallas sagde tidligere, problemer med visse menneskerettigheder. Vi skulle gerne kunne snakke om det og gøre fremskridt på disse områder. I Kina, som har en befolkning på 1,5 milliarder mennesker, er problemets omfang anderledes, men Kina har gjort enorme fremskridt på det økonomiske område. Jeg mener, at Kina med alle involverede parters gode vilje og støtte kan gøre de samme fremskridt i menneskerettighedsspørgsmål, og det vil vi tilskynde det til.
Tibet er imidlertid en international skat, og ingen befolkning har eneret på internationale skatte. Vi vil hjælpe kineserne med at bevare Tibet, som har en enestående kulturel, religiøs og sproglig arv. Jeg opfordrer de kinesiske myndigheder til at bevare det gennem strategien om en middelvej ved at støtte det autonome område Tibet, så vi fortsat alle sammen kan nyde den arv, som denne absolutte juvel i verden repræsenterer. 
Romeva i Rueda (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne endnu en gang takke Parlamentet og Kommissionen, fordi de har sat Tibet-spørgsmålet på dagsordenen.
Jeg synes, at det er en god lejlighed til at huske på, at det ikke længere kun er den tibetanske regering og Dalai Lama - som allerede har gjort det - der nu skal tage skridt til fordel for den kinesisk-tibetanske dialog og en varig løsning på Tibet-problemet, men især den kinesiske regering.
Inden for rammerne af de voksende forbindelser med EU synes jeg, at det er vigtigt at sende et klart budskab til Kina om, at det skal komme med et positivt svar på fremme af denne dialog, og i denne henseende er det meget bekymrende, at muligheden for at hæve våbenembargoen mod Kina også nævnes. Efter min mening ville det være en alvorlig fejltagelse, og det ville ikke kun sende et forkert budskab om, at EU er dobbeltmoralsk, når det vurderer menneskerettighederne i verden, men også om institutionel irrationalitet, for vi skal huske på, at Europa-Parlamentet for kort tid siden vedtog et beslutningsforslag, der gik i den helt anden retning.
Jeg gentager derfor, at hvis vi i dag hæver våbenembargoen mod Kina, før situationen vedrørende Tibet er løst, vil det være et helt forkert budskab. 
Posselt (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, jeg er meget glad for, at vi har denne debat, for det er i år 23 år siden, at Parlamentet her i Strasbourg vedtog Habsburg-betænkningen om afkolonialiseringen af de baltiske lande og bad FN's underudvalg for afkolonialisering om at tage deres sag op.
Jeg var dengang medarbejder hos ordføreren, og jeg kan stadigvæk huske modargumenterne om, at de baltiske lande aldrig nogensinde ville blive uafhængige, at det var en utopisk fantasi, at balterne ingen selvbestemmelsesret havde osv.
At der i dag sidder parlamentsmedlemmer og kommissærer fra de baltiske lande i Parlamentet, burde tilskynde os til ikke at afvige fra vores kurs, hvad Tibet angår. Tibet er - som det er blevet sagt her mange gange - ikke kun et elementært menneskeretsproblem, men er langt mere end det. Nogle taler om, at det er et mindretalsspørgsmål, men det ville være at fejlfortolke kendsgerningerne. Tibet er ikke et mindretalsproblem. Problemet er, at det er et land, som er blevet løbet over ende af kolonialister. Kina er en kolonimagt - intet mere og intet mindre. Hvis kineserne fortsat vil leve sammen med tibetanerne - en mulighed, som Dalai Lama har henvist til - så er det dem, der må tage det første og afgørende skridt og vinde det tibetanske folks tillid - hvilket de kun kan gøre ved at anerkende og beskytte dets selvbestemmelsesret, dets egen kultur og religion og dets menneskerettigheder. Integration er kun mulig gennem partnerskab. Undertrykkelse integrerer ingen, det fører til disintegration.
Derfor gør det så stort et indtryk, at så mange tidligere menneskerettighedsforkæmpere - Milan Horáček, som sidder her, hans tidligere kampfælle Václav Havel, mange af de polske parlamentsmedlemmer - støtter Tibet så massivt, for det er et tydeligt signal om, at Europas og Tibets frihed er uadskillelig på lang sigt, og at frihed er udelelig.
Derfor takker jeg hr. Thomas Mann og alle andre i vores gruppe med et hovedansvar for Tibet for sammen med parlamentsmedlemmer fra andre grupper at have sikret os denne debat om et aktuelt emne, før vi går over til de uopsættelige sager. Jeg kan kun sige til den kinesiske ledelse, at vi i Europa-Parlamentet ikke giver op, før dette symbol på et frit Tibet, som vi har opstillet her, virkelig kan stråle i frihed, og før tibetanerne kan gå deres egen demokratisk valgte vej.
Kallas,
    Hr. formand, jeg vil gerne rette en særlig tak til hr. Posselt, som berørte et punkt, som af indlysende grunde har meget stor betydning. Det, han sagde om mit lands historie, er helt rigtigt. Sammen med resten af Estland er jeg i høj grad fortrolig med Tibets historie og navnlig med begivenhederne i 1959.
Vi europæere skal være bekymrede over situationen i Tibet, og det glæder mig, at Kommissionen fortsat har dette emne højt på sin dagsorden. Hvad kan vi gøre? Kommissionen er fortaler for reelt selvstyre og bevarelse af den kulturelle, religiøse og nationale identitet. Vi har set nogle positive tegn på, at processen er på vej i den rigtige retning. Vi har ført samtaler med repræsentanter for Dalai Lama og ved, at der har været ført samtaler mellem hans repræsentanter og de kinesiske myndigheder. Vi håber på, at der snart vil komme nogle løsningsmuligheder.
Historisk set har et bredt, omfattende og enstemmigt, fredeligt pres fra den frie verden afstedkommet imponerende resultater. Jeg er overbevist om, at Europa-Parlamentet og Kommissionen igen vil vise sig at være en stærk drivkraft bag et sådant pres.
Sinnott (IND/DEM ).
   - Hr. formand, jeg beder om tilladelse til at rejse et spørgsmål om menneskerettigheder. Jeg har sendt skrivelser om sagen. Menneskerettighedsproblemerne i Tibet, Belarus osv. er vanskelige at forstå. Men det er ikke ensbetydende med, at vi ikke har problemer i vores egne lande. I sidste uge fik en familie med fem børn med særlige behov fjernet deres børn. Den families sag havde været oppe i de nationale medier, hvor manglen på offentlig hjælp til disse børn og børn i almindelighed kom i fokus. I Irland er hjælpen meget spredt og visse steder meget ringe, og nogle familier har fået at vide, at hvis de har brug for hjælp, vil staten muligvis fjerne deres børn. Mindst seks familier har henvendt sig til mig om dette.
De pågældende fem børn skulle have været leveret tilbage til deres forældre i mandags, men det er ikke sket endnu. De er autistiske, og det er umuligt at forklare dem, hvad der sker, eller at de ikke kan komme hjem. De bliver skadet for livet.
Jeg anmoder Parlamentet om at tale med den irske regering om dens behandling af handicappede mennesker og deres familier.
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er forhandling om de seks beslutningsforslag om Belarus(1).
Sjöstedt (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, vi har et yderst sejt beslutningsforslag om Belarus, men det er desværre også den barske virkelighed. Belarus befinder sig i dag i skumringslandet, og det ser mørkere og mørkere ud for udviklingen.
Jeg mener, at et punkt kunne have været fremhævet mere i dette beslutningsforslag, nemlig undertrykkelsen af den frie fagbevægelse i Belarus. Det er en vigtig del af landets demokratiske opposition. Dele af denne bevægelse er i dag på vej til at blive knust af Lukasjenko-regimet.
