Îmbunătăţirea securităţii şi a sănătăţii la locul de muncă în cazul lucrătoarelor gravide, care au născut de curând sau care alăptează - Femeile cu locuri de muncă precare (dezbatere) 
Preşedintele
Următorul punct pe ordinea de zi îl reprezintă dezbaterea comună privind următoarele rapoarte:
raportul al dnei Estrela, în numele Comisiei pentru drepturile femeii şi egalitatea de gen, referitor la propunerea de directivă a Parlamentului European şi a Consiliului de modificare a Directivei 92/85/CEE privind introducerea de măsuri pentru promovarea îmbunătăţirii securităţii şi a sănătăţii la locul de muncă în cazul lucrătoarelor gravide, care au născut de curând sau care alăptează - C6-0340/2008 - şi raportul al dnei Thomsen, în numele Comisiei pentru drepturile femeii şi egalitatea de gen, cu privire la femeile cu locuri de muncă precare.
Edite Estrela
În primul rând doresc să mulţumesc raportorului alternativ şi raportorului pentru aviz din partea Comisiei pentru ocuparea forţei de muncă şi afaceri sociale pentru colaborare şi rezultatele obţinute împreună. Se cuvin mulţumiri şi multor organizaţii neguvernamentale şi sindicate, experţilor care au participat la atelierul de prezentare pentru studiul de impact financiar, secretariatelor Comisiei pentru drepturile femeii şi egalitatea de gen şi a grupului meu politic, Departamentului tematic al Parlamentului European şi asistenţilor mei. Toţi aceştia au fost neobosiţi şi au dovedit mult profesionalism şi pricepere.
Această directivă are deja optsprezece ani şi este depăşită. Procesul revizuirii sale a fost lung şi problematic. A venit timpul ca Parlamentul să decidă fără întârziere, pentru a îndeplini aşteptările şi nevoile familiilor europene.
Propunerile adoptate de Comisia pentru drepturile femeii şi egalitatea de gen asigură atingerea obiectivelor îngemănate care rezultă în urma lărgirii bazei legale: protejarea sănătăţii şi siguranţei la locul de muncă pentru lucrătoarele gravide, care au născut de curând sau care alăptează şi promovarea egalităţii de gen şi a concilierii vieţii de familie cu viaţa profesională. În acelaşi timp, acest lucru va preveni declinul demografic din ultimele decenii.
Acum o sută de ani, populaţia europeană reprezenta 15 % din populaţia lumii. Se preconizează că în 2050 nu va reprezenta mai mult de 5 %. Îmbătrânirea şi reducerea populaţiei active care rezultă subminează durabilitatea sistemelor de securitate socială şi creşterea economică în sine. Din acest motiv, maternitatea nu poate fi privită ca o boală sau o povară asupra economiei, ci mai degrabă ca un serviciu făcut societăţii.
Durata concediului de maternitate în cele 27 de state membre variază între 14 şi 52 de săptămâni, iar remunerarea concediului variază, de asemenea, în 13 ţări aceasta reprezentând 100 % din venituri. Îmi dau seama că climatul economic actual nu este favorabil creşterii cheltuielilor sociale, însă aceasta reprezintă o investiţie bună în viitorul nostru colectiv şi nu are acele costuri ridicate pe care mulţi pretind că le-ar avea. Studiul privind impactul financiar concluzionează că cheltuielile în baza propunerii Comisiei pentru drepturile femeii şi egalitatea de gen vor fi acoperite complet în cazul în care aceasta va contribui la o creştere cu numai 1 % a participării femeilor pe piaţa forţei de muncă. Acestea sunt propuneri echilibrate şi funcţionale, armonizate cu recomandările Organizaţiei Internaţionale a Muncii şi ale Organizaţiei Mondiale a Sănătăţii.
O perioadă de douăzeci de săptămâni reprezintă un interval de timp suficient pentru ca femeile să îşi revină în urma naşterii, să încurajeze alăptarea şi să permită formarea de legături puternice între mamă şi copil. O perioadă de timp mai lungă poate afecta reintegrarea femeilor pe piaţa forţei de muncă. O remuneraţie de 100 % din venituri este echitabilă, deoarece familiile nu trebuie să fie penalizate financiar pentru că au copii pe care îi doresc şi, mai mult, copii de care Europa are nevoie pentru a soluţiona provocările demografice.
Dreptul la concediu de paternitate este recunoscut deja în 19 state membre, remunerarea variind între 80 % şi 100 % din veniturile medii. Implicarea taţilor în viaţa copiilor lor contribuie la dezvoltarea fizică şi psihologică sănătoasă a acestora. Reprezintă un drept pentru taţi şi copii.
Pe parcursul întregului proces, mi-am exprimat deschiderea deplină spre un consens mai larg şi sper ca cei cărora le pasă de bunăstarea femeilor, familiilor şi copiilor vor sprijini acest raport. În lumina obiectivelor Strategiei Europa 2020, nu va exista nicio justificare ca durata concediului de maternitate să nu fie reprezentată de o perioadă de 20 de săptămâni, remunerată complet, începând cu 2020. Prin urmare, vă recomand insistent să sprijiniţi amendamentele 126, 127 şi 128. Din acelaşi motiv, nu pot sprijini amendamentele care vizează în mod scandalos reducerea drepturilor familiilor.
Britta Thomsen
Dle Preşedinte, această dezbatere cu privire la condiţiile de muncă ale femeilor are loc astăzi deoarece femeile şi bărbaţii se confruntă cu condiţii diferite pe piaţa forţei de muncă. Femeile sunt mult în urma bărbaţilor în ceea ce priveşte salariile, pensiile, funcţiile înalte şi poziţiile de conducere. Prin urmare, mai mult decât oricând, este nevoie ca UE să adopte iniţiative care să îmbunătăţească poziţia femeilor pe piaţa muncii, astfel încât Europa să respecte prevederile tratatului. Trebuie să ne asigurăm că femeilor - fie că sunt din Portugalia sau Polonia, Belgia sau Bulgaria - li se garantează egalitatea pe piaţa forţei de muncă.
Un pas major şi important spre egalitatea deplină îl reprezintă un act legislativ comunitar nou şi modern cu privire la concediul de maternitate. Există multe motive bune pentru instituirea unei noi legislaţii privind concediul de maternitate în Europa. În primul rând şi cel mai important, există riscul ca, în curând, UE să se confrunte cu o criză demografică - criză care ar putea fi cel puţin la fel de serioasă precum criza economică în care ne găsim. Femeile din UE pur şi simplu nu au suficienţi copii. Dacă dorim să ne păstrăm competitivitatea în viitor şi să existe creştere, care sunt necesare pentru a ne păstra nivelul actual de prosperitate, este nevoie ca în UE să se nască mai mulţi copii. Prin urmare, avem nevoie de o legislaţie a concediului de maternitate care să motiveze familiile să aibă copii.
Un standard ridicat comun pentru concediul de maternitate este esenţial pentru a crea o piaţă internă eficientă. O piaţă internă nu trebuie să reprezinte numai mărfuri ieftine - este la fel de important să asigure standarde sociale ridicate pentru lucrători. Nu trebuie să existe condiţii competitive disparate, prin care să fie avantajoasă diminuarea condiţiilor pentru femei, care să devină astfel victimele dumpingului social.
Taţii trebuie să aibă, de asemenea, dreptul la concediu de paternitate de două săptămâni, remunerat integral. Dacă dorim să creăm egalitate între bărbaţi şi femei, trebuie să înţelegem că bărbaţii deţin, de asemenea, un rol important în legătură cu concediul de paternitate. Acest lucru va avea un efect benefic asupra egalităţii, asupra copiilor şi nu în ultimul rând, asupra taţilor.
Grupurile de interese ale asociaţiilor profesionale susţin că aceasta este o idee nebunească şi că nu ne permitem o legislaţie mai bună cu privire la concediul de maternitate. Îndrăznim să afirmăm că de fapt este valabil chiar contrariul. Nu ne permitem să nu ne asigurăm că vom avea o legislaţie nouă, modernă, cu privire la concediul de maternitate. Este o chestiune care priveşte sănătatea şi siguranţa femeilor şi copiilor din UE. Prin urmare, nu putem să ne jucăm în această privinţă.
Trebuie să creştem participarea femeilor pe piaţa forţei de muncă în întreaga UE. Obiectivul Strategiei UE 2020 este de a avea 75 % dintre femei pe piaţa forţei de muncă. Având în vedere că, după cum ştim, numai 60 % dintre femei lucrează în prezent, aceasta va reprezenta o provocare majoră. Însă trebuie să reuşim şi nu există îndoieli că, în acest sens, avem nevoie de facilităţi bune în ceea ce priveşte îngrijirea copilului. Iar o a doua iniţiativă, la fel de importantă, este remunerarea integrală a concediului de maternitate. Putem avea mai multe femei pe piaţa forţei de muncă numai împiedicând discriminarea împotriva acestora.
Un alt pas important în direcţia egalităţii pe piaţa forţei de muncă îl constituie raportul referitor la femeile cu locuri de muncă precare, pentru care am fost raportoare. Din nefericire, în prezent, femeile sunt suprareprezentate în mod semnificativ în ceea ce priveşte aceste locuri de muncă. În special femeile angajate în gospodării private au condiţii de muncă foarte precare, caracterizate, printre altele, printr-o siguranţă redusă a locului de muncă sau prin absenţa acesteia, absenţa securităţii sociale, un risc crescut de discriminare şi un mediu de lucru necorespunzător. Nu trebuie să le permitem femeilor să lucreze în astfel de condiţii inadecvate. Prin urmare, UE trebuie să sprijine statele membre să asigure condiţiile necesare pentru înlocuirea locurilor de muncă precare cu locuri de muncă adecvate, cu condiţii de muncă decente. Mult timp am neglijat să ne concentrăm asupra acestor femei vulnerabile şi sper ca acestui raport să i se acorde atenţia cuvenită de către Comisie, iar aceasta să contribuie la sprijinul acordat celor mai vulnerabili cetăţeni ai UE.
Maroš Šefčovič
vicepreşedinte al Comisiei. - Dle Preşedinte, sunt încântat că îl pot înlocui pe vicepreşedinta Reding în această seară, în cadrul acestei dezbateri foarte importante, deoarece voi discuta două rapoarte tematice care sunt fundamentale pentru drepturile omului şi egalitatea de gen. În numele Comisiei, doresc să le mulţumesc călduros celor două raportoare, dna Thomsen şi dna Estrela, care au obţinut rezultate extraordinare.
Aceste două rapoarte privesc situaţia adesea problematică a femeilor pe piaţa forţei de muncă a UE. Contribuţia femeilor este crucială pentru îndeplinirea obiectivelor noastre ambiţioase, care vizează o rată globală de ocupare a forţei de muncă de 75 % până în 2020, însă acest lucru nu poate fi realizat fără asigurarea drepturilor fundamentale ale lucrătoarelor. Acest aspect va fi discutat în această seară.
Permiteţi-mi să încep cu problema femeilor cu locuri de muncă precare. Am înregistrat multe progrese în ceea ce priveşte integrarea femeilor pe piaţa forţei de muncă în ultimii câţiva ani. După cum ştim, este mai probabil ca femeile să deţină locuri de muncă precare decât bărbaţii. Anumite forme de muncă precară efectuată de femei, cum sunt munca domestică remunerată, pur şi simplu nu sunt vizibile pe piaţa forţei de muncă. Dacă femeile nu au locuri de muncă decente, nu se pot bucura de independenţă economică - ceea ce reprezintă o condiţie necesară pentru obţinerea controlului asupra propriilor vieţi.
Trebuie să abordăm motivele pentru care este mai probabil ca femeile să deţină locuri de muncă precare: stereotipurile, distribuţia inechitabilă a sarcinilor în familie şi în gospodărie şi subevaluarea locurilor de muncă unde predomină femeile. De asemenea, trebuie să ne asigurăm că forţa de muncă formată din lucrătoarele migrante, care este adesea exploatată în economia subterană, este integrată pe piaţa forţei de muncă. Noua noastră strategie care vizează egalitatea acoperă toate aceste aspecte şi trebuie să mobilizăm toate instrumentele disponibile pentru a face progrese în vederea punerii sale în aplicare.
Dacă-mi permiteţi, voi adresa câteva remarci cu privire la directiva privind lucrătoarele gravide.
Este destul de clar că standardele mai ridicate cu privire la concediul de maternitate la nivelul UE sunt cruciale pentru a asigura sănătatea şi siguranţa mamei şi a copilului, precum şi creşterea participării femeilor pe piaţa forţei de muncă, schimbarea modelelor familiale şi abordarea presiunii demografice.
Punctele principale ale propunerilor Comisiei includ prelungirea concediului de maternitate cu patru săptămâni, pentru o aliniere la recomandările Organizaţiei Internaţionale a Muncii; încurajarea unei alocaţii mai ridicate; mai multă flexibilitate pentru ca femeile să lucreze până aproape de momentul naşterii; şi dreptul de a solicita un program de lucru flexibil.
Prin acestea, Comisia vizează protejarea drepturilor femeilor privind ocuparea forţei de muncă, acordarea unei perioade suficiente de timp femeilor pentru a-şi reveni după naştere şi pentru a crea legături cu copilul şi asigurarea securităţii financiare a femeilor în timpul concediului de maternitate.
Prin urmare, doresc să o felicit pe dna Estrela în legătură cu eforturile dumneaei cu privire la acest raport cuprinzător care, în multe moduri, reprezintă o îmbunătăţire a propunerii iniţiale a Comisiei.
În primul rând, Comisia este pe deplin de acord cu accentul plasat asupra rolului taţilor. Consolidarea concediului paternal prin noua directivă adoptată la începutul acestui an reprezintă un pas important înainte. Cu toate acestea, introducerea concediului de paternitate în directiva privind maternitatea nu se aliniază nici cu obiectivul global pe care îl urmărim, nici cu baza legală pe care se fundamentează propunerea. Propunerea se bazează pe articolul 153 referitor la sănătatea şi siguranţa la locul de muncă pentru femeile gravide şi pe articolul 157 care permite UE să intervină în domeniul remunerării egale pentru bărbaţi şi femei.
Acestea fiind zise, aş mai dori să subliniez că această problemă va fi luată în considerare în continuare de către Comisie. Aceasta desfăşoară un studiu cost/beneficiu detaliat cu privire la acest subiect, în vederea elaborării unei iniţiative separate în acest domeniu. În mod similar, Comisia nu poate accepta diminuarea dreptului femeilor de a refuza munca de noapte.
În ceea ce priveşte durata concediului şi remuneraţia care urmează să fie primită de femei în această perioadă, doresc să afirm următoarele. Vicepreşedinta Reding s-a întâlnit cu mulţi miniştri în ultimele luni, iar aceştia au explicat că sistemele naţionale privind concediile funcţionează bine şi că nu este posibil, din cauza constrângerilor financiare actuale, să fie crescută durata sau remuneraţia, însă Comisia a arătat clar că nu este pregătită să reducă nivelul ambiţiei acestei propuneri.
Lucrurile stând astfel, doresc să subliniez că obiectivul Comisiei este de a stabili nivelul minim de protecţie care ţine seama de diferite modele de conciliere şi de concediul pentru familie în statele membre. Comisia consideră că propunerea sa ar constitui o bază bună pentru un acord între Parlament şi Consiliu. Comisia doreşte, de asemenea, să-i mulţumească Parlamentului pentru introducerea unui număr de amendamente care fie întăresc, fie clarifică propunerile.
Pentru a rezuma, propunerea trebuie să vizeze consolidarea protejării sănătăţii şi siguranţei femeilor, sporirea perspectivelor de angajare a acestora şi abordarea problemei îmbătrânirii demografice. Aştept cu nerăbdare contribuţiile şi sugestiile dumneavoastră în legătură cu aceste două aspecte foarte importante.
Rovana Plumb
raportoare pentru aviz, Comisia pentru ocuparea forţei de muncă şi afaceri sociale. - Domnule comisar, dragi colege, vreau să vă spun că, în calitatea mea de raportor din partea Comisiei pentru ocuparea forţei de muncă şi afaceri sociale, am urmărit ca, prin îmbunătăţirile aduse prin acest raport, să contribuim la acele politici care să conducă la atingerea obiectivului privind creşterea gradului de ocupare pe piaţa muncii şi îmbunătăţirea condiţiilor privind securitatea şi sănătatea la locul de muncă.
Dar atunci când vorbim de obiective ale strategiei Uniunii până în 2020 trebuie să ne gândim la oameni, să punem oamenii pe primul loc, şi în acest context femeile. Noua abordare cu care noi venim este aceea ca maternitatea să nu mai fie penalizată, mai ales când natalitatea scade, iar populaţia îmbătrâneşte şi sărăceşte, punându-se acut problema sustenabilităţii schemelor de securitate socială.
Toate măsurile pe care le propunem vor proteja femeia la locul de muncă, atât cea care este însărcinată, cât şi cea care dă naştere; de asemenea, măsurile propuse prin raport sunt o investiţie în viitorul Europei. Vrem un concediu garantat de maternitate şi un concediu care să fie plătit integral. Vă rog să gândim că nu trebuie să mai penalizăm maternitatea în Uniunea Europeană în secolul 21, iar femeile trebuie să se bucure de toate condiţiile pentru o muncă decentă.
Thomas Händel
Dnă preşedintă, doamnelor şi domnilor, am făcut cu siguranţă progrese pe parcursul ultimilor ani în privinţa egalităţii dintre bărbaţi şi femei, dar cu toate acestea există încă multe femei care sunt forţate să accepte locuri de muncă care presupun calificare redusă. Acest lucru nu se aplică doar activităţilor desfăşurate în mod tradiţional în cadrul familiei. Reducerea reglementării din ultimii ani a dus frecvent la înlocuirea unei ocupări a forţei de muncă, care oferă asigurare socială obligatorie, cu condiţii de ocupare a forţei de muncă atipice, precare şi nesigure. Femeile au fost afectate de acest lucru în mod special. Între anii 2000 şi 2010, tendinţa europeană a ocupării forţei de muncă este ca partea de 60 % să fie constituită din tipuri noi, precare şi atipice de ocupare a forţei de muncă, aceasta fiind în principal formată de către femei -două treimi. În mod frecvent, femeile sunt excluse de la participarea democratică în cadrul organizaţiilor, prin faptul că sunt angajate cu fracţiune de normă şi în condiţii precare. Cu toate acestea, femeile sunt acum mult mai hotărâte şi mai bine pregătite decât în orice altă generaţie anterioară. Totuşi, ele câştigă în medie cu 25 % mai puţin decât bărbaţii.
Comisia pentru ocuparea forţei de muncă şi afaceri sociale a analizat intensiv această problemă şi a elaborat propuneri pertinente cu privire la problema ocupării forţei de muncă în rândul femeilor: includerea în sistemele de securitate socială indiferent de tipul contractului de muncă; înfiinţarea structurilor de îngrijire a copiilor; alinierea pensiilor şi a sistemelor sociale cu viaţa independentă; şi organizarea muncii în conformitate cu principiile muncii decente. Raportul referitor la femeile cu locuri de muncă precare conţine, în esenţă, toate aceste aspecte. Comisia pentru ocuparea forţei de muncă este mulţumită de rezultatele acestei lucrări şi recomandă Parlamentului să voteze în favoarea raportului prezentat.
Anna Záborská
Acest raport reprezintă deja o a doua încercare de a formula poziţia Parlamentului referitoare la standardele minime de protecţie a mamelor în Uniunea Europeană.
Diferă aproape toate opiniile exprimate de cele 27 de delegaţii din cadrul celor şapte grupuri. Acest lucru este valabil şi pentru propriul meu grup, Grupul Creştin-Democrat. Până astăzi, mulţi deputaţi din PE au recunoscut consecinţele votului nostru asupra economiilor lor naţionale, din moment ce studiul menţionat anterior a luat în considerare doar 10 dintre statele membre. Sunt în politică de 20 de ani şi rar am experimentat o situaţie atât de complexă. Viaţa fiinţei umane începe în corpul mamei şi de aceea trebuie să protejăm sănătatea acesteia înainte şi după naştere. Protecţia mamei ca factor de cheltuială socială nu trebuie să devină un obstacol pentru angajarea ei. Mama nu trebuie să fie în conflict cu femeia lucrătoare. Dacă sugerăm femeilor tinere, educate că ele trebuie să aibă copii şi în acelaşi timp refuzăm să le recunoaştem maternitatea şi nu le dăm oportunitatea de a se îngriji de copiii lor, nu vom reuşi niciodată să inversăm tendinţele demografice.
