Kalastuslaivastot: monivuotiset ohjausohjelmat
Puhemies. -
Esityslistalla on seuraavana Kindermannin laatima kalatalousvaliokunnan mietintö (A5-0092/2002) komission vuosikertomuksesta neuvostolle ja Euroopan parlamentille kalastuslaivastojen monivuotisten ohjausohjelmien tuloksista vuoden 2000 lopussa (KOM(2001) 541 - C5-0007/2002 - 2002/2006 (COS)).

Kindermann (PSE)
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, komissio lykkäsi taas kerran yhteisen kalastuspolitiikan uudistusta koskevien ehdotusten hyväksymistä, mikä sen piti alun perin tehdä viime viikolla. Siinä on ainakin se hyvä puoli, että sillä on vielä muutama viikko tai jopa vieläkin enemmän aikaa tarjota uudistusehdotuksissaan virikkeitä tulevalle laivastopolitiikalle, josta äänestämme tänään mietintöni yhteydessä.
Nyt siirryn kuitenkin käsittelemään mietintöäni, jossa olen tarkoituksellisesti käsitellyt ainoastaan komission kertomusta kalastuslaivastojen monivuotisten ohjausohjelmien täytäntöönpanosta. Koska yhteisen kalastuspolitiikan uudistuksen valmistelut ovat nyt kaiken kaikkiaan kiihkeässä vaiheessa ja laivastopolitiikassakin tapahtuu näin ollen jotakin erityistä, haluaisin ottaa yleisesti kantaa monivuotisiin ohjausohjelmiin (MOO) osoittaakseni joitakin ongelmia, jotka uudistuksessa pitäisi joka tapauksessa ottaa huomioon. Tänään äänestetään vain kahdesta samansisältöisestä tarkistuksesta, joita voin esittelijänä ilman muuta kannattaa. Tämä osoittaa, että kalatalousvaliokunta on arvioinnissaan yksimielinen siitä, että niin vuotta 2000 koskevasta komission kertomuksesta kuin edellisistäkin vuosikertomuksista on käynyt ennen kaikkea ilmi, ettei MOO:ien tavoitetta ole saavutettu - ei siis ole onnistuttu vähentämään tuntuvasti laivastokapasiteettia eikä siten myöskään kalastusta.
Meistä on valitettavaa, etteivät useimmat jäsenvaltiot ole taaskaan saavuttaneet MOO-tavoitteitaan. Kehotamme niitä toteuttamaan laajamittaisia toimia laivastojensa supistamiseksi ja pidämme samalla myönteisenä, että komissio on käynnistänyt sopimusrikkomusmenettelyn useita sellaisia jäsenvaltioita vastaan, jotka eivät ole edelleenkään saavuttaneet MOO-tavoitteitaan. Kehotamme samalla neuvostoa ja komissiota selvittämään, miksi tavoitteita ei ole saavutettu, sekä kehittämään tehokkaita seuraamuksia.
Lisäksi kehotamme komissiota sisällyttämään uutta laivastopolitiikkaa koskeviin ehdotuksiinsa painokkaan vaatimuksen siitä, että kunkin jäsenvaltion laivastosegmenttien kalastuskapasiteetti ja/tai pyyntiponnistukset ovat tasapainossa sille osoitettujen kalastusmahdollisuuksien kanssa. Komission jäsen Fischler puhui viime viikolla kalatalousvaliokunnan kokouksessa noin 40 prosentin liiasta kapasiteetista Euroopan unionin kalastuslaivoissa. Tämä luku ei ole vain hälyttävä, vaan se ennen kaikkea korostaa, että asialle on tehtävä kiireesti jotakin.
Suuri liikakapasiteetti johtuu ennen kaikkea siitä, ettei laivastojen supistamisväline saavuttanut tavoitettaan ja että laivastokapasiteetti jopa lisääntyi viime vuosina. Siksi ongelmaan on käytävä kiireesti käsiksi. Komission on kuitenkin ehdottomasti varmistettava, että laivastojen supistaminen tapahtuu sosiaalisesti hyväksyttävällä tavalla siten, että yhteisön tukia myönnetään sosiaalisten ongelmien hallitsemiseksi. Tehokas keino ovat kalastajia houkuttelevat palkkiot, joilla Euroopan unioni ja jäsenvaltiot ostavat yhdessä kalastuslaivastoja ja joko romuttavat ne tai käyttävät niitä muihin tarkoituksiin kuin kalastukseen tai myyvät ne.
Tällaisten palkkioiden maksamisen pitäisi olla pakollista, ja niiden lisäksi pitäisi harkita yhteisön rahoitusosuuden lisäämistä. Tähänastinen järjestelmä on johtanut siihen, että ne kalastajat, jotka ovat halunneet lopettaa ja jotka ovat lopettaneetkin toimintansa, myyvät laivastonsa markkinoilla, jolloin laivastoja ostavat osittain yhä useammin tuotantokykyiset yhtiöt. Tämä ei kuitenkaan auta vähentämään kapasiteettia. Laivastokapasiteetin supistamistoimet eivät saa myöskään johtaa alusten työolojen tai turvallisuuden huonontumiseen tai saaliin laadun heikkenemiseen. Laivastojen nykyaikaistamiseen on siksi edelleen myönnettävä rakennetukea. On kuitenkin löydettävä sellaisia keinoja, joilla kalastuksen lisääntyminen voidaan samalla estää.
Olen tietoinen siitä, ettei tasapainoisen ehdotuksen laatiminen ole komissiolle helppo tehtävä, ja odotamme jo innokkaasti sen uudistusehdotuksia. Lopuksi kiitän vielä kaikkia niitä kollegoja, jotka ovat auttaneet tämän hankalan asian käsittelyssä, ja kiitän erityisesti komissiota rakentavasta yhteistyöstä.
Puhemies. -
Esittelijä Kindermann, ihailen komission jäsen Fischleriä, jonka täytyy itävaltalaisena perehtyä myös kaikkein suurimpia laivastoja koskeviin asioihin.

Varela Suanzes-Carpegna (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, kollegamme Kindermannin mietintö on hyvä mietintö, ja siinä käsitellään monimutkaista ja hyvin tärkeää aihetta. Lisäksi se on poliittisessa mielessä hyvin ajankohtainen mietintö, joka liittyy tämänhetkiseen yhteisen kalastuspolitiikan uudistukseen, jota koskevien ehdotusten joukossa näytti olevan myös sellaisia, joissa kyseenalaistettiin laivaston korjaamiseen ja modernisointiin myönnettävät tuet tai haluttiin poistaa ne kokonaan.
Näin ollen haluan onnitella esittelijäämme Kindermannia tästä työstä, ja haluan pyytää komission jäsen Fischleriä ottamaan tarkasti huomioon sen, mitä Euroopan parlamentissa - jonka toivon hyväksyvän Kindermannin mietinnön - tänään sanotaan. Arvoisa komission jäsen Fischler, on viisasta korjata virheet. Näin ollen pyydän, että panette tarkasti merkille, jos parlamentti on samaa mieltä.
Kindermannin mietinnössä, siinä muodossa kuin se hyväksyttiin kalatalousvaliokunnassa - mielestäni sitä parannettiin meidän esittämillä tarkistuksilla - on syytä korostaa seuraavia seikkoja: ensinnäkin laivastopolitiikalla on ratkaiseva merkitys, ja sillä on myös huomattavia vaikutuksia kalastusalueisiin, mutta myös kalastuksesta riippuvaisiin alueisiin, ja lopulta myös Euroopan taloudelliseen ja sosiaaliseen yhteenkuuluvuuteen. Tämä on hyvin keskeinen näkökohta, jota korostetaan mietinnössä.
Laivastopolitiikka on hyvin tärkeä poliittinen väline, mutta ei kuitenkaan ainoa. Sitä on täydennettävä muilla välineillä, kuten teknisillä toimilla, TACeilla (suurimmat sallitut saaliit), pyyntikieltokausilla, pyyntipäivillä ja niin edelleen. Laivaston tehon lisääminen ei tarkoita, että pyydetään enemmän, vaan että pyydetään paremmin, turvallisemmin, paremmissa työoloissa ja että voidaan antaa paremmat takeet siitä, että kaloja käsitellään laivassa hygienia- ja terveysvaatimusten mukaisesti. Tämän vuoksi tarvitaan edelleenkin KOR:n (kalatalouden ohjauksen väline) tukia laivastomme korjaamiseen ja modernisointiin, mikä vaikuttaa ratkaisevalla tavalla siihen, onko meillä jatkossakin kalastajia ja kilpailukykyinen laivasto. Tämän vuoksi pyydämme komissiota hyväksymään toimia, joiden avulla voidaan lisätä uudistettujen alusten tehoa ja tonnistoa. Tämän vuoksi pyydämme myös, että kalastuspolitiikan uudistuksen yhteydessä otetaan käyttöön yhtenäiset ja objektiiviset kriteerit jäsenvaltioiden alusten kapasiteetin mittaamista ja laivastojen osiin jakamista varten ja luodaan rekisteröityjen alusten käyttöönotto- ja romutusjärjestelmä, jolla taataan, ettei kapasiteetti pääse kasvamaan.
Loppujen lopuksi kyseessä on selkeä ja tiivis mietintö, jonka toivon edustavan kalatalousvaliokunnan ja parlamentin täysistunnon linjaa lähestyvän yhteisen kalastuspolitiikan uudistamisessa suosimalla - kuten toivomme - uudistetun ja näin ollen kilpailukykyisen kalastusalan ylläpitämistä, arvoisa komission jäsen Fischler, eikä sen purkamista.
Stihler (PSE).
Arvoisa puhemies, haluan onnitella esittelijää tästä mietinnöstä, jota olisi tarkasteltava ensi sijassa kalakantojen parantamisen yleisessä yhteydessä. Tärkeimpiä kohtia ovat ensinnäkin kalakantojen parantaminen ja toiseksi tarve keksiä keinot laivastojen kapasiteetin mittaamiseksi.
Suhtaudun myönteisesti esittelijä Kindermannin työhön tällä alalla. Hän on esittänyt muutaman erittäin hyvän näkökohdan, esimerkiksi muistuttanut meitä siitä, ettei yhteisöllä ole yhtenäistä laivastoa, vaan että jäsenvaltioilla on omat kalastuslaivastonsa ja että kullakin jäsenvaltiolla on omat kiintiönsä kullekin kalakannalle.
Mietinnön perustana olevien tietojen osalta olisi muistettava, että jäsenvaltioiden on ilmoitettava uudet luvut vuoden 2003 loppuun mennessä ja että emme edelleenkään tiedä, kuinka monta alusta EU:n laivastoon kuuluu. Tilanne on huolestuttava, ja se on korjattava. Olen tyytyväinen, että esittelijä Kindermann korostaa sitä.
Viimeiseksi otan esiin sen, että jäsenvaltioiden olisi annettava tietoa maiden hallituksille ja parlamenteille. Kalastus on yksi Skotlannin maaseutuelämän tukipilareista. Tiedän, että valitsijani haluaisivat varmistua siitä, että Skotlannin parlamentti saa kunnollista ja suoraa tietoa Euroopan unionin tasolla tapahtuvasta kehityksestä.

Busk (ELDR).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, aivan ensimmäisenä haluan kiittää kollega Heinz Kindermannia vakavasta ja hyvin valmistellusta mietinnöstä. Yhteisön ohjausohjelmat kalastuslaivastoa varten ovat yhteisön kalastuspolitiikan peruslaatuinen ongelma, koska eurooppalainen laivasto on aivan liian suuri. Komission jäsen Fischler mainitsi viime viikolla, että laivasto on 40 prosenttia liian suuri. Se merkitsee, että me annamme tällä hetkellä toisella kädellä rahaa romuttamiseen, jolla pyritään pienentämään laivaston kokoa, ja samaan aikaan annamme toisella kädellä rahaa modernisointiin, eli modernisointi ja tukirahat ovat viime vuosina johtaneet siihen, että koko laivasto, koko kalastuskapasiteetti, on tosiasiallisesti kasvanut. Se on noidankehä, joka meidän on pakko rikkoa. Sen takia meidän pitää kyllä uudistuksen yhteydessä harkita sellaisen jakson asettamista, jonka aikana emme myönnä tukea laivaston modernisointiin. Odotan toiveikkaana komission ehdotusta juuri tällä alueella sen johdosta, että kalaa on liian vähän ja laivasto on liian suuri. Nyt kaikkien jäsenvaltioiden pitää noudattaa yhteisiä päätöksiä, ja meidän pitäisi oikeastaan myös palkita niitä maita, jotka ovat tähän asti noudattaneet MOO:ien yhteisiä päätöksiä.

Hudghton (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, kiitän esittelijää hänen työstään. On selvää, että EU:n kalastuslaivaston kapasiteetti on suurempi kuin nykyiset kalavarat ja että siksi tarvitaan lujaa toimintaa kalakantojen elvyttämiseksi kestäville tasoille. Laivastojen pienentäminen on siksi välttämätöntä. Kokonaiskalastusta ja laivaston kokoa on valvottava nykyisiin kalavaroihin sopeuttamiseksi.
Komission olisi arvioitava paremmin niin sanotun käytettävissä olevan kapasiteetin vaikutus eräiden sellaisten jäsenvaltioiden osalta, jotka ainakin paperilla väittävät saavuttaneensa MOO-tavoitteensa. Lisäksi komission olisi varmistettava nykyisten rangaistusten tiukempi täytäntöönpano tiettyjen jäsenvaltioiden kohdalla, niin että rangaistus kohdistuu jäsenvaltioihin eikä kalastajiin.
Toivon, että parlamentti tukee tarkistusta, jonka esitti valiokunnassa alun perin ryhmäkollegani Nogueira, koska se on erittäin tärkeä. Euroopan unionin tiettyjä alueita, mukaan luettuna Skotlantia, koskevan kalastuksen päätöksentekoa on hajautettu, ja suoran yhteydenpidon meidän ja asianosaisten parlamenttien välillä olisi oltava vakiokäytäntö.

Van Dam (EDD).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, kuvitelkaapa, että Euroopan unioni kehittäisi maitokiintiöiden lisäksi monivuotisen lypsykoneohjelman, jonka mukaan osa lypsykoneista otettaisiin pois käytöstä, jotta maanviljelijät eivät lypsäisi niin paljon. Eräs jäsenvaltio näyttää pitävän kiltisti kiinni maitokiintiöstään, mutta sillä on neljän vuoden kuluttua yhä liikaa lypsykoneita. Esittelijä Kindermann ehdottaa silloin, että tätä jäsenvaltiota rangaistaan ja sen maitokiintiötä pienennetään. Toisessa jäsenvaltiossa lypsykoneiden määrä on sääntöjen mukaan kohdallaan, mutta siellä tuotetaan paljon enemmän maitoa kuin kiintiö sallii. Kollega Kindermann ei ilmeisesti näe tässä mitään ongelmaa: onhan valtio kuitenkin noudattanut monivuotista ohjausohjelmaa!
Käytän tätä esimerkkiä saadakseni teidät ymmärtämään tilanteen mielettömyyden. Yhteisen kalastuspolitiikan tavoitteena on kestävien kalakantojen ylläpitäminen. Sitä varten määritellään suurimmat sallitut saaliit (total allowed catches) ja kiintiöt. Laivaston rakenne on alisteinen tälle tavoitteelle. Jos kapasiteetti sopii yhteen pyyntimahdollisuuksien kanssa, siitä on etua, mutta kapasiteetti ei itsessään ole mikään tavoite. Tukien myöntäminen laivaston nykyaikaistamiseen ja uudistamiseen vaikuttaa sitä paitsi kapasiteettiin häiritsevästi. Tämä tuntuu enemmän sosiaali- kuin talouspolitiikalta.
Sosiaalipolitiikka ei ole mikään häpeä, mutta asioita on kutsuttava niiden oikeilla nimillä. Kun niin ei tehdä, syytettyjen penkille joutuvat väärät jäsenvaltiot. Mitkä valtiot ylittävät kiintiönsä? Eivätkö ne ole sattumalta niitä valtioita, joiden laivastot saavat eniten tukea ja jotka täyttävät hienosti MOO:n (monivuotisten ohjausohjelmien) tavoitteet?

Maat (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, haluan aivan ensimmäiseksi onnitella esittelijä Kindermannia hänen mietinnöstään ja myös siitä poliittisesta rohkeudesta, jota hän on osoittanut, etenkin 6 kohdassa, jossa hän selvästi toteaa, että yhteisen kalastuspolitiikan uudistuksen yhteydessä MOO:ia ei enää tule jatkaa niiden nykyisessä muodossa. Se on selvää kieltä, ja näin on tosiasiassa todettu tämän ohjelman epäonnistuminen.
Kalastusalan monivuotisen ohjausohjelman tavoitteena oli supistaa ja uudistaa Euroopan kalastuslaivastoa, mutta samalla meidän on todettava, että ohjelma ei ole millään tavoin edistänyt kalakantojen kohentumista. Vaikka jäsenvaltiot toteuttavat ohjelmaa asianmukaisesti, sillä ei ole mitään yhteyttä niiden kantojen tilanteen paranemiseen, joita ne kalastavat. Tiedän valtioita, muiden muassa Alankomaat, jotka eivät ole täysin täyttäneet MOO:n tavoitteita mutta joiden kalakannat ovat nykyisin silti verrattain hyvässä kunnossa.
Todellisuutta toisin sanoen on, että voimme tosin määritellä politiikan Brysselissä, mutta jokainen ohjelma epäonnistuu käytännössä, jos jäsenvaltiot eivät valvo sitä asianmukaisesti. Tämän luen myös kollega Kindermannin mietinnöstä.
Arvoisa puhemies, haluan kuitenkin tehdä vielä yhden huomautuksen tulevasta vihreästä kirjasta ja sitä varten tehtävistä suunnitelmista. Odotimme, että vihreä kirja olisi esitelty viime viikolla tai että komissio tekisi päätöksensä viimeistään tällä viikolla. Brysselin piireihin kuulumaton BBC kertoi kuitenkin eilen illalla, että komission ehdotuksien tuomista käsittelyyn on siirretty, koska puheenjohtajavaltio Espanja on puuttunut asiaan. Jos BBC:n raportti pitää paikkansa ja puheenjohtajavaltio voi estää komission ehdotusten tuomisen käsiteltäviksi tai siirtää sitä, sitä on mahdotonta hyväksyä valtio-opilliselta kannalta. Se ei voi olla mahdollista.
Luotan suuresti tähän komission jäseneen ja olenkin vakuuttunut siitä, että hän ottaa Kindermannin mietinnön vakavasti, erityisesti 6 kohdan, jossa todetaan, ettei nykyinen MOO palvele nykyistä kalastuspolitiikkaa mitenkään eikä se näin ollen saa olla enää mukana uudessa kalastuspolitiikassa.

