Godkendelse af protokollen
Formanden
Mine damer og herrer kolleger, jeg ønsker alle en glædelig jul og et godt nytår.
Protokollen fra foregående møde er blevet omdelt.
Jeg ser ingen, der ønsker at gøre indsigelse.
(Protokollen godkendtes)

Posselt
Hr. formand, jeg havde meldt mig til protokollen lige fra begyndelsen. Jeg ville bare sige: På side 26 i protokollen er der anført, at jeg i går inden afstemningen om aktuelle og uopsættelige spørgsmål skulle have gjort hr. Cot opmærksom på, at de fælles beslutninger godt nok forelå på alle sprog, men ikke de oprindelige tekster. Hertil sagde hr. Cot, at det var en undtagelse, at der havde været oversættelsesvanskeligheder. Bagefter forhørte jeg mig endnu en gang hos udleveringsstedet, og dér fik jeg udtrykkeligt at vide, at der kommer en ny regel for fremtiden, ifølge hvilken de oprindelige tekster til de fælles beslutninger ikke længere bliver oversat og fremlagt. Det må jeg protestere imod, selvom jeg normalt absolut går ind for spareforanstaltninger, for der er til enhver tid mulighed for, at fælles beslutninger bliver afvist her, hvilket er sket ofte, og at de oprindelige tekster så sættes til afstemning. Vi må altså kræve, at de oprindelige tekster bliver oversat og fremlagt i henhold til fristerne.

Formanden
Hr. Posselt, jeg tager deres bemærkninger til efterretning og skal anmode om, at dette spørgsmål genovervejes.

Afstemning
Fabra Vallés
Hr. formand, vi kommenterede i går aftes, at fru Müllers betænkning er en fremragende betænkning, men jeg må også understrege, at Revisionsrettens betænkning, som den omhandler, har fortjent at blive offentliggjort i EF-Tidende. Derfor ville mit ændringsforslag blive nr. 7 og ville lyde som følger, jeg læser på fransk:
«anmoder Revisionsretten om at offentliggøre sin udtalelse 1/8117 i De Europæiske Fællesskabers Tidende og om senest to år efter Amsterdam-traktatens ikrafttrædelse at forelægge en særberetning om gennemførelsen af udgifter inden for rammerne af den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik«.
Og, hr. formand, jeg beder Dem om at opfordre ordføreren for Budgetkontroludvalget til at give os det samtykke, som hun utvivlsomt ville gøre, hvis fru ordfører Müller var til stede.

Theato
Hr. formand, det fremgik af debatten i går, at det er ønskværdigt, at udtalelsen offentliggøres i EF-tidende. Det ændrer egentlig ikke teksten. Der er et indskud i punkt 7, der - såvidt jeg har erfaret - også er i ordførerens interesse. Jeg har også talt med andre medlemmer i Budgetkontroludvalget om det. Indskudet, som blev foreslået af hr. Fabra Vallés i forbindelse med et mundtligt forslag, volder ingen problemer, støder ikke på modstand. Jeg vil altså anbefale, at vi imødekommer det mundtlige forslag.

Aelvoet
Fru Müller har bedt mig om at meddele, at hun helt kan tilslutte sig det mundtlige ændringsforslag.

Formanden
Er der nogen indsigelse imod, at jeg sætter hr. Fabra Vallés' mundtlige ændringsforslag under afstemning? Jeg ser ingen, der gør indsigelse, og jeg sætter derfor det mundtlige ændringsforslag under afstemning sammen med hele forslaget til beslutning, hvortil der ikke er indgivet nogen ændringsforslag.
Det er godkendt.

Fabre-Aubrespy
Hr. formand, der er foreslået et mundtligt ændringsforslag. De spørger, om der er nogen indvendinger, hvilket ikke er tilfældet. Ikke desto mindre mener jeg, det ville være mere korrekt at sætte dette mundtlige ændringsforslag under afstemning først for dernæst at sætte betænkningen som helhed under afstemning.
Jeg går personligt ind for dette mundtlige ændringsforslag, mens jeg tager stærke forbehold med hensyn til betænkningen som helhed. Jeg vil derfor anmode Dem om at sætte betænkningen i sin helhed under afstemning, således som det er praksis, og at gøre det samme, hvad angår det mundtlige betænkningsforslag. Og det selv på den sidste dag af dette års session!

Formanden
Hr. Fabre-Aubrespy, jeg forsøger at gøre Parlamentets arbejde lidt lettere ved ikke at insistere på en formel overholdelse af alle regler, når jeg ser der er almindelig enighed. Men hvis De ønsker det, har jeg intet imod at sætte forslaget under afstemning en gang til, for at vi kan være sikre på resultatet. For vi har stemt om det mundtlige ændringsforslag på samme måde, som vi har gjort mange gange før. Jeg kunne se, at hele Parlamentet var enig, der var ingen indsigelse nogetstedsfra. Jeg sætter derfor nu det mundtlige ændringsforslag under afstemning.
(Forslaget til beslutning vedtoges)

Titley
Jeg støtter Kommissionens meddelelse om benchmarking og min kollega hr. Murphys arbejde med den.
Ved at gøre konstatering og afhjælpning af ineffektive forhold i arbejdet til en central del af arbejdet kan virksomhederne selv gå ind og styre forbedringen af deres konkurrenceevne.
Derfor støtter jeg Kommissionens idé om at nedsætte en Gruppe på Højt Plan, som skal bistå med rådgivning om emnet, men små virksomheder bør også være med sammen med større virksomheder, fagforbund og forbrugere.
Det glæder mig, at hr. Murphy påpeger, hvordan benchmarking kan bruges til at konstatere, hvad der fungerer godt i visse sektorer, hvor vi i EU klarer os bedre end vores amerikanske og japanske konkurrenter ved at tilføre ekstra værdi til produkter og tjenesteydelser, f.eks. inden for nærings- og nydelsesmidler og møbler.
I dag kan mange andre lande fremstille produkter eller levere tjenesteydelser billigere, end vi kan i Europa. Men vi kan stadig øge velstanden og skabe arbejdspladser, hvis vi sigter mod hele tiden at forbedre vores arbejdsgange og kvaliteten af vores arbejde. Med benchmarking kan vi hele tiden være foran konkurrenterne. Jeg håber, at Kommissionen via Gruppen på Højt Plan vil hjælpe industrien med at finde metoder til at gøre dette mere effektivt.
til betænkning af Müller (A4-0339/97)
Fabre-Aubrespy
Hr. formand, de forhold, hvorunder afstemningen er foregået, foranlediger mig til at tage ordet. Jeg vil takke Dem, fordi De efterkom min anmodning; dog kunne jeg have ønsket, at De udtrykkeligt havde iværksat en afstemning for eller imod betænkningen.
Jeg vil sige følgende. Müller-betænkningen omhandler en særdeles vigtig rapport fra Revisionsretten om gennemførelsen af den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. Der er tale om et af Den Europæiske Unions aktivitetsområder, hvor udgifterne vedtages på mellemstatsligt plan. Således bliver både udgifterne og de vigtigste beslutninger vedtaget på mellemstatsligt plan, samtidig med at disse udgifter ofte finansieres over fællesskabsbudgettet.
I rapporten anføres det i øvrigt, at det er ca. 75 % af udgifterne, der finansieres over fællesskabsbudgettet, og Europa-Parlamentet udleder naturligvis heraf, at det ikke kun bør inddrages i beslutningerne, men også i hele kontrollen med udgifterne. For nylig vedtoges - i øvrigt under kritisable retlige omstændigheder - en interinstitutionel aftale inden for rammerne af Amsterdam-traktaten, der tager sigte på at ændre de forhold, under hvilke den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik gennemføres. Vi har rettet en kritik imod iværksættelsen af denne aftale.
Vi kritiserer endvidere Müller-betænkningen, fordi indfaldsvinklen langt snarere er ideologisk end finansiel. Meget ofte giver Revisionsrettens rapporter, som udgør en kilde til oplysninger, der vil gøre det muligt at måle, hvor lemfældigt fællesskabsmidlerne ofte forvaltes, anledning til forslag af et ideologisk tilsnit, snarere end til kritik eller reformforslag på det finansielle plan, hvilket burde være tilfældet; dette gælder den foreliggende betænkning. Derfor har vi, hr. formand, stemt imod, selvom dette ikke er kommet ordentligt til udtryk som følge af den måde, hvorpå De har ladet afstemningen afvikle.

Lindqvist (ELDR), Sjöstedt (GUE/NGL), Schörling (V) og Sandbæk (I-EDN)
Der bliver i betænkningen fremført en række institutionelle betragtninger om den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik såvel som betragtninger af mere generel institutionel karakter, som vi tager afstand fra. Det drejer sig for eksempel om, at systemet med skiftende rådsformandskaber hver sjette måned komplicerer og besværliggør kontinuerlig gennemførelse af og tilsyn med fælles aktioner. Vi mener helt entydigt, at det må og skal være en ret for ethvert medlemsland af Den Europæiske Union at besidde formandsposten på rotationsbasis, som tilfældet er i dag. Vi har jo alle hørt om forslag om 1-årige EU-formandskaber bestående af et stort, et mellemstort og et lille medlemsland. Der hersker ingen tvivl om, at et sådant forslag bryder med princippet om, at alle lande er lige kvalificerede til at varetage formandsposten. Blot fordi man er et stort land, betyder det ikke, at man er mere kvalificeret til at være indehaver af formandstitlen. Vi mener derfor også, at FUSP fortsat skal have karakter af et mellemstatsligt samarbejde.
Endvidere henstilles der til medlemsstaterne, at de opretter en FUSP-personalereserve til fælles aktioner. For det første lader det hånt om adskillige medlemslandes udtrykkelige ønske om at forblive neutrale, og for det andet må det skulle være op til det enkelte land, om det ønsker at deltage i en fælles aktion; der er ingen automatik forbundet hermed.

Willockx
FUSP, den Europæiske Unions fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, er, fire år efter at Maastricht-traktaten trådte i kraft, endnu ikke kommet helt op af starthullerne.
Konkrete erfaringer såsom den Europæiske Unions forvaltning af byen Mostar, den europæiske valgobservationsenhed for valget i Palæstina og EU's optræden i Bosnien-Hercegovina taler for sig selv. Hvad det sidste angår, har Europa-Parlamentet under andenbehandlingen af 1998-budgettet udtrykt sin bekymring med hensyn til implementeringen af EU-finansieringen af aktioner i forbindelse med flygtninges tilbagevenden til BosnienHercegovina.
Men det er ikke blot Europa-Parlamentet, som nærer bekymring for gennemførelsen af FUSP. Også Revisionsretten tøver ikke med i sin udtalelse at gøre status over tre års erfaringer med fælles optræden inden for rammen af FUSP og at pege på de stadigvæk eksisterende svage punkter og mangler.
Kernen i FUSP-problematikken er konflikten mellem Rådets eksklusive beføjelse til at godkende FUSPforanstaltninger og Europa-Parlamentets beføjelse til at stille de nødvendige midler til rådighed herfor.
Allerede i 1994 har jeg som ordfører for betænkningen »Finansiering af FUSP« peget på det eksisterende »spændingsfelt« mellem FUSP's indholdsmæssige beføjelser, som beror hos Rådet, og budgetbeføjelsen. Jeg gjorde dengang udtrykkeligt opmærksom på, at ingen er tjent med en slæbende konflikt og permanent mundhuggeri mellem Europa-Parlamentet og Rådet. EU-borgere kan ikke være tjent med endeløse diskussioner om, hvem der er beføjet til hvilken opgave, men har brug for en effektivt fungerende Union, som også påtager sig ansvaret udadtil gennem en slagfærdig udenrigspolitik.
Er det hermed sagt, at der mellem 1994 og i dag ikke er sket noget som helst? Har problemerne med hensyn til EU-forvaltningen af Mostar, den europæiske valgobservationsenhed ved valget i Palæstina og den højtstående repræsentant for Bosnien-Hercegovina da slet ikke ført til noget som helst resultat? Har de endeløse diskussioner i Budgetudvalget, hvor sidstnævnte blev anmodet om at stille midler til rådighed for FUSP-opgaver på grundlag af yderst spinkle og særdelses svagt underbyggede informationer, da bare været udtryk for nulliteter? Svaret er efter min mening nej.
Amsterdam-aftalen betød en væsentlig fremgang med hensyn til finansieringen af FUSP. Klare spilleregler skal afgrænse de beføjelser, som tilkommer budgetmyndighederne, Rådet og Europa-Parlamentet, samt bevirke en bedre vekselvirkning mellem disse. Herved kan de finansielle midler fremover frigøres på en hurtigere og mere effektiv måde for FUSP's reelle behov.
Men dermed er ikke alt sagt. Revisionsretten angiver med rette i sin velunderbyggede evaluering en række punkter, hvor FUSP har svigtet, navnlig:
mangel på gennemskuelighed og transparens. Om udgifterne, der er betalt via EU-budgettet (= 90, 94 %) findes der tilstrækkelig information. Problemerne opstår med hensyn til de administrative udgifter og medlemsstaternes bidrag. Hvad det sidste angår foreligger der, bortset fra enkelte foranstaltninger, ingen eller kun lidt information om de bidrag, som erlægges af medlemsstaterne eller tilflyder fra donatører.-De skiftende rådsformandskaber hvert halve år stemmer ikke med behovet for kontinuitet i forvaltningen af en fælles optræden (konkret kan der henvises til Mostar).-Der er stadigvæk svage punkter hvad angår Kommissionens forvaltning af FUSP.-Mangel på tydelige kompetencekriterier, hvorfor der alt for ofte optræder overlapning af FUSP's målsætninger og Fællesskabets opgaver inden for udviklingssamarbejdet. Dette resulterer i manglende sammenhæng i forvaltningen af midlerne, hvilket ikke fremmer budgettets gennemskuelighed.For at afhjælpe disse mangler skal den interinstitutionelle aftale måske præciseres nærmere og kompletteres. På dette punkt kan jeg helt tilslutte mig konklusionerne i Müller-betænkningen. Det eneste, jeg ønsker at tilføje, er, at dette udelukkende kan lykkes med en pragmatisk håndtering.
Specielt tilspidset budgetmyndigheden betyder dette, at Europa-Parlamentet ikke må misbruge sine beføjelser for FUSP-aktionernes finansielle aspekt.
Kommissionen, Rådet og Europa-Parlamentet (både Budgetudvalget og Budgetkontroludvalget) skal ved hjælp af et intenst og konstruktivt samarbejde give fast form til en slagkraftig FUSP.