Protecţia mamelor trebuie să fie luată în considerare atât în relaţie cu grija pentru tată, cadrul natural al familiei, cât şi cu necesitatea dragostei materne pentru nou-născutului. Copiii reprezintă mai mult decât viitori contribuabili. Personal, sunt de acord cu cerinţele maxime propuse de raport. În acelaşi timp, susţin dispoziţii care să sprijine reintegrarea mamelor dacă acestea decid să se întoarcă pe piaţa muncii. Cu toate acestea, este regretabil să vorbeşti despre protecţia mamelor în relaţie cu egalitatea de şanse. Personal, aş prefera ca Comisia să înainteze o propunere care să ia în considerare o viziune cuprinzătoare a gravidităţii, naşterii şi asistenţei medicale subsecvente. Această directivă ar putea fi în vigoare pentru două decenii; suntem astăzi doar la începuturile unui proces îndelungat şi dificil de luare a deciziilor. Întrebarea mea este dacă intenţionăm să evaluăm dezvoltarea economică şi socială viitoare exclusiv pe baza situaţiei noastre financiare curente. Astăzi, toate acestea se află în joc.
Marc Tarabella
Dnă preşedintă, doamnelor şi domnilor, deşi comisarul a vorbit în numele dnei Reding şi al Comisiei pentru a exprima rezervele Comisiei referitoare la integrarea în text a concediului de paternitate, mai presus de orice mi-ar place să iau astăzi cuvântul, în numele tuturor taţilor din Europa care încă nu au dreptul la concediu de paternitate.
Natura nu ne-a acordat dreptul naşterii, dar poate societatea să ne priveze de dreptul de a ne bucura de primele momente ale vieţii copiilor noştri? Să nu uităm faptul că şi taţii sunt părinţi. Societatea trebuie să ne permită să acordăm întreaga noastră atenţie fiilor şi fiicelor noastre, astfel încât să putem stabili o legătură specială cu aceştia încă de la naştere.
De aceea îi invit pe colegii mei deputaţi să voteze cu o majoritate covârşitoare în favoarea introducerii în întreaga Europă a concediului de paternitate de două săptămâni, plătit integral. Dacă tot am ajuns la acest subiect, fac un apel şi la Comisia Europeană şi la Consiliu să ne susţină şi repet: cum puteţi să vă opuneţi cererii noastre de a stabili un nou drept pentru taţi la nivel european?
Totodată, îi invit pe colegii mei deputaţi să sprijine raportul Estrela în întregime. În ceea ce îi priveşte pe cei care citează criza economică ca argument pentru a le refuza femeilor o durată mai acceptabilă a concediului de maternitate sau, chiar mai mult decât atât, o salarizare adecvată şi concediul de paternitate pentru bărbaţi, îi întreb direct: de ce vă întoarceţi întotdeauna la acquis-ul social când există o criză economică?
Nu vă daţi seama că toate costurile economice vor fi compensate printr-o mai mare participare a femeilor pe piaţa muncii, printr-o diminuare a discriminării, prin egalitate de gen, printr-un echilibru mai bun al vieţii profesionale şi, prin urmare, prin beneficii economice reale pe termen lung?
În cele din urmă, pentru aceia care doresc să sacrifice taţii şi mamele pe altarul crizei economice, repet: nu putem face economii atunci când este vorba despre drepturi fundamentale. Această luptă este, de asemenea, o luptă pentru o societate mai umană, iar în aceste timpuri de criză, familia este tot mai mult ultimul nostru bastion împotriva turbulenţelor vieţii.
Siiri Oviir
Dle comisar, doamnelor şi domnilor, ani de zile, Parlamentul European a făcut apel la protejarea lucrătoarelor gravide şi la actualizarea legislaţiei existente referitoare la concediul de maternitate. Directiva care reglementează acest aspect este în vigoare de 18 ani. Viitorul demografic al Europei nu este încurajator şi, ca urmare a discutării acestei probleme, am adoptat în 2008 o rezoluţie în această Cameră, care făcea un apel la adoptarea unor măsuri referitoare la durata şi protejarea concediului de maternitate, asigurându-ne că este posibil, cu o politică adecvată, să influenţăm curba de fertilitate prin crearea unui mediu benefic pentru familie din punct de vedere psihologic şi financiar.
Tratatul Uniunii Europene, aflat în prezent în vigoare, ne oferă nouă, celor din acest Parlament,o bază legală pentru adoptarea directivei aflată în discuţie. Am vorbit mult despre egalitatea de şanse între bărbaţi şi femei, drepturi egale pe piaţa muncii şi este clar că, atât concediul de maternitate cu o durată mai lungă, cât şi concediul de paternitate, vor crea o bază mai bună pentru toate acestea. Este un fapt stabilit că graviditatea şi naşterea sunt o povară pentru corpul femeii. Directiva îşi propune să protejeze sănătatea femeilor. De aceea, este important să avem un concediu cu o durată care să permită refacerea sănătăţii, dar care să permită şi mamei să-şi alăpteze copiii în interesul sănătăţii şi dezvoltării acestora.
Aş dori să spun câteva cuvinte despre concediul de paternitate. Cine altcineva decât tatăl copilului ar trebui să sprijine copilul în acest moment? Sprijin introducerea concediului de paternitate, compensând acest concediu prin analogie cu concediul de maternitate. Cetăţenii noştri se plâng frecvent de faptul că legislaţia Uniunii Europene este complicată - nu înţelegeţi acest lucru? Haideţi să nu complicăm şi mai mult situaţia şi haideţi să introducem în directiva care reglementează acest lucru un concediu care să acopere aceeaşi perioadă de timp ca şi cel de maternitate. În privinţa costurilor: suntem în criză economică sau, mai degrabă, tocmai ieşim din aceasta, dar aceasta nu este o justificare pentru a refuza cu fervoare să plătim pentru concediul de maternitate suma corespunzătoare pentru secolul 21. Analiza a arătat că nu trebuie decât să ridicăm cu 1 % nivelul de ocupare a forţei de muncă în rândul femeilor şi costurile s-ar echilibra.
Raül Romeva i Rueda
Dnă preşedintă, acesta nu este un moment potrivit pentru maternitate, dar unul şi mai puţin potrivit pentru paternitate.
Situaţia se prezintă astfel deoarece unele forţe politice şi unele grupuri de întreprinderi sunt încă blocate în percepţia învechită conform căreia a avea copii este exclusiv treaba femeilor.
Ei bine, doamnelor şi domnilor, nu aşa stau lucrurile. Deloc. Este o responsabilitate socială care ar trebui purtată colectiv de întreaga societate. Acesta este lucrul despre care vorbim astăzi. Despre acest lucru discutăm: cine trebuie să poarte responsabilitatea şi să suporte costul creşterii copiilor care trebuie, de asemenea, să fie viitorul nostru?
În mod evident, doar femeile pot rămâne însărcinate şi pot naşte. Nimeni nu contestă acest adevăr. Ceea ce discutăm aici este faptul că femeile sunt singurele care trebuie să suporte acest cost în viaţa lor profesională şi să poarte această responsabilitate în viaţa lor personală.
La finele ultimei legislaturi, am avut oportunitatea să avansăm considerabil în acest sens la nivel european, însă nu am reuşit să profităm de această oportunitate, deoarece o proporţie importantă a acestui Parlament, cea mai conservatoare parte a acestui Parlament: respectiv, grupuri din cadrul Grupului Partidului Popular European (Creştin-Democrat) şi Grupul Alianţei Liberalilor şi Democraţilor pentru Europa, unele dintre delegaţii, nu toate, ci câteva, au împiedicat acest lucru. Acest lucru a împiedicat astăzi mamele să beneficieze de mai multe drepturi. Nu ar trebui să uităm acest fapt.
Astăzi ni se oferă o nouă oportunitate de a corecta o parte a acestei probleme. Raportul Estrela, care a fost deja adoptat de Comisia pentru drepturile femeii şi egalitatea de gen, este un argument bun pentru compromis şi consens, pe care cred că trebuie să îl sprijinim prin votul de miercuri.
Acesta acordă mai multe drepturi lucrătoarelor gravide din Europa, garantează menţinerea salariilor acestora şi, de asemenea, obligă taţii să îşi asume partea lor de responsabilitate, garantând în acelaşi timp faptul că femeile însărcinate nu-şi vor pierde din drepturi dacă circulă între ţări ale Uniunii Europene. Toate aceste aspecte sunt importante, iar noi nu trebuie nicicum să le pierdem din vedere.
Dacă pierdem câteva dintre aceste chestiuni fundamentale prin votului de miercuri, cred că este important ca nouă şi părinţilor europeni să ne fie clar că acest lucru nu este o întâmplare şi că argumentul crizei economice nu poate fi folosit într-un context atât de important.
În mod evident, există o criză, iar noi trebuie să ne asumăm responsabilitatea pentru aceasta. Cu toate acestea, mamele nu trebuie să îşi asume nicio responsabilitate pentru aceasta. Acest lucru este justificabil dacă avem în vedere că este vorba de o investiţie şi nu de o cheltuială. Este o investiţie pentru viitor şi pentru societăţi mult mai sănătoase.
Aceasta este dezbaterea pe care o vom avea în timpul votului de miercuri. Voi sprijini raportul dnei Estrela şi susţin ca majoritatea Parlamentului să procedeze la fel, deoarece, în caz contrar, vom risca atât sănătatea mamelor lucrătoarelor, cât şi nivelul de bunăstare socială pentru înfăptuirea căruia am trudit atât în Europa.
Marina Yannakoudakis
în numele Grupului ECR. - Dnă preşedintă, un cunoscut om de afaceri a spus odată că legislaţia referitoare la egalitate, dusă prea departe, reduce de fapt şansele de angajare ale femeilor.
Întreprinderilor nu li se permite să întrebe o femeie dacă urmează să aibă un copil, deci este uşor - acestea pur şi simplu nu o angajează. Şi, din nefericire, aceasta este realitatea crudă a concediului obligatoriu de maternitate plătit integral din acest raport.
Corelaţi acest lucru cu efectele economice produse asupra IMM-urilor - în Regatul Unit, 2,6 miliarde de lire sterline; Germania, 1,7 miliarde - iar acest raport este extrem de periculos în climatul economic de astăzi.
Cu toate acestea, cât de diferite ar fi fost lucrurile, dacă ar fi fost înlăturate prevederile referitoare la maternitate. Raportul s-ar fi concentrat pe mandatul său iniţial, acela referitor la sănătatea şi siguranţa lucrătoarelor gravide şi a celor care au născut recent.
Le cer colegilor mei din Comisia privind drepturile femeii şi egalitatea de gen să revină la esenţial şi să facă ceea ce este corect pentru femei. Femeile au nevoie de posibilitatea de a alege. Ele necesită instrumentele pentru a face aceste alegeri. Angajatorii trebuie să poată sprijini femeile fără ca acest lucru să implice lipsa de viabilitate economică a acestora. Statele membre trebuie şi ele să îşi consolideze economiile, creând astfel noi oportunităţi.
Grupul ECR a înaintat un amendament care se ocupă de multe dintre problemele create de clauza concediului obligatoriu plătit integral şi i-aş ruga pe colegii mei să sprijine acest amendament şi să facă acest raport funcţional.
UE nu are rolul de a crea tehnici sociale prin politicile sale. Este naivă ideea conform căreia concediul de maternitate plătit va încuraja procrearea în rândul femeilor. Copiii sunt pentru toată viaţa. Costurile sunt pentru toată viaţa. Astfel, vă rog să nu îmi spuneţi că vom spori populaţia oferind 20 de săptămâni de concediu de maternitate plătit integral.
Acest raport are multe puncte slabe. Evaluarea impactului solicitată de Grupul ECR a dovedit acest lucru. Întrebarea este dacă să îl consolidăm acum sau să îl trimitem înapoi pentru a fi refăcut.
Eva-Britt Svensson
Dezbaterea referitoare la Directiva privind concediul de maternitate şi la raportul din proprie iniţiativă privind femeile cu locuri de muncă precare, atinge cel mai important motiv de a promova egalitatea pentru toate tipurile de muncă. Oportunitatea femeilor şi cerinţele lor prealabile pentru a se putea întreţine, formează platforma pentru egalitate în toate domeniile politice. Miercurea viitoare vom avea şansa să deschidem pentru femei calea către participarea deplină pe piaţa muncii.
Regret faptul că, în 2010, se vorbeşte încă de concediul de maternitate şi nu de cel parental. Pentru mine, este de la sine înţeles dreptul copiilor la ambii lor părinţi şi cred totodată că în acest caz ar trebui să analizăm Convenţia Naţiunilor Unite cu privire la drepturile copilului. Discutăm despre drepturile mamelor şi ale taţilor, dar trebuie, de asemenea, să discutăm şi dreptul - dreptul necondiţionat - al unui copil de a dezvolta o relaţie strânsă cu ambii părinţi.
Am avut discuţii răsunătoare despre costurile acestui concediu şi am schimbat tonul obişnuit când a venit vorba de sprijinul de milioane de euro acordat băncilor şi industriei de autovehicule, printre altele. Câteodată mă întreb dacă nu este mai uşor să accepţi cheltuieli în domenii tradiţional masculine decât cele legate de problemele de egalitate şi de dreptul unui copil de a îi avea pe ambii părinţi.
Cred, de asemenea, că au fost discutate costurile fără a fi luate în considerare beneficiile pe care această propunere le presupune, atât în termeni socio-economici, cât şi la nivel individual. Mulţi au vorbit despre viitorul demografic, despre faptul că se nasc prea puţini copii. Cu toate acestea, avem acum şansa de a încerca să ne asigurăm că este posibil să avem mai mulţi copii.
Alături de Grupul Confederal al Stângii Unite Europene/Stânga Verde Nordică, sprijin raportul dnei Estrela şi propunerile dnei Thomsen, pe care le-am votat în Comisia pentru drepturile femeii şi egalitatea de gen, unde am îmbunătăţit posibilităţile.
Cu toate acestea, observ o serie probleme pentru acele state membre care oferă în prezent condiţii considerabil mai bune pentru concediul parental. Mi-ar place ca această legislaţie să confere mai degrabă drepturi decât să impună obligaţii unui părinte. Mi-ar place, de asemenea, să fie mult mai evidente atât Convenţia Naţiunilor Unite privind drepturile copilului, cât şi dreptul copilului la ambii părinţi.
Există totodată probleme referitoare la nivelurile de remunerare în anumite state membre. Cineva a menţionat aici, în această dezbatere, că angajatorii de astăzi întreabă femeile aflate la vârsta la care pot avea copii dacă intenţionează să aibă copii. Prin urmare, sper că în viitor, în viitorul cel mai apropiat, vom pune aceeaşi întrebare taţilor, din moment ce - o spun încă o dată - copiii sunt preocuparea ambilor părinţi.
Mara Bizzotto
Dnă preşedintă, doamnelor şi domnilor, drumul către o Europă care să fie prietenoasă cu femeile este încă lung şi anevoios. Statisticile sunt foarte clare: criza globală a lovit piaţa muncii, supunând unor probe dificile ocuparea forţei de muncă în rândul femeilor, care a scăzut suplimentar cu 0,7 puncte procentuale în 2008. În ciuda provocărilor care, în privinţa egalităţii de şanse şi a ocupării forţei de muncă, alimentează periodic propaganda pro-europeană pentru care sprijinul scade, nici până astăzi nu au fost adoptate măsuri concrete pentru a garanta femeilor o împlinire reală, atât ca lucrătoare, cât şi ca mame.
Europa viitorului trebuie să îşi regândească radical propriul model social şi nu să-i schimbe doar eticheta din când în când. Directiva care aliniază instituţia concediului de maternitate în Europa este pozitivă, dar decizia de a aborda pe plan secundar, în cadrul aceluiaşi raport, problema complementară, dar la fel de importantă a concediului de paternitate, este neproductivă.
O integrare mai mare a femeilor nu este doar o valoare morală, ci şi un obiectiv strategic pentru obţinerea durabilităţii modelului social european atât de mediatizat, model care încă nu mă convinge din cauza lipsei sale de rezultate.
Edit Bauer
(HU) Propunerea referitoare la concediul de maternitate este prin natura sa o prevedere referitoare la sănătate şi siguranţă, iar principalul motiv pentru care directiva din 1992 trebuie să fie amendată în vederea îmbunătăţirii condiţiilor de viaţă ale mamei, este că Organizaţia Internaţională a Muncii a adoptat în anul 2000 o convenţie internaţională stabilind durata minimă a concediului de maternitate la 18 săptămâni. Cu toate acestea, între timp, putem totuşi observa o evoluţie atât de diversificată - din punctul de vedere al duratei, al finanţării şi al nivelului indemnizaţiilor pentru concediul de maternitate - în cadrul diferitelor sisteme de sănătate, datorată combinaţiei dintre concediul de maternitate şi cel de paternitate, încât a devenit practic imposibilă stabilirea unui numitor comun. În ciuda bunelor intenţii pe care le avem cu toţii, indiferent dacă suntem aşezaţi în partea stângă sau în partea dreaptă a acestui Parlament, nu putem lua o decizie care este întâmpinată pozitiv şi aplaudată de fiecare stat membru.
Soluţia cea bună ar fi fost să rămânem pe terenul sănătăţii şi siguranţei în această propunere şi să consolidăm egalitatea de şanse într-o altă dispoziţie. Când am depus în acest Parlament raportul privind diferenţa de remunerare între femei şi bărbaţi, am evidenţiat situaţia dezavantajoasă a mamelor care se întorc pe piaţa muncii după naşterea primului lor copil. În consecinţă, egalitatea de şanse este şi ea problematică şi trebuie să rezolvăm această problemă. Cu toate acestea, atât timp cât taţii şi mamele nu pot îndeplini aceeaşi sarcină din punctul de vedere al naşterii, respectiv taţii nu pot naşte un copil, trebuie probabil să rezolvăm egalitatea de şanse în alte zone. Problema egalităţii de şanse trebuie rezolvată şi trebuie să facem progrese şi în această privinţă, dar nu în cadrul acestei directive. Am ratat şansa de a moderniza combinaţia dintre concediul de maternitate şi cel de paternitate.
Silvia Costa
(IT) Dnă preşedintă, dle comisar, cred că Parlamentul are astăzi o şansă importantă de a reitera faptul că maternitatea este o valoare socială, că protecţia sănătăţii mamei şi a copilului său trebuie consolidată, că lucrătorul de sex feminin nu trebuie discriminat în găsirea şi păstrarea unui loc de muncă din motivul că este mamă, că sarcina îngrijirii copilului ar trebui împărţită mai bine cu taţii.
În ciuda crizei actuale, cum a fost subliniat deja, trebuie să facem aceleaşi observaţii care au mai fost făcute de cei mai buni economişti: evaluarea impactului efectuată arată necesitatea unei abordări mai holistice şi mai vizionare. Costurile de astăzi, care, în teorie, pot fi eşalonate, reprezintă o investiţie socială şi economică într-o mai mare bunăstare a copiilor, mai puţine boli şi o mai mare participare a femeilor pe piaţa muncii.
Mulţi susţin că, în lipsa unui nou sistem de securitate socială şi a noilor oportunităţi de a obţine un echilibru muncă-viaţă personală, nu vor exista mai multe femei angajate, calificate şi instruite corespunzător: sunt complet de acord şi le mulţumesc atât raportorilor, dna Estrela şi dna Plumb, pentru munca complexă pe care au desfăşurat-o, cât şi tuturor deputaţilor pentru că s-au străduit să găsească un numitor comun.
De asemenea, sunt de acord cu facilitatea pe care cred că mulţi dintre noi au dorit-o şi care va oferi mamelor care fie au copii cu handicap, fie au adoptat sau au avut naşteri multiple, şanse mai mari de a beneficia de un program de lucru flexibil, de inversarea sarcinii probei împotriva încălcărilor legii şi o protecţie mai mare împotriva concedierii. Mai mult, propun împreună cu alţi deputaţi ca în privinţa concediului obligatoriu de şase săptămâni ulterior naşterii copilului, să fie prevăzută o clauză de salvgardare pentru acele ţări în care legislaţia prevede această perioadă obligatorie şi înainte de naştere.