Fischler
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, hyvät naiset ja herrat, hyvä esittelijä Kindermann, haluaisin aluksi esittää teille lämpimät kiitokset erinomaisesta mietinnöstänne. Olette analysoinut todellakin erittäin osuvasti nykyisen laivastopolitiikkamme vahvuuksia ja heikkouksia. Olenkin kanssanne samaa mieltä siitä, että MOO:ien aika on ohitse. Emme pysty enää saavuttamaan tällaisella laivastopolitiikalla yhteisiä tulevaisuuden tavoitteitamme.
Tarvitsemme aiempaa yksinkertaisempaa ja avoimempaa, joskin toimivaa laivastopolitiikkaa. Ennen kuin käsittelen keskusteltavana olevia tarkistuksia, haluaisin esittää vielä kaksi huomautusta nykyisen kalastuspolitiikan tilasta ja uudistuksen valmistelusta, koska useat puhujathan ottivat ne esille. Uudistusta laatiessamme otamme mahdollisuuksien mukaan ilman muuta vielä huomioon Kindermannin mietinnöstä syntyvät ehdotukset. Haluaisin kuitenkin selvittää yhden asian: minä todellakin haluan uudistuksen, eikä uudistusehdotuksia tulla millään lailla vesittämään. Nyt on kyse siitä, että komissionkin eri tahot vaativat vielä lisää tietoja ja analyyseja. Koska en siis halua pelkkiä uudistusehdotuksia vaan uudistuksen todellisen uudistuspäätöksen muodossa, olen varautunut siihen, että suomme itsellemme vielä tämän ajan hankkia tarvittavat lisätiedot, jotta pystymme myös puolustamaan asemaamme jokaista vastaan.
Haluaisin pikaisesti ottaa puheeksi vielä erään toisenkin asian, koska tiedotusvälineissä on kerrottu asiasta eri tavalla. Komissio päätti eilen laajasta pääjohtajien ja varapääjohtajien vuorottelukäytännöstä; se koskee myös kalastuksen pääosaston pääjohtajaa. Haluaisin korostaa, että luotan täysin pääjohtaja Smidtiin ja että yhteistyömme onnistuu mainiosti. Vuorottelupäätös koskee kuitenkin myös häntä, koska tässä on kysymys useista eri tavoitteista, jotka on tarkoitus toteuttaa vuorottelun yhteydessä. Kyse ei ole nimittäin pelkästä vuorottelusta vaan muistakin tavoitteista. Muutosta on tarkasteltava tässä yhteydessä.
Siirryn nyt kuitenkin käsittelemään mietinnön yksittäisiä kohtia, ensin 1 ja 2 kohtaa. Kehotatte niitä jäsenvaltioita, jotka eivät ole saavuttaneet MOO-tavoitteita, tehostamaan toimiaan laivastojen supistamiseksi. Olen tästä kanssanne täysin samaa mieltä, ja komissio on jo käynnistänyt tässä yhteydessä sopimusrikkomusmenettelyn joitakin jäsenvaltioita vastaan.
Vaaditte 3 kohdassa neuvostoa ja komissiota kehittämään tehokkaita ja varoittavia seuraamuksia. Voin vakuuttaa teille, että käsittelemme asiaa yhteisen kalastuspolitiikan uudistuksen yhteydessä. Haluaisin kuitenkin lisätä tähän, että meidän on kyllä tarkoitus kehittää varoittavia seuraamuksia, mutta meidän on pyrittävä noudattamaan muitakin periaatteita, kuten esimerkiksi suhteellisuusperiaatetta, toisin sanoen sitä, että rikkomuksen vakavuus ja siitä määrättävä seuraamus ovat keskenään sopusoinnussa.
Olen samaa mieltä myös 4 kohdasta. Jäsenvaltioiden on saatettava laivastojensa uudelleen mittaaminen päätökseen mahdollisimman pian. Se on tarkoitus tehdä vuoden 2003 loppuun mennessä. Olen sen sijaan eri mieltä 5 kohdasta. Kalakantoja ei olisi onnistuttu hyödyntämään pysyvästi, vaikka jäsenvaltiot olisivatkin saavuttaneet kaikki tavoitteensa. Tämä johtuu neuvostosta, joka asetti MOO-päätöksissään aivan liian vaatimattomia ja vähäisiä tavoitteita. Kertomustemme perusteella tiedätte, että vaikka MOO-tavoitteet saavutettaisiinkin, laivastokapasiteetti todellisuudessa pikemminkin lisääntyy kuin vähenee.
Olen samaa mieltä 6 ja 10 kohdasta. MOO:ia ei pidä säilyttää nykyisellään uudistetussa yhteisessä kalastuspolitiikassa. Alusten turvallisuutta on ilman muuta parannettava. Olen ehdottomasti sen kannalla, mutta se ei saa johtaa kalastuksen kasvuun.
Keskustelemme uudistuksen yhteydessä 7 kohdassa esittämästänne vaatimuksesta uusien kriteerien käyttöönotosta pyyntiponnistusten ja kalastuskapasiteetin mittaamista varten. Kapasiteetin mittauksessa voitaisiin ottaa huomioon myös pyyntivälineiden määrä ja koko.
Hyväksyn myös 8 kohdan. Kalastusaluksiin sovellettava "uutta vanhan tilalle" -järjestely on osa uutta laivastopolitiikkaa koskevia pohdintojamme. Hyväksymme täysin myös 9 kohdan. Kalastuksen rajoittamisesta tulee uudistuksen keskeinen tekijä. Voin suostua myös 11 kohdassa esittämäänne vaatimukseen, nimittäin siihen, että on luotava palkkioiltaan houkuttelevia vapaaehtoisia romutusohjelmia.
Yhteisön rahoitusosuuden suuruus määräytyy kuitenkin rakennerahaston sääntöjen perusteella.

Puhemies. -
Paljon kiitoksia, arvoisa komission jäsen Fischler!
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan tänään klo 11.00.

Puhemies. -
Esityslistalla on seuraavana Hernández Mollarin laatima kansalaisvapauksien ja -oikeuksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnan mietintö (A5-0112/2002) ehdotuksesta neuvoston direktiiviksi turvapaikanhakijoiden vastaanottoa jäsenvaltioissa koskevista vähimmäisvaatimuksista (KOM(2001) 181 - C5-0248/2001 - 2001/0091(CNS)).

Hernández Mollar (PPE-DE)
. (ES) Arvoisa puhemies, valitettavasti minun on aloitettava mietintöäni koskeva puheenvuoro surullisella uutisella 11 maahanmuuttajan traagisesta kuolemasta Lanzaroten rannikolla. On pidetty jo aivan liian monta puhetta, joilla ei ole kuitenkaan pystytty estämään tämän hirvittävän onnettomuuden toistumista.
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, on sanottava, että vain ihme voisi saada aikaan sen, että ryhmäni ja minä itse äänestäisimme nimeäni kantavan mietinnön puolesta, sillä muutamat valiokunnassa esitetyistä ja toisista täysistunnossa uudelleen esitettävistä tarkistuksista loitontavat mietintöä sen alkuperäisistä lähtökohdista.
Valitettavasti sen enempää sosiaalidemokraattinen ryhmä kuin liberaaliryhmäkään, jota ymmärrän vielä vähemmän, eivät näytä haluavan tehdä vastuullisia, kurinalaisia ja vakavamielisiä päätöksiä, jotka koskevat maahanmuutto- ja turvapaikka-asioita. Näin meidän kaikkien on hyvin vaikea päästä siihen tavoitteeseen, joka on Amsterdamin sopimuksessa määriteltävän tehtävän toteuttaminen, eli turvapaikkamenettelyn yhteisöllistäminen. Vielä vakavampaa on se, että tämän vuoksi on myös hyvin vaikea saada neuvostoa hyväksymään parlamentin näkökantoja tässä asiassa, sillä ne ovat puolueellisia, eivätkä auta millään tavoin ratkaisemaan niitä vakavia ongelmia, joita taloudellisista syistä maahan muuttavat henkilöt ja turvapaikanhakijat aiheuttavat Euroopan yhteiskunnalle.
Hyvät parlamentin jäsenet, epärealistisuus, pintapuolisuus ja kansankiihotus näissä asioissa vaikuttavat joissakin yhteiskunnissa hyvin kielteisesti ja saattavat, kuten esimerkiksi Ranskassa, antaa tilaa sellaisille puolueille tai henkilöille, jotka voivat radikaalisuutensa vuoksi synnyttää vaarallisia yhteiskunnallisia ristiriitoja.
Toisaalta on totta, että nykyinen turvapaikka-asioita koskevan lainsäädäntöprosessin eteneminen on sekavaa ja epäjohdonmukaista. Tämän vuoksi joudumme epäjohdonmukaisesti tarkastelemaan direktiiviehdotuksia, joilla - kuten tällä - säännellään turvapaikanhakijoiden vastaanottoa koskevia vähimmäisvaatimuksia, vaikka suuri osa sen sisällöstä riippuu toisista direktiiviehdotuksista, jotka ovat kuitenkin vielä neuvostossa kypsymässä, kuten esimerkiksi menettelyjä koskeva tai pakolaisasemaa koskeva direktiivi, jota koskeva keskustelu alkaa Lambertin mietinnöstä. Sanalla sanoen aloitamme talon rakentamisen katosta.
Oli miten oli, on mentävä eteenpäin. Parlamentti mukautuu tähän epäjärjestykseen ja haluaa tehdä yhteistyötä sisäisistä tai ulkoisista vaikeuksistaan huolimatta, ja tämän osoittaa esimerkiksi se, että kaikki ryhmät valiokunnassa päätyivät lopulta poistamaan direktiiviehdotuksesta kaikki viittaukset siihen, että vastaanottoedellytykset tai lääkintähoito olisivat sidoksissa menettelyn eri vaiheisiin.
Yksi niistä esteistä, joiden vuoksi ryhmäni ei voi kannattaa tätä mietintöä, on direktiivin tavoite. Ryhmäni ja minun mielestä direktiivin sovellusalaan kuuluvien henkilöiden on oltava - kuten komissio ehdottaa alkuperäisessä tekstissään - pakolaisia Geneven sopimuksen 1 artiklan määritelmän mukaisesti. Jäsenvaltioille jää siis mahdollisuus antaa heille tämän lisäksi myös toisenlaista suojelua. Tämä on omalla tavallaan loogista, etenkin kun - ja käytän samoja sanoja kuin kollegani Anna Terrón käytti valiokunnassa - keskustelemme parlamentissa parhaillaan Lambertin mietinnöstä, jossa hän esittää mielipiteensä pakolaisasemasta ja toissijaisesta suojelusta. Jos sosiaalidemokraattinen ryhmä toimisi johdonmukaisesti, sen pitäisi tukea esittelijän väitteitä eikä antaa liberaaliryhmän johdatella itseään, sillä tämä pyrkii vihreiden ryhmän kanssa laajentamaan direktiiviä koskemaan myös muita suojelun muotoja.
Alaikäisten lasten koulunkäynnistä toteaisin, että mielestäni tässä ei tarvitse tehdä sen enempää kuin jäsenvaltiot pystyvät takaamaan omillekaan kansalaisilleen. Joissakin liberaalien ja vihreiden esittämissä tarkistuksissa - esimerkiksi tarkistuksissa 47, 48 ja 50 - pyritään menemään pitemmälle ja määräämään opetuksen tarjoaminen pakolliseksi, takaamaan päivähoitopaikka ja lyhentämään sitä ajanjaksoa, jonka kuluessa lapsien on päästävä kouluun. Tämä ei ole realistista.
Toisaalta työmarkkinoille pääsy on kompastuskivi, jota en vieläkään ymmärrä, varsinkin, kun sosiaalidemokraattinen ryhmä hyväksyi valiokunnassa omassa tarkistuksessaan kuusi kuukautta siksi ajanjaksoksi, jonka jälkeen jäsenvaltioiden on tarjottava pääsyä työmarkkinoille. Tämän ajanjakson lyhentäminen neljään kuukauteen, kuten liberaaliryhmä ehdottaa ja kuten asia valiokunnassa hyväksyttiin, on täysin epäjohdonmukaista. Olisi johdonmukaista, että jäsenvaltioille annettaisiin alkuperäisen tekstin mukaisesti harkintavaraa, jotta niillä olisi mahdollisuus arvioida työmarkkinatilannetta.
Turvapaikanhakijoiden perheen osalta sosiaalidemokraattien ja liberaalien välinen kompromissi on johtanut sopimukseen, jonka menetelmä poikkeaa ryhmäni tavallisesti kannattamasta linjasta yleistä yksimielisyyttä ajatellen. Emme tietenkään aio missään tapauksessa hyväksyä tarkistusta 115, jota vihreiden ryhmä taas esittää ja jossa mennään vielä paljon pitemmälle kuin näissä kompromisseissa.
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, kaikesta tästä huolimatta haluan lopuksi sanoa olevani tyytyväinen niihin viittauksiin, jotka ovat mietinnössäni myös oikeudellisten asioiden valiokunnan lausunnon ansiosta ja joissa turvapaikanhakijoiden osallistuminen terroristitoimintaan katsotaan syyksi vähentää hänen vastaanottoedellytyksiään tai poistaa ne.
Arvoisa puhemies, toivon, että myöhemmin äänestyksessä ja tämän keskustelun tuloksena voisi tapahtua se ihme, josta puhuin puheenvuoroni alussa.
Volcic (PSE)
. (IT) Arvoisa puhemies, olen samaa mieltä minua edeltäneen puhujan kanssa siitä, että tämä aihe, jota olisi pitänyt käsitellä paljon tarkemmin, on nyt jäänyt epäjohdonmukaiseksi, eikä se ole riittävän järjestelmällinen. Yhdyn myös ensimmäiseen tänä aamuna esitettyyn äänestysselitykseen, jossa eräs kollega puhui Espanjan rannikolla kuolleista pakolaisista. Valitettavasti minun on muistutettava, että samanlaisia ilmiöitä esiintyy myös Italian rannikkojen liepeillä. Noin 150 miljoonaa ihmistä elää synnyinmaansa ulkopuolella, eikä ihmisoikeuksiin liittyvien periaatteiden soveltaminen ole kovin monessa tapauksessa asianmukaista. Kohtuus kaikessa: usein, kun haluamme jotakin liian hartaasti, mikään ei todellisuudessa lopulta toteudu, esimerkkinä tästä on Wienissä vuonna 1990 kokoontunut Maailman ihmisoikeuskonferenssi, jonka päätelmät monet maat allekirjoittivat, mutta vain harvat ratifioivat, koska niissä määrätään liian täsmällisistä periaatteista.
Varsinkin nykyään on myös puolueita, joiden ohjelman yhtenä pääkohtana on maahanmuuton torjunta. Lisäksi maahanmuuttajia pidetään usein varalla joustavia töitä varten, heidän oleskeluviisuminsa ovat sidoksissa tilapäiseen työhön ja heidän sosiaaliturvansa on rajoitettu minimiin. Minusta tuntuu, että mitään näistä asioista ei ole käsitelty asiakirjassamme riittävässä määrin.
Suurin osa maahanmuuttajista on saapunut tänne menneisyydessä, mutta silloin ongelma ei ollut aivan ensimmäisenä asioiden käsittelyjärjestyksessä. Vasta nyt kysymys on noussut asialistan kärkeen, kun maahanmuutosta vastaava komission jäsen väittää, että 1015 tulevan vuoden aikana maihimme saapuu ainoastaan 100 000 pakolaista vuodessa, joten yhteen keskikokoiseen teollisuusmaahan tulee vain 5000 pakolaista, ja silloin juuri teollisuusmaat valittavat maahanmuuttajien puutetta. Tätäkään asiaa ei minusta ole asiakirjassa pohdittu.
Minusta kuitenkin tuntuu, että jos käsittelemme tätä ongelmaa, meidän on tehtävä se entistä huolellisemmin ja asiantuntevammin.

Medina Ortega (PSE)
Arvoisa puhemies, esittelijä viittasi ystävällisesti myönteiseen sävyyn oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokunnan lausuntoon, joka sisältyy hänen laatimaansa mietintöön. Oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokunnassa pidimme komission ehdotusta yleisesti hyvin myönteisenä; mielestäni komissio tekee tärkeää työtä saattaessaan yhteisön lainsäädäntöä ajan tasalle ja yhtenäistäessään yhteisön lainsäädäntöä tällä alalla. Uskon, että myös kansalaisvapauksien, ja -oikeuksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunta on tehnyt tärkeää työtä esittelijänsä johdolla täydentäessään ja pyrkiessään parantamaan uutta yhteisön lainsäädäntöä.
Mietinnössä on eräs tärkeä kysymys, joka on nykyisen turvapaikkajärjestelmän ja koko maahanmuuttojärjestelmän ajan tasalle saattaminen. Kansainvälisen oikeuden näkökulmasta ensimmäisen maailmansodan jälkeen hyväksyttiin useita kansainvälisiä yleissopimuksia, joilla oli tarkoitus säännellä tätä alaa ja jotka perustuivat eräänlaisiin periaatteisiin yksilön oikeuksista saada suojelua sellaisia poliittisia vaikutuksia vastaan, joilla oli eurooppalaisia ominaispiirteitä. Nyt kansainväliseen siirtolaisuuteen liittyvät ongelmat ovat muuttumassa radikaalisti siinä mielessä, että varsinaisen poliittisen turvapaikan käsitteen rinnalle on kehittymässä taloudellisen turvapaikan käsite. Tämä mahdollistaa laajamittaiset muuttovirrat, joiden varalle meillä ei välttämättä ole käytössämme asianmukaisia oikeusvälineitä.
Tänä aamuna jäsen Nogueiran puheenvuorossa ja jäsen Volcicin viimeisessä puheenvuorossa viitattiin traagiseen onnettomuuteen, joka sattui eilen Lanzaroten saarella ja jossa jälleen kerran 11 maahanmuuttajaa hukkui yrittäessään päästä mantereellemme, Euroopan unioniin. On selvää, että tätä on vaikea ratkaista käyttämällä perinteisiä turvapaikkaoikeuden menetelmiä, sillä vaikka tämän alan lainsäädäntömme olisikin vapaampaa ja ymmärtäväisempää, emme voisi estää näitä ihmisiä lähtemästä kotimaastaan emmekä myöskään antaa riittäviä takeita siitä, että he voisivat saapua määränpäähänsä ilman että heidän tarvitsee pelätä henkensä puolesta.
Näin ollen kyse on uudesta ilmiöstä. Toistan, että oikeudellisten asioiden valiokunnan mielestä ehdotus merkitsee valtavaa edistystä, mutta ehkä komission ja muiden Euroopan toimielinten olisi pohdittava, miten ongelmaa voitaisiin käsitellä ottamalla huomioon sen uusi ulottuvuus laajamittaisena talouteen liittyvänä kansainvälisten muuttovirtojen ilmiönä, joka on kenties yhteydessä kansainväliseen maailmanlaajuistumisprosessiin.

Flautre (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, meidän on nyt mielestäni aika todeta, mitä seurauksia on sillä järjettömällä ja vahingollisella kilpailulla, jota jäsenvaltiot käyvät ulkomaalaisten nihkeimmän vastaanoton pokaalista. Tämä aiheuttaa nykyään dramaattisia tilanteita, joita voidaan seurata joka päivä Sangatten pakolaiskeskuksessa, Italian Tarifassa ja monessa muussa Euroopan kohteessa. Dramaattisissa tilanteissa kyse on selvästi henkilöiden perusoikeuksien kyseenalaistamisesta sekä turvapaikkaoikeuden ja niiden kansainvälisten sopimusten kyseenalaistamisesta, joita olemme sitoutuneet noudattamaan.
Yhdenmukaistamisehdotus on siis tietenkin oikeansuuntainen, koska sillä pyritään katkaisemaan Eurooppaan saapuvien turvapaikanhakijoiden vastaanotto-olojen tuhoisa kierre. Se on oikeansuuntainen. Se saavuttaa täyden mittansa ja uskottavuutensa eurooppalaisen pakolaisaseman vahvistavan yhteisen turvapaikka- ja maahanmuuttopolitiikan mukana. Tähän näkymään, tähän ensimmäiseen vaiheeseen, on siis suhtauduttava myönteisesti. Meidän on todellakin taattava oikeudet, kuten oikeus työntekoon, koulutukseen, terveydenhuoltoon, asumiseen, koulunkäyntiin ja ammatilliseen koulutukseen, jotka ovat erottamattomia perusoikeuksia. Tavoitteena on torjua ilmiöitä, jotka tunnemme hyvin: turvapaikanhakijoiden laitonta siirtolaisuutta, vastaanottokeskuksien ruuhkautumista ja lopulta niiden oikeuksien rikkomista, joita me haluamme edistää. Tässä asiassa ei pidä mielestäni saivarrella. Ei pidä antaa mitään sijaa niille, jotka haluavat tehdä muukalaisvihasta, kaiken vieraan torjunnasta ja vieraiden paikkojen pelosta Euroopan ensisijaisen toimintamallin. Tässä asiassa meidän on puolustettava eurooppalaista hanketta.
(Suosionosoituksia vasemmalta)