Mærkning af genetisk modificeret soja og majs
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om syv mundtlige forespørgsler til Kommissionen om mærkning af genetisk modificeret soja og majs, af:
Â4-0908/97 - Ï-0139/97 af Breyer og Lannoye for V-Gruppen; -B4-0909/97 - O-0141/97 af Florenz, Schleicher og Oomen-Ruijten for PPE-Gruppen; -B4-0910/97 - O-0143/97 af Roth-Behrendt for PSE-Gruppen; -B4-0912/97 - O-0145/97 af Pasty og Azzolini for UPE-Gruppen; -B4-0913/97 - O-0154/97 af Eisma for ELDR-Gruppen; -B4-1003/97 - O-0164/97 af Papayannakis og González Álvarez for GUE/BGL-Gruppen; -B4-1006/97 - O-0170/97 af Souchet og Nicholson for I-EDN-Gruppen.
Berthu
Hr. formand, lige en bemærkning til forretningsordenen i forbindelse med debatten om mærkning af genetisk modificerede produkter.
Jeg henviser nærmere bestemt til forretningsordenens artikel 37, der omhandler redegørelser og mundtlige spørgsmål, og ifølge hvilken et udvalg, en politisk gruppe eller mindst 29 medlemmer kan fremsætte et beslutningsforslag.
Mine kolleger, Édouard des Places og Dominique Souchet, fremsatte i sidste uge et beslutningsforslag inden for fristen i henhold til forretningsordenen, og uden videre træffer Formandskonferencen pludselig afgørelse om, at der hverken bliver noget beslutningsforslag eller nogen afstemning.
Vi er af den opfattelse, at denne afgørelse er i klar modstrid med forretningsordenen og beklager dette, så meget desto mere som det er anden gang, noget sådant er sket i denne uge. Vi er således blevet nægtet en afstemning om Kommissionens redegørelse vedrørende kogalskab, en redegørelse vi forholdt os stærkt kritiske til. Dette er et tegn på et stærkt foruroligende uvæsen.
Europa-Parlamentet anmoder uophørligt om flere beføjelser, men vover ikke at vedtage beslutninger, når det indser, at det kunne vække Kommissionens mishag. Min gruppe ville gerne for sit vedkommende kunne udtrykke en klar misbilligelse over udsættelsen af forbuddet mod risikoprodukter og politikken vedrørende genetisk modificerede organismer. Hr. formand, i henhold til forretningsordenen anmoder vi følgelig om, at det belutningsforslag, vi har fremsat i overensstemmelse med reglerne, sættes under afstemning.

Formanden
Hr. Berthu, jeg tror, at vi før har diskuteret dette emne. Formandskonferencen er altså nået frem til denne holdning, som De også selv siger. Deres gruppe er repræsenteret i Formandskonferencen, og naturligvis kan De, også uanset Formandskonferencens holdning, der efter de oplysninger, jeg har fået, var enstemmig, indgive et forslag til beslutning uden at være bundet af gruppeformændenes holdning.

Berthu
Hr. formand, Formandskonferencens afgørelse blev ikke truffet ved enstemmighed.
Jeg repræsenterede min egen gruppe, og jeg modsatte mig på det kraftigste denne afgørelse. Efter min mening havde Formandskonferencen ikke ret til at træffe denne afgørelse, fordi denne er i modstrid med forretningsordenen.

Formanden
Hr. Berthu, som De er klar over, er jeg ikke her for at stå til regnskab for Formandskonferencens holdning. Der er gruppeformænd til stede nu, der kunne tage ordet. Men jeg har i hvert fald det indtryk, at denne drøftelse har fundet sted.

Breyer
Hr. formand, gruppen De Grønne i Europa-Parlamentet har taget dette initiativ, for Novel Foodforordningen trådte i kraft den 15. maj, Kommissionen har holdt os hen i månedsvis med påstanden om, at der også eksisterer en regel for genmanipuleret majs og soja, men hvad er der sket ... ingenting! Hvornår holder De endelig op med Deres henholdende taktik over for forbrugerne og Parlamentet? Hvor længe endnu vil De lade forbrugerne svæve i det uvisse? Hvornår vil Kommissionen og Den Stående Levnedsmiddelkomité endelig beslutte sig for en klar mærkning af majs og soja?
Fru Cresson, jeg ser, at De er til stede. Normalt er det hele tiden de nyeste fremskridt inden for genteknologien, der fremhæves. Hvorfor foreslår man ikke DNA-analysen, som er aktuel? Hvorfor går Kommissionen denne gang hen og foreslår endda en proteinanalyse, som er meget forældet? Taler rygterne sandt, når de siger, at der endda kun er planlagt en frivillig aftale med industrien? Hvad sker der med babymaden? Vil man tilslutte sig udtalelsen fra Den Videnskabelige Komité for Levnedsmidler og udelukke nye levnedsmidler til babyer, også når det drejer sig om majs og soja? Hvorfor foranlediger Kommissionen ikke, at producenterne fremlægger analysemetoden? Hvorfor ødsles der millioner af skatteborgernes penge bort, og hvorfor betaler offentligheden for analysemetoderne? Hvorfor stiller De ikke snart et forslag? Hvornår kommer forslaget om tilsætningsstoffer, aromaer og enzymer? Hvornår holder De snart op med denne hemmelige forordning? Hvornår kan forbrugerne og også vi regne med, at der kommer et sammenhængende forslag om mærkning af genmanipulerede majs- og sojaprodukter, sådan som vi alle og også forbrugerne ønsker det?

Schleicher
Hr. formand, ærede kolleger, vi har sat dette emne på dagsordenen, fordi vi snart vil være sikre på, at tingene skrider fremad. Nu har Kommissionen fremlagt et forslag den 3. december, altså efter at vi allerede havde sat det i gang. Jeg har kigget på forordningens begrundelse, som vil blive vedtaget uden om Parlamentet, fordi det Blandede Levnedsmiddeludvalg er kompetent i den forbindelse. Jeg var forbavset. Vi har nu i snart et halvt år diskuteret med Kommissionen. Kommissionen har hele tiden sagt, at det ikke er nødvendigt at træffe en ordning i den forbindelse. Nu er den i begrundelsens punkt 8, 9 og 20 kommet med nøjagtig den begrundelse, som vi hele tiden har anført. Det forstår jeg ikke helt. Jeg er taknemmelig for, at Kommissionen nu har fundet vejen, men Kommissionen må forklare mig, hvorfor den så længe har modsat sig det, som Parlamentet sagde.
Vi støtter naturligvis den DNA-prøve, som Europa-Kommissionen har planlagt, dog med den tilføjelse - som fru Breyer netop også bemærkede - at den analysemetode, som skal anvendes til kontrollen, fastlægges samtidig. Kun på den måde kan sådan et forslag gennemføres, og det sikrer, at der sker en sagligt korrekt information.
Efter at Den Stående Levnedsmiddelkomité i Europa-Kommissionen med deltagelse af medlemslandene beskæftigede sig meget intensivt med forslaget i går, ser det ud til, at Kommissionen og Rådet kan træffe en afgørelse i januar. Dermed er der skabt forudsætninger for, at medlemsstaterne i det mindste kan anvende og gennemføre bestemmelserne i forordningen af 19. september 1997, som allerede trådte i kraft den 1. november 1997, hvis anvendelse dog måtte udskydes til 1. februar 1998, til denne termin til mærkning af genetisk modificerede sojabønner og majs. Vi hilser alt dette velkommen, men vi spørger: Hvorfor først nu?
Jeg har dog flere spørgsmål til Kommissionen. Først og fremmest ville jeg være taknemmelig, hvis fru kommissæren kunne meddele og forklare os resultaterne af gårsdagens møde i Levnedsmiddeludvalget.
Og et andet spørgsmål: Årets høst af soja og majs i USA er slut. Det må dog antages, at genetisk modificerede produkter allerede er på vej til Europa eller måske endda allerede er i Europa. Hvordan vurderer Kommissionen faren for, at især genetisk modificeret majs og soja eksporteres til Europa blandet med traditionelle produkter, uden at der foreligger den nødvendige tilladelse til markedsføring i landene i Den Europæiske Union i henhold til del C i direktivet fra 1990?
Hvor mange ansøgninger om tilladelse til markedsføring ligger der for øjeblikket hos Europa-Kommissionen? Hvad vil Europa-Kommissionen gøre for at sikre, at der rettidigt kan træffes afgørelse om alle de ansøgninger om tilladelse til markedsføring, som foreligger for tiden? Har Europa-Kommissionen et overblik over, hvilket omfang leveringerne af de nævnte organismer fra USA og Canada til Europa har? Hvordan vurderer Kommissionen risikoen for handelskonflikter med de nordamerikanske handelspartnere, hvis produkterne ikke må markedsføres i Den Europæiske Union på grund af en manglende tilladelse for GMO-andelen?
Jeg er klar over, fru kommissær, at De formodentlig ikke kan besvare alle spørgsmålene detaljeret i dag. Men jeg vil gerne give Dem spørgsmålene med, og jeg ville være taknemmelig, hvis vi kunne få dem besvaret i starten af januar.

Graenitz
Hr. formand, fru kommissær, vi har i dag stillet disse mundtlige forespørgsler til Dem, fordi vi mener, at det er nødvendigt, at Parlamentet netop i forbindelse med genetisk modificerede levnedsmidler informeres omfattende og rettidigt, og det på et tidligere tidspunkt end normalt. Hvis De ikke kan lade forordningen træde i kraft pr. 1. november, fordi de nødvendige gennemførelsesforskrifter ikke eksisterer, men er nødt til at udskyde det til februar, så er det efter min mening en ulempe for de europæiske forbrugere, og også for den europæiske industri. Netop i forbindelse med levnedsmidler, som skal markedsføres på det indre marked, skal der være fælles forskrifter for, skal der være muligheden for, hvordan der i det hele taget skal mærkes, og det skal gøres, før disse levnedsmidler bliver produceret. Det er nødvendigt for industrien og for at beskytte forbrugerne. Det er uforståeligt, at det tager så lang tid, selvom Novel Food-forordningen jo allerede blev færdiggjort i Forligsudvalget for et år siden, selvom den har været i kraft siden maj måned, og selvom man egentlig allerede dengang var klar over, at der skulle findes en overgangsordning for majs og soja.
Man må også spørge sig selv, om man ikke allerede nu, før en ny aftale træder i kraft mellem institutionerne, sådan som vi kan forvente det næste år i forsommeren, skal tage muligheden for at informere Parlamentet tidligere og rettidigt i betragtning på de meget følsomme områder, så Parlamentet ikke er nødt til at gå omveje for at få fat i udkast, som diskuteres i Den Stående Levnedsmiddelkomité i Kommissionen.
Det, som jeg gerne vil have at vide af Dem - netop fordi De er ansvarlig for den videnskabelige afdeling og Det Fælles Forskningscenter - er: Hvor langt er man kommet med arbejdet på at udvikle en analyse til påvisning af genetiske modifikationer i DNA, som kan anvendes i hele Unionen, og hvorvidt er Det Fælles Forskningscenter del af dette, eftersom centeret jo allerede har udviklet analysemetoder for en række produkter også på levnedsmiddelområdet ved hjælp af ringanalyser, således at der er ensartethed inden for Unionen, og dørene ikke står på vid gab for tilfældighedernes spil? Jeg tror heller ikke, at vi skal overlade denne beslutning til industrien alene.
I den forbindelse vil jeg gerne stille Dem et andet spørgsmål, fru kommissær: Er det ikke mere hensigtsmæssigt i stedet for at vedtage en ordning, ifølge hvilken der på et produkt kan stå »kan indeholde genetisk modificerede dele«, at der fastlægges en tærskelværdi, og at der kun foreskrives mærkning med »genetisk modificeret levnedsmiddel« eller »ikke genetisk modificeret levnedsmiddel« for produkter, som ligger over denne tærskelværdi? I Østrig havde vi et tilfælde, som opstod på grund af forurening. Der kan meget let forekomme forurening af netop soja og majs, som transporteres i jernbanevogne, og selvom det kun er 1 %, så er det bedre at sige, at der findes en tærskelværdi end at gøre forbrugerne usikre med en mærkning som »kan indeholde«.
Jeg kan forestille mig, fru kommissær, at det vil være nødvendigt, at alle disse spørgsmål bliver besvaret meget hurtigt, hvis vi virkelig ønsker, at alle medlemslandene kan vedtage ordningen i februar, så den kan gennemføres af industrien. Det er på høje tid, at der nu fremlægges et tilsvarende udkast, der indeholder alt det, som forbrugerne skal vide, og som industrien har behov for til fremstilling og mærkning af sine produkter.

Santini
Hr. formand, også jeg tilslutter mig mine kollegers beklagelse over denne forsinkelse vedrørende et så delikat emne, som ikke alene involverer producenterne, forskningen og forbrugerne, men vil jeg sige, også vores etiske image, i hvert fald siden Europa-Parlamentet har tilrevet sig retten til at gøre sig til dommer også i så delikate sager, som har nær forbindelse med de europæiske borgeres sundhed.
Jeg må sige, at selv når denne forordning er vedtaget, tror jeg ærlig talt ikke, at den vil skabe stor entusiasme, hvis vi skal tro de alarmerende meldinger, der breder sig blandt de europæiske borgere, meldinger, som blandt andet går ud på, at hvis de regler om mærkning, der er foreslået af Kommissionen, især for fødevarer fremstillet på grundlag af gensplejset soja og majs, bliver vedtaget, vil vi grundlæggende kun nå frem til at regulere 30-40 % af de produkter, der fremstilles på grundlag af gensplejset majs og soja, og hele resten vil således hverken blive kontrolleret eller mærket.
Ifølge Kommissionens udkast til forordning er det faktisk kun produkter med proteiner, der er kontrolleret og analyseret med de nuværende analysemetoder, der obligatorisk skal mærkes som produkter på basis af gensplejset soja eller majs. På nuværende tidspunkt rejser mange, også i videnskabelige kredse, tvivl om disse metoders validitet, om de kan leve op til den nye metodik, som produktionsvidenskaben på sin side kan indføre. Der er endnu en betragtning: udkastet til forordning udelukker alle tilsætningsstofferne til fødevarer, aromastoffer og ekstraktionsmidler, og vi ved udmærket, at stoffer fra sojaen, der også er gensplejset, findes i fødevarerne, i chokoladen, i margarinen, men lad os ikke glemme, at for eksempel også i farmakologien nævnes soja som et nyttigt middel mod kolesterol, som nu er århundredets lidelse, og således kan De forestille Dem de skader, som kunne ske for sundheden i stedet for forbedringer, hvis sojalecitinen ikke levede op til den krævede kvalitet.
Vi vil også gerne erindre om, at med hensyn til dette emne er der store forventninger hos de europæiske borgere. 90 % af forbrugerne udtrykte i en nylig undersøgelse stærk bekymring, men også store forventninger til, hvad Kommissionen kan foreslå.
Derfor rejser jeg igen de to spørgsmål, som findes i dokumentet fra min gruppe, Union for Europa. Kan Kommissionen oplyse, hvorfor den endnu ikke har meddelt, hvilke regler der skal følges? Hvad er det for bestemmelser, der skal følges for bedre at virkeliggøre borgernes ret til at blive informeret?
Lad os se disse usikkerheder i sammenhæng med de andre, som findes på fødevareområdet - lad os endnu en gang se på BSE-problemet og de seneste problemer med ekstra jomfruolie, og hvor meget jomfru den er, vil ingen nogen sinde vide! og så tilsætningsstofferne i vin og så videre - ærlig talt vil også det kommende julemåltid kun blive præget af bekymring snarere end glæde. God jul!