Belarus er i dag et land, som bliver mere og mere isoleret i Europa. Det gælder selvfølgelig også i kontakterne til EU. Det er jo en vej, som præsidenten i Belarus valgte, og som dermed også rammer det belarussiske folk. Derfor er det endnu vigtigere at vise, at denne isolationspolitik af Belarus er rettet imod magthaverne i landet og ikke mod det belarussiske folk. Det, som vi har brug for i dag, er flere kontakter til de civile organisationer i Belarus, med den demokratiske opposition, med uafhængige medier, med de frie fagforeninger, som stadig kæmper mod det autoritære styre, der ledes af præsident Lukasjenko. Samtidig burde vi måske føre en endnu hårdere sanktionspolitik over for dem, som styrer det belarussiske folk i dag. Der findes ikke nogen alternativer hertil!
I andre lande i regionen er der en demokratiseringsproces i gang, f.eks. i Ukraine og andre lande. Naturligvis kommer den dag, hvor selv Belarus bliver demokratiseret og dermed kan optages i et bredere europæisk samarbejde. 
Kušķis (PPE-DE ).
   - Mine damer og herrer, sidste år gav Europa-Parlamentet Sakharov-menneskerettighedsprisen til den belarussiske journalistsammenslutning. I dag vi en forpligtelse over for det europæiske samfund og Belarus' befolkning til at vise, at vi kan fastholde dr. Sakharovs og Europa-Parlamentets høje standarder, eftersom menneskerettighedsprisen, der uddeles i akademikeren Andrei Sakharovs navn, er et symbol på menneskehedens værdighed, den intellektuelle frihed og fornuften.
I dag må vi fortsætte det, vi er begyndt på. Vi reagerer på den belarussiske demokrat Mihail Marynichs kamp for menneskerettigheder ved at vedtage et beslutningsforslag, hvor vi kræver hans øjeblikkelige og betingelsesløse løsladelse, og det samme gælder andre politiske fanger - det er vores ansvar. Som en reaktion på de belarussiske journalisters kamp for sandheden fordømmer vi i vores erklæring på det kraftigste Lukasjenko-regimets angreb på medierne, journalister og alle, der frit giver udtryk for deres holdning - det er vores ansvar. Vi reagerer på den belarussiske befolknings kamp for retten til at tilhøre den nye demokratiske verden ved at fordømme det diktatoriske Lukasjenko-regime - det er vores ansvar. 
Europa skal fremme dannelsen af et civilsamfund i Belarus, hvor samfundet ikke er så trægt, som man nogle gange tror i Europa. Folk ønsker at give udtryk for deres mening og er parat til at gøre det, og jeg er overbevist om, at den belarussiske befolkning og demokratibevægelsens ledere har fortjent den mest omfattende støtte fra EU - både moralsk og økonomisk - eftersom det kriminelle Lukasjenko-regime bekæmper dem skånselsløst. Det er vores pligt at kalde tingene ved deres rette navn. I Belarus findes der i dag en form for politisk, økonomisk og ideologisk magt, et regime, der er kendt som et diktatur. I Minsk ligger den virkelige øverste magt, den lovgivende magt, den udøvende magt og endda den dømmende magt hos en person - en diktator - der har tilranet sig ubegrænset, absolut og ukontrolleret magt over samfund og borgere. 
Jeg opfordrer Europa-Parlamentet og Rådet til at erkende, at det nuværende regime i Belarus er et diktatur, og at præsident Lukasjenko er en diktator, og til at fordømme dem. I det belarussiske demokratis navn opfordrer jeg til en forening af visioner og økonomisk magt, Europas parlamentariske erfaring og Kommissionens administrative kapacitet. For at beskytte det belarussiske demokrati har vi brug for et godt skjold, ikke en paraply. Jeg opfordrer til, at vi indleder vores fælles bestræbelser i dag!
Onyszkiewicz (ALDE ).
   - Tak, hr. formand. Belarus er en plet på europakortet, og desværre bliver denne plet sortere og sortere. Andre steder gør demokratiet fremskridt, selv i de arabiske lande, selv om fremskridtene sker for langsomt, og vi ikke er tilfredse med dem. I Belarus bliver situationen imidlertid værre og værre.
Hr. Lukasjenko, Belarus' , gør alt, hvad han kan, for at isolere landet yderligere. Han erklærede for nylig, at Belarus ikke bør sende unge til Vesten for at uddanne sig og studere, fordi alt det, de lærer her, vil være ubrugeligt i deres hjemland, navnlig i lyset af den politiske situation i Belarus. Det kommer næppe som nogen overraskelse, at vestlig viden anses for ubrugelig i Belarus, eftersom landet må være det eneste i Europa og måske endda i et endnu større område, hvor der findes en officiel statsideologi. Der er embedsmænd overalt, som overvåger overholdelsen af statsideologien og dens udvikling. De findes på alle arbejdspladser. Derfor er det særdeles vigtigt for os at sende et kraftigt signal om dette spørgsmål. Jeg vil gerne klart give udtryk for, at det, der sker i Belarus, ikke blot er en sag for Belarus, det er et vigtigt anliggende for hele Europa. Tak. 
Casaca (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, vi er vidne til, hvordan verden er ved at træde ind i en æra med krav om demokratiske værdier overalt på kloden. Ingen af os kan selvfølgelig forholde sig ligegyldig over for det, vi ser i Mellemøsten, og de store forandringer, der sker i Libanon, hvor man også kræver ret til frihed og demokrati.
Vi har for ganske nylig haft lejlighed til i Europa-Parlamentet at høre Ukraines præsident berette om forholdene i sit land og de store forandringer, der er sket. I denne sammenhæng er det absolut uacceptabelt, at vores kontinent stadig skal bære det, der her så rammende er blevet kaldt en sort plet, en plet, der ikke blot er sort, men som bliver stadig mere dyster. Det seneste nye, vi hører fra Belarus, lyder faktisk temmelig foruroligende. Der er ikke det mindste tegn på, at styret vil åbne sig over for det civile samfund, tværtimod forstærker det undertrykkelsen endnu mere. Jeg mener således, at Belarus politisk set er blevet det største problem, vi står over for på det europæiske kontinent, og at vi på grund af problemets alvor må søge at styrke det civile samfund i landet på alle mulige måder, ligesom vi så vidt muligt også skal stramme de eksisterende sanktioner.
I denne sammenhæng får dialogen mellem EU og Rusland stor betydning. Som bekendt burde denne dialog som et af sine vigtigste emner have forholdene i EU's og Ruslands fælles nabolag, men som det så rigtigt siges i vores beslutning, er det beklageligt, at Kommissionen ikke har rejst dette spørgsmål. Det drejer sig om beslutningsforslagets punkt 21. Jeg håber, at kommissæren sørger for den fornødne oplysning i sagen. Vi vil derfor støtte denne beslutning og udtrykke vores forhåbninger om, at vi allerede i år hører godt nyt fra Belarus. Det er mit oprigtige håb. 
Libicki (UEN ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, heldige og selvstændige lande har tendens til at glemme skæbnen for de lande, der ikke er lige så heldige. Tibet var temaet for en forhandling i Parlamentet i dag. Heldigvis tillader Tibet og Dalai Lama ikke, at de bliver glemt. De udsender konstante påmindelser om deres eksistens. Jeg må sige, at mit lands historie har været lige så bitter. I det 19. århundrede forsøgte Europa ofte at glemme, at den polske befolkning fandtes og havde ret til selvstændighed. Kun de mange polske opstande holdt det såkaldte polske spørgsmål i live og sikrede, at Polen ikke blev glemt.