Pirker (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, jo 500 000 henkilöä hakee vuosittain turvapaikkaa Euroopan unionista. He haluavat pakolaisiksi. Eri jäsenvaltioissa sovelletaan hyvin erilaisia menettelyjä. Ne kestävät tavallisesti hyvin kauan. Jäsenvaltioihin jätetään päällekkäisiä hakemuksia, ja sosiaalietuuksia käytetään samalla väärin. Loppujen lopuksi 90 prosenttia näistä hakemuksista hylätään, ja vain 10 prosenttia hakemuksen jättäneistä todellakin hyväksytään pakolaisiksi Geneven yleissopimuksen mukaisesti. Tämä tarkoittaa, että tarvitsemme vastaanottomenettelyä koskevia eurooppalaisia vähimmäissääntöjä ja tarvitsemme nopeita ja turvallisia menettelyjä, jotta nuo 10 prosenttia pakolaisista saa nopeasti heille kuuluvat oikeudet ja avun. Meidän on ryhdyttävä toimenpiteisiin väärinkäytön estämiseksi.
Emme halua heikentää turvapaikkaoikeutta, mutta emme myöskään halua laitonta maahanmuuttoa salakuljetusreittien kautta. Kannatamme siksi komission ja etenkin esittelijämme Hernández Mollarin ehdotuksia, joissa nämä tavoitteet otetaan asianmukaisesti huomioon, mutta hylkäämme ehdottomasti kaikki kelvottomat ehdotukset, kaikki liberaalien, sosiaalidemokraattien ja vihreiden kohtuuttomat ehdotukset. Emme hyväksy sitä, että hyväksymisperusteita laajennetaan pitkälti Geneven yleissopimuksen soveltamisalan ulkopuolelle. Emme hyväksy sitä, että turvapaikanhakijat ja kaikki heidän mukanaan tulevat perheenjäsenet pääsevät välittömästi työmarkkinoille ja että heillä on täydellinen liikkumisvapaus koko Euroopan unionissa. Emme hyväksy sitä, että he pääsevät välittömästi ammatilliseen koulutukseen, emmekä varsinkaan sitä, että aiotte poistaa seuraamukset silloin, kun jäsenvaltion turvallisuus on uhattuna, kun turvapaikanhakijoita katoaa, kun he väärinkäyttävät sosiaalietuisuuksia tai käyttäytyvät väkivaltaisesti.
Hyvät vasemmistolaiset parlamentin jäsenet, nämä teidän vaatimuksenne eivät auta pakolaisia saamaan nopeasti heille kuuluvia oikeuksia ja apua, vaan te yllytätte niillä hallitsematonta, valvomatonta ja turvapaikan kautta tapahtuvaa maahanmuuttoa - se ei ole hyväksyttävää! Euroopassa on yleensä tapana kaataa tuollaiset hallitukset. Se ei olisikaan mikään huono asia. Huono asia sen sijaan on, että tilalle valitaan hyvin usein populistisia äärioikeistolaisia. Sitä emme halua! Sellaista politiikkaa emme kannata. Torjumme ehdotuksenne. Emme halua Eurooppaan uusia Le Penejä.
Swiebel (PSE).
Arvoisa puhemies, niin kuin kaikki tiedämme, komission turvapaikkapolitiikkaa koskeva ehdotus on osa kokonaista ehdotuspakettia. Komission kautta linjan noudattama lähestymistapa on pääosin tasapuolinen ja realistinen. Ryhmäni esittääkin siksi toiveenaan, että neuvosto ja parlamentti osoittaisivat poliittista rohkeutta ja noudattaisivat ehdotuksen sisältöä. Emme saa antaa niiden populistien halpojen puheiden johtaa itseämme harhaan, jotka yrittävät hyötyä muukalaisia kohtaan tunnetusta pelosta poliittisesti.
Eurooppa-linnoitus, ison aidan pystyttäminen Euroopan ympärille ja turvapaikan hakemisen estäminen käytännössä eivät ole pelkästään epätoivottavia vaan myös epätodellisia aikeita. Ihmisoikeusloukkaukset ja muut onnettomuudet sekä hyvinvoinnin epätasainen jakautuminen maailmassa ovat turvapaikka- ja maahanmuutto-ongelmien todellisia syitä, eikä niitä saada tällä tavoin häviämään.
Vähimmäismäärissä pitäytyvä turvapaikkapolitiikka on sosiaalisen dumppauksen muoto. Sen sijasta meidän on muunnettava yhteisvastuun, yhtäläisten mahdollisuuksien, kotouttamisen ja integraation periaatteet käytännön politiikaksi. Siksi ryhmäni pyytää kiinnittämään huomiota erityisesti seuraaviin neljään kohtaan, joilla parannetaan ehdotuksen sisältöä.
Ensinnäkään järjestelyjä ei saa rajoittaa niihin henkilöihin, jotka hakevat turvapaikkaa pakolaissopimuksen perusteella. Kuten täällä on aiemminkin todettu, parlamentissa on käsiteltävänä myös ehdotus, joka koskee pakolaisten ja muuten suojelua tarvitsevien henkilöiden tunnustamista ja asemaa. Onhan vähintäänkin epäjohdonmukaista, jos tähän ehdotukseen lisätään nyt rajoituksia. Ehkä meidän on vielä keskusteltava johdonmukaisuudesta, mutta näin ei tietenkään voida tehdä. Siis sosiaalinen suojelu mukaan luettuna.
Toiseksi muistutan koulutuksesta. Lasten, jotka on kiskaistu pois tutusta ympäristöstään, on erittäin hyvä saada nopeasti rauhallinen ja pysyvä päiväjärjestys, ja tässä koulutus voi olla avuksi. Koulussa lapset oppivat myös kielen ja kotoutuvat. PSE-ryhmä tukee siksi lämpimästi tarkistuksia, joissa otetaan huomioon nopea kouluun pääsy ja oppivelvollisuuden noudattaminen.
Kolmanneksi on tärkeää, että turvapaikanhakijat pääsevät työmarkkinoille mahdollisimman nopeasti. Se on hyväksi heidän omanarvontunnolleen ja itsenäisyydelleen, ja näin he saavat mielekästä sisältöä päivilleen. Näin edistetään myös nopeaa kotoutumista, joten tuemme näitä ehdotuksia sellaisina kuin ne on jätetty käsiteltäviksi.
Neljänneksi haluan viitata syrjinnän ehkäisemiseen liittyviin ehdotuksiin, erityisesti 29 artiklaan. Tämä on hyvin tärkeä asia. Jokapäiväinen käytäntö osoittaa, että paikallisten yhteisöjen ja vastaanottokeskusten hyvä suhde on tärkeä keino saada rasismi ja muukalaisviha loppumaan.
Viimeisenä haluan viitata siihen, että myös Alankomaille on tärkeää, että vastaanottoedellytyksiä ei poisteta Dublinin yleissopimukseen vetoavilta henkilöiltä, ja toivon, että neuvoston ehdotus saa myös Alankomaiden hallituksen vakuuttuneeksi asiasta.
Lopuksi kiitän enää esittelijä Hernández Mollaria hänen ponnistuksistaan ja neuvotteluvalmiudestaan, ja olen pahoillani siitä, ettemme päässeet yksimielisyyteen. Ehkä saamme toisen mahdollisuuden.

Schmidt, Olle (ELDR).
Arvoisa puhemies, Euroopan yli kulkee varjo, jonka tuomassa pimeydessä piileksii sekoitus ummehtunutta sovinismia, rasismia, muukalaisvihaa, juutalaisvastaisuutta ja klassista eurooppalaista nationalismia. Eurooppa on nähnyt sen aikaisemmin, mutta aivan liian usein reagoinut siihen liian myöhään.
Useiden vuosien aikana jäsenvaltioissa sattuneiden tapausten tulisi tehdä meidät pitkään vaikuttaneet poliitikot mietteliäiksi. Mikä on meidän vastuumme siitä, että muukalaisvihamieliset puolueet tulevat vahvoiksi yhä useammassa maassa?
Tämä koskee erittäin suuressa määrin Hernández Mollarin mietintöä. EU:n, joka pitää perusihmisoikeuksia erittäin suuressa arvossa, on voitava myös toteuttaa sellaista pakolais- ja turvapaikkapolitiikkaa, jolla on täsmälleen samat lähtökohdat. Lanzarote ei ole ainoa esimerkki, esimerkkejä on paljon enemmän.
Jäsenvaltioiden tänään harjoittama pakolaispolitiikka ei ole inhimillistä. Ne kiristävät politiikkaansa sen harhaluulon vallassa, että se pienentäisi ongelmaa, tekisi yhdentymisen kitkattomaksi ja aiheuttaisi sen, että yhä harvemmat ihmiset pääsisivät rajoillemme asti.
Mielestäni komission ehdotus vähimmäisvaatimuksista pakolaisten vastaanottoa varten on erittäin merkittävä. Olen myös iloinen siitä, että valiokunnassa on pystytty hyväksymään liberaaliryhmän esittämiä lukuisia parannuksia, kuten parempi koulutuksen ja työn saatavuus ja lasten ja perheiden olojen parempi huomioon ottaminen. Erityisen tärkeä on se valiokunnan ehdotus, että direktiivin sovellusaluetta laajennetaan niin, ettei se olisi pelkästään sama kuin Geneven yleissopimuksen sovellusalue. Tämä ei kuitenkaan tarkoita, että heikentäisimme turvapaikkaoikeutta, kuten jäsen Pirker väittää. Asia on juuri päinvastoin.
Haluan kiittää jäsen Hernández Mollaria hyvästä yhteistyöstä ja olin toivonut, että hän voisi tänään tukea mietintöä kokonaisuudessaan. Lopuksi haluan korostaa, että on äärimmäisen tärkeää, että me tänään näytämme, että emme noudata jäsenvaltioiden tiukkaa linjaa. Jos yksimielisyys on suuri, lähtee Le Penille ja hänen kaltaisilleen selvä sanoma: ette voita koskaan.

Sylla (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, unionissa vallitsee mielestäni tällä hetkellä turvapaikka- ja maahanmuuttoasioissa kaksi ajatustapaa.
Toisessa halutaan määritellä selkeät, tasapuoliset sekä kaikkia vapauden puolustajia ja diktatuureja, vainoja tai kurjuutta pakenevia suojaavat vähimmäisvaatimukset.
Toisessa taas halutaan asettaa samaan muottiin turvapaikanhakijat ja laittomat maahanmuuttajat ja tehdä heistä syntipukkeja. Olen harvoin nähnyt parlamentin jäsenen toimivan vastoin myönteistä yhteisön oikeutta, sillä Tampereella vahvistettiin, että me tarvitsemme yhteiset säännöt turvapaikkamenettelyyn. Minua myös hämmästyttää, että vaikka vuonna 2001 hyväksyttiin ensimmäinen päätöslauselma, jolla pyrittiin tarjoamaan turvapaikanhakijoille kunnollinen elintaso ja ihmisoikeuksien kunnioittaminen, esittelijämme on halunnut rajoittaa näitä oikeuksia, jotka ovat yhteisön oikeuteen kuuluvia perusoikeuksia.
Elämme hetkellä, jolloin pakolaisasiain päävaltuutettu moittii Tanskan ja Italian hallitusten säätämiä lakeja, joilla kyseenalaistetaan oikeus perhe-elämään rajoittamalla perheiden yhdistymistä, oikeutta rakastaa, ketä haluaa, hyökkäämällä seka-avioliittoja vastaan ja yrittämällä jopa rajoittaa ennalta turvapaikanhakijoiden määrää. Elämme hetkellä, jolloin kokonainen maa, tässä tapauksessa kotimaani, on juuri valinnut presidentinvaalien toiselle kierrokselle Jean-Marie Le Penin, joka on niittänyt suosiota vastustamalla maahanmuuttajia ja turvapaikanhakijoita. Siksi nyt on edesvastuutonta sännätä asioiden edelle käsittelemättä todellisia ongelmia ja osoittamalla sormella ulkomaalaisia. Hyvä jäsen Hernández Mollar, Euroopan ongelmia ovat työttömyys ja syrjäytyminen, eivät ulkomaalaiset ja turvapaikanhakijat. Arvoisa esittelijä, en voi syyttää teitä mistään muukalaisvihasta. Olimme vuosi sitten yhdessä El Ejidossa tietojenhakumatkalla nimenomaan suojellaksemme muukalaisvihan aiheuttaman väkivallan uhreja. Mutta miten te voitte nyt sivuuttaa sen, että näiden ihmisten riistäjiä ovat heidän työnantajansa, nämä johtajat, jotka palkkaavat heidät pimeästi, nämä orjapiiskurit?
Meidän on puututtava rohkeasti näiden riistäjien toimiin ja lakattava kiusaamasta maahanmuuttajia tekemällä heistä syntipukkeja. Meidän on nyt luotava vakaat olot perheille, naisille ja miehille, jotka nimenomaan tarvitsevat sitä, että heitä rauhoitetaan ja tuetaan, sillä heidän henkensä on usein maanpaossakin uhattuna. Meidän on siis käytävä rohkeasti ihmisten salakuljettajien, riistäjien, kimppuun, eikä heidän uhriensa. Meidän on lopuksi luotava todellinen yhteistyö- ja vuoropuhelupolitiikka pohjoisen ja etelän välille, sillä niin kauan kuin etelässä on kurjuutta ja diktatuuria, on luonnollista, että nämä henkilöt pyrkivät parempiin oloihin, kuten mekin olemme historiamme aikana tehneet?
(Puheenjohtaja keskeytti puhujan.)

Krarup (EDD).
Arvoisa puhemies, Tanska ei kuulu EU:n turvapaikkasääntelyjärjestelmään, koska kesäkuussa 1992 käytimme hyväksemme kansan demokraattista oikeutta torjua se, että EU päättää maiden turvapaikkasäännöistä. Voin kenties antaa keskusteluun kimmokkeita selostamalla kolmea päälinjaa tanskalaisten ei-päätöksessä. Jotkut harvat tässä salissa, kuten UEN-ryhmän jäsen Camre, sanoivat ei sen vainoharhaisen pelon takia, että EU:n sääntöjen seurauksena pieni maamme tulisi täpötäyteen turvapaikanhakijoita. Jotkut muut tässä salissa, kuten jäsen Frahm GUE/NGL-ryhmästä, sanoivat ei aivan päinvastaisin perustein, nimenomaan turvatakseen turvapaikanhakijoiden edut parhaalla mahdollisella tavalla. Tätä ei-ääntä varjostaa tällä hetkellä se valitettava tosiasia, että ksenofobiasta on tällä välin tullut Tanskan hallituspolitiikkaa. Mutta onneksi on olemassa kolmas, demokraattinen ei, joka ei muutu poliittisten suhdanteiden mukana. Tämä kestävä ei perustuu siihen näkökantaan, että ongelmat, jotka vaikuttavat syvästi paikallisiin oloihin, pitää ratkaista tiiviissä yhteistoiminnassa paikallisyhteisöjen kanssa, eikä ratkaisuja pidä sanella tärkeilevistä EU-toimielimistä käsin. EU:n pakkosentralismi ja sääntelyhysteria luovat yksinkertaisesti omalta osaltaan otollista kasvupohjaa sellaisille demagogeille kuin Le Pen, Haider ja Camre. Mitenkään väheksymättä tämän oikealle päin kääntymisen ja muukalaisvihan sosiaalisia ja taloudellisia ehtoja panen kuitenkin merkille, että sääntöjen saneleminen keskushallinnosta käsin ottamatta huomioon paikallisyhteisön mielipidettä on yksinkertaisesti tappavaa ja ruokkii äärioikeistolaisuutta.

Borghezio (NI).
Arvoisa puhemies, turvapaikkaoikeus on yleiseen oikeuteen liittyvä loukkaamaton periaate, jonka kaikki sivistyneet ihmiset Euroopassa ja koko maailmassa myöntävät, mutta sitä pitää säätää tehokkaasti, mikäli emme halua vääristellä sen tärkeyttä ja merkitystä. Ne, jotka haluavat laajentaa sen soveltamisalaa umpimähkäisesti viittaan nyt niihin, jotka äänestivät kansalaisvapauksien ja -oikeuksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnassa monien komission tekstiin tehtyjen tarkistusten puolesta eivät todellakaan toimi turvapaikkaoikeusperiaatteen hyväksi, kun he laajentavat sen koskemaan umpimähkään myös niitä, joilla ei ole siihen oikeutta. Viittaan erityisesti tarkistukseen 14, jolla haluttaisiin poistaa mahdolliset täsmälliset seuraamukset, toisin sanoen haluttaisiin poistaa vastaanottoedellytysten rajoittaminen tai peruuttaminen sellaisissa tapauksissa, joissa vastaanottojärjestelyjä on käytetty väärin. Viittaan myös joukkoon tarkistuksia, joilla tarkistukset 19, 21, 22, 23 ja 34 halutaan laajentaa direktiivien soveltamisalaa koskemaan sellaisia henkilöitä, jotka pyytävät suojelua muista syistä kuin niistä, jotka on lueteltu Geneven yleissopimuksessa. Haluammeko siis, että pakolaisille annetaan jälleen turvapaikka taloudellis-sosiaalisista syistä? Jos toimimme näin, Eurooppaan saapuu ainakin miljardi ihmistä!

Coelho (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät jäsenet, keskustelemme jälleen kerran ehdotuksista, jotka koskevat yhteisen eurooppalaisen turvapaikkajärjestelmän luomista. Kyseessä on myös eri syistä yhteisön suojaa laillisesti hakeville henkilöille avoimen vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvaa aluetta koskevan tavoitteen saavuttaminen. Tampereen Eurooppa-neuvoston päätelmien mukaisesti on luotava eurooppalainen turvapaikkajärjestelmä, johon on lyhyellä aikavälillä sisällyttävä turvapaikanhakijoiden vastaanoton yhteiset vähimmäisvaatimukset. Näiden vaatimusten on mahdollistettava turvapaikanhakijoille ihmisarvoinen elintaso ja heidän perusoikeuksiensa kunnioittaminen. Pyrkimyksenä on rajoittaa turvapaikanhakijoiden jäsenvaltioiden vastaanotto-olojen välisistä eroista johtuvaa liikkumista jäsenvaltioiden välillä, varmistaa, että hakijoilla on yhdenmukaiset elinolot kaikissa jäsenvaltioissa ja jakaa ponnistelut oikeudenmukaisesti unionin jäsenvaltioiden kesken. Myönnän, että paikallisiin yhteisöihin kotiutuminen on mutkikasta ja hankalaa, mutta sitä tietä meidän on kuljettava. Sillä on vaikutuksia oikeuteen saada terveydenhuoltoa, koulutusta ja työtä. Työmarkkinoille pääsyä koskeva vapaus on sallittava, vaikka on oikein, että sitä säännellään kuuden kuukauden ajan.
Esittelijämme Hernández Mollar on oikeassa suositellessaan, että meidän on käsiteltävä tätä kysymystä tosissamme ja kiihkoilematta. Liika määräilynhalu näissä asioissa auttaa ainoastaan niitä, joiden diskurssi perustuu suvaitsemattomuuteen, rasismiin ja ulkomaalaisvastaisuuteen. Arvoisa puhemies ja hyvät jäsenet, juuri siksi on perusteltua viestittää parlamentin vasemmistolle, että ne, jotka menevät turvapaikka- tai muissa asioissa liian pitkälle, edistävät eniten niitä ääriasenteita, joita he sanovat haluavansa torjua, mutta joihin he loppujen lopuksi rohkaisevat.
(Suosionosoituksia oikealta ja keskeltä)

Terrón i Cusí (PSE).
Arvoisa puhemies, ensinnäkin haluan kiittää esittelijää hänen tavastaan johtaa tämän mietinnön laatimista. Hänen pyytämäänsä ihmettä ei varmaankaan tapahdu, mutta se ei johdu siitä, etteikö hän olisi yrittänyt päästä sopimukseen; lisäksi hän tietää, että itse olisin joissakin asioissa ollut valmis siihen, ja etenkin sen vuoksi, että näissä asioissa kukaan ei kuuntele parlamenttia. Arvoisa puhemies, katsokaapa neuvoston edustajien paikoille: siellä ei ole ketään; katsokaa komission paikoille: olen todella iloinen, että komission jäsen Fischler on mukana tässä istunnossa, mutta keskustelumme ei taida kuitenkaan liittyä suoranaisesti maatalouteen ja kalastukseen. Minusta on sietämätöntä, että keskustelemme täällä mietinnöstä, jonka - kuten on käynyt ilmi - alkuperäistä versiota neuvosto on jo muuttanut sinä aikana, kun parlamenttia on kuultu. Arvoisa puhemies, mielestäni tämä on surullista, ja haluaisin pyytää, että sanoisitte itse, miten huolissamme olemme tästä tilanteesta.
Keskustelemme todella vakavasta aiheesta. Mielestäni tämä on ehdotus, joka etenee oikeaan suuntaan, ja lisäksi uskon, että joissakin parlamentin ehdotuksissa Euroopan kansanpuolueen kanta ei ehkä olekaan kovin kaukana muiden ryhmien kannasta, vaikka välillämme onkin vivahde-eroja, esimerkiksi siinä, miten ehdottoman tärkeää on, että pakolaisten pääsy yhteiskuntaamme tapahtuu moitteettomasti.
Aikani on lopussa, mutta haluan vastata jäsen Pirkerille ja jäsen Coelholle: hyvät kollegat, mielestäni emme voi vastustaa äärioikeistoa käyttäytymällä kaikki samalla tavoin kuin he; tämä merkitsisi äärioikeiston lopullista voittoa, eikä sen tuhoa.