Eisma
Hr. formand, vil De bede kommissæren om at have sin opmærksomhed henvendt på det, vi siger, så er det lettere at kommunikere. Ikke blot forbrugerne og industrien føler sig usikre hvad angår brugen af GMO'er i levnedsmidler. Også Europa-Parlamentet, os alle, nødsages regelmæssigt til at bede om en forklaring. Derfor denne debat her til morgen.
Det står mig mere og mere klart, at Kommissionen ikke helt ved, hvilken politik den skal følge med hensyn til GMO'er. Den laver forordninger med tidsskemaer, som ikke blot giver industrien store problemer, men som den heller ikke selv ved råd med. Det vigtigste spørgsmål her til morgen er, hvorfor Kommissionen ikke tidligere er kommet med gennemførelsesbestemmelserne, som der først nu foreligger et forslag om. For industrien er der nu opstået en ret uholdbar situation med mange usikkerheder. Hvad vigtigere er, forbrugerne har stadigvæk ingen sikkerhed for, hvorvidt der er anvendt genetisk modificerede ingredienser eller ikke, når de køber produkterne. For min gruppe er der derfor opstået en uacceptabel situation med mange usikkerheder. Etikettering er særdeles vigtig. Vi tror ikke på et frit valg for forbrugerne, så længe disse ikke informeres tilstrækkeligt af etiketterne. Forbrugerne må selv kunne bestemme, om de vil indtage genetisk modificerede levnedsmidler. Det er Kommissionens opgave at sørge for, at oplysningerne på etiketten bliver obligatoriske, og at det via en pålidelig metode kan fastsættes, om et produkt indeholder GMO'er. Netop om hvilken metode, der skal vælges, er der nu opstået en hel del tvivl.
I første omgang så det ud til, at et flertal af medlemsstaterne og Kommissionen valgte proteinmetoden, men i det nye forslag har Kommissionen pludseligt valg DNA-metoden. Også til stor forbavselse, hører jeg, for Den stående Levnedsmiddelkomité, som atter holdt møde i går. Det ser stadigvæk ud til, at det nyeste forslag er for uklart for erhvervslivet til at kunne iværksætte en forsvarlig etikettering. Jeg vil derfor gerne anmode Kommissionen om at gøre rede for, hvorfor den har besluttet sig hertil, til denne nye metode, og hvornår den agter at lade gennemførelsesbestemmelserne træde i kraft? Eufemistisk udtrykt, hr. formand, det er på høje tid, og jeg vil endnu en gang sige til Kommissionen: påtag Dem nu endelig ansvaret, det har det hidtil skortet på, og det ikke så lidt.

González Álvarez
Hr. formand, jeg tror, at på dette tidspunkt i forhandlingen og efter mine kollegers indlæg, som har udtrykt deres bekymring, og som blot afspejler borgernes bekymring, er der ikke meget mere at sige, og jeg tror ikke, jeg kan bruge min taletid op. Vi havde også fremlagt et spørgsmål, som grundlæggende udtrykker det samme som kollegernes, det vil sige: Hvorfor ikke iværksætte gennemførelsen af disse forholdsregler, hvorfor ikke have ensartede analyser på europæisk niveau, hvorfor ikke også have en korrekt mærkning, der giver forbrugerne mulighed for at vælge?
USA siger, at Den Europæiske Union lægger forhindringer i vejen for import af gensplejsede produkter, og at Den Europæiske Union støtter sig mere til offentlighedens bekymring end til videnskabelige kendsgerninger. Vi synes jo, at den europæiske offentligheds bekymring er logisk. Den er blevet bevidstgjort af andre problemer omkring levnedsmiddelsikkerhed. Endvidere er der et frisk eksempel i den for nyligt godkendte mulighed for at fremstille gensplejset majs i Frankrig, som det blev skrevet i den spanske presse og, tror jeg, også i den europæiske. Denne majs vil indeholde tre gener: Et, der indeholder et giftstof, som afskrækker insekter, et, der indeholder et stof, der er modstandsdygtigt over for antibiotika, og et, der indeholder et stof, som giver tolerans mod ukrudtsmidler. Det er logisk, at den europæiske offentlighed - og en hvilken som helst offentlighed - er bekymret over alle disse stoffers sundhedsmæssige påvirkning. Derfor er det absolut nødvendigt med en korrekt mærkning og en hensigtsmæssig gennemførelse heraf.
Det er sandsynligt, fru kommissær, at den ændring, som er ved at ske i GD XXIV med henblik på at garantere levnedsmiddelsikkerheden, går i den rigtige retning, eftersom der er planlagt en risikoanalyseenhed, hvis formål er at analysere de risici for menneskets helbred, som hvert af disse stoffer har. Under alle omstændigheder tror jeg, fru kommissær, at alle vi kolleger her udtrykker en begrundet bekymring fra den europæiske offentlighed, som ikke vil risikere at indtage produkter, som medfører en sundhedsrisiko.

Souchet
Hr. formand, vedrørende genetisk modificerede organismer og vedrørende kogalskab, det vil sige vedrørende borgernes levnedsmiddelsikkerhed, har vores gruppe to gange anmodet EuropaParlamentet om klart at markere sin holdning ved en afstemning om et beslutningsforslag. To gange har man i strid med forretningsordenen nægtet os dette. Min kollega, hr. Berthu, har netop påpeget denne meget alvorlige afvigelse fra regelen.
Det er derfor højst besynderligt, at hr. Scotto, der er korrespondent for avisen Le Monde, i sin beretning dateret den 18. december netop undlader at omtale disse to parlamentariske initiativer - de eneste, der var, så vidt vi ved - som opfordrede Europa-Parlamentet til, hvad angår disse to væsentlige spørgsmål, at leve op til sit ansvar under den nuværende mødeperiode.
Med hensyn til de genetisk modificerede organismer kan man ikke undlade at bemærke, at Kommissionens beslutninger i høj grad er i overensstemmelse med interesserne hos de transnationale virksomheder inden for frøbranchen. Endvidere kan man ikke undlade at bemærke, at det er under amerikansk pres, at Kommissionen har tilladt markedsføring af genetisk modificeret soja og majs, endda uden at kræve den fornødne sporbarhed af hensyn til forbrugerbeskyttelse. I dag er transgene ekstraherede sukkerroesnitter blevet markedsført i Nederlandene, selvom dette er forbudt. Fru kommissær, hvem er juridisk ansvarlig for denne situation? Virksomheden Monsanto, der bestilte forsøgene, den nederlandske sukkerfabrik CSM eller Kommissionen, som gav tilladelsen?
Den 27. november i år gav den franske regering grønt lys for dyrkning af en transgen majssort, der er resistent over for halvmøl, og som har et hjælpegen, der er modstandsdygtigt over for antibiotikummet ampicillin. Bernard Kouchner, der selv var medforslagsstiller til et beslutningsforslag, hvori man krævede et forbud imod GMO'er, da han endnu var medlem af Europa-Parlamentet, har imidlertid givet sin tilladelse til denne type majs med støtte fra miljøminister Voynet i modstrid med udtrykkelige henstillinger fra den franske komité for forebyggelse og sikkerhedsforanstaltninger.
Hvem vil skulle bære ansvaret, fru kommissær, hvis det i de kommende måneder godtgøres, at genet, der er modstandsdygtigt over for ampicillin, kan overføres til bakterier i fordøjelseskanalen? Den franske regering, virksomheden, der ansøgte om tilladelse, eller Kommissionen, der gav den oprindelige tilladelse? Hvad der under alle omstændigheder står fast er, at Kommissionen ikke har respekteret forsigtighedsprincippet. Det forekommer derfor påtrængende nødvendigt at nedsætte en arbejdsgruppe i Europa-Parlamentet, for at der kan foregå en fuldt demokratisk drøftelse omkring risiciene for miljøet og menneskers sundhed ved anvendelsen af GMO'er.
Jeg har indtryk af, at man leger med ilden, og at man samtidig forsøger at skaffe sig god samvittighed ved at tilbyde forbrugerne en mærkning, der giver en falsk sikkerhed. Hr. formand, er det forhold, at vi ikke satte noget beslutningsforslag under afstemning ved afslutningen på denne debat ikke bevis på, at Europa-Parlamentet forsøger at flygte fra sit ansvar og at vælte dette over på tjenestemændene?

Cresson
 - (FR) Hr. formand, ærede parlamentsmedlemmer, det er mig en stor glæde at være til stede her i dag for at kunne redegøre nærmere for situationen omkring mærkning af levnedsmidler produceret på basis af genetisk modificerede søjabønner eller majs.
Det er helt klart et meget kompliceret emne, og jeg er ikke sikker på, jeg kan leve op til alle forventninger og besvare alle spørgsmål, men jeg vil forsøge at benytte mig af lejligheden til at redegøre for Kommissionens holdning, eftersom der med rette er blevet stillet spørgsmål om denne.
Jeg vil ikke gennemgå hele sagens forløb, som de ærede medlemmer kender lige så godt som jeg selv, og jeg vil gå direkte til svarene på spørgsmålene, som i en række tilfælde vedrører samme emne.
Jeg vil starte med at tage fat på en række spørgsmål, der vedrører den retlige situation pr. 1. november 1997, det vil sige tidspunktet for ikrafttrædelsen af Kommissionens forordning (EF) nr. 1813/97 af 19. september 1997. Ved forordning nr. 1813/97, der trådte i kraft den 1. november, fastsættes supplerende mærkningskrav for levnedsmidler og levnedsmiddelingredienser, der er fremstillet på grundlag af genetisk modificeret soja og majs. Forordningen er umiddelbart gældende i medlemsstaterne, og man kan derfor dårligt anstille den betragtning, at der skulle mangle regler på det pågældende område. Virksomhederne er siden den 1. november forpligtet til at mærke de produkter, der ikke er ækvivalente i den i artikel 2 i forordning nr. 1813/97 anvendte betydning.
Hvad angår vedtagelsen af detaljerede regler for mærkning af disse levnedsmidler og levnedsmiddelingredienser, meddelte Kommissionen, der på mødet den 31. juli 1997 i Den Stående Levnedsmiddelkomité forpligtede sig til at fremlægge dem så hurtigt som muligt, ved samme lejlighed, at den ville rådspørge Den Videnskabelige Komité for Levnedsmidler for at indhente dennes holdning til det ikke-ækvivalensbegreb, der var indført ved omhandlede forordning.
Denne konsultation samt viljen til at rådføre sig med de berørte instanser og vurderingen af de forskellige mulige metoder forklarer den tid, der har været nødvendig til vedtagelsen af forslaget til forordning. Jeg forstår udmærket den utålmodighed, en række parlamentsmedlemmer giver udtryk for, og som er fuldt berettiget, men den beskrevne fremgangsmåde har naturligvis krævet en vis tid.
En anden række spørgsmål vedrører fortolkningen af ikke-ækvivalensbegrebet og i særdeleshed de kriterier, der ligger til grund for, at man bør mærke levnedsmidler, der er fremstillet på grundlag af genetisk modificeret soja eller majs. I henhold til artikel 2 i forordning (EF) nr. 1813/97, som overtager bestemmelserne i artikel 8 i forordning (EF) nr. 258/97 om nye levnedsmidler, bør den endelige forbruger oplyses om alle karakteristika eller egenskaber ved et levnedsmiddel, såsom sammensætning, næringsværdi eller ernæringsmæssige virkninger eller den påtænkte anvendelse, der bevirker, at det nye levnedsmiddel eller den nye levnedsmiddelingrediens ikke længere er ækvivalent med et eksisterende levnedsmiddel eller en eksisterende levnedsmiddelingrediens.
Følgelig er de levnedsmidler og levnedsmiddelingredienser, der er fremstillet på grundlag af genetisk modificerede sojabønner eller majs, og som ikke længere er ækvivalente med de traditionelle tilsvarende produkter, undergivet kravet om mærkning. Nøglebegrebet "ikke-ækvivalens« er defineret som påvisningen af en videnskabeligt påviselig forskel, der er større end de accepterede grænser for de naturlige variationer.
Sideløbende offentliggjorde Kommissionen den 23. juli 1997 sine generelle retningslinjer for mærkning af moderne bioteknologier, hvori det foreskrives, at der bør foretages mærkning, når det kan påvises videnskabeligt, at et produkt er baseret på en GMO, det vil sige en "genetisk modificeret organisme«, og at det er nødvendigt at opstille klare regler for mærkning, således at den officielle kontrol kan gennemføres på en troværdig, repeterbar og praktisk gennemførlig måde.
Under hensyntagen dels til ikke-ækvivalensbegrebet, dels til den metode, der anbefales i Kommissionens retningslinjer, har det på nuværende stadium vist sig, at forekomsten i levnedsmidler og i levnedsmiddelingredienser af DNA, der er et resultat af en genetisk modifikation, er det kriterium, der bedst opfylder ovennævnte betingelser.
Det er således på dette grundlag, at Kommissionen den 3. december 1997 godkendte et forslag til forordning, hvori der opstilles detaljerede regler for mærkning, som finder anvendelse på levnedsmidler og levnedsmiddelingredienser, der er fremstillet på grundlag af genetisk modificerede sojabønner eller majs. Forslaget blev drøftet i Den Stående Levnedsmiddelkomité den 18. december og berammet til afstemning i den samme komité til midten af januar. Det må siges, at på mødet i Den Stående Levnedsmiddelkomité, som altså mødtes den 18. for at drøfte Kommissionens forslag til forordning, modsatte et flertal af medlemsstaterne sig forslaget! De foretrækker protein-kriteriet og fastsættelsen af en liste over de produkter, der bør mærkes, selvom der endnu ikke findes nogen nærmere liste af denne art.
I forslaget til forordning bestemmes det, at levnedsmidler og levnedsmiddelingredienser, der er fremstillet på grundlag af genetisk modificerede sojabønner eller majs, og som indeholder DNA, der er et resultat af en genetisk modifikation, ikke er ækvivalente i henhold til artikel 2, litra a, i forordning (EF) nr. 1813/97, og dermed er undergivet kravet om mærkning. Omvendt er de levnedsmidler og levnedsmiddelingredienser, der ikke længere indeholder dette DNA, bl.a. som følge af dets ødelæggelse under de forskellige forædlingsprocesser, ikke undergivet kravet om mærkning, idet de bør anses for ækvivalente med de traditionelle tilsvarende produkter.
Da det imidlertid ikke er udelukket rent videnskabeligt, at fremstillingsmetoderne for levnedsmidler kan gøre det muligt at fjerne ethvert spor af DNA i levnedsmidlerne, idet der dog herunder efterlades spor af proteiner, er DNAmetoden blevet suppleret, således at der også kan tages højde for dette tilfælde, som i dag kun er teoretisk.
Forslaget til forordning indeholder endvidere en standardformulering for mærkning, som ikke må fraviges, for dels at gøre det nemmere for forbrugeren at vælge og forstå mærkningen, for dels at undgå modstridende fortolkninger i Den Europæiske Union af eventuelt enslydende formuleringer, som kunne give anledning til nye vanskeligheder på det indre marked. Den valgte formulering er følgende, jeg citerer: "fremstillet på grundlag af genetisk modificeret soja« eller, jeg citerer: "fremstillet på grundlag af genetisk modificeret majs« alt efter forholdene. Formuleringen bør placeres i listen over ingredienser i parentes umiddelbart efter betegnelsen på den pågældende ingrediens. Formuleringen kan også tilføjes med tydelig skrift lige neden under listen over ingredienser med typer, der er mindst på størrelse med de typer, der er anvendt i selve listen over ingredienser. I tilfælde, hvor der ikke findes en liste over ingredienser, bør de nødvendige oplysninger figurere tydeligt på produktets etikette.
Forordningen finder anvendelse, uden at det berører virksomhedernes ret til at indskrive andre, frivillige påstande på deres produkters mærkning end de obligatoriske anførelser, der er fastsat i forordningen, på betingelse af, at de er i overensstemmelse med bestemmelserne i direktiv nr. 79/11/2/EØF, ifølge hvilke sådanne anførelser ikke bør kunne vildlede forbrugeren. Dette gælder også påstande vedrørende ikke-forekomsten af levnedsmidler eller ingredienser fremstillet på grundlag af genetisk modificeret soja eller majs eller påstande vedrørende forekomsten af sådanne levnedsmidler eller ingredienser, i tilfælde hvor denne forekomst ikke er videnskabeligt påviselig, men kan påvises på anden måde.
Blandingen af produkter indeholdende GMO'er med traditionelle produkter er ikke forbudt ifølge lovgivningen. I Rådets og Europa-Parlamentets forordning (EØF) nr. 258/97 nævnes i øvrigt denne mulighed, især for bulkladninger, og det anføres, at i dette tilfælde anses oplysning af forbrugerne, om at disse levnedsmidler kan indeholde GMO'er, for at opfylde nævnte forordnings krav til mærkning. På samme måde giver forslaget til forordning vedrørende mærkning af levnedsmidler og levnedsmiddelingredienser, der fremstilles på grundlag af genetisk modificeret soja eller majs, mulighed for at oplyse følgende på mærkningen, jeg citerer: "kan indeholde, for de produkter, for hvilke forekomsten af materiale, der er fremstillet af genetisk modificeret soja/majs, ikke kan udelukkes, men heller ikke kan påvises«. En sådan anførelse er desuden i overensstemmelse med Kommissionens generelle retningslinjer vedrørende mærkning af moderne bioteknologier. Formuleringen gør det muligt at undgå at adskille produkterne, og man undgår at skulle tage prøver af hver enkelt ladning af produkter, der kunne indeholde blandinger i forskellige grader, idet man lader det være op til forbrugeren, om denne vil købe de pågældende produkter eller ej.
Som svar på det vigtige spørgsmål om importen af genetisk modificerede produkter fra USA og Canada i henhold til bestemmelserne i artikel 43 i direktiv nr. 90/220/EØF skal det siges, at medlemsstaterne er forpligtede til at sikre overholdelsen af det nævnte direktivs bestemmelser, det vil sige, at de er ansvarlige for kontrollen med, om de produkter, der indeholder GMO'er, og som bringes i omsætning i Den Europæiske Union, opfylder de i lovgivningen fastsatte betingelser, og bør sikre, at de kompetente myndigheder gennemfører inspektionen på tilfredsstillende vis og i givet fald iværksætter andre kontrolforanstaltninger.
På sit toogtyvende møde den 3. december 1997 anmodede det kompetente udvalg i henhold til direktiv nr. 90/220/EØF Kommissionen om at etablere samordnede kontrol- og inspektionsforanstaltninger. Der blev oprettet en teknisk ad hoc-arbejdsgruppe for inspektion og kontrolforanstaltninger vedrørende genetisk modificerede organismer. Den 16. december 1997 undersøgte denne arbejdsgruppe, om der fandtes brugbare specifikke tekniske metoder, der var i stand til at spore og identificere genetisk modificerede organismer samt produkter, der var afledt heraf, for hvilke der ikke var givet tilladelse til udsætning i miljøet med henblik på markedsføring.
I øjeblikket er tretten produkter genstand for en anmeldelse inden for rammerne af del C i direktiv 90/220/EØF. I forbindelse med revisionen af direktiv nr. 90/220/EØF har Kommissionen besluttet, at ethvert produkt, for hvilket der er søgt om tilladelse i henhold til det nuværende direktiv, bør behandles af de kompetente videnskabelige komitéer, inden de godkendes af medlemsstaterne i det i direktivet foreskrevne udvalg. Da udtalelserne fra de videnskabelige komitéer først vil foreligge i slutningen af januar 1998, og da det er nødvendigt at følge proceduren for det i direktiv nr. 90/220 foreskrevne udvalg, vil det blive vanskeligt for Kommissionen at træffe afgørelse om tilladelse af disse produkter før midten af marts 1998.
Det er oplyst, at der mellem det fjerde kvartal 1996, hvor den første ændring fandt sted, og den 31. maj 1997 er importeret 8.300.000 t sojabønner og 650.000 t sojamel til Europa fra USA, hvoraf de 2 % var genetisk modificeret, nemlig 166.000 t sojabønner og 13.000 t sojamel. Importen af Novartis-majs skulle udgøre ca. 0, 6 % af den samlede majsimport fra USA, det vil sige 4.422 t.
Kommissionen har altid bestræbt sig på at sikre, at fællesskabslovgivningen er i overensstemmelse med de internationale forpligtelser, hvilket gør, at man så vidt muligt undgår tvister på handelsområdet. Det tilkommer ikke Kommissionen at kommentere fortolkningen af de internationale handelsregler, som er fastsat af vores handelspartnere, og heller ikke handelspartnernes mening om, hvorvidt Den Europæiske Unions lovgivning er i overensstemmelse med disse regler.
Det var, ærede parlamentsmedlemmer, de svar, jeg kunne give på en række vigtige spørgsmål. Debatten er naturligvis ikke afsluttet, men vil fortsætte.
Jeg vil dog gerne tilføje, at Kommissionen er særdeles agtpågivende. Disse forskellige konsultationer kræver naturligvis tid, men jeg håber, vi sammen fortsat vil arbejde på dette spørgsmål - at der er divergerende opfattelser mellem medlemsstaterne, kunne man konstatere under den seneste konsultation - og forene vores kræfter med henblik på at nå frem til en løsning, der er tilfredsstillende for alle.