I den nyere historie glemte verden stort set hele den del af Europa, der kom under det kommunistiske åg efter Jalta-konferencen i 1945. Så kom 1989, det kommunistiske regimes fald i Polen efterfulgt af Berlinmurens fald. Jeg minder Parlamentet om, at kommunismen i Polen faldt før Berlinmuren. Herefter fulgte lykkelige tider for Polen. Nu skal vi være klar over, at det, der ligger på den anden side af den nuværende Europæiske Unions østgrænse, ikke er en fremmed planet, men vores egen baghave. Da Ukraines befolkning krævede deres selvstændighed, lykkedes det Den Europæiske Union at vise sin støtte. Det samme bør ske nu. Ansvaret for at forsvare den belarussiske nation og dens ret til ægte selvstændighed og ikke blot skinselvstændighed, der kontrolleres af hr. Lukasjenko og hans kammesjukker, hviler på vores skuldre.
Det er vigtigt at gøre sig klart, at samtidig med at han bekæmper sit folk, bekæmper hr. Lukasjenko også deres kultur og religion, navnlig den katolske tro. Der er mange katolikker i Belarus, og der er tendens til at identificere katolicismen med selvstændighedstrang og provestlige tendenser. Udvisning af katolske præster er blevet normal praksis i Belarus. Derfor må vi yde al mulig støtte til Belarus' befolkning i deres stræben efter frihed. 
Schroedter (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, der er ikke noget demokrati, når folk bliver forfulgt og sat i fængsel, fordi de har en anden mening, så er det vilkårlighed, angst og dobbeltspil, der regerer. Der er mange her i salen, der ved, hvordan det var, da det var sådan i vores egne lande. Det er en situation, hvor vi ikke skal kvie os ved at bruge ordet diktatur, for det er netop det, der for øjeblikket vinder terræn i Belarus. Det er netop den situation, hvor politiske fanger som Mikhail Marynich, Valery Levonevsky og Alexander Vasilyev samt Yauhien Afnagel og professor Yuri Bandajevsky, for at nævne to aktuelle eksempler, kan blive berøvet deres personlige friheder. Det må vi gøre folk opmærksom på, og jeg opfordrer Rådet - der er fraværende - og Kommissionen til at indkalde de belarussiske ambassadører og give dem et politisk budskab, hvori disse politiske fanger kræves løsladt omgående, og det bliver gjort klart, at vi ikke vil tillade yderligere fængslinger med henvisning til ytringsfriheden.
I samme åndedrag vil jeg gerne gentage min opfordring til Kommissionen og Rådet om også at gøre noget ved de forsvundne personer og fortsætte det arbejde, som Europarådet har påbegyndt. De skal foranledige en international undersøgelse, så menneskene i Belarus endelig kan fatte håb om, at verdenssamfundet ikke længere tier om de massive krænkelser af menneskerettighederne i Belarus. 
Duka-Zólyomi,
   Hr. formand, når jeg siger "Belarus", reagerer De måske med det alt for velkendte "Europas sidste diktatur". Og menneskerettighedskrænkelser er faktisk dagligdag i EU's nye nabostat.
Jeg vil imidlertid ikke tale direkte om menneskerettighedskrænkelserne i Belarus, men rejse spørgsmålet om EU's støtte til det civile samfund i landet. Gennem Tacis-programmet har EU bevilget 10 millioner euro til projekter i Belarus til støtte for det civile samfund og uafhængige medier for perioden 2005-2006. Eftersom bistanden formidles gennem den belarussiske regering, er den ikke effektiv eller fleksibel nok til at støtte organisationer, der repræsenterer det civile samfund, hvoraf størstedelen allerede er blevet afmeldt af politiske grunde.
Til trods for Rådets resolution i november 2004 og den detaljerede EU-handlingsplan til fremme af demokratiet i Belarus insisterer Kommissionen på at anvende den eksisterende mekanisme til støtte af det civile samfund i Belarus. Nogle medlemsstater og det udviste belarussiske samfund ser gerne, at der bliver oprettet en særlig fond med mere fleksible strukturer til støtte for ikke-registrerede ngo'er, som er de mest aktive og vigtige i Belarus, men ikke modtager nogen støtte fra de eksisterende EU-mekanismer.
Vi må anerkende Kommissionens fremskridt, hvad angår Belarus. Kommissionen må imidlertid også til syvende og sidst anerkende behovet for øget støtte til organisationer, der virkelig repræsenterer det civile samfund, såsom det belarussiske journalistforbund, som har modtaget Sakharov-prisen. Jeg opfordrer derfor Europa-Parlamentet til at opløfte sin røst i denne sag, bruge sin indflydelse og lægge det nødvendige pres på ikke bare Kommissionen, men også Belarus.
Czarnecki, Ryszard (NI ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, det er sjældent, at et forslag til beslutning vedtages enstemmigt i Europa-Parlamentet, men jeg er sikker på, at det vil ske i dag, når vi stemmer om Belarus. Jeg mener virkelig, at det er en mulighed.
Det er sjældent, at der opstår sort-hvide situationer på den internationale arena eller i indenrigspolitik. Situationen i Belarus er som en sort-hvid film. Sandhed og frihed på den ene side og regimet på den anden. Jeg takker ordførerne for deres beslutningsforslag. Jeg er ikke sikker på, at den er for streng. Den passer godt til den nuværende situation i Belarus, som trods alt er et europæisk land.
I beslutningsforslaget indkaldes der til forsvar for et frit, demokratisk og europæisk Belarus. Landet fortjener en bedre fremtid. Europa-Parlamentet har husket de politiske fanger og de forsvundne i Belarus, de lukkede aviser og uddannelsessteder, og understreger samtidig, at frihed er udelelig, og at frihed ikke kræver et visum fra hr. Lukasjenko. Jeg mener, at vi bør takke ordførerne for dette.
Sammenfattende vil jeg gerne sige, at når Parlamentet forsvarer Belarus' sag i dag, forsvarer det samtidig Europas solidaritet og ære. Tak. 
Posselt (PPE-DE ).
   - Hr. formand, i middelalderen dannede litauerne, polakkerne og hviderusserne en tremagtsføderation, et centraleuropæisk kongerige. I dag er polakkerne og litauerne medlem af EU, og folk taler, som om Belarus lå på månen.
For nylig fik jeg en e-mail fra en borger, som protesterede stærkt over, hvad han opfattede som vores forsømmelse af landet. Det er ikke tilfældet. Europa-Parlamentet bakker massivt op omkring menneskerettighederne i Belarus, vi har givet Sakharov-prisen til dets borgere, har ført debatter regelmæssigt og engagerer os virkelig. Men det er det indtryk, som offentligheden får som følge af Rådets absolutte passivitet og frem for alt af den politik, som nationalstaterne fører, hvis interesse for dette emne - med få prisværdige undtagelser - er absolut utilstrækkelig. Derfor er det vigtigt at gøre det klart, at der skal tages hurtigt fat på beslutningsforslagets punkt 3 og 4. Jeg henviser til undersøgelsen af sager, hvor folk er forsvundet, og løsladelsen af politiske fanger. Jeg anmoder de andre grupper om at støtte vores ændringsforslag, hvorved vi kunne gøre noget for unge fra Belarus, hvor, hvilket vi er enige om, demokratiet og retsstatsprincippet skal fremmes. Nationalstaterne må endelig se at vågne op af deres dybe søvn. 
Kallas,
   Hr. formand, først vil jeg gerne sige, at jeg i høj grad deler de følelser, der udtrykkes i Deres beslutningsforslag om Belarus. Vi deler mange af de samme bekymringer.
EU's mål er at have tætte relationer med alle vores naboer, herunder Belarus. Vi ønsker at se Belarus som et demokratisk, stabilt og fremgangsrigt land, der kan udnytte vores naboskabspolitik fuldt ud. Desværre hindrer regeringens politik landet i at indtage sin rette plads i de europæiske nationers familie.