Santini (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, tuntuu siltä, että tätä keskustelua käydään kiihkeällä äänensävyllä myös kulissien takana käytävissä neuvotteluissa. Esittelijä on oikeassa: tämä mietintö ei ole enää hänen mietintönsä. Tämän osoittaa myös se, että se hyväksyttiin valiokunnassa niin, että 25 äänesti sen puolesta ja 18 vastaan, mutta ennen kaikkea hyväksyttiin siihen tehdyt hämmästyttävät 111 tarkistusta. PPE-ryhmä äänesti vastentahtoisesti, mutta se ilmoitti vastustavansa kaikkia näitä tarkistuksia. Niinpä minä kehotan esittelijää etenemään niin, että hän pitää tarmokkaasti kiinni rehellisestä kannastaan ja että hän ei enää pidä tätä mietintöä omana työnään eikä myöskään meidän ryhmämme työnä.
Neuvosto sitä paitsi käsitteli maahanmuuttoaihetta myös muutama päivä sitten Valenciassa, ja se käsitteli toista pilaria tärkeän kolmannen asiakokonaisuuden, eli oikeus- ja sisäasioiden, puitteissa. On korostettu, että toukokuussa 2000 pidettyjen Montpellierin neuvottelujen jälkeen on laadittava ohjelma, joka neuvosto on jo tehnyt ehdotuksen komissiolle rahoitetaan Meda-ohjelman kautta, ja tämä ohjelma sisältäisi maahanmuuttokysymykseen liittyviä konkreettisia toimia. Tämä tarkoittaa, että neuvosto on edelleen pohdinta- ja arviointivaiheessa. Tämän osoittaa myös se tosiasia, että Italian ja Espanjan näille kahdelle maalle tämä kysymys on varmasti muita arkaluonteisempi ehdotuksesta on suunniteltu, että ensi vuonna pidettäisiin maahanmuuttoa käsittelevä ministeritason konferenssi. Neuvosto on siis vielä siinä pisteessä, että se toimii varovaisesti ja tilannetta tarkkaillen, ja nyt me haluamme liittää Euroopan parlamentin mietintöön jopa sellaisia suuria muutoksia, joissa puhutaan terveydenhuollon tarjoamisesta kaikille turvapaikanhakijoille, oikeudesta päästä työmarkkinoille viimeistään neljän kuukauden kuluttua turvapaikkahakemuksen jättämisestä, lasten mahdollisuudesta päästä kouluun jopa suotuisammissa oloissa esittelijäkin korosti tätä asiaa kuin maassa pysyvästi asuvien lapset.
Kaikkea tätä ei voida hyväksyä, tätä eivät voi hyväksyä etenkään ne maat, jotka ovat turvapaikkahakemusten kannalta kriittisessä tilanteessa. Kun mietintöön halutaan kaiken aikaa sisällyttää liian monia kysymyksiä, sitä ei lopulta voida hyväksyä. Näin ei minusta pystytä auttamaan niitä, joilla todellakin on oikeus turvapaikkaan ja jotka sitä tarvitsevat.
(Suosionosoituksia oikealta)

Hager (NI).
Arvoisa puhemies, en ole toistaiseksi useinkaan onnitellut esittelijää lyhyen puheajan vuoksi. Tänään jätän sen tekemättä vakaumuksesta. Haluan sanoa etukäteen, että kannatan jäsen Pirkerin näkemystä; toistoa välttääkseni mainitsen asiasta etukäteen. Mietinnössä tuodaan esiin joitakin mielestäni vielä ratkaisemattomia kysymyksiä. Miten turvapaikanhakijat voidaan jakaa tasaisesti unionin alueelle, jos siellä sovelletaan edelleen erilaisia sääntöjä siksi, että joissakin jäsenvaltioissa on tiukemmat säännöt? Miten vireillä olevan hakemusmenettelyn aikana kolmansien maiden kansalaisille myönnettävä rajoittamaton liikkumisvapaus on sovitettavissa yhteen kansalaisten turvallisuuden tarpeen ja menettelyn nopeuttamisvaatimusten kanssa? Miten selitämme kansalaisillemme sellaisen järjestelyn, joka takaa turvapaikanhakijoille mahdollisimman nopean pääsyn työmarkkinoille, kun he ehkä itse ovat työttömiä?
Jos unioni työskentelisi niin avoimesti kuin me kaikki toivomme, silloin heräisi kysymys, miten kansalaiset reagoisivat äänestäjinä tällaisiin ehdotuksiin.

Fischler
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, aluksi haluaisin kiittää esittelijä Hernández Mollaria hänen pyrkimyksistään saada aikaan yhteisymmärrys hänen mietintönsä ja tänään keskusteltavana olevaan direktiiviehdotukseen tehtyjen lisätarkistusten välille. Neuvosto voisi sopia ehdotuksesta vielä tänään Luxemburgissa ja ottaa huomioon parlamentin hyväksymät tarkistukset. Komissio ei ole kuitenkaan aivan tyytyväinen neuvoston aikaansaamaan tulokseen. Neuvoston käsiteltävänä olevassa tekstissä on sellaisia säännöksiä, jotka ovat vesittäneet tavoitteenamme olevan järjestelyn joillakin aloilla. Tästä negatiivisesta huomautuksesta huolimatta minun on kuitenkin todettava, että pidämme ehdotuksen hyväksymistä edelleen yhteisen eurooppalaisen turvapaikkapolitiikan virstanpylväänä.
Ainoa tällä alalla voimassa oleva direktiivi takaa vain väliaikaisen suojan. Järjestelyä sovelletaan vain poikkeustapauksissa, nimittäin ainoastaan sellaisissa tilanteissa, joissa Euroopan unionin alueelle tulee suuri määrä pakolaisia. Turvapaikanhakijoiden vastaanottoa koskeva direktiivi on unionin ensimmäinen pakolaisvirtojen säännönmukaista käsittelyä koskeva sitova järjestelmä.
Haluaisin esittää nyt joitakin huomautuksia mietinnöstä ja tänään käsiteltyyn direktiiviehdotukseen tehdyistä tarkistuksista. Tarkistukset voidaan jakaa kolmeen pääryhmään. Ensimmäisen niistä muodostavat lakitekniset tarkistukset, jotka parantavat tekstiä ja jotka komissio voi ilman muuta hyväksyä.
Toiseksi voidaan erottaa sisältöön liittyvät tarkistukset, jotka ovat aivan järkeviä ja jotka otetaan lopulliseen direktiivin sellaisina kuin ne hyväksytään. Nämä ovat sellaisia tarkistuksia, joissa poistetaan kaikki viittaukset turvapaikkamenettelyyn, sekä sellaisia, joissa vastustetaan kulloinkin sovellettavan turvapaikkamenettelyn mukaisia erilaisia vastaanottoehtoja.
Kolmannen ryhmän muodostavat sisältöä koskevat tarkistukset, jotka eivät aiheuta komissiolle mitään ongelmia mutta joita neuvosto ei varmastikaan hyväksy, koska ne ovat ristiriidassa yhden tai useamman jäsenvaltion perustavoitteiden kanssa, kuten esimerkiksi sellaiset tarkistukset, joilla poistetaan kaikki viittaukset jäsenvaltioiden mahdollisuuteen soveltaa maksukuponkijärjestelmää. Vain osittain tähän ryhmään kuuluvat sellaiset tarkistukset, joilla pyritään laajentamaan direktiivin soveltamisalaa Geneven yleissopimuksen mukaisen suojelun ulkopuolelle.
Komissio on aina kannattanut näissä tarkistuksissa ehdotettua ratkaisua ainakin yhteisen eurooppalaisen turvapaikkajärjestelmän tavoitteena. Käsiteltävänä olevassa ehdotuksessa komissio kannatti kuitenkin sitä, että soveltamisalan laajentamista koskeva päätös jätetään tällä hetkellä vielä jäsenvaltioiden asiaksi. Neuvostossa ei ole vieläkään ratkaistu, miten kyseisten säännösten mukauttaminen tähän direktiiviin aiotaan varmistaa sen jälkeen, kun toissijaista suojelua ja turvapaikkamenettelyä koskevat direktiivit on annettu.
Sanoin jo alussa, että komissio pitää ehdotuksen hyväksymistä yhteisen eurooppalaisen turvapaikkapolitiikan virstanpylväänä. Siitä huolimatta on erittäin tärkeää, että siihen liitetään pikaisesti kolme muutakin yhteisen turvapaikkajärjestelmän kantavaa rakenneosaa: pakolaisaseman tunnustamista ja toissijaista suojelua koskeva direktiivi, turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastaavaa jäsenvaltiota koskeva asetus sekä turvapaikkamenettelyä koskeva muutettu direktiivi. Komissio laatii lähiaikoina nämä kolme asiakirjaa uudelleen, ja niiden on tarkoitus päättää yhteisen eurooppalaisen turvapaikkajärjestelmän luomisen ensimmäinen vaihe Tampereen Eurooppa-neuvoston päätelmien mukaisesti.
Maahanmuuttajien ja turvapaikanhakijoiden virtaan kohdistuvat kansalaisten pelot näkyvät jo useissa jäsenvaltioissa. Kansalaiset alkavat kannattaa poliittisia ääriliikkeitä, jotka vaativat painokkaasti näiden ihmisten käännyttämistä. Tällä alalla on siksi vihdoinkin sovittava yhtenäisestä eurooppalaisesta järjestelmästä, jotta maahanmuuttajien ja turvapaikanhakijoiden virta saadaan hallintaan. Tämä on mielestäni paras keino voittaa nämä pelot ja noudattaa samalla täysimääräisesti kansainvälisiä ihmisoikeusvelvoitteita ja jäsenvaltioiden humanitaarista perinnettä.
Lopuksi haluaisin vielä lausua komissionkin surunvalittelut äsken ilmoitetun onnettomuuden johdosta.
Puhemies. -
Kiitos, arvoisa komission jäsen.
Jäsen Terrón i Cusílla on työjärjestyspuheenvuoro.

Terrón i Cusí (PSE).
Arvoisa puhemies, haluaisin pyytää teitä kiinnittämään huomiota tähän tilanteeseen, etenkin nyt kun komission jäsen ystävällisesti vahvisti, että tänään ja jopa ennen kuin olemme äänestäneet tästä mietinnöstä neuvosto todellakin keskustelee uudesta versiosta, joka on erilainen kuin se, minkä se antoi meidän käsiteltäväksemme. Tämä ei ole ainutkertainen tapaus: kaikissa tärkeissä ja hyvin arkaluonteisissa oikeus- ja sisäasioita koskevissa ja Amsterdamissa hyväksyttyjen menettelyjen mukaisissa keskusteluissa - eli näiden viiden vuoden aikana, jolloin parlamentilla on ainoastaan neuvoa-antava tehtävä - osallistumismahdollisuutemme ovat jo muutenkin vähäiset, ja niitäkin neuvosto vesittää päivittäin toimimalla tavalla, joka tuskin vastaa toimielinten välistä lojaalisuutta.
Arvoisa puhemies, haluaisin pyytää teiltä, että parlamentin puhemiehenä pyytäisitte neuvostoa kiinnittämään tähän asiaan huomiota ja kertoisitte sille meidän huolestamme.
Puhemies. -
Kiitos, jäsen Terrón i Cusi. Pyytämänne jatkotoimenpiteet tietenkin toteutetaan.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan klo 11.00.

Puhemies. -
Esityslistalla on seuraavana yhteiskeskustelu:
komission julkilausumasta kehitysyhteistyön rahoitusta käsitelleestä kansainvälisestä konferenssista Monterreyssä,
Mantovanin laatimasta kehitysyhteistyövaliokunnan mietinnöstä (A5-0075/2002) komission tiedonannosta ehdotuksesta neuvoston päätökseksi vähiten kehittyneiden voimakkaasti velkaantuneiden köyhien AKT-maiden kaikkien niiden erityislainojen, jotka ovat takaisin maksamatta vielä sen jälkeen, kun HIPC-velkahuojennusjärjestelyt on pantu täysimääräisesti täytäntöön, järjestämistä koskevan yhteisön kannan vahvistamisesta AKT-EY-ministerineuvostossa (KOM(2001) 210 - C5-0394/2001 - 2001/2158(COS)).

Fischler
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, Monterreyn konferenssin lopulliset tulokset ovat kannustavia ja antavat aihetta uusiin toiveisiin syyskuussa Johannesburgissa pidettävää maailmanlaajuista kestävän kehityksen huippukokousta ajatellen. Monterreyn konferenssin onnistuminen johtuu muun muassa konferenssin innovatiivisesta luonteesta, jonka ansiosta Bretton Woods -laitokset ja Maailman kauppajärjestö pystyivät osallistumaan siihen aktiivisesti tasavertaisina kumppaneina. Euroopan yhteisölle myönnettiin ensimmäistä kertaa täysivaltaisen jäsenen asema YK:n konferenssissa. Konferenssin oli alun perin tarkoitus olla aivan tavanomainen YK:n tilaisuus, mutta siitä tulikin huomattavasti suunniteltua laajempi kokous, joka toivottavasti jatkossakin edistää tärkeimpien osallistujien välistä yhteistyötä ja koordinaatiota.
Konferenssi oli siinäkin mielessä innovatiivinen, että päätösasiakirjasta - niin kutsutusta Monterreyn yhteisymmärrysasiakirjasta - oli sovittu jo tammikuussa New Yorkissa. Ja koska siellä ei käyty varsinaisia neuvotteluja, konferenssiin osallistujat keskittyivät tilaisuuksien ohella paneelikeskusteluihin sekä kahdenvälisiin tapaamisiin eivätkä pelkästään päätösasiakirjan sanamuodoista ja luonnostelusta käytyihin keskusteluihin. Keskustelun keskipisteenä olivat siksi mahdolliset käytännön velvollisuudet, kahdenväliset aloitteet ja konkreettiset maksuosuudet. Konferenssi perustui lisäksi toistaiseksi ainutlaatuiseen maailmanlaajuiseen yhteisymmärrykseen, joka oli saavutettu kehitystavoitteita ja -politiikkaa sekä kehitysindikaattoreita käsittelevässä vuosituhannen vaihteen huippukokouksessa.
Merkittävä haaste kehitysyhteistyön rahoitusta käsittelevässä konferenssissa oli näin ollen sellaisten rahoitusvälineiden käyttöönotto, joiden avulla voidaan saavuttaa vuosituhannen vaihteen huippukokouksen kehityspoliittiset tavoitteet. Konferenssin tavoite oli siksi aiempaa selkeämpi ja tarkemmin määritelty.
Syyskuun 11. päivän tapahtumat vaikuttivat syvällisesti siihen, miten kansainvälinen yhteisö suhtautui konferenssiin ja miten se ymmärsi sen. Tapahtumat saivat traagisella tavalla paljon kehityspoliittisia kysymyksiä käsittelevää yhteisöä laajemman yleisön ymmärtämään molemminpuolisen riippuvuuden laajuuden.
Tätä taustaa vasten on tarkasteltava myös konferenssin kaiketi tärkeintä ja näkyvintä tulosta, nimittäin sitä, että sekä Euroopan unioni että Yhdysvallat sitoutuivat korottamaan julkista kehitysapuaan kaiken kaikkiaan 20 miljardilla tai 10 miljardilla dollarilla vuoteen 2006 mennessä. Presidentti Bushin ilmoitus myöntää 5 miljardin Yhdysvaltain dollarin suuruinen rahamäärä, jota viikon aikana vielä korotettiin lähemmäksi EU:n määrää, osoittaa, että ajattelutapaa on muutettu Yhdysvaltojenkin kehityspolitiikassa, jonka budjettia on pienennetty jatkuvasti 20 viime vuoden aikana. En halua tärkeillä, mutta meillä on Euroopan unionina johtava asema, ja voimme tuoda sen myös esiin.
Nämä pääosin kannatettavat sitoumukset olivat välttämätön reaktio siihen, että useimmat kehitysmaat ilmoittivat olevansa valmiita hyödyntämään omia resurssejaan ja hyväksymään hyvän hallintotavan ehdot. Niitä voidaan siis pitää osana Monterreyn yhteisymmärrykseen sisältyvien asioiden täytäntöönpanoa, ja ne sopivat yhteen sen kehityspoliittisen lähestymistavan kanssa, joka Euroopan unionilla on Doharin, Monterreyn ja Johannesburginkin sopimusten kaltaisissa maailmanlaajuisissa sopimuksissa.
Monterreyn konferenssi ei kuitenkaan täyttänyt odotuksia kaikissa kohdissa. Haluan mainita kolme keskeistä asiaa: järjestelmään liittyvät ongelmat, kehitysyhteistyön innovatiiviset rahoituslähteet ja globaalit yleishyödykkeet. Järjestelmään liittyvissä ongelmissa Monterreyn yhteisymmärrysasiakirjassa ainoastaan korostetaan, että kehitysmaiden näkemykset olisi tärkeää ottaa aiempaa paremmin huomioon kansainvälisessä rahoitusrakenteessa. Mitään konkreettisia ehdotuksia ei kuitenkaan saatu aikaan.
Kehitysyhteistyön innovatiivisista rahoituslähteistä asiakirjassa vain yleisesti todetaan, että näitä kysymyksiä pitäisi käsitellä aiempaa perusteellisemmin.
Globaaleista yleishyödykkeistä ei mainita yhtään mitään. Johannesburgin konferenssissa nämä asiat voidaan ottaa uudelleen puheeksi. Meidän pitää mielestäni käyttää tämä tilaisuus hyväksi.
Lopuksi haluaisin vielä käsitellä lyhyesti komission asemaa kyseisessä prosessissa. Jo ennen Eurooppa-neuvoston Laekenin kokousta komissio kannatti poliittisella tasolla sitä, että jäsenvaltiot lisäisivät julkista kehitysapuaan tuntuvasti. Ensimmäinen tämän suuntainen askel oli 8. marraskuuta 2001 kokoontunut kehitysneuvosto, joka antoi komission tehtäväksi käsitellä näitä kysymyksiä tarkemmin. Prosessin tuloksena Barcelonan Eurooppa-neuvostossa saatiin aikaan päätös, jossa jäsenvaltiot sopivat ensimmäistä kertaa julkisen kehitysapunsa (ODAn) määrän tarkistamisesta ja ennen kaikkea koordinointitehtävän siirtämisestä komissiolle. Luulen, että nämä tulokset puhuvat puolestaan.
Mantovani (PPE-DE)
. (IT) Arvoisa puhemies, kiitän kollegoja siitä arvokkaasta panoksesta, jonka he antoivat tämän mietinnön rikastuttamiseksi, ja kiitän tässä yhteydessä myös komission jäsen Nielsonia, joka ei siitä huolimatta, ettei hän ole paikalla, epäröinyt ottaa vastaan minua ja jäsen Tajania keskustellaksemme juuri tästä ongelmasta, joka tuskastuttaa monia maailman maita.
Tällä tiedonannolla komissio ehdottaa tänään kaikkien niiden erityislainojen järjestämistä, jotka on määritelty ja myönnetty Lomé I-III-sopimusten puitteissa voimakkaasti velkaantuneille köyhille AKT-maille. Kyse on lainoista, jotka on vielä takaisin maksamatta sen jälkeen, kun velkahuojennusjärjestelyt pantiin täytäntöön vuonna 1996 alkuun pannun HIPC-aloitteen puitteissa, minkä tarkoituksena on myös antaa uutta pontta kansainväliselle konsensukselle velan vähentämisessä ja vastata kansainvälisen yhteisön kasvavaan rauhattomuuteen vähiten kehittyneiden maiden etääntyessä lisää maailmantaloudesta.
Tarkastellaanpa nopeasti tätä tilannetta. Ulkomaanvelka ja sen hoito on edelleen yksi niistä asioista, jotka jarruttavat eniten köyhien maiden taloudellista kehitystä. Nämä maat joista suurin osa on Afrikassa kanavoivat keskimäärin 40 prosenttia vuosittaisesta talousarviostaan velan hoitoon, mikä vähentää niiden kykyä tehdä investointeja ja näin ollen järjestää kansalaisilleen sosiaalisia peruspalveluja kuten terveydenhuoltoa ja koulutusta. Paradoksaalisesti EU:n ja sen jäsenvaltioiden maailman köyhimmille maille antama kehitysapu ei toisinaan riitä edes ulkomaanvelan hoitokustannuksiin. On syytä lisätä, että tällä hetkellä tilanteeseen vaikuttavat viime syyskuun 11. päivän tapahtumat, koska hidastamalla maailman taloudellista kehitystä ne korostavat näiden kansojen jo nyt vaikeaa ongelmaa.
Tässä muutamia lukuja: voimakkaasti velkaantuneiden maiden velka on kasvanut vuoden 1989 147 miljardista dollarista 214 miljardiin dollariin vuonna 2001; tällä hetkellä maailman köyhimmistä maista 41 on ajautunut konkurssitilaan; HIPC-maissa 300 kansalaista 600:sta elää alle yhden dollarin turvin päivässä. Säästän teidät nyt kaikelta siltä, mikä koskee näiden ihmisten, jotka kärsivät aidsin, tuberkuloosin ja malarian kaltaisista sairauksista, jotka tällä hetkellä vain pahenevat, ja erityisesti lasten, vammaisten ja sairaiden oloja, koska vanhuksien olemassaolosta näissä maissa ei voida puhua.
Velkahuojennuksen piiriin on tällä hetkellä otettu 26 maata, koska ne ovat saavuttaneet "päätöksentekopisteensä", ja näin ne voivat hyötyä velanhoitokustannusten pienenemisestä suoraan, mutta voidakseen saada virallisesti nämä velkansa anteeksi saavuttamalla "täytäntöönpanopisteen" tällä hetkellä tämän pisteen on muuten saavuttanut vain neljä maata niiden on pantava toimeen ennalta määrätty sosiaalinen ja rakenteellinen uudistuspaketti ja pidettävä yllä hyvää makrotaloudellista suorituskykyä.
Jostakin kumman syystä ei ole kuitenkaan vahvistettu mitään päivämäärää, johon mennessä tuo täytäntöönpanopiste on saavutettava, vaikka keskimääräisen ajanjakson pitäisi tosiasiassa olla vähintään 15 kuukauden mittainen. Näin lyhyt aika ei jätä voimakkaasti velkaantuneille maille kovinkaan paljon aikaa kehittää monialaisia strategioita köyhyyden torjumiseksi, ja se pakottaa paikalliset hallitukset käyttämään rahaa ja varoja päästäkseen täytäntöönpanopisteeseen, eikä niinkään kehittääkseen kestävän ohjelman ja uskottavan suunnitelman köyhyyden torjumiseksi.
Yleisesti ottaen voimme kuitenkin sanoa, että vaikka laajennetussa HIPC-maita koskevassa aloitteessa tunnustetaan, että edellisissä ohjelmissa ja kokemuksissa epäonnistuttiin makrotaloudellisissa strategioissa, se ei todellakaan ole yksin riittävä tämän ongelman ratkaisemiseksi nykytilanteessa, jossa talous globalisoituu, ja todellisuudessa sillä ei alenneta HIPC-maiden nimellisvelkaa. Jos velkaa ei alenneta roimasti, nämä maat joutuvat maksamaan sitä takaisin loputtomiin.
Euroopan parlamentti ja erityisesti komissio ovat vahvasti tukeneet ajatusta siitä, että nämä velat on poistettava, ja näin myös Riemuvuosi 2000 -kampanjan mukaisesti, jossa lukuisat poliittiset järjestöt ja liikkeet, kansalaisjärjestöt ja -liikkeet järjestöt ja liikkeet etunenässä Vatikaani vaativat velkojen täydellistä anteeksiantoa. Minusta on erityisen tärkeää korostaa paavin sitoumusta, kun hän laupeutta edustavan tapahtuman, eli Riemuvuoden, aikana esitti vetoomuksen, että maailmaa edelleen koetteleviin köyhyysongelmiin keskityttäisiin aikaisempaa enemmän ja tehokkaammin.
Monterreyn konferenssista haluan sanoa, että vaikka sitä on arvosteltu siksi, että sitä pidetään jälleen kerran vain yhtenä tilaisuutena, jossa esitetään kasapäin yksinkertaisia julistuksia hyvistä aikeista, minun mielestäni sitä on kuitenkin pidettävä myönteisenä vaiheena, koska se on edistänyt aikaisempaa konkreettisempien tavoitteiden saavuttamista. Todisteena tästä on itse asiassa Euroopan unionin sitoumus myöntää rahoitusta vielä 20 miljardia dollaria vuoteen 2006 mennessä ja 7 miljardia dollaria vuoden 2006 jälkeen.
Arvoisa puhemies, yhteenvetona uskon, että erilaiset aloitteet voivat auttaa näitä maita, eikä niistä vähäpätöisin ole uusien tekniikoiden soveltaminen, ja näistä aloitteista keskusteltiin Palermossa juuri muutama viikko sitten Italian hallituksen, Maailmanpankin ja YK:n ehdotuksesta: uusia tekniikoita voitaisiin soveltaa velanhallintajärjestelmiin, myös sisäiseen velkaan, voitaisiin aloittaa talousarvioiden valvonta, mikä varmasti auttaisi julkisia hallintoja antamaan meille konkreettisen selvityksen siitä, mikä voisi olla tavoiteltava päämäärä, ja näin kumottaisiin se meitä huolestuttava väite, että nämä maat ostavat rahoilla aseita ja että velkojen keventämisestä saatuja etuja ei siirretä sosiaalisiin ja taloudellisiin aloitteisiin köyhyyden torjumisen hyväksi eikä yhteiskunnallisten ja terveydenhuoltohankkeiden tarjoamiin palveluihin, joita nämä kansat kuitenkin tarvitsevat.
Khanbhai (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, olin yksi neljästä parlamentin jäsenestä Monterreyssä ja haluan, että kirjataan ylös, että komission jäsen Nielson toimi erittäin hyvin ennen Monterreyn konferenssia. Hän suostutteli Euroopan unionin 15 jäsenvaltiota sitoutumaan siihen, että niiden kehitysrahoitus vastaa 0,33 prosenttia BKTL:sta vuoteen 2006 mennessä. Monen jäsenvaltion apu on nyt huomattavasti sitä vähäisempää. Tämä saavutus oli kiusallinen Yhdysvalloille, koska se huomasi sen avun olevan todella vähäistä.
Euroopan unioni antaa 25 miljardia Yhdysvaltain dollaria: sen on suurin tukija maailmassa. Yhdysvallat antaa 10 miljardia Yhdysvaltain dollaria. Se on erittäin pieni summa, kun ajatellaan, että Yhdysvallat on käyttänyt puolustuslaitokseen 100 miljardia viime vuoden syyskuun jälkeen, ja siksi presidentti Bush lupasi lisätä kehitysrahoitusta 5 miljardilla vuoteen 2006 mennessä. Se nostaa Yhdysvaltain tuen 15 miljardiin Yhdysvaltain dollariin, mikä on edelleen hyvin pieni summa, kun ajatellaan, että Bill Gatesin kaltaiset henkilöt antavat yksityishenkilöinä miljardin.
Koska komission jäsen Fischler on paikalla, haluan sanoa, että EU:n maatalouden tuotantotuet tuhoavat kolmannen maailman köyhät maanviljelijät. Hän tietää sen, ja minä tiedän hänen puoltavan sitä, että jäsenvaltiot suostutellaan tekemään jotain tuottamillemme ruokavuorille. Tästä keskusteltiin Monterreyssä laajasti YK:n kansainvälisen maatalouden kehittämisrahaston kanssa. Me tapasimme sen puheenjohtajan. Kävi hyvin selväksi, että jos emme sijoita kehitysrahoitusta köyhien maiden maaseututalouteen ja tue niiden maataloustuotantoa, se muodostaa kasvualustan riistolle, terrorismille ja sisäisille konflikteille. Tämä johtuu siitä, että nämä ihmiset, joista suurin osa asuu maaseudulla, ovat liian köyhiä kasvattamaan oman ruokansa ja ostamaan EU:n ylijäämäruokaa.
Huomauttaisin vielä HIV:stä, aidsista, tuberkuloosista ja malariasta. Monterreyn konferenssissa ei juuri keskusteltu niistä eikä siellä sitouduttu kohdentamaan rahoitusta erityisesti niihin.