Gebhardt
Hr. formand, mine damer og herrer, fru kommissær. Til trods for, at synspunkterne her og der ikke altid svarer helt til hinanden, har Europa-Parlamentet allerede sagt alt om dets mening om nødvendigheden af en klar og omfattende mærkning af levnedsmidler og ingredienser, hvor genteknologien er involveret. Set ud fra det synspunkt ville dagens debat egentlig være overflødig, blot en gentagelse og spild af tid.
Men efter min mening og ifølge min gruppe er debatten tvingende nødvendig. Vi kan nemlig ikke lide den måde, hvorpå Kommissionen behandler det følsomme emne mærkning af genetisk modificerede levnedsmidler, og hvor lidt alvorligt den i det mindste nogle gange tager Rådets og Parlamentets forordninger. Overalt i landet får vi som medlemmer af Europa-Parlamentet de klø, som Kommissionen har fortjent. Europa-Kommissionen har skuffet borgerne med sin legen kispus med mærkningen af genetisk modificerede levnedsmidler. Det går ikke, at den med rette fordrede mærkningspligt skrives ind i forordninger, hvorefter de ikke træder i kraft.
Som forbruger ville jeg her i foråret have troet, at vi med Novel Food-forordningen var over det værste. Nu ville nye, især teknisk modificerede levnedsmidler bliver mærket klart og omfattende. Ja go' morgen. De markedsrelevante produkter med genmajs og gensoja blev ikke længere anset for at være nye. Afpudsningsarbejdet med forordningen, som trådte i kraft den 1. november, har ikke hjulpet noget. Der mangler retningslinjer for håndteringen med det mål at nå et beskyttelsesniveau for forbrugerne, som er lige højt i hele Den Europæiske Union, og for at opnå retssikkerhed for producenter og forhandlere. Men det blev værre endnu. Forordning 81/13 vil slet ikke komme til at træde i kraft, men skal erstattes af en udgave, som endnu en gang er ændret.
Hvordan kan man forklare sådan noget til et gennemsnitsmenneske, til forbrugerne? Fru kommissær, den type mærkning, som De har fremlagt for os, er efter min mening den rigtige. Men De har ikke besvaret følgende spørgsmål: Hvorfor kunne den ikke være trådt i kraft allerede den 1. november, efter at vi jo immervæk havde diskuteret Novel Food-forordningen og mærkningen i mere end fem år? Der har været tid nok til forudgående afklaringer, forudgående samtaler, også selvom man ikke på forhånd kunne vide helt nøjagtigt, hvordan det ville se ud. Men at mærkningen ville og skulle komme, det stod klart fra starten. Altså, hvorfor gik det ikke? Hvorfor kan det først lade sig gøre fra 1. februar eller marts, efter at mange nye produkter vil være kommet på markedet? Vil denne forordning, hvis den træder i kraft til den tid, træde i kraft for de produkter, som er nye på dette tidspunkt? Det er også stadig et absolut uafklaret spørgsmål.
Jeg beder om, at man heller ikke overser det tredje punkt, som drejer sig om påvisningsproblematikken og analysemetoder. Der findes nemlig egnede metoder til også at påvise gentekniske indgreb på majs- og sojaprodukter. En tøvende Kommission har derfor heller ikke ret til længere at nægte forbrugerne en omfattende mærkning, som er ens i alle lande. Fra forbrugernes synsvinkel er der ikke længere noget, der taler imod det, derimod taler alt for en komplet mærkning af vores fødevarer. Derfor holder min gruppe fast ved det. Købsbeslutningen skal overlades til informerede forbrugere, som ikke er prisgivet et bureaukratis nåde.

Keppelhoff-Wiechert
Hr. formand, fru kommissær, mine kære kolleger. Vi, Europa-Parlamentet, har med ikrafttrædelsen af Novel Food-forordningen besluttet at mærke nye levnedsmidler i en grad, således at forbrugerne får mulighed for at træffe deres egen beslutning om, hvad de vil købe. Jeg vil gerne minde om, at vi har vedtaget at oplyse forbrugerne om alle produkternes kendetegn og ernæringsegenskaber såsom sammensætning, næringsværdi og anvendelsesformål, som adskiller genlevnedsmidler fra traditionelle levnedsmidler. Mærkningen, især af levnedsmidler, som er fremstillet ved hjælp af gentekniske procedurer, er for mig på ingen måde et advarselsskilt. Den skal snarere ses som en grundlæggende forudsætning for befolkningens accept og tiltro til en ny teknologi. Den, som af forskellige årsager alligevel ønsker at undgå genteknologisk fremstillede produkter, får med mærkningen mulighed for at undgå disse produkter målrettet.
Jeg gør endnu en gang opmærksom på, at vores fornemste opgave må være, at forbruget af nye levnedsmidler og levnedsmiddelingredienser hverken må medføre ernæringsmangler eller øvrige sundhedsmæssige risici for forbrugerne. Produkterne må derfor kun markedsføres, hvis tre betingelser er opfyldt: Produkterne må for det første ikke udgøre nogen fare for forbrugerne, de må for det andet ikke medføre vildledning, og de må for det tredje ikke adskille sig fra traditionelle produkter i en sådan grad, at de kan medføre ernæringsmangler ved normalt forbrug. På grund af de mange og forskellige produkter, som Novel Food-forordningen er baseret på, er det som regel nødvendigt med en vurdering i det enkelte tilfælde.
Kommissionen har forsøgt at præsentere ordningen om genmajs og gensoja i sit forslag til forordning. Ifølge Kommissionens forslag skal genetisk modificerede produkter altid mærkes, hvis de indeholder genetisk modificeret DNA. Denne metode fører sikkert til, at et større antal levnedsmidler skal mærkes, end hvis man kun kontrollerer proteinerne. Levnedsmidler, som indeholder genetisk modificeret DNA eller modificerede proteiner, skal være forsynet med følgende tekst på etiketten på listen over ingredienser eller på et andet synligt sted: «Fremstillet af genetisk modificeret majs/soja« . Alligevel er den analysemetode, som Kommissionen foreslår, ikke forenelig med Novel Food-forordningen og erklæringen fra topmødet i Luxembourg. Jeg opfordrer derfor Kommissionen til at ændre sit forslag således, at mærkningsreglen i Novel Food-forordningen finder fuldstændig og omfattende anvendelse. Efter min mening kan det ikke komme på tale at begrænse den mærkningsordning, som EuropaParlamentet har skabt.

Ryynänen
Hr. formand, fru kommissær, som det her på mødet allerede er meget grundigt fremlagt, har emballagemærkning af genetisk modificeret sojabønner og majs udviklet sig til et virkelig alvorligt problem, hvis opståen Kommissionen burde have forhindret, og hvor der nu hurtigst muligt skal gribes ind. På denne baggrund var kommissærens svar om den senere tids foranstaltninger og tidsplanerne fremover meget velkomment, skønt det skal konstateres, at der stadig findes rigtig mange åbne spørgsmål og en hel del arbejde foran os, før der kan blive tale om sikkerhed i denne alvorlige sag.
Det var selvfølgelig en fejl, at man ikke ventede på ikrafttræden af lovgivningen vedrørende nye levnedsmidler før markedsføringen af genetisk modificeret majs og sojabønner. Nu kan disse produkter føres på markedet uden klare emballagemærkninger, og resultatet deraf har været en del uvidenhed, uklarhed og begrundet bekymring, da forskellige medlemslande i denne situation har iværksat forskellige, egne, nationale foranstaltninger, som har foranlediget ekstra uklarhed i fællesmarkedet.
Som kommissæren konstaterede, var forordningen fra den 1. marts dog nødvendig og vigtig, men det skal konstateres, at Kommissionens arbejde var meget mangelfuldt, da gennemførelsesbestemmelserne ikke var indeholdt i teksten. De manglede totalt. Som mange andre kolleger kan jeg ikke undgå at undre mig over, hvorfor disse bestemmelser og vejledninger ikke blev angivet inden ikrafttræden af forordningen. Nu er situationen uklar og besværlig både for industrien og forbrugerne. Fabrikkerne er i vildrede om, hvad der skal have mærkning og hvorledes.
Det er også problematisk at få klarhed om videnskabelige kriterier, hvorved det er muligt at bestemme, om et genetisk modificeret produkt for eksempel er nøjagtig magen til det traditionelle produkt. Det vil sige, at disse mærkninger bør baseres på videnskabelige vurderinger.
Kommissæren fremhævede i sit svar, at slutbrugeren skal få flere og klarere oplysninger. Det er vi sikkert alle enige i. En letforståelig og klar oplysning om produktets kvalitet og indhold er en nødvendig forudsætning for en forbruger for at kunne vælge bevidst og frit. Det er vigtigt for forbrugerinformationen, at mærkningerne er ens og så simple som muligt. På den anden side kan for mange oplysninger også hindre forbrugeren i at finde de væsentlige oplysninger. Dog kan en frivillig og fyldestgørende emballagemærkning give nødvendig oplysning, specielt når fødevaren eller dens ingredienser kan indeholde et genetisk modificeret produkt, skønt dette ikke med sikkerhed kan bevises og heller ikke med sikkerhed udelukkes. Denne mulighed skal alligevel meddeles på emballagemærkningen.
Alt i alt skal både fabrikanten af levnedsmidler og forbrugeren have en ret til at hente nærmere oplysninger for at øge fødevaresikkerheden. Der er ligeledes behov for en permanent forskning om samvirkningen mellem de genetisk modificerede ingredienser og produktet og om den kumulative virkning i hele fødevarekæden.