În concluzie, sper că acum, în aceste două zile, vom dori să găsim un teren comun astfel încât să nu pierdem această importantă şansă de a adopta directiva, preferabil în această legislatură.
Antonyia Parvanova
Dnă preşedintă, atunci când vorbim despre împărţirea responsabilităţilor din cadrul familiei în mod egal între bărbaţi şi femei - avansând de fapt către obiectivul unei societăţi mai egale în contextul promovării interesului superior al copilului în politicile de reconciliere - trebuie să ne reamintim că, în acest Parlament, reprezentăm oamenii şi nu punctul de vedere al Consiliului. Am observat recent că au fost prea multe persoane din cadrul reprezentanţelor permanente învârtindu-se şi făcând lobby pe lângă deputaţii din PE, ceea ce nu consider că este acceptabil conform regulilor noastre şi principiului deputaţilor aleşi independent în PE.
Se discută că mărirea duratei concediului de maternitate impune costuri mai mari asupra sectorului public şi privat într-o perioadă de criză economică, dar acestea reprezintă doar 0,01 % din PIB şi discutăm despre 2 miliarde EUR. În acelaşi timp, am comparat bugetul militar al ţărilor menţionate. Acest buget a crescut de fapt cu 3 miliarde într-un an, iar acest lucru nu a fost pus sub semnul întrebării nici în acest Parlament, nici în parlamentele naţionale respective.
Cu toate acestea, într-o perioadă de nesiguranţă economică din ce în ce mai crescută şi în timp ce ne confruntăm cu schimbări demografice, este vital să sprijinim politicile flexibile privind concediul, care ar putea ajuta la inversarea tendinţelor demografice. Trebuie să ne luăm angajamentul comun că ne vom asigura că femeile de pe tot cuprinsul Europei se integrează pe piaţa muncii şi că opţiunea lor de viaţă este luată în serios printr-o mai mare participare a acestora pe piaţa muncii, cu o valorizare mai mare a copilăriei şi a importanţei echilibrării vieţii de familie cu cea profesională.
În concluzie, aş evidenţia cu fermitate că sistemul European de securitate socială şi măsurile corespunzătoare, aşa cum sunt stipulate de directivă, reprezintă o valoare şi nu o povară pentru piaţa europeană.
Marije Cornelissen
Dnă preşedintă, reiese cu claritate din amendamentele înaintate de unii dintre colegii mei din Grupul ALDE, Grupul PPE şi Grupul ECR - deşi, din fericire, nu toţi dintre ei - că şi-au vândut sufletele intereselor mărunte ale corporaţiilor şi lobbyiştilor din statele membre cărora nu le pasă de drepturile femeilor. Dacă aceste amendamente sunt adoptate, viaţa noilor mame şi a noilor taţi din UE nu se va îmbunătăţi.
Dacă concediul nu este plătit corespunzător, acesta va fi luat doar de către acele femei cu locuri de muncă care nu contează. Dumneavoastră, dragi colegi din partea dreaptă, perpetuaţi un sistem tradiţional, cu un bărbat care câştigă pâinea şi micuţa sa soţie, cu micuţul ei loc de muncă adiţional, ţinută cu abilitate sub controlul său. Pentru ea nu contează cu adevărat care este valoarea compensaţiei. Dar orice femeie independentă, care contribuie financiar în cadrul familiei sale, s-ar duce mai bine înapoi la serviciu după cele şase săptămâni obligatorii - dacă odihna este precar plătită - indiferent dacă mai sângerează sau nu; iar aceasta poate să uite de oferirea unui început bun în viaţă copilului său prin alăptare.
Sper din toată inima ca, aceia dintre dvs. care vor cu adevărat să facă pentru noile mame şi noii taţi o viaţă mai bună, vor câştiga acest vot. Această directivă ar putea fi piatra de temelie a unei politici moderne privind piaţa muncii pentru societatea care îmbătrâneşte. Viitorul are nevoie de politicieni suficient de curajoşi pentru a-şi exprima opiniile, care pot privi un pic mai departe în viitor şi care au viziunea unei societăţi cu mult mai multe mame lucrătoare şi mult mai mulţi taţi care se ocupă de copiii. Viitorul poate cu siguranţă exista fără aceia care cad în genunchi de îndată ce conducătorii întreprinderilor, având în minte doar următorul raport financiar, şi miniştrii de la nivel naţional gândindu-se doar la următoarele alegeri, încep să facă lobby.
Tadeusz Cymański
(PL) Importanţa acestei directive merge dincolo de problema egalităţii pentru femei şi aceea a ajutorului pentru femei în perioada maternităţii. Trebuie să privim acest lucru într-un context mai larg, nu doar într-unul social, ci şi într-unul economic şi pentru o perioadă mai lungă de timp. Există un oarecare paradox care constă în faptul că, încercând să protejăm practicile curente de management financiar - aspect logic şi de înţeles - am putea pierde foarte mult în generaţiile viitoare, atât în termeni economici, cât şi financiari.
Mulţi experţi cred că una dintre problemele principale din Europa, care ar putea fi cea mai importantă dintre toate, este colapsul demografic. Progresul din medicină, îmbunătăţirea condiţiilor de viaţă şi prăbuşirea creşterii naturale a populaţiei implică în viitor o Europă foarte bătrână şi costisitoare. Chiar şi astăzi, costul îngrijirii celor în vârstă este estimat la aproape 2 % din PIB-ul Europei. Motivele încetării creşterii populaţiei sunt foarte complexe şi transcend problemele sociale şi securitatea materială. Cu toate acestea, nu există niciun dubiu că noile propuneri pe care le conţine directiva vor crea un impuls important, care va ajuta multe femei din Europa să decidă să aibă copii.
Dnă preşedintă, nivelul sprijinului acordat lucrătoarelor gravide variază în ţările europene. Importanţa acestei directive se va resimţi în special în acele ţări în care sfera protecţiei este foarte slabă şi în care sprijinul pentru familii este foarte scăzut sau chiar inexistent, inclusiv în privinţa îngrijirii copiilor mai mari. De aceea aş dori să le mulţumesc tuturor celor care au lucrat la această directivă, în special pentru simpatia dovedită faţă de femeile din alte ţări care vor putea înfrunta viitorul cu o mai mare speranţă. În ceea ce îi priveşte pe copii, este de la sine înţeles că îşi doresc o mamă fericită, căreia nu îi este frică că îşi va pierde locul de muncă sau că nu va putea să îi hrănească ori să-i crească. Vă mulţumesc din nou şi contez pe un compromis în cadrul votului de miercuri. Vă mulţumesc foarte mult.
Jacky Hénin
(FR) Dnă preşedintă, aceste rapoarte sunt pertinente şi merită mult mai multă publicitate. Optzeci şi cinci la sută din munca nevoluntară cu fracţiune de normă este efectuată de femei şi 80 % din locurile de muncă slab plătite sunt ocupate tot de acestea. Retribuirea femeilor este cu 27 % mai redusă decât cea a bărbaţilor. Cincizeci la sută dintre femei au o pensie mai mică de 600 EUR. Majoritatea cazurilor de declarare falsă sau de nedeclarare a muncii care sunt descoperite le privesc pe femei. Chiar şi acum, în secolul XXI, descoperim încă cazuri de sclavie în Europa şi fiecare implică o femeie.
Da, tot ceea ce se poate face trebuie să servească eradicării cu succes a practicilor scandaloase îndreptate împotriva femeilor la locul de muncă şi în societate. Cu toate acestea, va fi nevoie de mai mult decât de bune intenţii. Câştigurile estimate sunt atât de mari, iar pedepsele sunt considerate a fi atât de mici, încât există - ca să o spun direct - ticăloşi, care nu ezită să exploateze în continuare persoanele ca şi cum acestea ar fi doar bovine. Trebuie să determinăm cât mai urgent statele membre să îşi asume responsabilităţile şi să solicite cele mai stricte pedepse pentru cei care consideră că sunt mai presus de lege.
Giancarlo Scottà
(IT) Dnă preşedintă, doamnelor şi domnilor, aş dori să vă atrag atenţia asupra unui sector în care condiţiile forţei de muncă feminină continuă să fie precare. Mă refer la sectorul agricol, un sector în care femeile se concentrează asupra inovării şi, în acelaşi timp, asupra revitalizării tradiţiilor şi conservării patrimoniului agricol, păstrând viu teritoriul rural. Totuşi, lucrătoarele întâmpină o serie de obstacole în activităţile lor lucrative, trebuind să îşi reconcilieze viaţa profesională cu viaţa de familie.
Dna Thomsen ne oferă în propriul său raport o cifră care ne pune gânduri: în sectorul agricol, 86 % dintre lucrătoare sunt angajate cu fracţiune de normă. Mai mult, accesul tinerelor în acest sector este plin de dificultăţi şi din acest motiv, femeile care administrează exploatările agricole au în mod frecvent peste 65 de ani. Pe de altă parte, câteva femei îşi asumă roluri de partener care oferă sprijin sau, mai degrabă, ele ajută în cadrul fermei soţului, fără a fi îndreptăţite la un statut legal şi fără a primi o remuneraţie adecvată.
În consecinţă, aş argumenta că este necesar să protejăm femeile şi angajarea acestora într-un sector în care munca lor este în mod frecvent temporară şi sezonieră, să le sprijinim în privinţa sănătăţii şi siguranţei şi să ne asigurăm că primesc atât o plată corectă, cât şi recunoaşterea pentru munca lor.
Licia Ronzulli
(IT) Dnă preşedintă, doamnelor şi domnilor, când vorbim despre reconciliere avem în vedere acele iniţiative care, luând în considerare necesităţile familiei şi ale lucrătorilor, permit atingerea unui echilibru între viaţa profesională şi cea de familie. În consecinţă, discutăm despre mecanismele de sprijin, fără de care o femeie care lucrează deoarece aşa a ales, având ambiţii profesionale sau pur şi simplu din necesitate, se confruntă cu o dilemă, iar cea mai drastică decizie, care este aproape întotdeauna o decizie finală, este să demisioneze. Odată ce aceasta a părăsit piaţa muncii, întoarcerea pe această piaţă este totuşi mai dificilă. O astfel de situaţie creează, pe de o parte, un puternic sentiment de frustrare şi, pe de altă parte, sacrificii economice importante.
Textul care se dezbate astăzi propune numeroase mecanisme de sprijin pentru lucrătoare, asigurând o bază pentru certitudinea juridică care le va da femeilor libertatea de alegere şi, în consecinţă, un echilibru real între viaţa profesională şi cea personală. Aş dori să evidenţiez un alt aspect care se referă la poziţia precară a lucrătoarelor: astfel cum s-a spus, femeile continuă foarte des să sufere discriminări în privinţa oportunităţilor de angajare, calităţii muncii şi renumeraţiei. În ceea ce priveşte calitatea muncii, trebuie remarcat că, foarte des, femeile nu raportează abuzurile şi sunt obligate să accepte angajări la limita legalităţii, pentru a obţine un venit suficient sprijinirii familiilor lor. Este timpul să punem capăt acestor practici.
De aceea, este necesar să monitorizăm conduitele necorespunzătoare ale angajatorilor în privinţa lucrătoarelor. Orice încălcare trebuie cercetată penal şi pedepsită fără deosebire. Angajamentul nostru trebuie să continue să se deplaseze în direcţia politicilor sociale, care sunt din ce în ce mai juste şi eficiente.
Zita Gurmai
Dnă preşedintă, raportul pe care îl discutăm este de o importanţă crucială pentru părinţii şi copiii din Europa, precum şi pentru Europa în calitate de comunitate. Dispoziţiile din acest act normativ contribuie la asigurarea aceluiaşi standard minim al drepturilor şi asistenţei pentru toate femeile din întreaga Europă în momentul în care acestea se decid să aibă copii. Aceste dispoziţii mai garantează şi faptul că femeile care decid să aibă copii nu sunt pedepsite financiar pentru alegerea lor de a fi mame, atunci când încearcă să combine această alegere cu cariera lor.
Provocarea demografică cu care se confruntă Europa este un factor foarte important. Rata natalităţii aflată în scădere, populaţia în curs de îmbătrânire şi, în consecinţă, forţa de muncă în scădere reprezintă o presiune uriaşă pentru menţinerea creşterii economice, în mod special în timpuri de criză.
Soluţia constă în descurajarea femeilor de a avea copii sau în urmarea modelului american în care femeile sunt sprijinite puţin sau deloc şi trebuie să se întoarcă la locul de muncă chiar înainte de refacerea completă de după naştere? Dacă da, atunci eu spun nu. A nu avea copii este mai costisitor pe termen lung pentru comunitate. Femeile trebuie să-şi revină după naştere pentru a fi pregătite să reintre pe piaţa muncii. A le permite 18 săptămâni este un nivel minim, iar acestea nu ar trebui să fie pedepsite din această cauză prin reduceri directe sau indirecte.
În 24 de state membre ale UE dintr-un total de 27, guvernele contribuie la concediul de maternitate, nu întreprinderile. Întreprinderile nu ar dori să investească în tinerele femei pe care le-au recrutat şi le-au pregătit profesional? Ar trebui să avem o responsabilitate socială. Ştiind că UE şi statele sale membre au cheltuit o sumă enormă de bani pentru salvarea băncilor, trebuie să întrebăm de ce trebuie să se facă întotdeauna economii pe seama femeilor? Şi taţii ar trebui să-şi poată lua concediu, pe care să îl petreacă cu copiii lor nou-născuţi.
Vorbim în continuare despre împărţirea responsabilităţilor şi acum avem posibilitatea de a face ceva în această privinţă. Unii dintre cei prezenţi cred că acest lucru este inacceptabil. Să sperăm că dl comisar Šefčovič ne va demonstra că va fi foarte clar şi progresist în această privinţă.
Elizabeth Lynne
Dnă preşedintă, dintr-un motiv suficient de întemeiat, această directivă a avut întotdeauna menirea de a stabili standarde minime de protecţie a lucrătoarelor gravide şi a femeilor care alăptează. Cu toate acestea, consider că unele din amendamentele Comisiei pentru drepturile femeii şi egalitatea de gen şi ale Comisiei pentru ocuparea forţei de muncă şi afaceri sociale merg prea departe.
Acestea nu iau în considerare tradiţiile diferite din diferitele state membre. Unele ţări au concediu de maternitate, unele au şi concediu de paternitate, iar altele au concediu parental. Acestea sunt plătite în mod total diferit şi în proporţii diferite - unele din sistemele de asigurări sociale, unele de către întreprinderi şi altele dintr-o combinare a acestora. Nu trebuie să distrugem unele sisteme care sunt foarte bune.
Amendamentele mele încearcă să surmonteze dificultatea de a obţine o soluţie potrivită tuturor statelor membre. Introducerea plăţii integrale i-ar împiedica, după părerea mea, pe mulţi dintre tineri - în special pe tinerele femei - să fie angajaţi. Sunt mulţumită de faptul că cea de a doua evaluare a impactului a fost măcar mai detaliată decât prima. După cum ştiţi, a arătat că, dacă s-ar introduce plata integrală, pentru cele 10 state membre ar implica costuri de mai mult de 7 miliarde EUR pe an. Această evaluare nici măcar nu a luat în considerare situaţia din celelalte 17 state membre şi pot să bănuiesc că costul introducerii plăţii integrale ar fi problematic şi pentru acestea.
În ceea ce priveşte concediul obligatoriu, am crezut întotdeauna că mama însăşi trebuie să decidă cât timp liber să îşi ia şi când să îl ia. În anii 1960 şi 1970 am luptat pentru drepturi egale pentru femei - nu pentru a li se dicta acestora - şi părem că mergem înapoi în loc să mergem înainte.
Andrea Češková
(CS) Sunt foarte îngrijorată că se confundă două lucruri destul de diferite în ceea ce priveşte protecţia femeilor: condiţiile de muncă ale angajatelor şi statutul juridic al femeilor care desfăşoară activităţi independente sau antreprenorii. Când ne referim la angajate putem vorbi în general despre protecţie, în special în timpul gravidităţii şi după naşterea copilului, în baza dreptului muncii. Nu este posibilă protejarea femeile care desfăşoară activităţi independente prin intermediul dreptului muncii pentru că, în general, nu li se aplică acestora. Pe de altă parte, aceste femei antreprenori angajează bărbaţi şi alte femei şi, din acest motiv, am fost oripilată de faptul că directiva, care iniţial trebuia să se aplice doar lucrătoarelor gravide şi celor care au născut de curând, ar fi trebuit să se aplice în baza amendamentelor şi antreprenorilor. Este imposibil, nu doar în practică, dar şi din perspectivă juridică. De aceea, sper sincer ca acest Parlament să nu adopte amendamentele care, din nefericire, au trecut în mare parte şi în Comisia pentru drepturile femeii şi egalitatea de gen şi care, în opinia mea, nu au nicio legătură cu această directivă, din moment ce nu se pot aplica în privinţa persoanelor care desfăşoară activităţi independente.
Joe Higgins
Dnă preşedintă, raportul Estrela urmăreşte îmbunătăţirea condiţiilor de muncă pentru lucrătoarele gravide şi pentru cele care au născut de curând sau care alăptează, iar acestea sunt obiective pe care le sprijinim cu hotărâre.
Pe fondul unei crize acute a capitalismului european şi mondial, trebuie să existe o îngrijorare reală că lucrătorii vulnerabili în special vor fi victimele anumitor angajatori, care încearcă să-şi menţină profiturile, şi ale guvernelor angrenate în procesul de reducere a cheltuielilor sociale şi a serviciilor publice.
Multe femei din clasa muncitoare sunt victimele unei exploatări importante, de exemplu sub forma unor niveluri salariale mult mai scăzute decât cele ale bărbaţilor şi a muncii precare. Există pericolul real ca lucrătoarele gravide ori femeile care au născut de curând, care se află într-o poziţie mai vulnerabilă, să fie discriminate în împrejurările actuale. Susţinem cu tărie consacrarea explicită a dreptului femeii de a se întoarce la acelaşi loc de muncă, a celor 20 de săptămâni de concediu de maternitate şi a concediului de paternitate de o durată rezonabilă. Ar trebui, de asemenea, să sprijinim menţinerea nivelului venitului la 100 %.
Cu toate acestea, nu putem baza doar pe lege. Trebuie să existe la fiecare loc de muncă un sindicat puternic care să poată garanta în mod concret dreptul femeilor de a se întoarce la muncă după naştere, fără a se teme de discriminare.
Elisabeth Morin-Chartier
(FR) Dnă preşedintă, dle comisar, doamnelor şi domnilor, am urmărit îndeaproape această chestiune în Comisia pentru ocuparea forţei de muncă şi afaceri sociale şi în Comisia pentru drepturile femeii şi egalitatea de gen. Este a doua oară când se face o încercare de stabilire a unor reguli minime pentru Uniunea Europeană şi s-au împlinit deja 40 de ani de când lupt în viaţa mea profesională pentru egalitatea dintre bărbaţi şi femei, integrarea tinerelor femei prin intermediul programelor de pregătire profesională şi pentru integrarea acestora în societate prin integrarea lor pe piaţa muncii. Aici vorbim despre integrare: egalitatea de şanse între femei şi bărbaţi.
Cu toate acestea, în raportul Estrela - trebuie doar ascultate discursurile de astăzi - au fost abordate toate subiectele posibile. Fiecare îşi aduce contribuţia şi doreşte să adauge un paragraf la un alt paragraf. Rezultatul pe care îl avem în final este o amestecătură fără înţeles, deşi ar trebui să ne concentrăm pe sănătatea şi siguranţa la locul de muncă a lucrătoarelor gravide, bineînţeles că în aceeaşi măsură în care va trebui să ne concentrăm asupra egalităţii de gen în privinţa remunerării.
Concediul pentru îngrijirea copilului este singurul lucru care nu a fost abordat în acest raport. Doresc să vă spun doar atât: a vota astăzi în favoarea concediului de maternitate de 20 de săptămâni plătit integral este iresponsabil şi demagogic. Insist să se ia măsuri eficiente pentru a ne asigura că acest lucru nu va provoca un rezultat neaşteptat şi nedorit tot asupra femeilor. Cu cât extindem mai mult concediul de maternitate fără a pune accentul asupra întoarcerii acestora la locul de muncă şi asupra nevoii de a crea un echilibru între viaţa privată şi cea profesională, cu cât extindem concediul de maternitate fără a lua măsuri menite să protejeze femeile la locul de muncă, cu atât mai mult acţionăm împotriva lor.