Cerdeira Morterero (PSE).
Arvoisa puhemies, haluaisin tässä lyhyessä ajassa selittää sosiaalidemokraattisen ryhmän edustajana Monterreyn konferenssissa henkilökohtaisia vaikutelmiani - vaikka uskonkin, että ne ovat yhteisiä kaikille poliittisille ryhmille - tästä konferenssista.
Konferenssi oli todellakin moniulotteinen. Siinä oli hyviä puolia, jotka olisi väärin jättää mainitsematta, mutta komission tavoin on myös myönnettävä, että joiltakin osin konferenssille asettamamme odotukset eivät täyttyneet, eivätkä tietenkään ne odotukset, jotka parlamentti oli ilmaissut päätöslauselmassa.
Toisaalta, tammikuussa New Yorkissa laaditulla konsensusasiakirjalla on ollut sellainen myönteinen vaikutus, että sen ansiosta osallistujat saattoivat käyttää aikansa kokouksiin ja hyvin kiinnostavien kahdenvälisten sopimusten tekemiseen ja pyöreän pöydän keskusteluihin. Toisaalta kuitenkin näytimme avoimesti, mitkä olivat heikkouksiamme, rajoituksiamme, kuinka pitkälle olimme valmiita menemään. Tämän perusteella tiedettiin etukäteen, missä asioissa ei ehkä päästäisi eteenpäin, sillä konsensuksen aikaansaamiseksi, ja varsinkin Yhdysvaltojen kanssa, Euroopan unionin piti antaa myöten. Mielestäni tässä neuvosto epäonnistui: se näytti nämä heikkoudet. Konferenssissa ei muuten ollut edustettuna Euroopan unioni, vaan Euroopan komissio, Euroopan yhteisön valtuuskunta, sillä Euroopan unionilla ei ole vielä varsinaista persoonallisuutta.
Yksi myönteisistä asioista oli, että päästiin sopimukseen siitä, että Euroopan osuutta kehitysyhteistyöhön myönnettävistä varoista lisätään ja että jäsenvaltioiden välistä koordinointia parannetaan. Myös Yhdysvallat sitoutui lisäämään osuuttaan.
Uskon, että meidän on kuitenkin vielä jatkettava työtämme Johannesburgissa tehtävää kompromissia ajatellen, jota varten on määriteltävä uusia rahoituslähteitä koskevia asioita - joista ei ole vielä puhuttu - yleisistä varoista - myöskään niistä ei ole sovittu mitään - ja painotettava myös, että on kuunneltava enemmän kehitysmaita ja etsittävä ratkaisuja niiden ulkomaanvelkaongelmaan.
On sitouduttava jatkamaan työtä Johannesburgin kokousta varten, jotta voidaan saavuttaa vuosituhannen huippukokouksen tavoitteet.

Jensen (ELDR).
Arvoisa puhemies, haluan Monterreyn konferenssiin osallistujien tavoin sanoa, että monille on nyt selvää, miten tärkeää on, että me rikkaissa maissa annamme rahaa köyhyyden torjumiseksi kehitysmaissa ja olemme mukana varmistamassa näiden maiden taloudellista kehitystä ja poistamassa kurjuutta. Meidän pitää tehdä niin sekä oman mielenrauhamme että maailmanrauhan takia. Tarvitaan panosta laajalla rintamalla. Kehitysmaiden pitää päästä meidän markkinoillemme, niin että ne voivat itse luoda perustan omalle taloudelliselle kehitykselleen. Meidän on turvattava hyvät puitteet yksityisille investoinneille, mutta kehitysapu perinteisessä muodossaan - rahan siirtämisenä - on edelleen välttämätöntä. On häpeällistä, että rikkaat maat ovat kymmenen viime vuoden aikana alentaneet sitä osaa tuloistaan, jonka ne antavat köyhille maille. Sen takia haluan kiittää komission jäsen Nielsonia, että on saatu aikaan sopimus siitä, että EU-maat nostavat tukeaan. Tämän sopimuksen mukaan kaikkein kitsaimpien maiden pitää antaa summa, joka vastaa EU-maiden tämänhetkistä keskiarvoa, mutta tavoitetasoa on määrä nostaa. Tavoitteeksi pitää joka tapauksessa asettaa 0,7 prosenttia BKT:stä, minkä alla useimmat EU-maat ovat tällä hetkellä ja mistä USA ja Japani jäävät ikävä kyllä vielä kauemmaksi. Kokemukset tosin osoittavat, että tuen suuruus ja kehityksen muodossa ilmenevät tulokset eivät aina ole selvässä suhteessa keskenään. Sitäkin ilahduttavampaa on, että nyt Monterreyn konferenssin myötä näyttää syntyneen yhteisymmärrys siitä, että kehityksen pitää tapahtua lahjoittajamaiden, riippumattomien järjestöjen ja kehitysmaiden yhteispelinä, niin että kehitysmaat saavat vastuuta omasta kehityksestään ja avun ehtona turvaavat demokratian, oikeusvaltion ja ihmisoikeudet ja torjuvat korruptiota, joka tuhoaa monia mahdollisuuksia kehitykseen.

Hautala (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, haluaisin onnitella komissiota siitä, että se houkutteli Barcelonan huippukokouksessa jäsenvaltiot historiassa ensimmäistä kertaa sitoutumaan yhteiseen kehitysyhteistyörahoitustavoitteeseen. Tämä on tosin hyvin vaatimaton alku yhteiselle prosessille. Haluaisin kuitenkin kysyä komission jäsen Fischleriltä, miten komissio aikoo varmistaa sen, että jäsenvaltiot todella sitoutuvat myös oikeudellisesti tähän tavoitteeseen, jotta tämä ei jää pelkäksi poliittiseksi julkilausumaksi, ja minkälaista taakanjakoa te suunnittelette jäsenvaltioille?
On varmasti niin, että ne maat eli Ruotsi, Tanska, Luxemburg ja Alankomaat, jotka jo ovat saavuttaneet 0,7 prosentin tavoitteen BKT:stä, eivät tule maksamaan lisää ennen kuin ne näkevät, että myös perässä tulevat maat huolehtivat osuudestaan. Kyse on varsin suurista rahoista. Kuten kollegat ovat täällä tänään jo maininneet, vuodesta 2006 alkaen EU-mailta tarvitaan seitsemän miljardia dollaria lisää vuodessa ja siihen mennessäkin yhteensä 20 miljardia dollaria. Kuinka tämä aiotaan toteuttaa?
Olisi erittäin tärkeää, että poliittisesti katsottaisiin pidemmälle jo tässä vaiheessa. Näin ollen ryhmämme esittää, että EU:n tulisi jo Johannesburgissa sitoutua siihen, että se saavuttaa 0,7 prosentin tavoitteen vuoteen 2010 mennessä. Pyydän, että muut ryhmät tukevat tätä tavoitetta, josta voidaan äänestää hetken kuluttua.

Miranda (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies ja hyvät kollegat, minustakaan ei ole syytä riemuita liikaa Monterreyn konferenssin tuloksista. On totta, että konferenssissa otettiin joitakin vähäisiä edistysaskelia, erityisesti jos tarkastelemme kehitysrahoituksen nykytilannetta ja otamme huomioon jo ennen konferenssia luonnostellut varsin suppeat näkymät. Sisällytän näihin askeliin tietysti Euroopan unionin tarjoukset nostaa julkista tukea 20 miljardia dollarilla vuoteen 2006 mennessä samoin kuin Yhdysvaltojen ehdotukset tuen nostamisesta 5 miljardilla vuodessa. Lisäksi otan huomioon, että Euroopan unioni on ensimmäistä kertaa asettanut jäsenvaltioita sitovan täsmällisen tavoitteen saavuttaa yhteisön keskiarvoksi 0,39 prosenttia BKT:stä vuonna 2006 välivaiheena 0,7 prosentin tavoitteelle.
On kuitenkin tunnustettava, että nämä askeleet ovat hyvin pieniä, että ne jäävät sangen kauas nykyisistä tarpeista ja mahdollisuuksista. Meidän on tehtävä myös toinen päätelmä, mikäli otamme huomioon viime vuosikymmenen aikana tapahtuneen julkisen kehitysavun jatkuvan vähentämisen, jota vain muutama Euroopan unionin jäsenvaltio ei ole tehnyt ikään kuin säännön vahvistamiseksi. Tällainen päätelmä on ilmeinen myös, kun tarkastelemme Yhdistyneiden Kansakuntien toistuvasti esittämiä päätöksiä ja suosituksia, erityisesti vuosituhannen kehitystavoitteita äärimmäisen köyhyyden vähentämiseksi vuoteen 2015 mennessä, tai jopa Göteborgin Eurooppa-neuvostossa tehtyä sitoumusta yltää 0,7 prosentin tavoitteeseen mahdollisimman pian.
On kuitenkin lisättävä, että ulkoisten velkojen ratkaisemiseksi ei ryhdytty mihinkään toimiin, vaikka se on yksi köyhimpien maiden taloudellisen kehityksen perustavia muuttujia, minkä kollegamme Mantovani vahvistaa myönteisenä pitämämme mietintönsä perusteluissa. Tässä mielessä, ja kun otamme huomioon taloudellisen ulottuvuuden merkityksen, olen sitä mieltä, että syyskuussa pidettävän kestävää kehitystä käsittelevän maailmanlaajuisen huippukokouksen tulokset vaikuttavat jossakin määrin rajoitetuilta toivottuihin vaikutuksiin verrattuna. Toivomme siitä huolimatta, että tällä ja muilla osa-alueilla onnistutaan ottamaan lupaavampia askelia Johannesburgissa.

Angelilli (UEN).
Arvoisa puhemies, haluan ensinnäkin onnitella esittelijää tehdystä työstä, mutta ennen kaikkea haluan vihdoinkin tyytyväisenä antaa tunnustusta yhteisön sitoumukselle poistaa voimakkaasti velkaantuneiden ja vähiten kehittyneiden maiden erityislainat. Tietenkin tässä on nyt kyse vain ensimmäisistä vaiheista hankkeessa, jonka on oltava laaja ja merkittävä. Onkin totta, että ainoastaan velkojen todellinen anteeksianto on tällä hetkellä ainoa keino, jolla varmistetaan näille kehitysmaille mahdollisuus löytää ulospääsytie niin sanotun velkaloukun pahasta kierteestä, jolla näille samoille maille voidaan antaa toivoa ja konkreettisia mahdollisuuksia osallistua tehokkaasti maailmanmarkkinoihin ja jolla niiden kansoille annetaan tulevaisuus torjumalla tosiasiassa ja konkreettisesti köyhyyttä, nälkää ja sairauksia.
Meidän on tietenkin oletettava, että nämä maat sitoutuvat kunnioittamaan ihmisoikeuksia, luopumaan sodasta ristiriitojen ratkaisukeinona, suuntaamaan velkojen anteeksiannosta saadut rahavarat köyhyyttä vähentäviin kunnollisiin ja valvottuihin ohjelmiin myös niin, että ne varmistavat kansalaisyhteiskunnalle suuremmat demokraattiset osallistumismahdollisuudet. Kannattaa kuitenkin täsmentää, että velkojen poistamis- tai vähentämistoimien ei pidä olla tekosyynä kehitysavun vähentämiselle, vaan tätä apua on valvottava ja varmasti myös lisättävä ja sen antamista on edistettävä.
Meidän ei pidä unohtaa, että Euroopalla on vastuu tarjota kaikkein köyhimmille kolmannen maailman maille välttämätöntä tukea paitsi poistamalla velat myös näitä maita kohtaan tehtävän pitkän aikavälin sitoumuksen avulla, jotta niitä voitaisiin tukea matkalla kohti perusteellista muutosta sekä taloudellista ja yhteiskunnallista kehitystä. Myös terrorismin, laittoman maahanmuuton, ihmiskaupan ja ihmisten hyväksikäytön torjuminen ovat asioita, jotka voivat antaa kaikkien köyhimmille ja velkaantuneimmille maille ja kansoille tulevaisuuden, jossa vallitsevat rauha, edistys sekä taloudellinen ja sosiaalinen oikeudenmukaisuus.

Bonino (NI).
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, minä en voi niinkään yhtyä siihen itsetyytyväisyyden ilmapiiriin, joka syntyi Monterreyn konferenssin tuloksena, vaan päinvastoin olen sitä mieltä, että Monterreyssä ei täytetty kaikkia tarpeita eikä saavutettu tarvittavia päämääriä. Nyt puhutaan ensiaskeleista, ja on vähintäänkin paradoksaalia ajatella, että otamme nyt ensiaskeleita, kun 0,7 prosentin vaatimus on peräisin vuodelta 1970, ja nyt puhumme siitä, että pääsemme ehkä 0,300,31 prosenttiin, mutta tarkkaa ajankohtaa ei edes tiedetä.
Toinen asia tuottaa yhä vain suuremman pettymyksen: Monterreyssä ei puhuttu emme edes me sanallakaan tarvittavista rakenneuudistuksista, maatalouden ja tekstiilialan protektionismista, Yhdysvaltain teräsprotektionismista, puhumattakaan kyseisissä maissa tarvittavista uudistuksista, jotka liittyvät oikeusvaltioon ja demokraattisen kehityksen ensiaskeleisiin.
Tämän vuoksi tästä näkökulmasta olen sitä mieltä, että Monterreyssä ei päästy lähellekään tavoitteita ja että joudumme kaikki maksamaan kalliin hinnan tätä valtavaa ongelmaa kohtaan osoittamastamme todellisesta välinpitämättömyydestä, eikä tämä koske vain kehitysmaita, vaan pelkäänpä, että se koskee myös meitä ja asioita, joista erehdymme olemaan niin varmoja.