Lannoye
Hr. formand, for knap et år siden godkendte Europa-Parlamentet Forligsudvalgets arbejde vedrørende forordningen om nye levnedsmidler. Ved den lejlighed var vi den eneste politiske gruppe, der fremkom med alvorlige forbehold, idet vi da også stemte nej til at blåstemple forslaget til forordning.
Her et år senere konstaterer jeg, at de forbehold, vi fremsatte, som i øvrigt var mere end forbehold, som faktisk var en alvorlig kritik, har vist sig at være korrekte. Kommissær Cresson har bekræftet vores påstande. Vi gjorde opmærksom på, at begrebet "betydelig ækvivalens« var uklart og dårligt afgrænset. Hvad er et betydeligt ækvivalent levnedsmiddel? Det vides stadig ikke den dag i dag. Vores bange anelser er således blevet til virkelighed.
En anden ting vedrørende mærkningen. Denne forordnings artikel 8 var fyldt med mangler, og disse mangler fremstår i dag endnu tydeligere end for et år siden. Det er ikke fordi jeg vil prøve at få det til at lyde, som om vi nødvendigvis er helte i den forbindelse, men det glæder mig, at alle nu siger det samme som os.
Hvad angår situationen i dag, bliver det altså bekræftet, at vi befinder os i et juridisk tomrum, og her er jeg ikke enig med kommissær Cresson. Der er i dag et juridisk tomrum, eftersom vi ikke ved, hvad betydelig ækvivalens er. Man løber således efter et hurtigtog, men uden noget håb om nogensinde at indhente det, medmindre man ændrer forholdene radikalt.
Jeg skal gøre opmærksom på, at der ikke er nogen forbrugere, der spørger efter genetisk modificerede levnedsmidler. Personligt har jeg ikke kendskab til nogen forbruger, som ønsker at købe genetisk modificerede levnedsmidler, og specielt ikke når disse er modificerede med henblik på modstandsdygtighed over for herbicider. Og videnskabsmændene? Her et år senere er der mange videnskabsmænd, der rejser nye spørgsmål og sår yderligere tvivl; bl.a. spørgsmålet om, at tolerancen over for herbicider betyder, at de pågældende planter akkumulerer disse herbicider i deres organisme. Der er ikke et ord om dette! Der findes intet herom i forordningerne, man ved ikke, hvad dette kan indebære for menneskers sundhed, man ved ikke, hvad dette kan indebære for miljøet. To medlemsstater, Luxembourg og Østrig, har indtaget en modig holdning. Jeg konstaterer, at andre medlemsstater nu er ved at stille sig tøvende og er ved at sætte spørgsmålstegn ved deres tidligere holdning. Hvad angår ngo'er og de sammenslutninger, der beskæftiger sig med sundhed og miljø, kommer de med flere og flere indvendinger.
Hvad siger Kommissionen i dag? Jeg takker i den forbindelse kommissær Cresson; hun har afgivet et indlæg, jeg anser for helt korrekt; i hvert fald hvad informationerne angår, for vi har fået de nyeste oplysninger. Men Kommissionen foreslår mærkning baseret på påvisningen af modificeret DNA eller modificerede proteiner. Hvor mange levnedsmidler, som baserer sig på genbehandlet soja eller majs, vil imidlertid blive mærket? Jeg ville gerne have et tal! De 2 % genetisk modificerede sojaprodukter, vi modtager i ladninger fra udlandet, er efter mine oplysninger blevet til 15 % i år. Sojaladningerne er altså allerede ankommet, og med den følgende høst vil problemet kun vokse.
Man har stadig ikke løst problemet med tilsætningsstoffer, aromastoffer og ekstrationsmidler. Endelig - det er den konklusion, jeg drager - tror jeg, man begår en fejl ved at vælge en metode baseret på en analyse af færdigprodukterne. Det er vores bærende idé, at der er brug for et system med et oprindelsescertifikat, hvor produkterne kan spores, således at man reelt kan oplyse forbrugeren om produkternes oprindelse eller om den genmanipulation, som de produkter, der ender på forbrugerens tallerken, har været udsat for. Dette er efter min opfattelse en uomgængelig nødvendighed.

Barthet-Mayer
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, de genetisk modificerede organismer har gjort deres indtog i Den Europæiske Union, og Europa-Parlamentet kan kun beklage dette. I den forbindelse er forslaget om mærkning så sandelig en minimumsforholdsregel.
To aspekter af dette spørgsmål bør give anledning til en øget agtpågivenhed fra vores side. Dels mærkningen af GMO'er, overholdelsen af og kontrollen med denne, dels udsættelsen i miljøet af levende GMO'er, dyrkningen af disse og de risici, som disse kan indebære for det miljø, som vi er en del af.
Hvad mærkning angår, ved vi, at for at kunne informere forbrugeren er det nødvendigt at have midlerne til at spore en GMO i et produkt, er det nødvendigt at kunne dosere denne. Trods de udmærkede præciseringer, De har bragt, fru kommissær, især hvad angår DNA-metoden, viser troværdige og nylige videnskabelige artikler, at de metoder, der gør det muligt at kontrollere disse levnedsmidler, endnu ikke er færdigudviklet, at de er meget dyre, og at de afhænger af de oplysninger, opfinderne giver. Og - lad os ikke gøre os nogen illusioner - al forskning i blinde vil være risikabel.
Uden at ville male fanden på væggen er jeg af den opfattelse, at denne forordning, som min gruppe godkender, fordi den er nødvendig, vil blive vanskelig at gennemføre. Med hensyn til substansen - udbredelsen af GMO'er - skaber GMO'er og gensplejsning en helt enestående situation i menneskets historie: introduktionen af modificerede gener i kulturplanter og indirekte i vilde planter. Selvom risikoen for krydsning er lille med majs, som ikke har nogen vilde slægtninge - i det mindste ikke i Europa - er det samme ikke tilfældet med raps, der f.eks. er nært beslægtet med kål og sennep; og heller ikke med soja, der tilhører bælgfrugtfamilien, hvor risikoen for krydsning er helt uomtvistelig. Endvidere vil introduktionen af gener, som er resistente over for insekter, hurtigt gøre disse parasitter mere og mere resistente i en sådan grad, at vi til sidst ikke længere råder over nogen biologiske bekæmpelsesmidler. Lad os ikke uden videre overgive os til disse teknikker i fremskridtets navn og til fordel for en håndfuld multinationale selskaber uden reelt at have taget bestik af konsekvenserne og uden at iværksætte det vigtige forsigtighedsprincip. Dette er, hvad de europæiske forbrugere forlanger og det i øvrigt med rette.
Jeg er bange for, at den pågældende mærkning forslår som en skrædder i helvede. At oprette særskilte produktionskæder og afsætningskanaler for GMO'er forekommer i høj grad urealistisk for den, der blot kender lidt til produktion, transport, lagring og forædling af landbrugsprodukter. I den hellige globaliserings navn, når det gælder samhandelen, vil GMO'er inden fem år være til stede overalt - i vores grønsager, i vores kornvarer. Derfor, hvis de europæiske forbrugere fortsat skal kunne bevare den legitime ret til at vælge naturlige levnedsmidler, er det mindste Den Europæiske Union i øjeblikket kan gøre at yde en konsekvent støtte til den økologiske produktion. I mellemtiden kan vi så ty til strudsepolitikken: mærkning af produkterne.

Nicholson
Hr. formand, i den korte tid, jeg har til rådighed, vil jeg bare sige, at hele problematikken omkring mærkning af genetisk modificerede levnedsmidler er en af de største udfordringer, vi i dag står over for i Den Europæiske Union. Vi skal være parat til at håndtere de størst mulige udfordringer fra de lande, især USA, som har en klar interesse i at udvikle og fremme dette nye område.
Personligt er jeg imod at vedtage en sådan politik i Den Europæiske Union. Vi har ikke brug for denne nye teknologi til at sende flere levnedsmidler ud på et allerede oversvømmet marked. Jeg har erfaring med BSE-krisen, hvor der i foderblandinger var ingredienser, som ikke levede op til den forventede standard. Jeg kan næsten ikke tro, at vi nu vil skabe et nyt monster med genetisk modificerede levnedsmidler.
Jeg tror overhovedet ikke, at der i Den Europæiske Union er nogen større efterspørgsel efter sådanne genetisk modificerede levnedsmidler. Jeg mener, at vi skal være meget forsigtige med at træffe beslutninger på området. Vi skal også sikre os, at korn eller andre materialer, der udvikles på området, ikke indføres til Den Europæiske Union.

Gillis
Hr. formand, det glæder mig meget, at denne forhandling finder sted her til formiddag. Det glæder mig også meget, at Parlamentet nu i det store og hele, mens holdningen til genetisk modificerede levnedsmidler dog stadig er præget af den største forsigtighed, er parat til at gå væk fra den komplet negative holdning, som de fleste parlamentsmedlemmer havde for to år siden.
På baggrund af denne mere åbne holdning vi jeg gerne komme med et par kommentarer. For det første, ud fra et miljøsynspunkt har brugen af varieteter, som efter genetisk modificering i højere grad er blevet resistente over for sygdomme, der overføres gennem luften eller jorden, kraftigt reduceret behovet for ukrudtsmidler, svampemidler og andre kemiske plantebeskyttelsesmidler, som efterlader meget skadelige rester i jorden. De genetisk modificerede varieteter kan i høj grad hjælpe med til at føde verdens hurtigt voksende befolkning.
For det andet er genetisk modificerede levnedsmidler nu kommet for at blive i USA og Japan, uanset om vi kan lide det eller ej, og de er blevet testet over flere generationer, erklæret sikre og effektive og er oven i købet for længe siden blevet en del af fødekæden og det internationale marked for handel med levnedsmidler.
For det tredje giver genetisk modificering på kort tid endnu bedre resultater, end planteavlerne kan opnå ved traditionel formering og krydsningsmetoder med årelange forsøg, og kan dermed forbedre næringsværdi, proteiner, stivelse, olieindhold og udbytte og som det vigtigste give mulighed for bedre optagelse af næringsstoffer fra jorden, så der skal bruges mindre gødning.
Denne forhandling drejer sig jo om mærkning. Jeg kan godt se, at der allerede er truffet beslutninger, men mærkning er måske kun en kortsigtet løsning eller i det mindste en løsning på mellemlangt sigt i forbindelse med brug af genetisk modificerede produkter. Jeg er ikke sikker på, at den virker på langt sigt. Så vidt jeg kan se, har den to store ulemper. For det første er det ikke praktisk at mærke levnedsmidler så som sojabønner, der jo bruges i tusindvis af levnedsmiddelprodukter. Nogle gange, f.eks. i saucer og supper, bruges kun meget små mængder soja, som så fortyndes yderligere til næsten ingenting. I sådanne tilfælde giver mærkning ingen mening, og det vil under alle omstændigheder være umuligt at identificere eller vurdere ved afprøvning. Hvis det ikke er muligt at måle, bliver mærkningsreglen jo bragt i miskredit.
For det andet synes jeg, at det er forkert at fastsætte særlige krav om mærkning af produkter, som er gennemtestet og konstateret fuldstændig sikre. Det er dårlig lovgivning. Enten er der noget galt med levnedsmidlerne, og så skal de forbydes, eller de er sikre, og så kræves der ingen særlige regler.
Genetisk modificering har været en del af levnedsmiddelproduktionen lige siden landbrugets barndom. De kvægracer, man har i dag, er anderledes, fordi deres arvemasse er blevet modificeret gennem valg af visse egenskaber. Genetisk modifikation i sig selv er ikke farligt, og det er forkert af os at forvirre offentligheden ved at antyde noget andet.
Endelig mener jeg, at på et stadigt voksende verdensmarked, der er underlagt WTO's regler, som EU jo i øvrigt støtter kraftigt, bliver denne skelnen irrelevant, måske endda det rene vrøvl.

Olsson
Hr. formand, fru kommissær, kommissæren sagde, at vi behøver mere tid, men jeg vil gerne gøre opmærksom på, at tiden allerede er gået. Udviklingen inden for industri og forskning er egentlig kørt over os politikere. Forbrugerne har al ret til at få at vide, hvad de spiser. Det viser historien. Vi har BSE-krisen bag os, i hvert fald for en stor del bag os, og vi har erfaringen med denne krise. Derfor er det naturligt, at der findes sådanne krav fra forbrugernes side. Som folkets repræsentanter skal vi sørge for, at forbrugerne får en rimelig information. Spørgsmålet er dog, om det overhovedet er realistisk i dag at bedømme, om vi kan få et fuldt dækkende mærkningssystem.
Jeg vil gerne spinde videre på det, som Lannoye tog op om uklarheden. Vi ved fortsat ikke, hvad der svarer til en almindelig fødevare. Problemet er også, at vi inde i systemerne allerede har så mange genmodificerede organismer, at vi måske meget snart bliver tvunget til at mærke stort set al mad, i hvert fald alle sammensatte fødevarer med, at det kan tænkes, at de indeholder GMO. Dette er selvfølgelig ikke tilfredsstillende, da forbrugerne i temmelig lang tid har sagt, at de vil vide det, når de indeholder genmanipulerede organismer, og hvis de gør det, hvor farligt det i givet fald er. Vi har ikke kunnet give svar på disse spørgsmål.
Jeg vil også tage den anden side op, lidt af det, som Gillis tog op, nemlig at vi i bund og grund har arbejdet med at ændre generne i planter og husdyr, lige siden vi forlod jæger- og samlerstadiet for cirka 10.000 år siden. Vi har nemlig hele tiden ledt efter kunstige planter, som kunne være bedre end dem, vi har. Den blotte eksistens af majs er jo et eksempel på dette. Vi hørte Barthet-Mayer sige, at der ikke findes nogen fætre og kusiner til majsen. Nej, men det er en mærkelig tilfældighed, som har gjort, at vi dyrker majs; den burde vel egentlig ikke have eksisteret, men også naturen er meget mærkelig en gang imellem.
Jeg tror, det er vigtigt for det europæiske landbrug, at vi kan bruge de samme produktionsmidler, de samme produktionsmetoder som andre lande for på langt sigt at kunne være konkurrencedygtige. Men hvis vi skal bruge genmanipulation i vores produktion, så skal forbrugeren føle sig sikker, ellers er det umuligt. Ved sendrægtighed og utydelighed er nu både forbrugere, producenter og forskere ude på gyngende grund, hvor forbrugerne ikke ved, hvad der er farligt, og producenterne og forskerne ikke ved, hvad det er, de skal søge efter.