Faptul este că, atunci când creăm o politică, datoria noastră este să fim curajoşi şi responsabili şi să spunem adevărul. Cine urmează să plătească? Care dintre statele noastre membre poate acoperi această creştere? Care întreprindere poate plăti? În final, femeile vor fi prinse în capcana unui text căruia i se permite să devieze în toate privinţele şi care va produce rezultate neaşteptate şi nedorite asupra lor. Vă cer să fiţi responsabili. Avem o povară grea pentru viitor.
(Aplauze)
(Vorbitoarea a fost de acord să accepte o întrebare adresată de Marije Cornelissen şi Anneli Jäätteenmäki în cadrul procedurii "cartonaşului albastru” în conformitate cu articolul 149 alineatul (8) din Regulamentul de procedură)
Marije Cornelissen
Dnă preşedintă, dna Morin-Chartier nu a fost singura care a spus acest lucru. Au existat mai mulţi vorbitori care au spus că concediul de maternitate de 20 de săptămâni ar lovi în şansele femeilor de pe piaţa muncii.
Aş dori să întreb de unde provine această idee, deoarece, dacă te uiţi la cercetarea făcută ca şi la ceea ce se întâmplă în Suedia, Norvegia, Islanda sau Bulgaria, se vede foarte clar că poţi avea un nivel extrem de înalt al participării femeilor pe piaţa muncii împreună cu o perioadă adecvat de lungă a concediului de maternitate.
Elisabeth Morin-Chartier
(FR) Dnă preşedintă, aş dori să precizez două aspecte în răspunsul la acest comentariu.
Primul dintre acestea este că nu există vreo legătură matematică între durata concediului de maternitate şi rata fertilităţii în rândul femeilor şi pentru a dovedi acest lucru trebuie doar să menţionez situaţia din Franţa, din moment ce Franţa este o ţară care asigură un concediu de maternitate de 14 săptămâni şi care are astăzi una dintre cele mai ridicate rate ale natalităţii în Europa.
Al doilea punct pe care doresc să îl precizez este că, cu fiecare naştere, diferenţa dintre vieţile profesionale ale femeilor şi cele ale bărbaţilor devine din ce în ce mai mare. Cu fiecare naştere, cu fiecare concediu de maternitate, femeile sunt primele care îşi reduc responsabilităţile profesionale - atunci când iniţiativa nu aparţine întreprinderii sau sectorului public. Cu cea de-a doua naştere, aceşti angajatori îi reduc femeii programul de lucru şi continuă să îl reducă cu fiecare naştere subsecventă, în timp ce bărbaţii, pe de altă parte, îşi sporesc responsabilităţile profesionale cu fiecare naştere. Din punct de vedere profesional, diferenţa devine tot mai mare pe tot parcursul carierelor lor.
De aceea, vă îndemn: acordaţi puţină atenţie la ceea ce se întâmplă atât în sectorul public, cât şi în cel privat.
Anneli Jäätteenmäki
(FI) Dnă Morin-Chartier, acceptaţi standardele duble prin care toţi angajaţii Uniunii Europene, cei ai Comisiei, Consiliului, Parlamentului şi ai grupurilor politice ale Parlamentului, ar fi plătiţi integral pentru concediului de maternitate pentru o perioadă de 20 de săptămâni, propunând, în acelaşi timp, o situaţie diferită pentru celelalte persoane? Cred că mamele ar trebui puse pe picior de egalitate pe tot cuprinsul Europei şi suntem datori să nu acceptăm standarde duble sau ipocrizia feţei lui Janus.
Elisabeth Morin-Chartier
(FR) Dnă preşedintă, nu spunem că pledăm pentru standarde duble. Comisia Europeană a propus o perioadă de 18 săptămâni. Noi propunem introducerea unei clauze de corelare. Ca bază, acest lucru este perfect posibil, dar există o diferenţă între ceea ce este posibil şi ideea utopică de a propune 20 de săptămâni plătite integral; între ceea ce este fezabil şi promisiunile cuiva din Parlament, care nu vor fi acceptate nici de Consiliu şi nici de parlamentele naţionale.
Dacă votăm miercuri în favoarea raportului Estrela şi a celor 20 de săptămâni, Parlamentul European va fi dezaprobat de trei ori: prima dată de Consiliu, care va fi incapabil să îşi ofere sprijinul - statele membre nu vor putea să îşi ofere sprijinul; a doua oară de parlamentele naţionale care, cu bugetele lor, vor fi incapabile să îşi ofere sprijinul; iar a treia oară de către femei atunci când vor realiza că am lucrat împotriva lor.
Emine Bozkurt
(NL) Dnă preşedintă, trebuie să sprijinim mamele şi taţii în perioada cea mai importantă a vieţilor lor. Acestora trebuie să li se dea pacea sufletească şi liniştea necesară pentru a le permite o implicare totală şi timpurie în viaţa copilului lor; pentru a-l alăpta pe acesta şi a-şi reveni după naştere; pentru a putea să îşi suflece mânecile încă o dată după concediul lor şi să participe deplin la viaţa profesională. Mamele, taţii, sindicatele, organizaţiile neguvernamentale (ONG-urile) - toată lumea doreşte acest lucru.
Oponenţii au pus femeilor în mod greşit o etichetă cu preţ: niciun fel de costuri nu pot fi cauzate societăţii europene aflate întotdeauna în curs de îmbătrânire. Însă trebuie să investim acum în femei ca şi lucrători şi în îmbunătăţirea echilibrului vieţii profesionale, astfel încât societatea noastră să rămână în viitor una pe care să ne-o permitem. Bineînţeles că este importantă plata integrală a concediului de maternitate. De ce ar trebui femeile, în virtutea faptului că sunt singurele cu capacitatea biologică de a da viaţă, să suporte în timpul concediului o reducere a plăţii?
Considerăm că este important ca bărbaţii şi femeile să poată să se bucure de un echilibru sănătos între viaţa profesională şi cea personală, ca femeilor să li se dea şanse egale la locul de muncă şi de aceea trebuie să încetăm a ne certa şi să ne asumăm responsabilitatea comună. Nu trebuie să permitem ca mamele şi taţii să sufere.
Nadja Hirsch
(DE) Dnă preşedintă, ceea ce trebuie noi înşine să ne întrebăm este ce îşi propune această directivă să înfăptuiască? Există un acord relativ important că ar trebui să existe protecţia sănătăţii tinerelor mame şi a femeilor care vor deveni mame. Cea mai importantă dezbatere se referă la domeniile în care ar trebui introduse aspectele care ţin de egalitate, de asemenea. Pe de altă parte, noi, cei din Parlamentul European, prin calitatea conferită, ar trebuie să fim conştienţi şi de faptul că adoptăm o directivă care va fi în vigoare nu doar cinci ani, ci poate pentru următorii 20 sau 25 de ani. Cu toate acestea, sper că până atunci condiţiile de muncă ale femeilor vor fi substanţial mai bune, iar companiile vor fi dornice să angajeze tinere mame - nu doar pentru deficitul de forţă de muncă calificată - şi, înainte de toate, vor construi infrastructura necesară în acest sens. Nu trebuie să uităm nici această perspectivă.
Cu toate acestea, îmi dau totodată seama că, în prezent, nu avem o majoritate pregătită să adopte o astfel de perspectivă. Având în vedere acest lucru, probabil că vom ajunge la un punct în care vom ajunge la un compromis, ca, de exemplu, perioada de 18 săptămâni, o rată mai înaltă a plăţilor legale ori continuarea plăţii a 75 % din salariu, care va aduce cu adevărat o îmbunătăţire, în special în unele dintre ţările europene.
Un punct mult mai important şi care merge dincolo de aspectul concediului de maternitate se referă la condiţiile-cadru pentru familiile tinere. Acestea presupun structuri de îngrijire a copilului; de exemplu, în Germania nu există încă destule. Aceasta ar însemna o politică de egalitate reală care oferă femeilor şansa de a se întoarce la locul de muncă.
Julie Girling
Dnă preşedintă, este atât de tipic pentru Grupul Verzilor să îi ia în derâdere pe cei care îndrăznesc să aibă păreri diferite. Îndrăznim să nu fim de acord cu o mică parte a acestor propuneri; de aceea trebuie să fim ridiculizaţi. Aplaud angajamentul dvs. pentru aceste propuneri, sunt cu adevărat de acord cu marea majoritate a acestora, dar există şi o parte sau două cu care nu sunt de acord. Vă aplaud deci angajamentul, însă nu vă pot aplauda toleranţa. Întoarceţi-vă peste 30 de ani şi ţineţi-mi predici despre avansul înregistrat de drepturile femeii atunci când veţi fi muncit în acest sens la fel de mult ca şi mine.
Nu voi fi catalogată ca regresivă. Există aspecte ale acestor propuneri care sunt regresive: ideea că femeile europene ar trebui să aibă mai mulţi copii europeni într-o lume suprapopulată este regresivă din punct de vedere social. A impune 20 de săptămâni de concediu de maternitate plătit integral în Regatul Unit - nu pot explica suficient de rapid sistemul nostru aici - este regresiv din punct de vedere financiar. Un număr disproporţionat de femei plătite mai bine în Regatul Unit vor beneficia de vasta majoritate a celor 2 miliarde de lire sterline. Acestea nu vor ajunge la femeile plătite mai modest, pe care cred că am dori cu toţii să le ajutăm în primul rând.
Spuneţi-mi deci unde este progresul? Statele membre sunt cele mai în măsură să decidă aceste detalii; principiul subsidiarităţii ar trebui, de asemenea, aplicat.
(Aplauze)
Christa Klaß
(DE) Dnă preşedintă, dle comisar, mamele au nevoie de o protecţie specială. Asupra acestui lucru există un consens în acest Parlament. A avea un copil este foarte solicitant şi este o experienţă profundă pentru orice femeie din punct de vedere fizic şi emoţional. Schimbările fizice, noile circumstanţe de viaţă şi, înainte de orice altceva, perioada de refacere şi recuperare - toate aceste lucruri fac ca protejarea adecvată a maternităţii să fie esenţială. Protecţia trebuie oferită de societate. Nu există deci nicio dispută în privinţa principiului. Dezbaterea se referă la modul şi condiţiile în care este făcut acest lucru. În această privinţă, nu ar trebui să uităm că UE stabileşte un standard minim şi că statele membre sunt cele care aplică, organizează şi plătesc pentru dispoziţiile referitoare la maternitate. Nu începem de la zero.
Statele membre şi-au organizat dispoziţiile privind maternitatea în moduri foarte diferite, în unele cazuri suplimentându-le prin introducerea concediului parental pentru a include şi taţii. Taţii trebuie să fie implicaţi în responsabilităţile familiale - şi nu ne referim aici la concediu, ci la sprijinul în privinţa responsabilităţilor pe care le implică creşterea copiilor şi a responsabilităţilor pe care le implică viaţa de familie. Cu toate acestea, concediul de paternitate nu este o parte a dispoziţiei privind concediul de maternitate; mai degrabă, trebuie să fie întotdeauna parte a concediului parental. Taţii nu se îmbolnăvesc ca rezultat al naşterii. Felicit toate statele membre care au consacrat concediul de paternitate; în plus, dle comisar, sunt încântată să aud de propunerea Comisiei care tocmai a fost anunţată. Nu putem permite ca problema importantă a prevederii maternităţii să fie diluată de o extindere a concediului parental. Prevederea maternităţii se referă la sănătate. Nicio mamă nu este bolnavă 20 de săptămâni; iar mamele bolnave nu alăptează.
Avem o responsabilitate faţă de femeile care participă la viaţa profesională, aceea de a face prevederea maternităţii justificabilă. Propunerea noastră este de o perioadă de 18 săptămâni în total, în timp ce nivelul plăţilor financiare referitoare la ultimele 4 săptămâni din această perioadă va fi supus variaţiilor naţionale. Acest lucru este precizat în amendamentele 115 şi 116, în legătură cu care îi îndemn pe deputaţi să le sprijine.
În plus, fac apel la statele membre să profite de oportunitatea de a oferi familiilor şi mamelor mai multe plăţi decât cele care pot fi adoptate în mod voluntar. Mamele clădesc viitorul, iar acestea au nevoie de fiecare sprijin pe care îl putem oferi.
Antigoni Papadopoulou
(EL) Dnă preşedintă, doamnelor şi domnilor, votând în favoarea raportului Estrela răspundem de fapt necesităţii milioanelor de femei de a beneficia de o mai mare protecţie a lucrătoarelor gravide şi a lucrătoarelor care au născut recent sau a celor care încă alăptează şi a nou-născuţilor acestora. Majorând concediul de maternitate la 20 de săptămâni şi pe cel de paternitate la 2 săptămâni, plătite integral, sprijinim redresarea din criza economică şi creşterea economică în Uniunea Europeană, deoarece ajutăm ca viaţa de familie să se împace cu viaţa profesională. Protejând lucrătoarele împotriva concedierii în timpul sarcinii şi 6 luni după aceasta, stimulăm aplicarea obiectivului strategiei UE şi obţinem o rată de participare pe piaţa muncii de 75 % până în 2020.
Votând raportul Thomsen, încercăm să protejăm femeile împotriva muncii slab remunerate, care perpetuează diferenţele de salarizare dintre femei şi bărbaţi, subminează dezvoltarea profesională şi creşte riscul femeilor de a pierde toate formele de drepturi sociale, de pensie şi sindicale.
Un vot favorabil pentru ambele rapoarte este un vot favorabil pentru o Europă mai echilibrată, descentralizată şi socială şi pentru egalitatea de gen.
Gesine Meissner
(DE) Dnă preşedintă, doamnelor şi domnilor, discutăm astăzi despre condiţiile de lucru ale femeilor, pe care dorim să le ameliorăm. Mă voi referi în special la raportul Thomsen, în cadrul căruia am fost raportoare alternativă; cu alte cuvinte, am tratat tema femeilor cu locuri de muncă precare.
Acesta este Anul european pentru combaterea sărăciei şi a excluziunii sociale. Este o realitate faptul că sărăcia afectează femeile în mod disproporţionat. Evident, nu putem permite în niciun caz ca lucrurile să rămână aşa. Sărăcia din rândul femeilor are cauze variate. Poate fi rezultatul faptului că femeile nu sunt remunerate la fel de bine ca bărbaţii. Evident că acesta nu este singurul motiv. Femeile îşi întrerup mai des viaţa profesională, de exemplu atunci când au copii şi fac o pauză pentru a-i putea creşte. Femeile sunt acelea care întreprind muncile cu slabă calificare. Situaţia este gravă în special pentru femeile a căror condiţii de muncă sunt precare, deoarece, în anumite cazuri, acestea nici măcar nu beneficiază de un contract de muncă sau au contracte de muncă temporare; este posibil ca acestea să nu beneficieze de niciun fel de protecţie şi să aibă acces redus la informaţii. Situaţia este deosebit de nefavorabilă pentru femeile care migrează. Acest lucru poate conduce la sărăcie de durată, astfel acestea continuă sa trăiască în sărăcie şi la bătrâneţe.
Trebuie să ieşim din acest cerc vicios, care afectează mai mult femele decât bărbaţii. Una din metodele prin care putem realiza acest lucru este prin educaţie şi calificare. Fiecare femeie - fiecare fată - are nevoie de o calificare, indiferent de mediul de provenienţă şi are nevoie de acces la o profesie care să îi asigure cu adevărat un trai decent. În general, educaţia de-a lungul vieţii trebuie să fie accesibilă şi femeilor. Trebuie totodată să ne asigurăm că mai multe femei şi fete aleg profesii mai bine remunerate. Acestea sunt profesiile care sunt în mare parte dominate de către bărbaţi.
Cu alte cuvinte, accesul la educaţie în orice situaţie şi accesul la sistemele de asigurări - astfel putem obţine multe îmbunătăţiri pentru femei.
Joanna Katarzyna Skrzydlewska
(PL) În actualul climat european socio-economic este dificilă stabilirea standardelor minime referitoare la durata şi plata concediului de maternitate. În unele ţări, minimul propus excede nivelul de protecţie pe care îl oferă în mod curent legislaţia naţională femeilor gravide. Pe de o parte, încă ne mai confruntăm cu consecinţele crizei: guvernele statelor individuale măresc impozitele şi introduc reduceri severe ale cheltuielilor, iar noi avem încă un nivel înalt al şomajului. Pe de altă parte, trebuie să rezolvăm problema scăderii ratei natalităţii, sporul natural negativ şi, în consecinţă, o populaţie în curs de îmbătrânire. În viitorul apropiat, suntem ameninţaţi cu eşecul sau chiar colapsul total al sistemelor de pensii.
În acest gen de situaţie, nu există soluţii gratuite sau facile. Trebuie să realizăm totuşi că învestind în femei şi în crearea condiţiilor favorabile pentru acestea, le încurajăm să decidă să aibă copii. Bineînţeles, doar concediul de maternitate prelungit şi plătit integral nu este suficient. De asemenea, avem nevoie de soluţii fiscale în favoarea familiei şi de o ocupare stabilă a forţei de muncă. În acest caz, nu avem nicio alternativă. Nu există nicio altă soluţie prin care să creştem numărul de europeni care vor fi activi din punct de vedere profesional în viitorii 30 de ani dacă nu investim în familie acum. De aceea avem nevoie de un standard minim drept şi corect referitor la durata şi plata concediului de maternitate în Europa. Le dăm astfel femeilor şansa de a alege şi de a se decide pentru maternitate.
Jutta Steinruck
(DE) Dnă preşedintă, doamnelor şi domnilor, simt că din această dezbatere lipseşte distincţia necesară dintre transpunerea la nivel naţional în statele membre şi sarcina existentă la nivel european. Realizăm cu toţii că trebuie să luăm în considerare caracteristicile fiecărei naţiuni. Cu toate acestea, când este vorba despre dezbaterea din Germania, de exemplu, trebuie să spun că pot să văd cu siguranţă cum ar putea Germania să aplice acest raport. Ceea ce încercăm să facem aici este să creăm standarde minime la nivelul UE pentru a stabili condiţiile cadrului social pentru femei. Suntem întotdeauna foarte doritori să ne referim la OIM când vine vorba despre munca decentă, protecţia la locul de muncă şi protecţia sănătăţii, astfel încât mă întreb: de ce nu şi în acest caz?
În ceea ce priveşte dezbaterea asupra costurilor, aş dori să reamintesc tuturor celor din acest Parlament că, în Germania, precum şi în alte ţări europene, directiva antidiscriminare a generat o activitate uriaşă de lobby din partea întreprinderilor. Se discuta atunci de o avalanşă a costurilor, despre întreprinderi care dau faliment, despre poveri asupra economiilor şi asupra lucrătorilor înşişi. Uitându-ne în urmă cu câţiva ani, câte dintre acestea s-au întâmplat? Niciuna dintre ele. Consider că această dezbatere, această activitate de lobby reaminteşte foarte mult de acel moment. Vă invit în cele din urmă să puneţi economia de o parte şi să puneţi oamenii în centrul a ceea ce facem.
Nu sunt una dintre aceia care ţine predici aici. Am declarat că pledez pentru o Europă socială. În accepţiunea mea, aceasta include femeile. Într-o astfel de situaţie, femeile au nevoie de ajutorul nostru.
Sari Essayah
(FI) Dnă preşedintă, în voturile sale, Comisia pentru drepturile femeii şi egalitatea de gen a adoptat un număr de amendamente la propunerea iniţială de directivă a Comisiei.
Din nefericire, în amendamentele sale, Comisia pentru drepturile femeii şi egalitatea de gen a ignorat complet principiul subsidiarităţii în privinţa alocării costurilor. Încercarea de armonizare a reglementărilor referitoare la concediul de maternitate din 27 de state membre diferite a avut drept rezultat o propunere confuză. În plus, adăugaţi la toate acestea o propunere pentru concediul de paternitate care, cu această fundamentare legală, nu intră nici măcar în domeniul de aplicare a directivei, aşa cum, din fericire, comisarul a declarat clar chiar de la început. Concediul de paternitate trebuie reglementat în legătură cu sistemul privind concediul parental şi nu în legătură cu concediul de recuperare după graviditate şi naştere.