Den yderst problematiske afvikling af parlamentsvalget og folkeafstemningen i oktober 2004 viser, hvor langt Belarus er bagud med hensyn til demokratisk udvikling. Det vækker dyb bekymring hos os alle, at demokratisering, respekt for grundlæggende frihedsrettigheder og respekten for retsstaten forværres og ikke forbedres, idet regimet fortsat strammer grebet om de demokratiske kræfter, de uafhængige medier og oppositionen.
Efter valget i Belarus vedtog EU's udenrigsministre i november 2004 konklusioner, hvori de formulerede en klar EU-politik. Vi bekræftede restriktionerne på kontakter på ministerplan med de belarussiske myndigheder, men samtidig sendte vi et klart signal til befolkningen om, at de ikke er glemt, og at vi forsøger at støtte det civile samfund og de demokratiske kræfter i Belarus.
Vi overvåger menneskerettighedssituationen i landet nøje, og som et resultat af dette indførte EU sidste år et visumforbud over for visse højtstående belarussiske embedsmænd på grundlag af oplysningerne i Europarådets Pourgourides-rapport om politisk motiverede forsvindinger. Vi udvidede dernæst dette visumforbud til de embedsmænd, der anses for at være ansvarlige for svindelen ved parlamentsvalget og folkeafstemningen, samt de ansvarlige for nedkæmpningen af de fredelige demonstrationer, der fulgte.
Sagerne med hr. Marinich og andre fængslede politiske modstandere vækker også stor bekymring hos os. Vi mener, at denne retssag er politisk begrundet, og har udsendt en erklæring, hvori vi kræver, at hans uforholdsmæssigt hårde dom tages op til fornyet overvejelse. Vi er generelt alvorligt bekymrede for retsvæsenets uafhængighed i Belarus og følger fortsat disse sager nøje. EU udsendte erklæringen om retssagen mod hr. Marinich i januar.
Hvad angår Deres opfordring til, at Kommissionen skal intensivere hjælpeindsatsen over for Belarus, glæder det mig at kunne fortælle Dem, at vi allerede har gjort det som en reaktion på EU's udenrigsministres konklusioner fra november. Kommissionen spiller en central rolle med at koordinere og levere EU-bistanden som støtte til det civile samfund og demokratiseringen i Belarus. I næste uge afholdes der en konference i Vilnius om dette vigtige emne. I vanskelige situationer som i Belarus, hvor et land isolerer sig fra verden, er det særligt vanskeligt, og vi arbejder på at finde den rette arbejdsfordeling mellem Fællesskabets medlemsstater og andre donorer.
Vi glæder os meget over den rolle, som Europa-Parlamentet kan spille for at fremme demokratiske forandringer og støtte de demokratiske kræfter i Belarus. Vi undersøger i øjeblikket den handlingsplan, som Deres Delegation for Forbindelserne med Belarus har udarbejdet, for at se, hvordan den kan passes sammen med vores egen indsats på området. Der er meget at gøre, og vi ser frem til at samarbejde med Parlamentet og med de demokratiske kræfter i Belarus.
De stillede nogle spørgsmål i Deres bidrag, som jeg gerne vil besvare. Det første var, hvorvidt Belarus blev drøftet på møderne på højt plan mellem EU og Rusland. Svaret er ja; spørgsmålet drøftes altid på disse møder.
Spørgsmålet om, hvordan man skal kanalisere midlerne frem og yde økonomisk støtte til civilsamfundet i Belarus, blev ligeledes drøftet. Det centrale spørgsmål er de relevante organisationers evne til at absorbere midlerne. Kommissionen er parat til at undersøge alle muligheder for at støtte det belarussiske civilsamfund økonomisk, så midlerne kan udnyttes effektivt. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted efter afslutningen af forhandlingen. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er forhandling om de seks beslutningsforslag om Cambodja(1).
Meijer (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, i 35 år har Cambodja været et land med alvorligt forgiftede politiske forhold. Efter at den franske besættelse af den meget større koloni, som man dengang kaldte Indokina, var ophørt, især som følge af uafhængighedskampen i det, der nu er Vietnam, stod amerikanere, russere og kinesere klar til at tilføje de mindre, nye stater Cambodja og Laos til deres indflydelsessfære. Hver af disse stormagter forsøgte at bevæbne deres egne satellitbevægelser og bringe dem til magten med militær støtte for derefter at sætte alle andre kræfter definitivt ud af spillet. I en skarp reaktion på et uansvarligt amerikansk indgreb kom magten i hænderne på de Røde Khmerer, en bevægelse, som havde den illusion, at ødelæggelse af byerne og de intellektuelle ville betyde en stor fremgang for den fattige landbrugsbefolkning. Jeg minder om, at FN anerkendte dette morderiske rædselsregime og ikke de af Vietnam støttede oprørere, som gjorde en ende på det. Befrierne fra dengang har i dag stadig overordentlig mange tilhængere blandt folket, men de føler stadig, at omverdenen har mistillid til dem.
Takket være fortidens gift er det stadig næsten umuligt at have normale koalitionsregeringer og en normal funktion af det parlamentariske demokrati i Cambodja. De politiske partier benægter hinandens eksistensberettigelse og ville helst ødelægge hinanden for evigt. Det betyder, at parlamentsmedlemmer fra oppositionen behandles som statsfjender og fængsles. De rige vestlige lande har tidligere ydet et betydeligt bidrag til denne giftige atmosfære. Vi har moralsk pligt til at hjælpe cambodjanerne til at befri sig for denne. Der er absolut behov for kritik og fordømmelse, men også den lærestreg, at tingene kunne være gjort bedre, end omverdenen viste cambodjanerne før i tiden. 
Ribeiro e Castro (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, vi kan som parlamentarikere let forstå den rædsel og vold, der kendetegner den sag, som dagens beslutning omhandler. Tre kolleger, Sam Rainsy, Cheam Channy og Chea Poch, har fået ophævet deres parlamentariske immunitet på en usædvanlig brutal facon, nemlig ved håndsoprækning på et møde i parlamentet, hvis det kan kaldes sådan, bag lukkede døre, uden for offentlighedens synsvidde, og uden at protokollen fra mødet er blevet offentliggjort, hvorefter en af disse kolleger straks blev anholdt. Det er et angreb mod selve demokratiets hjerte, mod selve det, som et parlament står for.
Et af målene for denne aktion, Sam Rainsy, der også er partiformand, skrev for nogle dage siden en artikel , der giver et klart billede af den alvorlige situation i landet, som jeg gerne vil henlede medlemmernes opmærksomhed på. Vi må nemlig reagere kraftigt i denne sag. Det er ikke første gang, vi gør opmærksom på den alvorlige situation i Cambodja, og vi må bede Kommissionen, Rådet og medlemsstaterne om at udtale sig særlig tydeligt om dette spørgsmål på det kommende møde den 10. og 11. marts.
Spørgsmålet bliver dog også genstand for behandling på FN's Menneskerettighedskommissions møde i Genève, også i begyndelsen af denne måned og videre ind i april, og hvor en delegation fra Europa-Parlamentet skal deltage. Vi må følge disse debatter meget opmærksomt, fordi rapporten fra FN's særlige udsending, Peter Leuprecht, også er meget klar i sin fordømmelse af den alvorlige situation i landet. Han karakteriserer situationen i Cambodja som - og jeg citerer på engelsk - "". Så vidt er forværringen kommet.
I stedet for tegn på håb og tillid til fremtiden ser vi i Cambodja et styre, der bliver hårdere, samtidig med at der sker stadig flere krænkelser af menneskerettighederne. Mit forslag er derfor, kære kolleger, at vi inden sommerferien igen tager denne sag op, når konklusionerne fra mødet i Genève foreligger, og hvis der ikke sker tydelige fremskridt i landet. 