Breyer
Hr. formand, jeg kan desværre ikke undlade at bemærke, at det var Gruppen De Grønne i Europa-Parlamentet, der i januar sagde: Vi går ikke ind for denne forordning, fordi der ikke er nogen gennemførelsesbestemmelser, fordi det ikke blev gjort klart, hvordan den skal gennemføres. Hvis man køber katten i sækken, sådan som kollegerne her har gjort, så skal man ikke bagefter undre sig over kattejammeren.
Jeg synes, at det er beskæmmende, fru kommissær, sådan som forbrugernes ønsker bliver trådt under fode. Jeg synes ikke, at De i dag klart har sagt, hvornår der indføres en mærkning. De har igen bragt jævnbyrdigheden ind i diskussionen, og det får mig til at frygte, at der igen bliver holdt en bagdør åben for at snyde forbrugerne. De har heller ikke sagt, hvornår der indføres en klar mærkning af tilsætningsstoffer, aromaer og enzymer. Det betyder jo, hvis vi ikke får den mærkning, at over 80 % af disse levnedsmidler lige som hidtil er omfattet af den hemmelige forordning, også selvom vi har DNA-analysen, og det kan da ikke være i forbrugernes interesse, at man ikke giver dem gennemskuelighed og mulighed for frit at kunne beslutte sig for eller imod!
Fru Schleicher spurgte så, hvilke produkter der blev indberettet og godkendt i henhold til Novel Food-forordningen. Fru kommissær, De svarede med direktivet om udsætning. Det var overhovedet ikke spørgsmålet. Jeg beder Dem altså endnu en gang fortælle os, hvilke produkter der allerede er blevet indberettet, og hvilke produkter vi skal regne med som efterfølgere til genmanipuleret majs og soja. Desuden kom De ikke ind på vores spørgsmål om positivmærkning. Der findes mange industrivirksomheder og mange forhandlere, som vil efterkomme forbrugernes ønske om en klar mærkning, nemlig ønsket om en klar mærkning også af produkter, som ikke er genmanipulerede. Hvornår kan vi endelig regne med, at der foreligger kriterier for, hvordan disse produkter skal mærkes?
Sidste punkt: Fru Cresson, De sagde, at vi ikke har nogen ordning, fordi medlemsstaterne vægrer sig ved det. Tal dog rent ud af posen, og nævn de medlemsstater, som vægrer sig ved det, så vi som Europa-Parlament sammen med de medlemsstater, som ønsker det, kan overbevise dem, som stadig blokerer for forbrugerbeskyttelsen og træder sundhedsbeskyttelsen under fode.

Raschhofer
Fru kommissær, hr. formand, ærede kolleger. I Østrig støder genteknologien på en massiv mur af afvisning. Protestens omfang viste sig senest ved en underskriftsindsamling om gennemførelse af en folkeafstemning om genteknologi, som immervæk blev støttet af 1, 3 millioner mennesker. Den østrigske befolkning har derfor tidligere reageret yderst følsomt på EU-ordninger, som lettede anvendelse og udsætning af genetisk modificerede planter. Grunden til den ofte berettigede mistro er klar, fordi de gentekniske ændringer vedrører en umiddelbart synlig del af borgernes liv, ernæringen. Forbrugerne vil vide, hvad de spiser, ellers vil deres tiltro til levnedsmiddelprodukterne forsvinde.
Et vigtigt skridt for at undgå dette er at skabe et system med mærkning af genetisk modificerede levnedsmidler, således at alle forbrugere med det samme klart kan se, hvad de giver deres børn at spise. Produktet skal indeholde det, som der står på det. Det er dét, det kommer an på. Derfor spørger jeg mig selv, om det ikke er vildledning af forbrugerne, at man først anser mærkning for nødvendig, når der er en tydelig mængde af modificerede proteiner, altså fra en bestemt tærskelværdi. Vil der derfor skulle mærkes, så snart der er en forskel i forhold til de traditionelle produkter, eller først, når denne forskel er påviselig? Eftersom genetisk modificerede produkter i hvert fald bør være en undtagelse, spørger jeg desuden, om der også vil blive indført en positivmærkning for traditionelle produkter, eller om der kun er planlagt en komplet mærkning på europæisk plan for modificerede produkter.

Cresson
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg har lyttet med stor opmærksomhed til Deres kommentarer til dette særdeles vigtige emne, og jeg takker Dem i øvrigt for at have villet tage del i debatten.
Jeg har til tider haft indtryk af ikke altid at blive hørt, måske fordi debatten er meget følelsesladet, hvilket er helt naturligt, når det drejer sig om et så vigtigt et problem som folkesundheden.
Jeg vil derfor gentage, hvad jeg sagde for lidt siden, nemlig at virksomhederne siden den 1. november er forpligtet til at mærke de produkter, der ikke er ækvivalente i henhold til artikel 2 i forordning (EF) nr. 1813/97. Det tilkommer naturligvis medlemsstaterne at sikre, at disse produkter mærkes.
Som svar på, hvad der er sagt, kan jeg oplyse, at der findes ikke nogen tærskel. Når der blot er det mindste spor, bør produktet mærkes, selvom sporet ikke er særlig tydeligt.
Anførelserne er klart formuleret som følger - jeg citerer: "Fremstillet på grundlag af genetisk modificeret soja eller fremstillet på grundlag af genetisk modificeret majs«. Det kan ikke udtrykkes mere klart. Blot et spor, ikke nogen tærskel. Og denne formulering, der tydeligt forklarer, og med tilstrækkeligt store typer, at levnedsmidlet er fremstillet på grundlag af genetisk modificeret majs eller soja, forekommer mig tilstrækkelig klar.
Jeg hørte for et øjeblik siden, at man sagde, der ikke fandtes nogen positive anførelser. Det gør der, således som jeg nævnte for lidt siden. Der findes positive anførelser vedrørende påstande om ikke-forekomst af levnedsmidler eller levnedsmiddelingredienser, som er fremstillet på grundlag af genetisk modificeret soja, eller påstande om forekomsten af et bestemt levnedsmiddel eller en bestemt levnedsmiddelingrediens, i tilfælde hvor forekomsten ikke er videnskabeligt påviselig, og hvor der kan føres bevis på anden måde. Den positive anførelse er således også en mulighed.
Som svar på andre bemærkninger vil jeg sige, at mærkningen ikke vedrører slutproduktet, men ingredienserne. Derfor, i alle tilfælde hvor en ingrediens, som indgår i sammensætningen af et slutprodukt, udviser det mindste spor - jeg gentager - det mindste spor af et stof, der kan anses for genetisk modificeret, skal det oplyses på mærkningen.
Kommissionen har valgt det videnskabeligt sikreste kriterium, DNA-kriteriet, der er det mest produktspecifikke. Desværre deles denne holdning ikke af medlemsstaterne, således som vi har kunnet konstatere på det nyligt afholdte møde. Der er derfor en risiko for, at medlemsstaterne forlænger debatten.
Det er korrekt, som det blev sagt for lidt siden, at det bliver vanskeligt at iværksætte forordningen. Dette fordi der er tale om et vanskeligt område, men vi bør gå videnskabeligt frem for at udvikle detektionsmetoder. Imidlertid gøres der hele tiden fremskridt på det videnskabelige plan, og i takt med nye opdagelser konstaterer man de positive og undertiden, hvilket er uundgåeligt, de negative aspekter. Dette er i øvrigt netop det store problem og efter min mening det store problem i de kommende år.
Troen på videnskaben har været total i de seneste årtier, men dette er ikke længere tilfældet. Videnskaben og dens fremskridt, som i vid udstrækning er positive, hvilket man ser med forlængelsen af levetiden, kan også indebære farer. Forbrugerne bør oplyses om disse trusler, og jeg er helt enig med talerne på dette punkt.
Jeg mener således, at Kommissionen - som man altid kan kritisere, det er den vant til, Kommissionen er en slags syndebuk - har gjort sin pligt over for medlemsstaterne ved at stå fast på DNA-kriteriet, der er det mest omfattende, at stå fast på, at mærkningen bør være klar, at tingene bør ske hurtigt, at produktet bør nævnes, selvom der kun findes et ganske lille spor af dette.
Alt dette kræver naturligvis tid, for at de forskellige udvalg og komitéer kan mødes; man samler nemlig ikke medlemsstaterne omkring samme bord fra den ene dag til den anden, for disse er ikke indbyrdes enige. Debatten er derfor langt fra afsluttet. Men de ærede parlamentsmedlemmer kan være sikre på, at Kommissionen for sit vedkommende vil have forsigtighedsprincippet strengt for øje, når det gælder forbrugernes sundhed.

Rübig
Hr. formand, jeg vil kun spørge Kommissionen ganske kort, om den vil få undersøgt, hvor der finder overtrædelser af denne mærkningsforskrift sted.

Formanden
Hvis fru Cresson vil svare, giver jeg hende ordet.

Cresson
Jeg vil meget gerne svare, hr. formand. Som jeg nævnte for lidt siden, er det medlemsstaterne, der er ansvarlige for gennemførelsen af forordningen.
Derfor tilkommer det medlemsstaterne at reagere i tilfælde af eventuelle overtrædelser. Hvis der er tale om ikkeopfyldelse, er det naturligvis som sædvanlig Kommissionen, der skal gribe ind.

Formanden
Forhandlingen under ét er afsluttet.

Interimsaftale med Usbekistan
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0304/97) af Wiersma for Udvalget om Eksterne Økonomiske Forbindelser om forslag til Rådets afgørelse om Det Europæiske Fællesskabs indgåelse af interimsaftalen mellem Det Europæiske Fællesskab, Det Europæiske Kul- og Stålfællesskab og Det Europæiske Atomenergifællesskab på den ene side og Republikken Usbekistan på den anden side om handel og handelsanliggender (KOM(96)466-10521/96 - C4-0082/97-96/0236 (CNS)).
Jeg giver ordet til fru Mann, stedfortræder for ordføreren.

Mann, Erika
Hr. formand, det glæder mig at kunne præsentere betænkningen på vegne af min kollega Wiersma, som jeg værdsætter højt. Han kunne ikke være til stede i dag. Han skulle ordne vigtige sager i Holland, og jeg undskylder dette.
Den 21. juni 1996 blev der underskrevet en partnerskabs- og samarbejdsaftale med Usbekistan, som dog først træder i kraft, når den er blevet ratificeret af Europa-Parlamentet og af parlamenterne i alle EU-medlemsstaterne. Den 17. juli 1996 blev der indgået en interimsaftale. Europa-Parlamentet blev af Rådet bedt om en udtalelse til denne aftale inden for rammerne af en ukompliceret høring.
Usbekistan er en vigtig partner for Den Europæiske Union i Centralasien, og det er politisk og økonomisk hensigtsmæssigt at have en handelsaftale med Usbekistan, som tillader udvikling af pålidelige og i øvrigt til en vis grad regulerede forbindelser. Næst efter Kasakhstan vil Usbekistan blive den anden centralasiatiske stat, der indgås en interimsaftale med. Usbekistans vigtigste industri- og handelsvarer er bomuld, guld, olie og naturgas. Virksomhederne i Den Europæiske Union konkurrerer allerede i dag hårdt med virksomheder fra USA, Korea, Tyrkiet og Iran.
Handelen med Den Europæiske Union steg i 1996 med 30 %, idet udgangsniveauet dog var meget lavt. Fællesskabets eksport steg over 60 %, således at der blev opnået et overskud på handelsbalancen på ca. ECU 180 millioner. For Usbekistan ville en mere ligevægtig handelsbalance være af særlig interesse.
Der er alvorlige problemer med reformen af finanssektoren. IMF og Verdensbanken har midlertidigt indstillet udbetalinger for lån, der er blevet ydet. Den Europæiske Union støtter projekter, der på forbilledlig vis kan støtte de nødvendige reformer, som led i TACIS-programmet. Hertil hører også støtten fra TACIS-demokratiprogrammet.
Den 14. november 1996 underskrev Det Europæiske Fællesskab og republikken Usbekistan en interimsaftale om handel og handelsspørgsmål, som skal sikre en hurtig gennemførelse af handelsbestemmelserne i partnerskabsog samarbejdsaftalen, der som sagt blev underskrevet den 21. juli 1996.
Interimsaftalen henhører alene under Fællesskabets kompetenceområde, mens partnerskabs- og samarbejdsaftalen skal realiseres af medlemsstaterne, hvilket erfaringsmæssigt tager meget lang tid. Nu er der opstået et problem, nemlig det sædvanlige problem med realiseringen af demokrati og menneskerettigheder.
Udvalget om Udenrigs- og Sikkerhedsanliggender respektive ordføreren, fru Anne André-Léonard, har anbefalet, at man udsætter afgørelsen om partnerskabs- og samarbejdsaftalen indtil en gang i foråret 1998, fordi demokratiog menneskerettighedssituationen i Usbekistan anses for ekstremt utilfredsstillende. Mediesituationen, de forskellige ikke-statslige organisationer og også situationen for den meget populære islamiske figur Obidkhon Nazarov anses for ekstremt utilfredsstillende og vurderes i øvrigt også meget negativt i den seneste rapport fra Human Rights Watch, som vi har liggende foran os.
Vi står altså i en situation, hvor vi i dette parlament endnu en gang skal afgøre, hvordan der kan findes et rimeligt forhold mellem nødvendigheden af at fremme økonomisk stabilisering i et østeuropæisk land og nødvendigheden af at støtte demokratiske bevægelser og demokratisk stabilisering.
Vi har allerede diskuteret det flere gange, for så vidt er situationen ikke ny for os. Dog anser Udvalget om Udenrigsog Sikkerhedsanliggender det for nødvendigt at sætte interimsaftalen i kraft, fordi en generel bedring og stabilisering af handelforbindelserne også kan føre til en forbedring og stabilisering på det demokratiske område. Budgetudvalget deler i øvrigt denne vurdering, og De kan naturligvis gå ud fra, at ordføreren, hr. Wiersma, også deler denne vurdering på vegne af Udvalget om Eksterne Økonomiske Forbindelser.
Analogt med partnerskabs- og samarbejdsaftalen indeholder interimsaftalen i øvrigt den såkaldte menneskerettighedsklausul. Den er en aftale om handelsspørgsmål, og formelt tilbyder den ikke rammerne for en politisk dialog om demokrati og menneskerettigheder, eftersom Fællesskabet ikke har fået overdraget nogen bemyndigelse hertil, som kommissær van den Broek bemærkede i et brev til formanden for Udvalget om Eksterne Økonomiske Forbindelser, fru Castellina. Dog giver Det Blandede Udvalg mulighed for at føre demokratiske dialoger, men man mangler stadig de rigtige rammer herfor. Det vil i øvrigt blive en vigtig opgave for Kommissionen og Rådet at formulere og definere disse rammer. Vi ved, at vi ikke har fundet nogen god løsning med hensyn til Kasakhstan. Jeg beder Kommissionen og Rådet om at udvise engagement i forsøget på at udnytte den mulighed, som Det Blandede Udvalg virkelig tilbyder.
Godt nok, og det vil jeg gerne gøre opmærksom på, indeholder interimsaftalen en såkaldt suspensionsklausul, en nyskabelse i forhold til til den oprindelige aftale, som blev indgået med USSR i 1989. Klausulen gør det muligt for Fællesskabet at indlede en suspension af aftalen, hvis der skulle ske en fundamental forværring af menneskerettighedssituationen i Usbekistan. Vi bør dog kun virkelig anvende suspensionsklausulen, hvis der er tale om en fundamental forværring. Vi bør ikke se den som et redskab og anvende den ved enhver lejlighed.
Jeg har sagt det en gang før: Ordføreren, hr. Wiersma, anbefaler, at Parlamentet på trods af sine betænkeligheder giver sit samtykke til at indgå aftalen. Denne aftale giver os mulighed for et tættere samarbejde og desuden en tilnærmelse af vores fælles værdier. Det er det, vi vil opnå. For så vidt håber jeg, at mine ærede kolleger kan give deres samtykke til ordfører Wiersma til denne sag.