Veltroni (PSE).
Arvoisa puhemies, komission päätös erityislainojen poistamisesta on hyvä asia, mutta köyhien maiden tilanteessa ei valitettavasti riitä, että kansainväliset rahoituslaitokset hyväksyvät aloitteita velan vähentämiseksi niin sanotulle kestävälle tasolle. Tarvitaan rohkeutta, jotta velat onnistuttaisiin todellakin poistamaan ja jotta näiden maiden taloudellinen ja sosiaalinen kasvu voitaisiin mahdollistaa, eikä velkojen anteeksiannon pidä koskaan olla veruke kehitysavun vähentämiselle. Meidän on päinvastoin tehtävä konkreettinen sitoumus Yhdistyneiden Kansakuntien ja Brysselin Eurooppa-neuvoston viime marraskuussa vahvistamasta periaatteesta nostaa varat 0,7 prosenttiin BKT:stä kehitysmaiden tukemiseksi, ja asiassa on edettävä yhtä päättäväisesti ja samalla tavalla, jolla Eurooppa noudatti Maastrichtin sopimuksessa määrättyjä ehtoja ja loi yhteisen rahan. Meidän on siis päätettävä täsmällisestä aikataulusta, vaiheista ja arviointijärjestelmistä, jotta kaikki Euroopan unionin jäsenvaltiot noudattaisivat tätä sitoumusta, ja meidän on liitettävä tähän aloitteeseen vientikielto kaikenlaisten, myös kevyiden aseiden, myyntiä varten.
Myös Monterreyn konferenssi auttaa meitä ymmärtämään tämän. Tarvitaan uusia suuntauksia: YK:n roolia on hyödynnettävä, ja on tarpeen ja oikein laajentaa G8-maiden kokous koskemaan myös Afrikkaa ja Latinalaista Amerikkaa, koska asia ei voi olla niin, että niiden edustajat eivät ole mukana tekemässä päätöksiä, jotka koskevat näitä maailman köyhimpiä maita ja kansoja.

Rod (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, en aio kierrellä aiheen ympärillä. Voimakkaasti velkaantuneiden köyhien maiden velat on vain yksinkertaisesti mitätöitävä, ja on otettava käyttöön välimiesmenettely kriisissä olevia alemman keskitulotason maita, kuten Argentiinaa varten. Suurin osa näistä veloista on lainvastaisia, sillä niistä ovat sopineet korruptoituneet, jopa diktatoriset hallitukset, eikä niitä ole tosiasiassa koskaan käytetty väestöjen hyväksi. Kolmannen maailman kokonaisvelka on maksettu jo kuusinkertaisena takaisin korkoina. Mikä ristiriita! Tänä päivänä etelän maiden velan takaisinmaksuna maksamat summat ovat suuremmat kuin pohjoisen myöntämä kehitysapu. Ryövättyään etelän raaka-aineet maksamalla niistä pilkkahinnan pohjoinen hyötyy nyt tästä rahoitusvirrasta ja säilyttää sen avulla valta-asemansa, ja tämän kaiken seuraukset köyhyyden pahenemiseen tunnetaan.
Velka on siis mitätöitävä. Säästetyt rahat on kuitenkin sijoitettava aseiden tai muiden vastaavien sijasta sosiaalialan talousarvioihin julkisten palvelujen, etenkin terveydenhuollon ja opetuksen, vahvistamiseksi. Tätä kysymystä sen enempää kuin kysymystä rahoitustapahtumien verottamisesta ei valitettavasti käsitelty perusteellisesti Monterreyssä. Kehitysapuun myönnettävän 0,39 prosentin tavoite taas ei ole mikään saavutus. Olemme kaukana 0,7 prosentista. Olemmeko 10 vuoden kuluttua tyytyväisiä 0,22 prosenttiin, jonka lupaamme juhlallisesti myöntää? Ei, meidän on mielestäni toimittava nyt, meidän on nyt mitätöitävä velka, myönnettävä huomattavasti enemmän apua kuin 0,39 prosenttia, ja olen itse sitä mieltä, että Monterreyn konferenssi oli tappio. Se on tappio Euroopan unionille, mutta ennen kaikkea se on tappio etelän maille.

Berlato (UEN).
Arvoisa puhemies, vaikka maailman rikkaudet ovat moninkertaistuneet kahdeksankertaisesti vuodesta 1960, meidän on valitettavasti todettava, että vielä nykyäänkin yksi ihminen kahdesta elää alle dollarilla päivässä, yhdellä viidestä ei ole saatavilla juomavettä, yksi kuudesta on luku- ja kirjoitustaidoton ja yksi lapsi kolmesta kärsii aliravitsemuksesta. Yhdistyneet Kansakunnat kehitysohjelmallaan ja UNICEF toimillaan reagoivat juuri näihin hälyttäviin tietoihin, ja ne ovat esimerkiksi laskeneet, että 80 miljardia dollaria vuodessa 10 vuoden ajanjaksolla voisi taata jokaiselle ihmiselle mahdollisuuden peruskoulutukseen, perusterveydenhoitoon, asianmukaiseen ravitsemukseen, mahdollisuuden käyttää juomavettä, terveydenhuoltorakenteita sekä naisille mahdollisuuden saada gynekologista ja synnytyshoitoa. Tuo summa on neljä kertaa pienempi kuin kolmas maailma maksaa takaisin ulkomaanvelkaansa, se on neljäsosa Yhdysvaltojen sotilasbudjetista, 18 prosenttia maailman mainoskuluista, 9 prosenttia sotilaskuluista, puolet maailman neljän rikkaimman ihmisen omistamista tavaroista. Näiden asioiden pitää panna meidät miettimään.
Maailmanpankin vuoden 2000 tietojen mukaan vuonna 1999 kehitysmaat maksoivat velkojaan takaisin pohjoisten maiden velkojille 300 miljardia dollaria, mikä on yhtä kuin jopa neljä kertaa Marshall-suunnitelmaan kuuluva apu. Euroopan unionin on ryhdyttävä toimiin varmistaakseen köyhien maiden velan huojentaminen tai poistaminen. Edunsaajamaiden on omalta osaltaan sitouduttava luomaan hyviä hallintotapoja ja keskittämään velan vähentämisestä saatavat varat oikeudenmukaisten ja kestävien standardien saavuttamiseksi niiden kansoille.

Junker (PSE).
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, en ollut Monterreyssä, mutta vierailen usein Afrikan AKT-maissa, ja siellä voi hyvin selvästi havaita, miten köyhät maat kärsivät velkataakasta. Kölnin velkahuojennusaloitteen avulla voidaan kuitenkin lieventää tätä taakkaa ja ottaa käyttöön uusia varoja sosiaalietuuksia varten. Näitä asioita käsitellään HIPC-aloitteen soveltamista koskevassa neuvoston päätöksessä ja siihen liittyvässä komission tiedonannossa. Esittelijä Mantovani on laatinut erittäin tasapainoisen, hyvän molempia asioita käsittelevän mietinnön, jossa annetaan suuntaviivoja siihen, millaisia painopisteitä Euroopan pitäisi asettaa.
Näin ei kuitenkaan voida korjata eikä uudistaa kansainvälistä rahoitusrakennetta, mikä on aivan välttämätöntä riippumatta siitä, kuinka paljon varoja on käytettävissä, sillä kehitysyhteistyössä tarvitaan nyt suunnanmuutosta varsinkin kaikkein köyhimpien maiden kohdalla. Se ei onnistu noudattamalla mottoa "samalla tavalla kuin tähänkin asti", vaan meidänkin pitää asettaa uusia painopisteitä.

Fischler
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, aluksi haluaisin kiittää lämpimästi täällä esitetyistä rakentavista ajatuksista. Tässä mielestäni erittäin tärkeässä keskustelussa esitettiin pääasiassa kaksi konkreettista kysymystä, joita haluan käsitellä lyhyesti. Ensimmäinen kysymys koskee varsinaista vastuualuettani, maataloutta. Siitä todettiin, että Euroopan unioni aiheuttaa monien kehitysmaiden maanviljelijöiden kuoleman. Tätä asiaa ei voi todellakaan jättää selvittämättä, ja haluaisinkin hieman valottaa teille tämänhetkistä tuonti- ja vientitilannettamme.
Muistutan teille, että Euroopan unioni tuo nykyään kehitysmaista enemmän maataloustuotteita kuin Yhdysvallat, Australia, Kanada, Uusi-Seelanti ja Japani yhteensä. Muilla kehittyneillä valtioilla ei ole mitään syytä moittia meitä.
Toiseksi haluaisin huomauttaa, että olemme kehitysmaille nettotuoja, toisin sanoen tuomme näistä valtioista enemmän maataloustuotteita kuin viemme niihin - tässä on suuri ero edellä mainitsemiini valtioihin verrattuna, sillä ne ovat kaikki suuria nettoviejiä. Saanen vielä huomauttaa, että Euroopan unionin maataloustuotteiden vientiosuus on pienentynyt viiden viime vuoden aikana kaikilla tärkeillä sektoreilla.
Lopuksi haluaisin muistuttaa, että meidän pitäisi vihdoinkin lopettaa itsemme syyttäminen sellaisista asioista, joita ei enää ole. Jos puhutaan vieläkin Euroopan unionin suurista ylijäämistä, haluaisin pyytää teitä joskus näyttämään ne minulle. Meillä ei ole enää mitään ylijäämiä! Tuotantomme on tasapainossa.
Täällä esitettiin toinenkin tärkeä kysymys, nimittäin se, miten aiomme varmistaa, että jäsenvaltiot todellakin myös noudattavat neuvostossa sovittuja sitoumuksia. Tästä minun on huomautettava teille, että jäsenvaltiot ovat sitoutuneet neuvoston yleiseen julistukseen, ei sen enempään eikä sen vähempään. Meillä ei ole oikeusvälinettä, jonka perusteella voisimme todellakin vaatia näitä maksuja. Jos yksittäiset jäsenvaltiot eivät noudata vaatimusta, voimme ainoastaan yhdessä - teidän, parlamentin ja komission kanssa - muistuttaa niille, miten tärkeää se olisi.
Puhemies. -
Kiitos, arvoisa komission jäsen.
Monterreyssä pidetystä kehitysyhteistyön rahoitusta käsitelleestä kansainvälisestä konferenssista käydyn keskustelun päätteeksi olen vastaanottanut neljä päätöslauselmaesitystä.

Lulling (PPE-DE)
. (FR) Pidän valitettavana, että talous- ja raha-asioiden valiokunnan tärkeä mietintö yhteisön tilasto-ohjelmasta vuosiksi 2003-2007 jouduttiin ajankäyttösyistä käsittelemään ilman keskustelua.
Haluan kuitenkin sanoa, että tämä uusi tilasto-ohjelma vuosiksi 2003-2007 on lajissaan kuudes, ja se on tällä kerralla esitetty meille ajallaan, toisin kuin viides ohjelma, joka päättyy tänä vuonna. Uusi ohjelma voi siis tulla voimaan vuonna 2003, sillä toimimme ripeästi lausuntokierroksen kanssa, ja toivomme että toinen lainsäätäjä, neuvosto, tekee samoin, eikä toimi yhtä huonosti kuin yritystoiminnan rakennetilastoista tehdyn asetuksen kohdalla, johon parlamentti otti kantaa ensimmäisessä käsittelyssä kesäkuussa 2001.
Ohjelmaa koskeva ehdotus on hyvä, ja valiokuntamme oli täysin yksimielinen kanssani eikä esittänyt sisältöön yhtään tarkistusta. Esitämme kuitenkin yhden tarkistuksen, joka on sama kuin se, jonka esitimme viidenteen ohjelmaan, eli että yhteisön politiikan tietyillä aloilla tilastotiedot olisi jaettava sukupuolen perusteella.
(Äänestysselitystä on lyhennetty työjärjestyksen 137 artiklan 1 kohdan nojalla.)

Andersson, Färm, Hedkvist Petersen, Hulthén ja Hans Karlsson (PSE)
Me ruotsalaiset sosiaalidemokraatit pidätymme äänestämästä Oostlanderin laitonta huumekauppaa käsittelevää mietintöä koskevassa äänestyksessä.
Mielestämme on tärkeää, että jäsenvaltioiden huumekaupan vastaista yhteistyötä vahvistetaan. Siksi suhtaudumme myönteisesti neuvoston puitepäätökseen, joka koskee laittoman huumausainekaupan rikostunnusmerkistöjen ja seuraamusten vähimmäissäännöksiä.
Valitettavasti Oostlanderin mietinnössä on tarkistuksia, jotka rajoittavat puitepäätöksen tavoitteita. Mielestämme puitepäätöksen on koskettava kaikkea huumekauppaa eikä pelkästään vakavaa ja kansainvälistä kauppaa.
Huumeita ja väärinkäyttöä on torjuttava kaikilla tasoilla: ennalta ehkäisevällä tasolla, rikosten torjunnassa ja kuntoutuksessa. Olemme huolissamme siitä yhä vapaamielisemmästä suhtautumisesta huumeisiin, jota näemme lukuisissa jäsenvaltioissa, joissa suvaitaan yhä enemmän niin sanottuja mietoja huumeita. Ne johtavat kovien huumeiden käyttöön ja sosiaaliseen kurjuuteen. Tehokkaan huumepolitiikan edellytys on siksi toiminta kaikkia eri huumelajeja vastaan.

Van der Laan (ELDR)
. (NL) D66:n (Demokraatit 66:n) ansiosta Oostlanderin huumekauppaa koskevaan mietintöön on tehty niin paljon tarkistuksia, että se kattaa enää vain vakavan, rajatylittävän ja järjestäytyneen huumekaupan. Alankomaiden kannabista ja sen oheistuotteita koskeva huumepolitiikka ei siten ole tulilinjalla.
Siitä huolimatta D66 pidättyi äänestämästä, kun mietinnöstä äänestettiin viimeisen kerran. Syynä tähän on, että parlamentti hyväksyi tarkistukset 5 ja 14. Nämä tarkistukset velvoittavat jäsenvaltiot käyttämään huumeiden torjunnan yhteydessä takavarikoiduista hyödykkeistä saatavat tuotot huumeidenkäyttäjien avustusohjelmiin. Oli tämä miten myötätuntoa herättävää tahansa, meistä on periaatteessa väärin, että avustusohjelmat ovat taloudellisesti riippuvaisia rikollisuuden torjunnan tuloksista. Pidämme siksi edelleen parempana tapaa, jolla asia on hoidettu Alankomaissa: sakot ja takavarikkojen tuotot lisätään julkisiin varoihin, ja avustusohjelmat rahoitetaan julkisista varoista.
Nämä tarkistukset ovat ristiriidassa toissijaisuusperiaatteen kanssa. Tärkeistä parannuksista huolimatta pidimme siksi välttämättömänä olla antamatta mietinnölle tukeamme.

Figueiredo (GUE/NGL)
. (PT) Vaikka yhteisessä tekstissä on joitakin hyväksyntämme ansaitsevia myönteisiä näkökohtia, se on selvästi riittämätön. Sen käytännön toteuttaminen voi kuitenkin saada yhteiskunnalliset järjestöt ja liikkeet sekä paikallis- ja alueviranomaiset osallistumaan paremmin työllisyyttä koskevien kansallisten toimintaohjelmien täytäntöönpanoon ja arviointiin.
Itse asiassa yhtä tärkeää on myös arvioida, kuten hyväksytyssä tekstissä vahvistetaan, määrällisesti ja laadullisesti Euroopan työllisyysstrategian vaikutuksia ja analysoida sen johdonmukaisuutta yleisen talouspolitiikan ja muiden politiikan alojen kannalta sekä seurata strategian täytäntöönpanoa Euroopan työllisyyden seurantakeskuksen kautta. Kaikkein tärkeintä on kuitenkin muuttaa Euroopan unionin poliittiset ensisijaiset painopistealueet sellaisiksi, että tavoitteena on kunnollinen, laadukas ja oikeuksia antava työllisyyspolitiikka, jolla pyritään täystyöllisyyteen, joskin tämä tavoite on kaukana toteutumisesta.

Fatuzzo (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, teillä on edessänne eräänlainen vasara, jolla te palautatte järjestyksen kurittomien parlamentin jäsenten keskuuteen, mutta on onni, ettei teillä ole paineilmavasaraa! Tiedätte, että paineilmavasarat aiheuttavat angioneuroosia, vakavan taudin, johon liittyy tärinää ja josta monet rakennusalan työntekijät kärsivät. Tämän asiakirjan allekirjoitti jäsen Thorning-Schmidt, joka onnistui sovittelumenettelyssä saavuttamaan entistä suurempia takeita paineilmavasaraa työssään käyttävien työntekijöiden elämän turvaksi, ja kaikki tästä sairaudesta kärsivät työntekijät koko Euroopassa suhtautuivat siihen myönteisesti ja ottivat sen hyvin vastaan. Niinpä samalla, kun onnittelen teitä siitä, että teillä ei onneksi ole vaaraa sairastua paineilmavasaran aiheuttamiin sairauksiin, vahvistan, että äänestin jäsen Thorning-Schmidtin mietinnön puolesta, koska minusta se on oikeudenmukainen kaikkien työntekijöiden suojelun kannalta.

Malmström ja Olle Schmidt (ELDR)
Olemme pidättyneet äänestämästä Helle Thorning-Schmidtin tärinädirektiiviehdotusta koskevasta mietinnöstä.
Me suhtaudumme Euroopan unioniin myönteisesti. Ruotsalaisina liberaaleina pidämme Euroopan yhdentymistä mahdollisuutena löytää ratkaisu rajat ylittäviin ongelmiin, jotka koskevat esimerkiksi ympäristöä, kauppaa, rajat ylittävää liikkuvuutta, ihmisoikeuksia ja konfliktien selvittämistä.
Työturvallisuus on kuitenkin mielestämme esimerkki alueesta, jolla EU:lla pitää olla ainoastaan rajallinen toimivalta esimerkiksi niissä tapauksissa, joissa on kyse henkilöiden vapaasta liikkuvuudesta unionin sisällä. Tärinää työpaikoilla ei voida pitää suoranaisesti rajat ylittävänä. Tällä alueella pitää siis jokaisella jäsenvaltiolla olla täysi vastuu ja oikeus itse asettaa raja-arvot.

Eurig Wyn (Verts/ALE)
. (EN) Vaikka äänestin direktiivin puolesta, esitän joitakin varauksia. Terveys ja turvallisuus ovat tietysti erittäin tärkeitä, mutta meidän on muistettava, että esitämme tekstejä, jotka perustuvat järkevään tieteelliseen tietoon ja tutkimukseen. Tutkittuani asiaa tarkoin en ole löytänyt konkreettista tieteellistä todistetta väitteelle koko kehoon kohdistuvasta tärinästä.
Olen huolissani siitä, miten kahdeksan tunnin rajoitus traktorien kaltaisilla ajoneuvoilla työskentelyssä vaikuttaa maatalousalaan, kun otetaan huomioon työn luonne, mutta olen huolestunut myös siitä, että se vaikuttaa pienviljelijöihin ja niihin, jotka työskentelevät pienissä louhoksissa ja kaivoksissa, joista useimmissa ei ole riittävästi työvoimaa toimivaan työvuorojärjestelmään.

Fatuzzo (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, tässä asiakirjassa puhutaan Euroopan unionin talousarviosta, ja siinä puhutaan huomattavasta rahasummasta, jota emme ole onnistuneet käyttämään vuonna 2001 ja joka näin ollen siirretään vuodelle 2002 Euroopan unionin eri toimintoja varten. Äänestäessäni tämän laskenta-asioita koskevan mietinnön puolesta minulle tuli spontaanisti mieleeni ajatus ja toive: ajattelin, että näistä rahoista, joita ei ole käytetty Euroopan unionin hankkeisiin, voitaisiin jonakin päivänä koota Euroopan eläkerahasto, jonka ansiosta liian pitkään elävät koska tätähän pidetään haitallisena asiana valtioidemme kansallisille talousarvioille voisivat saada Euroopalta tukea ja joka tapauksessa heille maksettaisiin aina heidän eläkkeensä.

Berthu (NI)
. (FR) Talousarviota koskeva Wynnin mietintö tarjoaa minulle tilaisuuden muistuttaa, että talousarvion toteuttamista koskevasta vastuuvapaudesta käymämme edellisen keskustelun jälkeen parlamentin yksiköt lyhensivät äänestysselitystäni 38 sanalla. Pahoittelin tekstissäni Euroopan parlamentin asennetta, kun se kuvittelee olevansa nyt riittävän vahva purkaakseen kaikki "herrasmiessopimukset" ja työntämään nenänsä neuvoston talousarvioon. Lisään vielä, että neuvoston olisi viisasta ottaa tämä varoitus vakavasti nyt, kun unionin tulevaisuutta pohtiva valmistelukunta aloittaa työnsä. Esitän vielä lopuksi virkkeen, joka oli valitettavasti poistettu: "Neuvoston olisi ollut parempi kuunnella varoituksiamme ja muodostaa valmistelukunta kansallisten parlamenttien edustajista ottamatta siihen mukaan Euroopan parlamenttia tai ottamatta sitä ainakaan näin laajasti mukaan." Virke ei selvästikään ollut aivan tyhjänpäiväinen.