Propunerile avansate de Comisia pentru drepturile femeii ignoră, de asemenea, sistemele progresive de concediu de maternitate şi concediu parental din alte ţări, inclusiv din ţările nordice. Propunerile acestei comisii confundă aceste sisteme de concediu parental, care oferă libertatea de alegere la nivel naţional, iar în câteva aspecte acestea chiar ar putea afecta nivelul de trai al mamelor şi copiilor lor. De exemplu, pe baza propunerii comisiei, dacă mamele încep perioada obligatorie de şase săptămâni de concediu după naştere, există atât un risc mărit de naştere prematură pentru femeile gravide aflate la locul de muncă, cât şi un risc mărit pentru copiii acestora. Mamele care se apropie de termen nu vor putea să nască la termen lucrând opt ore pe zi, iar această propunere va da drept rezultat mai multe cazuri de concediu pe caz de boală înainte de naştere.
Propunerea comisiei ignoră prin compensare sistemele naţionale în care concediul de maternitate este legat îndeaproape de un concediu parental semnificativ mai lung, deoarece nu este plătit integral. De exemplu, în Finlanda, părinţi îşi pot îngriji copiii acasă în medie până la vârsta de 18 luni, iar noi ne putem permite acest lucru deoarece, în etape diverse, angajatorii, lucrătorii şi contribuabili, împart costurile. Dacă angajatorii ar fi împovăraţi cu întreaga sumă nu există niciun dubiu că şansele de angajare ale femeilor ar slăbi şi că acest lucru ar face un deserviciu femeilor în calitatea lor de lucrătoare.
Olle Ludvigsson
(SV) Pentru noi este important acum să găsim soluţii flexibile în privinţa detaliilor controversate din această directivă. În acelaşi timp, avem nevoie să vedem cadrul mai larg. Cum vrem să arate situaţia în termeni de egalitate în Europa în următorii 10 ani? Având acest lucru în vedere, este evident că reglementările propuse ar genera un progres în domeniul egalităţii de gen.
Egalitatea de gen şi perspectiva egalităţii de gen ar fi consolidată. Ar fi posibil să îndeplinim ţinta stabilită în strategia UE 2020 de a mări la 75 % rata de ocupare a forţei de muncă în rândul femeilor. Mai multe lucrătoare ar constitui un beneficiu clar pentru societate. Ar exista stimulente mai bune pentru a avea copii şi a stabili o familie, ceea ce ar contracara în sens pozitiv procesul de îmbătrânire a populaţiei europene.
În consecinţă, să nu uităm cadrul mai larg în dezbaterile noastre.
Astrid Lulling
(FR) Dnă preşedintă, în principiu, odată cu timpul vine şi înţelepciunea. Din nefericire, nu este cazul acestui al doilea raport, care a fost adoptat de o majoritate în Comisia pentru drepturile femeii şi egalitatea de gen şi pe care îl discutăm aici în Parlament la 17 luni după primul raport. În forma sa actuală, acest al doilea raport este la fel de confuz, contraproductiv şi încărcat cu texte care nu ţin de un act legislativ, precum raportul care a fost retrimis înapoi comisiei în mai 2009.
Am irosit deja doi ani îmbunătăţind protecţia maternităţii. Dacă votăm pentru acest raport în forma actuală, vom irosi din nou cel puţin tot atât timp dezbătând cu Consiliul în procedura de codecizie, când propunerea iniţială a Comisiei din 2008 era rezonabilă. Aceasta garanta un progres substanţial în statele membre în care durata concediului de maternitate şi plata acestuia sunt încă sub cele care există în unele ţări; rar ni se acordă un concediu de 20 de săptămâni plătit de către stat în mod integral şi neplafonat.
Să nu uităm că, în acest caz, scopul este de a stabili praguri minime şi că nu putem impune soluţii radicale tuturor celor 27 de state membre. Într-adevăr, pentru a încuraja o femeie angajată, cu calificare înaltă, să aibă copii este mai important ca aceasta să aibă dreptul la o perioadă mai scurtă de concediu plătit integral, decât să aibă un concediu de 20 sau 30 de săptămâni ori mai mult fără a i se garanta plata integrală. Nu numai că propunerile din raportul Estrela sunt contraproductive atunci când vine vorba despre şansele de angajare ale femeilor; ele sunt dificil de finanţat de către guvernele şi întreprinderile din unele state membre. Este mai bine ca astăzi să facem un pas real în direcţia bună decât să facem o promisiune pentru viitor care să fie realizată peste 10 ani începând de acum.
Personal, nu voi vota pentru acest raport în forma sa actuală şi îi îndemn pe colegii mei deputaţi să respingă toate acele amendamente care nu au nicio legătură cu concediul de maternitate, cum sunt prevederile referitoare la lucrătorii care desfăşoară activităţi independente. Cu aproape patru luni în urmă, am votat în acest Parlament pentru o directivă privind concediul de maternitate pentru lucrătorii care desfăşoară activităţi independente.
Acelaşi lucru este aplicabil concediului de paternitate, dle Tarabella, iar eu sunt în favoare. Belgienii pot introduce 20 de săptămâni de concediu de paternitate plătit integral mâine, dacă au un guvern; nu există niciun motiv care sa-i oprească să procedeze astfel. În mod similar - din moment ce acesta este un alt aspect care trebuie luat în considerare - partenerii sociali discută în prezent o directivă privind concediul de paternitate. Să îi aşteptăm şi vom acţiona în acest aspect astfel cum am acţionat în privinţa concediului parental: aceasta este abordarea corectă.
Fac apel la colegii mei deputaţi să voteze atât în favoarea amendamentelor, restricţionând durata concediului la 18 săptămâni, cât şi în favoarea amendamentelor luate în considerare, dnă preşedintă, şi depuse de grupul din care faceţi parte şi de grupul meu.
(Vorbitoarea a fost de acord să răspundă la o întrebare adresată de Marc Tarabella în cadrul procedurii "cartonaşului albastru” în conformitate cu articolul 149 alineatul (8) din Regulamentul de procedură)
Vasilica Viorica Dăncilă
Eliminarea oricăror forme de discriminare în toate sferele vieţii socio-economice este o condiţie preliminară esenţială pentru asigurarea drepturilor omului şi a bunăstării fiecărui cetăţean. Promovarea principiului egalităţii de şanse între bărbaţi şi femei, alături de asigurarea unei participări sporite a femeilor în viaţa economică şi socială ca protagoniste cu drepturi depline, trebuie să constituie preocupări constante. Cred că această abordare trebuie să se reflecte în cadrul Politicii agricole comune, în vederea asigurării unei reprezentări corecte şi egale a sexelor. Pe de altă parte, această abordare poate asigura eficienţa implementării diferitelor politici la nivel european în toate sferele de lucru, dar mai cu seamă în agricultură.
Având în vedere faptul că principiul egalităţii între sexe este promovat prin legislaţia europeană şi reprezintă una dintre cerinţele fundamentale ale Strategiei europene pentru anul 2020, consider oportună includerea acestui aspect şi în agricultură, inclusiv prin utilizarea de noi instrumente care să promoveze acest principiu. Susţin cele două rapoarte, Estrela şi Thomsen, rapoarte care au în prim plan problemele femeilor, atât legate de maternitate, cât şi de condiţiile lor de muncă, elemente importante în viaţa fiecărei femei, inclusiv a noastră, a celor care ar trebui să fim solidare cu problemele lor.
Marc Tarabella
(FR) Dnă preşedintă, sunt recunoscător dnei Lulling pentru că a fost de acord cu scurta mea întrerupere. Aş dori doar să menţionez că, în Belgia, taţii primesc deja 10 zile de concediu plătit. Nouăsprezece din 27 de ţări din Uniunea Europeană urmează aceeaşi practică, cu diverse drepturi referitoare la plată.
Vreau doar să ştiu dacă aţi fost pentru sau împotriva unei armonizări mai mari la nivel european. Să admitem că două săptămâni nu este foarte mult, dar este rezonabil: două săptămâni pentru toţi taţii din Europa astfel încât aceştia să poată să împartă sarcinile presupuse de întâmpinarea noilor veniţi în familiile lor. Am dorit să ştiu dacă aţi fost pentru sau împotriva acestei armonizări. Vă voi fi recunoscător pentru răspuns, dna Lulling.
Astrid Lulling
(FR) Dnă preşedintă, bineînţeles că sunt în favoarea acestui lucru, dle Tarabella. Sunt pentru o directivă europeană, dar nu sunt în favoarea rezolvării acestei probleme în această directivă, care priveşte protecţia femeilor şi a copiilor. Partenerii sociali, după cum am spus, duc în prezent discuţii referitoare la o directivă privind concediul de paternitate.
Cred că trebuie să aşteptăm rezultatul. Vom avea atunci o propunere solidă, precum cea pentru concediul parental, pe care, de fapt, tocmai am consolidat-o, deşi nu este perfectă. Cred că acesta este modul în care trebuie să procedăm. Cred că partenerilor sociali ar trebui să li se încredinţeze sarcina de a face propuneri în acest domeniu, pentru că ei sunt cei mai în măsură să o facă. De aceea, sunt pentru. Vă felicit: puteţi îmbunătăţi situaţia în Belgia.
Am dorit doar să vă spun, dvs. şi tuturor acelor femei care nu au reuşit deloc să înţeleagă că o directivă europeană este un set de reguli minime şi nu maxime, că fiecare poate să meargă mai departe, dar că este important să dăm acelor ţări care sunt sub - mult sub - cele 18 săptămâni, şansa să se adapteze.
În plus, cred că dacă dvs. şi cu mine ar fi trebuit să întocmim acest raport, am fi luat cu mult timp în urmă măsurile potrivite în acest Parlament, în codecizie cu Consiliul.
Thomas Mann
(DE) Dnă preşedintă, ştiu acum cum să procedez în privinţa schimbării şi extinderii timpului unei intervenţii. Comisia pentru ocuparea forţei de muncă şi afaceri sociale a solicitat asigurarea unei perioade de 18 săptămâni a concediului de maternitate, ceea ce înseamnă o creştere de patru săptămâni comparabil cu perioada stabilită la nivel amical în Germania. Comisia pentru drepturile femeii şi egalitatea de gen a solicitat o perioadă de 20 de săptămâni plătită integral, plus două săptămâni de concediu de paternitate, plus extinderea la lucrătorii care desfăşoară activităţi independente. Ceea ce a fost complet trecut în plan secundar este faptul că, în conformitate cu declaraţiile Comisiei, 20 de săptămâni vor costa Franţa 2 milioane EUR în plus pe an, iar Regatul Unit 2,85 miliarde EUR în plus pe an. În cazul Germaniei, costurile adiţionale sunt estimate la aproximativ 1,7 miliarde EUR. Câteodată trebuie să te gândeşti şi la costuri.
Am avut de curând un studiu comun al Comisiilor EMPL şi FEMM, care a fost întocmit cu multe greşeli. Plăţi precum alocaţia de maternitate din Germania nu au fost introduse. Cadrul de referinţă pentru alocaţia germană de paternitate a fost incorect. Costurile estimative autorizate de câteva state membre nu au fost suficient luate în considerare. Nu poţi face o politică responsabilă pe o astfel de bază. Cazul Germaniei este exemplar: pe parcursul perioadei concediului parental, două treimi din salariu continuă să fie plătite până la maximum 14 luni. Se extind astfel cele 14 săptămâni prevăzute pentru concediul de maternitate la 170 de săptămâni. Această abordare face ca Germania să fie un campion al protejării copiilor şi, în consecinţă, necesită o clauză de exceptare în această directivă.
Din acest motiv am înaintat un amendament, împreună cu 50 colegi deputaţi din Grupul Partidului Popular European (Creştin-Democrat), care este sprijinit de Conservatorii şi Reformiştii Europeni şi de către părţi importante din Grupul Alianţei Liberalilor şi Democraţilor pentru Europa. Obiectivul nostru este să se ia în considerare în mod serios sistemele naţionale. Sperăm ca majoritatea acestui Parlament să sprijine acest apel pentru ca raţiunea să prevaleze în votul de miercuri. Ne dorim ca mamele să se bucure de o protecţie adecvată; dar dacă această protecţie este dusă prea departe, în special din motive ideologice, acest lucru va reprezenta un obstacol major pentru ocuparea forţei de muncă în rândul femeilor - obstacol pe care noi trebuie să îl înlăturăm, nu să îl încurajăm.
Anna Hedh
(SV) În multe state membre, reacţiile la acest raport au fost puternice şi mulţi politicieni au încercat să câştige capital electoral prin distrugerea acestei iniţiative a UE. Ceea ce oamenii uită, este faptul că aceasta este o revizuire a unei directive existente. Oamenii pot să creadă tot ceea ce doresc despre ceea ce ar trebui reglementat la nivelul UE, dar, astfel cum am arătat, există deja o directivă pe care avem şansa să o îmbunătăţim.
Problemei egalităţii de gen i s-a dat o mare importanţă odată cu intrarea în vigoare a Tratatului de la Lisabona şi avem responsabilitatea de a o duce mai departe. Putem vedea astăzi state membre cu reguli foarte funcţionale referitoare la concediul de maternitate care au, de asemenea, şi un nivel ridicat de ocupare a forţei de muncă în rândul femeilor. Acest lucru contrastează cu situaţia din acele ţări care au reguli mai sărace şi mai puţin funcţionale.
Dacă această directivă se adoptă, vom avea, de asemenea, o mai mare şansă de a atinge ţinta stabilită în strategia UE 2020. Sunt de acord cu faptul că există anumite detalii controversate în propunere, dar ceea ce este important este că o putem îmbunătăţi. Criticii susţin că propunerea este prea costisitoare, dar sunt convinsă că o egalitate sporită este benefică societăţii.
Barbara Matera
(IT) Dnă preşedintă, dle comisar, doamnelor şi domnilor, reprezentanţi ai 27 de state au decis din nou, astăzi, în acest Parlament, cu perseverenţă şi curaj, să abordeze o problemă delicată, dar în acelaşi timp de actualitate pentru dezvoltarea socială a ţărilor noastre. Este vorba de un raport care afectează politicile sociale, de ocupare a forţei de muncă, economice ale statelor noastre, dar care se referă şi la Europa, în dorinţa acesteia de a creşte la unison.
Raportul Estrela, astfel cum a fost dezbătut şi amendat, urmăreşte cu convingere principiul reconcilierii dintre viaţa privată şi cea profesională, pe cel al egalităţii de şanse şi, ca urmare, progresul sănătos şi echilibrat. A asigura pe întreg cuprinsul Europei un nivel minim de protecţie a principiilor menţionate implică îmbunătăţirea calităţii vieţii familiilor noastre şi nu doar aceea a femeilor noastre şi, în consecinţă, şi a calităţii vieţii noastre; acesta este lucrul cu care ne confruntăm, având convingerea şi compromisurile adecvate.
În final, echilibrul este necesar, la fel ca şi mijloacele alese, şi trebuie să protejăm atât statutul femeilor pe piaţa muncii, cât şi prerogativele statelor în aplicarea politicilor proprii. Jean Monnet ne-a învăţat să creştem făcând paşi mici. Permiteţi-ne să facem aceşti paşi mici fără a ne teme că vor urma şi alţii.
Vilija Blinkevičiūt
(LT) În prezent este cu adevărat extrem de important să reconciliem mai bine viaţa de familie cu cea profesională, luptând pentru creştere economică, prosperitate şi competitivitate în domeniul egalităţii de gen. Deoarece există un declin abrupt al ratei natalităţii în aproape toate statele membre, trebuie să luăm măsuri pentru a crea cele mai bune condiţii posibile pentru ca mamele să nască copii şi să aibă o şansă reală de a se întoarce pe piaţa muncii. De asemenea, fac un apel la statele membre şi la deputaţii PE să găsească oportunităţile şi să coordoneze costul concediului de maternitate şi al alocaţiei pentru copii, pentru a se asigura că femeile nu sunt o forţă de muncă mai costisitoare decât bărbaţii. Împărţirea responsabilităţilor familiale şi oportunitatea de a acorda şi bărbaţilor dreptul la două săptămâni de concediu de paternitate, ar da femeilor şanse mărite de întoarcere pe piaţa muncii şi ar consolida relaţiile de familie. De aceea, sunt convinsă că o perioadă extinsă a concediului de maternitate ar facilita atingerea unor rate de natalitate îmbunătăţite, în special având în vedere faptul că societatea noastră se află într-un proces rapid de îmbătrânire.
Anne Delvaux
(FR) Dnă preşedintă, în opinia mea, nevoia de a mări concediul familial este în mod clar evidentă: creşterea nivelul minim al concediului de maternitate este un pas înainte, un avantaj, care ar trebui să nu fie complet demagogic, prin compararea impactului economic cu un avantaj calitativ care este dificil de cuantificat.
Cu toate acestea, există în esenţă două părţi ale problemei: prima este contextul economic, acest fapt este adevărat, dar nu este un motiv suficient pentru a lăsa milioane de familii într-o poziţie vulnerabilă pentru mai multe decenii de acum înainte; cea de a doua este constituită de lacunele juridice ale raportului, deoarece textul include câteva tipuri de concediu familial cu baze legale incompatibile. Haideţi să ne referim la concediul de adopţie, care apare în text alături de concediul de maternitate şi cel de paternitate.
Apreciez la nivel personal, ca mamă adoptivă şi în numele femeilor pe care le reprezint, dorinţa de a acorda aceleaşi drepturi ca cele acordate mamelor biologice. De fapt, acestea sunt ceea ce dna Morin Chartier a numit micul pachet adiţional care trebuie adăugat la raportul Estrela.
În timp ce scopul este cu adevărat acela de a îmbunătăţi sănătatea şi drepturile femeilor - ale tuturor femeilor - pe piaţa muncii, mamele adoptive, care au devenit mame ca şi celelalte, sunt îndreptăţite la aceleaşi drepturi şi la aceeaşi protecţie la locul de muncă. Ele sunt, ca şi celelalte, mame cu drepturi depline şi acest lucru este, de asemenea, adevărat, indiferent dacă copilul pe care îl adoptă are sau nu vârsta de 12 luni; trebuie să evităm o astfel de discriminare care apare în text.
Referitor la subiectul adopţiei, regret faptul că textul prevede atât de puţine detalii. Nici măcar nu include vreuna dintre concluziile evaluării impactului din raportul Ramboll. Niciunul dintre aceste aspecte nu au fost tratate foarte bine, ceea ce reprezintă un punct slab. Cu toate acestea, în ciuda acestei rezerve, voi sprijini raportul dnei Estrela deoarece, lăsând deoparte consideraţiile de ordin economic, nu numai că există femei şi bărbaţi care trebuie să-şi asume mai bine responsabilităţile lor părinteşti într-o societate care abdică din ce în ce mai mult de la îndatorirea sa de a-i creşte pe cei tineri, dar este şi datoria noastră să ne asigurăm că nimeni nu trebuie să aleagă să-şi sacrifice copiii pentru locul de muncă sau să-şi sacrifice locul de muncă pentru copii.
În încheiere, noi nu suntem membri ai Consiliului, ci deputaţi ai Parlamentului. Dacă noi, cei aleşi în mod direct, nu suntem ambiţioşi, atunci spuneţi-mi: cine va fi?
Sylvie Guillaume
(FR) Dnă preşedintă, doamnelor şi domnilor, s-au spus multe lucruri, în special acum. Cu toate acestea, diversele evoluţii şi controverse din jurul raportul dnei Estrela demonstrează un singur lucru: este încă foarte dificil astăzi să abordezi cu calm problema egalităţii de gen şi în special pe aceea a unui echilibru mai bun între viaţa profesională şi cea privată.
Acest text legislativ a avut - iertaţi-mi, vă rog, expresia - o perioadă de gestaţie dificilă, în principal din cauza faptului că trebuie încă să se schimbe atitudinile într-o mare măsură în acest domeniu. Evaluările impactului sunt fără îndoială necesare pentru a asigura o înţelegere cuprinzătoare a problemei în cauză. Oricum, acestea trebuie înţelese pentru ceea ce reprezintă ele şi cu prudenţă. Aş putea să adaug că concluziile contradictorii ale acestora sunt o dovadă clară a acestui lucru.
Evident că ar fi absurd să nu mă refer la problema potenţialelor costuri ale câtorva amendamente prezentate. Cu toate acestea, ar fi la fel de absurd să nu se ia în considerare beneficiile socio-economice pe termen mediu şi lung în privinţa sănătăţii mamelor şi copiilor sau în privinţa egalităţii dintre bărbaţi şi femei pe piaţa muncii. În plus, am sentimentul că dezbaterea noastră merită mai mult decât câteva caricaturi şi stereotipuri care încă se mai pot auzi în prezent.