Tindemans
Hr. formand, ordfører Wiersma og fru Mann har formuleret deres anbefalinger om at indgå en interimshandelsaftale med Usbekistan på overbevisende måde. En sådan aftale vil bidrage til, at partnerskabs- og samarbejdsaftalen underskrevet i juli 1996 kan træde i kraft hurtigst muligt. Interimsaftalen indeholder en henvisning til en demokratisk statsform og menneskerettigheder. For os er det noget selvfølgeligt, men hvad vi hører, kan ikke siges at være positivt. Jeg tror, at udvalgets medlemmer ønsker, at Kommissionen hurtigst muligt skaffer os yderligere information herom. Interimsaftalen kan styrke den europæiske hjælp til at nå disse mål. Anvendelse af sanktioner i tilfælde af en alvorlig overtrædelse af menneskerettighederne er fortsat mulig.
Det spørgsmål, som jeg gerne lige vil dvæle ved, angår forbedringen af den økonomiske situation som følge af interimsaftalen. Da jeg spurgte en landsmand om, hvad han mente herom, gav han sin mening, baseret på erfaring, i én sætning. Han sagde: at drive handel med Usbekistan går prima, at drive handel i Usbekistan er yderst vanskeligt. Usbekistan har specialiseret sig i eksport af råstoffer. Vi ved alle sammen, når det drejer sig om gas og om olie osv. Afgørende for betalingsbalancen er imidlertid først og fremmest prisen på guld og bomuld på verdensmarkedet. De udenlandske reserver tillader imidlertid, at der finder videregående forbedringer sted i landet. De fleste europæiske forsikringsselskaber dækker imidlertid ikke offentlige lån til Usbekistan. Hvor dette vel er tilfældet, er det på statens regning. Inflationen er fortsat høj, rentefoden ligeledes, betaling går møjsommeligt, bankvæsenet lader meget tilbage at ønske, nationalbanken synes endnu ikke helt at have forstået sin rolle, handelen går kun langsomt fremad, myndighedernes greb om økonomien er fortsat stærkt, markedsøkonomien er endnu underudviklet. Når dette tages i betragtning, kan vi følge ordføreren og give vores støtte til interimshandelsaftalen. Godkendelsen af samarbejds- og partnerskabsaftalen kræver megen tid. Det kan endnu vare længe. Interimsaftalen kan imidlertid hjælpe med til at sætte gang i udviklingen. Dette er meget vigtigt både for Usbekistan og EU.

Posselt
Hr. formand, Udvalget om Eksterne Økonomiske Forbindelser har, endda enstemmigt, vedtaget at støtte hr. Wiersmas betænkning og dermed interimsaftalen, fordi man mener, at det ville være noget af det mest forkerte og farlige at isolere Usbekistan under landets alvorlige krise. Vi skal benytte enhver lejlighed til at udvikle landet og knytte intensive kontakter med landet. Ikke blot af økonomiske årsager, selvom disse absolut også taler herfor. Usbekistan råder over væsentlige råstoffer. Efter flere års krise gav 1996 immervæk en beskeden økonomisk vækst på 1 %. Men der er grunde, der går ud over det økonomiske, som er politisk tungtvejende. Menneskerettighedsspørgsmålet blev omtalt her gentagne gange. Selvfølgelig skal vi forlange, at demokrati, retsregler og menneskerettigheder bliver overholdt. Men i den forbindelse må vi ikke glemme, at det i Usbekistans tilfælde - i modsætning til Ukraine, som fru Mann og jeg altid beskæftiger os med i Udvalget om Eksterne Økonomiske Forbindelser, eller Hviderusland, som giver anledning til store bekymringer, hvor det drejer sig om europæiske lande - drejer sig om en af Ruslands og derefter Sovjetunionens centralasiatiske kolonier, som har lidt under klassiske koloniforhold.
Usbekistan udviser de klassiske symptomer på lige at have været en koloni: En monostruktur præget af bomuld, ekstrem afhængighed af verdensmarkederne, en absolut mangel på en forarbejdningsindustri, nødvendigheden af at eksportere råstoffer, som landet i stort omfang ikke selv kan udnytte. Alt dette fører, naturligvis ud over årtiers diktatur i et totalitært system, til, at man ikke kan måle dette land med vores standarder. Derfor tror jeg, at vi skal tage afstand fra enhver form for arrogance og helt klart sige, at der her er tale om et land, som vi kan måle med den målestok, som vi f.eks. anvender på AVS-staterne. Her viser det sig naturligvis - selvom disse lande allerede har en længere periode med udvikling og samarbejde med Europa bag sig - at der også her er store mangler, at demokratierne også stadig er i mindretal her. Derfor er det nødvendigt, at vi indgår interimsaftalen, at vi går ind i en så intensiv handelsudveksling og dialog som muligt med Usbekistan, men at vi på den anden side - og det giver menneskerettighedsklausulen, kombineret med suspensionsbestemmelsen, os jo mulighed for - systematisk benytter os af vores indflydelse til at støtte demokrati, menneskerettigheder, nationalitetsrettigheder og religionsfrihed.

von Habsburg
Hr. formand, jeg vil gerne tilslutte mig hr. Posselts ord. Jeg vil bestemt ikke tale imod disse forslag, men jeg vil alligevel gerne gøre opmærksom på, at vi som Parlament måske ikke i tilstrækkelig grad forstår, hvor gevaldig stor indflydelse vi har, og hvad vi kan stille op med den. I den forbindelse vil jeg især gøre opmærksom på sagen om Mikhael Arzinknow. Han fik i sin tid inddraget sit pas, fordi han var islamisk aktivist, man forbød ham udrejse, og da han så forlangte passet tilbage, fortalte man ham, at det kunne han ikke få, så længe han ikke ville underkaste sig en psykiatrisk undersøgelse.
Hr. formand, det er kendsgerninger, som omskriver præsident Islam Karimows politik. Man må, som hr. Posselt med rette sagde, erkende, at der her er tale om et folk, som er forvildet efter den lange periode med undertrykkelse, således at vi må være forstående over for dette folk. Men: Den kendsgerning, at passet i det mindste blev tilbageleveret, efter at vores delegation havde grebet ind, beviser, at vi kan opnå noget! Derfor ville det måske være af afgørende betydning at vedtage denne aftale, som jeg giver mit samtykke til, og samtidig konstatere, at der er utrolig meget at indhente på menneskerettighedsområdet. Især også med hensyn til de religiøse rettigheder, for islam er jo også udsat for kraftig undertrykkelse. Hvis man tænker på, at f.eks. muezzinernes kald til bøn er blevet forbudt, er det jo et tegn på kraftig religiøs forfølgelse. For ikke at tale om at en række førende islamiske personligheder, som f.eks. hr. Nazarow, bliver spærret inde igen og igen, endda bliver truet i deres hjem, ligesom deres familier bliver sat under pres.
Men det gælder også for de kristne. Repræsentanten for baptisterne, hr. Rashid Durebajew, er nemlig f.eks. ligeledes blevet stillet for en domstol og vil formodentlig skulle tre år i fængsel. I disse fængsler er forholdene - som bekendt - så ubeskrivelige, at menneskene dør efter relativ kort tid som følge af sygdom og mishandling. Jeg vil derfor meget gerne bede om, at vi siger ja til denne aftale, men lad os gøre brug af den afgørende indflydelse, som vi kan få. Den sag, som jeg har nævnt, viser, at Usbekistan opfører sig anstændigt med hensyn til religiøse spørgsmål, men også hvad angår alle andre menneskerettighedsproblemer.

Cresson
Hr. formand, ærede parlamentsmedlemmer, Kommissionen takker Europa-Parlamentet og ordføreren, hr. Wiersma, for denne betænkning, der vil gøre det muligt at sætte interimsaftalen med Usbekistan i kraft. Kommissionen kan tilslutte sig den positive holdning til at ville gøre fremskridt med denne betænkning trods beslutningen om at udsætte en beslutning om partnerskabsaftalen.
Formålet med interimsaftalen med Usbekistan er at kunne iværksætte handelsbestemmelserne i partnerskabsaftalen, der blev undertegnet den 21. juni 1996 i tilknytning til Det Europæiske Råd i Firenze, medens man afventer, at Europa-Parlamentet og samtlige EU-medlemsstaters parlamenter ratificerer partnerskabsaftalen. Aftalen er indtil i dag blevet ratificeret af parlamenterne i fem medlemsstater, nemlig Grækenland, Spanien, Østrig, Finland og Sverige.
Usbekistan udgør en stabiliserende faktor i en region, der kunne vise sig at have en stor geopolitisk betydning, og som inden alt for længe kunne udgøre en del af et udvidet Europa. Usbekistan har vist sig som en pålidelig og beregnelig partner, hvilket andre partnere såsom USA, Japan eller Korea har bemærket. For navnlig at understrege sin uafhængighed i forhold til Rusland søger Usbekistan i dag at styrke sine forbindelser med Den Europæiske Union.
Interimsaftalens ikrafttræden vil gøre det muligt at fremme udviklingen af handelsforbindelserne mellem Den Europæiske Union og Usbekistan. Disse forbindelser tegner meget lovende. I løbet af 1996 blev den bilaterale handel øget med ca. 30 % i forhold til det foregående år, idet fællesskabseksporten udviste en stigning på over 60 % og dermed indebar et handelsoverskud på ca. ECU 180 millioner. Det er endvidere sandsynligt, at Usbekistan med sine 22 millioner indbyggere og sine store reserver af bomuld, guld og naturgas vil blive en vigtig partner for Den Europæiske Union i de kommende år. En lang række virksomheder har allerede forstået dette og har kastet sig ud i en hård konkurrence derovre med amerikanske, asiatiske, tyrkiske, iranske og andre virksomheder. Det er på denne baggrund så meget desto vigtigere, at interimsaftalen træder i kraft så hurtigt som muligt.
Interimsaftalens artikel 1 indeholder ligeledes bestemmelser vedrørende respekten for demokratiet og menneskerettighederne. Dette spørgsmål har allerede været berørt i en række indlæg; navnlig på meget velformuleret vis fra hr. von Habsburg, som jeg vil rette en særlig tak til. I kraft af disse bestemmelser gør interimsaftalen det muligt at drøfte respekten for menneskerettighederne og i givet fald at udøve pres på de usbekiske myndigheder i tilfælde af krænkelse af menneskerettighederne i den meget unge og sårbare nation, som Usbekistan udgør.
Interimsaftalen kan i givet fald fungere som et redskab til at få de usbekiske myndigheder til at slå ind på den rette vej. Interimsaftalens ophævelsesklausul gør det nemlig muligt for Fællesskabet at true Usbekistan med at stille aftalen i bero, hvis menneskerettighedssituationen forværres. I så fald vil spørgsmål vedrørende menneskerettigheder formelt kunne behandles i de blandede udvalg, der skal oprettes i henhold til interimsaftalen. Afholdelsen af møder i det blandede udvalg gør det nemlig også muligt at føre en politisk dialog med den ansvarlige kommissær, hr. Van Den Broek, med Kommissionens tjenestegrene og med repræsentanter for de andre institutioner.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Vi går nu over til afstemning.
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)

Formanden
Jeg giver ordet til fru van Bladel vedrørende dagsordenen.

Van Bladel
Hr. formand, som næstformand for menneskerettighederne har jeg lige netop modtaget en beretning fra menneskerettighedsorganisationen i Angola om, at der har fundet tortur sted med dødsfald til følge i et antal provinser, hvilket bekræftes af FN. Kommissær Brittan sagde i går i slutningen af aktualitetsdebatten, at menneskerettigheder er en essentiel del af Lomé-konventionen. Hr. formand, julen står for døren og hermed politisk og medie-stilhed. De tilfangetagne er i fare. De vil kunne give mig en mere fredelig jul, hvis De ville anmode Kommissionen og Rådet om, at alle parter i Angola overholder menneskerettighederne og fredsprocessen. Jeg ønsker Dem også godt nytår, hr. formand.

Formanden
Tak, fru van Bladel. De kan være fuldstændig sikker på, at Parlamentet deler Deres bekymring, at Deres ord vil blive ført til protokols, og at jeg vil sørge for, at denne bekymring videregives direkte til formanden for Parlamentet.

UEFA-afgørelse vedrørende vinderne af Coca-Cola-Cup'en
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er Kommissionens redegørelse for UEFA's beslutning om ikke at tillade vinderne af Coca-Cola-Cup'en at deltage i de europæiske cup-turneringer.

Cresson
Hr. formand, ærede parlamentsmedlemmer, Kommissionen er klar over de problemer, som UEFA's beslutning om ikke længere at tillade vinderne af Coca-Cola-Cup'en at deltage i Europa Cup-turneringer, rejser for de små og mellemstore klubber, der deltager i denne nationale turnering.
Kommissionen kan bekræfte, at den har iværksat en undersøgelse for at kunne placere det skete i sin rette økonomiske sammenhæng. Undersøgelsen foregår behørigt inden for rammerne af de procedurer, der er fastlagt ved Rådets forordning nr. 17 af 6. februar 1962. Disse procedureregler tager sigte på at sikre parternes ret til at blive hørt og at give tredjepart, hvis interesser måtte blive berørt af en kommissionsafgørelse, lejlighed til på forhånd at fremkomme med sine bemærkninger.
Kommissionen har allerede modtaget UEFA's bemærkninger til klagen samt UEFA's svar på en række spørgsmål vedrørende grundene til, at UEFA har vedtaget den omstridte regel. For at kunne vurdere svaret fra UEFA har det været nødvendigt at bede The Premier League samt The Football Association of England at komme med deres kommentarer vedrørende såvel klagen som UEFA's svar. Kommissionen har også anmodet disse organisationer om en redegørelse for grundene til, at den pågældende strid ikke kan løses på nationalt plan. Samtidig er The Football League blevet anmodet om at fremkomme med en kommentar til UEFA's svar.
Kommissionen har stadig ikke modtaget svar fra hverken den klagende part eller fra de to andre organisationer. En stillingtagen til den holdning, der bør indtages i denne sag, kan derfor først besluttes efter en grundig gennemgang af de involverede parters argumenter. En sådan stillingtagen vil først kunne foreligge om nogle måneder af hensyn dels til overholdelsen af procedurereglerne, dels til GD IV's begrænsede ressourcer.
Under alle omstændigheder vil Kommissionen minde de ærede parlamentsmedlemmer om, at inden for rammerne af iværksættelsen af traktatens konkurrenceregler kan Kommissionen ikke gøre sig til dommer i privatretlige retstvister. Kommissionen skal i første række sikre almenvellets interesser, idet den sørger for de facto og de jure at genskabe en situation, der er i overensstemmelse med bestemmelserne i traktatens artikel 85 og 86. Kommissionens opgave som administrativ myndighed adskiller sig herved fra de civile domstoles opgave, som består i at værne om privatpersoners subjektive rettigheder i deres indbyrdes forbindelser.