Neyts-Uyttebroeck, Annemie (ALDE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, allerførst vil jeg over for kommissæren og mine kolleger undskylde, at jeg desværre ikke kan blive her indtil afslutningen af denne forhandling på grund af mit flys afgang. Det beder jeg Dem venligst undskylde.
Hr. Sam Rainsey - og De ved, at Sam er hans efternavn og Rainsey hans fornavn - og hans hustru er meget gode venner af mig. Jeg har derfor personligt kunnet erfare, hvor vanskelig den kamp er, som føres. For at give Dem et eksempel, hr. Sam Rainseys parti har navnet Sam Rainsey, fordi det er det eneste navn, som Hun Sens parti ikke kunne afvise. Alle andre navne, som han først havde prøvet, blev afvist. Dette giver Dem en idé om den magtmekanisme, som findes i landet.
Hvad der er overordentlig uheldigt, uheldigere end den skæbne, som vores tre kolleger fra det cambodjanske parlament lider, er den kendsgerning, at Cambodja er et af Sydøstasiens fattigste lande, og at det cambodjanske samfund indtil nu er kendetegnet af en daglig, ualmindelig høj kriminalitet, vold, som er politisk inspireret, som er kriminelt inspireret, og som der ikke gøres ret meget ved.
Hvad vi heller ikke må glemme, er, at den cambodjanske regering til trods for alle smukke løfter, og hr. Hun Sen er, som De ved, sin egen efterfølger, stadig ikke har gjort noget seriøst for at stille de vigtigste ansvarlige for masseødelæggelsen og folkedrabet, som de Røde Khmerer begik, for en domstol, og at det ikke ser ud til, at dette snart vil ske. Vi er derfor selvfølgelig bekymrede for vores kollegers skæbne og for, at det også kunne blive andre oppositionsmedlemmers tur. Jeg vil imidlertid opfordre Dem til at være opmærksom på, at EU er Cambodjas største donor, og at alene den kendsgerning gør, at vi absolut har pressionsmidler til at få dette frygtelige regime til at ændre tingene til det bedre. 
Tarabella (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, situationen i Cambodja er ganske rigtigt foruroligende. Jeg støtter de seks parlamentsgruppers fælles beslutningsforslag om Cambodja og vil i denne forbindelse især understrege to ting, selv om det betyder, at jeg risikerer at gentage det, nogle af mine kolleger netop har sagt i deres indlæg.
Det første punkt, jeg ønsker at opholde mig ved i dag, vedrører den parlamentariske immunitet, der netop er blevet ophævet for tre medlemmer af Sam Rainsy-partiet. Det drejer sig først og fremmest om Cheam Chani, som desforuden er blevet fængslet og skal stilles for en militærdomstol, selv om almindelige borgere i landet ikke kan stilles for en militærdomstol. Derudover er der tale om Chea Poch og Sam Rainsy selv, som begge er flygtet fra Cambodja for at kunne vidne mere effektivt om situationen i landet. Det er afgørende, at deres parlamentariske immunitet genoprettes, så de på ny kan udføre det hverv som folkevalgte, de cambodjanske vælgere har tildelt dem.
Det skal bemærkes, at vi modtog Sam Rainsy her for 14 dage siden under februarmødeperioden i forbindelse med ASEAN-delegationens besøg. Han gav i den anledning udtryk for håb om en gestus fra Parlamentets side. Denne gestus føler vi os nu forpligtede til at gøre.
For det andet ønsker jeg en mere effektiv opfølgning af de forskellige former for hjælp, der ydes til Cambodja, hvilket allerede er blevet omtalt. Det er nemlig utroligt at konstatere, der ifølge FN's udviklingsprogrammer de sidste 10 år har kunnet konstateres en forværring af de tre vigtigste udviklingskriterier, nemlig antallet af mennesker, der lever under fattigdomsgrænsen, graden af analfabetisme hos voksne og børnedødeligheden. Desværre ser det ud, som om bistanden ikke nødvendigvis når frem til de modtagere, den er bestemt til, og at den ikke modsvarer befolkningens reelle behov. Bistanden i landet bør overvåges og kontrollers effektivt, så denne uheldige tendens kan vendes.
Den cambodjanske regering bør tilkendegive sine positive hensigter angående effektiviteten af de foranstaltninger, der er truffet og iværksat til fordel for landet, og redegøre for, hvordan den europæiske bistand i særdeleshed er blevet anvendt. 
Isler Béguin (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, ved at ophæve den parlamentariske immunitet for tre parlamentsmedlemmer fra oppositionen - herunder vores ven Sam Rainsy, som nogle her har mødt - som har henledt opmærksomhed på det, der i øjeblikket finder sted i Cambodja, og som har kritiseret den omsiggribende korruption i landet, fremstår Cambodja endnu en gang som et uværdigt demokrati, hvor et autokrati har gjort sig til herre over det politiske såvel som det økonomiske og sociale liv.
Vi må huske på det, min kollega netop har sagt, for det er vigtigt at formidle, at Cambodja, til trods for at landet har modtaget 5 milliarder dollars i international bistand i løbet af de sidste 10 år, er det eneste land i verden, hvor analfabetismen, børnedødeligheden og antallet af personer, der lever under fattigdomsgrænsen, stadig stiger. FN og Verdensbanken har påpeget, at de nuværende magthavere tilraner sig den internationale hjælp og landets ressourcer og lader det cambodjanske folk synke ned i forfærdende armod. Vi er som donorlande medskyldige i denne situation, fordi der ikke er nogen form for kontrol med, hvem der i virkeligheden modtager hjælpen, og fordi et styre, der er kendt for korruption og magtmisbrug, ikke stilles til regnskab for sine handlinger.
Og hvad skal man mene om eksproprieringen af landmænd til fordel for et kinesisk firma, der i lighed med andre virksomheder samvittighedsløst fælder store skovområder? Siden 1993 er 50 % af Cambodjas skove blevet ødelagt med det korrupte styres samtykke. Det er på tide, at EU støtter de kræfter, der virkelig kæmper mod korruptionen og søger at opbygge en stat, der overholder de demokratiske principper, ved bl.a. at lade vores bistand være betinget af respekten for demokratiet, menneskerettighederne og miljøet.
Lad os desuden tvinge det cambodjanske styre til at respektere og støtte de demokratiske kræfter, hvilket jo må være enhver demokratisk valgt styres pligt. 
Posselt,
   Hr. formand, i den vanskelige periode, hvor Cambodja startede på en frisk efter diktaturet og de Røde Khmerers hærgen, var det Son San, formanden for det cambodjanske parlament, der blev den drivende kraft for frihed og demokrati. Han var en hyppig gæst her i Strasbourg og gjorde et stort indtryk som partner for Europa-Parlamentet.
Det er derfor så meget mere forfærdende, at man nu ved brug af intimidering og terror iværksat af premierministeren forsøger at lukke munden på det cambodjanske parlament og dets store demokratiske tradition. Jeg vil gerne sige, at Sam Rainsys besøg for 14 dage siden var en fortsættelse af frihedskæmperen Son Sans besøg, og at Sam Rainsy fortjener vores uforbeholdne støtte, for uden et fungerende parlament vil alle bestræbelser fra FN's og verdenssamfundets side i Cambodja have været forgæves.
Trods de mange penge og de mange internationale bestræbelser, der er blevet investeret i Cambodja, står vi over for udsigten til endnu større ødelæggelse generelt, hvis det ikke lykkes os at sætte en stopper for regeringens autoritære kurs og styrke de demokratiske kræfter og parlamentarismen. 