Regina Bastos
(PT) Europa îmbătrâneşte şi înregistrează rate foarte scăzute ale natalităţii. Aceşti factori reprezintă provocări majore pentru Uniunea Europeană, la care trebuie să răspundem cu soluţii concrete. Am căzut de acord cu privire la această observaţie în timpul dezbaterii, deşi discuţia a scos în evidenţă existenţa unor puncte de vedere divergente.
În Portugalia, de exemplu, rata natalităţii nu este suficient de ridicată pentru a asigura reînnoirea generaţiilor, situaţie care ne pune în pericol viitorul. Acest lucru se întâmplă atât în ţara mea, cât şi în majoritatea statelor membre ale UE. Sunt sigură că politici mai flexibile referitoare la concediul de maternitate pot contribui la inversarea acestor tendinţe. Trebuie să transmitem familiilor un mesaj coerent de sprijinire a maternităţii, adoptând măsuri concrete care să asigure o mai bună reconciliere a vieţii profesionale, private şi de familie. Este necesar ca femeile să fie protejate, pentru a putea alege să aibă copii fără să părăsească piaţa forţei de muncă. Este vital să răspundem acestei provocări dacă dorim să atingem obiectivele economice şi sociale din Strategia Europa 2020 şi să combatem îmbătrânirea populaţiei.
În Portugalia, de exemplu, concediul de maternitate este remunerat deja cu 100 % din venituri timp de 120 zile, încercându-se astfel combaterea ratei scăzute a natalităţii cu care ne confruntăm. În consecinţă, susţin că este necesar ca salariile femeilor să fie asigurate în timpul concediului de maternitate în modalitatea descrisă în raportul aflat în discuţie. O măsură rezonabilă este ca fiecărui stat membru să i se permită să creeze condiţiile care vor asigura obiectivul de acordare a salariilor integrale pe durata concediului de maternitate până în 2020.
În cele din urmă, aş dori să o felicit pe dna raportoare Estrela pentru perseverenţa cu care a apărat măsurile menite să protejeze familiile şi să combată, în acelaşi timp, îmbătrânirea populaţiei.
Iratxe García Pérez
(ES) Dnă preşedintă, cred că suntem cu toţii conştienţi de răspunderea pe care trebuie să o exercite astăzi Parlamentul cu scopul de a revizui directiva privind condiţiile de muncă pentru femei. Această directivă a fost discutată încă din legislatura anterioară, însă, din cauza punctelor de vedere diferite şi a dificultăţilor întâmpinate, nu am putut avansa.
Din acest motiv, vă spun că este necesar să ne asumăm astăzi răspunderea, în contextul punctelor de vedere diferite care pot exista, pentru a înregistra un progres în privinţa drepturilor egale dintre bărbaţi şi femei şi pentru a îmbunătăţi condiţiile de viaţă ale femeilor de pe piaţa forţei de muncă.
Această directivă nu se referă numai la numărul de săptămâni de concediu de maternitate, deşi, cu siguranţă, am fost cu toţii de acord că 14 săptămâni sunt insuficiente şi că trebuie să creştem durata. Cu toate acestea, pe lângă numărul de săptămâni, discutăm şi despre faptul că o concediere a femeilor care devin mame este considerată a fi nejustificată sau despre faptul că acordarea concediului de paternitate are un efect benefic asupra sănătăţii mamelor care lucrează.
Nu înţeleg de ce se spune că acordarea concediului de paternitate nu este în beneficiul sănătăţii mamelor care lucrează. Bineînţeles că este în beneficiul acestora. Este esenţial ca mamei şi tatălui să le fie acordată posibilitatea de a împărţi activităţile de îngrijire a copiilor în primele zile de după naştere, acest lucru fiind fundamental pentru a înregistra un progres în sfera egalităţii dintre bărbaţi şi femei. În ţări ca Spania s-a pus deja în aplicare concediul de paternitate independent şi transferabil.
Este necesar să le acordăm bărbaţilor posibilitatea de a-şi asuma răspunderea alături de femei, pentru a putea merge mai departe în direcţia stabilită de prezenta discuţie. Consider că acest lucru este important.
Doresc să-i mulţumesc raportoarei, dna Estrela, pentru munca depusă şi pentru responsabilitatea Parlamentului privind...
(Preşedinta a întrerupt-o pe vorbitoare)
Godfrey Bloom
Dnă preşedintă, în urmă cu aproximativ cinci ani şi jumătate, am cauzat un fel de furoare când am sugerat că orice om de afaceri mărunt cu capul pe umeri ar fi nebun să angajeze o femeie la vârsta fertilă.
Situaţia s-a înrăutăţit tot mai mult de atunci, balanţa dintre angajaţi şi angajatori înclinându-se în favoarea angajaţilor într-un mod care a scăpat complet de sub control. Unul dintre alegătorii mei din York mi-a scris anul trecut că problema nu se rezumă la angajarea femeilor aflate la vârsta fertilă, ci că orice om de afaceri mărunt care mai face angajări de orice fel trebuie să îşi fi ieşit din minţi.
Ne confruntăm cu o situaţie extraordinară, nu este aşa? Pe de o parte sunt femeile tinere, care doresc cu disperare să se angajeze, să lucreze pentru companii, în special companii mici - acestea fiind forţa motrice a economiei din Regatul Unit - şi pe de altă parte angajatorii, care sunt prea îngroziţi pentru a le angaja. Aceasta este problema noastră. În acest loc, unde experienţa comercială din rândul deputaţilor este atât de redusă, adoptăm măsuri care fac aproape imposibilă angajarea femeilor tinere de către întreprinderile mici, în pofida dorinţelor acestora din urmă.
Obişnuiam să cred că este vorba de o conspiraţie chinezească, prin care această instituţie împiedica funcţionarea economiei europene, şi că, în culise, chinezii făceau eforturi pentru ca situaţia să se înrăutăţească până ce urmam să fim nevoiţi să importăm totul din China. Acum am însă o altă ipoteză, şi anume aceea că, în comitete, în Comisie şi aici, femeile care pun atâtea piedici întreprinderilor mici care doresc să angajeze femei tinere sunt cele care iau în considerare numai propriile interese.
Aş sugera chiar că, în momentul în care electoratul le va privi cu atenţie şi le va elimina peste câţiva ani pentru incompetenţa şi prostia de care dau dovadă, aceste femei vor putea să intre din nou pe piaţa forţei de muncă numai pentru că se află la vârsta mijlocie sau spre finalul acesteia. Jocurile vor fi deja făcute. Aceasta este ipoteza mea. Nu pot găsi altă explicaţie raţională pentru această interferenţă ridicolă între angajator şi angajat. În cazul în care consideraţi că această ipoteză este ciudată, analizaţi modul în care se discută despre schimbările climatice şi credeţi-mă că nimic nu este prea stupid pentru acest Parlament.
Salvatore Iacolino
(IT) Dnă preşedintă, nu încape îndoială că prezentarea acestui proiect de lege Parlamentului în scopul dezbaterii, după 18 luni de muncă asiduă, trebuie salutată. Este evident că un proiect de această natură se caracterizează prin diverse aspecte sensibile, deoarece legile echivalente din statele membre diferă foarte mult. În orice caz, capacitatea de inovare a măsurii este un rezultat care ar trebui să se bucure de reacţii pozitive, la fel ca afirmarea principiului centralităţii familiei şi garantarea unui nivel mai ridicat de protecţie socială pentru femei şi pentru femeile aflate în anumite condiţii, cum ar fi aceea de a avea un copil.
Este necesar să se asigure o consecvenţă în protejarea femeilor care nasc - şi afirm acest lucru în pofida faptului că sfera de reglementare a acestei măsuri este, în opinia mea, mai extinsă decât s-a estimat iniţial - în măsura în care trebuie evidenţiat faptul că în Europa şi în multe state membre există încă o diferenţă notabilă în ceea ce priveşte protecţia oferită în cazul naşterilor şi a copiilor nenăscuţi.
Este necesar să se reconcilieze această activitate cu necesitatea de a elimina abuzul din partea angajatorilor şi să se limiteze sfera de acţiune a amendamentelor - o parte dintre acestea, în opinia mea, contribuind la lipsa de flexibilitate a legislaţiei în general -, începând cu concediul de paternitate, care nu pare să aibă legătură cu o măsură al cărei scop fundamental este protecţia femeilor.
Nu există dubii cu privire la necesitatea de a lua în considerare problema lucrătorilor imigranţi şi domestici, acesta fiind un alt element al prezentului proiect de lege referitor la femeile cu locuri de muncă precare, pe o piaţă flexibilă şi elastică, în care femeile, în special acum, trebuie considerate a fi o resursă în serviciul comunităţii.
Nicole Sinclaire
Dnă preşedintă, angajatorii şi guvernul din Regatul Unit solicită deputaţilor britanici să voteze împotriva propunerilor referitoare la creşterea duratei concediului de maternitate plătit integral de la 14 la 20 săptămâni, deşi consider că acest lucru este o dovadă de ipocrizie crasă din partea conservatorilor care, în cadrul comisiei, au propus un amendament prin care se solicita un concediu plătit de 24 săptămâni. Aşa cum spuneam, ipocrizia pare a nu cunoaşte limite.
Federaţia Britanică pentru Întreprinderile Mici a declarat că aceste planuri sunt prea scumpe, ele urmând să coste întreprinderile britanice peste 2,5 miliarde GBP pe an. Până şi guvernul de coaliţie din Regatul Unit, din care fac parte şi liberal-democraţii, se opune acestor schimbări. Schimbările propuse ar costa Regatul Unit până la două miliarde GBP într-un moment în care lucrătorii din sectorul public şi privat sunt disponibilizaţi pentru a economisi sume mult mai mici.
O altă posibilitate este că aceste schimbări ar putea să îşi submineze propriile efecte: potrivit guvernului britanic, măsurile vor favoriza lucrătorii bine plătiţi şi mai puţin pe cei cu salarii mici. Deşi intenţiile sunt bune, efectul acestor schimbări va fi acela de a împiedica procesul de asigurare a egalităţii mamelor care lucrează. De asemenea, există posibilitatea ca aceste schimbări să încurajeze angajatorii să aleagă candidaţii bărbaţi în defavoarea femeilor.
Dnă preşedintă, există şi alte modalităţi de a consolida drepturile mamelor care alăptează, cum ar fi sistemele mai flexibile de acordare a concediilor. Este necesar şi să respectăm diferenţele sociale şi culturale din diversele state membre. Nu există o măsură unică potrivită pentru toţi. Familiile lucrătoare care depind de legislaţia corectă pentru a trăi, a munci şi a-şi creşte copiii se află în lumea reală şi nu într-o lume ideatică de tipul Eurodisney.
Aceste schimbări sunt propuse într-un moment neoportun şi în beneficiul persoanelor greşite. Într-o perioadă în care guvernele din întreaga UE caută să diminueze cheltuielile publice, dumneavoastră doriţi să majoraţi costurile de ocupare a forţei de muncă, iar acestea vor afecta un sector în care femeile nu sunt reprezentate în mod proporţional şi, în consecinţă, sunt mai expuse riscului de a-şi pierde locurile de muncă. Regatul Unit are deja cele mai bune, mai corecte şi mai generoase standarde privind concediul de maternitate şi paternitate. Mamele britanice beneficiază în prezent de şase săptămâni de concediu plătit cu 90 % din salariu, urmate de 33 săptămâni în care primesc remuneraţia pentru concediul de maternitate plătit de 125 GBP pe săptămână prevăzută de lege.
Voi vota în interesul poporului britanic. Voi urma sfatul guvernului Majestăţii Sale şi voi vota împotriva amendamentelor care vizează concediul de maternitate plătit.
Ria Oomen-Ruijten
(NL) Dnă preşedintă, după ce am ascultat tot ceea ce s-a spus în această şedinţă plenară, pot afirma cu certitudine că egalitatea de tratament între bărbaţi şi femei - care a necesitat, într-adevăr, mult curaj şi mult efort, precum şi sume mari de bani - nu a fost atinsă. Afirm acest lucru atât pentru o parte dintre colegii din propriul meu grup, care, de fapt, au părăsit camera, cât şi pentru alţii. Acesta a fost primul punct pe care am dorit să-l evidenţiez.
Al doilea punct priveşte îmbătrânirea şi structura disproporţionată pe vârste din această societate. Problema aceasta este crucială în Europa şi, din această cauză, este de o importanţă capitală să uşurăm decizia de a avea copii. De exemplu, apreciez interviul acordat de ministrul francez de finanţe, dna Lagarde, privind poziţia femeilor la locul de muncă, pe care îl consider perfect. Sper să putem adera la această viziune.
Al treilea punct pe care doresc să îl evidenţiez este faptul că egalitatea de tratament reprezintă un angajament faţă de o Europă socială. Am spus că, în această Europă socială, bărbaţii şi femeile trebuie să se bucure de şanse egale pe piaţa forţei de muncă şi trebuie să aibă posibilitatea de a avea copii. În prezent, scopul nostru este acela de a acorda 18 săptămâni de concediu şi am ajuns acum, mai mult sau mai puţin, la un consens privind această durată, însă nu putem şti încă dacă ne vom putea permite să punem în aplicare decizia.
Nu am nicio obiecţie privind compromisul propus de grupul meu, care constă în acordarea unei remuneraţii de maximum 75 % pentru acele patru săptămâni. Totuşi, obiectez în privinţa faptului că acest compromis conţine şi o referinţă la costurile de sănătate. Aceasta este obiecţia mea principală, deoarece ţărilor precum Regatul Unit şi Irlanda - aceste costuri fiind subvenţionate substanţial şi în Franţa - le este astfel oferită oportunitatea de evita să acorde în continuare 75 %. În consecinţă, mă întreb dacă este posibil să respingem acea parte din compromisul propus. Astfel am putea şi să furnizăm un aviz consolidat care să poată obţine majoritatea în Consiliu.
Pascale Gruny
(FR) Dnă preşedintă, dle comisar, doamnelor şi domnilor, avem nevoie de o legislaţie europeană care să protejeze sănătatea femeilor gravide şi a femeilor care au născut de curând sau care alăptează şi este necesar să răspundem provocării demografice cu care ne confruntăm şi să încurajăm creşterea ratei natalităţii în Europa. Cu toate acestea, măsurile adoptate în acest sens nu trebuie să descurajeze angajarea femeilor.
Doresc să subliniez trei aspecte. În primul rând, salut propunerea Comisiei Europene privind sănătatea şi siguranţa la locul de muncă a lucrătoarelor însărcinate şi a lucrătoarelor care au născut de curând sau care alăptează. Aş dori să subliniez titlul, care reprezintă cadrul legal al acestei directive, deoarece se întâmplă des să uităm care este subiectul exact al textului. Discutăm despre femei deoarece, până la proba contrarie, bărbaţii nu pot naşte.
Dezbaterea tinde să-şi piardă din substanţă ca urmare a trimiterilor la concediul de paternitate sau concediul parental. Haideţi, să rezolvăm mai întâi problema cu care se confruntă femeile, concentrându-ne pe sănătatea acestora la aducerea pe lume a unui copil. Trebuie să punem în aplicare o serie de garanţii reale pentru a proteja sănătatea acestor femei pe piaţa forţei de muncă. Concediul de paternitate şi cel paternal vor fi abordate într-o altă directivă.
În al doilea rând, dezbaterea vizează numărul de săptămâni. În prezent, durata medie a acestui concediu este stabilită la 14 săptămâni. Comisia Europeană propune 18 săptămâni, iar raportul 20. În calitate de femeie şi mamă a trei copii, este evident că doresc ca mamele să poată rămâne lângă copiii lor cât mai mult timp cu putinţă. Cu toate acestea, trebuie să ne punem următoarea întrebare: cine va suporta costurile prelungirii concediului de la 14 la 20 săptămâni? Statul? Întreprinderile?
Sunt convinsă că o creştere medie de la 14 la 18 săptămâni reprezintă un progres pentru sistemul european şi o adevărată investiţie pe care economia noastră o face cu scopul de a promova creşterea ratei natalităţii în Europa. Un concediu de douăzeci de săptămâni poate avea un impact negativ asupra ocupării forţei de muncă de către femei: aceasta ar fi frânată. Întreprinderile şi statele nu pot suporta o astfel de povară financiară imensă într-o perioadă de criză.
În al treilea rând, este necesar să acordăm mai multă prioritate îmbunătăţirii serviciilor de îngrijire a copiilor, astfel încât mamele să poată reconcilia viaţa de familie cu viaţa profesională. Progresul înregistrat în acest sens a fost modest, în ciuda numeroaselor apeluri lansate de Parlament. În consecinţă, haideţi să încercăm să nu fim contraproductivi şi să nu trimitem femeile înapoi acasă.
Elena Băsescu
Doresc să profit de această ocazie pentru a transmite condoleanţe familiei Maricicăi Hăhăianu. Asistenta medicală de naţionalitate română, în vârstă de 32 de ani, plecase în Italia în căutarea unui loc de muncă mai bun. Şi-a pierdut viaţa săptămâna trecută, după ce a fost agresată de un tânăr italian la metroul din Roma.
Consider că angajarea în condiţii precare de muncă trebuie să devină o preocupare pentru Europa. Femeile sunt concentrate în locuri de muncă prost remunerate şi reprezintă marea majoritate a lucrătorilor cu timp parţial din Uniunea Europeană. Exisă totuşi unele cazuri în care criza a avut un efect limitat asupra femeilor active pe piaţa muncii. De exemplu, în România, proporţia femeilor care şi-au găsit un loc de muncă a continuat să crească pe parcursul anului 2009.
Ţin să atrag atenţia asupra situaţiei defavorabile în care se află femeile care lucrează în străinătate. Deseori ele lucrează fără norme legale şi nu beneficiază de drepturi....
(Preşedinta a retras cuvântul vorbitoarei)
Rovana Plumb
Am să mă refer din nou la Directiva privind concediul de maternitate. Am ascultat cu multă atenţie dezbaterea din această seară şi vreau să spun că cei care se opun acestui proiect, mă refer la perioada de extindere a concediului şi la plata integrală, vin cu un sigur argument, cel economic, dar simplist, pentru că dincolo de deficitul bugetar există oamenii. Aceştia ignoră faptul că balanţa beneficiilor atârnă în favoarea acestui raport, atât pentru angajat, cât şi pentru angajator - da, şi pentru angajator, cel cu simţul investiţiei în viitor.
În plus, detractorii nu-şi dau seama că penalizarea însăşi a maternităţii ca şi concept în contextul în care scade natalitatea, iar populaţia îmbătrâneşte şi sărăceşte, are impact asupra sustenabilităţii schemelor de securitate socială.
Frédérique Ries
(FR) Dnă preşedintă, am ascultat şi eu cu atenţie tot ceea ce s-a spus până acum şi am constatat că, aşa cum se întâmplă adesea, ce e prea mult nu e sănătos. Argumentele aduse pentru a justifica acest concediu de maternitate prea lung - 20 săptămâni, din care şase trebuie acordate înainte de naşterea copilului şi două după, cu remuneraţie integrală - nu sunt convingătoare. În mod clar, Europa nu poate răspunde provocărilor complexe privind demografia şi ocuparea forţei de muncă de către femei cu o astfel de măsură izolată.
Cine poate să gândească în mod serios că există persoane care decid să aibă un copil pentru a beneficia de un concediu de cinci luni în locul unuia de patru luni şi jumătate? Pe de altă parte, nu cred că putem ameliora condiţia femeilor prin îngrădirea libertăţii acestora de alegere. Mai mult decât atât, nu trebuie să pierdem din vedere posibilele consecinţe şi pagube colaterale ale deciziilor adoptate. Protejarea femeilor înseamnă, în primul rând, să nu avem pretenţii exagerate, care să ducă la apariţia unor noi forme de discriminare împotriva femeilor în momentul recrutării iniţiale şi al reîncadrării în activitatea profesională, pericol confirmat de experţii OCDE şi de cei ai Uniunii claselor de mijloc, de exemplu.
În consecinţă, mă exprim în mod clar în favoarea concediului de 18 săptămâni, a principiului concediului de paternitate şi, bineînţeles, a latitudinii statelor membre de a merge în continuare pe acest drum.