Caullery (UEN)
. (FR) Lisätalousarvioesityksen nro 2/2002 toinen osio koskee varainhoitovuodelta 2001 siirretyn summan budjetointia. Summa johtuu ennen kaikkea yhteisön talousarvion ja etenkin rakennerahastojen voimakkaasta vajaakäytöstä.
Lisätalousarvion pitäisi palauttaa Euroopan unionin jäsenvaltioille noin 10 miljardia euroa, mikä tarkoittaisi noin 10 miljardin Ranskan frangin palauttamista Ranskalle. Euroopan parlamentin budjettivaliokunta ehdottaa, että jäsenvaltioille palautetaan noin 5,5 miljoonaa euroa ja lopuilla 4,5 miljoonalla eurolla katetaan kuluvan vuoden erilaisia menoja, ja tämän valinnan laillisuutta voidaan pohtia, sillä parlamentin ei pitäisi voida ottaa kantaa kuin Euroopan komission, tällä hetkellä olemattomiin, suunniteltujen menojen ehdotuksiin.
Lisäksi tiedetään, että Euroopan komissio esittää vuoden 2001 lopullisen ylijäämän toisessa lisätalousarviossa toukokuussa 2002, jolloin budjetoitavien määrärahojen kokonaismäärä saattaa kohota 18 miljardiin euroon.
Lisätalousarvioesityksen toisesta osasta seuraa, että Euroopan unionin rahoitusnäkymistä keväällä 1999 Berliinissä tehtyjen sopimusten johdosta...
(Äänestysselitystä on lyhennetty työjärjestyksen 137 artiklan 1 kohdan nojalla.)

Malmström, Paulsen ja Olle Schmidt (ELDR)
Olemme äänestäneet korjaavaa ja täydentävää talousarvioesitystä nro 2/2002 vastaan.
Maaliskuun 19. ja huhtikuun 9. pidetyissä valiokunnan kokouksissa päätettiin maksaa takaisin jäsenvaltioille kymmenen miljardia euroa kerätystä 14 miljardin ylijäämästä. Kun tiedetään, että vuoden 2002 talousarvio osoittaa 14 miljardin euron ylijäämää, ei ole kohtuullista, että ainoastaan 5,5 miljardia euroa nyt palautetaan jäsenvaltioille. Meidän mielestämme tämä päätös ei ole aiemmin valiokunnassa käydyn keskustelun mukainen. Koska jäsenvaltiot eivät saa takaisin sitä summaa, johon niillä on oikeus, äänestämme esitystä vastaan.
Olemme myös tietoisia siitä, että summa, jota ei nyt makseta, on periaatteessa maksettava myöhemmin. Komissio on jo viestittänyt niin suurista maksutarpeista vuodeksi 2003, että on pelättävä budjettikaton ylittymistä. Tämä aiheuttaisi erittäin suuria menoja jäsenvaltioille vuosiksi 2003 ja 2004, jolloin laajentuminen aiheuttaa budjettitarpeiden lisääntymistä.

Meijer (GUE/NGL)
. (NL) Minun puolueeni, Alankomaiden sosialistipuolue, kannattaa korkeatasoista huolenpitoa ihmisestä ja ympäristöstä ja on valmis hyväksymään korkean verorasituksen vastineena tästä.
Hyvät julkiset palvelut koulutuksen, terveydenhuollon, julkisen liikenteen ja ympäristönsuojelun alalla saavat maksaa rahaa, eikä niitä pidä vahingoittaa säästöillä. Emme kuitenkaan oikein ymmärrä rahan syytämistä sotilaallisiin tarkoituksiin, tarkoituksettomaan taloudelliseen kasvuun ja voittoa tavoitteleville yrityksille annettaviin lahjoihin.
Jos verorahat sijoitetaan lähipiirissä sellaisen toimielimen kautta, jossa äänestäjillä on paljon vaikutusvaltaa, saadaan yleensä aikaan paljon laadukkaampia ja äänestäjien enemmistön tahdon mukaisia toimia kuin jos rahoja hallinnoi toimielin, joka on useimmille ihmisille tavoittamattoman kaukana. Siksi emme pidä itsestään selvänä, että Euroopan unionille tulee mahdollisimman paljon rahaa. Emme pidä hyvinä sijoituksina rakennerahastorahojen pumppaamista rikkaasta jäsenvaltiosta toiseen, nykyistä suurisuuntaista maatalouspolitiikkaa ja jatkuvasti vahvistuvaa yhteyttä NATO-politiikkaan.
Tuemme sen sijaan köyhimpiä alueita kohtaan osoitettua yhteisvastuuta, kolmannelle maailmalle annettavaa kehitysapua ja lisääntyvää huolta ympäristöstä. Siksi voimme kannattaa sitä, että osa ylijäämästä pannaan EU:n nykyisiin suunnitelmiin ja osa palautetaan jäsenvaltioille.

Lambert (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, meidän ryhmämme oli erittäin tyytyväinen aamun äänestystulokseen. Nyt meillä on paljon myönteisemmät mielipiteet vastaanottovaatimuksista, erityisesti sellaisista asioista kuin nopeampi ja laajempi pääsy koulutukseen ja ammatilliseen koulutukseen eikä ainoastaan lasten koulutukseen.
Iloitsemme suositellusta laajemmasta mahdollisuudesta kaikenlaiseen terveydenhoitoon, erityisesti niille kidutuksen uhreille ja muille, jotka ovat saaneet vakavia traumoja. Iloitsemme myös siitä, että perheen määritelmää laajentava tarkistus meni läpi. Tiedämme, että tämä asia on erittäin kiistanalainen parlamentissa, mutta olemme viimeinkin myöntämässä, että ydinperhe ei ole ainoa sovellettavissa oleva malli.
Pahoittelemme, että eräät parlamentin jäsenet näyttävät olevan sitä mieltä, että on hyväksyttävää suhtautua turvapaikkaa ja muuta suojaa hakeviin ihmisiin ikään kuin heillä ei olisi samoja oikeuksia sosiaaliturvaan ja muuhun turvaan työpaikoilla. Olen varma, että sekin asia muuttuu.
On sääli, että neuvosto näyttää jo tehneen päätöksensä kuulematta parlamentin mielipiteitä, ja että me yritämme jälleen päästä ajan tasalle. Minusta neuvosto kohtelisi meitä paljon kunnioittavammin, jos sen aikataulu sallisi meidän esittää mielipiteemme, ennen kuin se on tehnyt lopullisen päätöksen.
Kaiken kaikkiaan me kannatamme parlamentin mietintöön tekemiä muutoksia ja toivomme, ettei neuvoston ole liian myöhäistä ottaa niitä huomioon.

Fatuzzo (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, olen ehdottomasti samaa mieltä siitä, mitä jäsen Lambert juuri ilmoitti. On tärkeää, että Euroopan unioni huolehtii turvapaikkaoloista kaikkien niiden kohdalla, jotka saapuvat Eurooppaamme pyytämään avustusta ja apua. Arvoisa puhemies, mietin, onko esimerkiksi se oikein, mitä Italian Välimeren puoleisilla rannikoilla tapahtuu, kun joinakin hetkinä saapuu sadoittain turvapaikanhakijoita, jotka Etelä-Italian hyvin avokätiset asukkaat ottavat vastaan, kun mikään toinen Euroopan unionin valtio ei anna tukea eikä apua tähän apu- ja avustustoimintaan. Eikö teidän mielestänne olisi aika varata rahasto, jolla autetaan Euroopan unionin rajoilla olevia valtioita, erityisesti rannikkovaltioita Italiaa, Espanjaa ja Kreikkaa , jotka ottavat vastaan enemmän turvapaikanhakijoita kuin muut valtiot ja joiden tilannetta pitäisi siten helpottaa tällä hienolla aloitteella?

Berthu (NI)
. (FR) Euroopan komissio ehdottaa meille tänään direktiiviä, jolla on tarkoitus vahvistaa turvapaikanhakijoiden vastaanottoa jäsenvaltioissa koskevat vähimmäisvaatimukset. Tämä byrokraattinen teksti on pitkälti tarpeeton, sillä jos jokin jäsenvaltio tarjoaisi pakolaisille paremmat vastaanotto-olot kuin muut, se hukkuisi hakemuksiin ja joutuisi rajoittamaan tarjontaansa. Eurooppalainen järjestelmä säätelisi siis automaattisesti itseään.
Lisäksi komission ehdotuksessa vahvistetut vähimmäisvaatimukset ovat hyvin korkeat, ja Euroopan parlamentti on juuri pahentanut suuntausta tarkistuksilla, joissa muun muassa laajennetaan pakolaisen ja hänen perheensä määritelmää.
Missään vaiheessa ei esitetä olennaisia kysymyksiä: kuinka paljon nämä vastaanottovaatimukset tulevat maksamaan jäsenvaltioille etenkin, kun otetaan huomioon, että ne tulevat toimimaan houkuttimena uudenlaiselle maahanmuutolle? Missä määrärahoja on ennakoitu? Kuinka torjutaan uudenlaista maahanmuuttoa, jossa vilpilliset turvapaikanhakijat järjestäytyvät ihmisten salakuljettajien verkostojen kautta?
Näissä oloissa pidämme komission ehdotusta erittäin vaarallisena ja äänestimme sitä vastaan.

Bonde, Sandbæk (EDD) (PE)

Olemme äänestäneet itse mietinnön puolesta niiden selvien parannusten johdosta, joita kansalaisvapauksien ja -oikeuksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunta on ehdottanut direktiiviin.
Sitä vastoin haluamme pitää kiinni siitä, että turvapaikkapoliittiset ongelmat ratkaistaan niin lähellä kansalaisia kuin mahdollista eikä keskitetystä EU-lainsäädännöstä käsin.

Meijer (GUE/NGL)
. (NL) Kylmän sodan ollessa kiivaimmillaan ihmisiä rohkaistiin pakenemaan Itä-Euroopan maista, ja pakolaiset olivat tervetulleita länteen.
Nykyisin yhä suurempi osa pakolaisista tulee Eurooppaan kolmannesta maailmasta, emmekä me ole enää yhtä vieraanvaraisia. Monet turvapaikanhakijat on ajan kuluessa karkotettu, eikä heillä ole enää mahdollisuutta koulutukseen, toimeentuloon tai asuntoon. Mahdollisuuksien viemisestä tulee keino ehkäistä uusien tulijoiden virtaa. Monet onnettomat ihmiset, jotka ovat olleet maassa jo pitkään, tuomitaan laittomaan elämään, joten he joutuvat edelleen ansaitsemaan toimeentulonsa rikollisin menetelmin ja aiheuttavat näin hankaluuksia muille.
Näyttää yhä enemmän siltä, että ne vakavat syyt, joiden vuoksi ihmiset pakenevat jostakin valtiosta, joutuvat väistymään vastaanottavan jäsenvaltion taloudellisten ja väestön rakenteeseen liittyvien tavoitteiden tieltä. Mahdollisimman paljon rajoitetaan niiden ihmisten määrää, jotka tarvitsevat pitkäaikaista taloudellista tukea, mutta korkeasti koulutetut pakolaiset, joilla voidaan täyttää sellaiset työpaikat, joihin ei muuten saada riittävästi ihmisiä, ovat monesti tervetulleita.
Tässä esityslistan kohdassa ehdotetut toimet ovat ennen kaikkea edullisia viimeksi mainitun pakolaisryhmän kannalta. Näistä rajoituksista huolimatta tämä on edistysaskel, jos lapset tulevat oppivelvollisuuden piiriin ja oppivat maan kielen, jos ihmiset pääsevät nopeasti töihin, jos majoituksen laatu paranee ja jos homoseksuaaliset kumppanit otetaan entistä paremmin huomioon.

Miranda (GUE/NGL)
. (PT) Mietinnössä, josta nyt äänestettiin, parannetaan joissakin asioissa komission meille esittelemää ehdotusta. On kuitenkin pahoiteltava, että vaikka Euroopan unioni on päättänyt yhteisen turvapaikkapolitiikan luomisesta, nyt rajoitutaan vahvistamaan yhteiset vähimmäisvaatimukset ja ikään kuin unohdetaan, että niiden armoille joutuvat miehet ja naiset ansaitsevat kaiken mahdollisen tuen, kun otetaan huomioon ne piinalliset olot, joiden takia he ovat yleensä joutuneet etsimään turvaa jostakin jäsenvaltiosta.
Sitä paitsi emme toisaalta voi hyväksyä komission tavoitetta asettaa näitä "vähimmäisvaatimuksia" pelkästään siksi, että siten rajoitetaan turvapaikanhakijoiden liikkumista jäsenvaltioiden välillä, mikä johtuu jäsenvaltioiden vastaanotto-olojen välisistä eroista.

Fatuzzo (PPE-DE).
Käsittelemme nyt ihmisoikeuksia Euroopan unionissa. Onko se ihmisoikeusrikkomus, että vanha, sairas ja eläkkeellä oleva ihminen joutuu elämään vain 500 eurolla kuukaudessa? Onko se ihmisoikeusrikkomus Euroopan unionissa, että minä vain kysyn kuten Italiassa tapahtuu, leskeksi jäänyt nainen saa kuussa vaivaiset 25 euroa sen jälkeen, kun hänen puolisonsa ja hän itse ovat molemmat tehneet työtä 40 vuotta, siis yhteensä 80 vuotta? Arvoisa puhemies, onko se ihmisoikeusrikkomus, että ne muutamat toisessa maailmansodassa taistelleet jäljelle jääneet eläkeläiset eivät saa enempää kuin 100 euroa kuussa? Minusta nämäkin ovat ihmisoikeusrikkomuksia, ja meidän pitää käsitellä mietinnöissämme näitäkin asioita.

Arvidsson, Gunilla Carlsson, Cederschiöld, Grönfeldt Bergman ja Stenmarck (PPE-DE)
Me Euroopan parlamentin maltilliset äänestimme ihmisoikeuksia maailmassa ja Euroopan unionin ihmisoikeuspolitiikkaa koskevan mietinnön A5-106/2002 puolesta. Teimme näin, koska tuemme ihmisoikeuksia koskevia suuria periaatteita, joita katsomme tässä päätöslauselmassa tuettavan.
Sitä vastoin vastustamme niitä kirjoituksia, joissa todetaan, että globalisaatio luo taloudellista ja sosiaalista kärsimystä. Vastustamme myös niin sanottujen myönteisten oikeuksien (sosiaalisten, taloudellisten ja kulttuuristen) oikeuksien vertaamista tärkeämpiin negatiivisiin oikeuksiin (poliittisiin ja oikeudellisiin).
Otaksumme, että valtioterrorismilla tarkoitetaan valtioita, jotka rahoittavat terroristijärjestöjä.
Vastustamme sitä, että parlamentilla olisi oma ihmisoikeuksista vastaava lähettiläs.
Haluaisimme mielellämme kuolemanrangaistuksen poistamista koskevan selvän yleisen suosituksen.
Suhtaudumme torjuvasti siihen ilkeään vihjaukseen, että Guantanamo Bayn vankeja ei olisi otettu vangeiksi Afganistanin sodan aikana.
Äänestimme ELDR-ryhmän tarkistuksen 3 puolesta.

Berthu (NI)
. (FR) Johan van Hecken mietintö saa meidät ihmettelemään Euroopan parlamentin puhemiehen 22. huhtikuuta julkaisemaa tiedonantoa, jonka mukaan Ranskan presidentinvaalien ensimmäisen kierroksen tulos kertoo suvaitsemattomuuden lisääntymisestä.
Oikeudellisesti kyse on puuttumisesta maamme sisäisiin asioihin. Sisällön puolesta tiedonannossa sivuutetaan täysin todelliset ongelmat.
Äärioikeiston saama 20 prosenttia äänistä on vain yksi Ranskan poliittisen järjestelmän syvällisen kriisin oireista.
Kriisi johtuu ennen kaikkea siitä, ettei suuri osa poliitikoista ja toimielimistä ole välittänyt lainkaan kansalaisten kärsimyksistä ja heidän epätoivoisista vetoomuksistaan turvallisuuden lisäämiseksi. Tähän kriisiin kansalliset toimielimet ja Euroopan unioni ovat kuitenkin osasyyllisiä.
Sanonkin kollegoilleni Euroopan parlamentissa: avatkaa silmänne, kuten olen tässä istuntosalissa pitämissäni puheissa jo vuosia kehottanut teitä tekemään. Muuttakaa eurooppalaista politiikkaa perusteellisesti. Jos haluatte välttää 21. huhtikuuta pidettyjen vaalien kaltaiset äänestystulokset, asettakaa vihdoinkin kansalaisten turvallisuus ja maahanmuuton hillintä etusijalle.

Figueiredo (GUE/NGL)
. (PT) On myönteistä hyväksyä tämä mietintö, jossa sanotaan aluksi, että ihmisoikeuksien, kuten yhteiskunnallisten, poliittisten, taloudellisten ja kulttuurillisten oikeuksien, yleismaailmallisuuden ja jakamattomuuden puolustamisen on oltava yksi Euroopan unionin päätavoitteista ja jossa tunnustetaan samalla Yhdistyneiden Kansakuntien ensisijainen vastuu kansainvälisen rauhan ja turvallisuuden ylläpitäjänä ja katsotaan, että Euroopan unionin on tehtävä aktiivisesti työtä vahvistaakseen yhteistyötään Yhdistyneiden Kansakuntien ja muiden kansainvälisten järjestöjen kanssa konfliktien ehkäisemisen, kriisinhallinnan, humanitaarisen avun, konfliktien jälkeisen jälleenrakentamisen ja kehittämisen aloilla maailmanlaajuisesti.
Yhtä tärkeää on erityisesti korostaa, että terrorismin vastainen taistelu ei saa mitenkään vaarantaa perusihmisoikeuksien suojelua, jonka on perustuttava kansainvälisiin ihmisoikeusnormeihin sekä kansainväliseen humanitaariseen oikeuteen, pyytää, että neuvosto ja jäsenvaltiot määrittelevät terrorismiksi myös valtionterrorismin, sekä vahvistaa uudelleen, että ihmisoikeusloukkauksia ovat kaikki pakkotyöhön ja orjuuteen verrattavan ihmiskaupan muodot sekä lasten seksuaalinen hyväksikäyttö. Sen lisäksi mietinnössä kehotetaan vetoamaan Amerikan yhdysvaltoihin ja Somaliaan, jotta nämä ratifioisivat Yhdistyneiden Kansakuntien lasten oikeuksista tehdyn yleissopimuksen.
Mietinnössä on kuitenkin joitakin yksittäisiä kohtia, joista olemme eri mieltä, erityisesti viittaukset kansainväliseen rikostuomioistuimeen.

Meijer (GUE/NGL)
. (NL) Viime aikoina en enää ole tiennyt, mihin esittelijä Van Hecke sijoittuu poliittisella kartalla. Hän aloitti vasemmistolaisena kummajaisena entisessä hallituspuolueessa, Flanderin kristillis-demokraateissa, ja nyt hän on liittymässä liberaaleihin, jotka ovat nousseet Belgian suurimmaksi puolueeksi ja hallitukseen.
Tunnistan kuitenkin onneksi entisen esittelijä Van Hecken tämän mietinnön ehdotuksissa. Ehkä hänen epäselvä poliittinen asemansa suo hänelle erityisen paljon liikkumavaraa, niin että hän voi yrittää oikealta vakuuttaa oikeiston näkemyksistä, jotka eivät perinteisesti ole olleet oikeiston painopisteitä. Hän ei rajoitu käsittelemään pelkästään lapsityövoimaa, pakkotyötä, seksuaalista hyväksikäyttöä ja kuolemanrangaistuksen poistamisen tarvetta autoritaarisista valtioista, kuten Yhdysvalloista, Kiinasta, Saudi-Arabiasta ja Iranista.
Huomiota kiinnitetään myös kolmannen maailman terrorismiin ja yhdysvaltalaisten primitiivisen väkivaltaiseen reaktioon. Perustellusti puututaan niiden seikkojen poistamiseen, jotka voivat ruokkia terrorismia, ja todetaan, ettei terrorismin vastainen taistelu saa vaikuttaa kielteisesti ihmisoikeuksiin.
Presidentti Bushin sotilasasetus, jonka perusteella vangit tuomitsee salainen sotaoikeus, tuomitaan, koska se on ristiriidassa kansalaisoikeuksia ja poliittisia oikeuksia koskevan kansainvälisen yleissopimuksen kanssa, kun taas Afganistanin niin kutsutut laittomat taistelijat, jotka ovat vankina Guantanamon sotilastukikohdassa, tunnustetaan sotavangeiksi. Kannatan tätä lähestymistapaa.