Cunningham
Hr. formand, hr. Ford, som har rejst spørgsmålet ved flere lejligheder, var nødt til at tage til Luxembourg for at tale der, så jeg taler på hans vegne.
Jeg vil gerne have det her sat ind i en sammenhæng. UEFA har krævet, at Premier League i England skal reduceres fra 20 til 18 klubber. Fordi de ikke ville adlyde, trak man vinderne af Coca-Cola-Cup'en, League Cup'en, ud fra UEFA's turneringer. Coca-Cola-Cup'en hører imidlertid ind under Football League og ikke Premier League. Derfor finder jeg det latterligt at forhindre denne turnering i at deltage i UEFA-Cup'en, når striden jo står mellem UEFA og Premier League.
Det er helt uretfærdigt og går efter min mening imod den europæiske lovgivnings ånd og bogstav. Men det er ikke alene uretfærdigt, det gør også stor skade, og jeg skal nok forklare hvordan. De større klubber i England, og ifølge min kollega Miller fra Glasgow gælder det samme i Skotland, sender deres svagere hold til denne turnering, fordi der ikke er en UEFA-plads til vinderne.
Det betyder, at der kommer færre tilskuere, og TV-indtægterne og sponsoreringen bliver mindre, så alt i alt lægges der en større økonomisk byrde på de mindre klubber. Fru Cresson havde nu ikke helt ret i, at det er de mindre klubber, der deltager i turneringen. Klubber som Manchester United, Liverpool, Tottenham, Leeds osv. deltager også. Men sådan som turneringen har udviklet sig, og fordi der ikke er en UEFA-plads til vinderne, vil disse klubber måske ikke alene sende deres svage hold, men efterhånden helt trække sig ud. Det vil medføre vanskeligheder, problemer og økonomisk usikkerhed for de mindre klubber. De er lokale klubber, så der står også arbejdspladser på spil. Det lyder måske kun som en fodboldhistorie, men det er en meget alvorlig sag.
Vi mener, at det er helt uretfærdigt, vi mener, at det er ulovligt, og vi kan se, at medmindre der bliver gjort noget meget snart - og det håber jeg - vil nogle af de mindre klubber nok gå nedenom og hjem pga. faldende indtægter. Vi har tidligere set flere sådanne klubber gå den vej, og derfor vil jeg gerne kraftigt opfordre Kommissionen til at finde en løsning så hurtigt som muligt, så vi i fremtiden i England, Skotland og måske også i andre dele af Det Forenede Kongerige får en plads til vinderne af Coca-Cola-Cup'en, så turneringen får prestige, og vi kan få den rigtige TV-sponsorering og et godt økonomisk udbytte af turneringen til fordel for alle mindre klubber.

Perry
Hr. formand, jeg vil gerne takke fru Cresson for redegørelsen. Men jeg tager ordet for at sige nogenlunde det samme som hr. Cunningham.
Dette er måske ugens, endda årets, sidste forhandling her i Parlamentet, men det er ikke nogen ligegyldig eller ubetydelig sag. Den drejer sig jo om noget, som spiller en stor rolle for Europa og europæere: den drejer sig om fodbold.
Vi narrer os selv, hvis vi tror, at det, der sker i Parlamentet, er vigtigere end fodbold for millioner af vores borgere. I juleferien vil millioner af europæiske borgere gå til fodboldkamp. Det er alfa og omega for dem. De - i hvert fald i Det Forenede Kongerige - regner med, at Parlamentet og Kommissionen vil finde en løsning.
Fodbold er i Europa. Udviklingen af de europæiske fodboldturneringer skaber ikke alene en god sport, som jeg igen må sige, at vores borgere kan lide, men den gør også Europa mere virkeligt for mange borgere. Vi her i Parlamentet og - jeg understreger - Kommissionen har et ansvar for at sørge for, at fodbold stadig kan spilles på europæisk plan, og at alle klubber får mulighed for at deltage i europæiske turneringer.
Fodbold er en god forretning. Det drejer sig ikke kun om nogen, der sparker lidt til en bold. Det drejer sig om meget store summer og omfattende beslutninger, som får alvorlige konsekvenser for klubberne. Vi må understrege, at her mener vi ikke de små lokale klubber, men ret store foretagender, der nu findes i de forskellige fodboldligaer i Det Forenede Kongerige. Der er altid store penge på spil i professionel sport. De kommercielle regler, som vi forventer i andre brancher, skal også kunne gælde korrrekt og retfærdigt i fodbold.
Efter at have undersøgt sagen mener jeg helt klart, at UEFA bestemt misbruger sin dominerende position. Da jeg kontaktede dem for at få flere oplysninger, ville de kun give mig navnet på deres advokat. I mine øjne er det altid tegn på, at man ikke er 100 % sikker på sin holdning eller sine oplysninger.
I Storbritannien går både Football Association og ligaen ind for, at vinderen af Coca-Cola-Cup'en skal blive i den europæiske turnering. Det er klart, at fodboldverdenen både ønsker og har brug for en ligaturnering, men vi må ikke glemme, at græsrodsholdene langt nede i divisionerne, der selv gerne vil deltage i europæisk fodbold, sætter pris på at have muligheden. Som europæere må vi nok sige, at det er en god ting. Men de har også brug for indtægterne fra Coca-Cola-Cup'en. Det anslås, at omkring 20 % af deres indtægter - ca. GBP 32 millioner - stammer fra CocaCola-Cup'en. Hvis man ikke kan vinde en plads i europæisk fodbold i turneringen, risikerer de at miste TV-indtægter eller Coca-Colas sponsorering af turneringen.
Derfor er det en alvorlig sag for dem. Det mest alvorlige er, at jeg i dag har modtaget et brev fra Portsmouth Football Club. De skriver: «Her i Portsmouth mener vi, at der bør være endnu en plads i Europa til vinderne af CocaCola-Cup'en. Ethvert skridt, som vil lægge pres på UEFA, har vores fulde støtte«. Alt, hvad der har Portsmouth Football Clubs fulde støtte, har også min fulde støtte.

Titley
Jeg er ikke helt sikker på, at Kommissionen virkelig forstår, hvad der står på spil her, og jeg vil gerne gøre det helt klart for fru Cresson. En organisation - Football League - straffes for det, en anden organistion - Premier League - har gjort, hvor førstnævnte organisation ikke har nogen form for kontrol over sidstnævnte. En sådan diskrimination strider mod Rom-traktaten og principperne om det indre marked. Det er det, vi skal fokusere på.
Som både hr. Cunningham og hr. Perry ganske rigtigt har sagt, må vi ikke undervurdere de økonomiske skadevirkninger af denne afgørelse. Deltagelse i en turnering, hvor man kan vinde en plads i Europa, er et stærkt økonomisk incitament for klubberne. De meget store fodboldklubber, f.eks. Manchester United i Det Forenede Kongerige, føler det måske ikke så meget, men klubber såsom Bolton Wanderers har brug for de indtægter, en vellykket indsats i Cup'en og en plads i Europa giver, da der er store penge at hente her, ikke alene deltagelse og turneringen, men også TV-rettigheder.
På tilsvarende måde er de mindre klubber i fodboldligaen, f.eks. Bury Football Club i min valgkreds, afhængige af at kunne spille kampe mod prestigeklubberne og samtidig af, at de selv har mulighed for at nå til finalen. Hvis prestigeklubberne ikke deltager, hvilket er en mulighed, eller hvis de bevidst sender deres svage hold, får de små klubber jo ikke de indtægter for de pågældende kampe, som de er afhængige af for at overleve. På bagrund af Bosman-afgørelsen, som jeg går helt og fuldt ind for, kæmper de mindre klubber i Det Forenede Kongerige som følge af tab af transfergebyrer.
Jeg håber, at Kommissionen behandler dette så alvorligt, som det fortjener, for det er en meget alvorlig økonomisk sag.

Formanden
Tak, hr. Titley, men dette forsæde vil i dagens anledning sige Dem, at vi beklager, at når De nævner "Madrid« som et stort fodboldhold, så glemmer De "F.C. Barcelona«. Men jeg er her jo for at minde Dem om det.
Jeg giver ordet til hr. Wynn i ét minut.

Wynn
Hr. formand, først vil jeg gerne sige, at det tjener fru Cresson til ære, at hun kunne holde masken, mens hun læste op. Jeg er sikker på, at sagen forekommer komisk for mange mennesker, men det er en meget alvorlig sag. Lige en anden ting: for dem, der ikke er inde i sagen, så er dette ikke en lejlighed til at gøre gratis reklame for Coca-Cola her i Parlamentet.
Mit spørgsmål til kommissæren går på hendes afsluttende bemærkninger om, at Kommissionen ikke kan fungere som endelig voldgiftsinstans i private konflikter - det er det, jeg har noteret ud fra hendes udtalelser. Betyder det, at der ikke vil blive gjort noget, når Kommissionen får oplysningerne fra de involverede parter? Er det det, jeg skal fortælle tilhængerne af Wigan Athletic?

Cresson
 - (FR) Hr. formand, jeg har ikke det store at tilføje til mit indlæg for et øjeblik siden, undtagen måske for at gentage og præcisere det, jeg sagde.
Jeg nævnte, at Kommissionen har rettet spørgsmål til de forskellige involverede parter, og at Kommissionen endnu ikke har modtaget svar fra den klagende part eller fra de to andre organisationer. Hvorledes skal Kommissionen da kunne tage stilling, eftersom den indtil dato ikke har modtaget noget svar.
Kommissionen minder om, at den inden for rammerne af iværksættelsen af konkurrencereglerne - eftersom der er tale om et konkurrencespørgsmål, der falder ind under traktaten - ikke kan gøre sig til dommer i civilretlige retstvister, men bør sikre almenvellets interesser med henblik på tilvejebringelsen af en situation, der såvel de facto som de jure er i overensstemmelse med traktatens artikel 85 og 86.
I mangel af oplysninger kan Kommissionen ikke svare. Når Kommissionen har modtaget oplysninger, vil den tage stilling til, i hvilket omfang den eventuelt vil kunne afgive et svar i det, der indtil dato ligner en privatretlig strid. Jeg kan tilføje, at en sådan stillingtagen først vil kunne foreligge om nogle måneder, idet procedurereglerne bør overholdes, men også som følge af GD IV's begrænsede ressourcer og de mange sager, dette direktorat har liggende til behandling.
Jeg vil benytte mig af, at formanden har givet mig ordet, til at ønske alle en glædelig jul og et rigtig godt nytår.

Formanden
Mange tak, fru Cresson.
Forhandlingen er afsluttet.

Afbrydelse af sessionen
Formanden
Mine damer og herrer, før jeg hæver mødet, vil jeg tillade mit at benytte mig af det privilegium, som det er at have forsædet for dette møde, og minde Dem om, at dagen i dag, som er afslutningen på vores arbejde i 1997, falder sammen med afslutningen i Luxembourg af Det Europæiske År mod Racisme. Vores arbejde har uden tvivl haft mange mangler, men det har positive aspekter, og blandt dem er vores bidrag til kampen mod racisme i det forløbne år.
Det skal også retfærdigvis understreges, mine damer og herrer, at det vigtigste bidrag er kommet fra de europæiske borgere, fra de ikke-statslige organisationer. Men når vi åbner døren til 1998, er der stadig udestående sager, og blandt dem er fortsættelsen af kampen mod racisme. Vi er ikke så naive, at vi tror, at et års kamp sluttes med denne fejl. Vi ved, at det er en fejl, som har mange årsager, og at vi skal fortsætte med at kæmpe i denne retning. Også det kommende år vil vi, mine damer og herrer, bl.a. skulle fortsætte arbejdet og forberede vores hjem til de nye naboer, altså fuldstændiggøre vores demokratiske funktion og ligeledes i disse dage sende en hilsen til de millioner europæiske borgere, som ikke har arbejde, og sige til dem, at vi håber, at Det Europæiske Råd om beskæftigelse i Luxembourg ikke kun er tomme ord, men også begyndelsen til en vej, der kan føre til, at de i det kommende år kan holde jul og nytår med udsigt til arbejde.
Mine damer og herrer, nu har jeg så denne behagelige opgave at takke vores medarbejdere for deres arbejde i år og samtidig ønske dem alt det bedste. Jeg vil starte med dørvogterne og takke dem for deres tilsyneladende beskedne arbejde, men som udføres med en opmærksomhed, der er nøglen til Parlamentets drift.
Tolketjenesten ...
(Klapsalver) ... dette fine filter, der, på trods af at vi taler 11 forskellige sprog, gør det muligt for os at tale sammen og til tider endda forstå hinanden. Vores medarbejdere her i forsædet, hvoraf nogle næstformænd, som jeg selv er en af, er nødt til at bede Dem undskylde, fordi vi tit, når vi overtager forsædet, forstyrrer deres ekstraordinært gode arbejde. Men, mine damer og herrer, vi bør også udtrykke vores tak og anerkendelse til de embedsmænd, som vi ikke ser. Først de embedsmænd, der arbejder med mødeprotokollerne, som overrasker os, når vi læser vores indlæg. Uden at de har ændret noget, er det, som om det lyder meget bedre, end da vi sagde det. "Infosessions« embedsmænd, der har en evne og visdom til at udvælge det bedste og præsentere det for offentligheden.
Men i dag tillader jeg mig at understrege noget helt specielt: Parlamentets oversættelsestjeneste. Mine damer og herrer, hver dag oversættes der her i Parlamentet 4.400 sider. Ja, det er rigtigt: 4.400 sider, som afspejler et arbejde udført af 32 sprogmedarbejdere og 18 sekretærer i hver oversættelsesafdeling. Dette er næsten et mirakel, der sommetider tvinger dem til at arbejde mange nætter. Jeg tror, mine damer og herrer, at det er på sin plads at sende dem en takkehilsen samt ønske dem en glædelig jul og et godt nytår.
(Klapsalver) Og til sidst, mine damer og herrer, vil jeg ønske Dem alle alt godt, og jeg personligt takker for at få lov til at have forsædet på disse fredage, så fredelige, så behagelige og samtidig så broderlige.
Glædelig jul, mine damer og herrer!

Lulling
Hr. formand, De har ønsket os alle en glædelig jul og et godt nytår. Tillad mig i min egenskab af luxembourger - fordi De har talt meget om Luxembourg-topmøderne - på min side at ønske Dem en rigtig glædelig jul og et godt nytår på vegne af alle medlemmerne af fredagsklubben.

Formanden
Mange tak, fru Lulling.
Jeg erklærer Europa-Parlamentets mødeperiode for afbrudt.
(Mødet hævet kl. 11.41)