Maaten,
   Hr. formand, allerede siden 1992 har EU støttet demokratiseringsprocessen i Cambodja. Vi er altid gået ud fra, at Cambodja langsomt, men sikkert ville gøre fremskridt på vejen mod demokrati, men tålmodigheden slipper naturligvis op nu. I det sidste år er situationen i Cambodja yderligere forværret dramatisk. Det nyeste lavpunkt er hetzen mod tre medlemmer af oppositionen, herunder den tapre Sam Rainsey, som var her for to uger siden. Det var rart at se ham her, men det ville have været bedre, hvis han ikke havde været her og simpelthen kunne have spillet sin oppositionsrolle i Phnom Penh. De behøver ikke tro mig, for i disse dage præsenterer FN's udsending i Cambodja, Peter Leuprecht, sine resultater for FN. Hans konklusion er slet og ret trist. I hans fire år som udsending er der næppe sket fremskridt.
EU, Kommissionen og medlemsstaterne, har i alt givet 1 milliard euro i støtte til kontoret i Phnom Penh, observatørdelegationer ved valg, finansiel støtte til minerydningsoperationer osv. Skal vi ikke konkludere, at EU-politikken simpelthen har svigtet? Det må vi have mod til at sige.
Tiden med kompromiser er efter min mening forbi. Hvis den cambodjanske regering ikke hurtigt overholder de grundlæggende principper i en demokratisk retsstat såsom gennemsigtighed og ansvarlighed, må vi suspendere vores støtte. I hvert fald er en drastisk omlægning af vores støtte nødvendig. 
Krupa,
   Tak. Der er gået adskillige år, siden konflikten i Cambodja sluttede, men situationen i landet giver fortsat anledning til bekymring. Parlamentet skulle for nylig diskutere overtrædelser af menneskerettighederne i Cambodja samt uacceptabel behandling af kvinder og børn, der udgør en krænkelse af deres menneskelige værdighed.
Den gruppe, der har magten, blev valgt ved såkaldt frie valg. Den har intet begreb om, hvad en stat er, og er enten ude af stand til eller uvillig til at indgå i en dialog med oppositionen. 20 mennesker blev dræbt alene ved de første lokalvalg, og magthaverne gav ikke oppositionen adgang til medierne. Mange aktivister er nu fængslet. De, der blev arresteret tidligere, sidder fortsat fængslet uden dom. At få oplysninger gennem tvang eller bestikkelse er en dagligdags foreteelse. Der er udbredt korruption. Alt dette er kendetegnende for det politiske liv i Cambodja og for retssystemets funktion i landet. Holdningen hos Cambodjas religionsministerium er meget central. Det udsendte for nylig en forordning, hvori det forbød de kristne kirkers missionæraktiviteter, hvilket førte til protester rettet mod de kristne. Religiøs diskrimination, restriktioner på forsamlings- og ytringsfriheden, trusler mod og intimidering af politiske ledere er alt sammen eksempler på alvorlige overtrædelser af nationens og individets frihedsrettigheder. Vi opfordrer derfor til, at man respekterer menneskerettighederne og bringer forfølgelsen af og truslerne mod menneskerettighedsaktivister til ophør. Vi støtter ligeledes Europa-Parlamentet beslutningsforslag. Tak. 
Matsakis (ALDE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, Cambodjas befolkning har i mange årtier lidt voldsomt under de katastrofale følger af en totalitær regering og statslig korruption på højt plan. Nu bliver de mennesker i landet, der har kæmpet utrætteligt for retfærdighed og reform, igen udsat for stærk regeringsstyret forfølgelse. Deriblandt tre oppositionsledere, Sam Rainsy, Chea Poch og Cheam Channy, hvis parlamentariske immunitet for nylig blev ophævet af indlysende politiske grunde og under anvendelse af tvivlsomme og grundløse retsforfølgninger.
Med vedtagelsen af denne beslutning ønsker vi, repræsentanterne for den europæiske befolkning, at sende et stærkt og klart budskab til de autokratiske herskere i Phnom Penh og til dem, der støtter dem, om, at Cambodjas venner ikke vil lukke øjnene for de igangværende forsøg på at fjerne den demokratiske opposition i landet. De vil fortsætte med helhjertet at støtte de pluralistiske politiske kræfter, der kæmper for reform, demokrati, ytringsfrihed og social retfærdighed.
Kallas,
   Kommissionen har med bekymring fulgt begivenhederne vedrørende ophævelsen den 3. februar af den parlamentariske immunitet for hr. Sam Rainsy, lederen af det cambodjanske oppositionsparti Sam Rainsy Party, samt to andre medlemmer af nationalforsamlingen. Kommissionen mener, at disse begivenheder kan føre til en yderligere svækkelse af oppositionen og risikerer at bringe landets fortsatte demokratiseringsproces i fare. Kommissionens repræsentanter i Bruxelles har også for nyligt mødt hr. Rainsy, som fortalte Dem om den seneste udvikling.
Kommissionen bakkede kraftigt op om udsendelsen af en EU-erklæring om spørgsmålet, og jeg kan meddele Dem, at EU-erklæringen blev overrakt til premierministeren selv af EU-formandskabets lokale repræsentant.
Kommissionen tager sin bekymring over disse spørgsmål op i den politiske dialog med de cambodjanske myndigheder, f.eks. mødet i Den Blandede Kommission: EF-Cambodja, der finder sted senere på året. Jeg kan forsikre Dem om, at Kommissionen i alle sine samarbejdsaktiviteter med Cambodja, tillægger demokrati, forsvarlig forvaltning og respekt for menneskerettighederne den største betydning.
Jeg vil benytte denne lejlighed til at opfordre de politiske ledere i Cambodja til at samarbejde konstruktivt om at finde en hensigtsmæssig løsning på problemet, således at Cambodja kan fortsætte sine fremskridt i retning af et velfungerede demokrati. Samtidig vil jeg gerne forsikre Parlamentet om, at Kommissionen fortsat vil følge disse begivenheder nøje gennem sin delegation i Phnom Penh og EU-medlemsstaternes missioner i Cambodja. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted efter afslutningen af forhandlingen. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er forhandling om de seks beslutningsforslag om Saudi-Arabien(1).
Pflüger (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, det er godt, at vi i dag har et fælles beslutningsforslag, der sætter fokus på menneskerettighedssituationen i Saudi-Arabien. På den arabiske halvø, ligesom i visse kantoner i Schweiz, er det kvinderne, som bliver nægtet grundlæggende rettigheder. Så sent som i halvfjerdserne blev der afholdt de første kommunalvalg i Saudi-Arabien, hvor kvinderne blev nægtet stemmeret - og, hvilket jeg selv kunne konstatere, da Delegationen for Forbindelserne med Golfstaterne overværede kommunalvalgene i Riyadh i starten af februar, det gør de stadigvæk.
Men hvilken dobbeltmoral finder vi blandt medlemsstaternes stats- og regeringschefer? På den ene sider kommer de - undertiden og i al stilhed - med kritiske bemærkninger om menneskerettighedssituationen i Saudi-Arabien. På den anden side blomstrer forretningerne, navnlig inden for våbenhandel. Desværre fører Tyskland igen feltet an i den henseende. Forbundskansler Gerhard Schröders udtalelser under sit besøg i Saudi-Arabien siger alt. Han beskrev Saudi-Arabien som et land med et enormt potentiale og umådelige finansielle ressourcer. Det kan således heller ikke undre, at der blev indgået en masse våbenhandler under hans besøg, handler, som med sikkerhed ikke vil gøre regionen fredeligere eller forbedre menneskerettighedssituationen der. Jeg går ind for et generelt våbeneksportstop for EU's medlemsstater, ikke kun over for Kina, også over for Saudi-Arabien. Lad os stoppe denne dobbeltmoral og holde op med at eksportere våben.
Et andet punkt, som jeg gerne vil bringe på bane, er situationen for ikke-saudiske arbejdstagere i Saudi-Arabien. Folk i EU-diplomatiske kredse sagde, at begrebet "slaveri" faldt dem ind for at beskrive disse arbejdstageres situation i Saudi-Arabien. Situationen for ikke-saudiske arbejdstagere i Saudi-Arabien er et grundlæggende spørgsmål, som Parlamentet virkelig bliver nødt til at diskutere. 