Van Orden (PPE-DE)
. (EN) Brittikonservatiivien ryhmä tukee ihmisoikeuksia, kun ne määritellään oikein, mutta pidättyi äänestämästä Van Hecken vuosittaisesta mietinnöstä ihmisoikeuksista maailmassa vuonna 2001, koska:
siinä ei mainita hyvän hallintotavan tarvetta eikä sitä tosiseikkaa, että ihmisoikeusrikkomuksiin syyllistyvät usein pääasiassa romahtaneiden valtioiden korruptoituneet hallitukset;
vaikka me tuemme voimakkaasti sitä, että Ugandan ja Sierra Leonen kaltaisissa maissa harrastettava lasten kauhistuttava hyväksikäyttö ja väärinkäyttö lapsisotilaina kielletään, me emme voi tukea alle 18-vuotiaiden sotilaiden värväämiskieltoa omissa maissamme;
me emme voi hyväksyä Geneven yleissopimuksen vääriä tulkintoja emmekä kohtuutonta arvostelua, joka kohdistuu Yhdysvaltain vankeina Guantanamossa olevien vankien kohteluun, kun kaikkien vankeudessa olevien oikeuksia kunnioitetaan;
moni jäsenemme tukee kuolemanrangaistusta, minkä lisäksi sitä koskevien päätösten tulisi olla kansallinen asia;
me emme ole innostuneita kansainvälisestä rikostuomioistuimesta, joka voi helposti muuttua poliittiseksi välineeksi ja jonka tuomiovalta todellisia ihmisoikeuksien rikkojia, kuten terroristeja, vastaan on epäselvä.

Fatuzzo (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, sanomme usein, että haluamme edistää ihmisoikeuksia kolmansissa maissa. Se on oikein, teemme koko ajan parhaamme, mutta minusta teemme silti liian vähän. Meidän on siirryttävä sanoista tekoihin, meidän on siirryttävä tekoihin sen kaltaisista kirjoitetuista asiakirjoista, jollaisen Díez González on laatinut. Ja antaakseni esimerkin kehotan kaikkia pitkin maailmaa matkustavia eläkeläisiä välttämään menemästä turisteina sellaisiin maihin, joissa rikotaan niiden asukkaiden ihmisoikeuksia. Tehkäämme vihdoinkin jotakin konkreettista ja lopettakaamme loputon puhuminen!

Andersson, Färm, Hedkvist Petersen, Hulthén ja Hans Karlsson (PSE)
Pidämme myönteisenä ja tuemme ulkoasioiden valiokunnan mietintöä, joka koskee monia näkökohtia ihmisoikeuksien edistämiseksi tehtävässä työssä unionin ulkopuolisissa maissa. Olemme kuitenkin sitä mieltä, että pilarirakenteen muuttamista koskeva keskustelu ei kuulu mietintöön, joka käsittelee ihmisoikeuksien ja demokratisoitumisen edistämistä kolmannessa maailmassa. Sitä paitsi olemme sitä mieltä, että yhteiseen ulko- ja turvallisuuspolitiikkaan liittyvän yhteistyön olisi edelleen oltava valtioiden välistä.

Berthu (NI)
. (FR) Diez Gonzalezin mietintö tarjoaa minulle tilaisuuden muistuttaa, että parlamentin yksiköt olivat poistaneet Barcelonan Eurooppa-neuvoston tuloksista 20. maaliskuuta antamastani äänestysselityksestä viimeisen kappaleen. Siinä sanottiin:
"Barcelonan Eurooppa-neuvoston päätelmien 55 kohdassa esitetään, että Nizzan sopimuksen ratifioiminen pitäisi saada päätökseen kaikissa jäsenvaltioissa ennen vuoden 2002 loppua, miettimättä lainkaan, ovatko irlantilaiset valmiita äänestämään sen puolesta. Euroopan parlamentin uusi irlantilainen puhemies Patrick Cox ilmoitti tosin juuri, että hän menee itse kampanjoimaan sopimuksen hyväksymisen puolesta, mikä on täysin vastoin hänen tehtävänsä etiikkaa. Se ei kuitenkaan ole enää tällä alalla uutta."
En arvannutkaan, kuinka oikeassa olin, sillä Euroopan parlamentin puhemies on juuri toistanut rikkeensä Ranskan presidentinvaaleista 22. huhtikuuta antamallaan tiedonannolla. EU:n instituutioiden poliittinen puuttuminen jäsenvaltioiden asioihin lisääntyy hurjaa vauhtia. Kukin valtio joutuu vuorollaan sen uhriksi. Ranskan seuraavan hallituksen pitäisi mielestäni huolestua tästä.

Meijer (GUE/NGL)
. (NL) Eurooppa on rikas ja mahtava. Rikkautta ja mahtavuutta on rakennettu vuosisatoja niiden maiden kustannuksella, joissa vallitsee nyt nälkä, köyhyys, kaaos ja oikeudettomuus.
Eurooppa on osasyyllinen näihin ongelmiin. Siirtomaavallalta opittiin, miten maata voi hallita ottamatta huomioon väestön etuja, toiveita tai edes sen henkiin jäämistä. Eteenpäin on siirtynyt valloittajien hallintotapa, jonka tarkoituksena oli ainoastaan vallanpitäjien voittojen kasvattaminen eikä ihmisten suuren enemmistön ongelmien ratkaiseminen. Siksi Euroopan nykyinen sekaantuminen kolmannen maailman maiden asioihin voidaan kokea epärehellisenä, ylimielisenä ja uuskolonialistisena.
Juuri näiden menneisyyden virheiden vuoksi Euroopalla on kuitenkin velvoitteita. Lisäksi voimme nyt tehdä hyvää juuri väärällä tavalla hankitun mahdin ja rikkauden ansiosta. Ehdotetut menettelysäännöt, joiden mukaan kolmansien maiden ihmisoikeuksien on mentävä näiden maiden kanssa olemassa olevien taloudellisten ja muiden suhteiden edelle ja joissa asetetaan yhteistyösopimuksille vaatimuksia ja vastustetaan kuolemanrangaistusta, ovat tärkeä askel hyvään suuntaan. Sama pätee myös EU:n viraston suorittamaan ihmisoikeuksien maakohtaiseen kartoitukseen. Kartoitus ei kuitenkaan saa jäädä irralliseksi, vaan sillä on oltava myös seurauksia kauppasuhteille ja pakolaisten vastaanotolle.

Fatuzzo (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, näin unta myös viime yönä. Näin unta kolmesta Euroopan parlamentin jäsenestä, jotka söivät rattoisasti illallista keskenään. He olivat jäsen Maria Martens, jäsen Mercedes Echerer ja jäsen Miet Smet. Todennäköisesti jokaisessa heissä on jotakin, josta pidän. Jäsen Martens sanoi unessa: "Jumala ja DNA määräsivät luonnonlaiksi miesten ja naisten välille täyden tasa-arvon". Arvoisa puhemies, tehän tiedättekin, että maailmassa syntyy yhtä paljon naisia kuin miehiä, 50 prosenttia miehiä ja 50 prosenttia naisia. Tämä on Jumalan laki ja luonnonlaki. Joten mitä me sitten viivyttelemme emmekä hyväksy lakia, jossa lainmukaisesti julistettaisiin, että edustajiksi pitää valita puolet miehiä ja puolet naisia, puolet miehistä ja puolet naisista pitää tehdä työtä ja että lainmukaisesti naisille pitää antaa yhtä paljon oikeuksia kuin miehille?

Figueiredo (GUE/NGL)
. (PT) Vaikka on tärkeää hyväksyä viisivuotinen toimintasuunnitelma vuosiksi 20012006 politiikan hyvien tavoitteiden toteuttamiseksi käytännössä tasa-arvopolitiikan ja yhteisön kehitysyhteistyöpolitiikan alalla ja jatkaa siten vuoden 1995 Pekingin julistuksen ja sen toimintaohjelman seurantaa, on valitettavaa, että tämä ehdotus on esitetty niin myöhäisenä ajankohtana.
Koska tiedetään, että miesten ja naisten epätasa-arvon poistaminen ja naisen aseman vahvistaminen ovat keskeisiä asioita yhteiskunnallisen oikeudenmukaisuuden ja kehitysponnistelujen tehokkuuden kannalta, on tärkeää vaatia, että sukupuolten tasa-arvon huomioon ottamista ei pitäisi pitää ainoastaan keinona kehitysyhteistyötoimien tehokkuuden edistämiseksi, vaan osana paljon laajempaa taistelua ihmisoikeuksien ja naisten ja miesten aseman hyväksi. Näiden väliset erot on tunnustettava, mutta oikeuksien on oltava yhtäläisiä.
Yhtä tärkeää on vaatia taloudellisten ja henkilöresurssien vahvistamista aiottujen toimien tukemiseksi, sillä vuonna 2001 sukupuolten tasa-arvon huomioon ottamiseen kohdennettiin ainoastaan 2,02 miljoonaa euroa, kun taas vuonna 1998 siihen oli kohdennettu 5 miljoonaa euroa.

Fatuzzo (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, lukiessani tätä mietintöä en voinut olla en tiedä, miten ihmeessä, minulle tapahtuu harvoin näin ajattelematta erästä seikkaa, joka on syrjivä ja epäoikeudenmukainen naiseläkeläisiä kohtaan ja jollainen esiintyy Euroopassa ja erityisesti meidän maassamme Italiassa, joka on niin monella tapaa hieno maa. Tosiasia on, että lukuisat naiseläkeläiset saavat eläkettä, joka on puolet heidän puolisonsa, miehensä, eläkkeestä, koska eräässä Italian tasavallan tietyssä laissa sanotaan, että jos naiset tekevät vähemmän työvuosia kuin heidän puolisonsa, he saavat huomattavasti pienemmän eläkkeen kuin 100 euroa kuukaudessa, ja oikeastaan eläke ei useinkaan ylitä 25:tä euroa kuukaudessa. Näin tapahtuu, koska eräiden lakikokonaisuuksien vuoksi vähiten työtä tekevät ihmiset saavat lopulta mitättömän suuruista eläkettä. Niinpä olen sitä mieltä, että tämän naisia syrjivän tilanteen hyväksi on tehtävä jotakin.

Lulling (PPE-DE)
. (FR) Kun laadimme mietinnön naisten ja miesten yhtäläisiä mahdollisuuksia Euroopan unionissa koskevasta kertomuksesta, jonka komissio on esittänyt meille vuosittain vuodesta 1996 lähtien, on vähän kuin saisimme sinappia päivällisen jälkeen. Mutta jotta tulevaisuuteen voitaisiin valmistautua kunnolla, on tunnettava menneisyys, historia. Siksi mietintömme Euroopan komission kertomuksesta on paikallaan.
Äänestin tietenkin mietinnön puolesta, vaikka olisinkin toivonut, että esittelijä ja naisten oikeuksien ja tasa-arvoasioiden valiokunta olisivat suhtautuneet suopeammin joihinkin tarkistuksistani, jotta asiat olisi saatettu kunnolla ajan tasalle. Jokainen tietää, että naisten ja miesten tasavertaisen kohtelun ja yhtäläisten mahdollisuuksien alalla kaikki ei ole parhain päin parhaassa maailmassa. Tällä alalla ei silti pidä myöskään heittää lasta pesuveden mukana.
Meillä on naisten ja miesten tasavertaisen kohtelun ja yhtäläisten mahdollisuuksien alalla yhteisön oikeus, ja me sanomme komission tavoin lujaa ja selkeästi, että tämän oikeuden toteutuminen on ehdoton edellytys sille, että ehdokasvaltiot voidaan hyväksyä keskuuteemme.
(Äänestysselitystä on lyhennetty työjärjestyksen 137 artiklan 1 kohdan nojalla.)

Cunha (PPE-DE)
. (PT) MOO IV:n ensimmäisen neljän vuoden aikana, 19972001, yhteisön laivastokapasiteetti väheni 2,5 prosentilla ja koneteho 5,9 prosentilla. Vaikka MOO IV:n tavoitteet olivat jo sinänsä suhteellisen vaatimattomia, jotkin jäsenvaltioista eivät onnistuneet täyttämään niitä ja toiset jopa lisäsivät kapasiteettiaan. Se merkitsee, että tässä mietinnössä tuodaan esiin vanha ikuisuusongelma: jotkin jäsenvaltioista, esimerkiksi minun maani, täyttävät asetetut tavoitteet, toiset taas eivät. Mikä vielä pahempi, niitä ei rangaista siitä lainkaan.
Nyt kun komission odotetaan esittävän varsin piakkoin yhteisen kalastuspolitiikan tulevaisuutta koskevia ehdotuksia, on erittäin tärkeää pohtia uudelleen monivuotisia ohjausohjelmia, sillä kalavarojen säilyttäminen on edelleen yhteisen kalastuspolitiikan perustavista ulottuvuuksista, sillä kalastajilla ei ole tulevaisuutta ilman kalaa. On kuitenkin mainittava, että kaikkien jäsenvaltioiden, ei vain joidenkin, on pyrittävä tähän tavoitteeseen. Tämä on se olettamus, jonka takia monivuotiset ohjausohjelmat tai muut vaikutuksiltaan samankaltaiset toimet ovat edelleen mukana yhteisessä kalastuspolitiikassa, sillä ehdolla, että niihin sisältyy edes vähintään tehokas rangaistusjärjestelmä.

Figueiredo (GUE/NGL)
. (PT) Mietinnössä käsitellään yleensä ottaen myönteisesti monivuotisten ohjausohjelmien täytäntöönpanoa. Siinä korostetaan, että ohjelmien noudattaminen vaihtelee voimakkaasti eri maissa ja katsotaan, että nykyisten laivaston korjaamiseen ja modernisointiin myönnettyjen tukien säilyttäminen on välttämätöntä, jotta monivuotisista ohjausohjelmista saadaan toimivia ja jotta näin saavutetaan ensisijainen kestävän tasapainon tavoite nykyisten kalakantojen ja niiden hyödyntämisen välille. Tämä kysymys on erityisen tärkeä hetkellä, jolloin komissio haluaa pienentää tuntuvasti laivastojen modernisointiin ja korjaamiseen myönnettäviä tukia tai jopa lopettaa ne kokonaan.
Mietinnössä ei kuitenkaan valitettavasti kerrota, mitkä maat eivät ole täyttäneet asetettuja tavoitteita. Kuten tiedetään, Portugali on ylittänyt jo yli 40 prosentilla sille asetetun vähennystavoitteen, mikä on myös valitettavaa, koska jotkin maat eivät ole vähentäneet vaan jopa lisänneet pyyntikapasiteettiaan. On siis tärkeää vaatia, että kaikkia maita ei kohdella samalla tavalla tulevaisuudessa.
Yksi kohta, josta emme ole täysin samaa mieltä, koskee alusten romutuspolitiikkaa, sillä kannatamme tukia alusten korjaamiseksi emmekä niiden romuttamiseksi.

Sacrédeus ja Wijkman (PPE-DE)
Parlamentti on tänään hyväksynyt mietinnön, joka koskee monivuotista kalastuslaivaston ohjausohjelmaa. Parlamentti on pahoillaan siitä, että useat jäsenvaltiot eivät ole pystyneet noudattamaan toimenpiteitä laivaston vähentämiseksi. Samalla ehdotetaan epäjohdonmukaisesti kuitenkin lisätukea laivaston modernisoimiselle ja uudistamiselle.
Merien liikakalastus on nyt yksi ekologisen järjestelmän vakavimmista ja ilmeisimmistä ongelmista. Euroopan kalastuslaivasto, jonka ylikapasiteetin arvioidaan olevan 40 prosenttia, vaikuttaa tietenkin osaltaan tähän. Jos halutaan päästä laivaston vähentämistavoitteeseen, on politiikkaa muutettava radikaalisti. Enää ei voida antaa nykyisenkaltaisia runsaskätisiä tukia, vaikka työolosuhteiden parantaminen ja turvallisuuden lisääminen voisikin vaikuttaa kiitettävältä.
Komissio on monissa yhteyksissä osoittanut, että laivaston modernisointi ja uudistaminen johtaa myös lisääntyneeseen pyyntiponnistukseen, mikä on täysin vastoin tavoitetta "luoda kestävä tasapaino nykyisten kalakantojen ja niiden hyödyntämisen välille", mikä on monivuotisen kehitysohjelman ensisijainen tavoite, kuten mietinnössä osuvasti korostetaan.
Koska emme voineet tukea parlamentin kantaa tällä alueella, olemme päättäneet äänestää mietintöä vastaan.

Souchet (NI)
. (FR) Kuten Kindermannin mietintö osoittaa ja kuten komission jäsen Fischler juuri myönsi, MOO:ien aika on ohi emmekä voi enää tulevaisuudessa toimia tämän kalastuksen ankaran, sokean ja autoritaarisen sääntelymenetelmän pohjalta. Yhteisessä kalastuspolitiikassa ei pidä enää ottaa käyttöön välineitä, jotka estävät uudenaikaistamisen, jotka haittaavat laivojen turvallisuutta ja jotka karkottavat nuoria alalta.
Kyllä, olemme kaikki tietoisia tarpeesta hallita julkisen vallan toiminnan kautta kalakantojen biologista tasapainoa. Sitä varten meillä on TAC:t ja kiintiöt, joita on vielä tehostettava parantamalla kalavarojen arviointia.
Kyllä, laivastojen koon on pysyttävä kokonaisuudessaan vakaana säilyttämättä kuitenkaan tilannetta pysyvästi nykyisellään. Niiden on voitava uudenaikaistua julkisten varojen tuella.
Kyllä, kannatamme tasapuolista ja yleistä valvontaa.
On kuitenkin pakko ihmetellä ristiriitaa MOO:t aikansa eläneiksi julistavan komission jäsenen puheiden ja tämän käsiteltävänä olevan asetusehdotuksen välillä, jolla pyritään luopumaan vuosina 2003-2006 lähes 6 000 aluksesta, joista 1 000 on ranskalaisia.
(Äänestysselitystä on lyhennetty työjärjestyksen 137 artiklan 1 kohdan nojalla.)

Souchet (NI)
. (FR) On hyvä, että Barcelonan Eurooppa-neuvoston viesti julkisen kehitysavun lisäämisestä sai kannatusta Monterreyssä. Täten tunnustettiin, että julkinen kehitysapu on nykyään yksi harvoista sääntelymenetelmistä niiden julkisten investointien rahoittamiseksi, joilla turvataan peruspalvelujen tarjoaminen väestöille.
Kokonaismääristä ja prosenttiosuuksista riippumatta Euroopan unionin on asetettava jatkossakin etusijalle maantieteellinen alue, jolla Euroopalla on historian kautta erityisiä velvoitteita. Toiminnan keskittäminen voi vain parantaa sen tehokkuutta. EU ei saa antaa sen AKT-maiden kanssa tekemänsä ainutlaatuisen yhteistyön väistyä sellaisen yhdenmukaisen maailmanlaajuisen kehityksen tieltä, johon jotkut haluaisivat sen sulauttaa. Paikallisyhteisöt ja yhdistykset ovatkin selkeästi vahvistaneet erityissuhteitaan näihin maihin.
Meidän on asetettava etusijalle etenkin köyhdyttävän maastamuuton tuhoisien vaikutusten yhteinen torjunta, sillä se vie näiltä mailta inhimilliset valmiudet, sekä valtiollisen toimijan palauttaminen ja sen byrokraattisten ja korruptoituneiden muotojen torjunta. Valtion mittakaava on kehitysyhteistyön alalla edelleenkin tarkoituksenmukainen ja välttämätön, jos julkisten politiikkojen halutaan perustuvan kestävään kehitykseen ja yleiseen etuun.

Meijer (GUE/NGL)
. (NL) Siirtomaamenneisyyden perintönä kolmas maailma on tullut suureksi osaksi riippuvaiseksi halpojen raaka-aineiden myynnistä rikkaisiin maihin. Maataloudesta, karjanhoidosta ja kaivostoiminnasta saadaan se valuutta, jolla on ostettava kalliita teollisuustuotteita EU:sta, Yhdysvalloista tai Japanista.
Vaihtokauppa on köyhille maille epäedullinen, eikä se anna niille juurikaan mahdollisuuksia kuroa umpeen kehityseroa. Siksi vapaakauppa ja vienti eivät ratkaise köyhien maiden ongelmia niin kauan kuin niiden vastapainona ovat kalliit tuontituotteet. Lisäksi voittojen virta köyhistä maista rikkaisiin on vanhastaan ollut suurempi kuin kehitysapu, jota rikkaat maat antavat köyhille.
Maailmanpankin ja Kansainvälisen valuuttarahaston painostamina monet maat ovat joutuneet rajoittamaan selvästi koulutus- ja terveydenhuoltomenojaan ja alentamaan ulkomaisilta yrityksiltä perittyjä veroja. Suuri osa siitä, mitä ne ansaitsevat, sijoitetaan kehityksen edistämisen sijasta vanhojen velkojen maksamiseen.
Esittelijä ja kehitysyhteistyövaliokunta toteavat aivan oikein, että köyhien maiden kyky pitää yllä välttämättömiä palveluja on vähentynyt tuntuvasti ja että tilanne on pahentunut entisestään vuoden 2001 syyskuun 11. päivän jälkeen. Siksi on välttämätöntä poistaa velat ja nostaa rikkaiden maiden köyhille siirtämää summa vähintään 0,7 prosentin tavoitteeseen.

Puhemies. -
Äänestykset päättyvät tähän.