Franziska Katharina Brantner
(DE) Dnă preşedintă, aş dori să fac o scurtă observaţie privind recunoaşterea perioadelor de concediu parental în fiecare ţară. Dl Mann şi colegii săi au propus, la rândul lor, amendamente în această privinţă, inclusiv amendamentul 115, în a cărui primă parte se discută dacă cele patru săptămâni ar trebui sau nu să fie luate în calcul.
Din păcate, în a doua parte a amendamentului, această problemă este asociată - şi voi citi acum secţiunea respectivă, pentru a fi totul foarte clar - cu faptul că remuneraţia poate fi o medie a remuneraţiei din cele 18 săptămâni de concediu de maternitate, care trebuie să reprezinte cel puţin 75 % din ultimul salariu lunar sau din salariul mediu lunar prevăzut de legislaţia naţională, în funcţie de plafonul prevăzut de legislaţia naţională. Acest lucru înseamnă de fapt că renunţăm la armonizarea europeană în cazul finanţării din această sferă şi al sumelor primite de femei în această perioadă. Acest lucru este inacceptabil. Consider că este păcat să votăm în bloc aceste măsuri pentru că, într-un final, nu dorim să renunţăm la armonizarea de la nivel european, ci să dezvoltăm această armonizare pentru a aduce beneficii tuturor bărbaţilor şi femeilor.
Cornelia Ernst
(DE) Dnă preşedintă, stimaţi colegi, ar trebui să ne întrebăm care anume este scopul acestei dezbateri. Încercăm oare să obţinem numai o mică îmbunătăţire a egalităţii şi să aducem familiilor numai puţin sprijin, în cel mai ieftin mod cu putinţă? Bineînţeles că este costisitor să reconciliem viaţa de familie cu cea profesională. Aş vrea să pun următoarea întrebare colegilor deputaţi din Germania: ce înseamnă o cheltuială de 1 miliard EUR în Germania dacă, în acelaşi timp, oferim 450 miliarde EUR sub formă de garanţii bancare? Ce dorim de fapt să obţinem în această privinţă? Este corect să se acorde o remuneraţie integrală în timpul concediului parental. Ce altă opţiune avem? Nu este timp liber, nici vacanţă, este o perioadă în care se munceşte.
Bineînţeles că dorim să prelungim durata concediului la 20 săptămâni, deoarece credem că numai această durată este echitabilă.
Mai mult decât atât, nu dorim să oferim numai puţin mai multă egalitate în viaţa profesională. Dorim ca egalitatea dintre femei şi bărbaţi să fie una completă. În acest scop, este necesar să adoptăm măsuri drastice, cum este salariul minim obligatoriu în toate statele membre.
Angelika Werthmann
(DE) Dnă preşedintă, problema protecţiei maternităţii trebuie să rămână la latitudinea statelor membre, date fiind diferenţele culturale existente în Europa. În Austria se acordă concediu plătit de 16 săptămâni. Prelungirea acestei perioade ar costa 17,4 milioane EUR pe an pentru fiecare săptămână în plus. Dacă acordarea unui concediu plătit cu o durată de 20 săptămâni ar deveni obligatorie, aceasta ar costa Austria peste 60 milioane EUR. Costurile suplimentare ar fi şi mai mari dacă ar exista şi un concediu de paternitate plătit de două săptămâni pentru fiecare tată.
Lucrurile trebuie să fie clare în cadrul deliberărilor: în primul rând, aceasta este o decizie care aparţine în totalitate părinţilor şi, în al doilea rând, consider că prezintă un risc de agravare a discriminării împotriva femeilor aflate la vârsta fertilă. S-ar încuraja astfel o creştere a condiţiilor de muncă precare, la care sunt supuse deja 31,5 % din femei în cadrul activităţilor profesionale. Întrebarea este: dorim cu adevărat să se întâmple acest lucru?
Seán Kelly
(GA) Dnă preşedintă, am avut o dezbatere excelentă în această seară şi s-au adus, în general, multe argumente bune în Parlament. Multe argumente au fost idealiste, însă dna Estrela este demnă de laudă pentru că le-a invocat. În acelaşi timp, însă, trebuie să dăm dovadă de simţ practic şi să fim realişti. Am îndoielile mele. Dacă luăm în considerare toate sugestiile, este posibil ca femeile tinere, în mod special, să nu îşi mai poată găsi un loc de muncă. Perspectiva mea este a unui părinte. Am două fiice şi vreau ca ele să aibă şanse egale cu băieţii la obţinerea unor locuri de muncă. Aceasta este problema principală! În Irlanda, ne aflăm într-un impas în ceea ce priveşte finanţele. Douăzeci la sută dintre tineri sunt şomeri. Patru întreprinderi mici şi mijlocii se închid zilnic şi ne confruntăm cu cel mai slab buget din toate timpurile. Astfel, deşi o mare parte dintre sugestii sunt bune, ar fi indicat ca acestea să fie adoptate mai târziu. Consider că în acest moment nu sunt practice.
Marita Ulvskog
(SV) Această dezbatere a fost foarte interesantă. Cred că dovedeşte faptul că există posibilitatea să ajungem la un compromis, pentru a putea adopta o decizie în această privinţă.
Consider că ar fi foarte indicat să reuşim să facem acest lucru şi, bineînţeles, este necesar să pornim de la faptul că sistemele noastre sunt diferite. Statele membre au înregistrat niveluri diferite de progres.
Eu sunt din Suedia, unde concediul parental este mai lung de un an, remuneraţia este substanţială, iar tatăl este obligat să îşi ia o perioadă de concediu parental.
Nu cred că este posibil, la nivel european, să punem în aplicare un sistem care să funcţioneze la fel de bine pentru bărbaţi, femei şi copii, precum şi pentru nivelul de participare a femeilor pe piaţa forţei de muncă. Cu toate acestea, trebuie să depunem toate eforturile pentru a obţine o directivă minimă care să ne permită să ajungem la un consens.
Elżbieta Katarzyna Łukacijewska
(PL) În discuţia privind activitatea profesională a femeilor, aş dori să mă refer la două grupuri de vârstă: primul, despre care s-a vorbit deja mult astăzi, este reprezentat de femeile tinere care sunt foarte bine educate, dar care nu îşi pot găsi un loc de muncă din cauză că angajatorii doresc adesea să evite costurile asociate sarcinii şi concediului de maternitate.
Al doilea grup este acela al femeilor de peste 50 de ani, care sunt considerate a fi mai puţin productive şi mai puţin creative. Potrivit statisticilor, femeile cu vârste cuprinse între 59 şi 60 de ani reprezintă numai 25 % din numărul total al angajaţilor din acest interval de vârstă. Ponderea femeilor de peste 60 de ani care lucrează este şi mai mică. Din acest motiv, în momentul în care discutăm despre femeile cu locuri de muncă precare, trebuie să luăm în considerare ambele grupuri şi să depunem toate eforturile necesare pentru a ajuta femeile să găsească primul loc de muncă, să se reîncadreze în activitatea profesională după concediul de maternitate şi să obţină mai multe calificări profesionale.
(Preşedinta a întrerupt-o pe vorbitoare)
Izaskun Bilbao Barandica
(ES) Dnă preşedintă, scopul acestei iniţiative este de a ameliora sănătatea şi siguranţa la locul de muncă pentru femeile care sunt însărcinate sau care au născut, şi de a pune în aplicare măsuri menite să stabilească un echilibru între viaţa de familie şi cea profesională.
Femeile europene îşi pun astăzi speranţa în Parlamentul European şi se aşteaptă ca noi să aplicăm măsurile moderne necesare în secolul XXI. În consecinţă, este necesar să discutăm despre posibilitatea acordării unui concediu de 20 săptămâni, în care să se acorde o remuneraţie de 100 % din salariul mamei, inclusiv pentru lucrătoarele independente, despre posibilitatea ca taţii să beneficieze de un concediu după naştere şi despre stabilirea unei egalităţi între bărbaţi şi femei la acordarea acestui concediu. Nu este vorba numai despre femei.
Discutând despre costul concediului de maternitate nu numai că le sancţionăm pe femei, ci dăm dovadă de o lipsă de responsabilitate, dacă ţinem cont de criza reprezentată de rata natalităţii şi de îmbătrânirea populaţiei în Europa în momentul de faţă, aceşti factori contribuind la apariţia crizei economice.
V-aţi întrebat vreodată, de exemplu, cât costă absenteismul în Europa? Nu s-a discutat deloc despre acest aspect. Avem ocazia să înregistrăm un progres privind egalitatea dintre bărbaţi şi femei, aşa că haideţi să nu dezamăgim populaţia Europei.
Maroš Šefčovič
vicepreşedinte al Comisiei. - Dnă preşedintă, aş dori să le mulţumesc tuturor deputaţilor pentru că au participat la această dezbatere importantă, motivantă şi, aş spune, foarte aprinsă.
Cu toate că privim lucrurile din perspective diferite, majoritatea dintre noi suntem de acord cu câteva aspecte. Maternitatea nu trebuie sancţionată; trebuie să depunem toate eforturile pentru a obţine egalitatea de remunerare şi trebuie să analizăm cu foarte mare atenţie consecinţele economice ale deciziilor adoptate aici.
O parte dintre dumneavoastră aţi făcut trimiteri la problema concediului de paternitate sau parental. Aş dori să vă reamintesc că directiva recent adoptată privind concediul parental acordă minim opt luni de concediu părinţilor pentru fiecare copil. Pentru prima dată, beneficiem de încurajarea legală a taţilor să îşi ia concediu, la nivel european.
Se pierde o lună întreagă de concediu dacă tatăl nu îşi asumă această responsabilitate. Directiva va intra în curând în vigoare şi vom porni de la progresul înregistrat până acum pentru a analiza cu atenţie propunerile viitoare referitoare la concediul de paternitate.
Aşa cum am menţionat la începutul intervenţiei, studiem în prezent situaţia şi vom reveni foarte curând cu rezultatele.
Permiteţi-mi să subliniez faptul că taţii sunt încurajaţi să participe la creşterea copilului cu o remarcă de natură personală. Am avut norocul de a asista la naşterea a doi dintre cei trei copii ai mei. Bineînţeles, în timpul acelei perioade petrecute în spital, nu am putut decât să încerc să par curajos şi să pretind că nu sunt îngrijorat sau speriat, încercând astfel să îi ofer soţiei mele cel mai bun sprijin moral de care eram capabil. Bineînţeles, câteodată aveau mai multă grijă de mine soţia mea şi amabilele asistente medicale, pentru ca eu să pot oferi acest sprijin moral! Însă nu voi uita niciodată momentele extrem de importante de după naştere şi cele câteva zile în care am putut să îmi ajut soţia la îngrijirea nou-născutului.
Este clar faptul că nu numai mamele necesită să relaţioneze cu nou-născutul. Este necesar ca şi taţii să facă acest lucru şi trebuie să îi încurajăm în acest sens şi să schimbăm tiparul paternal, creând astfel condiţiile necesare pentru ca taţii să relaţioneze cu copiii nou-născuţi.
Întorcându-ne la rapoartele care au fost discutate astăzi şi referitor la raportul dnei Thomsen privind munca precară, am reţinut ceea ce s-a discutat. Pot să vă asigur că vom lua măsuri în cadrul Comisiei pentru a ameliora condiţiile de muncă ale femeilor cu locuri de muncă precare, prin monitorizarea politicilor naţionale de ocupare a forţei de muncă şi în special prin sprijinul acordat prin intermediul fondurilor structurale.
În ceea ce priveşte contribuţia vastă a dnei Estrela la propunerea Comisiei privind o directivă consolidată pentru concediul de maternitate, este evident că încercăm să atingem un echilibru foarte dificil. Este necesar să garantăm drepturile fundamentale ale lucrătoarelor, însă nu trebuie să oferim statelor membre o scuză pentru a suspenda aceste negocieri foarte importante. Trebuie să studiem modelele care ne pot oferi atât o rată ridicată de ocupare a forţei de muncă, cât şi o rată ridicată a natalităţii.
În acest sens, Comisia salută amendamentele care au obiectivul de a menţine durata minimă a concediului la 18 săptămâni, care stabilesc un nivel alternativ de remunerare, păstrează trimiterea la concediul medical şi permit ca alte forme de concediu să substituie concediul de maternitate.
Totul cu rezerva ca acestea să nu ducă la diminuarea protecţiei existente. Un regres în acest sens nu poate reprezenta o opţiune pentru Uniunea Europeană.
Sper că Parlamentul şi Consiliul vor putea ajunge la un compromis. Prin poziţia adoptată, Comisia doreşte să acopere decalajul dintre poziţiile celor două instituţii pentru a furniza o bază solidă pentru discuţiile viitoare.
Ameliorarea condiţiilor femeilor din Europa trebuie să fie obiectivul nostru suprem. Femeile aduc o contribuţie enormă societăţii, iar societatea trebuie să găsească o modalitate prin care să le răsplătească.
Miroslav Mikolášik
Dnă preşedintă, mă tem că li s-a dat deja cuvântul multor colegi care au sosit după mine şi după colegul meu, aici de faţă. Cerusem deja cuvântul când dl Preşedinte Buzek a început dezbaterea din această seară, aşa că trebuie să atrag atenţia asupra modului injust în care s-a acordat cuvântul în cadrul procedurii catch-the-eye.
Preşedinta
Vă mulţumesc pentru solicitarea de a lua cuvântul. Aşa cum spuneam, numărul persoanelor care au solicitat să ia cuvântul a depăşit timpul disponibil. Nouăsprezece persoane au dorit să vorbească într-un interval de numai cinci minute. Am încercat să le ofer persoanelor de pe listele pe care le am în faţă ocazia de a vorbi.
Evident, comentariile dumneavoastră vor fi consemnate. Vom depune toate eforturile pentru ca dezbaterile viitoare să se desfăşoare în cel mai corect mod cu putinţă.
Edite Estrela
Dnă preşedintă, dle comisar, doresc să vă mulţumesc pentru sensibilitatea de care aţi dat dovadă în discursul de deschidere şi în intervenţia de final, precum şi pentru mărturia personală. Consider că este foarte important ca aceasta să caracterizeze şi declaraţiile altor persoane, cum ar fi ceilalţi deputaţi care au luat cuvântul în această dezbatere, pentru a putea astfel să eliminăm ideile preconcepute şi să schimbăm stereotipurile care există încă în societatea noastră.
În consecinţă, este la fel de important să acordăm concediul de paternitate, profitând la maximum de baza legală duală a acestei directive, care are obiectivul de a promova egalitatea dintre sexe şi de a concilia viaţa de familie cu cea profesională, deoarece unul dintre stereotipurile predominante din societatea noastră este acela prin care femeile sunt asociate cu reproducerea, în timp ce bărbaţii sunt asociaţi cu producţia. Bărbaţii sunt taţi în aceeaşi măsură în care sunt femeile mame, pe lângă faptul că şi muncesc şi au astfel atât dreptul de a obţine realizări profesionale, cât şi acela de a-şi creşte copiii încă de la naştere. Deputatul din Regatul Unit care a luat cuvântul nu se află aici. Aş fi dorit să îl întreb dacă David Cameron este mai presus de alţi cetăţeni europeni care doresc să beneficieze de concediu de paternitate, dar care sunt discriminaţi în cel puţin opt state membre.
Ne aflăm încă în procesul primei lecturi şi vom avea aşadar ocazia de a aduce îmbunătăţiri acestor propuneri împreună cu Comisia şi Consiliul. Aş dori să le mulţumesc colegilor mei deputaţi pentru implicare. Obţinerea acestui larg consens este extrem de importantă.
Este evident că ne confruntăm cu o perioadă dificilă, însă în aceste timpuri societăţile au cea mai mare nevoie de factori de decizie îndrăzneţi, pentru că, aşa cum observa poetul roman Horaţiu acum mii de ani, cel care se teme de furtuni va ajunge să se târască.
Britta Thomsen
Dnă preşedintă, doresc să le mulţumesc colegilor deputaţi pentru comentariile aduse la raportul meu privind femeile cu locuri de muncă precare, precum şi Comisiei pentru disponibilitatea de a adopta iniţiative în scopul ameliorării acestei situaţii.
Aşa cum au subliniat mulţi deputaţi, marea majoritate a persoanelor care lucrează în condiţii de muncă precare şi având salarii mici sunt femei. Acest lucru înseamnă nu numai că femeile din Europa câştigă mai puţin decât bărbaţii, ci şi că femeile beneficiază de pensii mai mici decât aceştia, iar viitorul Europei va găzdui un număr mult mai mare de femei sărace, deoarece căsătoria nu mai oferă în mod automat siguranţă financiară la bătrâneţe.
Cel mai vulnerabil grup de pe piaţa europeană a forţei de muncă este acela al femeilor imigrante. În acest grup se înregistrează niveluri înalte de exploatare, în special în rândul celor 11 milioane de femei care sunt lucrători domestici. Acest grup include şi lucrătorii au-pair. Au-pair înseamnă "în condiţii de egalitate”, dar multe femei sosite din Filipine sau fostele republici sovietice pentru a munci ca lucrători au-pair nu vin pentru un schimb cultural. Ele vin aici pentru a câştiga bani, iar acest sistem este exploatat în multe locuri din Europa ca modalitate de a obţine o forţă de muncă ieftină. Aş dori să fac apel la Comisie pentru a investiga aceasta situaţie. Nu trebuie să permitem ca această formă de exploatare să fie legală în Europa. În consecinţă, este necesar să acţionăm cu mai multă rigurozitate în ceea ce priveşte problema au-pair.
Diferenţele de remunerare dintre bărbaţi şi femei încep, potrivit statisticilor proprii ale Comisiei privind remunerarea, atunci când apar copiii. Dacă dorim să obţinem o egalitate completă între bărbaţi şi femei pe piaţa forţei de muncă, femeile trebuie să beneficieze de o remuneraţie completă pe durata concediului de maternitate, iar bărbaţii trebuie să se implice în îngrijirea copiilor, fiind necesar ca, în acest scop, să le fie acordat concediul de paternitate.
Preşedinta
Dezbaterea a fost închisă.
Votarea raportului Estrela va avea loc miercuri, 20 octombrie.
Votarea raportului Thomsen va avea loc marţi, 19 octombrie.
Declaraţii scrise (articolul 149 din Regulamentul de procedură)
Sergio Berlato
Egalitatea între bărbaţi şi femei este un principiu fundamental al Uniunii Europene. Acest principiu a fost definit în Tratatul de la Maastricht din 1992, în Tratatul de la Amsterdam (1997) câţiva ani mai târziu, şi, în prezent, în Strategia UE 2010-2015. Agenda socială a Uniunii Europene include, printre problemele prioritare, necesitatea de a promova politicile menite să sprijine concilierea vieţii profesionale, a celei private şi a celei de familie a femeilor. În acest context, consider că maternitatea este un drept absolut fundamental care are scopul de a menţine stabilitatea socială.
Uniunea Europeană se confruntă în acest moment cu provocări demografice determinate de scăderea ratei natalităţii şi creşterea numărului persoanelor în vârstă. Consider că o parte a soluţionării declinului demografic trebuie să fie îmbunătăţirea dispoziţiilor care vizează promovarea unui echilibru între viaţa profesională şi cea de familie pentru femei. Recunosc că este important ca femeile să beneficieze de o mai puternică protecţie împotriva concedierii în perioada dintre începutul sarcinii şi lunile imediat următoare sfârşitului concediului de maternitate.
Prin urmare, sprijin amendamentele care au fost introduse în acest scop, incluzând în mod special dreptul femeii de a se întoarce la locul său de muncă sau de a fi numită într-o funcţie echivalentă.
Zuzana Brzobohatá
Obiectivul principal al raportului este acela de a îmbunătăţi securitatea şi îngrijirea medicală de care beneficiază la locul de muncă lucrătoarele gravide, cele care au născut de curând sau care alăptează. Opinia mea este că cea mai importantă propunere este prelungirea duratei minime a concediului de maternitate de la 14 la 20 săptămâni, prelungire care ar avea efecte benefice pentru sănătatea şi starea psihică a mamei, permiţându-i acesteia să acorde copilului toată atenţia de care are nevoie acesta. Prelungirea duratei minime a concediului de maternitate va încuraja şi alăptarea, care are un efect benefic demonstrat asupra sănătăţii mamei şi a copilului. Consider că este la fel de importantă şi propunerea actuală referitoare la acordarea unei indemnizaţii în timpul concediului de maternitate care să fie egală cu salariul angajatei - adică salariul mediu lunar- sau să se ridice la un nivel de cel puţin 85 %. Aceste măsuri sunt suficiente pentru a proteja familiile, în special familiile monoparentale, împotriva riscului de a ajunge sub limita sărăciei şi a riscului excluziunii sociale. O parte din raport vizează statutul tradiţional al femeilor. Femeile, spre deosebire de bărbaţi, poartă responsabilitatea principală pentru îngrijirea copilului şi a altor persoane dependente şi sunt adesea nevoite să aleagă între maternitate şi dezvoltarea profesională. În consecinţă, este deosebit de important ca noile forme de concediu parental să nu reflecte şi să nu consolideze stereotipurile sociale existente. Propunerea afectează Republica Cehă numai din punctul de vedere al indemnizaţiei pentru concediul de maternitate, nu şi al duratei acestui concediu.