Doyle (PPE-DE ).
   - Hr. formand, den første landsdækkende valgproces nogensinde i Saudi-Arabiens historie er i gang. Lokalvalget i Riyadh blev fuldført i sidste måned, og lokalvalgene fortsætter i resten af landet indtil april. Riyadh havde en valgdeltagelse på 82 %, udelukkende bestående af mænd, selv om det fremgår af Saudi-Arabiens valglov, at borgere er stemmeberettigede. Myndighederne har udtalt, at kvinder fremover vil få ret til at stemme. Jeg anerkender, at de i oktober sidste år ratificerede FN's konvention om afskaffelse af alle former for diskrimination af kvinder. Dette valg blev overværet af en delegation fra Europa-Parlamentet, og jeg vil takke myndighederne for den venlighed og gæstfrihed, som alle dens medlemmer blev mødt med.
Jeg går ind for en væsentlig styrkelse af forbindelserne mellem EU og Saudi-Arabien og henstiller indtrængende til EU-institutionerne at øge vores tilstedeværelse i regionen. Jeg bifalder vedtagelsen af nye regler for retslige og strafferetlige procedurer og nedsættelsen af et stående udvalg, som skal undersøge klager over tortur, samt et nationalt program til udryddelse af fattigdom. Jeg håber, at disse meget positive skridt vil blive omsat til praksis i landet inden længe.
Jeg ved, at århundreder af kulturel og religiøs praksis adskiller EU og Saudi-Arabien. Alligevel må jeg opfordre de saudiarabiske myndigheder til at ophæve restriktionerne for kvinders frihed, herunder forbuddet mod at køre bil, at arbejde og at beklæde offentlige hverv - restriktioner for deres status som juridisk person. Selv om det er vigtigt at imødegå terrorisme og fundamentalisme, må vi samtidig beskytte de grundlæggende menneskerettigheder og borgerlige frihedsrettigheder. Jeg vil også opfordre til større tolerance over for religionsfrihed.
Jeg ser frem til, at de meget frugtbare forbindelser mellem EU og Saudi-Arabien fortsætter. Her er jeg er særligt bekymret som kvinde og offentlig repræsentant for et lille land, der indtil for 30 år siden havde forbud mod kvinders rettigheder på mange områder. Kvinder måtte ikke engang arbejde, når de var blevet gift. Vi er nået langt. Vi har ikke altid orden i sagerne i vores del af verden, men lad os se på kvindesagen i Saudi-Arabien og sammen gøre fremskridt på det område.
Matsakis (ALDE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, et land, der i det 21. århundrede ikke lader kvinder udøve deres stemmerettigheder, kan naturligvis ikke være med på listen over verdens demokratier. Et land, der i det 21. århundrede behandler kvinder socialt og politisk på den måde, som Saudi-Arabien gør, kan på ingen måde opfattes som en civiliseret nation. Et sådant land burde have været udsat for et meget voldsomt internationalt pres og total isolation, indtil der omgående blev gennemført drastiske reformer.
Men vi europæere, som roser os af at være menneskerettighedernes vogtere og forkæmpere for ligestilling mellem mænd og kvinder, gør ikke andet end at vedtage halvhøflige, let irettesættende beslutninger, som vi udmærket ved ikke vil få den ringeste indflydelse. Samtidig fortsætter vi med gennem lukrative handels- og forsvarsaftaler - nogle medlemsstater mere end andre - fuldt ud at støtte det diktatoriske styre i Saudi-Arabien. Det er skammeligt.
Gruber (PSE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, det besøg, som Delegationen for Forbindelserne med Golfstaterne foretog i Riyadh og Jeddah, var yderst nyttigt, både når det gælder et mere omfattende samarbejde mellem Europa-Parlamentet og de lande, der er af afgørende betydning for stabiliteten i Mellemøsten, f.eks. Saudi-Arabien, og når det gælder en større forståelse mellem forskellige kulturer og religioner.
Vi mødtes med en lang række repræsentanter for det politiske og økonomiske miljø, medierne og det såkaldte civilsamfund, der i virkeligheden ikke eksisterer i Saudi-Arabien endnu, eftersom der er forbud mod foreninger og oprettelsen af politiske partier. Vi var i Saudi-Arabiens hovedstad den uge, hvor det første valg fandt sted. Det var kun et kommunalvalg, men det var alligevel det første, forsigtige skridt i retning af de nødvendige politiske og sociale reformer.
Kvindernes udelukkelse fra valget kastede dog en alvorlig skygge over hele processens troværdighed. Vi gjorde alle vores samtalepartnere opmærksomme på, at det er uacceptabelt at nægte kvinder stemmeret. Det slog vi også fast over for regenten, prins Abdullah, der lod til at være enig, men som svarede, at det ville tage tid. I mellemtiden - nemlig for nogle få dage siden - har den saudiarabiske udenrigsminister bekendtgjort, at kvinderne vil deltage i det næste valg. Vi sætter således vores lid til, at ordene bliver fulgt op af handling.
Kvinder er i dag en meget vigtig drivkraft, når det gælder om at skabe de ønskede demokratiske institutioner. Mange af dem er kultiverede og veluddannede, og de beklæder ansvarsfulde stillinger i mange samfundssektorer. De kvindesagsforkæmpere, som vi mødte, forsøger energisk og stædigt at gøre kvinderne mere bevidste om deres rettigheder. Det er klart, at der stadig skal gøres en stor indsats, hvad angår respekten for kvinders rettigheder, og mere generelt hvad angår respekten for de borgerlige rettigheder og ikke mindst menneskerettighederne, herunder rettighederne hos de mange udenlandske arbejdstagere i landet. Faktisk står landet i dag over for de modstridende ønsker fra dem, som ønsker større åbenhed i det saudiarabiske samfund, og dem, der gerne vil bevare status quo. Man har dog det indtryk, at det er svært at skrue tiden tilbage.
Alle de mennesker, vi mødte, understregede ligeledes Saudi-Arabiens indsats med hensyn til bekæmpelse af terrorisme og religiøs fundamentalisme, der som bekendt desværre har god grobund i landet. Det skal understreges, at man konstant kom med en anmodning, som efter min mening bør støttes, nemlig en styrkelse af forbindelserne mellem Europa og Saudi-Arabien for at nå fælles målsætninger om fred, stabilitet, politiske reformer og økonomisk samarbejde. Vi bør navnlig gå sammen om at støtte indsatsen for at fjerne årsagerne til terrorisme og bringe konflikten mellem Israel og Palæstina til ophør. Desuden anmoder Saudi-Arabien indtrængende EU-institutionerne om at øge deres tilstedeværelse i landet og styrke de økonomiske og handelsmæssige forbindelser. Det er efter min mening af afgørende betydning at styrke forbindelserne på alle fronter, ikke mindst i denne vanskelige overgangsfase.
Det sidste punkt, som vi skal tage højde for, er, at selv de mest reformvenlige saudiarabere beder os i Vesten om ikke at påtvinge dem vores samfundsmodel og demokratiske model og om at give dem den nødvendige tid til gennemførelsen, selv om det ikke altid står mål med vores forventninger. 
Romeva i Rueda (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, afholdelsen af kommunalvalg i Saudi-Arabien er faktisk en betydningsfuld og vigtig begivenhed, der fremmer de politiske reformer, som landet er i gang med. Det er vi nødt til at anerkende, og det bliver også anerkendt i det beslutningsforslag, vi stiller i dag. Det faktum, at kvinderne bogstaveligt talt stadig udsættes for udelukkelse og ikke har kunnet stemme eller stille op til forskellige poster, er en klar anakronisme.
Kvinderne lider under uforståelige og uacceptable begrænsninger med hensyn til deres bevægelsesfrihed - de må ikke engang køre bil - beskæftigelsesmuligheder, retsevne og juridisk repræsentation i retssager.
Det er desuden på sin plads at nævne de kummerlige forhold, som indvandrerbefolkningen lever under, og også i dette tilfælde er det især kvinderne, det går ud over.
Hvis Saudi-Arabien ønsker at blive internationalt anerkendt som en moderne stat, der respekterer menneskerettighederne, skal det som minimum overholde de rettigheder, der er fastsat i Konventionen om afskaffelse af alle former for diskrimination mod kvinder, som Saudi-Arabien, det vil jeg gene minde om, er medundertegner af.
Nærmere bestemt fastsættes det i nævnte konventions artikel 7, at medlemsstaterne skal tage alle passende forholdsregler til at afskaffe diskrimination imod kvinder i landets politiske og offentlige liv, især til at sikre kvinder retten til på lige fod med mænd at stemme ved alle valg og til at være valgbare samt til at deltage i udformningen og gennemførelsen af regeringens politik. Det er tydeligt, at denne artikel ikke er blevet overholdt i forbindelse med det nylige kommunalvalg.
Vi skal også huske, at der i henhold til Amnesty Internationals oplysninger blev henrettet mindst 31 personer ved dødsstraf i 2004. Det er derfor nødvendigt at gentage opfordringen til afskaffelse af dødsstraffen, som EU har gjort i lang tid.
Det er vigtigt at bevare et godt forhold til Saudi-Arabien, og dette er en lejlighed for begge parter til at bidrage til en større forståelse mellem folk og kulturer.
Men netop af hensyn til de gode relationer burde Saudi-Arabien ikke være endnu et eksempel på den dobbeltmoral, EU nogen gange lægger for dagen, når vi vurderer demokratiseringen og respekten for menneskerettighederne i verden. EU's troværdighed er på spil her. 
Grossetête,
   Hr. formand, opmuntring og beklagelse er de to følelser, der uvægerligt melder sig efter det første lokalvalg i Saudi-Arabien.
Valget er opmuntrende, fordi denne afstemning udgør den første og vigtige etape på vejen mod politisk demokrati i landet. Vi bør klart støtte denne proces, for muligheden for at vælge mellem forskellige stemmesedler og derefter aflevere dem i en stemmeurne er utvivlsomt et tegn på en positiv samfundsudvikling for Saudi-Arabiens befolkning.
Men det var ikke alle forundt at udføre denne handling, og det beklager jeg dybt. Der var almindelig valgret ved dette valg, men kvinderne har ikke valgret i Saudi-Arabien, ligesom de ikke har en lang række andre rettigheder, herunder retten til at køre bil. Europa-Parlamentet sendte en delegation dertil i anledning af valget, og vores udsendte kolleger understregede klart, hvor surrealistisk denne situation forekom dem, og at den ikke kan vare ved. Vi er heldigvis ikke alene om denne holdning, eftersom flere højtplacerede saudiarabere glædeligt nok offentligt har tilkendegivet, at de ønsker at ændre dette forhold.
Globaliseringen er måske kilde til usikkerhed og risici, men den er også et fantastisk instrument til at fremme åbning i forhold til andre. I internettets og satellitternes tidsalder kan intet samfund forblive lukket om sig selv og holdes uvidende om nødvendigheden af at respektere både mænds og kvinders grundlæggende menneskelige værdighed. Jeg håber, at dette budskab også bliver hørt i Riyadh. Jeg skal selvfølgelig ikke give nogen lektioner i demokrati, men der er stadig meget at påtale i Saudi-Arabien, hvad angår respekten for trosfriheden eller den enorme udfordring, der ligger i bekæmpelsen af terroren i regionen.
Jeg vil dog afslutte med en opmuntrende konstatering, idet vores politiske dialog med de saudiarabiske myndigheder bør forblive rolig og venlig, men også ærlig. Lad os vise mod til at tage de virkelige problemer op og løse dem! 
Kallas,
    Hr. formand, Europa-Kommissionen takker Parlamentet, fordi det har fremsat dette beslutningsforslag om Saudi-Arabien. Det er et velformuleret og afbalanceret beslutningsforslag, hvor man på bedste vis påpeger de positive og mindre positive aspekter ved det saudiarabiske valg og den igangværende reformproces. Kommissionen hilser også besøget, som Europa-Parlamentets Delegation for Forbindelserne med Golfstaternes Samarbejdsråd aflagde, og opfordrer den til at fortsætte sine bestræbelser.
Kommissionen deler Parlamentets synspunkt om behovet for at fremme en betydelig styrkelse af forholdet mellem EU og Saudi-Arabien. I juni 2004 vedtog Det Europæiske Råd konklusioner om et strategisk partnerskab med Middelhavsområdet og Mellemøsten. Dokumentet afspejlede EU's politiske vilje til at intensivere indsatsen for at løse konflikter, mindske spændingerne, opbygge tillid, styrke forsvarlig forvaltning og forbedre levevilkårene for de mennesker, der bor ved Middelhavets kyster og i Mellemøsten, og ikke mindst at bedre kvindernes situation i nogle af disse lande.
Vores nuværende aftale om Golfstaternes Samarbejdsråd og vores kommende aftale om frihandelsområdet - som kommer til at indeholde menneskerettigheder som et centralt element - vil fortsat udgøre rammerne for vores samarbejde. Men vi vil videreudvikle vores relationer med de enkelte Golfstater i henhold til deres særlige behov, evner og vilje til at bevæge sig fremad.
Den Europæiske Unions vilje til at fremme både stabilitet og forandringer i hele regionen er det centrale i denne proces. Vi må fremme stabilitet gennem forandring og reformer: Der er behov for politiske og økonomiske reformer for at sikre regionens udvikling og befolkningernes velfærd.
Som De ved, lægger Kommissionen vægt på, at reforminitiativerne skal komme fra regionen selv. Dette kræver, at regionen udtaler sig klart til fordel for politiske, økonomiske og sociale reformer. Selv om reformer ikke kan tvinges igennem udefra, kan man godt tilskynde til, at de gennemføres. EU bør f.eks. opfordre den saudiarabiske regering til at øge tempoet i de reformer, der bidrager til kvinders selvstændighed.
EU vil fortsat tage sådanne spørgsmål op i sine officielle kontakter med saudierne, ikke mindst ved det næste ministermøde med Golfstaternes Samarbejdsråd, der afholdes i Bahrain den 5. april.
Desuden er Saudi-Arabien nu kommet med på listen over lande, som det europæiske initiativ for demokrati og beskyttelse af menneskerettighederne kan fokusere på. Dette betyder, at vi vil vurdere initiativer fra ngo'er, der er villige til at støtte indsatsen i regionen. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Vi går nu over til afstemningen. 
Formanden.
   - Vi går nu over til afstemning.

Posselt (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil bare gøre opmærksom på, at Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater i nogle sprogversioner ikke er opført som underskriver af beslutningsforslaget. Det er vi selvfølgelig, og vi støtter det uforbeholdent. 
Formanden.
   - Ja, det er klart, hr. Posselt, at det er fra seks politiske grupper, herunder PPE-DE-Gruppen. 

Doyle (PPE-DE ).
   - Hr. formand, med Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliances samtykke vil jeg gerne ændre ordlyden af det nye punkt 2a, så det lyder "opfordrer den saudiarabiske regering til at ophæve restriktionerne for kvinders frie bevægelighed (herunder mod at køre bil) - et ord er blevet ændret her - for deres beskæftigelsesmuligheder, for deres status som juridisk person og for deres ret til at optræde som part i retssager".

Formanden.
   - Jeg erklærer Europa-Parlamentets session for afbrudt.