Corina Creţu
în scris. - Femeile sunt victime predilecte ale recesiunii din cauza concedierilor, în special în sfera muncilor precare. Printre cele mai afectate de concedieri, diminuări salariale şi abuzuri ale angajatorilor se află muncile casnice remunerate, cele de îngrijire şi cele pe bază de contracte temporare. Muncile casnice reprezintă aproape o zecime din totalul angajărilor în ţările dezvoltate, ceea ce aşează un segment important de cetăţeni, în special femei, într-o postură vulnerabilă, care favorizează tratamentul abuziv din partea angajatorilor, mai ales atunci când este vorba de imigranţi, fie provenind din noile state membre ale Uniunii Europene, precum România, fie din ţări terţe.
Cred că anularea restricţiilor la angajare pentru români şi bulgari trebuie să reprezinte primul pas pentru anularea discriminărilor ce încă le impun acestora o condiţie inferioară, precară, în majoritatea vechilor state membre. Exemplul tragic al asistenţei medicale românce ucise zilele trecute într-o staţie de metrou din Italia, sub ochii indiferenţi ai trecătorilor, trebuie să constituie un strigăt de alarmă faţă de pericolele discriminărilor şi stigmatizărilor colective, cu consecinţe, iată, imprevizibile şi extrem de grave. Doresc, de asemenea, să pledez pentru extinderea perioadei minime a concediului de maternitate la 20 de săptămâni, pentru ca femeile să aibă timpul necesar să se ocupe corespunzător de copii.
Proinsias De Rossa
în scris. - Îmi exprim sprijinul pentru raportul care are ca obiectiv prelungirea duratei concediului de maternitate în UE la 20 săptămâni cu remunerare integrală şi introducerea a două săptămâni de concediu de paternitate remunerat. Este de importanţă vitală ca guvernele să sprijine recomandările Parlamentului European în cadrul Consiliului pentru afaceri sociale al UE din 2 decembrie. Respingerea acestei măsuri se va solda cu excluderea multor femei de pe piaţa forţei de muncă, pierzându-se astfel o resursă valoroasă. În loc să sancţioneze femeile pentru că au copii, UE trebuie să le sprijine şi să le ajute să concilieze mai bine viaţa profesională cu cea de familie. Un concediu de maternitate mai bun reprezintă o investiţie în sănătatea viitoare a societăţii noastre. Primele săptămâni din viaţa copiilor nou-născuţi au o valoare inestimabilă pentru dezvoltarea încrederii, a aptitudinilor cognitiv-senzoriale şi a legăturii cu ambii părinţi. Studiile au relevat faptul că măsurile sociale cum ar fi concediul de maternitate contribuie la creşterea ocupării forţei de muncă în rândul femeilor cu 3-4 %. Acordarea unui concediu de maternitate mai bun şi introducerea concediului plătit de paternitate sunt investiţii raţionale. Studiul impactului acestei măsuri a demonstrat că o creştere puţin mai mare de 1 % a procentului de participare a femeilor pe piaţa forţei de muncă ar acoperi costurile a 20 săptămâni de concediu de maternitate plătit.
Jim Higgins
în scris. - În ultimii 50 de ani, femeile europene au făcut progrese enorme înspre egalitatea de gen. Printre cele mai importante obiective atinse în acest sens este intrarea femeilor pe piaţa forţei de muncă. Cu toate acestea, suprareprezentarea crescută a femeilor în munca atipică este extrem de îngrijorătoare şi aş dori să repet solicitarea pe care o adresează raportul Comisiei de a încuraja statele membre "să facă schimb de bune practici şi să folosească pe deplin oportunităţile de cofinanţare oferite de fondurile structurale [...] pentru a asigura un acces mai larg la structuri de îngrijire a copiilor şi a vârstnicilor, accesibile şi de calitate, astfel încât femeile să nu mai fie obligate să îndeplinească aceste sarcini în mod informal”. De asemenea, "subliniază [...] necesitatea de a lua măsuri pentru ca munca depusă pentru îngrijirea la domiciliu să fie transformată, acolo unde este posibil, în locuri de muncă pe termen lung”. Munca precară reprezintă de mult timp un motiv de îngrijorare; cu toate acestea, criza economică şi financiară actuală a accentuat caracterul urgent al problemei muncii precare şi în mod special al problemei femeilor cu locuri de muncă precare şi aş dori să îndemn Comisia să acţioneze pentru a proteja femeile care se află într-o situaţie vulnerabilă şi muncesc în astfel de condiţii.
Anneli Jäätteenmäki
Discursurile principale acordă o mare importanţă necesităţii de a promova statutul familiilor. Promovarea egalităţii reprezintă o prioritate a strategiilor privind ocuparea forţei de muncă. Este timpul să acţionăm în privinţa familiilor. Familiile necesită fapte concrete şi o mai bună coordonare a vieţii profesionale cu viaţa de familie. Ratele de ocupare a forţei de muncă în rândul femeilor şi ratele natalităţii sunt mai ridicate în ţările în care sistemele eficiente de acordare a concediului familial şi serviciile de îngrijire a copiilor sunt capabile să uşureze povara creată de naşterea copiilor. Exemple bune sunt Suedia, Danemarca, Islanda şi Finlanda. În consecinţă, este posibil să asociem participarea femeilor pe piaţa forţei de muncă cu rate ridicate ale natalităţii, iar această măsură trebuie să beneficieze de sprijinul UE. Susţin propunerea Comisiei pentru drepturile femeii şi egalitatea de gen referitoare la concediul de maternitate de 20 săptămâni cu remunerare integrală. Femeile şi familiile nu trebuie să fie sancţionate pentru că au copii. Pe lângă solicitarea privind remunerarea integrală, directiva propusă sugerează luarea în considerare a concediului de maternitate la calcularea pensiilor, sub formă de vechime în muncă. Această problemă este asociată solicitării UE privind remunerarea egală. Dacă directiva este promulgată, decalajul de remunerare dintre femei şi bărbaţi s-ar reduce. De asemenea, directiva ar ameliora statutul familiilor cu naşteri multiple şi al celor adoptive, precum şi cel al familiilor cu copii cu handicap. Într-adevăr, este dificil să găsim motive pentru a nu sprijini directiva propusă, cu amendamentele aduse de Comisia pentru drepturile femeii şi egalitatea de gen. O mai bună coordonare a vieţii de familiei şi a celei profesionale promovează bunăstarea familiilor, ocuparea forţei de muncă şi dezvoltarea economică.
Eija-Riitta Korhola
Suntem de acord în unanimitate în ceea ce priveşte necesitatea femeilor însărcinate şi a celor care au născut de curând de a beneficia de o protecţie specială în cadrul societăţii şi al pieţei forţei de muncă. În ultimă instanţă, este vorba despre unitatea de bază a societăţii şi despre consolidarea statutului familiei. Cu toate acestea, nu am căzut de acord cu privire la tipul de legislaţie pe care trebuie să îl punem efectiv în aplicare pentru a atinge acest obiectiv în statele membre. Sprijin punctul de vedere al Comisiei potrivit căruia perioada minimă de concediu de maternitate ar trebui prelungită în toată Uniunea, de la cele 14 săptămâni acordate în prezent la 18 săptămâni, cu o indemnizaţie plătită cel puţin la nivelul celei plătite pentru perioadele de boală. Acest lucru ar reprezenta un progres semnificativ pentru Europa. Dacă ţinem seama de schimbările aduse concediului parental anul trecut, am putea crede că protecţia oferită familiilor se îmbunătăţeşte în UE. Însă Comisia pentru drepturile femeii şi egalitatea de gen a adoptat amendamente care nu respectă diferenţele dintre sistemele naţionale sau realităţile financiare. Statele membre au sisteme de acordare a concediului de maternitate care variază enorm. Dacă le-am înghesui pe toate în acelaşi pachet am obţine o legislaţie slabă şi am încălca principiul subsidiarităţii. De exemplu, în Finlanda, concediul de maternitate, combinat cu cel de paternitate şi o perioadă lungă de concediu parental, care depăşeşte şase luni, creează un sistem cu implicaţii vaste, iar costurile pentru acesta sunt suportate de diferite părţi. Sistemul are o componentă suplimentară: posibilitatea de acordare a unui concediu pentru îngrijirea copilului, în timpul căruia contractul de muncă nu poate fi desfăcut. Costurile concediului de maternitate cu o durată de 20 de săptămâni şi remunerare integrală propus acum, s-ar ridica în Finlanda de la nivelul actual de 30 milioane EUR la 80 milioane EUR. În multe state membre costurile ar fi chiar mai ridicate. În starea actuală a economiei, o asemenea propunere poate fi făcută numai în afara oricărei responsabilităţi bugetare. Din perspectiva egalităţii, mă îngrijorează şi scenariul de groază în care oportunităţile femeilor de ocupare a forţei de muncă ar putea, în realitate, să cunoască o scădere dacă angajatorii sunt împovăraţi cu costurile masive rezultate.
Jiří Maštálka
Au trecut 15 ani de la adoptarea Platformei de acţiune de la Beijing. Documentul oferă un rezumat privind statutul femeilor în lume şi recomandă o serie de măsuri pentru ameliorarea acestui statut. Platforma subliniază condiţiile de muncă ale femeilor, în mod special în economie, sănătate şi educaţie. Parlamentul European şi Consiliul au adoptat o serie de directive pentru punerea în aplicare a acestor recomandări. Pe baza rezultatelor obţinute, care au fost în mare parte pozitive, s-au preluat mai multe sarcini, care au fost apoi prezentate în vederea punerii lor în aplicare în statele membre în cadrul foii de parcurs pentru egalitatea dintre bărbaţi şi femei din perioada 2006-2010. Raportul anual pentru 2009 publicat de Parlamentul European în februarie, care tratează subiectul egalităţii dintre bărbaţi şi femei, afirmă că o consecinţă a crizei economice şi a reducerilor bugetare din ţările UE a fost pierderea locurilor de muncă, în special în rândul femeilor. Femeile adesea cedează în faţa presiunilor exercitate de către angajatori, acest lucru favorizând în special lanţurile comerciale multinaţionale. Volumul de muncă are un efect negativ asupra sănătăţii femeilor, familiilor acestora, programului legal de muncă sau instruirii. Puţini angajatori sunt dispuşi să creeze condiţii favorabile pentru angajaţi astfel încât aceştia să-şi concilieze viaţa profesională cu cea de familie. Femeile imigrante se confruntă cu cele mai dificile condiţii de muncă. Printre obstacolele pe care trebuie să le înfrunte acestea se regăsesc barierele lingvistice, mediul de lucru nefamiliar, tradiţiile familiale sau culturale, ş.a.m.d. Criza a împiedicat atingerea multor obiective fixate. Este necesar ca Institutul European pentru egalitatea de şanse între femei şi bărbaţi să evalueze imediat situaţia actuală, iar Comisia Europeană şi Parlamentul European trebuie să adopte măsuri eficiente pentru a opri deteriorarea statutului femeilor.
Erminia Mazzoni
Perioada lungă de gestaţie (un cuvânt cât se poate de potrivit în cazul de faţă) a acestei propuneri de directivă a fost cauzată de conflictul dintre cei care au dorit să includă obiective imposibile în acest document, pentru a-i conferi o calitate simbolică, şi aceia care au avut unicul scop de a asigura progresul societăţii prin promovarea anumitor drepturi în practică. Într-un final, compromisul atins nu îndeplineşte în întregime cerinţele stabilite privind protecţia, printre care cele care se referă la: protecţia sănătăţii femeilor însărcinate; garantarea tratamentului egal al lucrătoarelor, inclusiv al lucrătoarelor independente; şi o mai bună împărţire a responsabilităţilor legate de îngrijirea copilului între părinţi. Cu toate acestea, noile prevederi introduse - prelungirea concediului de maternitate la 18 săptămâni, cu 6 săptămâni de concediu de maternitate obligatoriu după naştere; introducerea remuneraţiei egale cu suma integrală a venitului anterior al femeii; protecţia crescută împotriva disponibilizărilor; precum şi introducerea dreptului de a solicita programe flexibile de lucru, sub rezerva dreptului statelor membre de a stabili limite diferite şi de a menţine dispoziţii mai favorabile, înseamnă că facem într-adevăr un pas înainte. Am votat în favoarea rezoluţiei, deşi opinia mea diferă chiar şi de cea a membrilor grupului meu în cazul multor amendamente, într-o încercare de a sublinia importanţa fundamentală a măsurilor referitoare la protecţia sănătăţii şi siguranţei la locul de muncă.
Siiri Oviir
Pentru mult timp, inegalitatea de gen de pe piaţa forţei de muncă a fost un subiect foarte important pentru UE şi, timp de mai mulţi ani, s-a încercat găsirea unei soluţii. Cu toate acestea, chiar şi în momentul de faţă, nu putem să raportăm realizări în acest domeniu. Astfel, de exemplu, potrivit informaţiilor Eurostat, numărul femeilor cu locuri de muncă precare - adică acela al femeilor care lucrează în regim de timp parţial - a crescut semnificativ, ajungând la 31,4 %, în timp ce la bărbaţi procentul este 8,3 %. Este rezonabil să atribuim cauzele acestui fenomen crizei economice şi financiare actuale, care a agravat problemele femeilor cu locuri de muncă precare. Consider că locurile de muncă precare nu reprezintă numai una dintre cauzele diferenţei de remunerare dintre femei şi bărbaţi, ci şi o barieră în calea oportunităţilor profesionale. Deoarece ponderea femeilor cu locuri de muncă precare este exagerat de mare în prezent, iar consecinţele negative menţionate mai sus afectează astfel în mod excesiv condiţia acestor femei, consider că UE trebuie să consolideze prevederile legale privind munca temporară, munca în regim de timp parţial şi ofertele de lucru prin agenţii. Este posibil ca, în viitor, să putem afirma că UE garantează drepturi egale bărbaţilor şi femeilor şi că a abolit discriminarea de gen pe piaţa forţei de muncă.
Sirpa Pietikäinen
Doamnelor şi domnilor, doresc să-i mulţumesc dnei Estrela pentru raportul lăudabil privind amendamentul adus directivei Consiliului, care încurajează îmbunătăţirea siguranţei şi a sănătăţii la locul de muncă în cazul lucrătoarelor gravide, care au născut de curând sau care alăptează. Reformele prevăzute în raport sunt importante pentru promovarea drepturilor şi a bunăstării cetăţenilor UE şi a instaurării unei competitivităţi sănătoase pe piaţa internă. Uniunea Europeană are nevoie de o politică socială coerentă. Armonizarea sistemelor de acordare a concediului de maternitate este un pas important în direcţia unei Europe mai sociale. Raportul propune o durată a concediului de maternitate de 20 săptămâni cu remunerare integrală. Astfel ar creşte prestaţiile de maternitate în multe ţări ale UE. S-a dovedit că un concediu de maternitate lung şi bine plătit are un efect benefic asupra participării femeilor pe piaţa forţei de muncă. Contribuţia sporită adusă de femei pe piaţa forţei de muncă ar acoperi în mod rapid costurile reformei, pe care mulţi le consideră imposibil de acoperit. Prestaţiile de maternitate mai bune duc şi la creşterea ratei de natalitate. O Europă care îmbătrâneşte are nevoie de contribuabili pentru a menţine securitatea furnizării de servicii în viitor. Solicitarea de acordare a remuneraţiei integrale în timpul concediului de maternitate este o altă măsură importantă pentru reducerea diferenţelor de remunerare dintre femei şi bărbaţi. Perioada concediului de maternitate nu ar reduce veniturile femeilor şi, mai mult decât atât, remunerarea integrală în timpul acestui concediu ar creşte cumulul de pensie al femeilor. În Europa de astăzi, femeile în vârstă sunt în mod special expuse riscului sărăciei.
Daciana Octavia Sârbu
în scris. - Dintotdeauna cele mai multe locuri de muncă în condiţii precare le revin femeilor. Se discută de mult timp despre îmbunătăţirea condiţiilor de muncă pentru femei, dar din păcate nu se schimbă nimic. În acest context, aduc în atenţia dumneavoastră drama lucrătoarelor sezoniere la culturile de căpşuni din Spania. Cunosc situaţia lor nu doar din nenumăratele sesizări primite din partea lucrătoarelor românce sau a sindicatelor, dar şi din experienţă directă la faţa locului. Anual, mii de femei de origine română merg la cules de căpşuni în Spania pe o perioadă cuprinsă între trei şi cinci luni. Unele sunt supuse, foarte frecvent, abuzurilor angajatorilor. Contractele de origine sunt înlocuite de contracte în limba spaniolă, necunoscută lor. Adesea nu primesc asigurări de sănătate, fiind nevoite să şi le acopere prin eforturi proprii. Uneori munca lor presupune culesul - fără niciun echipament de protecţie - al căpşunilor stropite cu pesticide. Dar nu se pot plânge, de teamă să nu fie concediate şi trimise acasă. Am adus situaţia lor în atenţia Comisiei Europene prin interpelări, cerând o directivă pentru reglementarea drepturilor muncitorilor sezonieri din Uniunea Europeană, însă mi s-a răspuns că această problematică nu se află pe agenda sa de priorităţi. De aceea, solicit din nou Comisiei sa vină cu o propunere legislativă în acest sens.
Olga Sehnalová
Susţinerea femeilor în demersul de a împăca viaţa profesională cu cea familială reprezintă una dintre cele mai mari provocări ale epocii moderne. Durata concediului de maternitate cu siguranţă nu determină decizia de a întemeia o familie sau de a face sau nu un copil. Totuşi, condiţiile în care se iau aceste decizii sunt importante. Este vorba de cât de convinse sunt femeile în această perioadă că se pot dedica maternităţii, în linişte şi fără teamă, în primele săptămâni şi luni. De asemenea, este o expresie a importanţei pe care societatea o acordă acestor femei. Este vorba dacă, în fond, considerăm că maternitatea este doar un obstacol nefericit în calea vieţii profesionale a femeilor, care sunt la mila condiţiilor dure existente pe piaţa muncii, sau dacă societatea le poate oferi femeilor protecţia de care ele au nevoie. Dacă o mai mare protecţie a femeilor pe piaţa muncii în contextul naşterii unui copil şi al maternităţii înseamnă în primul rând o povară economică pe care societatea europeană nu este dispusă să o poarte, atunci trebuie să reflectăm asupra valorilor acestei societăţi. Este o chestiune care ţine de priorităţile societăţii.
Edward Scicluna
în scris. - Mulţi vorbitori au făcut referire, în mod rezonabil, la impactul economic pe care îl are prelungirea concediului de maternitate de la 14 la 20 de săptămâni. Din păcate, costurile apar deseori în discuţie pentru că sunt uşor de măsurat. Totuşi, beneficiile pot fi şi ele măsurate. De fapt, un subiect care a fost bine documentat din punct de vedere cantitativ este impactul pe care concediul de maternitate plătit îl are asupra ratelor de participare ale forţei de muncă formată din femei tinere (FLFPR). Unul dintre cele mai competente studii de econometrie realizate de BCE arată clar că aceste rate de participare în cazul femeilor tinere sunt mereu ridicate până la cea de-a 43-a săptămână a acestui concediu de maternitate plătit. Ratele încep să fie afectate abia dincolo de acest punct. În multe state membre unde durata concediului de maternitate este apropiată de perioada minimă legală şi, drept urmare, participarea femeilor este scăzută, prelungirea concediului de maternitate plătit este benefică din punct de vedere economic. Pentru aceste state membre, costurile aferente prelungirii concediului de maternitate vor reprezenta mai degrabă investiţii bune, nu o povară.
